cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Warcraft (séria)
Druhá vojna (Warcraft II: Tides of Darkness)
V srdci Lordaeronu bola Horda schopná dosiahnuť viacero víťazstiev. Na ostrove Caer Darrow našiel Gul'dan prastarý elfský runový kameň, vďaka ktorému bol schopný upraviť ogrov, ktorých so sebou Horda priviezla z Draenoru. Tak bolo vytvorené veľké množstvo dvojhlavých ogrov, ktorí slúžili ako mágovia Hordy. Orkovia sa však v Lordaerone dlho nezdržali. Zamierili na sever, k územiam Quel'Thalasu a Zul'Amanu, hlavného mesta Amanijského impéria.
Turalyonove vojská boli schopné dobehnúť Hordu až keď spoločne s trollmi začala vypaľovať južné oblasti Quel'Thalasu. Boje začali v lesoch, no Orgrim sa rozhodol pre zdrvujúci útok proti Silvermoonu, hlavnému mestu vznešených elfov. Draci boli vyslaní, aby elfskú metropolu vypálili a pripravili tak elfské vojská o velenie. Tento plán však zlyhal, keďže mesto bolo chránené nepreniknuteľným štítom, napájaným Slnečnou studňou, zdrojom elfskej mágie.
Vediac, že bitku o Quel'Thalas prehral, Orgrim zozbieral zvyšky Hordy a ustúpil cez hory na juh. Dostal sa tak do blízkosti Alterackých hôr, ktoré boli sídlom kráľovstva Alterac. Čeliac vojsku, ktoré mnohonásobne prevyšovalo jeho vlastné, sa kráľ Perenolde rozhodol zmeniť strany a uvoľniť Horde cestu cez hory. Tak sa Orgrim Doomhammer a jeho vojsko ocitli na východných brehoch jazera Lordamere, neďaleko hradieb mesta Lordaeron, srdca Lordaeronu a celej Aliancie.
Obliehanie začalo a Horda sa dostala cez hradby. Obrancovia mesta boli pripravení brániť mesto do posledného dychu. Našťastie sa v poslednom momente ukázali posily. Turalyonove vojsko a vojsko Quel'Thalasu, vedené veliteľom Lor'themarom Theronom a kapitánkou Alleriou Windrunner spoločne zaútočili na Hordu a zatlačili ju od Lordaeronu. Orgrim bol pripravený ustúpiť na juh cez Alterac, ale nad alterackými pevnosťami viali vlajky Stromgardu. Thoras Trollbane bol informovaný o Perenoldovej zrade a vyslal vlastné jednotky, ktoré bez boja obsadili Alterac. Okrem toho musel Orgrim čeliť zrade. Gul'dan spoločne so svojmi vernými ušiel z boja a vydal sa smerom k miestu, kde bola zakotvená flotila Hordy. Orgrim za ním vyslal svoje vlastné vojská a so zvyškom svojich síl začal ustupovať na juh. Táto bitka znamenala koniec Hordy, keďže odvtedy sa orkovia už nezmohli na žiaden odpor.
Gul'dan získal kontrolu nad časťou flotily a vyplával na more. Bol prenasledovaný vojskom, ktoré za ním vyslal Doomhammer, veleným synmi predchádzajúceho Warchiefa, Dal'rendom a Maimom (ktorí napriek nenávisti k Doomhammerovi zostali verní Horde). Gul'dan sa dostal na miesto, kde bola Sargerasova hrobka a vyzdvihol ju z dna mora. Spolu so svojimi vernými hrobku otvoril a vstúpil do nej spoločne so svojimi černokňažníkmi. Blackhandovým synom sa podarilo dostať k ostrovom a v bitke ich vojsko pozabíjalo Gul'danových verných. Do samotnej hrobky ale nevstúpili, keďže videli, ako z nej začali prúdiť démoni. Gul'dana ani černokňažníkov, ktorí s ním vstúpili do hrobky, už nikto nevidel.
Blackhandovi synovia boli schopní ujsť spolu so svojimi klanmi Black Tooth Grin a Blackrock (ich pôvodný klan, ktorého velenie prevzali po Doomhammerovom zajatí). Klan Dragonmaw spolu so svojimi drakmi tiež prežil a stále držal starú trpasličiu pevnosť Grim Batol. Väčšina Hordy však bola zajatá a umiestnená do internačných táborov na území Lordaeronu a Stromgardu. Severne od miesta, kde stál Temný Portál bola postavená pevnosť Nethergarde, ktorej účelom bolo strážiť trhlinu, ktorá po ňom zostala, pre prípad, že by sa zvyšným orkom z Draenoru znovu podarilo vybudovať most medzi svetmi. Varian Wrynn bol korunovaný za kráľa Stormwindu a obnova zničeného kráľovstva začala.
Druhá vojna skončila zdrvujúcou porážkou Hordy.
Tretia vojna (Warcraft III: Reign of Chaos)
Začala 15 rokov po druhej. Medzi 2. a 3. vojnou bolo veľa menších udalostí ktoré pramenili z odvekej nenávisti medzi Alianciou a Hordou. Ale stalo sa to o čom hovorili staré proroctvá. Keď sa preleje kalich krvi a nenávisti tak začne horieť obloha a na zem sa znesie temný tieň záhuby… a jedného dňa skutočne začali horieť nebesá. Na zem sa začala znášať Pohroma. Pohroma pod vedením nekromancera Kel'Thuzada. (pozri: Mor v Severných krajinách, Andorhal a Pohroma) Prorok Medivh, ktorý chcel odčiniť svoje hriechy, sa rozhodol, že varuje národy východného kráľovstva pred Pohromou, ktorá dláždila cestu príchodu Plamennej Légie (pozri Plamenná Légia). Upozornil všetkých pred príchodom Plamennej Légie. Povedal že šancu na záchranu majú len v bájnej zemi Kalimdor. V Kalimdore sa nakoniec stretli ľudia a orkovia, ktorí boli nútení uzavrieť mier. Nakoniec sa k nim pridali aj bájni noční elfovia, ktorí na nich z počiatku útočili. Potom nasledovala bitka na Hore Hyjal pri Strome sveta, kde sa tri armády - ľudí, orkov a elfov, ktoré sa spoločne spojili proti Plamennej légii. Archimonde ako vodca Légie nakoniec padol.
V "súčasnosti" sa rasy sveta Warcaftu dajú rozdeliť na dve hlavné strany: Aliancia a Horda (to isté zloženie ako hrateľné rasy v hre World of Warcraft), a na množstvo ďalších nepriateľských a neutrálnych strán ako: nemŕtvi Scourge – alebo Pohroma (prvotní nemŕtvi, slúžia Kráľovi lichov), Plamenná légia (zlí eredarovia z Argusu a iní démoni z vesmíru), Illidari, najprv nepriatelia a nakoniec spojenci proti Légii, či fanatickí služobníci Starých bohov.
Postavy
Vo svete Warcraftu je mnoho postáv, ktoré možno rozdeliť medzi základné strany: Aliancia, Horda, neutrálny.
Svet Azeroth
Hlavným dejiskom príbehu Warcraft je planéta Azeroth. Je tvorený viacerými kontinentmi, ktoré vznikli po zničení najväčšieho kontinentu Kalimdor pred 10000 rokmi. Ide o:
Východné kráľovstvá (Eastern Kingdoms): Na tomto kontinente sa odohrávala väčšina príbehu prvých dvoch hier. Je kolískou ľudskej rasy, rovnako ako domovom trpaslíkov, gnómov, vznešených elfov, lesných trolov, lesných trolov a iných, menej významných rás. Na juhu tohto kontinentu sa nachádza Temný Portál, ktorým prešli orkovia z Draenoru. Kontinent je tvorený tromi časťami: Lordaeron (severný subkontinent), Khaz Modan (severná časť južného subkontinentu) a Azeroth (južná časť južného subkontinentu). V Lordaerone sa nachádza elfské kráľovstvo Quel'Thalas, zvyšky impéria lesných trolov, Zul'Aman a ľudské kráľovstvá Lordaeron, Dalaran, Gilneas a Stromgarde. Leží tu tiež hlavné mesto trpasličieho klanu Wildhammer, Aerie Peak. Khaz Modan (preklad: Khazova hora) a Azeroth nemajú presne vymedzené hranice. Táto oblasť je menej osídlená ako Lordaeron. Leží tu trpasličie kráľovstvo Khaz Modan, ktoré ovláda klan Bronzebeard a tiež pôvodné sídlo klanu Wildhammer, Grim Batol. V tejto oblasti sa nachádzajú aj menšie dediny Wildhammerov. Južnejšie sú spálené oblasti, ktoré sú domovom posledného veľkého trpasličieho klanu, Dark Iron, vrátane hory Blackrock, ktorá sa neskôr stala pevnosťou orkov. Za touto pustatinou ležia úrodné zeme Stormwindského kráľovstva. Juhozápadný cíp kontinentu tvorí džungľa, kde ležia zvyšky impéria pralesných trollov, Zul'Gurub. Juhovýchod je tvorený močiarmi, ktoré vďaka pôsobeniu Temného Portálu čiastočne vyschli a zmenili sa na pustatinu podobnú Draenoru. Pri západnom pobreží kontinentu leží niekoľko súostroví, ako Kul Tiras a Tol Barad.
Zlomené Ostrovy (Broken Isles): Najmenší kontinent na Azerothe. Vo Warcrafte sú z neho prítomné len ostrovy, a samotný kontinent sa objavuje až v hre World of Warcraft: Legion.
Pandaria: Počas príbehu Warcraftu bol tento južný kontinent zahalený v nepriechodnej hmle a nikto o ňom takmer nič nevedel. Pochádzajú z neho pandareni, ktorí sa občas zjavujú v príbehu Warcraftu III.
Kalimdor: Kontinent, ktorý bol mnohými považovaný len za mýtus až do času Warcraftu III, kedy sa naň dostali ľudia a orkovia. Je to západný okraj pôvodného Kalimdoru a je domovom pre veľké množstvo rás. Najznámejšími sú taureni obývajúci stepi v strednom Kalimdore a noční elfovia, ovládajúci lesy na severe kontinentu. Juh je tvorený púšťami. Po Tretej vojne sa stal domovom orkskej rasy, ktorá sa usídlila na východnom pobreží stredného Kalimdoru, rovnako ako aj trollského kmeňa Darkspear. Južne od územia orkov, trollov a taurenov vznikol ľudský mestský štát Theramore. Na západnej strane kontinentu sa nachádza niekoľko ostrovov. Mnohé z nich sú obývané nočnými elfmi.
Hlavné mestá
Množstvo rás a rôznych frakcií v rámci týchto rás znamená, že opísať všetky hlavné mestá je zložité. Mnohé z nich boli spomenuté až v hre World of Warcraft, prípadne v textových prílohách k hrám Warcraft. Základom príbehu sú však Horda a Aliancia, ktoré počas príbehu hry viackrát zmenili svoje hlavné sídla.
Horda
Počas Prvej vojny orkovia ešte nemali domovinu a ich mestá slúžili len ako základné tábory pre ďalšie výboje. Išlo o mestá Rockard a Stonard nachádzajúce sa v Čiernom močiari. Po páde Stormwindu boli schopní ovládnuť vrchnú časť pevnosti Blackrock, ktorá sa stala hlavným sídlom Hordy. Po prehre bol Blackrock obsadený preživšími klanmi, avšak tieto vytvorili vlastnú, Temnú Hordu. Orkovia nemali vlastné hlavné mesto až do časov Tretej vojny. Po jej konci bol postavený Orgrimmar, ktorý odvtedy slúži ako oficiálne hlavné mesto Hordy, aj keď náčelník sa môže rozhodnúť vládnuť z iného mesta, hlavne keď ide o príslušníka inej rasy ako obyvatelia Orgrimmaru. Príkladom takéhoto náčelníka je Sylvanas Windrunner, ktorá zrejme vládne zo svojho sídla v Undercity.
Aliancia
Aliancia nebola nikdy centralizovanou silou ako Horda. Aliancia je spojenectvom viacerých štátov, ktoré počas mnohých období nemá oficiálneho vodcu a za hlavné mesto je možné považovať jej najmocnejšie a najväčšie mesto, prípadne sídlo najväčšieho kráľovstva alebo miesto, kde sa odohrávajú stretnutia. Jej hlavné mestá teda nikdy neboli oficiálne. Po vzniku prvej Aliancii (Aliancia Lordaeronu) počas Druhej vojny bolo hlavným sídlom Hlavné Mesto (Capital city) v Lordaerone. Po skončení vojny Hlavné Mesto zostalo neoficiálnym sídlom Aliancie. Po páde Lordaeronu a následnom zlyhaní Aliancie o znovudobytie Hlavného Mesta, sa najmocnejším kráľovstvom stal Stormwind (posilnený o utečencov zo severu). V skutočnosti však nič nenaznačovalo, že by Stormwind ako mesto bol považovaný za hlavné sídlo modernej Aliancie. Situácia sa zmenila neskôr, keď bol Varian Wrynn, kráľ Stormwindu, vyhlásený za Vysokého kráľa Aliancie a Stormwind začal zastávať rovnakú rolu ako Hlavné Mesto počas Druhej vojny. Vyzerá to, že aj po smrti Variana Wrynna je Stormwind považovaný za hlavné sídlo Aliancie.
Krajčo (priezvisko)
Krajčo je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Janíkovciach (okres Nitra), Topoľčiankach (okres Zlaté Moravce) a v Nitre.
Známi nositelia
Pozri v článku Krajčo.
Melicherčík
Melicherčík je priezvisko, pozri Melicherčík (priezvisko), napr.:
Lapáncsa
Lapáncsa je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Siklósskom okrese.
Má rozlohu 436 ha a žije tu 208 obyvateľov (2007).
Dlouhá Stráň
Dlouhá Stráň je obec v Česku v okrese Bruntál v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 84 obyvateľov, z toho 41 mužov a 43 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,0 roka (muži 45,2 roka, ženy 46,7 roka).
Liget
Liget je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Komlóskom okrese.
Má rozlohu 1207 ha a žije tu 435 obyvateľov (2007).
Krajčová
Krajčová (ženský variant priezviska Krajča alebo Krajčo) môže byť:
NGC 1702
NGC 1702 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Stolový vrch, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 12. novembra 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Rožkoviansky potok
Rožkoviansky potok je potok v dolnom Šariši, na území okresu Sabinov. Je to pravostranný prítok Torysy, meria 2,4 km a je tokom VI. rádu.
Prameň
Pramení v pohorí Bachureň na severnom úpätí vrchu Marduňa (873,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 495 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv na sever, potom sa stáča na severovýchod a sprava priberá krátky prítok prameniaci západne od kóty 528,5 m. Ďalej už pokračuje výhradne severoseverovýchodným smerom, na dolnom toku preteká obcou Rožkovany a zároveň vstupuje do Spišsko-šarišského medzihoria, do podcelku Šarišské podolie. Na severnom okraji obce sa v nadmorskej výške cca 361 m n. m. vlieva do Torysy.
Európske spoločenstvá
náhľad|vpravo|Zakladajúci členovia zelenou, neskorší členovia modrou farbou
Skratka ES môže znamenať buď Európske spoločenstvá alebo Európske spoločenstvo. Oficiálne, napríklad aj v Úradnom vestníku, znamená len Európske spoločenstvá.
Dejiny
ESUO vzniklo v roku 18. apríla 1951 podpísaním tzv. Parížskej zmluvy medzi Francúzskom, Nemeckom, Talianskom, Belgickom, Holandskom a Luxemburskom. Zmluva nadobudla platnosť 23. júla 1952 a jej platnosť vypršala po 50 rokoch, teda 23. júla 2002, keď celá agenda ESUO bola prevedená na ES.
Ďalšie dve spoločenstvá vznikli 25. marca 1957 podpísaním tzv. Rímskych zmlúv (rovnaké zmluvné strany ako v predchádzajúcom prípade). Tie vstúpili do platnosti 1. januára 1958 a boli uzavreté na neurčitú dobu.
V roku 1965 bola podpísaná (a v roku 1967 vstúpila do platnosti) Zmluva o zlúčení, ktorou sa zlúčili niektoré orgány týchto spoločenstiev.
Od roku 1993 zmenila Zmluva o Európskej únii názov Európskeho hospodárskeho spoločenstva na Európske spoločenstvo a spolu s EURATOM tvoril až do roku 2009 prvý pilier trojpilierovej štruktúry Európskej únie.
Nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy 1. decembra 2009 stratil pojem Európske spoločenstvá význam. Od 1. decembra 2009 existuje už iba jedno Spoločenstvo - Európske spoločenstvo pre atómovú energiu. Zanikla tiež trojpilierová štruktúra Európskej únie.
Terminologická poznámka
Ohľadom pojmov Európske spoločenstvo verzus Európske spoločenstvá existuje neporiadok aj v starších oficiálnych dokumentoch a zmluvách. V minulosti (pred rokom 1993) sa Európske spoločenstvá (pôvodne tri, dnes existuje už len jedno, Európske spoločenstvo pre atómovú energiu) bežne označovali ako Európske spoločenstvo; takéto použitie pojmu prijal aj Európsky parlament v uznesení zo 16.2.1978. Podľa Maastrichtskej zmluvy (1993) síce Európske spoločenstvo označuje bývalé EHS, ale aj v oficiálnych dokumentoch Európskej únie sa pojmy Európske spoločenstvo alebo Spoločenstvo používali na označenie všetkých troch (neskôr len dvoch) zakladajúcich spoločenstiev.
Neporiadok bol o to väčší (a spôsobený aj tým), že od roku 1993 sa používal najčastejšie pojem „Európske únia“, a to tak v presnom zmysle (bývalé 3 piliere), ako aj nepresne na označenie EHS resp. Európskeho spoločenstva alebo všetkých zakladajúcich spoločenstiev. V bežnej komunikácii boli teda pojmy Európske spoločenstvo či Európske spoločenstvá vytlačené pojmom Európska únia.
V súčasnosti je situácia omnoho prehľadnejšia. Dnes existuje len jedna Európska únia, ktorá je právnym nástupcom zrušeného Európskeho spoločenstva a popri Únii existuje formálne samostatné Európske spoločenstvo pre atómovú energiu. Pojem Európske spoločenstvá dnes už stratil význam.
NGC 1703
NGC 1703 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,2.
Belcaire (kantón)
Belcaire je francúzsky kantón v departemente Aude v regióne Languedoc-Roussillon. Skladá sa zo 17 obcí.
Melicherčík (priezvisko)
Melicherčík je slovenské priezvisko odvodené od mena Melichar. Najčastejšie je vo Zvolene, Banskej Štiavnici, obci Stožok (okres Detva) a v Detve.
Známi nositelia
Pozri v článku Melicherčík.
Return to Innocence
„Return to Innocence“ je skladba nemeckého elektronického projektu Enigma z roku 1994. Bola vydaná ako singel z albumu The Cross of Changes.
Stala sa medzinárodne popurálnym singlom, pričom dosiahol 1. miesta vo viac ako 10 krajinách (vrátane Grécka, Nórska, Švédska a Írska), 2. miesto v Modern Rock Tracks, 4. miesto v Billboard Hot 100, 3. miesto v UK Singles Chart a do prvej päťky sa dostal v Rakúsku, Kanade, Nemecku, Novom Zélande, Holandsku, Švajčiarsku a Južnej Afike. Do prvej desiatky sa dostal v Taliansku a Francúzsku.
Ján Rozner
Životopis
Po gymnáziu nemohol Ján Rozner ako židovský potomok študovať na vysokej škole a unikol transportu do koncentračného tábora. Rozner bol vo vojnových časoch podporovaný bývalým kolegom a redaktorom Jánom Štefánikom. Ladislav Holdoš, predstaviteľ KSS, ho poveril vybudovaním redakcie Pravdy. Základnú školu a gymnázium absolvoval v Bratislave v roku 1940. Už na gymnáziu publikoval, v roku 1940 uverejnil v zborníku Sen a skutočnosť stať Dynamika filmovej montáže. Stal sa redaktorom v Pravde a potom v Národnej obrode. Venoval sa tu okrem filmu literatúre, divadlu a kultúrnej politike. V roku 1945 odišiel z Pravdy, aby sa do nej o 3 roky neskôr vrátil. Medzitým pracoval v Národnej obrode.
Bol prekladateľom anglických a nemeckých autorov. Pracoval vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ. V rokoch 19631964 sa stal dramaturgom činohry SND. Pôsobil vo viacerých funkciách v spisovateľskom zväze. Viackrát pôsobil v Maďarsku ako člen Okáliovskej repatriačnej komisie v Budapešti. Ovládal 8 jazykov. V druhej polovici 60. rokov pracoval ako vedecký pracovník v Ústave slovenskej literatúry SAV.
Za normalizácie bol obeťou politických čistiek, dostal zákaz publikovať a výpoveď v SAV. V roku 1977 emigroval do Nemecka. Prerušil kontakty so slovenskou kultúrnou obcou, ale naďalej písal. Žil a pracoval Mníchove. Tu 24. septembra 2006 zomrel.
Charakteristika tvorby
Ján Rozner sa stal významným mienkotvorným kritikom, pretože dokázal podrobne analyzovať a interpretovať umelecké texty. V 50. rokoch bol odporcom vplyvu existencializmu, alebo absurdného divadla do umeleckých diel, venoval sa aj davistom. Rozner sledoval súdobú literatúru a divadlo, napísal kritické sondy o ich minulosti.
Charakteristika literárnych diel
Výber z jeho kritík Pohľad v zrkadlách vyšiel v roku 1969, bol vytlačený v náklade 500 exemplárov, ale nebol distribuovaný do kníhkupectiev. Obsahuje štúdie zo súčasnej slovenskej literatúry. Vladimír Petrík v hodnotení všetkých jeho diel tvrdí, že objektívne odhaľujú klady aj zápory jednotlivých autorov.
Rozner sa podrobne venoval aj dielu Janka Jesenského, vydal zborník Janko Jesenský v kritike a spomienkach, 1955) a považoval ho za demokratického predchodcu súčasnej literatúry.
Jánovi Roznerovi vyšli tri prozaické knihy, v 90. rokoch publikoval v Slovenských pohľadoch. Vladimír Petrík ich charakterizuje nasledovne: „''V spomienkach sa v nich vracal na Slovensko a prostredníctvom jednotlivých tém zachytil nielen vlastný osud, ale i spoločenské pomery, v ktorých sa jeho osud vyvíjal, ideový kvas od roku 1945 a literárny ruch od konca 30. rokov až po jeho odchod zo Slovenska. Hoci o nich hovoríme ako o prózach, majú aj dokumentárnu hodnotu a štýlom predstavujú skôr eseje ako plnokrvnú beletriu''“.
Kniha Sedem dní do pohrebu (2009) bola Roznerovým debutom a má ucelený príbeh. Rozner v nej prostredníctvom dramatickej skratky popisuje okolnosti smrti a pohreb svojej manželky Zory Jesenskej v roku 1972. Zora Jesenská bola podobne ako on perzekuovaná, nemohla publikovať a jej knihy boli zakázané. Rozner tu spomína na pohreb, cez ktorý sa dostáva postupne k svojim spomienkam. Vladimír Petrík považuje knihu za vyrovnávanie sa s celou minulosťou je z tohto pohľadu sebakritická. Stáva sa „osobným svedectvom o dobe, ktorú sme žili po roku 1948, svedectvom prenikavej reflexie a umeleckej sily“.
Kniha Noc po fronte (2010) sa skladá z kapitol. Tie sa zaoberajú spomínaním, kapitoly predstavujú budúcu knihu spomienok. Obsahuje kapitoly o rodičoch a rodine, o autorovej mladosti počas druhej svetovej vojny, kedy bola jeho rodina prenasledovaná. Jeho situácia ho poznačila na celý život, na základe rasy, čiže inakosti bol outsiderom, ocitajúcim sa mimo kolektívu, ako konštatuje Petrík.
Táto „inakosť“ je základom tretej autorovej knihy Výlet na Devín (2011). Rozner tu spomína na výlety o tejto lokality. Chodieval si sem liečiť čierny kašeľ, neskôr na prechádzky s manželkou, ale do pamäti sa mu vryli najmä manifestácia fašizmu bratislavskými Nemcami v roku 1939 a všeslovanská slávnosť pofebruárovej doby, kedy už bola pri moci komunistická strana. Podľa Petríka má kniha vecný tón, obsahuje tragickú príchuť zo spomienky na zraz nemeckej mládeže a v prípade všeslovanskej slávnosti prechádza do zreteľnej irónie, tieto udalosti v autorovi vyvolali pocity úzkosti. V knihe je postava súdruha Viliama Širokého, symbolizujúceho kult osobnosti.
Vladimír Petrík považuje ďalej Roznerove spomienkové prózy za diela, rozširujúce významové a výrazové možnosti slovenskej prózy. „''Spomienky sú nabité faktografiou, ostrým úsudkom a snahou o pravdivú reflexiu (napr. na vlastný alkoholizmus). Počas čítania spomienok však zaujme aj niekoľko zamlčaných tém. Postupne sa vzdal ideologicky úzko vymedzených hľadísk, ale aj naďalej si zachovával predstavu socialistickej literatúry a umenia''“.
Charakteristika filmov v publikáciách v časopisoch a dennej tlači
Ján Rozner napísal v päťdesiatych rokoch viacero kritík slovenských a zahraničných filmov a úvah o filme, vydaných v časopisoch a novinách Kultúrny život, Národná obroda, Pravda, alebo Nové slovo.
Vario LF plus
Vario LF plus alebo Vario LF+ je čiastočne nízkopodlažná električka, vyrábaná od roku 2010 českou Alianciou TW Team, skladajúcej sa z firiem Pragoimex, Krnovské opravny a strojírny a VKV Praha. Koncepčne vychádza z typu Vario LF.
Ján Rozner
Charakteristika filmov v publikáciách v časopisoch a dennej tlači
O slovenskom filme Priehrada (1950) Paľa Bielika Rozner napísal, že čerpá z našich dní. Priehrada si úlohu nezjednodušuje. Stavba priehrady vyvolá rovnako problém presídlenia dediny a prechodu na nové výrobné formy ako problém nedostatku pracovných síl a ich získania. Za tým všetkým, najpôsobivejšie, ukazuje triedneho nepriateľa, bohatého roľníka s jeho nesmiernou nenávisťou. Bielik stvárnil svoj film realisticky a pravdivo. Film však oslabil mnohými zbytočnosťami umelecky a ideove nepodstatnými a tak veľa dôležitého sa iba konštatuje. Priehrada je však odvážnym dielom a ojedinelým pokusom o stvárnenie prítomnosti.
Vario LF plus
Konštrukcia
Ide o jednosmerný štvornápravový motorový električkový vozeň, vychádzajúci z typu Vario LF, ktorého stredná časť, ktorá tvorí približne 36 % dĺžky vozidla je nízkopodlažná. Vďaka využitiu nových podvozkov Komfort plus došlo ku zníženiu podlahy v krajných častiach električky, stredová priechodzia ulička je prístupná jedným schodom. Vozne majú v pravej bočnici tri dvojkrídlové dvere (stredné vedú do nízkopodlažného oddielu), sedačky majú štandardné usporiadanie 2+1, pričom vo vyšších krajných častiach je rada sedadiel u pravej bočnice nainštalovaná kolmo ku smeru jazdy.
Štyri asynchrónne motory TAM 1003 C/R s výkonom 80 kW sú uložené na rámoch podvozkov priečne, každý z nich poháňa jednu nápravu. Elektrická výzbroj je striedavá od firmy Škoda Electric.
Ján Rozner
Charakteristika filmov v publikáciách v časopisoch a dennej tlači
Český film Temno (1950) Karela Steklého bol nakrútený podľa Jiráskovho románu. Rozner tvrdí, že román, široko rozvetvený a dejovo bohatý, bol zúžený na jedinú dejovú líniu a dostal komorný charakter, čo je v priamym rozporom s románom. Dôsledkom je, že obdobie protireformácie ako obdobie boja proti českému národu, boja proti jeho tradíciám a kultúre, vyznieva v individualistickom rámci zápletky niekoľkých postáv, ktoré nestačia zvýrazniť veľký boj, ktorý sa vtedy odohrával.
Štvorylka (1957) Karola Kršku a Jozefa Medveďa je nakrútený podľa Jesenského poviedky, je tiež humoreska, ale podľa Roznera bez jej spoločensko-satirického ostňa. Na začínajúceho režiséra Medveďa ako spolurežiséra s Krškom je Štvorylka výkon nie začiatočnícky, i keď réžia na viacerých miestach prezrádza nedostatok skúseností. V námete i spracovaní je toho veľa, čo môže diváka zaujať. Predovšetkým humor filmu, či už vyjadrený slovom, kamerou, alebo hereckým prejavom, ďalej zábavný dej, ktorý sa nedotýka ani pálčivých problémov, ani ostrých hrán skutočnosti. Naši známi komici v šuštiacich bálových šatách.
Pri Zemianskej cti Vladimíra Bahnu (1957) nie je podľa Roznera jasné, prečo si slovenský film vybral na sfilmovanie práve Kalinčiakovu Restavráciu. Hodnoty pôvodných Marenčinových scenárov v jeho spracovaní Reštavrácie nenájdeme. Pokusy sceliť fabulačne literárne dielo sú chabé, priezračné, dej neobohacujú a niekde im chýba logika. Režisérovi sa nedarí vytvoriť bohatú galériu filmových typov, prenesených z knihy. Kde a ako žili zemani filmu, nie je jasné. Vo filme nevidíme skutočných zemanov z knihy, ale obvyklých šľachtických príživníkov. A tak nič neostalo ani z komiky ich situácie, ani z Kalinčiakovej irónie. Ostáva iba komika hrubozrnná. Rozner sa pýta, či v slovenskom filme musia herci naozaj hrať tak toporne a teatrálne a v tak ustálených naaranžovaných pózach.
Juraj Láni
Juraj Láni (tiež Lányi, Lány) (* 30. máj 1646, Trenčianska Teplá – † 24. január 1701, Lipsko, Nemecko) bol slovenský evanjelický kňaz, univerzitný profesor v Lipsku a spisovateľ, autor memoárových próz, kázní a školských hier.
Životopis
Pochádzal z uhorského šľachtického rodu Lányovcov. Jeho osud sa veľmi podobal na život Jána Simonidesa. Študoval v Skalici, Trenčíne, Spišských Vlachoch, v Sabinove a Levoči, a napokon na univezite vo Wittenbergu (rovnako ako Simonides) a v Rostocku. Po ukončení štúdia pracoval ako vychovávateľ, evanjelický rektor a farár. Podobne ako Simonides bol po odhalení Wesselényiho sprisahania väznený a odsúdený na neapolské galeje, odkiaľ sa mu podarilo ujsť. Chvíľu pobýval v Branči, no potom odišiel do Lipska, kde sa venoval štúdiu a získal viacero akademických hodností. Pracoval tu ako univerzitný profesor a učiteľ.
Tvorba
Písal v latinčine a nemčine a zameriaval sa najmä na memoárové prózy a cestopisy, ale písal tiež príležitostnú poéziu. Počas svojho pôsobenia na školách sa venoval aj tvorbe školských divadelných hier, písaniu dišpút, polemických listov a kázní. Vo svojich dielach využíva ľudové vyjadrovacie prostriedky, dialógy, no taktiež vkladá do svojich diel nielen dobrodružné prvky, ale aj silné emocionálne vzrušenie.
Untribium
Untribium je dočasný názov zatiaľ neobjaveného chemického prvku s chemickou značkou Utb a protónovým číslom 132.
Predpokladá sa, že jeho elektrónová konfigurácia je [ Uuo ] 5g12 6d10 7p6 8s2.
Nachádza sa v bloku g rozšírenej periodickej tabuľky a patrí medzi superaktinoidy. Jeho relatívna atómová hmotnosť je 350 pri 218 neutrónoch v jadre.
Elektrónový obal sa skladá z 8 energetických hladín, z toho 4 vnútorné a 4 vonkajšie, pričom zo 132 orbitálov je 60 vnútorných a 72 vonkajších.
Šugovský potok
Šugovský potok je potok v regióne Turňa, v západnej časti okresu Košice-okolie. Je to pravostranný prítok Bodvy, meria 5 km a je tokom V. rádu. Preteká dolinou Šugov na katastrálnom území mesta Medzev. Celá oblasť doliny Šugovského potoka bola v minulosti známa výrobou železa v hámroch (viac ako 15), z ktorých sa dodnes niekoľko zachovalo spolu so zvyškami malých vodných nádrží.
Prameň
Pramení vo Volovských vrchoch, v podcelku Pipitka, na severozápadnom svahu Šugovského vrchu (705,4 m n. m.) v lokalite Pod Darážkou, v nadmorskej výške približne 485 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv na sever, vytvára oblúk ohnutý na východ, zľava priberá prítok z oblasti Strážneho a stáča sa severovýchodným smerom. Na JJZ úpätí Strážneho kopca (470,5 m n. m.) sa stáča na východ a preteká chatovou osadou. Následne sa znovu stáča na severovýchod, z pravej strany priberá významný prítok (2,8 km) zo SSZ svahu Šugovského vrchu a na dvoch úsekoch sa rozvetvuje na dve ramená. Tesne pred ústím vstupuje do Košickej kotliny, do podcelku Medzevská pahorkatina, kde sa zľava oddeľuje umelo vybudovaný náhon a hlavné koryto ústi VJV od centra Medzeva v nadmorskej výške cca 290 m n. m. do Bodvy.
Melicherík
Melicherík je priezvisko, pozri Melicherík (priezvisko), napr.:
Lippó
Lippó je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Moháčskom okrese.
Má rozlohu 1453 ha a žije tu 514 obyvateľov (2007).
X
X je 24. písmeno latinskej abecedy.
X môže byť tiež:
Torcé-en-Vallée
Torcé-en-Vallée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nohant-en-Graçay
Nohant-en-Graçay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wikitravel
Wikitravel je projekt, ktorého cieľom je vytvoriť otvorenú, kompletnú, aktuálnu a použiteľnú cestovnú príručku. Používa wiki model na písanie článkov podobne ako Wikipédia a na tvorbe spolupracujú cestovatelia z celého sveta. Články môžu pokrývať akúkoľvek zemepisnú úroveň od svetadielov alebo kontinentov až po okres alebo mesto, prípadne obec. Články sú hierarchicky a logicky prepojené.
Liptód
Liptód je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Bólyskom okrese.
Kvapka
Kvapka môže byť:
Liptód
Má rozlohu 1499 ha a žije tu 228 obyvateľov (2007).
NGC 1704
NGC 1704 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop v roku 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Belpech (kantón)
Belpech je francúzsky kantón v departemente Aude v regióne Languedoc-Roussillon. Skladá sa z 12 obcí.
Krajči (priezvisko)
Krajči je slovenské priezvisko odvodené od slova krajčír. Najčastejšie je vo Zvolene, Jablonovom (okres Bytča) a vo Velčiciach (okres Zlaté Moravce).
Elektrónový obal
thumb|Príklad elektrónového obalu atómu [[sodíka]]
Elektrónový obal je skupina atómových orbitálov s rovnakou hodnotou hlavného kvantového čísla n. Elektrónové obaly sú zložené z viacerých vrstiev, ktoré obsahujú dva alebo viac orbitálov s rovnakým uhlovým momentom kvantového čísla 1. Elektrónový obal tvorí elektrónovú konfiguráciu atómu.
Hájny potok
Hájny potok je potok v regióne Turňa, v západnej časti okresu Košice-okolie. Je to ľavostranný prítok Zábavy, meria 2 km a je tokom VI. rádu.
Prameň
Tečie vo Volovských vrchoch, v podcelku Kojšovská hoľa, kde pramení na ZJZ svahu Hrbu (947,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 780 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie spočiatku na juh, vytvára oblúk prehnutý na juhovýchod a následne pokračuje juhojuhozápadným smerom. Ďalej sa stáča na západ, z ľavej strany priberá prítok (527,3 m n. m.) zo západného svahu Lazov (771,6 m n. m.) a na krátkom úseku tečie k ústiu na západojuhozápad. V hornej časti doliny Zábava, na katastrálnom území obce Jasov, ústi v nadmorskej výške cca 473 m n. m. do potoka Zábava.
Ulica Československej armády
Ulica Československej armády je ulica:
Jazyková poznámka
Po zmene pravopisu písania prvého písmena názvov ulíc v roku 1991 vyvstal zdanlivý problém, či sa to, čo sa do roku 1991 písalo „ulica Československej armády“, má od roku 1991 písať „Ulica Československej armády“ alebo „Ulica československej armády“ (pričom skrátený tvar tak pre tvar „Ulica Československej armády“, ako aj pre tvar „Ulica československej armády“ je vždy len „Československej armády“).
Ulice s týmto menom sú spravidla pomenované buď pred rokom 1954 (teda pred rokom premenovania Československej armády na Československá ľudová armáda) alebo na počesť Československej armády ako víťazky počas druhej svetovej vojny. Napríklad v Bratislave bola dnešná Špitálska ulica svojho času premenovaná na "ulicu Československej armády" podľa „hrdinskej“ Československej armády ako víťazky vo vojne pri príležitosti 10. výročia Slovenského národného povstania. Podobne sa vyskytoval a vyskytuje názov Ulica Červenej armády, napriek tomu, že sovietska armáda sa po vojne už prestala volať Červená armáda. Výraz Československá armáda je teda v názve týchto ulíc spravidla vlastné meno a počiatočné č sa preto aj po veľkej zmene pravopisu ulíc v roku 1991 píše s veľkým Č. Vidno to mimochodom navyše aj podľa toho, že sa v roku 1991 po zmene pravopisu československý na česko-slovenský neupravil pravopis týchto ulíc na „Ulica česko-slovenskej armády“.
Jazyková poradňa SME v jednej svojej odpovedi síce vyjadruje názor, že by sa malo písať „Ulica československej armády“, ale zdôvodňuje to chybnou a nepodloženou domnienkou, že výraz československá armáda sa tu vraj vzťahuje na obdobie po roku 1954, kedy sa armáda už oficiálne volala Československá ľudová armáda a teda výraz československá armáda už nebol vlastným menom, ale len nejakým skráteným pomenovaním. Nielenže je táto domnienka chybná (pozri vyššie), ale paradoxne tento názor tá istá Jazyková poradňa popiera v inej odpovedi o rok neskôr, kde je už správne uvedené, že sa píše Ulica Československej armády a výslovne sa píše, že Československá armáda je vlastné meno.
Za zmienku stojí, že pravopisne je od roku 1991 najsprávnejší tvar „Ulica Česko-slovenskej armády“, ale v prípadoch uvedených v tomto článku sa nepoužíva.
Krajčír (priezvisko)
Krajčír (o význame pozri krajčír) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Bratislave, Radošine a v Malackách.
Montigny-en-Arrouaise
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Chromozóm X
thumb|100px|Chromozóm X
Chromozóm X je jeden z dvoch pohlavných chromozómov. Ak má cicavec oba pohlavné chromozómy X, bude samičieho pohlavia - označuje sa XX. Jedince samčieho pohlavia majú jeden chromozóm X a druhý Y.
Denisa Chládková
Denisa Chládková (* 8. február 1979, Praha, Česko) je bývalá česká profesionálna tenistka.
Lothárd
Lothárd je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Pécsskom okrese.
Má rozlohu 1046 ha a žije tu 282 obyvateľov (2007).
Baudouin I.
Baudouin I. (celým menom, * 7. september 1930, Laeken, Belgicko – † 31. júl 1993, Motril, Španielsko) bol od 17. júla 1951 do 31. júla 1993 kráľ Belgičanov zo sasko-cobursko-gothajskej dynastie.
Bol starším bratom svojho nástupcu, Alberta II.
Milpošský potok
Milpošský potok je potok v dolnom Šariši, na území okresu Sabinov. Je to ľavostranný prítok Torysy, meria 8,7 km a je tokom VI. rádu.
Opis toku
Na hornom toku tečie sprvu severojužným smerom, následne sa stáča na juhojuhozápad, zľava priberá krátky prítok (601,5 m n. m.) prameniaci juhozápadne od kóty 855,6 m a sprava prítok z juhovýchodného svahu Kostolného vrchu (841,2 m n. m.). Potom vstupuje do Spišsko-šarišského medzihoria, do podcelku Ľubotínska pahorkatina a preteká obcou Milpoš. V obci postupne priberá niekoľko prítokov: zľava prítok z lokality Za zámkom, sprava prítok z východného svahu Gregorky (803,6 m n. m.), opäť zľava krátky prítok z oblasti Pastierskej a prítok zo západného svahu Vysokej hory (790,2 m n. m.) a sprava občasný prítok zo severovýchodného svahu Lazov (648,5 m n. m.). Ďalej už pokračuje severojužným smerom, prerezáva najvýchodnejší výbežok podcelku Hromovec a na dolnom toku sa dostáva do podcelku Šarišské podolie. Z pravej strany ešte priberá krátky prítok z juhovýchodného svahu Harčiarok (559,0 m n. m.), druhý prameniaci severovýchodne od kóty 486,0 m, podteká štátnu cestu I/68 a železničnú trať Košice – Muszyna a východne od obce Rožkovany sa v nadmorskej výške cca 357 m n. m. vlieva do Torysy.
Martin Novák
Martin Novák (používaný variant mena je tiež  Martin Novatius) (* asi 1620, Spišská Sobota – † 1686 Nižný Medzev alebo Budyšín, Nemecko) bol slovenský spisovateľ.
Životopis
V roku 1652 bol vysvätený za evanjelického kňaza v Senici. V roku 1651 sa stal rektorom, v rokoch 16521660 pôsobil ako evanjelický farár v Koši. V roku 1660 odišiel do ústrania v Kremnici, v rokoch 16641666 bol kaplánom v Ľubici a v rokoch 16661674 v Nižnom Medzeve. V roku 1674 odišiel z náboženských dôvodov do exilu a cez Poľsko (Brzeg, Wrocław a Legnicu) sa dostal do Bautzenu v Nemecku. Podľa niektorých zdrojov sa v roku 1682 vrátil do Nižného Medzeva. Počas náboženských nepokojov v Nižnom Medzeve prišiel o život aj jeden z jeho dvoch synov.
Tvorba
Písal v nemeckom jazyku a venoval sa tvorbe piesní (žalostné, ďakovné i útešné) a autobiografickej próze. Svoje diela písal jednoduchým, zrozumiteľným jazykom, no mal silný zmysel pre detaily, vďaka čomu sa jeho autobiografické dielo vyznačuje rozsiahlymi opismi náboženských sporov a polemík, pričom reálne fakty uprednostňuje pred vysvetľovaním viery, znamení a proroctiev. V jeho dielach sa tiež odráža život obyčajných ľudí a mešťanov, pričom nezabúdal ani na opis sociálnych podmienok a ľudové zvyky.
Choroba
Choroba (iné názvy: ochorenie, onemocnenie - pozri nižšie, nevhodne : nemoc; lat. morbus; gr. nosos, pathos) je porucha zdravia, presnejšie porucha telesných, kognitívnych, sociálnych a /alebo psychických funkcií, ktoré zreteľne negatívne ovplyvňujú výkonnosť a zdravie organizmu, prípadne sa môžu takého ovplyvnenia očakávať. Je to súhrn reakcií organizmu na vplyv činiteľov, ktoré môžu vyvolať poškodenie organizmu. Choroba je každá odchýlka od normálneho priebehu životných procesov živočícha a človeka. Choroba je spojená s oslabením napadnutého organizmu alebo jeho časti. Vzniká porušením rovnováhy medzi organizmom a prostredím. Každá choroba má svoje prejavy a príznaky (lek. symptómy). Za istých okolností môže skončiť smrťou organizmu.
Ochorenie
Výraz ochorenie (staršie onemocnenie) má tieto významy:
Rozdelenie chorôb
Systematické zaraďovanie a označovanie chorôb sa stále mení. V súčasnosti sa riadi Medzinárodnou klasifikáciou chorôb.
Rozdelenie chorôb podľa známych alebo predvídaných príznakov:
Príčiny chorôb
Pri niektorých chorobách nie sú známe špecifické príčiny, ale rizikové faktory. Psychosomatické príčiny ochorení vychádzajú z princípu, že vedomie, duša a emócie človeka sú neoddeliteľne spojené s telesnou stránkou organizmu, že „choroby duše“ sa prejavujú navonok prostredníctvom funkčného (niekedy aj organického) poškodenia organizmu.
Organizmus v modernom svete je stále viac a viac nútený reagovať na vonkajšie vplyvy stresovými mechanizmami, ktoré sú nechtiac namierené proti organizmu samotnému – ich vplyvom dochádza k narušeniu psychosomatickej rovnováhy, neskôr k poruchám vnútorného prostredia a môžu časom viesť k funkčnému alebo organickému poškodeniu orgánov a k vzniku chorôb.
Vonkajšie faktory
Sú ovplyvniteľné.
Priebeh chorôb
Priebeh choroby sa sprostredkuje anamnézou. Je to rozhovor lekára s pacientom, pri ktorom pacient opisuje vlastnými slovami svoje zdravotné ťažkosti. Kompletná anamnéza obsahuje všetky údaje o zdravotnom stave chorého od jeho narodenia až do času rozhovoru, zdravotné údaje o jeho pokrvných príbuzných a v neposlednom rade aj jeho sociálne a pracovné pomery. Anamnéza má v procese určovania správnej diagnózy mimoriadny a prakticky nenahraditeľný význam. Vedie v mnohých prípadoch priamo k diagnóze (až v 50%), alebo veľmi výrazne zúži rozsah možných ochorení, či usmerní ďalšie pátranie.
Ochorenie vedie, či už liečené alebo neliečené k uzdraveniu, remisii (ústupu príznakov choroby), recidíve (návrate choroby), k prechodu do chronicity, prenášačstvu alebo smrti.
Dvorce (okres Bruntál)
Dvorce je obec v Česku v okrese Bruntál v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 431 obyvateľov, z toho 690 mužov a 741 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 39,9 roka, ženy 41,5 roka).
Choroba
Sociálne zabezpečenie v chorobe
V zmysle sociálneho zabezpečenia je choroba poruchou telesného alebo duševného zdravia a tým zároveň aj odchýlkou z normy „zdravia“. Medicínske chápanie choroby sa nezhoduje so sociálno-právnym. Rozhodujúcimi kritériami pre posúdenie choroby v sociálnom práve sú: V práve na zabezpečenie sa vymedzuje telesná chyba. Pričom ide o neodstrániteľnú chybu, ktorej vývin je uzavretý a nie je možné lekárske ovplyvnenie v zmysle liečenia, zlepšenia alebo zabránenia zhoršovania stavu.
Alternatívne pohľady
Joga považuje chorobu za zlyhanie určitej časti tela pri stretnutí s rušivým faktorom, ktoré znamená, že telo úspešne "bojuje" a snaží sa odstrániť alebo neutralizovať rušivý faktor. Ochorenie je podľa nej iba dočasná porucha a je lepšie nechať telo na pokoji, ono sa samo o seba postará. Najlepšie je nezaťažovať ho ďalšou činnosťou. Možno použiť akékoľvek špecifické metódy odstránenia rušivého faktora za predpokladu,že nedôjde k poškodeniu tela alebo mysle.
Chabarovsk
Chabarovsk je mesto v Rusku, je administratívnym centrom Chabarovského kraja. Mesto leží na pravom brehu rieky Amur blízko sútoku s riekou Ussuri, asi 30 km od hranice s Čínou.
Mesto bolo založené v roku 1858 ako vojenská stanica Chabarovka, nesie názov na počesť ruského cestovateľa 17. storočia Jerofeja Chabarova.
Od roku 1926 je mesto administratívnym centrom Ďalekovýchodného kraja, a od roku 1938 - Chabarovského kraja. Je významným centrom Ďalekého východu Ruska.
Velické Granáty
Velické Granáty (správne Velické granáty) sú masív v rázsoche Bradavice nad Velickou dolinou vo Vysokých Tatrách. Chrbticu Velických granátov tvoria Granátové veže. Ich výbežky, vysunuté k Velickej doline, sú Granátové steny. Sú to Opálová stena, najvýraznejšia Granátová stena a Velická stena. Medzi Granátovými vežami a Granátovými stenami tiahne sa po celej dĺžke široká a výrazná rampa - Granátová lávka, ktorá ich od seba oddeľuje. náhľad|Rohatá veža
Topografia
Hrebeň Velických granátov oddeľuje Velickú dolinu od Slavkovskej doliny, ktorá je rezerváciou a je teda uzavretá pre turistov i horolezcov. V smere od Bradavice hrebeň tvorí: Rohatá veža, Rohatá štrbina, Granátový roh, Vyšná granátová štrbina, Malá Granátová veža , Prostredná granátová štrbina, Granátová veža , Nižná granátová štrbina, Dvojitá veža, Sedlo pod Dvojitou vežou, Velická kopa a tri Velické hrby.
Názov
Pastieri a poľovníci oddávna nosili z Velickej doliny tmavočervené a čierne granáty. Brúsili z nich kamienky do suvenírovej bižutérie. Granát ako amulet chránil zlatokopov pred nástrahami a duchmi, poľovníkov na kamzíky pred úrazmi. Kamienky nachádzali väčšinou v skalách dolinnej terasy, popri Večnom daždi, a najmä v jej východnej časti, ktorú preto nazývali Granátnicou i Granátovou stenou. Z nej tento názov prešiel na celé terajšie Velické granáty.
Niekoľko horolezeckých výstupov
Z Granátovej lávky sú chodecky dostupné Opálová aj Velická stena, Velické vežičky sú takmer jej súčasťou. Zložitá konfigurácia masívu ponúka veľa horolezeckých ciest. Horolezci sa vyberali do nich dosť neskoro, začiatkom päťdesiatych rokov 20. storočia. Prvovýstup pravým rebrom Opálovej steny urobili 6. júla 1932 H. a G. Cauerovci a E. Probstová s lekárom Deziderom Reichartom. V súčasnosti vedie tromi vysunutými vežami 50 registrovaných ciest. Najviac ich vzniklo v päťdesiatych rokoch minulého storočia. Veľký podiel na nich majú Ivan Gálfy a Ivan Urbanovič. Medzi inými to boli aj Alexius Kőrtvélyessy, chatár na Zbojníckej a Zamkovského chate, Pavol Vavro a Alan Stolz, pracovníci horskej služby, horskí vodcovia a záchranári, Juraj Weincziller, František Ždiarsky.
Zaujímavosti
Pod Velickými granátmi pravdepodobne už v praveku chodili laténski hutníci z neďalekej huty, ktorá bola v Novom Smokovci. Pri výkope základovej jamy objavili robotníci strieborniak s portrétom cisára Marca Aurelia. Na miesto nálezu prizvaný viedenský archeológ Ignác Spöttl odhalil na ľavom brehu Slavkovského potoka, pod Cestou Slobody, veľmi produktívne metalurgické pracovisko, ktoré bolo činné na prelome kresťanského letopočtu. Stopy po príbytkoch sa síce nenašli, bola tu však relatívne dobre zachovaná taviaca pec kruhového pôdorysu, mohutná žulová nákova, grafitové kokily na odlievanie rudy a za ich pomoci odliate „pagáče“ kujného železa, veľké haldy nedostatočne vytavenej trosky a zásoba netavenej rudy. Zaujímavým nálezom bola železná plastika brodivého vtáka, ktorá sa v súčasnosti nachádza v múzeu TANAPu v Tatranskej Lomnici.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Podhorany (okres Nitra)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Podhorany v okrese Nitra.
NGC 1706
NGC 1706 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 25. decembra 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Matrox
Matrox Electronic Systems Ltd je kanadská spoločnosť sídliaca v meste Dorval v provincii Quebec, ktorá sa zameriava na produkciu grafických kariet a grafických adaptérov a vybavenia pre osobné počítače. Založili ju členovia Lorne Trottier a Branko Matić. Názov spoločnosti pochádza zo začiatočných písmen "ma" zo slova Matić, "tro" zo slova Trottier spolu s písmenom "x" ako excelentný.
Špecializuje sa na profesionálne viacobrazovkové grafické karty, ktoré umožňujú pripojiť viac ako jeden monitor k jednej grafickej karte. Cieľová zákaznícka základňa pozostáva predovšetkým z používateľov 2D a 3D grafiky, videa, vedeckých, medicínskych, vojenských a finančných aplikácií.
Počas 90. rokov 20. storočia vynikli grafické karty série Matrox Millennium kvôli výnimočnej rýchlosti v 2D a v kvalite zobrazenia. Spoločnosť sa rozhodla upriamiť na vývoj podnikových grafických potrieb, hlavný prúd si rozdelili konkurenčné spoločnosti. V prvých rokoch 21. storočia pokračovalo zameranie kariet pre špecializované trhy, predovšetkým pre podnikové, priemyselné a vládne aplikácie. V posledných rokoch spoločnosť má nie väčší ako 3-5 percentný podiel celkového trhu s grafickými kartami.
Capendu (kantón)
Capendu je francúzsky kantón v departemente Aude v regióne Languedoc-Roussillon. Skladá sa z 18 obcí.
Lovászhetény
Lovászhetény je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Pécsváradskom okrese.
Má rozlohu 895 ha a žije tu 290 obyvateľov (2007).
Tulipán (Trnava)
Tulipán je mestská štvrť Trnavy. Je súčasťou mestskej časti Trnava-juh a má prevažne obytnú funkciu.
Trangé
Trangé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nozières (Cher)
Nozières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montigny-l’Allier
Montigny-l’Allier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Angelológia dejín
thumb|Päťstoročný rytmus lability politickej moci v Egypte. Graf zo série článkov ocenených cenou Zdeňka Kleina. thumb|Mýtický rytmus násilníckych božstiev Samaela-Sutecha-Nergala sa zhoduje s historicky reálnym rytmom nájazdov a deštrukcie, ale i s pokrokmi technológie.