cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pedológia (pôda)
Agronómovia, vo všeobecnosti užívatelia pôdy, sa zaujímajú hlavne o fyzikálno-chemicko-biologické charakteristiky pôdy, kým pedológovia a geológovia sa primárne zaujímajú o jej vznik a vzťahy k svojmu okoliu. Táto diferenciácia sa však v posledných rokoch stráca (vďaka rozvíjajúcim sa ekologickým pohľadom na využitie pôdy).
Iné projekty
.
Moai
náhľad|Sochy Moai z Ahu Tongariki náhľad|Sedem sôch z "Ahu" Akivi Moai alebo mo'ai sú monolitické sochy ľudských postáv vytesaných zo skaly na Veľkonočnom ostrove. Boli vytvorené medzi rokmi 1250 a 1500. Takmer polovica sôch sa stále nachádza v hlavnom kameňolome zvanom Rano Raraku, ale stovky ďalších boli odtiaľ prepravené na kamenné plošiny zvané Ahu, ktoré sú vybudované po pobreží okolo celého ostrova. Takmer všetky sochy moai majú príliš veľké hlavy (takmer tri pätiny veľkosti ich tiel). Predstavujú hlavne živé tváre (aringa ora) zbožňovaných predkov (aringa ora ata tepuna). Všetky sochy sú orientované tvárami do vnútrozemia ostrova, smerom kde existovali ich rodové klany. Tak ich videli Európania, keď prvýkrát navštívili ostrov. Väčšina sôch bola zvalená pri neskorších konfliktoch medzi klanmi. Výroba a preprava 887 sôch je považovaná za pozoruhodný, tvorivý fyzický výkon. Najvyššia stojaca socha zo všetkých sôch moai sa volala Paro. Bola takmer 10 metrov vysoká a vážila 82 ton. Najťažšia socha bola nižšia - bola to sediaca moai na kamennej plošine Ahu Tongariki, vážila 86 ton. V kameňolome Rano Raraku sa nachádza najmohutnejšia nedokončená socha; ak by ju dokončili, bola by asi 21,8 m vysoká a mala by hmotnosť asi 270 ton.
Vzhľad
náhľad|Moai s očami a s klobúkom "pukao", Ahu Ko te Riku na Tahai Sochy sú neobvyklého tvaru, nemajú vytesané nohy, telo je iba naznačené a najviac vytvarovaná je hlava. Na niektorých moai je klobúk z červenej horniny nazývaný pukao. Podľa iných teórií predstavuje štýl účesu, ktorý sa na ostrove nosil v dobe vzniku posledných sôch. Červené kamene Pukao v priebehu času väčšinou spadli, v súčasnosti sa znova nachádzajú na niektorých sochách. Pôvodne sochy mali aj oči zhotovené z koralov a bieleho obsidiánu.
Moai sú monolitické sochy, ich minimalistický štýl má analógiu v celej Polynézii. Moai sú vytesané v relatívne plochej rovine, tváre majú hrdý, ale zároveň tajomný výraz, ťažké obočie a pretiahnutý nos s výrazným zvlnením nosových dierok v tvare rybárskeho háčika. Vyčnievajúce, ale úzke stisnuté pery. Rovnako ako nos, aj uši sú podlhovasté a oválne. Línie čeľustí vystupujú oproti hrubému krku. Torzá sôch sú ťažké, niekedy sú kľúčne kosti iba nenápadne naznačené. Ramená sú vyrezané v tvare basreliéfu a zvyšok údov na tele v rôznych pozíciách, ruky s dlhými štíhlymi prstami opretými v bok, ktoré sa stretajú v bedrovej pokrývke zvanej Hami, s palcami niekedy smerujúcimi k pupku. Všeobecne platí, že majú anatomické rysy, ale na chrbte nie sú podrobne upravené. Niektoré majú prsteň a vzadu motív opasku, v dolnej časti chrbta. Až na jednu sochu kľačiacej moai sochy nemajú jasne viditeľné nohy.
Hoci moai sú celotelové sochy, často sa spomínajú len ako "Hlavy Veľkonočného ostrova". To je čiastočne preto, že majú neprimeranú veľkosť hláv, aj preto, že boli po dlhý čas zasypané (až po krk) a až po vykopaní bolo možné pozorovať zachovalé detaily, ktoré boli dovtedy chránené pred vplyvmi erózie.
Priemerná výška Moai je asi 4 metre, šírka pri základni okolo 160 cm v priemere, hmotnosť okolo 12,5 ton.
Materiál
náhľad|Moai v krátere Rano Raraku Sochy boli vytesané z trachytového tufu (stlačený sopečný popol), ale na ich zhotovenie boli použité aj iné horniny ako napríklad mugearity alebo pemza. Najväčší kameňolom bol na vonkajších svahoch a vo vnútri kráteru Rano Raraku. Tam sa nachádza trinásť sôch moai vytesaných z čadiča, dvadsaťdva z trachytu a sedemnásť z krehkej pórovitej červenej horniny vytvorenej zo sopečného popola.
Sochy boli vytvorené aj na iných miestach ostrova. V Rano-Raraku a na jeho svahoch sa nachádza údajne až 397 sôch, z ktorých mnohé sú 10 až 12 metrov vysoké. Dôvod, prečo sa niektoré sochy nedokončili, odborníci vidia v tom, že sa zrejme pri ich opracovávaní narazilo na tvrdší xenolit (kusy inej horniny v pôvodnom materiáli). Na svahu kráteru sa nachádza tiež jedna z najzaujímavejších sôch - „Moai Tukuturi“, ako jediná sediaca socha moai na ostrove. Jedna z teórií tvrdí, že bola vytesaná ako prvá, ale potom ju neakceptovali. Iná teória tvrdí, že socha predstavuje sediaceho speváka, ktorý spieval počas slávnostných sprievodov domorodcov a šamanov smerujúcim k sochám a kamenným plošinám ahu.
Slovník jazyka Veľkonočného ostrova pozná mnoho slov, ktoré sa týkajú hornín, ich vlastností a náradia z neho vyrobeného. To dokazuje, ako sa jeho obyvatelia v horninách vyznali a vedeli ich používať. Kameň sa v ich jazyku povie maea. Obsidián, sopečné sklo volali maea mataa a vyrábali z neho nože, hroty šípov a kopijí. Maea toki je tvrdý kameň (xenolit), ktorý sopka pri výbuchu vyvrhuje z veľkých hĺbok a pre jeho neobyčajnú tvrdosť sa im hodil na výrobu nožov, sekier, dlát, kladív a ostatných nástrojov, ktorými ostrovania tesali svoje sochy. Maea rengo-rengo boli chalcedónové a kremenné okruhliaky, z ktorých vyrábali škrabky a iné ostré nástroje.
Maea pupura bol tufový lomový kameň, z ktorého stavali monumentálne plošiny, steny domov a ohrady. Na výrobu klobúkov sôch používali pemzu nazývanú Maea hane-hane, ktorá bola po vylomení čierna, ale okysličovaním dostala červenú farbu. Maea matariki sú veľké bloky tufu, z ktorých sa tesali obrovské sochy moai. Z čierneho ťažkého kameňa zvaného maea nevhive vyrábali ostrovania veľké sekery.
Oči
V roku 1979 archeológ Sergio Rapu Haoa a tím archeológov zistili, že polguľovité (hemisférické) alebo hlboké elipsovité očné jamky boli navrhnuté tak, aby mohli udržať do nich vsadené koralové ozdobné výplne buď z čierneho obsidiánu, alebo červenej škváry. Objav bol urobený pomocou pozbieraných a poskladaných rozbitých fragmentov z bieleho koralu, ktoré boli nájdené na rôznych miestach. Zo začiatku len ako nezaradené, nájdené v múzeu na Veľkonočnom ostrove boli znova preskúmané a kategorizované ako “očné fragmenty”. Predpokladá sa, že moai s vyplnenými očnými jamkami boli pravdepodobne postavené iba na ceremoniálnych resp. posvätných miestach, čo naznačuje, že hierarchia a dizajn bola na ostrove až do zániku pôvodného kultu a nástupu kultu Vtáčieho muža (Taangata Manu) a kresťanstva selektívne usporiadaná.
Klobúk alebo vlasový uzol (Pukao)
Niektoré sochy moai mali osadené na hlavách valcovité pokrývky podobné klobúkom, ktoré boli vytesané z červeného tufu, nachádzajúceho sa hlavne v kameňolome Puna Pao. Červený tuf sa však nachádza aj na iných miestach ostrova, napríklad v sopke Ohio v zálive Anakena. Klobúky v domorodej reči nazývali “Pukao”. Podľa iných teórií pukao predstavuje štýl účesu, ktorý na ostrove nosili v dobe vzniku posledných sôch. Červené kruhové kamene pukao počas rokov väčšinou spadli, ale v súčasnosti sa znova nachádzajú na niektorých sochách.
Mnohé knihy o Veľkonočnom ostrove vzbudzujú dojem, že všetky sochy na ostrove mali klobúky. Nie je to pravda, klobúky boli skôr výnimkou ako pravidlom. Klobúky nemala ani jedna socha v krátere Rano Raraku a ani žiadne sochy na jeho svahoch a nemali ich ani sochy na polostrove Poike. Asi pätnásť klobúkov napočítame na juhovýchodnom brehu ostrova, v zálive Anakena ich je necelá desiatka a v oblasti zálivu Hangaroa je ich len šesť. Vo všetkých prípadoch stáli sochy na úpätí hôr, na ktorých sa nachádzal červený tuf. Odtiaľ sa potom hotové klobúky kotúľaním po akomsi lešení privaľovali na hlavy sôch (klobúky sa nezdvíhali!).
Výrobný pracovný postup
Najprv sa v skale vysekal hrubý obrys, pričom kameň zmäkčovali polievaním vodou (sochy moai boli tesané vždy v polohe ležiacich na chrbte). Neskôr sa začalo pracovať na dokončovaní hlavy a napokon spodnej časti sochy, ktorá bola po celý čas súčasťou skalného masívu. Až po detailnom opracovaní ostatných častí sochy bolo posledné spojenie s jej podkladom prerušené a sochu mohli prepraviť na miesto určenia. Konečnou fázou prác na soche bolo opracovanie miesta spoja na chrbtovej strane a vyleštenie tvárovej časti sopečnou pemzou.
Tie sochy, ktoré sú menej poškodené eróziou, majú zvyčajne detaily tetovaných ozdôb vytesané na chrbte a zadku. Archeologička Routledgeová počas expedície v roku 1914 z toho dôvodu založila kultúrny odkaz. Medzi týmito vzormi sa nachádza aj tradičné tetovanie obyvateľov ostrova, ktoré zaniklo pod vplyvom pôsobenia misionárov. Analýza DNA ostrovanov a ich predchodcov bola kľúčom k vedeckým dôkazom, že moai boli vytesané obyvateľmi ostrova a nie samostatnými skupinami z Južnej Ameriky.
Aspoň niektoré z moai boli maľované. Socha nazývaná Hoa Hakananai bola namaľovaná gaštanovou a bielou farbou až do roku 1868, keď bola odvezená z ostrova. V súčasnosti je umiestnená v Britskom múzeu v Londýne.
Dejiny
náhľad|Fotografia Veľkonočného ostrova z roku 1880, dvaja Európania a socha Sochy boli vytesané polynézskymi osadníkmi, medzi rokmi 1250 a 1500. Okrem znázornenia zosnulých predkov môžu byť tiež považované za stelesnenie predkov bývalých náčelníkov.
Dokončené sochy boli presunuté k plošinám ahu, ktoré sa nachádzajú väčšinou na pobreží a potom postavené, niektoré s červeným kamennými valcami (pukao) na ich hlavách.
Predpokladá sa, že kameňolomy v Rano Raraku boli opustené náhle. Dokazuje to množstvo zanechaných kamenných nástrojov a množstvo nedokončených sôch aj pri kameňolome, čakajúcich na prepravu a takmer taký istý počet nedokončených sôch, niektorých upravených iba v hrubých rysoch. V devätnástom storočí to mnohých viedlo k domnienke, že ostrov bol pozostatkom potopeného kontinentu Mu a že väčšina dokončených moai je pod hladinou oceánu. Táto myšlienka bola však odmietnutá, keďže je zrejmé, že:
Remeselníci
Predpokladá sa, že sochy Moai boli tesané významnou triedou profesionálnych kamenárov, ktorí mali porovnateľné spoločenské postavenie ako vysoko postavení členovia iných polynézskych remeselných cechov, alebo alternatívne, osobitne členmi každého klanu. Ústne pramene dokazujú, že kameňolom Rano Raraku bol rozdelený medzi klany, na rôzne územia, ktoré každý klan vlastnil.
Preprava
náhľad|Podrobná topografická mapa Veľkonočného ostrova Vzhľadom na to, že ostrov v čase, keď ho Európania prvý raz navštívili, bol už bez stromov, preprava sôch bola po dlhú dobu záhadou. Peľová analýza však ukázala, že ostrov bol kedysi takmer úplne zalesnený (až do roku 1200 nášho letopočtu). Stromový peľ zmizol v roku 1650 a v analýzach sa už neobjavuje a sochy prestali stavať tiež približne v tom istom období. Nie je presne známe, akým spôsobom boli sochy premiestňované, ale je zrejmé, že celý proces takmer určite vyžadoval veľkú ľudskú energiu, laná a prípadne drevené sane, alebo valce, rovnako aj vybudované prepravné cesty po celom ostrove. náhľad|Moai, [[British Museum Londýn]]
Ústne podanie tvrdí, že "niektorí domorodí kňazi používali božskú moc a vedeli prikázať sochám chodiť". Najskoršie záznamy hovoria, že kráľ vymenoval kňaza Tuu Ku ktorý sochy presúval pomocou mytologického boha Makemake, zatiaľ čo neskoršie príbehy hovoria o žene, ktorá osamelo žila na vrchu. Vedci v súčasnej dobe podporujú teóriu, že najpravdepodobnejší spôsobom prepravy bol, že ich prepravovali vzpriamené (niektorí predpokladajú, že to bol hojdací, knísajúci spôsob), niektorí sa domnievajú, že boli prepravované na saniach (metóda používaná v roku 1860 domorodcami na Veľkonočnom ostrove, ktorí prepravovali kameň) taký spôsob by si však podľa odhadov vyžadoval až 1500 ľudí na prepravu najväčšej moai, ktorá bola úspešne postavená. V roku 1998 Jo Anne Van Tilburgová tvrdila, že na to by stačila menej ako polovica ľudí, keďže sane ťahali po namastených valcoch. V roku 1999 dohliadala na experiment, keď presunuli deväť ton vážiacu sochu. Pokúšali sa prepraviť repliku sochy uloženú na saniach zhotovených z dreveného rámu v tvare "A", ktorý bol položený na valcoch. Celkom šesťdesiat ľudí ju vytiahlo pomocou niekoľkých lán na dva pokusy. Prvý pokus zlyhal, keď sa kladky zablokovali. Druhý pokus sa podaril, až keď upravili a vyrovnali terén. Povrch bol rovný a použili eukalyptové drevo a nie palmové, aké pôvodne používali stavitelia sôch.
V roku 1986 Thor Heyerdahl a český inžinier Pavel Pavel na objednávku múzea Kon-Tiki experimentovali s päť tonovou, aj deväť tonovou Moai. S povrazom uviazaným okolo hlavy sochy a ďalšími povrazmi okolo základne, pomocou ôsmich pracovníkov pre menšie sochy a šestnástimi pre väčšie sa ich podarilo rozhýbať tak, že sochy "kráčali" miernym naklonením dopredu, pootočením a kývaním zo strany na stranu, ale experiment bol predčasne ukončený, keďže došlo k poškodeniu základne sochy. Thor Heyerdahl odhadoval, že touto metódou by bolo možné v danom teréne 20 ton vážiace sochy prepravovať rýchlosťou do vzdialenosti sto metrov za deň.
Približne v rovnakom čase archeológ Charles Love experimentoval s 10 tonovými replikami. Jeho prvý experiment potvrdil, že hojdacím spôsobom sa dá sochu rozhýbať, ale je príliš nestabilná, aby preprava fungovala na viac ako pár stoviek metrov. Potom zistil, že ak vezú sochu vo vzpriamenej polohe na dvoch sánkových bežcoch, 25 mužov ju bolo schopných prepraviť za dve minúty do vzdialenosti 46 metrov. Ďalší výskum v roku 2003 ukázal, že táto metóda by mohla vysvetliť záhadné pravidelne rozmiestnené otvory (výsledky výskumu, ktoré by podporili toto tvrdenie ešte nie sú zverejnené) pozdĺž trasy, kde boli sochy presúvané po nerovnom teréne. Predpokladá, že otvory po oboch stranách cesty slúžili na osadenie konzol pre tyče, pomocou ktorých sochy tlačili do svahu bez nutnosti potrebného množstva ľudí ťahajúcich laná, dolu svahom tyče mohli využiť na brzdenie.
Na základe podrobných štúdií sôch nájdených na prehistorických cestách archeológovia Terry Hunt a Karl Lipo poukázali na skutočnosť, že tvar základní, úlomkov a polohy sôch sú v súlade s hypotézou o spôsobe zvislej prepravy. Hunt a Lipo tvrdia, že sochy nájdené na ceste prepravy majú ťažisko, ktoré spôsobuje, že socha má tendenciu padať dopredu. Ako sa socha nakláňa dopredu, jej náklon sa zastaví na spodnej prednej hrane a súčasným naklonením do bočnej strany a pootočením urobí "krok." Archeológovia si všimli veľké úlomky odlomené zo strany základní a najmä ich okrajov. Spadnuté sochy v teréne a pri cestách sa vždy nachádzajú situované v polohe na chrbte, keď cesta stúpa a v polohe tvárou dolu, ak cesta klesá. Všetky z týchto dôkazov nasvedčujú zvislý spôsob ich prepravy.
Zvrhnutie moai
Po roku 1722 keď Jakob Roggeveen ostrov objavil, všetky moai, ktoré boli postavené na kamenných plošinách ahu, boli zvrhnuté. Posledné stojace sochy sú zaznamenané v roku 1838 Abelom Aubertomom Dupetitom z Thouars, po roku 1868 nezaznamenali žiadne stojace sochy, nepočítajúc čiastočne zasypané na vonkajšom svahu lomu Rano Raraku. Ústna tradícia ostrova podáva, že členovia jedného klanu strhli sochu v noci, ale iní tvrdia, že sa "triasla zem" a ďalšie tvrdia, že len niektoré z nich spadli v dôsledku zemetrasenia. Niektoré zo sôch sa zvalili dopredu tak, že ich tváre boli schované, často spadli aj takým spôsobom, že sa v oblasti krkov zlomili. V súčasnosti je asi 50 sôch moai znovu postavených na ich plošinách ahu alebo inde v múzeách. Okolo jedenásť sôch moai bolo odvezených z ostrova na rôzne miesta po celom svete, vrátane šiestich z trinástich, ktoré boli vytesané z čadiča.
Záchrana a obnova
Od roku 1955 do roku 1978 sa americký archeológ William Mulloy podujal na rozsiahle bádanie o spôsobe ich výroby, prepravy a montáže. Mulloy bol zapojený do viacerých projektov bádania na komplexe Ahu Akiva a jeho fyzickej obnovy (1960); bádania a obnovy na Ahu taha (Ahu Ko Te Riku) a Ahu Vai Uri a obradného komplexu na Ahu Taha (1970); bádania a obnovy v Hanga Kio'e (1972); bádania a obnovy obradnej dediny na Orongo (1974) a mnoho ďalších archeologických prieskumov po celom ostrove.
Národný park Rapa Nui na Veľkonočnom ostrove a sochy moai sú od roku 1994 na Zozname svetového kultúrneho dedičstva UNESCO, na základe dohovoru z roku 1972.
Moai boli zmapované radom skupín vedcov a bádateľov v priebehu rokov, vrátane úsilia misionára Sebastiana Englerta a čilských výskumníkov.
V roku 2008 fínsky turista odštiepil kus ucha z jednej zo sôch moai. Turista bol pokutovaný sumou 17 000 dolárov ako náhradu za škodu a bol vyhostený z ostrova na dobu troch rokov.
Viacom International
náhľad|Centrálna budova Viacomu v New Yorku Viacom Inc. je americký mediálny konglomerát so svetovou pôsobnosťou na poli satelitných a káblových televíznych spoločností (MTV networks, BET), filmovej produ kcie a distribúcie (Paramount Pictures) majoritným akcionárom Viacom Inc. je spoločnosť National Amusements, ktorej väčšinovým vlastníkom je Sumner Murray Redstone. Vlastní 80 % akcií spoločnosti a je zároveň predsedom predstavenstva spoločnosti Viacom Inc.
História spoločnosti
V marci 2005, vtedajší Viacom oznámil verejnosti rozdelenie spoločnosti na dve samostatné korporácie (Viacom Inc. a CBS Corporation). Trhová cena spoločnosti stagnovala aj kvôli rivalite medzi Lesom Moonvesom a Tomom Ferstonom, dlhoročnými riadiacimi pracovníkmi CBS corp. a MTV networks. Rozdelenie spoločnosti bolo povolené predstavenstvom Viacomu 31. decembra 2005 a tým defacto zrušila zmluvu o fúzií Viacomu a CBS corp. z roku 1999.
Beztiažový stav
Beztiažový stav sa nachádza napríklad na obežnej dráhe okolo Zeme alebo iných kozmických telies alebo počas voľného pádu v prostredí, ktoré nekladie nijaký odpor. Keďže takýto stav nie je v reálnom živote dosiahnuteľný, na padajúce teleso pôsobí mikrogravitácia. Ani na obežnej dráhe nie je možné dosiahnuť absolútny bezváhový stav, iba mikrogravitáciu.
Živé organizmy v beztiažovom stave
Bezváhový stav spôsobuje krátkodobé aj dlhodobé fyziologické zmeny v živých organizmoch. U stavovcov čiže aj u človeka sa v rovnovážno-polohovom centre v mozgu začnú voľne pohybovať otolity, ktoré na Zemi tlačia na zmyslové bunky a tým udávajú smer tiaže. V bezváhovom stave však otolity začnú dráždiť zmyslové bunky náhodne, čo má za následok morskú chorobu, ďalej pocity tupého tlaku v hlave, prípadne žalúdočnú nevoľnosť. Po nejakom čase (niekoľkých hodinách až dňoch) sa však rovnovážno-polohový aparát adaptuje na stav beztiaže a nepríjemné príznaky sa stratia.
Medzi trvalejšie efekty patria redistribúcia kvapalín vo vnútri tela, hormonálne zmeny, ochabovanie svalstva a vyplavovanie vápniku z tela. Redistribúcia kvapalín vo vnútri tela znamená, že krv sa nahrnie do hornej polovice tela, keďže srdce je zvyknuté, že ju musí pumpovať proti tiaži. To spôsobí u astronautov sčervenanie až opuchnutie tváre. V priebehu niekoľkých dní až týždňov sa však cievy adaptujú a objem krvi sa zmenší. Intenzívne telesné cvičenia spojené s podtlakovým zariadením pre dolnú polovicu tela tieto nepriaznivé účinky zmenšujú a zabraňujú tiež atrofovaniu svalstva. Zmenšovanie svalovej hmoty je spôsobené predovšetkým zníženou fyzickou námahou, nízkou úrovňou fyzického zaťaženia pri práci a obmedzeným pohybom v kozmickej lodi.
Schwarzschildova metrika
Schwarzschildova metrika je najvšeobecnejšie statické, sféricky symetrické, vákuové riešenie Einsteinových rovníc gravitácie bez elektrického náboja. Schwarzschildova metrika teda opisuje časopriestor generovaný statickým (nerotujúcim) guľovým telesom. Geometria časopriestoru je potom označovaná ako Schwarzschildova.
Túto metriku možno použiť aj na opis pomaly rotujúcich objektov ako sú hviezdy alebo planéty. Svoj zmysel však získava až pri opise kompaktných objektov typu neutrónových hviezd alebo čiernych dier (v tejto súvislosti sa tiež hovorí o Schwarzschildovej čiernej diere). Hoci je väčšina týchto relativistických objektov dnes považovaná za (často veľmi rýchle) rotujúce objekty, hodí sa táto metrika na maximálne zjednodušenie opisu fyzikálnych procesov.
Čierna diera, ktorá by mala generovať Schwarzschildov časopriestor je hmotnou guľou, ktorá sa neprejavuje žiadnou rotáciou ani nábojom.
Metrika
Schwarzschildova metrika zapísaná v Boyerovo-Lindquistových súradniciach má tvar
kde G je gravitačná konštanta, M je interpretované ako hmotnosť centrálneho objektu a r_s je tzv. Schwarzschildov (alebo gravitačný) polomer, ktorý možno vyjadriť ako
Vlastnosti
Schwarzschildova čierna diera sa vyznačuje existenciou horizontu udalostí, ktorý býva v prípade Schwarzschildovej metriky označovaný taktiež ako Schwarzschildova sféra. Schwarzschildova sféra leží na gravitačnom polomere r_s.
Okrem Schwarzschildovej sféry existuje okolo Schwarzschildovy čiernej diery tzv. fotónová sféra. Je to taká sféra, na ktorej vykonávajú fotóny rovnomerný kruhový pohyb okolo čiernej diery.
Ak položíme vo Schwarzschildovej metrike, a , potom vydelením \mathrm{d}t dostaneme Deriváciou tohoto vzťahu a aplikáciou podmienky vyjadrujúcu rovnomernosť kruhového pohybu dostaneme pre polomer fotónovej sféry Fotónová sféra teda leží vo vzdialenosti r=r_f. Fotónová sféra je význačná tým, že pod touto sférou už nemôžu existovať žiadne kruhové orbity.
Schwarzschildova metrika je singulárna pre r=0 a taktiež na Schwarzschildovej sfére r=r_s. Singularita na Schwarzschildovej sfére je však dôsledkom nevhodnej voľby súradníc a môže byť odstránená prechodom k inému súradnicovému systému. Takáto singularita je označovaná ako súradnicová. Singularitu v bode r=0 nie je možné odstrániť inou voľbou súradníc a ide teda o fyzikálnu singularitu geometrie časopriestoru.
Astypalaia
Astypalaia môže byť:
Valley City
Valley City môže byť:
Apertúra (optika)
Apertúra je v optickej sústave otvor pre zväzok svetelných lúčov cez clonu. Clona je ideálne vyhotovená tak, že tvorí kruhový otvor, alebo ako sústava pohyblivých lamiel vytvárajúcich približne kruhový otvor (irisová clona). Je súčasťou optickej sústavy fotoprístroja, vnútri prístroja.
Okrem obmedzenia svetelného toku väčšie clonenie, malý otvor, znižuje okrajové optické chyby objektívu a zvyšuje hĺbku ostrosti. Naopak menším clonením, veľkým svetelným otvorom, sa získava väčší svetelný tok do aparátu, no zhoršuje sa ostrosť kresby vplyvom paralaxy.
Sulz
Sulz je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Feldkirch.
Žije tu 2345 obyvateľov (31. 3. 2009).
Thonon-les-Bains-Est
Thonon-les-Bains-Est je francúzsky kantón v departemente Haute-Savoie v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa z ôsmich obcí.
Zdroj
Kanton Thonon-les-Bains-Est
Hayange
Hayange je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Izjaslav III. (Polacké kniežatstvo)
'''Izjaslav III. Vasilevič' (po bielorusky: Усяслаў Васількавіч, Усяслаў III'') (* 1100 - † po 1180) polacké knieža (1162 - 1167 a 1167 - 1180) a syn Vasiľa I. Sviatoslaviča.
Prvé obdobie vlády (1162 - 1167)
Na trón sa dostal po roztržke (bitke) medzi Ragnvaldom III. a Volodarom Glebovičom v roku 1162. Po nej sa už Ragnvald III. do Polackého kniežatstva nevrátil, pretože bolo spustošené. Čoskoro však umrel. Polačania si teda za panovníka svojho kniežatstva vybrali Izjaslava II. Vasilieviča z Vicebska. Počas svojej vlády, namierenej proti minským kniežatám, ho podporovali nielen obyvatelia, ale aj jeho spojenci - smolenské kniežatá.
Druhé obdobie vlády (1167 - 1180)
Jeho vláda sa však skončila v roku 1167, keď litovské vojská vrhli do žalára vo Vicebsku a na tróne ho vystriedal Volodar Glebovič. Po jeho krátkom jednoročnom panovaní (1167) sa však s pomocou smolenského kniežaťa Romana, od ktorého sa dozvedel, že tiahne proti Volodarovi, dostal z väzenia a znova sa stal polackým kniežaťom. V roku 1180 však smolenským kniežatám vyhlásil vojnu, koncom ktorej zomrel.
Tomáš Oravec
Tomáš Oravec (* 3. júl 1980, Košice) je slovenský futbalový útočník. V sezóne 2006-07 sa stal v drese Artmedie Petržalka najlepším strelcom Corgoň ligy.
Reprezentácia
Oravec debutoval v národnom mužstve 15. augusta 2001 v prípravnom zápase proti Iránu, v ktorom zaznamenal v dvoch po sebe idúcich minútach dva góly.
Uturuncu
Uturuncu je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v juhozápadnej časti Bolívie. S výškou 6 008 m je to zároveň najvyšší vrch juhozápadnej časti Bolívie. Stavba sopky je tvorená prevažne andezitmi a dacitmi, niektoré z nich vyzerajú relatívne zachovalo - nezvetrane, aj keď nesú znaky abrazívneho pôsobenia kontinetálneho ľadovca posledného globálneho zaľadnenia. Dôkaz toho, že sopka nie je vyhasnutá, poskytujú dve aktívne fumarolové polia blízko vrcholu, ako aj namerané deformácie povrchu v roku 1992, ktoré indikujú, že v magmatickom rezervoári pod sopkou sa stále nachádza roztavená magma.
Lagos
Lagos je najväčšie mesto v Nigérii a najväčšie mesto Afriky. Nachádza sa tu jeden z najvýznamnejších afrických prístavov.
Lagos je bývalé hlavné mesto Nigérie, v roku 1991 ho nahradila Abuja. Mesto malo v roku 2020 14 370 000 obyvateľov, v aglomerácii však žije odhadom 21 – 24 mil. obyvateľov.
Devils Lake (Severná Dakota)
Devils Lake je mesto v Spojených štátoch amerických, na severovýchode Severnej Dakoty. Je sídlom Ramsey County, má rozlohu 16,3 km² a žije tu 7 222 obyvateľov (2000).
Mesto leží v oblasti Veľkých prérií, v blízkosti rovnomenného jazera, na železničnej trati a štátnej ceste Grand Forks - Minot. Západne od mesta je lokalizované regionálne letisko Devils Lake Municipality Airport a južne od mesta, na opačnom brehu jazera sa nachádza indiánska rezervácia Spirit Lake Indian Reservation.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1950
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1950 boli v poradí 7. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa vo Viedni, v Rakúsku v dňoch od 20.26. augusta 1950, za účasti 7 mužských tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Švajčiarska. Zápasy sa odohrali na plaveckom štadióne Wiener Stadionbad. Systém súťaže pozostával iba jedinej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým. Titul získalo 🇳🇱, ktoré sa v skupine umiestnilo pred 🇸🇪 a. Pre bronzovú Juhosláviou to bola prvá medaila.
Naxos (ostrov)
náhľad|Poloha ostrova náhľad|[[Sfinga, moderná socha pred radnicou.]] Naxos, gr. Νάξος, do 19. stor. aj Axia (Αξιά) je ostrov v Grécku, v Egejskom mori. Je najväčším ostrovom súostrovia Kyklady. Severojužne leží medzi ostrovmi Mykonos a Ios, západne od neho sa nachádza ostrov Paros a juhovýchodne ostrov Amorgos. Na ostrove žije 19 000 obyvateľov.
Ostrov má rozlohu, jeho správne stredisko a najväčšie sídlo má rovnomenný názov - Naxos. Je pomerne hornatý a najzelenší v Kykladách. Vrch Zeus (alebo Zas) dosahuje a je najvyšším bodom v celých Kykladách. Druhým najväčším vrchom je Koronos. Hlavným zdrojom príjmov je cestovný ruch, vinohradníctvo a pestovanie zeleniny.
Hebrejský kalendár
Hebrejský kalendár (hebr. הלוח העברי - ha-luach ha-ivri) alebo židovský kalendár je lunisolárny kalendár používaný v judaizme a v Izraeli. Podľa hebrejského kalendára sa stanovujú dátumy židovských sviatkov, určujú sa čítania z Tóry počas šabatových bohoslužieb, jarcajt (výročný deň smrti blízkeho príbuzného) a náležité žalmy pre každodennú recitáciu. Pravidlá určovania hebrejského kalendára definitívne stanovil v roku 359 patriarcha Hilel II.
Naxos (ostrov)
Hlavné mesto Naxos (Chora) leží na severozápade ostrova a nachádza sa v ňom prístav. Dominantou mesta je hrad v centre a brána nepostaveného Apolónovho chrámu na výbežku pevniny do mora, nazývaná tiež Portara.
Hebrejský kalendár
Mesiace sa v hebrejského kalendári počítajú podľa mesačného cyklu, počítanie rokov je prispôsobené slnečnému cyklu. Líši sa teda od lunárneho islamského kalendára aj od solárneho gregoriánskeho kalendára. Roky sa počítajú od tradičného dátumu stvorenia sveta (AM - anno mundi).
Naxos (ostrov)
Dejiny
Podľa gréckej mytológie bol na ostrove Naxos vychovaný Zeus, vládca bohov a ľudí. Na tomto ostrove zanechal Théseus Ariadnu, ktorú si potom zobral Dionýzos. Prví starovekí historickí obyvatelia ostrova boli orientálni Károvia, no ešte v neolite tu bola vyspelá kultúra. Kráľom na ostrove bol podľa legendy istý Kár Naxos, podľa ktorého dostal ostrov meno. Okolo roku 1300 pred Kr. sa na ostrove usadzujú grécke kmene Achájcov, Naxos sa stal súčasťou mykénskej kultúry. Koncom 2. tisícročia sa tu usadzujú grécki Ióni, je však možné, že tu sídlili už od mykénskej doby a teda tu neboli Achájci. V klasickom období bol Naxos iónskym ostrovom a významné centrum gréckej kultúry a umenia. V roku 490 pred Kr. Naxos ovládli Peržania. Po Grécko-perzských vojnách sa Naxos stal súčasťou Aténskeho spolku, no za Perikla sa proti Aténam vzbúril, načo Aténčania vyvraždili mnoho miestnych obyvateľov a ostrov kolonizovali aténskymi občanmi. V rímskej dobe Naxos prežíval prosperitu a pokoj. Postupne sa tu rozmáha kresťanstvo. Od roku 395 po Kr. je súčasťou Východorímskej (Byzantskej) ríše. Naxos stál mimo rôznych konfliktov. miestni obyvatelia nadväzovali na svoju kultúrnu minulosť, postavilo sa tu mnoho kostolov a kláštorov. Skvostné sú miestne byzantské nástenné maľby. V roku 1207 ostrov dobyla Benátska republika, niekoľko Grékov prestúpilo na katolícku vieru. V 16. stor. dobyli Naxos od Benátčanov Turci. Malá časť mietsneho obyvateľstva prestúpila na islam a poturčila sa. Miestni Gréci rebelovali proti osmanskej nadvláde a v roku 1821 sa pridali ku Gréckej vojne za nezávislosť. Po vzniku Grécka sa mnoho obyvateľov Naxu presídlila do Atén, kde mnohí pracovali ako robotníci, kykladskí Gréci boli totiž zruční kamenári.
Pringy (Haute-Savoie)
Pringy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Landstraße
left|50px right|thumb|Poloha
Landstraße je tretí viedenský obvod. Má rozlohu a žije tu 84 360 obyvateľov (1. 1. 2007).
Sulzberg
Sulzberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Bregenz.
Žije tu 1771 obyvateľov (31. 3. 2009).
Rapcore
Rapcore alebo punk rap je subžáner rap rocku spájajúci vokálne a niekedy inštrumentálne prvky hip-hopu s punk rockom (niekedy s hardcore punkom).
Dejiny
Rapcore má pôvod v rap rocku, ktorý v sebe spája vokálne a inštrumentálne prvky hip-hopu s rockom. Beastie Boys, pôvodne hardcore punková skupina, začala pracovať zo žánrom hip-hop. Ich debutový album Licensed to Ill obsahuje veľa rockového zvuku. Skupina Biohazard je považovaná za silne vplyvnú pre vývoj žánru. Punk rocková skupina Hed PE na koncertoch vykonáva spojenia štýlov od hip-hopu a reggae až po punk rock, hardcore punk a heavy metal. Hoci oni sú považovaní za vykonávajúcich žáner rapcore, oni označujú svoj hudobný štýl ako "G-punk". Skupina Kottonmouth Kings vykonáva štýl, ktorý označuje ako "psychedelický hip-hop punk rock".
Do prvej vlny skupín majúcich mainstreamový úspech patria 311, Bloodhound Gang, Limp Bizkit a Suicidal Tendencies.
Klinika otorinolaryngológie a chirurgie hlavy a krku Lekárskej fakulty Univerzity Komenského a Univerzitnej nemocnice Bratislava
vpravo|thumb|Nemocnica svätého Cyrila a Metoda Klinika otorinolaryngológie a chirurgie hlavy a krku Lekárskej fakulty Univerzity Komenského a Univerzitnej nemocnice Bratislava je klinika Lekárskej fakulty Univerzity Komenského a Univerzitnej nemocnice Bratislava.
Rozdelenie
Klinika má dvanásť ambulancií:
Dejiny
Prvá organizácia otorinolaryngológie v Bratislave vznikla po založení Univerzity Komenského v roku 1919. Rektorom univerzity sa stal Kristián Hynek. Podľa zákona o vytvorení univerzity sa mali vybudovať štyri fakulty, pričom lekárska vznikla ako prvá. Jej prvý dekan Gustáv Müller angažoval osem profesorov z Karlovej univerzity, ktorých prezident Tomáš Garrigue Masaryk vymenoval za prednostov kliník. Spolu s nimi prišlo aj viacero asistentov. Žiaden z českých profesorov však nebol odborníkom na otológiu a rinolaryngológiu, preto ani pre tieto odbory nevznikli samostatné kliniky.
Najmodernejšou nemocnicou na Slovensku bola v tom čase Krajinská nemocnica na Mickiewiczovej ulici, stala sa učebnou bázou pre Lekársku fakultu UK. Pôvodne mala päť oddelení a 250 lôžok. V letnom semestri školského roka 1919/1920 sa dekan Gustáv Müller pokúsil získať pre fakultu renomovaných odborníkov na otológiu a rinolaryngológiu – docenta Přecechtěla a docenta Ningra, ktorí však ponuku odmietli. Profesorský zbor sa preto rozhodol zriadiť miesto "asistenta pre otológiu" v rámci Chirurgickej kliniky a "asistenta pre rinolaryngológiu" na Internej klinike. Tieto pozície získali asistenti Pavel Záviška (* 1880) a Bedřich Wiškovský (* 1891).
V roku 1920 vznikla otologická ambulancia, ktorej vedením bol poverený Záviška V roku 1921 bola zriadená rinolaryngologická ambulancia, ktorú viedol Wiškovský. Wiškovský získal titul za docenta rinolaryngológie v roku 1923, Záviška sa stal docentom otológie v roku 1924. Obaja absolvovali študijné pobyty na viacerých klinikách v Česku a zahraničí. Rinolaryngologická klinika vznikla roku 1928, Otologická klinika roku 1932, Wiškovský a Záviška sa stali ich prednostami.
Profesori Wiškovský a Záviška sa postupne vypracovali na kvalitných odborníkov, ich vedecké práce boli uverejňované aj v zahraničných časopisoch. Vychovali množstvo študentov, ktorí neskôr založili nové otorinolaryngologické pracoviská na Slovensku, napr. Dr. Siváka, prof. Dr. Šustera, primára Dr. Bányaia, primára Dr. Goldu, primára Dr. Puskailera, primára Dr. Bečera, primára Dr. Jenkovského, Dr. Fursta, Dr. Janotu.
V roku 1945 bol vedením Otorinolaryngologickej kliniky poverený Dr. Klaučo, ktorý však zastával aj politické funkcie a v roku 1946 požiadal preto o uvoľnenie. Na svoje miesto navrhol Dr. Lajdu. Ten o rok neskôr získal titul docent, absolvoval študijné pobyty v Prahe, Brne, Zürichu a Berne. V roku 1951 bola klinika premiestnená z priestorov Štátnej nemocnice do sanatória Charitas na Zochovej ulici, zvýšil sa tým počet lôžok a zlepšili pracovné podmienky.
Kerrova metrika
Metrika
Kerrova metrika zapísaná v Boyerových-Lindquistových súradniciach má tvar
kde
Toto riešenie sa v prípade nulového uhlového momentu hybnosti a redukuje na Schwarzchildovu čiernu dieru. Na druhej strane ak a=M dostávame tzv. extrémnu čiernu dieru, teda čiernu dieru, ktorej rotácia má maximálnu možnú hodnotu. Za touto hranicou a>M teleso prestáva byť čiernou dierou a nazýva sa nahá singularita.
Vzhľadom na to, že Kerrovo riešenie je axiálne symetrické a stacionárne, je jeho zápis v Boyerových-Lindquistových súradniciach najjednoduchšie interpretovateľný. Horizonty udalostí Kerrovej čiernej diery nájdeme z podmienky \Delta=0, ide teda o miesto, kde koeficient diverguje. Rovnako prirodzene nájdeme významnú oblasť ergosféru skrytú medzi vonkajší horizont a plochu statickej limity, tu je možné nájsť z podmienky, teda ide o miesto, kde koeficient úplne vymizne.
Referencie
Trou noir de Kerr
Hayes (Moselle)
Hayes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wieden
left|50px right|thumb|Poloha
Wieden je štvrtý viedenský obvod. Má rozlohu a žije tu 30 237 obyvateľov (1.1.2007).
Saint-Malo (mesto)
Saint-Malo [sen malo] je francúzske prístavné mesto v departemente Ille-et-Vilaine a regióne Bretónsko. Má asi 48 000 obyvateľov.
Mesto leží v zálive Lamanšského prielivu a medzi Bretónskom a Normandiou. Maximálny rozdiel prílivu a odlivu je až 15 m. Stredisko cestovného ruchu, východne leží Le Mont-Saint-Michel.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Thonon-les-Bains-Ouest
Thonon-les-Bains-Ouest je francúzsky kantón v departemente Haute-Savoie v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa z deviatich obcí.
Paris School of Business
náhľad|Logo Paris School of Business (skôr ESG Management School) je európska biznis škola nachádzajúca sa v Paríži a Rennesi. Bola založená v roku 1974.
Charakteristika
PSB je trojnásobne akreditovaná medzinárodnými AMBA, IACBE a CGE. Škola má cca 12 500 absolventov v 50 krajinách sveta, reprezentujúcich vyše 75 národností. Významnými absolventmi sú Franck Louvrier (CEO Publicis Events) a Vianney (spevák).
Študijné programy
PSB má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, móda, ľudské zdroje. PSB udeľuje aj PhD. titul.
Pohrebná kaplnka Wachtlerovcov
Pohrebná kaplnka Wachtlerovcov je národná kultúrna pamiatka nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Staré mesto na Ulici 29. augusta na Ondrejskom cintoríne v sektore I. Za národnú kultúrnu pamiatku bol objekt vyhlásený 7. decembra 1988.
Pôvodne bol na tomto mieste iba rodinný hrob rodiny Wachtlerovcov, neskôr (približne v druhej polovici 19. storočia) vybudovali nad ním pohrebnú kaplnku s kryptou, ktorá bola postavená v klasicistickom štýle. Kaplnka má obdĺžnikový pôdorys. V 50. rokoch 20. storočia bola vyrabovaná.
Cantorov paradox
Cantorov paradox je poznatok publikovaný Georgom Cantorom roku 1899, ktorý spolu s ďalšími výsledkami podobného typu (označovanými ako antinómia alebo paradoxy naivnej teórie množín) viedol ku kríze klasickej naivnej teórie množín a ich následnému nahradeniu axiomatickým systémom.
Podstata paradoxu
Uvažujeme o množine všetkých množín. Podľa Cantorovej vety má množina všetkých jej podmnožín (ich potenčná množina) väčšiu mohutnosť, ako samotná. Existuje teda množina, ktorá sa nedá vzájomne jednoznačne zobraziť do množiny všetkých množín, a teda ani do sebe samej – čo je samozrejme nezmysel.
Riešenie paradoxu
V dobe publikovania nebola Cantorovmu paradoxu prikladaná veľká váha s tým, že sa odohráva na príliš veľkých množinách (množina všetkých podmnožín množiny všetkých množín). Preto sa takisto vžilo označenie paradox, napriek tomu, že v skutočnosti išlo o spor v klasickej definícii množiny ako „súboru objektov (prvkov) vymedzených pomocou operácie nájdenie“.
Jamestown
Jamestown môže byť sídlo:
Cantorov paradox
Riešenie paradoxu
Až neskôr, spoločne s ďalšími „paradoxmi“, z ktorých ako najdôležitejší sa ukázal Russellov paradox, viedol tento výsledok ku kompletnému prepracovaniu základov teórie množín na axiomatickom základe – pozri Zermelova-Fraenkelova teória množín.
V axiomatickej teórii množín už nemožno skonštruovať vyššie uvedenú množinu  – súbor všetkých množín nie je množina, ale vlastná trieda, a o jej potenčnej množine teda nemá vo svete teórie množín zmysel hovoriť.
Břevnovský kláštor
thumb|Břevnovský kláštor
Spoločne s Markétskou záhradou je od roku 3. mája 1958 chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky. a od roku 1991 je národnou kultúrnou pamiatkou. Kláštor i kostol bol v rokoch 1991 – 1993 s veľkou podporou zahraničných, najmä nemeckých, kláštorov dôkladne opravený a v roku 1997 ho navštívil pápež Ján Pavol II.
Kláštor má najstaršiu tradíciu varenia piva v celom Česku.
Publier
Publier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Theodóros z Élidy
Theodóros (Theodóros) bol v starovekom Grécku olympijský víťaz v päťboji.
Theodóros z Élidy bol v Olympii korunovaný vencom za víťazstvo v päťboji. Dátum jeho olympijského víťaztva je neznámy. Päťboj (penthatlon) sa zaradil do olympijského programu na 18. hrách v roku 708 pred Kr.  Antický päťboj pozostával z hodu oštepom, hodu diskom, behu, skoku a zo zápasu, Na celogréckych hrách bol jednou z najviac cenených disciplín.
Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že v olympijskej Altide bola umiestnená i socha Theodóra, ktorá stála pri sochách olympionikov z Élidy.
Quartier de la Chaussée-d’Antin
thumb|upright=1.0|Pohľad na Rue de la Chaussée-d'Antin z veže kostola [[Sainte-Trinité de Paris]]
Quartier de la Chaussée-d'Antin (štvrť Chaussée-d'Antin) je 34. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 9. obvodu.
Pálava (čln)
Toto veľmi obľúbené nafukovacie kanoe je vhodné pre športovné splavy riek a na vodnú turistiku. Ponúka dostatok priestoru pre dvojicu aj s výbavou na týždeň. Kanoistické zakľaknutie a fixácia kolien v lodi zaisťuje jazdcom dokonalý kontakt s loďou a vysokú pohyblivosť. To umožňuje športový štýl jazdy aj vo vlnách do stupňa obťažnosti WW III.
Quartier de la Chaussée-d’Antin
Má rozlohu 54,3 ha a ohraničujú ju ulice Rue Saint-Lazare na severe, Rue Fléchier a Rue Laffitte na východe, bulvármi Italiens a Capucines na juhu a ulice Rue du Havre, Rue Tronchet a Rue Vignon na západe.
Pálava (čln)
Pálava sa štandardne dodáva vo vodotesnom vaku s objemom 80 l. V tomto vaku sa dá čln prenášať na chrbte.
Thüringen
Thüringen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Bludenz.
Pálava (čln)
Technické údaje Pálavy: dĺžka:, šírka , hmotnosť , maximálna nosnosť , max.počet osôb:2, max. prevádz. tlak (MPa, Bar, PSI): 0,02/ 0,2/ 3,0
Quartier de la Chaussée-d’Antin
Štvrť bola pomenovaná podľa ulice Rue de la Chaussée-d'Antin, ktorá prechádza jej stredom. Názov ulice možno preložiť ako Antinove poschodie. Tento neobvýkly náziv vznikol tým, že miestna oblasť bola močaristá a tak bolo cestu nutné zvýšiť „o poschodie“. V ulici mal neskôr palác Louis Antoine de Pardaillan de Gondrin, vojvoda d’Antin (1665-1736), syn markízy de Montespan a dozorca kráľovských stavieb, ktorý dal ulici druhú časť mena.
Thüringen
Žije tu obyvateľov.
RK Bosna BH Gas Sarajevo
RK Bosna BH Gas Sarajevo je bosniansky mužský hádzanársky klub zo Sarajeva. Hádzanársky oddiel je súčasťou sarajevského multi-športového klubu Bosna a vznikol v roku 1948 pod názvom RK Bosna Sarajevo. Je 8-násobný majster krajiny a 6-násobný víťaz národného pohára. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie semifinálová účasť v Pohári víťazov pohárov či osemfinálová účasť v Lige majstrov EHF. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Premijer liga Bosne i Hercegovine u rukometu. V sezóne 2011/12 si zahral aj európsku regionálnu ligu, SEHA ligu, v ktorej skončil na predposlednom 11. mieste.
Úspechy
Najvyššia súťaž Bosny a Hercegoviny:
Juhoslovanská najvyššia súťaž:
Víťaz pohára Bosny a Hercegoviny:
Víťaz Juhoslovanského pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Hučava
Hučava môže byť:
Cigánka (vrch v Spišsko-gemerskom krase; 935 m)
Cigánka je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Muráňom, približne severozápadne od Revúcej. Na jednom z vrcholov sú zrúcaniny hradu Muráň.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a na katastrálnom území obce Muráň. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situovaný Muráň, juhovýchodne sa nachádza Muránska Dlhá Lúka a Revúca, východne Muránska Zdychava a Muránska Huta. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina a veľká časť patrí do národnej prírodnej rezervácie Cigánka.
Opis
Cigánka leží na juhovýchodnom okraji strednej časti Muránskej planiny, v hrebeni, vybiehajúcom juhozápadným smerom z vrchu Šiance. Severne sa nachádza Veľký Cigán, Šindliarka , Lopušná a Šiance, východne Čelo , Kyprov , Stolica  a Radzim , južne Zubová , Krížna poľana  a Tri chotáre  a západne Macov vrch , Vrbiarka , Ostrica , Pavelková  a Kľak. Juhovýchodné svahy odvodňuje rieka Muráň v povodí Slanej, voda zo severozápadných odteká do Muráňa Dolinským potokom. Na vrchol i k hradu Muráň vedie značená turistická trasa. Juhovýchodným úbočím vedie cesta II/531 z Tisovca do Červenej Skaly. Na úbočí stojí chata.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, no skalné bralá umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu a časť Nízkych Tatier a Stolických vrchov.
Jožo Nižnánsky
Životopis
V roku 1993 mu bola v rodných Brestovanoch odhalená pamätná tabuľa.
Tvorba
Svoju literárnu tvorbu začal písaním poézie, hoci neskôr sa venoval výlučne písaniu dobrodružno-historických románov. Jeho poézia vyjadruje oslavu života roľníckych predkov. Jeho básnická tvorba bola veľmi dobre prijatá, no napokon v nej nepokračoval, ale začal sa venovať próze. V nej sa vracia do slovenskej minulosti a k historickým postavám ako sú Móric Beňovský alebo Alžbeta Bátoriová. Pre jeho tvorbu je charakteristický napínavý dej, dobrodružstvo, zápas dobra a zla, hrdinstva i zbabelosti, a tiež príbehy lásky. Svoje diela sa snaží písať veľmi jednoducho, aby boli prístupné širokej verejnosti (inšpirovali ho diela W. Scotta, A. Dumasa, M. Jókaia, H. Sienkiewicza a i.)
Thorens-Glières (kantón)
Thorens-Glières je francúzsky kantón v departemente Haute-Savoie v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa zo šiestich obcí.
Okruh (algebra)
Okruh je jedna zo základných štruktúr v algebre.
Na množine celých čísel definujeme klasickým spôsobom binárnu operáciu sčítanie. Celé čísla tvoria vzhľadom na sčítanie abelovskú grupu. No na tejto množine vieme definovať aj násobenie, ktoré je so sčítaním zviazené distributívnym zákonom. Podobných štruktúr poznáme veľmi veľa (pozri aj sekciu Príklady) a je tak výhodné urobiť ich abstrakciu a študovať ich všetky naraz.
Peter Maslo
Peter Maslo (* 2. február 1987, Trstená) je slovenský futbalista hrajúci na poste obrancu.
Okruh (algebra)
Definícia
Okruh je usporiadaná trojica (M, +, *), kde
Peter Maslo
Životopis
Peter Maslo začal s futbalom ako 9 ročný v Tvrdošíne, kde pôsobil do svojich 17 rokov. Od roku 2002 hral v klube Dlhá nad Oravou ako obranca s číslom 17. Po dvoch rokoch pôsobenia si ho všimli v klube MFK Ružomberok, kde až do leta pôsobil ako obranca v základnej zostave. V lete 2014 prestúpil do poľského klubu Termalica Bruk-Bet Nieciecza.
Peter Maslo reprezentoval Slovensko vo výbere do 21 rokov.
Okruh (algebra)
Definícia
Ak operácia * je komutatívna, hovoríme o komutatívnom okruhu.
Ak existuje neutrálny prvok vzhľadom na *, hovoríme, o okruhu s jednotkou a tento neutrálny prvok nazývame jednotkou okruhu.
Komutatívny okruh s jednotkou, v ktorom platí zákon nenulového súčinu, nazývame obor integrity.