cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Kubiš
Život
Najskôr pracoval ako kurič v miestnej tehelni. Po skončení vojenskej prezenčnej služby v jihlavskom 31. pešom pluku zostal ako ďalej slúžiaci poddôstojník v československej armáde. Slúžil v strážnom prápore XIII na severnej Morave. V lete 1939 opustil protektorát a cez Poľsko sa dostal do Francúzska, kde bol spolu s ostatnými Čechoslovákmi, ktorí sa plánovali zapojiť do protifašistického exilového odboja, nútený vstúpiť do Cudzineckej légie. Po vypuknutí vojny sa s jednotkou nachádzal v Agde. Počas bojov vo Francúzsku sa v rámci 1. československého pluku zúčastnil ústupových bojov, za preukázané hrdinstvo bol vyznamenaný francúzskym vojnovým krížom. Po vzniku 1. samostatnej československej brigády v Spojenom kráľovstve slúžil ako zástupca veliteľa 1. čaty 3. roty v 1. pešom prápore. Neskôr sa prihlásil k plneniu zvláštnych úloh v nepriateľskom tyle. Po absolvovaní kurzov sa stal členom výsadku Anthropoid, v ktorom nahradil pôvodne plánovaného rotného Karla Svobodu, ktorý sa ťažko zranil pri výcviku. Spoločne s ostatnými členmi výsadku bol v noci z 28. na 29. decembra 1941 vysadený nad územím protektorátu. 27. mája 1942 spolu s Jozefom Gabčíkom uskutočnil atentát na ríšskeho protektora Reinharda Heydricha. Po zlyhaní Gabčíkovho samopalu hodil po brzdiacom Heydrichovom aute granát. Heydrich následkom zranení nakoniec podľahol. Parašutistov nakoniec po zrade Karla Čurdu Gestapo vypátralo v pravoslávnom chráme Cyrila a Metoda v Prahe. Kubiš bol počas boja v chráme na chóre zranený črepinami granátu, po čom následne stratil vedomie. Neskôr zomrel v sanitke pri prevoze do nemocnice. Adolf Opálka a Josef Bublík, ktorí spolu s ním bránili chórus sa neskôr v bezvýchodiskovej situácii zastrelili. Celá Kubišova rodina (otec, bratia s manželkami, nevlastné sestry) bola nacistami zatknutá a 24. októbra zavraždená plynom v koncentračom tábore Mauthausen.
Vyznamenania
Za úspešné splnenie rozkazu bol rtm. Jan Kubiš in memoriam povýšený na poručíka. Znovu povýšený bol hneď po vojne do hodnosti kapitána a popri osláv 60. výročia atentátu bol povýšený do hodnosti plukovníka. Ešte za života obdržal francúzský Croix de Guerre a Československý válečný kříž 1939. In memoriam mu boli udelené ďalšie dva Československé válečné kříže 1939 (1942, 1945), britské vyznamenanie King's Commendation for Brave Conduct (1947), Čs. vojenský řád Za svobodu (1949), a Čs. Vojenský řád bílého lva Za vítězství (1968).
Ulice a pamätníky
Ulice pomenované po Kubišovi možno nájsť v Prahe (neďaleko Památníku Operace Anthropoid, ktorý bol odhalený v roku 2009), ďalej v Pardubiciach, Tábore a v Třebíči. V roku 2013 (pri príležitosti 100. výročia Kubišova narodenia) bolo otvorené malé múzeum v jeho rodnom dome. Od roku 2010 je otvorený Národný pamätník venovaný všetkým hrdinom Heydrichiády v krypte kostola svätých Cyrila a Metoda v Prahe.
Ostatné
Od 60. rokov sa atentát na Heydricha stal predmetom mnohých vojnových románov i vojnových filmov a Jana Kubiša v priebehu desaťročí stvárnilo niekoľko slávnych hercov. Ako napríklad Rudolf Jelínek vo filme Atentát z roku 1965, Timothy Bottoms vo filme Operation Daybreak (1975), Miroslav Rataj vo filme Sokolovo (1975), Patrik Staněk vo filme Lidice (2011) a Jamie Dornan vo filme Operácia Anthropoid z roku 2016.
At the Gates
At the Gates je švédska death metalová skupina z Göteborgu, ktorá položila základy melodického death metalu okolo roku 1990.
Hudobný štýl tvorby kapely je v poväčšine zložený z deathmetalového jadra s rôznymi prímesami predovšetkým thrash metalu.
Hudobná kariéra
Prelomový album z roku 1995 Slaughter Of The Soul bol nominovaný aj na švédsku Grammy. Kapela vydala štyri radové albumy. Album Slaughter of the Soul a jeho charakteristický zvuk je hlavnou ideológiou a veľkým vplyvom pre americkú vlnu metalových skupín hrajúcich swedecore či metalcore. Sem patria napríklad skupiny The Black Dahlia Murder, As I Lay Dying, Darkest Hour, či All That Remains.
V roku 1996 sa skupina rozpadla, ale v roku 2007 sa jej členovia znovu spojili, spočiatku iba pre niekoľko live vystúpení, potom sa však pre pozitívnu reakciu na ich vystúpenia sa rozhodli nahrať nový album. Album At War With Reality vyšiel koncom roka 2014.
Externé odkazy
www.atthegates.se – oficiálna stránka skupiny – stránka so stručnými a organizovanými informáciami o skupine
Nežovce
Nežovce alebo Níža je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Rétság.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Sokolovce
Sokolovce sú obec na Slovensku asi 5 km južne od mesta Piešťany.
V obci je rímskokatolícky kostol Povýšenia sv. Kríža z roku 1770.
Človek rodézsky
Človek rodézsky alebo rodézsky človek (lat. ako druh Homo rhodesiensis; ako poddruh: Homo sapiens rhodesiensis, Homo erectus rhodesiensis, Homo erectus seu sapiens rhodesiensis, Homo neanderthalensis rhodesiensis) môže byť:
Človek rodézsky alebo rodézsky človek (lat. spravidla len Homo rhodesiensis) môže byť aj:
Homo heidelbergensis rhodesiensis (t. j. fakticky človek rodézsky) sú nálezy druhu Homo heidelbergensis z neskoršej Afriky a Blízkeho východu z rokov 500 000 – 200/100 000 BP (t. j. nález Kabwe a neskoršie nálezy), je to vývojový predchodca človeka dnešného typu (Homo sapiens)
NGC 667
NGC 667 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
James Opie Urmson
James Opie Urmson (* 4. marec 1915, Hornsea, Anglicko, Spojené kráľovstvo† 29. január 2012, Cumnor, Anglicko, Spojené kráľovstvo ) bol anglický filozof, predstaviteľ lingvistickej filozofie.
Eymouthiers
Eymouthiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trh osobnosti
Trh osobnosti je trh, na ktorom predmetom kúpy a predaja je osobnosť.
Majstrovstvá Karibiku vo volejbale
Majstrovstvá Karibiku vo volejbale sú najvyššie karibské podujatie národných tímov vo volejbale, ktoré riadi Karibská volejbalová asociácia (CAZOVA). Ich história siaha do roku 1991, kedy sa v Suriname konali prvé karibské majstrovstvá, spoločné pre kategóriu mužov i žien. Od roku 1996 prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. V mužskej kategórii dominuje družstvo 🇧🇧, v ženskej sú to 🇧🇧 a 🇹🇹.
Turnaj tiež slúži ako kvalifikácia na kontinentálne podujatie severoamerického kontinentuMajstrovstvá NORCECA.
Châtillon-Coligny (kantón)
Châtillon-Coligny je francúzsky kantón v obvode Montargis v departemente Loiret v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho 12 obcí.
Trip-hop
Po hudobnej stránke, trip-hop obsahuje pomalý a hypnotizujúci zvuk vytváraný elektronickým pozadím a významným zastúpením strunových nástrojov. Niekoľko trip-hopových interpretov ako Massive Attack, Tricky, Portishead a Morcheeba mali všeobecne uznávanú pozornosť a/alebo úspešnosť v hudobných rebríčkoch, a to ako v mainstreamových národných rebríčkoch tak aj v rebríčkoch orientovaných na tanečnú a nezávislú hudbu. Niekoľko významných interpretov a skupín ako Janet Jackson, Kylie Minogue, Madonna, Björk   a Radiohead medzi inými, zapracovali do svojej tvorby aj trip-hop. Z trip-hopu bolo vytvorených niekoľko subžánrov, ktoré sa vyvíjali počas rokov, vrátane trip rocku (spojenie trip-hopu a rockovej hudby), rovnako ako illbient (trip-hop na základe dubu s prvami ambientu a industriálneho hip-hopu).
Post-trip-hop
Po úspechoch albumov od interpretov ako Massive Attack, Portishead a Tricky v rokoch 1994 a 1995, nová generácia trip-hopových interpretov sa objavila s štandardnejším zvukom. Medzi významných "post-trip-hopových" interpretov patria Esthero, Morcheeba, Sneaker Pimps, Alpha, Jaianto, Mudville a Cibo Matto. Oni spojili trip-hop s inými žánrami, ako ambient, soul, IDM, experimental industrial, jungle, liquid dubstep, breakbeat, drum and bass, acid jazz a new age.
Olší (okres Brno-venkov)
Olší je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 296 obyvateľov, z toho 157 mužov a 139 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 37,1 roka, ženy 42,1 roka).
NGC 6122
NGC 6122 je galaxia v súhvezdí Severná koruna, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 6. mája 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 6120
NGC 6120 je galaxia v súhvezdí Severná koruna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. marca 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Crookesov mlynček
Crookesov mlynček alebo Crookesov rádiometer, je fyzikálny prístroj demonštrujúci pôsobenie energie svetla. Skladá sa zo sklenenej nádobky, z ktorej je vyčerpaný vzduch a vrtuľky – rotora umiestneného osovo zvislo na ihlovom ložisku tak, aby mechanický odpor bol minimálny. Vrtuľka má ploché listy z jednej strany načiernené, z druhej strany zrkadlovo lesklé.
Prístroj vynašiel v roku 1873 chemik William Crookes ako vedľajší produkt svojho výskumu. Snažil sa ním zmerať pôsobenie svetla, ktoré ovplyvňovalo jeho presné chemické merania.
Tlak svetelného toku
Fotón existuje iba v pohybe, pričom sa vždy pohybuje rýchlosťou svetla. Má preto nulovú pokojovú hmotnosť. Dôsledkom jeho neustáleho pohybu je však nenulová energia, ktorá je definovaná vzťahom kde h je Planckova konštanta a \nu frekvencia dopadajúceho svetla (vyplývajúca z jeho vlnovej dĺžky).
Keďže lesklá lopatka dostáva väčšiu energiu, ako tmavá lopatka, vrtuľka sa otáča tmavou stranou lopatky vpred ku zdroju svetla.
Reaktívny pohyb
Fotóny pohltením tmavou stranou lopatky premenia svoju formu energie: na tepelnú energiu. Keďže v banke sa nachádzajú molekuly plynu, a tieto sú rozptýlené rovnomerne v banke, nachádzajú sa aj na povrchu, resp. v bezprostrednej blízkosti povrchu lopatiek vrtuľky. Vzniknutá tepelná energia nahrieva preto aj molekuly plynu, ktoré expandujú podľa stavovej rovnice plynu p.V = n.R.T, kde p je tlak plynu, V je jeho objem, T je teplota plynu R je univerzálna plynová konštanta a n je látkové množstvo plynu. z ktorej vyplýva, že rast teploty spôsobí rast objemu resp. tlaku plynu. Keďže na lesklej strane lopatky sa fotón odrazil, molekula plynu na povrchu sa nenahriala a rozdiel v teplote vytvorí moment sily, čo spôsobí rotáciu vrtuľky.
Zákon elektromagnetickej indukcie
Zákon elektromagnetickej indukcie (iné názvy: druhá Maxwellova rovnica, Faradayov indukčný zákon, Faradayov zákon, indukčný zákon) je fyzikálny zákon, ktorý vyslovil v roku 1831 Michael Faraday. Tento zákon popisuje vznik elektrického napätia v uzavretom elektrickom obvode, ktorý je spôsobený zmenou magnetického indukčného toku.
Crookesov mlynček
Reaktívny pohyb
Ak je v banke príliš veľa molekúl plynu, k rotácii nedôjde, pretože ju zastaví odpor prostredia (plynu). Ak je opačne tlak príliš nízky, nie je pri ploche vrtuľky dostatočný počet molekúl plynu, ktoré by spôsobili reaktívny tlak.
Pre vysvetlenie pohybu radiometra je nutné sústrediť sa nie na tvar lopatiek mlynčeka, ale na jeho okraje. Rýchlejšie molekuly z teplejšej strany lopatky uniknú z okraja lopatky šikmo a tým udelia vyššiu silu než chladnejšie molekuly na svetlej lopatke. Sú to rovnaké termomolekulové sily ktoré boli zodpovedné za tepelnú transpiráciu. Účinok je tiež známy ako "tepelné plazenie" (spôsobujú ho plyny plaziace sa po povrchu kde je teplotní gradient). Pohyb rotora mlynčeka je teda kvôli tangenciálním silám okolo okrajov, preč z teplejšej lopatky.
Zákon elektromagnetickej indukcie
V uzavrenej vodivej slučke C sa zmenou magnetického indukčného toku plochou slučky S indukuje elektromotorické napätie. Prúd vzbudený elektromagnetickou indukciou pôsobí proti zmene, ktorá ho vyvolala.(Lenzov zákon)
Crookesov mlynček
Poznámka
Vytvoriť Crookesov mlynček pohybujúci sa vplyvom svetelného toku je mimoriadne náročné a pohybuje sa skôr v teoretickej rovine, pretože pasívne odpory pri otáčaní vrtuľky sú obvykle väčšie, ako je energia pohybu získaná z tlaku svetla.
Zákon elektromagnetickej indukcie
alebo ekvivalentne v diferenciálnom tvare
Crookesov mlynček
Poznámka
Crookesove mlynčeky vo fyzikálnych laboratóriách, školách, i ako komerčne predávaná fyzikálne hračky sú obvykle založené na reaktívnom princípe.
Zdroj
http://math.ucr.edu/home/baez/physics/General/LightMill/light-mill.html
Zákon elektromagnetickej indukcie
kde E je elektrické pole, d\mathbf{l} infinitezimálny prvok slučky C a B je magnetická indukcia.
Elektromagnetische Induktion
Marc Chagall
Marc Chagall, pôvodným menom Moisej Chackelevič Šagal, neskôr Mark Zacharovič Šagal (* 7. júl 1887, Ľozna, Ruská ríša, dnes Bielorusko – † 28. marec 1985, Saint-Paul-de-Vence, Francúzsko) bol bieloruský surrealistický maliar židovského pôvodu.
Maľby na okná
Niekoľkokrát prijal zákazku na maľovanie na okná, všetky maľby tohoto typu boli cirkevné objednávky a išlo o biblické výjavy. Ich prevedenie je odborníkmi považované za veľmi kvalitné.
Dvojkrížna ulica (Bratislava)
Dvojkrížna ulica je dôležitá komunikácia v Bratislave v okrese Bratislava II prechádzajúca cez mestské časti Vrakuňa a Podunajské Biskupice. Z väčšej časti tvorí východné ohraničenie a obchvat zastavanej oblasti mesta.
Začína sa na severnej strane v mestskej časti Vrakuňa. Vedie súbežne so železničnou traťou Bratislava – Komárno, pri spojnici s Čiližskou ulicou je konečná zastávka trolejbusovej trate a obratisko. Približne v strede sa na ňu napája Kazanská ulica. Končí sa na juhu v mestskej časti Podunajské Biskupice, kde sa napája na Orenburskú ulicu.
Pečeňady
Pečeňady sú obec na Slovensku asi 18 km južne od mesta Piešťany.
Dejiny
Najstaršie nálezy dokladajú pobyt človeka v okolí obce už v mladšej a neskorej dobe kamennej, zdokladované sú tiež nálezy z doby bronzovej a stredoveku. Najstarší písomný záznam o osade villa Bissenorum (Byssenorum, v preklade dedina Pečenehov) pochádza z roku 1208, ďalšie sa dochovali z rokov 1209, 1216 a názov villa Beseneu z roku 1254.
Človek mauretánsky
Človek mauretánsky (lat. ako druh Homo mauritanicus; ako poddruh Homo erectus mauritanicus, Pithecanthropus mauritanicus, v treťom význame je prevažným synonymom poddruh Homo ergaster mauritanicus; často sa nesprávne(?) namiesto ... mauritanicus píše ...mauretanicus) môže byť:
Pečeňady
Pamiatky
V obci je rímskokatolícky kostol Najsvätejšieho Srdca Ježišovho z roku 1896. Zachovali sa tu prícestné kríže a sochy a v časti Peťová klasicistický kaštieľ z roku 1825.
Doprava
Priamo obcou prechádza cesta II/504 z Trnavy na Nové Mesto nad Váhom. Na diaľnicu D1 sa dá napojiť križovatkou Červeník alebo Piešťany a na železničnú trať Bratislava – Žilina v blízkych Veľkých Kostoľanoch. Letisko Piešťany leží severne.
Omice
Omice je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 769 obyvateľov, z toho 388 mužov a 381 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,6 roka (muži 39,5 roka, ženy 41,7 roka).
Zoznam analgetík
N02A Ópioidné analgetiká (analgetiká-anodyná) N02B Iné analgetiká-antipyretiká N02C Antimigreniká
Uniatstvo
Uniatstvo (lat.) je spojenie časti východných kresťanov s Rímskou cirkvou na základe dohôd o únii (Brestská 1596, Užhorodská 1646 a i.), ktoré predpokladalo prijatie primátu rímskeho pápeža, katolíckych dogiem pri zachovaní vlastných osobitostí cirkevného života, obradov, spiritulity atď.
Grom
Grom je ruská blackmetalová hudobná skupina založená v roku 1998. Texty sú sústredené na pohanstvo.
NGC 6123
NGC 6123 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift v roku 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 783
NGC 783 je galaxia v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 22. septembra 1871.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Chafarinas
thumb|right|Mapa ostrovov
Chafarinas (po španielsky Islas Chafarinas) je skupina neveľkých ostrovov patriacich Španielsku, ležiacich v Stredozemnom mori od pobrežia Maroka neďaleko od hranice Maroka s Alžírskom,  východne od Melilly, španielska exkláva na marockom pobreží.
Ostrovy a okolité more majú status národnej prírodnej rezervácie. Na ostrovoch je malá španielska posádka a maják.
Etymológia
Názov Chafarinas pochádza zo slova „chofar“, čo znamená v miestnom nárečí arabského jazyka „pirát“. Názov je spojený s tým, že koncom 19. a na začiatku 20. storočia ostrovy boli základňou pirátov. Tieto ostrovy sa spomínali pod menom Tres insulae v latinskom spise z 3. storočia „Itinerarium Antonini“.
Geografia
Táto skupina sa skladá z troch ostrovov (zo západu na východ): Congreso, Izabel II. a Del Rey. Maximálna nadmorská výška: kopec Cerro Nido de las Águilas „Orlie hniezdo“ na ostrove Congreso s výškou. Celková rozloha ostrovov:
Ostrovy sú vulkanického pôvodu. Od pevniny sú oddelené plytkým prielivom s hĺbkou 10 –.
Rastlinná a živočíšna ríša
Na pevnine: 180 druhov rastlín (15 endemických severoafrických druhov); 12 druhov plazov (1 endemický), 90 druhov vtákov (10 druhov hniezdiacich na ostrovoch), 153 druhov bezstavovcov:11 druhov slimák, 12 druhov stonožka, 74 druhov pavúkov, 56 druhov hmyzu.
V mori: 64 druhov vodných rias, 26 druhov ostnokožcov, 150 druhov krúžkovcov, 60 druhov rýb.
Obyvateľstvo
Stále obyvateľstvo na ostrovoch nie je. Na ostrove Izabelly II. je malá posádke španielskej armády, obsluhujúca biologickú stanicu a maják. Ostrovy Congreso a Del Rey sú neobývané. Na ostrove Congreso je posádková budova, v súčasnosti sa nepoužíva. Celkové množstvo obyvateľstva je 195 ľudí (1970).
Dejiny
Ostrovy náležia Španielsku od 6. januára 1848, kedy na ne vystúpila expedícia z Malagy, z dvoch vojnových lodí pod velením generála Serrana, ktorá o niekoľko hodín predstihla francúzsku expedíciu, ktorá zamýšľala prehlásiť ostrovy za vlastníctvo Francúzska.
Stéphane Lambiel
Stéphane Lambiel (* 2. apríl 1985, Martigny, Švajčiarsko) je švajčiarsky krasokorčuliar, dvojnásobný majster sveta z rokov 2005, 2006, držiteľ striebornej medaily zo Zimných olympijských hier 2006 v Turíne a sedemnásobný majster Švajčiarska.
Životopis
Lambiel vyrastal v Saxone vo Švajčiarsku. Má sestru Silviu (1982) a brata Christopha (1989). V roku 2004 maturoval z biológie a chémie. Rozhodol sa však odložiť štúdium na univerzite, aby sa mohol naplno koncentrovať na krasokorčuľovanie.
Žije v Lausanne vo Švajčiarsku. Trénuje v Ženeve a Lausanne a keďže v lete sú ľadové štadióny vo Švajčiarsku zavreté, pripravuje sa v Nemecku. Jeho trénerom je Peter Grütter a choreograf Salomé Brunner. Kvôli vracajúcim sa bolestiam oboch kolien bol nútený vynechávať exhibície a tréningy.
Začiatky
V roku 1998 sa stal juniorským majstrom Švajčiarska, v roku 2000 zvíťazil aj v seniorskej súťaži. Na Juniorských majstrovstvách sveta v roku 2001 sa umiestnil na piatom mieste. Na ďalšiu sezónu už mal vek pre medzinárodné seniorské súťaže. Švajčiarska korčuliarska federácia mu ponúkla miesto na Olympijské hry v Salt Lake City, ak sa umiestni v prvej dvanástke na Európskom šampionáte. Lambiel sa umiestnil na štvrtom mieste. Na OH nakoniec skončil na 15. mieste a na Majstrovstvách sveta na 18. mieste.
Majster sveta 2005
Nasledujúcu sezónu sa umiestnil na Európskom šampionáte na 5. mieste. V roku 2005 sa stal Majstrom sveta potom, ako Jevgenij Pľuščenko odstúpil kvôli chorobe. Skočil dva štvorité tulupy vo voľnom programe ako jediný na súťaži. Stal sa prvým švajčiarskym Majstrom sveta od dôb Hansa Gerschwilera v 1947.
Turín 2006
Na Olympiáde 2006 v Turíne nešiel ako favorit. Vyhral dve strieborné medaily na okruhu Grand Prix a vyhral finále Grand Prix. Bol druhý v Európe za Pľuščenkom a šiel na Olympiádu s šancou na medailu. Po krátkom programe bol tretí, ale po voľnom sa umiestnil na druhom a získal striebornú medailu. Nepodarilo sa mu skočiť trojitý axel, ale skočil bezchybne kombináciu 4-3-2.
Sezóna 2006 – 2007
Lambiel začal sezónu 2006 – 2007 víťazstvom v Skate Kanada, kde sa po krátkom programe umiestnil na siedmom mieste a po voľnom bol prvý. Mal zúčastniť NHK Trophy, ale nakoniec kvôli zdravotným problémom odstúpil. Na švajčiarskom šampionáte získal siedmy titul národného majstra, napriek tomu 16. januára odstúpil z účasti na majstrovstvách Európy.
Šípkové
Šípkové je obec na Slovensku asi 11 km severozápadne od mesta Piešťany. Nachádza sa tu Kostol Sedembolestnej Panny Márie z roku 1969 s interiérom od Ľudovíta Chmelára.
V Zoborskej listine z roku 1113 je dochovaný iba názov potoka Sipco, samotná obec sa prvý raz spomína ako Sypko v roku 1349. Od roku 1436 sa stáva majetkom panstva Čachtického hradu.
Feuillade
Feuillade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Barnay
Barnay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tereza Mihalíková
Tereza Mihalíková (* 2. jún 1998, Topoľčany) je slovenská tenistka.
Vyhrala grandslamový turnaj Australian Open 2015, keď vo finále junioriek zdolala britku Katie Swanovú 6:1 a 6:4. Hrá za TK Nitra v slovenskej ženskej extralige.
Juniorská kariéra
V roku 2014, Mihalíková dosiahla finále dievčenskej štvorhry na US Open, s partnerkou Verou Lapkovou.
Bola tiež členkou slovenského tímu na juniorskom Fed Cupe, kategórie U16. Spoločne s Viktóriou Kužmovou a Tamarou Kupkovou postúpili do finále, kde prehrali s USA (CiCi Bellis, Tornado Alicia Black, Sofia Kenin).
Mihalíková vyhrala grandslamový turnaj Australian Open 2015, keď vo finále junioriek zdolala britku Katie Swanovú 6:1 a 6:4.
Tvar (podoba) (mystika)
Tvar (podoba) (mystika) je prejav periférnych vibrácií, ktorého prirodzenou tendenciou je vyžarovať jemné fyzikálne náboje navonok; preto je to jav zanikajúci. Joga učí, ako možno tieto jemné náboje usmerniť do centra tvaru, čo predlžuje jeho existenciu. Pri rozvinutom mystickom zrení sa tvar ukazuje ako súdržný, avšak hmlistý celok; preto možno tvar kvalitatívne považovať za nižšiu súčasť bytia, ktoré patrí do astrálneho sveta, sveta mátoh.
Zoznam antiepileptík
N03A Antiepileptiká
Človek heidelberský
Človek heidelberský alebo heidelberský človek alebo homo heidelbergensis (lat. Homo heidelbergensis; pri použití v širšom zmysle je čiastočné alebo úplné synonum archaický Homo sapiens) je druh z rodu človek (Homo). V najužšom zmysle (a pôvodne) zahŕňa len nález z Maueru (Mauer 1, vek 609 000 BP), v širších významoch zahŕňa aj podobné nálezy z Európy, Afriky a prípadne aj Ázie (väčšinou sa udáva, že spadajú do obdobia 900/800/600 000 – 200/100 000 BP) – podrobnosti pozri nižšie.
O náleze z Maueru pozri článok Mauer 1; nasledujúci text sa zaoberá širšími významami pojmu človek heidelberský.
Rozsah pojmu / definícia
Do polovice 90. rokov (ale niekedy aj dnes) sa obyčajne taxóny, ktoré sa teraz zaraďujú pod Homo heidelbergensis zaraďovali: Niektoré z nálezov sa zaraďovali aj priamo pod neandertálcov (napr. poddruh Homo neanderthalensis soloensis) alebo ako anteneandertálci a/alebo preneandertálci.
Moderné (t. j. široké) chápanie druhu Homo heidelbergensis zaviedol Rightmire 1995. V zásade možno povedať, že Homo heidelbergensis pri každej modernej definícii zahŕňa nálezy zo stredného pleistocénu, ale nepatria doň nikdy niektoré ázijské nálezy zo stredného pleistocénu patriace jednoznačne pod Homo erectus (ako napr. človek pekinský). Podrobnejšie sa však v (ne)zaradení nálezov pod tento druh autori líšia. Príklady interpretácií jednotlivých autorov sú uvedené nižšie pod nadpisom Nálezy, ale zhrnujúc možno skonštatovať nasledovné: Niektorí autori od konca 90. rokov zaraďujú európske nálezy z druhu Homo heidelbergensis pod Homo neanderthalensis ako jeho najstaršie formy.
Zahrnuté staršie taxóny (t.j. subjektívne synonymá)
Pozri pod človek (Homo). Synonymá typového nálezu sú uvedené v článku Mauer 1.
Charakteristika
Typový nález je Mauer 1, preto pozri aj článok Mauer 1 o jeho charakteristike.
Göppingen (mesto)
thumb|Göppingen Göppingen je nemecké mesto v Badensku-Württembersku, asi 40 kilometrov východne od Stuttgartu. Je to okresné mesto (Kreisstadt) a najväčšie mesto Göppingenského okresu (Landkreis Göppingen).
Geografia
Göppingen leží v podhorí Švábskej Jury (Schwäbische Alb) v údolí rieky Fils.
Človek heidelberský
Charakteristika
Podľa Thurzo 2010 a 1998 (definíciu Homo heidelbergensis podľa Thurza pozri nižšie) sa lebková kapacita Homo heidelbergensis pohybovala v rozmedzí 930 –, pričom pre nedostatok postkraniálnych skeletov niet údajov o výške jeho postavy. K vzťahu medzi (ázijským) Homo erectus a (prinajmenšom) africkým Homo heidelbergensis (ktorý sa predtým podľa Thurza zaraďoval tiež pod Homo erectus) píše: Napriek spoločným znakom (robustnej lebke, mohutnému nadočnicovému valu, ubiehajúcemu čelu, zaočnicovému zúženiu, prognatizmu spodnej časti tváre, veľkej medziočnicovej vzdialenosti, bezbradej sánke, nízkej šupine záhlavnej kosti a mohutne stavanému postkraniálnemu skeletu), africkí predstavitelia erektov mali tenší nadočnicový val, oblejšie steny lebky, trochu strmšie čelo, chýbal im mediosagitálny kýl na vrchu lebku a záhlavie (pri pohľade zboku) nemali tak uhlovito zalomené ako ich ázijskí vrstovníci.
Göppingen (mesto)
Dejiny
Prvé stopy po osídlení pochádzajú z halštatskej doby (Kelti), čo je doložené tridsiatimi mohylami v lesnatej oblasti na severe mesta. Pravdepodobne v polovici 2. storočia bol na mieste Oberhofenkirche postavený rímsky statok. Neskôr v dobe franskej dynastie Merovejovcov osídlil údolie reky Fils germánsky kmeň Alamanov. Podľa jednej z teórii je názov mesta odvodený od alamanského krstného mena Geppo pridaním koncovky -ingen, častej mien alamanských osídlení.
Človek heidelberský
Charakteristika
Podľa Soukup 2005 má Homo heidelbergensis (definíciu Homo heidelbergensis podľa Soukupa pozri nižšie) aj erektoidné aj sapientné znaky. V porovnaní s Homo erectus má gracilnejšiu tvárovú kostru, oblejšiu tylovú oblasť lebky, väčšiu lebečnú dutinu (1 100 – ) a menšie zuby. Charakteristické znaky Homo heidelbergensis sú robustné telo, silné kosti a svaly, masívne lebkové kosti, úzka lebečná dutina, silné nadočnicové oblúky, veľká tvár s relatívne strmou profilovou líniou, dolná tretia stolička je väčšia než prvá a druhá a čeľusť je masívna s náznakom bradového výbežku. Homo heidelbergensis žil v zmiešaných lesoch, kombinovaných s trávnatými porastmi typickými pre druhý interglaciál. Živil sa rastlinami, ale aj lovil. Okolo 300 000 BP zrejme došlo k poklesu hrtana, ktorý umožnil artikulovanú reč, predtým asi vykonával mimetickú komunikáciu. V období Homa heidelbergensisa narastal význam učenia. Materiálne technológia Homa heidelbergensisa bol acheuléen (jeho posledná fáza), staval lovecké prístrešky, vyrábal kožené odev a pokrývky, používal oheň. Pred 300 000 rokmi sa objavila levalloiská industria.
Göppingen (mesto)
Mestské časti
Mesto sa skládá z centrálneho obvodu a siedmich priľahlých mestských obvodov – Bartenbach, Bezgenriet, Faurndau, Hohenstaufen, Holzheim, Jebenhausen a Maitis.
Človek heidelberský
Evolučné vzťahy
Z fylogenetického hľadiska sa najčastejšie uvádza, že:
Poddruhy
Druh Homo heidelbergensis donedávna nemal poddruhy, ale Manzi 2011 navrhuje nasledovné poddruhy (pre Homo heidelbergensis v najširšom zmysle):
Homo heidelbergensis:
NGC 980
NGC 980 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. októbra 1786.
Človek heidelberský
Mounier (2011, 2009)
Štúdia 2011 zdôrazňuje správnosť akceptovania druhu Homo heidelbergensis (nálezy z Európy, Ázie aj Afriky). Homo cepranensis zaraďuje pod Homo heidelbergensis. Príklady nálezov Homo heidelbergensis: Petralona, Ceprano, Kabwe 1, Steinheim, Sima de los Huesos, Ťin-niou-šan (Jinnuishan), Ta-li (Dali).
NGC 980
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Človek heidelberský
Mounier (2011, 2009)
Text 2009b Mounier do Homo heidelbergensis zaraďuje európske a africké nálezy stredného pleistocénu (790 000 BP až 300/250 000 BP), možno aj v Ázii (Dali, Jinnuishan).
Text 2009a zdôrazňuje správnosť akceptovania druhu Homo heidelbergensis a poskytuje veľmi detailný opis typového nálezu (tzv. mauerská čeľusť) a definíciu druhu Homo heidelbergensis. Nálezy, ktoré rozhodne patria do druhu Homo heidelbergensis sú Arago, Montmaurin, Sima de los Huesos a Tiganníf (Tighennif).
Larousse (prístup sept. 2011)
Tu to vyzerá tak, že Homo heidelbergensis zahŕňa len africké (!) nálezy.
Тhurzo (2010, 1998, 1985)
b)1998:
Thurzo 1998 pod druh Homo heidelbergensis zaraďuje nálezy v rozmedzí 900 000 – 200 tisíc rokov BP, dodávajúc, že „nemožno vylúčiť, že posledné reliktné populácie vymreli pomerne nedávno - v čase existencie Homo sapiens“ (dokladať to má – vtedy nové, mladšie – datovanie nálezu z Ngandongu. Ďalej uvádza, že ‘’Až do druhej polovice 90. rokov odborníci neuznávali samostatné postavenie druhu H. heidelbergensis, ale pokladali ho za poddruh človeka vzpriameného nazvaný H. erectus heidelbergensis. Vzhľadom na niektoré "progresívnejšie znaky" (uvedené v úvode stati o človeku vzpriamenom) zaraďujeme všetkých erektov z Afriky a Európy, spolu s niektorými geologicky mladšími erektmi z Ázie a s takzvanými anteneandertálcami čiže predneandertálcami z rôznych častí Starého sveta (známymi aj pod taxonomicky nevyhovujúcim menom "archaický Homo sapiens") do druhu H. heidelbergensis.‘‘
Homo heidelbergensis zahŕňa tieto nálezy:
c)1985:
Drobyševskij (2010, 2003)
a)V roku 2010 sa uvádza, že Homo sapiens je (asi) synonymum pre africké a európske nálezy prepaleantropa. Prepaleantropa autor vymedzuje rokmi 500/400 000 – 130 000 BP.
b)V roku 2003 autor navrhol:
Rightmire (2009)
Rightmire 2009 zaraďuje medzi (len) africké Homo heidelbergensis (alternatívne nazývané Homo rhodesiensis) nálezy z obdobia 700 000 – 195 000 BP, konkrétne najmä nálezy Bodo (600 000 BP), Elandsfontein (1 mil.-600 000), Broken Hill, Ndutu, možno Eyasi, Zuttíja (Zuttiyeh; 350 000 – 300 000 BP) a Omo 2 (195 000 BP).
Tattersall (2009, 2008)
2009:Homo heidelbergensis sa začal 600 000 BP v Afrike a 500 000 BP v Európe a Ázii
2008: Gran Dolina a Tarnifin (Ternifine) tvoria zvláštny druh Homo mauritanicus alebo Homo antecessor.
Wood a Lonergan (2008)
Do Homo heidelbergensis patrí Európa, Blízky východ, Čína, Afrika aj India. Časové vymedzenie je 600 – 100 000 BP.
Schrenk (2008)
Homo heidelbergensis je alternatívne označenie nálezov neskorého Homa erecta z obdobia 800 000 – 400 000 BP. Sú to nálezy Gran Dolina, Mauer, Bilzingsleben, Arago, Boxgrove, Ceprano. Africké a ázijské nálezy sú pod Homo erectus a Homo sapiens, mladšie európske nálezy sú pod Homo sapiens.
Bermúdez et al. (2007)
Podľa tohto článku nálezy Tigenníf, spolu so rovnako starými nálezmi Thomas Quarry a Awlád Hamída (Oulad Hamida) 1, a možno aj neskoršie severoamerické nálezy (Sídí Abdurrahmán, Salá (Salé) a Rabat (Kebitat = arab. asi Kabiba)) patria pod Homo ergaster ako poddruh Homo ergaster mauritanicus.
Článok obmedzuje druh Homo heidelbergensis na európske druhy. Pre africké nálezy zaradenie (ani pôvodné pre severoafrické) nešpecifikuje, ale podľa Bermúdez et al. 1997 (pozri nižšie) možno usúdiť, že (zvyšné) africké nálezy patria pod Homo rhodesiensis.
Rightmire (2007)
Uvádza dve možnosti:
Storch (2007)
Homo heidelbergensis – 600 000 – 200 000 BP; zaraďované aj pod Homo erectus; v užšom zmysle len Európa, v širšom zmysle aj z Afriky, Indie, Číny a Indonézie:
Harvati (2007)
2007a:
Homo heidelbergensis tradične zahŕňa európske a africké strednopleistocénne nálezy. Alternatívne navrhovaná taxonómia rôznymi autormi: Alternatívne Homo neanderthalensis zahŕňa len nálezy po okamihu, keď sa strednopleistocénne populácie v Európe stali izolovanými, a Homo heidelbergensis zahŕňa európske aj africké strednopleistocénne nálezy (Rightmire 1998).
2007b:
Harvati uvádza tri možnosti: Autorka dodáva, že:
Delson and Baab (2007), Delson (2002)
a) Delson a Baab 2007 taxón Homo heidelbergensis nemá, namiesto toho: ázijské nálezy po roku 250 000 BP má ako skupinu s neistým zaradením (nálezy pred 250 000 zrejme zaraďuje pod Homo erectus)
b) Delson 2002 má delenie podobné ako hore, s tým rozdielom, že namiesto Homo rhodesiensis hovorí o Homo sapiens rhodesiensis alebo africkom archaickom Homo sapiens a spomínané mladšie európske nálezy označuje aj ako preneandertálci/antenandertálci. Dodáva, že niektorí autori klasifikujú ľudí, ktorí vznikli po 800 000 BP v Európe (aj inde?) ako Homo heidelbergensis. Inde píše, že Homo heidelbergensis môže byť obmedzený len na Európu, alebo na Európu a Afriku alebo môže zahŕňať aj východnú Áziu.
Campbell et al. (2006)
Časovo vymedzuje Homo heidelbergensis rokmi 800 – 100 000 BP
Koltes, T. (2002-2005, písané 2004 alebo 2005)
Homo heidelbergensis v širšom zmysle:
Soukup (2005)
Homo heidelbergensis (=archaický Homo sapiens) zahŕňa nálezy z obdobia 700 – 200 000 BP z Afriky, Európy, Ázie. Konkrétne nálezy: Mauer, Arago, Steinheim, Swanscombe, Atapuerca 4 a 5 (Sima de los Huesos), Petralona, Vértesszöllös, Bilzingsleben, Ťin-niou-šan (Jinnuushan), Ta-li (Dali), Che-sien (Hexian), Ma-pa (Maba), Ngandong, Narmada, Bodo, Kabwe, Ileret, Koro Toro.
Schwartz a Tattersall (2005)
Tento text má namiesto široko ponímaného Homo heidelbergensis:
McKee (2005)
Táto kniha uvádza Homo heidelbergensis len ako sekundárnu možnosť klasifikácie. Ako príklady nálezov zaraditeľných pod Homo heidelbergensis uvádza Mauer, Boxgrove, Kabwe (Broken Hill), Bodo, Ta-li (Dali).
Grupe (2005)
Grupe do Homo heidelbergensis zaraďuje strednopleistocénne nálezy z Európy (od ?500 000) a Afriky (od ?600 000).
Cambridge Dictionary (2005)
Homo heidelbergensis v širšom zmysle/?archaický Homo sapiens v širšom zmysle: Nálezy Tarnifin (Ternifine), Homo soloensis a Ngadong sú pod Homo erectus, nález Ta-li (Dali) je pod Homo sapiens
Lexikon der Biologie (2004)
Homo heidelbergensis môže byť :
Lewin a Foley (2004)
Homo heidelbergensis v užšom zmysle nezahŕňa Homo helmei a/alebo Homo antecessor a/alebo Homo soloensis a/alebo Homo mapaensis.
Cameron a Groves (2004)
Homo heidelbergensis sú nálezy z Afriky, Európy a Ázie, ako napr. Bodo, Kabwe, Saldanha, Ndutu, Tiganníf (Tighennif), Cave of Hearths, Kapthurin, Rabat, Casablanca, Mauer, Boxgrove, Arago, Petralona, Bilzingsleben, Vértesszölös, Jün-sien (Yunxian), Ta-li (Dali), Ťin-niou-šan (Jinniushan); nálezy Florisbad a Guomde sú už prechod k Homo sapiens. Nálezy Steinheim, Sima de los Huesos, Swanscombe, Narmada a Maba sú zaradené pod neandertálcami ako tzv. steinheimská skupina (kvázi „Homo steinheimensis“). Nález z Gran Doliny je Homo antecessor.
Groves (2004)
Tento autor do Homo heidelbergensis zaraďuje nálezy: Salá (Salé), Saldanha, Kabwe, Ndutu, Bodo 1, Eyasi, Tiganníf/Tarnifin (Tighenif/Ternifine), Zuttíja (Zuttiyeh), Mauer, Petralona, Steinheim, Swanscombe, Vértesszőlős 2, Bilzingsleben, Fontéchevade 2, Arago, Reilingen, Ceprano, Atapuerca SH 5, 4, 6 (ale inde má Sima de los Huesos ako neandertálca), Ta-li (Dali), Ťin-niou-šan (Jinniushan), Čchan-jang (Changyang), Ting-cchun (Dingcun), Čchao-sien (Chaoxian), Ma-pa (Maba), Xujiayao (Sü-ťia-jao), Hathnora [t.j. Narmada]
Mikko's Phylogeny Archive (posledný zdroj k časti Homo je z roku 2002)
V tomto systéme sú popri Homo heidelbergensis, teda ako od Homo heidelbergensis oddelené, klasifikované druhy/poddruhy Homo erectus mauretanicus, Homo rhodesiensis, Homo sapiens soloensis, Homo antecessor a Homo cepranensis.
Heslip (2001)
Táto stránka síce hore uvádza Homo heidelbergensis zahŕňa obdobie 400 – 100 000 BP a len Európu, ale dole uvádza aj nálezy z Afriky a staré aj 600 000 BP. Ako konkrétne nálezy uvádza: Adipina, Arago, Bodo, Boxgrove, Kabwe/Broken Hill (uvedené aj pod Homo sapiens), Mauer, Petralona.
Hublin (2001)
Tento zdroj má namiesto Homo heidelbergensis Homo mauritanicus (Afrika a Európa) a Homo rhodesiensis (Afrika).
Wood (2000)
Článok Wood 2000a: Do Homo heidelbergensis patria nálezy z Európy, Afriky a Ázie. Konkrétne nálezy: Mauer, Petralona, Arago, Montmaurin, Vértesszölös, Bilzingsleben, Sima de los Huesos (alternatívne neandertálec), Kabwe (Broken Hill, Homo rhodesiensis), Elandsfontein (Homo saldanensis), Berg Aukas, Eyasi (Palaeoanthropus njarensis), Rabat, Bodo, Ndutu, Salá (Salé), Thoma Quarry, Ta-li (Dali), Ťin-niou-šan (Jinniushan), Sü-ťia-jao (Xujiayao), Jün-sien (Yunxian), možno Hathnora (Narmada), možno Zuttíja (Zuttiyeh). Väčšina z týchto nálezov sa staršie zaraďovala pod Homo erectus. Homo antecessor je zvlášť. Autor poznamenáva, že:
Článok Wood 2000b: Do Homo heidelbergensis (archaický Homo sapiens) patria nálezy Mauer, Petralona, Arago, Montmaurin, Vértesszöllös, Bilzingsleben, Kabwe (Broken Hill), Elandsfontein, Eyasi, Bodo, Ndutu, Salá (Salé), Thoma Quarry, Ta-li (Dali), Ma-a, Hathnora (Narmada), možno Zuttíja (Zuttiyeh).
Ak sa rozdelí druh Homo heidelbergensis na tri geografické druhy, tak správne mená by boli pre Európu Homo heidelbergensis, pre Afriku Homo rhodesiensis a pre Áziu Homo soloensis (!).
Zeitoun (2000)
Do Homo heidelbergensis patria nálezy: Ndutu, Sambugmachan, Laetoli, OH 9 (!), Broken Hill, Omo Kibish 2, Ngandong 7 a 12, Sangiran 4 a Ngwi.
McBrearty a Brooks (2000)
rod Homo:
Delson (2000)
Homo heidelbergenis je alternatívny názov archaického Homo sapiens, a to najmä pre Afriku a Afriku, ale prípadne aj pre Áziu. Nálezy: Petralona, Arago, Ndutu, Kabwe, Bodo, Saldanha, Dali. V článku „Archaic Homo sapiens“ sa píše, že by bolo asi vhodné nahradiť archaického Homo sapiens samostatným druhom, ktorý sa volá najlepšie buď Homo heidelbergensis alebo Homo rhodesiensis, a neskoré nálezy priradiť do Homo neanderthalensis (napr. Swanscombe) a Homo sapiens (napr. Džabal Irhúd (Jebel Irhoud))
Klein (1999)
Homo heidelbergensis je alternatívne zaradenie najmä pre niektoré nálezy neandertálcov a niektoré nálezy Homo sapiens medzi 600 000 a 400 000 pred Kr. (teda pre niektorých starších raných neandertálcov a (všetkých?) raných Homo sapiens), pre západoázijské nálezy z rovnakého obdobia (najmä Narmada) a prípadne aj niektoré čínske nálezy (čiastočne aj oveľa mladšie ako 400 000 BP). Konkrétne ide o nálezy: (i) Európa a Afrika: len nálezy Mauer, Petralona, Arago, Bodo, Ndutu, Broken Hill, Elandsfontein, (ii) Narmada, a prípadne aj (iii) Čína: (len? nálezy) Ťin-niou-šan (Jinnuishan; Yinkou - Jin-kchou), Sü-ťia-jao (Xujiayao), Ta-li (Dali) a Ma-pa (Maba).
Rightmire (1998)
Rightmire 1998 uvádza, že Homo heidelbergensis zahŕňa africké a európske nálezy z obdobia od cca 700 000 BP do (?) 200 000 BP, prípadne aj nálezy vých. Ázie. Konkrétne menuje nálezy Bodo, Broken Hill, Elandsfontein, Ndutu, možno Eyasi, Petralona, Arago, Bilzingsleben, Vértészöllös, Swanscombe, Mauer, Boxgrove. Možno pod Homo heidelbergensis patrí aj Homo antecessor. Autor dodáva, že niektorí autori obmedzujú Homo heidelbergensis na európske nálezy a niektorí zas zaraďujú nálezy z európskeho Homo heidelbergensis pod Homo neanderthalensis.
Bermudez et al. (1997)
rod Homo:
Foley a Lahr (1997)
Do Homo heidelbergensis patria nálezy z Afriky a Európy; v Afrike od 600 000 BP, v Európe od 500 000 BP. Konrétne: nálezy Bodo, Ndutu, Elandsfontein, Kabwe, Arago, Bilzingsleben, Boxgrove, Ceprano, Mauer, Petralona, Verteszöllös, Steinheim, Swanscombe. Alternatívne možno pod Homo heidelbergensis zaradiť aj Homo helmei (t. j. nálezy Ehringsdorf, Pontnewydd, Florisbad, Džabal Irhúd (Jebel Irhoud), Eliye Springs, Laetoli 18, Omo 2, Singa).
Encyklopédia medicíny (1997)
Namiesto Homo heidelbergensis v dnešnom ponímaní je:
rod Homo:
Kronika ľudstva (1992/1988)
Poddruh Homo erectus heidelbergensis zahŕňa len staršie európske nálezy, poddruh Homo erectus palaeohungaricus mladšie európske nálezy, poddruh Homo erectus mauritanicus mladšie africké nálezy, poddruh Homo sapiens steinheimensis nálezy medzi mindelom a rissom v strednej a severnej Európe, okrem toho existuje poddruh ngandonský človek a rodézsky človek.
Pyramída (1982)
Článok opočlovek má namiesto Homo heidelbergensis v dnešnom ponímaní
Szalay a Delson (1979)
Namiesto Homo heidelbergensis v dnešnom ponímaní má poddruhy:
Homo sapiens:
Čertov potok
Čertov potok môže byť:
Barbara Krafftová
Barbara Krafftová (* 1. apríl 1764, Jihlava – † 28. september 1825, Bamberg, Nemecko) bola rakúska maliarka, známa hlavne kvôli posmrtnému portrétu Wolfganga Amadea Mozarta.
Životopis
Narodila sa v Jihlave, v rodine viedenského dvorného maliara Johanna Nepomuka Steinera, ktorý tam v tom období pracoval. Maľovať sa naučila od svojho otca a v roku 1786 ho sprevádzala do Viedne, kde pokračovala v štúdiu na viedenskej Akadémii. V roku 1786 ako 22-ročná tam prvýkrát vystavovala a neskôr bola tak ako jej otec zvolená za členku Akadémie umení. V roku 1789 sa vydala za viedenského lekárnika Josefa Kraffta a presťahovala sa s ním do Salzburgu. Ich syn Johann August Krafft sa neskôr stal tiež maliarom a litografom.
Od roku 1794 pracovala a žila v Salzburgu a od roku 1798 v Prahe. Do roku 1803 strávila nejaké obdobie tiež v Jihlave. V roku 1804 sa rozviedla a usadila sa v Salzburgu, kde žila do roku 1821. Posledné štyri roky života strávila v Bambergu, kde zomrela vo veku 61 rokov.
Dielo
náhľad|portrét W. A. Mozarta Vďaka citlivému stvárneniu sa stala jedným z najvyhľadávanejších portrétistov svojej doby. Okrem portrétov bola autorkou žánrových scén a náboženských motívov a maliarkou miniatúr.
V Prahe namaľovala v roku 1801 oltárny obraz pre kostol svätého Gotharda v Bubenči, obrazy pre kláštor na Slovanoch a pre kráľovský letohrádok v Stromovke. Namaľovala tam tiež portréty miestnej šľachty a významných mešťanov. Rektor Karlovej univerzity u nej objednal portréty troch profesorov pražskej lekárskej fakulty: Josefa Mayera (1752-1814), Josefa Rottenbergera (1760-1834) a Ignáca Matušku (1758-1819) a v roku 1798 ju pražská univerzita požiadala o zhotovenie troch reprezentačných cisárskych portrétov pre výzdobu Veľkej auly.
Ešte v posledných štyroch rokoch života počas pobytu v Bambergu zhotovila 145 portrétov.
História portrétu Mozarta
Obraz objednal roku 1819 Joseph Sonnleithner, ktorý tvoril zbierku portrétov známych skladateľov. Poprosil Mozartovu sestru Marii Annu (Nanerl), aby ukázala jeho z rodinného archivu Barbare. Tak mala k dispozícii podoby šestnásťočného Mozarta z roku 1773 (Knoller), rodinný portrét z doby, kedy mal 22 rokov (Johann Nepomuk della Croce) a malý obrázok vo veku 26 rokov (Joseph Lange, nezvestné). Vychádzala tak z rodinných portrétov a poslednej známej podoby Mozarta (Lange). Obraz, ktorý namaľovala 28 rokov po Mozartovej smrti, sa stal jeho najčastejšie reprodukovanou podobou.
Skalisko (vrch)
Skalisko je druhý najvyšší vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Betliar, približne severovýchodne od Rožňavy.
Poloha
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Rožňava a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie mesta Rožňava a obcí Čučma, Betliar a Henclová. Najbližším sídlom je severne situovaná Henclová, juhovýchodne sa nachádza Úhorná, juhozápadne Čučma a Betliar a západne Gemerská Poloma.
Opis
Skalisko leží v hlavnom hrebeni, vedúcom z Úhornianskeho sedla severozápadným sedlom do sedla Súľová, v časti, nazývanej Volovec. Severne sa nachádza Volovec, Čertova hoľa , Kečka a Suchý vrch , východne Zlatý stôl , Žobrácka poľana , Jamina , Okrúhly chrbát  a Ramzová , južne Malá skala , Capkov vrch , Ostrý vrch  a Rákoš  a západne Sporný  a plytkým sedlom oddelený Volovec. Voda zo severných svahov odteká potokom Tichá voda do rieky Hnilec, z juhovýchodných časti odteká Zlatým potokom a z juhozápadných Čučmianskym potokom do rieky Slaná. Na vrchol vedú značené turistické chodníky, hrebeňom tiež Cesta hrdinov SNP, v ktorej koridore prechádza aj medzinárodná diaľková turistická trasa E8. Na juhozápadnom úbočí stojí horská chata, pri ktorej je križovatka značených chodníkov. V starých mapách bol vrch označovaný ako Baracká či Baračka. Počas 2. svetovej vojny patrilo Skalisko do územia, ktoré bolo súčasťou Maďarska a bol dočasne jeho najvyšším vrchom.
Výhľady
Celý chrbát Skaliska sa nachádza v pásme kosodreviny, vrchol však tvorí skalnaté bralo bez vegetácie, ktorý umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je tak možné pozorovať mnohé vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Levočské vrchy, Vysoké a Nízke Tatry, Stolické vrchy, Revúcku vrchovinu, Slovenský kras a mnohé vrchy severného Maďarska.
Horská chata Volovec
Neďaleko Skaliska asi 15 minút pešej chôdze po zelenej turistickej značke smerom na obec Čučma stojí v nadmorskej výške  horská chata Volovec s možnosťou ubytovania a stravovania pre turistov. Je najvyššie postavenou turistickou chatou v Košickom kraji. Pri chate vyviera prameň – studnička.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Slobodné umenie
Slobodné umenie (lat. ars liberalis) – všeobecnovzdelávací predmet tvoriaci súčasť základu vyššieho vzdelania pre slobodného rímskeho občana.
NGC 6124
NGC 6124 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil Nicolas Louis de Lacaille v roku 1751.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 5,8.
Opatovice (okres Brno-venkov)
Opatovice je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 999 obyvateľov, z toho 499 mužov a 500 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,1 roka (muži 38,3 roka, ženy 43,8 roka).
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2015
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2015 boli v poradí 14. Majstrovstvá sveta v softbale mužov, ktoré organizuje Svetová bejzbalová a softbalová konfederácia (WBSC). Doteraz podujatie organizovala Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v Saskatoone, v provincii Saskatchewan, v Kanade od 26. júna5. júla 2015, za účasti 16 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Guatemaly. Už po vyžrebovaní turnaja sa z neho družstvo Indonézie odhlásilo a jeho výsledky boli kontumované výsledky 0 : 7. Kanada bola organizátorom svetového šampionátu mužov tretíkrát, predtým organizovala toto podujatie v rokoch 1988 a 2009, tiež v Saskatoone. Zápasy sa odohrali na 2 štadiónoch: Bob Van Impe Stadium s kapacitou pre 3 750 divákov a Gordon Howe Field s kapacitou pre 1 780 divákov, pričom na nich padla rekordná celková návštevnosť53 890 divákov. Titul získala domáca 🇨🇦, ktorá vo finálovom zápase zvíťazila na obhajcom titulu z 🇳🇿.