cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Propyleje
Výstavba
Okrem schodov viedli cez Propyleje i rampy v tvare písmena S, ktoré umožňovali výstup nielen ľuďom, ale aj povozom, používaným pre transport materiálu, a obetným zvieratám. Neskoršie, za cisára Septimia Severa (193 – 211 po Kr.) zriadili Rimania slávnostné schodisko, a tzv. Beulého bránu, pomenovanú na počesť francúzskeho archeológa Ernesta Beulé, ktorú ju odkryl v roku 1852 pod tureckým opevnením.
Severné krídlo Propylejí pokrýva podstavec z hyméttskeho mramoru, postavený v 2. stor. pred Kr. pre sochu mecenáša a obdivovateľa Atén, pergamského kráľa Euménea. Neskoršie naň, postavili sochu Marca Vipsania Agrippu, zaťa cisára Augusta, na štvorzáprahu.
Propyleje zdieľali osud Atén a Akropoly. V byzantskej dobe sa stali sídlom arcibiskupa, neskoršie si tu zriadil svoje sídlo Florenťan Nerio Acciaiuolli a pri južnom krídle postavil vysokú štvorhrannú vežu, ktorú dal v r. 1875 strhnúť H. Schliemann. Ťažkú ranu utrpeli Propyleje r. 1645 úderom blesku, ktorý spôsobil na Mnésiklovom majstrovskom diele nenapraviteľné škody.
Reštauračné práce
Počas reštauračných prác v rokoch 1909-1917 bolo použité železo čo spôsobilo fragmentáciu mramoru v dôsledku jeho oxidácie. Počas záchranných prác v rokoch 1990 – 1993 bolo 64 mramorových blokov odstránených a zakonzervovaných. Následne bolo medzi rokmi 2001 – 2010 odobratých 192 blokov, ktoré boli neskôr vrátené na pôvodné miesto a vystúžené titánom. Váha jedného bloku bola od od 0.5 po 11 ton.
Mont-de-l’If
Mont-de-l’If je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rivnenská oblasť
Rivnenská oblasť (počas Sovietskeho zväzu po rusky Rovnianska oblasť) je jedna z 24 administratívnych oblastí Ukrajiny. Má rozlohu a žije tu 1,155 milióna obyvateľov (podľa sčítania z roku 2006). Hlavným mesto oblasti sú Rivne.
Mestá v oblasti
Administratívne členenie: 16 rajónov (okresov)
Mayrhof
Mayrhof je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Schärding.
Žije tu 278 obyvateľov (1. 1. 2010).
Brassy (Nièvre)
Brassy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Citrátový cyklus
Citrátový cyklus  (iné názvy: Krebsov cyklus, cyklus trikarboxylových kyselín, cyklus kyseliny citrónovej ) je cyklická postupnosť reakcií odbúravania organických zlúčenín (sacharidov) na oxid uhličitý (CO2), pričom sa získavajú energeticky bohaté látky NADH, FADH2 a ATP. V procese oxidatívnej fosforylácie sa za spotreby kyslíka môže získavať ATP aj z NADH a FADH2, prípadne sa tieto látky môžu využiť pri biosyntéze rôznych iných organických látok.
Citrátový cyklus je konečnou fázou odbúravania intermediárnych produktov pri metabolizme cukrov, tukov a čiastočne bielkovín. Citrátový cyklus prebieha v mitochondriách.
Dejiny
Názov citrátový cyklus je odvodený od kyseliny citrónovej (anglicky citrate). Pomenovanie Krebsov cyklus bolo vytvorené na počesť Hansa Adolfa Krebsa (19001981), ktorý v roku 1937 navrhol kľúčové reakcie cyklu, za čo získal v roku 1953 Nobelovu cenu za medicínu a fyziológiu. Názov cyklus trikarboxylových kyselín sa v slovenčine používa len zriedka, skôr sa vyskytuje v niektorých iných jazykoch (napr. v angličtine tricarboxylic acid cycle, TCA cycle). Bol odvodený od toho, že kyselina citrónová, izocitrónová atď. obsahujú tri karboxylové skupiny (-COOH).
Význam citrátového cyklu
Produkcia energeticky bohatých zlúčenín ATP, NADH a FADH2 v citrátovom cykle sa využíva pri biosyntéze mnohých organických látok. Citrátový cyklus však nemusí prebehnúť celý, ale jeho ktorýkoľvek medziprodukt môže byť východiskovou látkou (uhlíkovou kostrou, substrátom) pre syntézu mnohých organických zlúčenín, z ktorých azda najdôležitejšia je tvorba aminokyselín.
Cyklus kyseliny citrónovej
Produktom glykolýzy je pyruvát (kyselina pyrohroznová). V molekule pyruvátu je však uskladnené značné množstvo energie (spalné teplo mólu glukózy je približne 1700 kJ). Túto energiu však môže bunka uvoľniť len oxidáciou kyslíkom, čo sa udeje práve v procese Krebsovho cyklu. Pyruvát preto prechádza z cytoplazmy do mitochondrií, kde sa každá molekula pyruvátu prevedie na CO2 a dvojuhlíkovú acetylovú skupinu, z ktorej po spojení s koenzýmom A (CoA) vznikne acetylkoenzým A (acetyl-CoA).
Acetylová skupina v acetyl-CoA je s koenzýmom A spojená väzbou s vysokým obsahom energie. Acetyl-CoA vstupuje do zložitého chemického reťazca nazývaného cyklus kyseliny citrónovej. V týchto reakciách sa acetylová skupina oxiduje na CO2 za súčasnej tvorby veľkého množstva prenášačov elektrónov NADH. Nakoniec elektróny s vysokým obsahom energie prechádzajú z NADH reťazcom prenosu elektrónov vo vnútornej mitochondriovej membráne. Tu sa energia, ktorá sa pri tomto procese uvoľňuje, používa na tvorbu ATP (za spotreby molekulárneho kyslíka). Práve v týchto posledných krokoch sa uvoľňuje veľké množstvo energie, a tým sa aj vytvára väčšina ATP. Tvorba ATP prebiehajúca v mitochondriách sa označuje ako oxidatívna fosforylácia. Úplným rozložením jednej molekuly glukózy bunka získa 36 molekúl ATP (nie 38 molekúl ATP, ako sa doteraz uvádzalo v odbornej literatúre) a časť energie sa uvoľní vo forme tepla.
stred|schéma Krebsovho cyklu
Alternatívne cykly a metabolické dráhy
Niektoré organizmy využívajú dráhy podobné citrátovému cyklu, ktoré sa od neho však mierne líšia. Acetobacter suboxydans napríklad evidentne vôbec nemá TCA cyklus, takže na syntézu aminokyselín využíva iné spôsoby. Podľa všetkého používa oxalomalátlyázu, ktorá spája glyoxylát s oxalacetátom za vzniku 3-oxalomalátu, ktorý využíva ako prekurzor pre syntézu glutamátu a ostatných aminokyselín.
Dráhy bez 2-oxoglutarátdehydrogenázy
V mnohých organizomch chýba 2-oxoglutarátdehydrogenáza, takže 2-oxoglutarát sa nemôže priamo premeniť na sukcinyl-CoA a odtiaľ na sukcinát. Existujú však minimálne tri spôsoby, ktorými organizmy tento nedostatok obchádzajú.
Glyoxylátový cyklus
Obodbou citrátového cyklus je glyoxylátový cyklus. S citrátovým cyklom zdieľa niekoľko enzýmov, ale namiesto dekarboxylácie sa v ňom 2-oxoglutarát štiepi na sukcinát a glyoxylát. Glyoxylát sa potom spája s acetyl-CoA, čím z neho vzniká malát a cyklus môže pokračovať znova. Tento cyklus využávajú baktérie, huby, niektoré prvoky a rastliny, predovšetkým na syntézu sacharidov. Organizmy s glyoxylátovým cyklom majú i Krebsov cyklus a sú schopné využiť oba v rôznych prípadoch.
GABA skrat
Alternatívnym spôsobom je premena 2-oxoglutarátu na glutamát a následne na gama-aminobutyrát, ktorý sa potom premieňa na sukcinylsemialdehyd. Táto dráha využíva glutamátdehydrogenázu, glutamátdekarboxylázu a GABA aminotransferázu.
Hoď svišťom
Hoď svišťom je komediálny sitkom vysielaný na TV JOJ a jeho reprízy na PLUS.
O seriáli
Vladimír Bojo je veľkopodnikateľ narodený v Tatrách. Vo svojom rodnom dome zriadil penzión o ktorý sa nemá kto starať, preto sa so svojimi deťmi presťahoval z Bratislavy do penziónu. Penzión dal svojmu synovi a dcére do správy z čoho boli veľmi radi.
The Red Apple
The Red Apple je výšková budova na rotterdamskom ostrove Wijnhaven. So svojou výškou 124 metrov sa radí medzi najvyššie budovy Rotterdamu.
Budova bola postavená v rokoch 2005 - 2009 podľa návrhov spoločnosti KCAP a holandského architekta Jana des Bouvrieho. V roku 2008 dosiahla plnej výšky 124 metrov. V budove je 38 poschodí, 6 výťahov a 200 apartmánov.
Pri budove sa nachádza budova Kopblok s výškou 53 metrov, v ktorej sa nachádza ďalších 79 apartmánov a kancelárie. V oboch budovách sú okrem apartmánov a kancelárií aj obchody.
Kylón
Kylón (Kylón) môže byť:
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1985
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1985 boli v poradí 14. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 3.10. februára 1985 v šiestich nórskych mestách: Drammen, Mjøndalen, Oslo, Solbergelva, Stabekk a Ullern, za účasti 5 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo USA, ktoré sa stalo zároveň aj prvým neeurópskym účastníkom MS. Nórsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov tretíkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1961 a 1977. Víťazom sa stal, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad obhajcom titulu zo 🇸🇪.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Valča
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Valča v okrese Martin.
Hektár
náhľad|Štvorec zo stometrovými stranami má plochu jeden hektár Hektár (symbol ha) je plošná metrická jednotka. Nie je súčasťou sústavy SI, ale je všeobecne uznávaná. Základnou jednotkou plochy SI je štvorcový meter.
Pôvod
Názov je zložený zo SI prefixu hecto (sto) a árov.
Opis
Hektár sa používa najmä v oblastiach ako sú poľnohospodárstvo, lesníctvo, pôdohospodárstvo a podobne. Používa sa najmä v krajinách s metrickým systémom.
Prevody
Jeden hektár je:
Breugnon
Breugnon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vonges
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Meggenhofen
Meggenhofen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Grieskirchen.
Žije tu 1 372 obyvateľov (1. 1. 2010).
Kaštieľ v Budmericiach
Budmerický kaštieľ alebo Pálffyovský kaštieľ je kaštieľ, ktorý sa nachádza v Trnavskej pahorkatine v obci Budmerice. Obklopený je anglickým parkom z druhej polovice 19. storočia.
Bitka pri Leuktre
Bitka pri Leuktre bola ozbrojené stretnutie, ktoré sa uskutočnilo roku 371 pred Kr. medzi boiótskym vojskom, ktoré viedli Thébania, a vojskom peloponézskeho spolku vedeného Spartou. Odohrala sa po skončení korintskej vojny. Miestom bitky sa stala boiótska dedina Leuktra ležiaca na území dnešnej Thespii.
Kaštieľ v Budmericiach
Dejiny
Bol postavený v roku 1889 v pseudogotickom slohu Pálfiovcami ako poľovnícky kaštieľ. Inšpiráciou pri stavbe boli pravdepodobne renesančné zámky na Loira. Pálfiovci boli v Budmericiach zemepánmi. Budmerice boli v tom čase súčasťou ich panstva Červený Kameň. Ján Pálffy (1857–1934) mal veľmi rád poľovačky. Neďaleko kaštieľa bola bažantnica a ešte dnes je možné natrafiť na zvyšky jej oplotenia v lese. Gróf dal postaviť aj sochu Panny Márie Lurdskej. Socha je len pár metrov od kaštieľskeho parku, na lesnej ceste, ktorá vedie k Červenému Kameňu. V roku 1945 bol po emigrácii posledného budmerického grófa Pavla skonfiškovaný česko-slovenskou vládou.
Bitka pri Leuktre
Po skončeni peloponézkej vojny vypukol mocenský konflikt medzi Spartou, ktorá ovládala vojenskou silou a reťazou spojeneckých zmlúv Grécko a mestským štátom Théby. Sparta poslala proti Thébam armádu po vedením kráľa Kleombrota o sile asi 7000 mužov, z toho 1000 plnoprávnych Sparťanov. Proti ním sa pri dedine Leuktra neďaleko Théb postavilo zhruba početne rovnocenné vojsko pod vedením Thébskeho vojvodcu Epameinonda. Podľa úrovne výcviku a psychologickej prevahy Sparťanov boli Thébania vopred porazení. Epameinóndás ale vedel, že v klasicky zvedenej bitke nemá šancu, preto sformoval armádu do takzvaného kosého šíku. Na jednom krídle vytvoril prevahu síl a menšiu časť rozvinul proti hlavným silám Sparťanov, ale držal ju vzadu, čím nepriateľovi zabránil nasadiť ju do boja. Týmto získal prevahu aktívnych síl, prerazil krídlo spartskej armády a zvíťazil. V boji padol kráľ Kleombrotos a vyše 600 Sparťanov. Celkové straty boli ďaleko vyššie.
Epameinóndás vlastne vymyslel novú taktickú formáciu, takzvaný kosý šik, ktorú po ňom opakovali mnohí vojvodcovia. Používal ho s obľubou Alexander Veľký ale i Fridrich II. Veľký. Epameinóndás padol neskôr v bitke pri Mantinei.
Kaštieľ v Budmericiach
Dejiny
Nad portálom je erb stavebníka Jána Pálffyho a jeho manželky Elsy von Schlippenbach a po jeho stranách nápis: "ANNO. DOMINI- -MDCCCLXXXIX. // QUO. NUPTIAS. RITE- CELEBRAVERUNT. COMES // JOANNES. PÁLFFY. - AB ERDÖD. JUNIOR. AC. // ELSA. COMITISSA. - SCHLIPPENBACH. EXSTRUCTUM // CURANTE. FRAN A NEUMANN, ARCHITECTORE".
V súčasnosti je v pôsobnosti MK SR, prevádzku expozície, jej ideovú i odbornú prípravu zabezpečuje Slovenské národne múzeum – Múzeum Červený Kameň. Je zapísaný v Ústrednom zozname kultúrnych pamiatok.
Chrám Atény Niké
right|thumb|230px|Rekonštrukcia vzhľadu chrámu Atény Niké Chrám Atény Niké je stavba starovekého chrámu na aténskej Akropole.
Vypínal sa na mieste juhozápadnej bašty mykénskych hradieb, z ktorých časť sa zachovala neďaleko Propylají. Miesto, na ktorom chrám stojí, malo od pradávna strategický význam a slúžilo ako pozorovateľňa a ochrana mesta pred prípadným útokom, najmä od mora. Na tomto mieste, zvanom tiež hrad (pyrgos), bola uctievaná bohyňa Niké. Existujú poznatky o obetnom oltári, zasvätenom bohyniam Niké a Hekate. Časom sa Niké, uctievaná na Akropole, stala v podobe prívlastku mena bohyne Atény bohyňou celých Atén. Xoanom, drevená plastika bohyne, znázorňujúca ju s granátovým jablkom v jednej a prilbou v druhej ruke, bola nazvaná Niké Apteros.
Stavba dnešného chrámu, stojaceho na mieste Peržanmi (r. 480 pred Kr.) zničenej svätyne prebiehala v rokoch 432 až 421 pred Kr. Na jeho návrhu sa podieľal, rovnako ako na návrhu Partenónu, Kallikrates. Tento chrám bol postavený ako štvorstĺpový iónsky amfiprostylos s dĺžkou 8,27 m a šírkou 5,44 m, pričom výška stĺpov bola 4,66 m. Medzi jeho hlavné charakteristiky patrí aj to, že nemá vstupnú sieň.
Reliéfny vlys na východnej strane predstavoval olympských bohov. Čestné miesto medzi Diom a Poseidónom zaujíma Aténa, obklopená Afroditou, Erotom a bohyňami Demeter a Korou. Na ostatných troch stranách vlysu sú vyobrazené boje Grékov s Peržanmi, Amazoniek a Gigantov, ale i boje medzi gréckymi kmeňmi navzájom. Reliéfy zo severnej a západnej strany sa nachádzajú v British Museum v Londýne, pričom na chráme sú umiestnené ich kópie. Roku 1687 Turci chrám zničili a materiál použili na stavbu opevnenia. Našťastie hlavné stavebné články boli nájdené a chrám bol z nich v roku 1835 rekonštruovaný. Kvôli statickým problémom musela byť stavba v roku 1940 opäť rozobraná a postavená znova.
Enrique Peña Nieto
Enrique Peña Nieto (* 20. júl 1966, Atlacomulco, Mexiko) bol 57. prezidentom Mexika. Je členom sociálno-demokratickej Inštitucionálnej revolučnej strany (Institutional Revolutionary Party). Vo funkcii prezidenta ho vystriedal 1. decembra 2018 Andrés Manuel López Obrador.
Chrám Atény Niké
Koncom 5. stor. pred Kr. bola na troch vonkajších stranách bastiónu (severná, západná a južná) postavená jeden m vysoká mramorová balustráda, vyzdobená v spodnej časti veľkolepými reliéfmi. Pravdepodobne sú dielom sochára Kallimacha, Feidiovho žiaka. Tie sa dnes nachádzajú v akropolskom múzeu.
Externé odkazy
Chrám Atény Niké po desaťročnej rekonštrukcii
Leeds Castle
thumb|Leeds Castle
Leeds Castle je vodný hrad v Anglicku z roku 1119.
Mehrnbach
Mehrnbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Ried im Innkreis.
Žije tu 2 339 obyvateľov (1. 1. 2010).
Brèves (Nièvre)
Brèves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mont-Saint-Aignan (obec)
Mont-Saint-Aignan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Blizman
Generálmajor Ing. Jozef Blizman  (* 5. september 1953, Banská Bystrica) je slovenský generál. Okrem iných funkcií bol náčelníkom štábu na veliteľstve 2. armádneho zboru, veliteľom Pozemných síl a zástupcom náčelníka Generálneho štábu.
Život
Svoje pôsobenie v armádnych zložkách začal v roku 1968 na Vojenskom gymnáziu Jana Žižku z Trocnova v Opave, ktoré ukončil v roku 1972. Štúdium na Vojenskej vysokej škole pozemného vojska absolvoval vo Vyškove na Morave v rokoch 1973 až 1976. Po jej ukončení sa stal vojakom z povolania, pričom získal hodnosť poručíka. Následne, až do roku 1981 vykonával vojenské veliteľské funkcie na úrovni čaty, roty a prápor. Roku 1984 ukončil Vojenskú akadémiu M. V. Frunzeho v Moskve. Po návrate na Slovensko postupne vykonával veliteľské a štábne funkcie na stupni pluku, divízie, veliteľstva Pozemných síl až po Generálny štáb Ozbrojených síl SR. Roku 1999 dosiahol prvú generálsku hodnosť. Veliteľom pozemných síl v Trenčíne sa stal 1. januára 2000. Svoju vojenskú kariéru ukončil v Bratislave 31. decembra 2003 vo funkcii zástupcunáčelníka Generálneho štábu Ozbrojených síl SR. Je ženatý, otec 2 detí.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vrícko
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Vrícko v okrese Martin.
TV Dalmacija
TV Dalmacija (doslova TV Dalmácia) je lokálna chorvátska televízia, ktorá vysiela od 28. mája 2001. Jej hlavné stredisko je na športovom štadióne Poljude v Splite. Televízia vysiela od Trogira na severe až na juh po Makarsku pre približne 310 000 potencionálnych divákov, žanrovo všetky typy relácií.
Drotár (opereta)
Drotár (Der Rastelbinder) je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 20. decembra 1902. Libreto napísal Victor Léon. Dostať libreto od známeho libretistu nebolo pre mladého Lehára ľahké, a spočiatku bol odmietnutý. Koluje historka, že mu nakoniec pomohla Léonova 13-ročná dcérka Lizzi, ktorej sa veľmi páčil Lehárov verejný koncert a možno aj pohľadný mladík. Či už to bola skutočne Lizzy, alebo len Léonova schopnosť spoznať nové talenty, Lehár od neho nakoniec dostal libreto Drotára. Dej libreta v sebe spájal slovenské aj viedenské prostredie. Nič lepšie si ani nemohol priať. Okolnosti však rozhodli o tom, že Drotár sa nestal autorovou prvou operetou. Victor Léon bol totiž režisér v Carl Theater a Lehár medzitým opustil vojenskú kapelu a stal sa kapelníkom v Theater an der Wien. Konkurencia urobila svoje a Lehár musel napísať operetu aj pre svojho nového zamestnáveteľa. Bola to opereta Viedenské ženy (Wiener Frauen) a premiéru Drotára predstihla o dva mesiace (21. november 1902, libreto Ottokar Tann-Bergler a Emil Norini). Drotár ju však naopak ďaleko predstihol vo svojom úspechu.
I. dejstvo
Dej operety sa začína v malej slovenskej dedinke neďaleko Trenčína. Mladí junáci odchádzajú do sveta obchodovať a spoznávať ho. Aby bolo zaistené že sa vrátilia, musia sa podľa obyčaje zasnúbiť s miestnym dievčaťom. Tak urobí aj Janko so Zuzkou. O dvanásť rokov je Janko vo Viedni tovarišom klampiara Glöpplera. Na Zuzku už dávno zabudol a miluje Glöpplerovu dcéru Mizzi. Vo Viedni ho stretáva židovký obchodník Pfefferkorn, ktorý ho aj so Zuzkou pozná už od detstva a rozhodne sa ich dať opäť dokopy a privedie ju do Viedne. Zuzka je však už tri roky zasnúbená z Milošom, ktorý je v tom čase tiež vo Viedni. Keď sa všetci spolu stretávajú a vyjde najavo dávne zasnúbenie Janka a Zuzky vypukne škandál.
II. dejstvo
Druhé dejstvo sa odohráva v kasárňach, kde prichádzajú aj Zuzka a Mizzi prezlečené za vojakov a po istých ťažkostiach sa celý konflikt nakoniec vyrieši.
Odraz (filozofia)
Odraz je vo filozofii vlastnosť hmoty spočívajúca v schopnosti reprodukovať to, čo patrí odrážanému objektu. Je to ústredný pojem teórie poznania.
Podľa Demokrita je odraz odlučovanie sa neviditeľných skupín atómov od predmetov, pričom tieto skupiny atómov ako obrazy vstupujú do zmyslov a duše človeka. Tento materiálny proces sprostredkuje rovnakosť predmetu a jeho obrazu v duši.
V dialektickom materializmu je proces pôsobenia odrážaného na odrážajúce vlastný všetkej hmote, pričom medzi odrazom v anorganickej prírode a odrazom v živej prírode a spoločenskom živote je kvalitatívny rozdiel.
Konštruktívny okraj
náhľad|vpravo|Tri typy interakcií na okrajoch tektonických platní. Konštruktívny okraj alebo divergentný/extenzný okraj platne je v platňovej tektonike hranica medzi tektonickými platňami, ktoré sa pohybujú smerom od seba. Na mieste kde sa platne rozchádzajú z astenosféry preniká magma, ktorá na preniká cez riftové údolia v strede stredooceánskych chrbtoch a spôsobuje bazaltový podmorský vulkanizmus. V dôsledku gravitácie sa bazalty vzďaľujú od stredu do strán, do vzniknutých prasklín vniká nová magma, ktorá spôsobuje ďalšie zaťaženie a oddialenie hornín. Proces sa neustále opakuje spôsobuje rozchádzanie oceánskeho dna.
Vznik
thumb|Magnetické pásy na morskom dne v časovej postupnosti: a) Stredooceánsky chrbát pred 5 miliónmi rokov, b) pred 2-3 miliónmi rokov, c) súčasnosť. Takéto okraje sa vyvíjajú na miestach kontinentálnych riftov, ktoré prejdú do štádia rozchádzania oceánskeho dna. Divergentné okraje sú preto najmä medzi oceánskymi platňami. Rifty vznikajú v miestach vyklenutia astenosféry s vysokým tepelným tokom dodávaným z plášťa.
Vyklenutá astenosféra v novo vznikajúcej riftovej oblasti najprv nataví kontinentálnu kôru a neskôr zmení jej felzický charakter na bázický. Po zlomoch a prasklinách v kôre potom na povrch preniká bazaltová magma. Oblasti riftov sú neskôr väčšinou zaplavené morom. Podmorský vulkanizmus pokračuje okolo zlomov, ktoré na povrch privádzajú novú magmu, vzniká stredooceánsky chrbát. Vyvrhovanie magmy, ktorá preniká na povrch vďaka vyklenutiu astenosféry spôsobuje, že boky vyvýšeného stredooceánskeho chrbta sa rozchádzajú v dôsledku gravitácie a novo vzniknuté extenzné trhliny ešte viac podporujú prienik magmy. Dôsledkom týchto procesov je fakt, že najmladšie horniny sú blízko stredooceánskeho chrbta a najstaršie blízko pri kontinente. Možno pri tom po oboch stranách stredooceánskeho chrbta pozorovať symetrické pásy rovnako starých hornín.
Priemerný prírastok novej oceánskej kôry na konštruktívnom okraji je okolo 2 cm za rok. Takáto rýchlosť je porovnateľná s rastom ľudských nechtov. Avšak v priebehu desiatok miliónov rokov sa tak platne mohli posunúť o tisíce kilometrov. Typickým prejavom vulkanizmu na okrajoch platní sú pokojné výlevy málo viskóznej magmy, za vzniku typických poduškových láv. V oblastiach divergencie platní vznikajú iba plytké zemetrasenia. Predpokladá sa, že rifty a divergentné okraje vznikajú nad stúpajúcimi konvekčnými prúdmi astenosféry.
Sergej Viktorovič Zaľotin
Sergej Viktorovič Zaľotin (* 21. apríl 1962, Ščiokino) bol od augusta 1990 sovietsky (po rozpade Sovietskeho zväzu ruský) kozmonaut, člen oddielu kozmonautov CPK. Roku 2000 vzlietol na palube lode Sojuz TM-30 k poslednej, dvadsiatej ôsmej, expedícii na stanicu Mir. V októbri-novembri 2002 absolvoval týždenný kozmický let na Medzinárodnej vesmírnu stanicu (ISS) ako veliteľ 4. návštevnej expedície. Celkom strávil vo vesmíre 83 dní, 16 hodín a 35 minút. Od roku 2004 vykonáva mandát poslanca Tulská oblastnej dumy za stranu Spravodlivé Rusko, resp. od konca roka 2008 za Jednotné Rusko.
Mladosť
Sergej Zaľotin pochádza zo Ščjokina ležiaceho v Tulskej oblasti v strednom Rusku, je ruskej národnosti. Roku 1979 absolvoval strednú školu vo Ščjokine, bol prijatý Borisoglebskú vojenskú vysokú leteckú školu, ukončil ju v roku 1983. Potom lietal v 9. stíhacej leteckej divízii Moskovského vojenského okruhu.
Kozmonaut
Koncom roka 1989 sa zúčastnil 11. náboru do oddielu kozmonautov v Stredisku prípravy kozmonautov (CPK). Prešiel lekárskymi prehliadkami a 11. mája 1990 rozhodnutím Štátnej medzirezortnej komisie bol odporučený na kosmonautický výcvik. Dňa 8. augusta 1990 bol zaradený v CPK na pozíciu kandidáta na kozmonauta. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 11. marca 1992 získal kvalifikáciu "skúšobný kozmonaut".
Od apríla 1992 bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa na lety na Mir. Po štyroch rokoch bol vo februári 1996 vymenovaný za veliteľa záložnej posádky 26. expedície na Mir (vzlietla v auguste 1998), prípravu na let začal s Alexandrom Kalerim, od mája 1998 aj Olegom Kotovom.
Súčasne vo februári 1998 bol spolu s Kalerim určený do posádky 28. expedície na Mir. Štart sa predpokladal pôvodne na august 1999, z finančných dôvodov bol odložený na apríl 2000. Od januára 2000 so Zaľotinom a Kalerim trénoval herec Vladimir Steklov, ktorý mal vo vesmíre natáčať film, filmová spoločnosť však nesplnila finančné podmienky dohody a Steklov bol 16. marca 2000 vyradený.
Do vesmíru odštartoval 4. apríla 2000 na palube lode Sojuz TM-30. Kozmonauti oživili stanicu, venovali sa vedeckým experimentom, a po dvoch mesiacoch pobytu na Mire sa 16. júna vrátili na Zem. Let trval 72 dní, 19 hodin a 42 minút.
Prešiel do programu letov na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), v máji - októbri 2001 cvičil vo funkcii veliteľa záložnej posádky 2. návštevnej expedície na ISS. Od decembra 2001 stál na čele 4. návštevnej expedície pripravujúcej sa na výpravu na ISS.
K svojmu druhému letu vzlietol 30. októbra 2002 v Sojuze TMA-1 s kozmonautom ESA z Belgicka Frankom De Winne a kolegom Jurijom Lončakovom. Po týždennom pobyte na stanici vyplnenom vedeckými experimentami trojica 10. novembra 2002 pristála v lodi Sojuz TM-34 na Zemi po lete trvajúcom 10 dní, 20 hodín a 53 minút.
Politik
V decembri 2003 neúspešne kandidoval do Štátnej dumy. V októbri 2004 bol zvolený do dumy Tulskej oblasti, preto 20. októbra 2004 odišiel z armády aj oddielu kozmonautov. V Tulskej Dume bol zvolený za predsedu poslaneckého klubu strany Spravodlivé Rusko a podpredsedu ekonomického výboru. V decembri 2007 opäť neúspešne kandidoval do Štátnej dumy, o rok neskôr prešiel do strany Jednotné Rusko a v októbri 2009 obhájil mandát v Tulskej oblastnej Dume, stal sa podpredsedom výboru pre sociálne otázky a ekológiu.
Vosne-Romanée
Vosne-Romanée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montérolier
Montérolier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mettmach
Mettmach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Ried im Innkreis.
Žije tu 2 497 obyvateľov (1. 1. 2010).
Sladká voda
thumb|right|[[Vodopád v západnom Sečuane v Číne.]] Sladká voda je voda prirodzene sa vyskytujúca na povrchu zeme, zvyčajne v potokoch, riekach, rybníkoch, jazerách, rašeliniskách a v podzemí v kolektoroch podzemnej vody a podzemných riekach. Sladké vody sa vyznačujú tým, že majú nízku koncentráciu rozpustených solí, na rozdiel od vody morskej, ktorá je slaná vďaka vysokej koncentrácii rozpustených solí. Zmiešaním morskej a sladkej vody vznikajú vody brakické. Sladká voda môže byť pitná, ale aj úžitková, ak je znečistená. Veľké množstvo sladkej vody na Zemi je viazané v ľadovcoch, predovšetkým kontinentálnych, v Antarktíde a Grónsku.
Hustota sladkej vody je nižšia ako hustota vody morskej, maximálnu hustotu 1,000 g/ml dosahuje pri teplote 4 °C, kým morská voda má hustotu približne 1,025 kg/l.
Reichswehr
náhľad|vojnová vlajka Weimarskej republiky Reichswehr (dosl. ríšska obrana) bol názov pre nemecké ozbrojené sily Weimarskej republiky v rokoch 1919 až 1935. Po podpise Versaillskej zmluvy v roku 1921 boli jej sily výrazne obmedzené. Reichswehr nahradil armádu Nemeckého cisárstva po porážke Nemecka v prvej svetovej vojne. Delil sa na Reichsheer (ríšsku armádu) o sile 100 000 mužov a Reichsmarine (ríšske námorníctvo) o sile 15 000 mužov.
Dejiny
Reichswehr vo svojej obmedzenej podobe vznikol po prestavbe nemeckých ozbrojených v dôsledku výsledkov Versailleskej zmluvy 1. januára 1921 (články 159 až 213 zmluvy). V rámci obmedzení bolo medzivojnovému Weimarskému Nemecku Versaillskou zmluvou zakázané vytváranie tankových síl, budovanie delostrelectva väčšieho kalibru ako 105 mm (u námorných diel to bolo 205 mm). Vojenské letectvo, ponorky a veľké bojové lode boli zakázané. Námorníctvo zostalo obmedzené na 6 lodí typu predreadnought, 6 ľahkých krížnikov, 12 torpédoborcov a 12 torpédoviek.
Príslušníci ozbrojených síl boli profesionálni vojaci, ktorí slúžili po dobu 12 rokov. Reichswehr tiež nemohol vytvoriť svoj generálny štáb, formálnou hlavou teda bol minister obrany (oficiálne nazývaný minister Reichswehru) a nie náčelník generálneho štábu. Generálny štáb fungoval v tajnosti od roku 1919 pod označením Truppenamt. V rokoch 1919 až 1926 bol jeho vedúcim generál Hans von Seeckt, ktorý trval na politickej nezávislosti Reichswehru. Von Seeckt sa zaslúžil o to, že do Reichswehru boli prijaté najlepšie dôstojnícke a poddôstojnícke kádre bývalej pruskej armády. Armáda mohla vďaka tomu byť kedykoľvek rozšírená, ak by to okolnosti vyžadovali, a napriek tomu by neutrpela jej kvalita.
Velenie armády v tajnosti porušovalo Versaillskú zmluvu už od začiatku svojej existencie. Armáda si ponechala aj niektoré časti výzbroje, ktoré mali byť podľa oficiálnych dohôd zlikvidované. Po dohodách s niektorými krajinami (najmä ZSSR) spolupracovala aj na výrobe nových zbraní (predovšetkým tankov) a výcviku (tankové sily a letectvo). Keďže budovanie leteckých síl nebolo povolené, Nemci budovali svoje civilné letectvo takým spôsobom aby v maximálnej miere využili vojenské kapacity tejto inak civilnej sféry. Mnoho neskorších vojenských pilotov Luftwaffe začínalo ako civilní letci Lufthansy alebo ako piloti klzákov pod záštitou nacistickej organizácie Hitlerjugend.
Po nástupe Adolfa Hitlera k moci bol Reichswehr roku 1935 premenovaný na Wehrmacht. Nová armáda sa potichu ale oficiálne začala voľne vymykať obmedzeniam pôvodnej Versailleskej mierovej zmluvy. Proti tejto činnosti západné demokratické mocnosti nikdy nezasiahli.
Brinay (Nièvre)
Brinay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Drotár
thumb|right|Ukážka súčasného drotárskeho výrobku z expozície na [[Strečniansky hrad|Strečnianskom hrade]]
Brinay (Nièvre)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Drotár
Drotár bol podomový opravár kuchynského riadu, prípadne výrobca a predajca produktov z drôtu a plechu v 18.-20. storočí.
Drotárstvo a jeho tradícia bolo 12. decembra 2019 zapísané na reprezentatívny Zoznam nehmotného kultúrneho dedičstva ľudstva UNESCO. Stalo sa tak siedmym prvkom, ktorý má Slovensko zapísaný na zozname UNESCO.
Brinay (Nièvre)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Drotár
Drotárstvo na Slovensku
Na Slovensku spravidla pochádzali z najchudobnejších oblastí Slovenska (severozápad) a zo Spiša. Často boli činní aj mimo Slovenska – mali dielne v USA, Poľsku, Rusku a na Balkáne.
Brinay (Nièvre)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Drotár
Drotárstvo na Slovensku
Začiatkom 20. storočia bolo na Slovensku asi 5 000 drotárov, po vzniku Česko-Slovenska povolanie postupne zanikalo a vyrábali sa najmä umelecké výrobky -– výroba sa koncentrovala vo výrobných družstvách (napr. roku 1941 bolo založené družstvo Svetom vo Veľkom Rovnom).
Zbierku venovanú drotárskemu remeslu vystavuje Považské múzeum v Žiline v Budatínskom zámku.
Feynmanov diagram
thumb|Feynmanov diagram pre príspevok k elektrón-elektrónovému rozptylu pomocou výmeny jedného [[Virtuálna častica|virtuálneho fotónu (časová os smeruje zospodu nahor)]]
Feynmanov diagram predstavuje grafickú reprezentáciu výpočtov daných fyzikálnych veličín (ako napríklad účinný prierez) v rámci kvantovej poruchovej teórie. Sú pomenované podľa Richarda Feynmana, ktorý ich zaviedol v roku 1948, a nachádzajú široké uplatnenie v časticovej fyzike (QED, QCD), štatistickej fyzike a mnohých ďalších oblastiach.
Feynamnové diagramy pozostávajú z čiar reprezentujúcich propagátory danej teórie a vertexov, kde sa tieto čiary stretávajú. Jednotlivé elementy sú dané Feynmanovými pravidlami, ktoré sú špecifické pre daný uvažovaný model. Týmto spôsobom vznikajú určité topológie príznačné pre daný fyzikálny model.
Feynamnové diagramy kategorizujeme podľa počtu nezávislých uzavretých slučiek na stromové diagramy (angl. tree diagrams) neobsahujúce žiadne slučky a na diagramy jedno-, dvoj- a viacslučkové.
Guido van Rossum
Guido van Rossum je počítačový programátor, známy hlavne ako autor programovacieho jazyka Python.
Van Rossum sa narodil a vyrástol v Holandsku. V roku 1982 získal magisterský titul na University of Amsterdam, neskôr pracoval v mnohých výskumných inštitúciách, vrátane holandskej National Research Institute for Mathematics and Computer Science (Národný výskumný ústav pre matematiku a informatiku) (CWI) (Amsterdam), National Institute of Standards and Technology (Národný inštitút štandardov a technologie) (NIST) (Gaithersburg, Maryland) a Corporation for National Research Initiatives (Spoločnosť pre národnú výskumnú iniciatívu) (CNRI) (Reston, Virginia). Pracoval na vývoji programovacieho jazyka ABC, vychádzajúceho z jazyka Simula.
O pôvode Pythonu napísal Van Rossum v roku 1996 toto:
„Pred šiestimi rokmi, v decembri 1989, som hľadal zábavný programátorský projekt, ktorý by ma zamestnal cez týždeň počas Vianoc. Moja kancelária … bola zavretá, ale mal som domáci počítač a nič iného na práci. Rozhodol som sa, že napíšem interpreter pre nový skriptovací jazyk, o ktorom som už skôr premýšľal: nasledovníka jazyka ABC, ktorý by zaujal programátorov v Unixe/C. Ako pracovný názov som zvolil Python, lebo som bol v nevážnej nálade (a tiež som veľkým fanúšikom Monty Pythonovho Lietajúceho cirkusu).“ (Úvod knihy Programming Python, Mark Lutz, vydalo nakladateľstvo O'Reilly)
V roku 1999 poslal Van Rossum agentúre DARPA finančný návrh, nazvaný Computer Programming for Everybody (Počítačové programovanie pre každého), v ktorom hlbšie definoval vytýčené ciele Pythonu:
Tieto ambície sú preukázateľne naplnené. Python sa stal populárnym programovacím jazykom, čiastočne v prostredí Internetu. Medzi komunitou Pythonu je Van Rossum označovaný ako Benevolent Dictator for Life (BDFL, čiže benevolentný doživotný diktátor) v tom zmysle, že pokračuje v dohľade nad procesom vývoja Pythonu a ak je treba, robí významné rozhodnutia.
V roku 2002 dostal na konferencii FOSDEM v Bruseli od FSF Free Software Award (Ocenenie slobodného software) za rok 2001.
Guido van Rossum je bratom Justa Van Rossuma, známeho návrhára písma, ktorý tiež vytvoril design fontu, použitého v logu "Python powered."
Tower of London
Tower of London, oficiálny názov Her Majesty's Palace and Fortress, The Tower of London (slov.: Pevnosť a palác Jej Veličenstva, Tower of London) je historická pamiatka v strede Londýna, na severnom brehu rieky Temže. Nachádza sa v mestskom obvode Tower Hamlets a od východného okraja City of London ho oddeľuje otvorené priestranstvo známe ako Tower Hill.
Dejiny
Dejiny Toweru siahajú do 11. storočia, kedy Viliam Dobyvateľ v rokoch 1066 až 1087 dal postaviť z bieleho mramoru dnešnú White Tower - Bielu vežu, ktorá je jeho historickým jadrom. Pevnosť má pôdorys s rozmermi 36 x 32 metra. V 12. storočí bola okolo pevnosti vybudovaná vodná priekopa. V 13. storočí za vlády Henricha III. sa Tower stal sídlom britských panovníkov. Oliver Cromwell však nechal tieto palácové budovy zbúrať v časoch revolúcie. Tower sa taktiež preslávil ako väzenie. Boli tu uväznené a neskôr popravené dve manželky Henricha VIII.: Anna Boleynová, matka kráľovnej Alžbety I., v roku 1536 a Katarína Howardová v roku 1542. Boli tu väznení i Thomas More, škótski králi Ján Balliol a Dávid II., francúzsky kráľ Ján II. Dobrý ako aj anglický kráľ Henrich VI. Od roku 1303 slúži Tower of London tiež ako kráľovská klenotnica v ktorej sú uschovávané britské korunovačné klenoty.
Pamela Melroyová
Vzdelanie, vojenská kariéra
Melroyová získala v roku 1983 titul bakalára fyziky a astronómie na Wellesley College. V roku 1984 potom ukončila magisterské štúdium v odbore Zem a planetárne vedy na univerzite Massachusetts Institute of Technology. 18. mája 2008 získala čestný titul na Iona College v New Rochelle, New York.
Nastúpila do armády, stala sa pilotom. V priebehu vojny v zálive v roku 1991 sa zúčastňovala bojových letov. Pôsobila na Edwardsovej leteckej základni ako testovací pilot. Z armády odišla v roku 2007.
Lety do vesmíru
Melroyová bola v roku 1994 vybraná ako kandidát na astronauta a prešla výcvikom pre pilotovanie raketoplánu. Pilotovala raketoplán pri dvoch misiách, obe misie boli návštevami Medzinárodnej vesmírnej stanice: STS-92 v roku 2000 a STS-112 v roku 2002. 19. júna 2006 NASA oznámila, že Melroyová bude veliť raketoplánu pri misii STS-120. Stala sa tak druhou ženou, ktorá velila raketoplánu (po Eileen Collinsovej). Posádka misie STS-120 navštívila stanicu v čase, keď tu pracovala Expedícia 16, ktorej velila Peggy Whitsonová. Na palube ISS boli teda súčasne dve ženy – veliteľky.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Záborie
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Záborie v okrese Martin.
V bludisku pamäti
V bludisku pamäti (angl. In the Labyrinth of Memory) je slovenský film režiséra Ľudovíta Filana.
Psychologicko-kriminálny príbeh o zavádzaní modernej techniky do medicíny.
Happening
Happening  je jedna z včasných foriem akčného umenia, v ktorej sa spájajú prvky divadla, hudobného koncertu, poézie a výtvarného umenia s cieľom aktívne zapojiť diváka do akcie. Happening sa stal signifikantným prejavom hnutia Fluxus, ktorého cieľom bolo spojiť umenie s bežne prežívanou realitou. Prvý happening uskutočnil Allan Kaprow v Rueben Gallery v New Yorku roku 1959, mal názov 18 Happenings in 6 Parts.
Významnými tvorcami happeningu na Slovensku boli Alex Mlynárčik, napr. Deň radostí (Keby všetky vlaky sveta...), 1971, Evina svadba, 1972, Jana Želibská – Snúbenie jari, 1971, Ján Budaj – neskorší líder novembra 89, založil počas normalizácie s Tomášom Petřivým a Vladimírom Archlebom Dočasnú spoločnosť intenzívneho prežívania (DSIP), v rámci nej tvorili v uliciach Bratislavy rôzne akcie.
Pri čistých happeningoch nie je scenár presne určený, čo umožňuje vznik nečakaných udalostí v nepredvídateľnej postupnosti (predstavitelia mixmediálneho typu Josepha Beuysa).
Peter Sklár
Peter Sklár (* 25. január 1968, Modra, Slovensko) je slovenský filmový, seriálový, divadelný a dabingový herec.
Životopis
Narodil sa v Modre, ale vyrastal v Bratislave. kde už ako dieťa účinkoval v rozhlase. Po skončení bratislavského gymnázia, odišiel do Prahy, kde vyštudoval DAMU (19881992), kde si zmenil aj meno. Rôzne postavy stvárnil za 17 rokov v divadle GUnaGU. Účinkoval aj v divadlách Ludus, G-dur, Štúdio L+S, Divadlo a.ha.
Do povedomia divákov sa dostal v humoristickej skeč-šou S.O.S. v rokoch 20042008, ktorá sa stala jedným z najsledovanejších programov verejnoprávnej televízie za uplynulých niekoľko rokov spolu s Petrou Polnišovou, Danielom Danglom a Romanom Pomajbom. A v roku 2005 ako zábavný program získal ocenenie v ankete OTO.
V rokoch 20062011 účinkoval v slovenskom sitkome Mafstory, kde stvárňoval mafiánskeho bossa Alberta „Ali“ Krasňanského. Námetom na vznik seriálu bolo divadelné predstavenie divadla GUnaGU English is Easy, Csaba is Dead.
Bol novou postavou v seriáli Panelák, kde stvárňoval gynekológa Filipa Malého. Mihol sa aj v seriáli Kutyil s.r.o. či Profesionáli. Od roku 2015 (8 rokov) stvárňoval postavu starostu Karola Frlajza v najsledovanejšom TV programe Horná Dolná.
V súčasnosti ho môžeme vidieť v postave Emila Berku v seriály Hranica a ako lekára v novom autentickom, vtipnom, no i kontroverznom seriály Iveta, ktorý režíroval Jan Hřebejk.
Jeho hlas môžeme často počuť prostredníctvom dabingu.
Škoda 120
Škoda 105/120/125 (typ 742) je automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrábala československou automobilkou Automobilové Závody Mladá Boleslav n. p. od roku 1976 do roku 1990. Modely 105 a 120 sa navzájom odlišovali použitou motorizáciou, kde sa v modeli 105 použil motor s objemom a v modeli 120 s objemom. Model 125 sa od modelu 120 odlišoval 5-stupňovou prevodovkou. Tieto automobily nahradili typy 100 a 110, ktoré sa vyrábali predovšetkým v prvej polovici 70. rokov. V roku 1983 došlo u Škody 105/120 k modernizácii karosérie a rozšíreniu rozchodu kolies, čím vznikol model M, ktorý vo výrobe zostal až do roku 1990.
História
Po desiatich rokoch od ukončenia vývoja modelu Škoda 1000 MB sa v AZNP pripravoval nový model automobilu. Vzhľadom k finančnej situácii vo vtedajšom centralizovanom hospodárstve po spriemyselnení Slovenska nezostal dostatok financií pre vývoj úplne nového modelu automobilu. Aj keď model 1000 MB bol v dobe svojho uvedenia na trh považovaný za moderný automobil, prax ukázala, že koncepcia zadného náhonu je neperspektívna. Pre nedostatok financií sa však AZNP rozhodla, že sa vydá cestou modernizácie modelu Škoda 100. Prvé prototypy nového modelu boli obyčajným faceliftom starého modelu s hranatejšou karosériou (prototyp Škoda 727 z roku 1971). Neskôr sa vývojové oddelenie rozhodlo adresnejšie riešiť problémy s chladením vzadu uloženého motora pomocou presunutia chladiča do prednej časti vozu. Vznikla tak unikátna koncepcia 1,2 litrového motora a 13 litrovej chladiacej sústavy. Priaznivým vplyvom voľby vpredu uloženého chladiča bolo lepšie rozloženie hmotnosti a záťaže náprav. Typ 742 bol predstavený v roku 1976 na Medzinárodnom strojárskom veľtrhu v Brne.
V roku 1981 sa v závode v Kvasinách začala výroba coupé Škoda Garde založeného na automobile Škoda 120LS, ktoré bolo pokračovateľom obľúbeného coupé Škoda 110 R Coupé. V roku 1984 bol z modelu Garde odvodený model Rapid.
Neskôr, v roku 1984 prešiel celý modelový rad modernizáciou (označujú sa ako typ 742 - M). Súčasťou modernizácie bol facelift prednej a zadnej masky karosérie, rozšírenie náprav vpredu aj vzadu, čo prispelo k vyššej stabilite vozu a bolo zavedené hrebeňové riadenie, ktoré zvýšilo presnosť riadenia. Zavedenie hrebeňového riadenia si vyžiadalo používanie nových diskov s kalibrovanou stredovou dierou. Všetky modely boli vybavené ľahšími plastovými nárazníkmi. S nástupom modernizovaných modelov sa zjednotil vzhľad prednej masky pre automobily Škoda 105, ktoré všetky dostali oválne svetlomety a pre automobily Škoda 120 boli určené nové tvarové svetlomety. Súbežne s modelovým ročníkom 1984 bol predstavený inovovaný model Škoda 130 odvodený od Škody 120, ktorý sa oproti starším modelom pýšil 5-stupňovou prevodovkou, motorom so zvýšeným výkonom a modifikovanou brzdovou sústavou s vyšším výkonom.
V roku 1987 bol na Medzinárodnom strojárskom veľtrhu predstavený model Škoda Favorit, ktorý predznamenal koniec automobilov s koncepciou zadného náhonu. Z dôvodu očakávaní nového modelu prudko klesol dopyt po starých automobiloch a to spôsobilo uvedenie modelov Škoda 120LX, 125, ktoré obsahovali niektoré modernejšie prvky automobilov radu Škoda 130. Výroba modelovej rady Škoda 742 bola definitívne ukončená v roku 1990.
Podvozok
Bezrámová konštrukcia. Všetky kolesá nezávisle zavesené - predné kolesá na priečnych lichobežníkových polonápravách, zadné kyvadlové polonápravy na pozdĺžnych kyvných ramenách; pérovanie vpredu aj vzadu vinutými pružinami s teleskopickými tlmičmi, vpredu priečny skrutový stabilizátor. Prevádzkové brzdy kvapalinové, dvojokruhové, predné kotúčové, zadné bubnové, u 120LS a 120GLS s posilňovačom od začiatku výroby, od modelového roku 1982 posilňovač u modelu 120 vo všetkých úrovniach výbavy, od roku 1984 aj pre 105S a 105L. Riadenie skrutkou a maticou, lomený kĺbový hriadeľ volantu. OD roku 1984 riadenie hrebeňové. Palivová nádrž o objeme 38 l. Pneumatiky 155-14.
Karoséria
Samonosná oceľová, štvordverová (sedan). Predné sedadlá sú anatomické, posuvné; operadlá s nastaviteľným sklonom a lôžkovou úpravou, u 105GL, 120LS a 120GLS s nastaviteľnými opierkami hlavy. Operadlá zadných sedadiel sú sklopné vpred. Bezpečnostné pásy vpredu, vzadu na želanie. Okrem modelu 105S a 120 možnosť na želanie doplniť samonavíjacími pásmi moravan SuperRol. U 105GL, 120LS a 120GLS otáčkomer. Halogénové svetlomety H4, u 120 LS na objednávku aj u 105 L dvojité. Od roku 1984 pre Škodu 105 oblé svetlomety, pre Škodu 120 tvarové, obe halogénové. Batožinový priestor celkom (vpredu, za sedadlami ).
Motorizácia
Štvortaktný radový karburačný kvapalinou chladený štvorvalcový motor s rozvodom OHV (overhead valves - ventily zhora v hlave), umiestnený pozdĺž za zadnou nápravou. V jednom bloku s prevodovkou a rozvodovkou. O prípravu zmesi sa staral karburátor Jikov 32 ESDR, od roku 1984 modernizovaný Jikov 32 SEDR.
V ponuke boli dve základné motorizácie v priebehu rokov 1976 až 1987 rozšírené o doplnkovú motorizáciu pre športovú jazdu.
Škoda 742.10
Škoda 742.10 bol variant motorizácie modelovej rady Škoda 742. Išlo o motor so zdvihovým objemom a výkonom 32,1 kW. Bola to najslabšia ponúkaná motorizácia. Historicky sa jednalo o modernizovaný motor z modelu Škoda 100 so zvýšeným objemom a zmenenými výkonovými charakteristikami vďaka použitej inej prevodovke a konštrukcii karburátora. Výkonové charakteristiky motora:
Škoda 742.12
Táto motorizácia bola ponúkaná ako silnejší variant pre bežných spotrebiteľov. Išlo o motor so zdvihovým objemom. Šlo o pôvodný motor z automobilu Škoda 110 so zvýšeným objemom a výkonom. Rovnako, ako 742.10, bol aj tento motor plnený modernizovaným karburátorom. Na rozdiel od 742.10 mal karburátor 742.12 2 hrdlá so samostatnými tryskami. Druhé hrdlo otváralo medzi rýchlosťami 110-/h, v závislosti od dynamiky jazdy. Výkonové charakteristiky:
Škoda 742.12X (modely LS, LX, GLS)
Pre športovo ladené modely typovej rady 742 bol ponúkaný motor 742.12X. Išlo o motor so zdvihovým objemom zhodným s motorom 742.12, ale úpravami dna piestov sa dosiahlo vyššieho kompresného pomeru. V rokoch 1976 až 1983 boli na motory 742.12X montované aj odlišné ostrejšie vačkové hriadele. Prítomnosť tohto motora v automobile značilo písmeno S, alebo X v označení modelu, ak sa jednalo o model 120. Výkonové charakteristiky motora:
Prevodové ústrojenstvo
V priebehu výroby tohto automobilu boli k dispozícii štyri rôzne prevodovky montované do týchto automobilov. Všetky prevodovky koncepčne vychádzali z prevodového ústrojenstva vozidla Škoda 100. Počiatočné modely prevodoviek boli identické s prevodovkami posledných modelov Škoda 100, teda mali 4 stupne smerom vpred a jeden vzad. V roku 1984 bola do sériovej výroby nasadená 5-stupňová prevodovka. Prevodovky sa vzájomne líšili aj použitým stálym prevodom.
4-stupňová manuálna prevodovka, stály prevod 4,44
Je najstaršia dostupná prevodovka modelového radu 742. V prvých rokoch výroby sa montovala ako sériová prevodovka do všetkých modelov Škoda 105/120. Neskôr ju nahradila 4-stupňová prevodovka so stálym prevodom 4,22 a táto prevodovka sa stala súčasťou výbavy na želanie ako tzv. horský prevod. Táto prevodovka sa sériovo montovala s kyvnými polosami. Prevodové stupne boli odstupňované nasledovne: