cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Talianske národné lakrosové družstvo žien
Talianske družstvo žien malo súťažnú premiéru na 10. ME v Prahe, kde v konkurencii 17 tímov skončilo na 9. priečke. Na turnaji viedla družstvo ako hlavný tréner Angela McMahonová.
Kapros z Élidy
Kapros (Kapros) bol víťaz v zápasení a pankratiu na olympijských hrách v roku 212 pred Kr.
Kapros, syn Pythagora z Élidy, zvíťazil na 142. olympijských hrách v zápasení (v palé) a pankratiu. Zápasenie sa v Olympii zaviedlo už v roku 708 pred Kr. a jeho prvým víťazom bol Eurybatos zo Sparty. Prvým víťazom pankratia bol v roku 648 pred Kr. Lygdamis zo Syrakúz.
Kapros bol prvý olympionik, ktorý dostal čestný titul paradoxonikés „nezvyčajný víťaz“ za víťazstvo v zápasení a pankratiu v jednom dni. Počas olympijských hier trvajúcich 1169 rokov, dostali tento titul len šiesti športovci. Vzorom týchto atlétov bol mýtický hrdina Herakles, ktorý vraj ako prvý dostal tento titul po víťazstve v týchto disciplínach v jednom dni. Podľa jednej verzie sa to stalo na prvých Heraklom usporiadaných olympijských hrách, (podľa Pausania ich usporiadal Herakles z krétskej Idy ) ktoré založil po návrate Argonautov z Kolchidy. Olympijské hry založené neskôr v roku 776 pred Kr. usporiadal podľa tradície élidský kráľ Ifitos.
Litovelské luhy
Litovelské luhy je prírodná rezervácia ev. č. 1698 neďaleko obce Litovel v okrese Olomouc. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Litovelské Pomoraví.
Ochrana
Predmetom ochrany je súvislý lesný komplex s bohatým bylinným podrastom a výskytom vzácnych druhov kôrovcov
Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Litovelské Pomoraví a s vtáčím územím s rovnakým názvom.
Zoznam kultúrnych pamiatok vo Zvolene
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Zvolen v okrese Zvolen.
Makar Čudra
Makar Čudra môže byť:
Sainghin-en-Weppes
Sainghin-en-Weppes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľké privilégium Ľudovíta Veľkého pre mesto Košice
Veľké privilégium Ľudovíta Veľkého pre mesto Košice bolo udelené 28. júna 1347.
Uhorský kráľ Ľudovít I. nastúpil na trón v roku 1342. Košice sa tešili jeho mimoriadnej priazni. Počas jeho vlády im boli priznané mnohé hospodárske a právne privilégiá, ktoré z nich urobili prekvitajúcu stredovekú metropolu. Jedinečným vyjadrením váženosti košického mešťanstva v očiach kráľovského dvora bolo vydanie erbovej listiny v roku 1369. Erb Košíc je tak najstaršie písomne doloženým mestským erbom v Európe.
Už v roku 1342 kráľ rozšíril právnu pôsobnosť košického sudcu - richtára - na prípady, ktoré dovtedy patrili pod kráľovskú kompetenciu. V roku 1347 kráľ udelil Košiciam veľké privilégiá, ktoré povýšili mesto na druhé miesto v hodnostnom poradí kráľovských miest hneď po hlavnom meste Budín s rovnakými právami. Obsiahla listina vymenúva tieto výhody:
28. júla 1347 bolo privilégium doplnené dodatkami:
Zoznam ulíc a námestí v Prievidzi
Toto je úplný zoznam ulíc a námestí v Prievidzi.
Rumunské kráľovstvo
Rumunské kráľovstvo (po rumunsky: Regatul României; 1919 – 1940 neformálne aj Veľké Rumunsko) bol rumunský štát, parlamentná monarchia, v období od 13. marca 1881 do 30. decembra 1947.
Rumunské kráľovstvo začalo panovaním kráľa Karola I., ktorý v rumunskej vojne o nezávislosť vybojoval krajine nezávislosť a skončilo sa abdikáciou kráľa Michala I. dňa 30. decembra 1947 nariadenou Sovietskym zväzom s tichým súhlasom jeho spojencov (ako výsledok Jaltskej konferencie).
Rumunskému kráľovstvu predchádzalo Rumunské kniežatstvo (1859 – 1881). Koncom prvej svetovej vojny sa k Rumunskému kráľovstvu pripojilo Sedmohradsko, Besarábia a Bukovina, preto sa pre obdobie rokov 1919 – 1940 neformálne nazýva aj Veľké Rumunsko. Začiatkom druhej svetovej vojny (1940) boli severné Sedmohradsko, Besarábia a Južná Dobrudža postúpené Maďarsku, ZSSR a Bulharsku. Z týchto území prežilo iba severné Sedmohradsko, ktorého územie bolo obnovené ku koncu druhej svetovej vojny. V roku 1947 bola monarchia nahradená komunistickým režimom.
thumb|150px|center|Akt vyhlásenia Rumunského kráľovstva zo dňa [[13. marec|13. marca 1881.]]
Viktimológia
Viktimológia je relatívne nová vedecká disciplína zaoberajúca sa obeťami trestných činov a ich životným štýlom, ktorý má dopad na šancu stať sa obeťou trestného činu.
Pyramída Senusreta II.
Pyramída Senusreta II. alebo Lepsius LXVI stojí neďaleko dediny Láhún, pri ústí do Fajjúmskej oázy v Egypte.
Pyramídu postavil panovník 12. dynastie Senusret II. (okolo 1897–1878 pred Kr.), staviteľ zavlažovacieho systému a kolonizátor Fajjúmskeho údolia. Pravdepodobne to bol dôvod výberu miesta k svojmu poslednému odpočinku.
Pyramída
Usporiadanie podzemných priestorov je jedinečné a pravdepodobne vzniklo ako odpoveď architekta na hrozbu vykradnutia, o čom svedčí aj fakt, že v chodbách neboli použité žulové uzávery. Vstup do pyramídy sa nachádza v podlahe neďalekej hrobky princeznej, ležiacej pred južnou stenou, a chodba vedie na sever pod pyramídu. Medzi južnou stenou a hrobkou princeznej je vstup do zvislej šachty, ktorá sa napája na chodbu. Pravdepodobne sa používala na dopravu stavebného materiálu pri výstavbe pyramídy a po jej dokončení bola prerobená na falošnú hrobku. V jej podlahe sa nachádza tzv. „studňa“ – zvislá šachta smerujúca nadol, ktorá je dnes zatopená vodou a zostáva nepreskúmaná. Z falošnej hrobky smeruje mierne stúpajúca priama chodba pod pyramídu, prechádza komorou a pokračuje do stredu juhovýchodného sektora základne, kde sa nachádza pohrebná komora so sedlovou strechou zo žulových blokov. Chodba ústí v pravom uhle do pozdĺžnej predsiene, spájajúcej chodbu s komorou. Okolo komory obieha ďalšia chodba, ktorá z jednej strany ústi do severnej steny komory a z druhej do južnej steny predsiene, čím obchádza vstup komory. V južnej stene komory je vchod do zásobnej miestnosti. Sarkofág z červeného granitu stojí pri západnej stene. Pred ním sa nachádza alabastrový oltár venovaný faraónovi. Subštruktúra pripomína bludisko, napriek tomu pyramída bola vykradnutá už v staroveku. Usporiadanie komory a chodieb okolo nej môže znázorňovať mýtickú Usirovu hrobku.
Pyramídový komplex
Zo severovýchodnej strany k areálu priliehalo rozsiahle sídlisko robotníkov a úradníkov, ktorí pracovali na stavbe a neskôr v jeho zádušnom kulte. Dnes sa je známe ako Káhún a je jedným z prameňov štúdia staroegyptského urbanizmu. Okolo pyramídového komplexu sa rozprestierajú súkromné pohrebiská, dôležitou je Inpyho hrobka. Priamo severne pred pyramídou je kráľovská hrobka č. 621.
Výskum
Pyramídu zbežne skúmala už Lepsiusova výprava v polovici 19. storočia. Viac sa jej venoval až Petrie, ktorý tiež našiel aj jej vstup a súbor šperkov a iných predmetov z výbavy princeznej Sithathoriunet, tzv. Poklad z Illáhunu, ktoré sa dnes nachádzajú v Egyptskom múzeu v Káhire. V pyramíde, v pohrebnej komore našiel pozostatky kráľovskej výbavy – zlatú kobru pravdepodobne z čelenky sochy panovníka a kosti dolnej končatiny, možno pozostatky jeho múmie.
Juhokórejské národné vodnopólové družstvo mužov
Juhokórejské národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Kórejskú republiku v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Korea Swimming Federation (KSF). Jeho najvýraznejším úspechom sú 2 medaily z Ázijských hier.
Vrcholné podujatia
Družstvo sa predstavilo iba na olympijských hrách v roku 1988, keď OH organizoval kórejský Soul. Podľa očakávania skončilo na poslednom mieste. Na Majstrovstvách sveta sa kórejské družstvo nedokázalo kvalifikovať ani raz.
Najväčšie úspechy družstvo zaznamenalo na vrcholných ázijských podujatiach. Na Ázijských hrách dokázalo pri svojom prvom štarte v roku 1986 vybojovať v domácom bazéne striebornú medailu. O 4 roky neskôr k nej pridalo aj bronz. V boji o 3. miesto zdolalo tesne Singapur. 2 bronzové medaily v rokoch 1988 a 1991 vybojovalo aj z kontinentálneho šampionátu. Na ázijskom šampionáte v roku 2000, ktoré organizovala Kórejská republika, skončilo štvrté po prehre v stretnutí o bronz s 🇺🇿.
Ivaničkovec
Ivaničkovec je vrch v Strážovských vrchoch s nadmorskou výškou
Poloha
Leží južne od obce Trenčianske Teplice.
Prístup
Popod vrch vedie Turistická značkovaná trasa číslo 5126.
Staré noviny literního umění
Časopis Staré noviny literního umění bol slovenský kultúrny mesačník a prvý literárno-náučný časopis na území dnešného Slovenska, ktorý vydávala v rokoch 17851786 v Banskej Bystrici učená spoločnosť Societas Slavica. Bol ovplyvnený francúzskymi encyklopedistami.
Vznik
V osvieteneckom období sme ešte na Slovensku nemali významnejšie národné kultúrne stredisko. Túto úlohu čiastočne vykonávali učené spoločnosti, ktoré si naši vzdelanci zakladali podľa zahraničných vzorov. Jedna z nich – Societas slavica – založená roku 1785 Ondrejom Plachým v Banskej Bystrici vydávala revuálny mesačník zvaný Staré noviny literního umění.
Staré noviny, alebo inak populárne nazývané „Nové stariny“, vznikli z podnetu viacerých slovenských osvietencov, Ondreja Plachého, Jána Hrdličku, Juraja Ribaya, Michala Semiana a iných, ktorí boli silne ovplyvnení západnou racionalistickou filozofiou. Všetci študovali na slávnej jenskej univerzite v Nemecku, ktorá mala v tej dobe prvenstvo vo vedeckom výskume minulosti a prítomnosti slovanských národov. Jej racionalizmus a propagácia francúzskej pokrokovej literatúry spôsobili značné rozšírenie osvieteneckých myšlienok v strednej Európe.
Podľa tohto vzoru spomínaní odchovanci jenskej univerzity po návrate na Slovensko zakladajú tu učené spoločnosti, ba priberajú sa aj do vydávania populárno-vedeckých diel a časopisov. Medzi redakciou Prešpurských novín a Starých novín literního umění existovala tesná spolupráca, lebo sa vzájomne doplňovali. Dokonca redakcia Prešpurských novín spolu so svojím tlačovým orgánom rozosielala predplatiteľom aj Staré noviny, pretože Bratislava vtedy mala pravidelnú, kým Banská Bystrica len príležitostnú poštovú linku.
Hlavným iniciátorom založenia Starých novín literního umění bol Ondej Plachý, ktorý vyvíjal neobyčajnú činnosť na poli osvetovom a literárnom, prevyšujúc svojou učenosťou mnohých svojich vrstovníkov.
Časopis verzus kniha
Niektorí bádatelia tvrdia, že to nebol časopis, ale len zošitové vydanie knihy. Svoje tvrdenie podopierajú tým, že Staré noviny vyšli znovu súbežne v knižnom vydaní roku 1786 v Banskej Bystrici pod názvom: „Spolusebrání rozličných spisu z všelikého umění historického, geografického, filosofického, fysikálského, hvězdárskeho a ökonomikálskeho k užitečnému času trávení v umění zběhlých slovenského jazyka milovníku a k potřebnému naučení mladého věku lidí z částky z jiných kníh vytáhnutých a v slovenské roucho oblečených, z částky pak nově vydělaných, jimž místo předmluvy předložen jest i charakter anebožto vyobrazení našeho milostivého císaře a krále Jozefa II“. (Strán 741).
Nemožno prijať toto tvrdenie, pretože Staré noviny boli skutočne na svoju dobu revuálnym časopisom. Sú aplikáciou podobných anglických a švajčiarskych časopisov (The Tatler, The Spectator, Discours des Mahlers a i.). Nemci tiež vydávali podobné mravoučné týždenníky (napr. Moralische Wochenblatt), ktoré obsahovali súhrn pútavých článkov z rôznych oblastí spoločenského, literárneho a vedeckého života, kde sa výhodne používa aj forma dialógu a spoločenskej besedy. Sú typickým produktom nastupujúceho meštiactva, ktoré si začalo vytvárať osobitné formy periodickej literatúry určenej širokému publiku.
Pôsobenie a obsah časopisu
Časopis začal vychádzať v máji roku 1785 a zanikol v prvej polovici nasledujúceho roku, hoci mal podľa posledného odkazu redakcie vychádzať i naďalej štvrťročne pod názvom: Úpřimné naučení k slovenskému národu osvícení. Prečo sa tak nestalo, nevieme. Staré noviny mali oktávový formát a ich jednotlivé zväzky obsahovali štyri tlačové hárky.
Príspevky Ondreja Plachého v Starých novinách i celková ich ideová línia je poznačená tzv. teistickým racionalizmom i populárnou idealistickou filozofiou predkantovskou, ktorá vyrastala z Leibnitza a Christiana Wolfa. Plachý bol v tomto časopise odporcom francúzskeho materialistického ateistu Julien Geoffreya de la Metrieho i starovekého filozofa Epikura, pričom zostáva na metafyzických a teologických názoroch. (Epikurove zoufalství. Krivda nesmrtelné duše lidské, Atheizmus populárne vyložený...). Väčšiu hodnotu majú jeho etické úvahy, v ktorých sa dôsledne staval za náboženskú toleranciu, rovnoprávnosť a spoluprácu všetkých ľudí bez ohľadu na národné, rasové a sociálne rozdiely. S tým korešpondujú aj časté snahy redakcie časopisu po propagácii náboženskej znášanlivosti v rakúskej monarchii.
Pomerne najviac sa v Starých novinách vyskytujú články dejepisné, zemepisné a národopisné. Vedľa genealógie pamätných rodov sú tu napr. state o Cyronovi, Sardanapelovi, Nerónovi, o náboženstve starých Germánov, dejinách Židov i o rakúskej monarchii s presnými štatistickými údajmi. Pritom ich autori nikdy nezabudnú príkladmi z minulosti dávať čitateľom moralistické poučenie pre súčasný život. Zriedkavejšie boli tu filologické state (napr. Jména měsíců a dní... ktoré už vtedy ako nesprávne kritizoval Jur Ribay). Podobne boli v tejto dobe už zastarané mnohé prírodovedecké príspevky Starých novín.
Záslužnú činnosť vykonávali Staré noviny v oblasti ľudovýchovy a tzv. hospodárskej osvety. Je nespornou zásluhou ich tvorcov, že nepísali výlučne pre inteligenciu, ale aj pre iné maloburžoázne vrstvy a pre ľud, hoci „ľudových čitateľov“ mal časopis pre ich nízku kultúrnu úroveň málo. „Vědeti zajisté každému sluší, že tyto noviny nejsou toliko k okulárom samých mudrců... přivázané, ale měli obzvláště obecnímu lidu k napravení hospodářství a mravného života sloužiti“, píšu výslovne. Častejšie v časopise riešili závažný problém ako má vyzerať dobrá ľudovýchovná literatúra, pričom tvrdia, že „knihy svaté k tomuto cíli nejsou dostatečné“.
Odporúčajú, aby sa hlavným osvetovým časopisom na Slovensku stali práve Staré noviny. Predpokladajú však, že ich masovému rozšíreniu bráni vysoké predplatné a preto ho navrhujú znížiť na polovičnú cenu, prípadne časopis po dedinách rozdávať zadarmo. To by sa dalo, podľa odhadu redakcie, dosiahnuť tým, že by každý z 36.000 čitateľov „knihárskeho tovaru“ na Slovensku obetoval na tento cieľ iba jediný grajciar, čím by sa získala suma 600 zlatých. Ak by potom ešte každý učený Slovák venoval jeden zlatý ročne na Staré noviny, mohli by sa ich exempláre zadarmo rozdávať po dedinách. Nestalo sa tak pre chudobu stúpencov slovenského národného hnutia a pre nezáujem šľachty i meštiactva o našu literatúru a novinárstvo.
Časopis prinášal pomerne veľa článkov o poľnohospodárstve, chove dobytka, pestovaní ľanu a konope, vysádzaní ovocných stromov a pod. Autori takýchto i podobných článkov si však neuvedomovali, že hlavnou brzdou zavádzania pokrokovej výroby v poľnohospodárstve je feudálny spoločenský poriadok a nie nechuť poddaných roľníkov sa vzdelávať a využívať technické novinky. Ciele, ktoré chceli tvorcovia Starých novín svojím časopisom dosiahnuť, boli ušľachtilé; šíriť vzdelanosť a vzbudzovať záujem o štúdiu viacerých, hlavne prírodovedných odborov, cudzích jazykov a pod. Pritom tvrdili, že „literatúra slovenská neomylně sloužiti musí k rozširovaní známosti řeči nemecké“, ktorá umožňuje priame poznávanie bohatej a náročnej literatúry odbornej i umeleckej. Aj z toho vidieť poplatnosť redaktora časopisu jozefínskej dobe, aj keď nemožno pochybovať o uvedomelom slovenskom národnom cítení Ondreja Plachého a spolupracovníkov jeho časopisu.
Redakcia sa často obracala k čitateľom s výzvou, aby jej posielali čo najviac príspevkov. O vysokej vzdelanostnej úrovni redaktora a spolupracovníkov časopisu svedčí aj to, že nevyžadovali príspevky písané v slovenskej reči, ale aj v maďarčine, nemčine, latinčine, francúzštine, taliančine a hebrejčine, lebo nerobí im nijaké ťažkosti preložiť to do slovenčiny a tak uverejniť.
Staré noviny priniesli aj články popularizujúce prírodné vedy. Je to napr. báseň Věčnost, vyslovujúca úžas nad zákonmi vesmíru. Je to prvá báseň tohto druhu v slovenskej literatúre, i keď jej vzorom boli Hallerove verše. Svedčí o silnom vplyve vedeckého myslenia na poéziu. Jej autorom je pravdepodobne Ondrej Plachý, ktorý na inom mieste odsúdil tých „vzdelancov“, čo sa hanbia za svoju slovenskú materinskú reč, „hneď ako sa z nej niečo naučili.“
Hospodárska situácia Starých novín bola zlá. Počet odberateľov nikdy nepresahoval číslo 60, aj keď počet ich čitateľov, pretože časopis koloval z ruky do ruky, bol niekoľkonásobne väčší. Redakcia v prvom zväzku časopisu uviedla, bez ich predbežného súhlasu, mená ľudí o ktorých sa domnievala, že časopis predplatia a sú ochotní podporovať slovenské novinárstvo. Z nich bolo 39 duchovných, 21 zemanov a šľachticov. 17 osôb iného zamestnania a dokonca 4 ženy, čo bolo na tie časy zriedkavé.
Po roku musel i tento časopis pre finančné straty zaniknúť. Zárodok budúcej slovenskej buržoázie nebol schopný ho udržať pri živote, hoci išlo o jediný a na dobrej úrovni stojaci slovenský mesačník. Staré noviny literního umění podávajú pomerne všestranný obraz snáh našich osvietencov. Šírili pokrok, budili slovenské a slovanské povedomie, stavali sa na obranu ľudu proti vykorisťovaniu. Rozširovali nové vedecké poznatky, ale negatívne sa stavali proti materialistickej filozofii (naturalizmu) a proti ateizmu, čo súvisí aj s tým, že ich redaktori i spolupracovníci boli kňazmi. Napriek tomu časopis bol pozitívnym činom prvej slovenskej osvieteneckej literárnej spoločnosti.
Redaktori
Zo spolupracovníkov Starých novín bol najagilnejším Ján Hrdlička. Jeho príspevky v časopise sa dotýkali problémov náboženskej tolerancie, ale aj otázok národných, v ktorých sa autor preukázal ako uvedomelý slovenský vlastenec. Uverejnil aj najvýznamnejší príspevok časopisu – apológiu slovenčiny: Vzněšenost řeči české, neb vubec slovenské. Napísal ju hlavne pod dojmom Hankeho Obrany českej reči a literatúry.
Jeho výklady o histórii slovanských národov, etymologické teórie o pôvode slova Sláv nemajú objektívnej platnosti a sú len akousi básnickou víziou prebratou zo staršej literatúry a z historicky nevierohodných kroník. Z ďalších Hrdličkových príspevkov spomenieme jeho filozofickú úvahu O dlouhém životě lidském, ktorá má moralistické tendencie. Pozoruhodná je jeho historická štúdia O osvícených časích, v ktorej podáva zriedkavú kritiku jozefínskej doby pre jej často nezdravý skepticizmus a povrchnosť vo vedeckej a literárnej práci. V satirickej poviedke Nětco o divých lidech vytýka kňazom a mníchom, (ktorí pred jozefínskym obdobím tvorili vo viacerých stoliciach Uhorska takmer tretinu obyvateľstva), nielen ich záhalčivý spôsob života, ale aj úplatkárstvo, prisluhovanie sebeckým záujmom vládnucej triede, nevšímavosť k chudobným ľuďom a nezáujem o ľudovýchovnú prácu. Staré noviny požadovali od kňazov, aby si z kazateľnice nespravili miesto pre teologické „polemiky a lecijaké hádaní“, ale pre šírenie osvety a vedeckých poznatkov. Podľa nich každý dedinský farár má byť aj lekárom poddaných sedliakov.
Vedľa Ján Hrdličku bol významným spolupracovníkom časopisu Augustín Doležal, ovplyvnený osvieteneckým racionalizmom, ako absolvent nemeckej univerzity v Altdorfe. Do Starých novín prispel historickou úvahou Žid a fantastickou poviedkou Očarená veža. Uverejnil tu tiež štúdiu z dejín filozofie – Mudřec Anarchyrsys.
Dôležitým dopisovateľom Starých novín bol Michal Semian, absolvent univerzít v Jene a v Halle. (Semianov denník o jeho štúdiách na nemeckých univerzitách uverejnil roku 1941 maďarský bádateľ Michal Benczay). Semian bol plodným spisovateľom. Okrem teologickej literatúry r. 1790 v Bratislave vydal spracovaný román Ignáca Meszároša: Při dobytí budínskeho zámku… Pokúsil sa aj o historický príspevok: Kratičké historické popsání knížat a králu uherských. (3 zväzky). Spracovanie takejto rozsiahlej tematiky bolo nad jeho sily a podliehal omylom. Opieral sa v nej o maďarské pramene bez kritického hodnotenia (nevenoval pozornosť Veľkej Morave, nezaoberal sa ani osudom Slovanov v Uhorsku), dielo vyznelo ako oslava vládnucej šľachty v duchu uhorského vlastenectva.
Pusté Pole (Telgárt)
Pusté Pole je rekreačná osada v blízkosti obce Telgárt v okrese Brezno. V lokalite sa nachádzajú ubytovacie zariadenia.
Poloha
Nachádza sa na rozhraní Nízkych Tatier a Slovenského raja, geomorfologického podcelku Spišsko-gemerského krasu, v údolí Hnilca. Lokalitou prechádza cesta I/66 z Brezna do Popradu, na ktorú sa tu pripája cesta I/67 z Rožňavy. V blízkosti je železničná zastávka Vernár na trati Červená Skala – Margecany, ktorá spája Horehronie s údolím Hnilca.
Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Telgárt. V blízkosti osady preteká rieka Hnilec a lokalitou vedie hranica Národného parku Slovenský raj a Nízke Tatry.
Turizmus
Pusté Pole na hranici atraktívnych pohorí a národných parkov je vhodným východzím miestom na túry na hlavný hrebeň Nízkych Tatier a blízku Kráľovu hoľu, rovnako tak do údolia Hnilca s množstvom zaujímavostí, medzi nimi napríklad Dobšinskou ľadovou jaskyňou. Zo železničnej zastávky vedie zeleno značený turistický chodník Zadnou dolinou do Smrečinského sedla s možnosťou odbočenia na Kráľovu hoľu.
Fakulta zdravotníctva Slovenskej zdravotníckej univerzity v Bratislave so sídlom v Banskej Bystrici
Fakulta zdravotníctva Slovenskej zdravotníckej univerzity v Bratislave so sídlom v Banskej Bystrici (skr. FZ SZU BB) vznikla rozhodnutím rektora na základe schválenia Akademického senátu Slovenskej zdravotníckej univerzity 1. júla 2005. Nachádza sa v bývalých kasárňach, ktoré získala bezodplatne od ministerstva obrany v mestskej časti Radvaň. V kasárňach boli zrekonštruované tri budovy, kde sa nachádzajú učebne a administratíva. Na fakulte sa študuje v štyroch odboroch:
Prax sa vykonáva v medicínskych zariadeniach na území Banskej Bystrice ale aj iných miest.
Croix-Fonsomme
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nórske národné lakrosové družstvo žien
Nórske národné lakrosové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Nórsko v medzinárodných lakrosových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Norges Amerikanske Idretters Forbund (NAIF). Jeho najlepším umiestnením je 15. miesto na majstrovstvách Európy. Majstrovstiev sveta sa nezúčastnilo.
Nórske družstvo žien malo súťažnú premiéru na 10. ME v Prahe, kde v konkurencii 17 tímov skončilo na 15. priečke. Na turnaji viedla družstvo ako hlavný tréner Anne Pedersenová.
Národný park Vanoise
Národný park Vanoise je chránené územie vo Francúzskej časti Álp. Nachádza sa v departemente Savoie v rovnomennom masíve, ktorý leží medzi údolím rieky Isère, Tarentaise na severe a oblasťou Maurienne.
Park bol založený v roku 1963 primárne na účel ochrany kozorožca horského. Je najstarším národným parkom vo Francúzsku. Od roku 1972 park spolupracuje s Národným parkom Gran Paradiso v Taliansku s ktorým priamo susedí. Tvoria tak rozsiahle chránené územie s rozlohou.
Chránené jadro parku sa vyznačuje viac ako 40 vrcholmi nad Celkovo je v parku 107 vysokých vrcholov s plochou  vrátane  ľadovcov.
Radochová
Radochová je vrch v Strážovských vrchoch s nadmorskou výškou
Poloha
Východne od okrajovej časti mesta Trenčín: Kubrá.
Prístup
Turistická značkovaná trasa číslo 5110, cesta hrdinov SNP
Juan Aguilera
Juan Aguilera (* 22. marec 1962, Barcelona, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 5 turnajov ATP v dvojhre.
Sains-du-Nord
Sains-du-Nord je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jan Bouzek
Prof. PhDr. Jan Bouzek, DrSc. (* 17. február 1935, Praha† 3. november 2020) bol český profesor klasickej archeológie na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity. Do roku 2012 externe vyučoval aj na Masarykovej univerzite.
Odborné vzdelanie a zamestnanie
Bol hosťujúcim profesorom v Nemecku, Rakúsku, Francúzsku či USA, a viedol rad archeologických výskumov v Česku (Mušov) i v zahraničí (Bulharsko, Libanon, Srí Lanka).
Niva Doubravy
Niva Doubravy je prírodná rezervácia ev.č. 1768, ktorá sa nachádza na katastrálnom území obce Sobíňov a rozkladá sa pozdĺž toku riečky Doubravy v okrese Havlíčkův Brod.
Ochrana
Rezervácia vznikla ako ochrana prirodzených a poloprirodzených lúčnych a mokraďových ekosystémov v rieke Doubrave a jej okolí. Územie je ukážkou prírodných vlhkých lúčnych biotopov, ktoré sú vďaka poľnohospodárskemu využitiu krajiny veľmi vzácne.
Prírodné pomery
Údolie tu prechádza do lesnatého chrbáta. Vďaka tunajším podmienkam a využívaniu sa tu vyvinula mozaika vodných, mokraďových a suchomilných spoločenstiev.
Flóra
Môžeme tu nájsť asi 225 druhov vyšších rastlín. Vyskytuje sa tu napríklad vstavačovec májový, vachta trojlistá, bielokvet močiarny, lazerník pruský a ostrice.
Fauna
Z vtákov tu hniezdi napríklad hýľ karmínový, močiarnica mekotavá a ľaptuška lúčna. Ďalej tu môžeme vidieť vretenicu severnú, mloka horského a vidlochvosta feniklového a veľa ďalších živočíchov.
Portugalská India
thumb|right|Portugalská India v 16. storočí Portugalská India (po portugalsky Estado da Índia, teda „Štát India“) bola portugalskou kolóniou na západnom pobreží indického subkontinentu. Kolónia sa skladala z troch spolu nesúvisiacich malých dŕžav Goa, Damão (po portugalsky, inak Daman) a Diu; z ďalších ku kolónii patriacich území na indickom subkontinente možno spomenúť najmä Dádra a Nagar Havelí.
Hlavným mestom kolónie bola Velha Goa (spočiatku len Goa), neskôr Nova Goa, odkiaľ boli čiastočne spravované aj ďalšie portugalské kolónie na východnom pobreží Afriky (Sofala, Mozambik), v Perzskom zálive (o. i. Maskat, Hormuz) a v Zadnej Indii (o. i. Malaka). Význam kolónie zdôrazňovala skutočnosťou, že guvernér Goi niesol čiastočne aj titul miestokráľa, ktorým bol menovaný portugalským panovníkom a tomuto priamo podriadený; hlavné mesto sa potom tešilo obdobným výsadám ako Lisabon. Kolónia zanikla roku 1961 obsadením územia indickou armádou.
Mehmed III.
Mladosť
Mehmed III. sa narodil v Manise v roku 1566, za vlády jeho prastarého otca, Süleymana I. Bol synom Murada III., ktorý bol synom Selima II., ktorý bol synom sultána Süleymana a Hürrem Sultán. Jeho matkou bola Safiye Sultán, pôvodnom Albánka. Jeho prastarý otec zomrel v roku kedy sa narodil, a jeho starý otec Selim II. sa stal novým sultánom. Jeho starý otec zomrel keď mal Mehmed 8 rokov, a Mehmedov otec, Murad III. sa stal v roku 1574 novým sultánom. Murad zomrel v roku 1595, keď mal Mehmed 28 rokov.
Bratovražda
Po nástupe na trón nechal popraviť všetkých svojich devätnástich bratov. Boli uškrtení jeho kráľovskými katmi, z ktorých mnohí boli hluchí, nemí alebo nechápaví, aby bola zabezpečená absolútna lojalita. Mehmed III. je v osmanskej histórii preslávený kvôli tejto krutosti.
Boj o moc v Konštantínopole
Mehmed III. bol nečinný vládca, ktorý prenechal vládu jeho matke Safiyi Sultán, ktorá bola v tom čase válide sultán. Jeho prvým hlavným problémom bola rivalita medzi dvomi jeho vezírmi, Serdar Ferhadom Pašom a Koca Sinanom Pašom, a ich podporovateľmi. Jeho matka a zať Damat Ibrahim Paša podporovali Koca Sinana Pašu a zabránil Mehmedovi III. prevziať kontrolu nad samotným problémom. Táto situácia vyústila až k povstaniu janičiarov. 7. júla 1595 Mehmed III. nakoniec odvolal Serdar Ferhada Pašu z pozície veľkovezíra, kvôli jeho neúspechu vo Valašsku a nahradil ho Sinanom.
Rakúsko-uhorská vojna
Hlavnou udalosťou jeho vlády bola Rakúsko-osmanská vojna v Uhorsku (1593 - 1606). Osmanské porážky vo vojne spôsobili, že Mehmed III. prevzal osobné velenie nad armádou, čím sa stal prvým sultánom, ktorý tak urobil od roku 1566 (vtedy tak učinil Süleyman I.). V sprievode sultána dobyli Osmani v roku 1596 Jáger. Keď započul, že sa Habsburská armáda približuje, chcel rozpustiť armádu a vrátiť sa späť do Istanbulu. Osmani sa však nakoniec rozhodli čeliť nepriateľovi a porazili habsburské a sedmohradské vojská v bitke pri Mezőkeresztesi, počas ktorej musel byť sultán odvedený preč z bojiska v polovici bitky. Po víťaznom návrate do Istanbulu povedal svojim vezírom, že znovu pôjde do kampane. O rok neskôr Benátčan Bailo nachádzajúci sa v Istanbule poznamenal, „lekári vyhlásili, že sultán nemôže odísť do vojny, kvôli jeho zlému zdraviu spôsobenému nadmerným jedením a pitím“.
Ako odmenu za vojnové služby bol Cigalazade Yusuf Sinan Paša v roku 1596 vyhlásený veľkovezírom. Mehmed však pod tlakom dvora a jeho matky krátko nato vrátil Damata Ibrahima Pašu na túto pozíciu.
Víťazstvo v bitke pri Mezőkeresztesi však bolo čoskoro potlačené niektorými dôležitými stratami, vrátane straty Győru Rakúšanmi a porážkami osmanských vojsk vedenými Hafızom Ahmetom Pašom sedmohradskými vojskami pod vedením Michala Chrabrého pri Nikopole v roku 1599. V roku 1600 obliehalo osmanské vojsko pod vedením Tiryaki Hasana Pašu 40 dní Veľkú Kanižu, pred tým ako ho dobylo a neskôr úspešne odolávali proti omnoho väčšej útočnej sile pri obliehaní Veľkej Kaniži.
Povstania Celali
Ďalšou hlavnou udalosťou jeho vlády boli povstania Celali v Anatólii. Karayazıcı Abdülhalim, bývalý osmanský štátnik, zajal mesto Urfa a v roku 1600 deklaroval sám seba za sultána. Povesti o jeho nároku na trón sa rozšírili do Konštantínopola a Mehmed nariadil, aby sa s povstalcami zaobchádzalo tvrdo, aby rozptýlili zvesti, medzitým popravil Hüseyina Pašu, ktorého Karayazıcı Abdülhalim označoval za veľkovezíra. V roku 1601 utiekol Abdülhalim do blízkosti Samsunu, keď ho porazili vojská pod vedením Sokulluzada Hasana Pašu, guvernéra Bagdadu. Jeho brat Deli Hasan však zabil Sokulluzada Hasana Pašu a porazil vojská pod vedením Hadım Hüsreva Pašu. Potom pochodoval do Kütahye, ktorú zajal a vypálil.
Vzťah s Anglickom
V roku 1599, v štvrtom roku vlády Mehmeda III., poslala kráľovná Alžbeta I. osmanskému dvoru konvoj darov. Tieto dary boli pôvodne určené pre predchádzajúceho sultána Murada III., ktorý však zomrel pred ich príchodom. Súčasťou týchto darov bol veľké hodiny. Tieto hodiny boli zničené nasledujúcim sultánom, Ahmedom I.
Smrť
Mehmed zomrel 22. decembra 1603 vo veku 37 rokov. Podľa jedného zdroja bola príčinou jeho smrti úzkosť spôsobená smrťou jeho syna, Şehzade Mahmuda. Podľa iného zdroja zomrel buď na mor alebo na mŕtvicu. Ďalší zdroj uvádza, že bol otrávený vedúcim stráže, Dervishom Mehmedom Pašom, a že jeho manželka Handan Sultán bola tiež zapojená pri smrti jej manžela. Bol pochovaný v mešite Hagia Sofia. Jeho syn Ahmed I. sa stal novým sultánom.
Rodina
Konkubíny
Mehmed III. mal tri známe konkubíny:
Synovia
Mehmed III. mal osem synov:
Dcéry
Mehmed III. mal štyri dcéry:
Meghan Trainorová
Jej ovplyvnenie pramení hlavne z 50. a 60. rokov minulého storočia a jej hudba je známa svojím retro-štýlom. Bežne sa v jej textoch hovorí o modernej ženskosti, imidži tela a splnomocnení. Meghanina práca bola ocenená viacerými cenami a nomináciami, vrátane Ceny Grammy pre najlepšieho nováčika, vyznamenania Music Business Association za „Najlepšieho prelomového umelca roka“ a tiež získala dve ceny Billboard Music Awards.
Liova grupa
Liova grupa [vyslov: líova] alebo liovská grupa [líovská] (alebo nesprávne Lieho grupa [lieho]) je matematický objekt, ktorý je zároveň grupou aj diferencovateľnou varietou, pričom grupové operácie sú kompatibilné s hladkou štruktúrou na variete.
Brent (ropa)
Brent je typ ropy, ktorá sa používa ako referenčný typ pre oceňovanie ropy zo Severného mora, Afriky, Ruska, Strednej Ázie a Perzského zálivu pre európsky trh, teda asi dvoch tretín svetových dodávok ropy, približne od 80. rokov 20. storočia. Jedná sa o zmes (angl. blend) rôznych druhov ropy ťažených prevažne v oblasti Severného mora. Sú to hlavne Brent crude, Brent sweet, Oseberg alebo Forties.
Ropa typu Brent je ľahká ropa (API 38,3°), aj keď v porovnaní s konkurenčným typom West Texas Intermediate až tak ľahká nie je. Obsahuje zhruba 0,37 % síry. Na druhú stranu je ľahšia a obsahuje menej síry ako Dubai crude. Je ideálna pre výrobu benzínu a stredných destilátov. Spracováva sa v rafinériách severozápadnej Európy, USA a v krajinách okolo Stredozemného mora. Ropa je na burze označená skratkou „SC“. Pôvodne bolo možné s týmto typom obchodovať iba na Medzinárodnej ropnej burze v Londýne, ale v roku 2005 bolo zavedené elektronické obchodovanie na Medzinárodnej burze známej pod skratkou ICE. Veľkosť jedného kontraktu na ropu Brent je 1000 barelov a obchoduje sa v amerických dolároch.
Mária Brabantská
Mária Brabantská  (* 13. máj 1254, Leuven, Belgicko – † 12. január 1321, Les Mureaux, Francúzsko) bola francúzska kráľovná (1275 – 1285).
Dcéra vojvodu Henricha III. Brabantského a Adelaidy Burgundskej, dcéry burgundského vojvodu Huga IV.
Mária sa vydala 21. augusta 1274 vo Vincennes za ovdoveného francúzskeho kráľa Filipa III.. Korunovaná bola 24. júna 1275 v Paríži.
Ich deti:
Márii sa nepochybne podarilo získať vplyv na kráľa. Podporovala ambície Filipovho strýka Karola z Anjou, ktorému králi Aragónska a Kastílska upierali nárok na Sicíliu. Povzbudzovala svojho manžela k výprave proti Aragónsku, ktorá sa Filipovi 5. októbra 1285 stala aj osudnou.
Po ovdovení stratila akýkoľvek politický vplyv. Venovala sa výchove svojich detí a Filipa prežila o 36 rokov.
Mária Brabantská zomrela v roku 1321 vo veku 67 rokov v kláštore, do ktorého sa utiahla v roku 1316. Pochovali ju v kláštore Couvent des Cordeliers Paríži.
Saint-Amand-les-Eaux
Saint-Amand-les-Eaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Machnáč (vrch v Strážovských vrchoch)
Machnáč je vrch Strážovských vrchov. Leží nad mestom Trenčianske Teplice, približne východne od Trenčína.
Poloha
Nachádza sa na západnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Trenčianska vrchovina a časti Teplická vrchovina. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, na území okresu Trenčín a v katastrálnom území mesta Trenčianske Teplice a obcí Omšenie a Petrova Lehota. Juhozápadným smerom leží sedlo, ktorým vedie cesta II/516, spájajúca mestá Bánovce nad Bebravou a Trenčianske Teplice.
Opis
Machnáč leží v tesnom susedstve vrchu Klepáč, priamo nad kúpeľným mestom Trenčianske Teplice. Spoločným masívom týchto vrchov vedie viacero značených turistických trás, uľahčujúcich dostupnosť tejto časti Strážovských vrchov. Západným susedom je vrch Ivaničkovec, južne leží Trstenec , východne Vŕšky a Žihľavník  a severne Grófovec. Severné a západné svahy odvodňuje riečka Teplička do Váhu, južné potok Machnáč do Bebravy v povodí rieky Nitra. Najbližšími sídlami sú na severe Trenčianske Teplice, na východe situované Omšenie a juhozápadne ležiaca Petrova Lehota.
Výhľady
Súvislý lesný porast vrcholovej časti Machnáča neumožňuje súvislejší rozhľad. Poloha a nevýrazná nadmorská výška tiež obmedzuje dohľad, napriek tomu je možno z niekoľkých miest vidieť okolité vrchy pohoria, ojedinele časť pohoria Tribeč, Považský Inovec a Biele Karpaty.
Public Enemy
Public Enemy je americká hip-hopová skupina, ktorej členmi sú Chuck D, Flavor Flav, DJ Lord, The S1W group, Khari Wynn a Professor Griff. Skupina bola založená v roku 1982 v Long Islande v New Yorku, a je známa svojími politicky mierenými textami a kritikou amerických médií a aktívym podieľaním sa na problémoch Afroamerickej komunity. Ich prvé štyri albumy vydané v druhej polovici 80. rokov a v prvej polovici 90. rokov boli všetky certifikované zlatou alebo platninovou platňou. Podľa hudobného kritika Roberta Hilburna bola skupina "najuznávenejšou rapovou skupinou vôbec, čo sa týka tvorby." V roku 2004 zaradil časopis Rolling Stone skupinu Public Enemy na 44. miesto vo svojom zozname Immortals: 100 Greatest Artists of All Time. V roku 2007 bola skupina zaradená do Long Island Music Hall of Fame. V roku 2013 bola skupina uvedená do Rock and Roll Hall of Fame, čím sa stala štvrtým hip-hopovým interpretom v tejto sieni, po Grandmaster Flash and the Furious Five, Run–D.M.C. a Beastie Boys.
Ceny a nominácie
Grammy Awards
American Music Awards
Saint-André-lez-Lille
Saint-André-lez-Lille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sonja Nefová
Sonja Nefová (* 19. apríl 1972, Heiden, Švajčiarsko) je bývala švajčiarska lyžiarka. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhrala 26. januára 1996. Celkovo vyhrala 15 pretekov Svetového pohára. Špecializovala sa najmä na točivé disciplíny, slalom a obrovský slalom.
Ajdovščina
thumb|right|Pohľad na mesto thumb|right|Poloha v rámci Slovinska Ajdovščina je mesto v Slovinsku v západnej časti krajiny vo Vipavskej doline. Podľa údaja z roku 2002 má mesto 18 095 obyvateľov.
Izabela Aragónska (1247 – 1271)
Izabela Aragónska (* 1247 – † 28. január 1271, Cosenza, Taliansko) bola aragónska infantka a francúzska kráľovná.
Životopis
Dňa 28. mája 1262 sa v Clermonte vydala za budúceho francúzskeho kráľa Filipa III., syna Ľudovíta IX. a Margaréty Provensálskej.
Izabela sprevádzala svojho manžela na ôsmej križiackej výprave do Tuniska, čo sa jej stalo osudným. Prežila epidémiu úplavice, ktorá skosila križiacke vojsko vrátane svokra a švagra.
Pri návrate domov sa zastavili v kalábrijskom meste Cosenza. Bola v šiestom mesiaci tehotenstva s jej piatym dieťaťom. Dňa 11. januára spadla z koňa a predčasne porodila mŕtveho syna. Zo zranení sa viac nezotavila a zomrela o sedemnásť dní neskôr, 28. januára 1271. Jej telo bolo po návrate do Francúzska pochované v bazilike Saint Denis.
Sandefjord TIF Håndball
Sandefjord TIF Håndball je nórsky mužský hádzanársky klub zo Sandefjordu. Je súčasťou multi-športového klubu Sandefjord Turn- & Idrettsforening, ktorý má 7 oddielov a vznikol v roku 1900. Je 6-násobný majster krajiny a 10-násobný víťaz národného pohára. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie semifinálová účasť v Pohári EHF či v Mestskom pohári. Okrem toho sa 6-krát prebojoval do hlavnej fázy Ligy majstrov EHF. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Postenligaen för herrar.
Úspechy
Nórska najvyššia súťaž:
Víťaz Nórskeho pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Mestský pohár EHF:
Cavan (Côtes-d'Armor)
Cavan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Velha Goa
thumb|180px|Velha Goa, kostol Velha Goa (pôvodne len Goa;, ) je mesto ležiace v západoindickom spolkovom štáte Goa na ľavom brehu rieky Mandovi.
Goa je staré hindské mesto; v dnešnej podobe bolo znovuzaložené v 15. storočí, od roku 1510 bolo hlavným mestom Portugalskej Indie. Po niekoľkých epidémiách, hlavne roku 1738, sa veľká časť obyvateľstva presťahovala do predmestia Panaji, ako sídlo miestokráľa zostala Goa do roku 1759 a ako hlavné mesto Portugalskej Indie až do roku 1843, kedy sa Panaji stáva hlavným mestom (a vchádza do dejín pod menami Nova Goa, teda „Nová Goa“, zatiaľ čo Goa sa nazýva Velha Goa a stráca na význame; meno ostalo platné dodnes).
Kent Carlsson
Kent Carlsson (* 3. január 1968, Eskilstuna, Švédsko) je bývalý švédsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 9 turnajov ATP v dvojhre.
Saint-Aubert (Nord)
Saint-Aubert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Wilsen
Peter Wilsen, vlastným menom Peter Bradáč (* 17. november 1981, Rožňava) je spevák a skladateľ slovenskej metalovej skupiny Tristana.
Biografia
Študoval na Strednej zdravotníckej škole v Rožňave. Po pôsobeniach v rôznych amatérskych skupinách začal v roku 2003 spievať v slovenskej metalovej skupine Tristana. V roku 2005 kapelu opustil, v novembri 2006 sa do kapely vrátil. V roku 2009 vystupoval ako hosť maďarskej metalovej skupiny Wisdom v Rumunsku na medzinárodnom festivale Aftershock za účasti britskej kapely Judas Priest. V roku 2010 vydal so skupinou Tristana album Zircon Street. V roku 2011 vystúpil s kapelou Tristana ako predskokan Scorpions v bratislavskej Inchebe. V roku 2014 začal pracovať v českej televíznej hudobnej stanici Fajnrock TV, neskôr premenovaná na Slušnej Kanál TV, ako oblastný riaditeľ pre slovenský trh. V roku 2015 vydal so skupinou Tristana album Virtual Crime, podpísaný pod talianske hudobné vydavateľstvo Bakerteam Records.
Belgické národné lakrosové družstvo žien
Belgické národné lakrosové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Belgicko v medzinárodných lakrosových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Belgium Lacrosse. Jeho najlepším umiestnením je 16. miesto na majstrovstvách Európy. Majstrovstiev sveta sa nezúčastnilo.
Belgické družstvo žien malo súťažnú premiéru na 10. ME v Prahe, kde v konkurencii 17 tímov skončilo na predposlednej 16. priečke. Zvíťazilo iba nad jediným družstvomposledným 🇪🇸. Výber tvorilo 18 hráčok z piatich klubov.
Bovec
thumb|right|Bovec thumb|right|Poloha v rámci Slovinska Bovec je mesto v Slovinsku v severozápadnej časti krajiny na rieke Soča pod Júlskymi Alpami. Podľa údaja z roku 2007 má mesto 1 612 obyvateľov.
Minot (Côte-d'Or)
Minot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vodná elektráreň
náhľad|Model vodnej elektrárne náhľad|Najväčšia vodná elektráreň na svete [[Tri rokliny v Číne]] náhľad|Prečerpávacia elektráreň [[Čierny Váh (vodná nádrž)|Čierny Váh]] náhľad|Kežmarská [[Turbína (Kežmarok)|Turbína na rieke Poprad]] náhľad|Vodné dielo [[Vodná nádrž Orlík|Orlík na Vltave]] Vodná elektráreň je výrobňa elektrickej energie. Predstavuje technologický celok, premieňajúci potenciálnu energiu vody na elektrickú energiu.
Bežná vodná elektráreň sa skladá z priehradnej hrádze alebo stavidla, ktoré zadržuje vodu a strojovne s turbínami a generátormi na výrobu elektrickej energie. Takúto stavbu nazývame aj vodné dielo.
Rozdelenie vodných elektrární
Vodné elektrárne delíme na:
Konštrukcia
Množstvo využiteľnej energie vodného toku závisí na spáde, vzájomnom prevýšení dvoch rôznych vodných hladín a na množstve pretekajúcej vody (prietoku vody). Pre energetické využitie vodného toku býva väčšinou nutné umelo vytvoriť výškový rozdiel hladín, čo dosahujeme tzv. vzdutím vody pomocou stavidla alebo priehradnej hrádze. Prečerpávacie vodné elektrárne majú spravidla dve nádrže s výškovým rozdielom vodných hladín neraz i niekoľko sto metrov. (PVE Čierny Váh má výškový rozdiel hladín 427 m.)
Hrádza priehrady býva betónová alebo sypaná a nachádzajú sa v nej revízne, vetracie a drenážne chodby. Oceľovým potrubím s regulačnými klapkami je voda privádzaná k turbínam. Samotná elektráreň sa zväčša nachádza pod priehradnou hrádzou, ojedinele je do nej vstavaná.
Najväčšie vodné elektrárne
Vodnou elektrárňou s najväčším inštalovaným výkonom - 22 500 MW je priehrada Tri rokliny na rieke Jang-c’-ťiang v Číne. Z našich vodných elektrární vyniká prečerpávacia vodná elektráreň Čierny Váh s inštalovaným výkonom 735 MW a Vodné dielo Gabčíkovo s výkonom 720 MW. Liptovská Mara má výkon 203 MW, Vodné dielo Žilina 72 MW a Oravská priehrada 21,75 MW.
K menším, ale historicky hodnotným vodným elektrárňam patrí kežmarská Turbína. Jej zariadenie pochádzajúce z roku 1910 je dodnes v prevádzke.
Národný park Cévennes
Národný park Cévennes je chránené územie v južnej časti Francúzskej, ktorý zaberá časť rovnomenného pohoria Cévennes. Správa národného parku sídli v obci Florac.
Od ostatných francúzskych parkov sa odlišuje niekoľkými vlastnosťami: je jediný francúzsky národný park, ktorý sa nachádza v nízkych horách a ktorého hlavné chránené pásmo je osídlené stálymi obyvateľmi, lov zvierat sa reguluje ale nie je celkom zakázaný. V roku 1999 žilo v národnom parku približne 40 000 obyvateľov, z ktorých 600 žilo v centre parku. Sú zachované aj poľnohospodárske aktivity obyvateľov, pre dodržanie rovnováhy biotopov.
V kľúčovej oblasti rastie veľké množstvo flóry ale najmä mäsožravá rosička, tulipán, levanduľa, ľalia, orchidea, a gaštan. V parku sa nachádza približne 150 000 hektárov lesných porastov. Park zachováva polovicu prírodného (fauna a flóra) dedičstva Francúzska.
Anglický spisovateľ Robert Louis Stevenson opísal územie dnešného národného parku vo svojej cestopisnej knihe Voyage avec un âne dans les Cévennes (1879). Ktorá je považovaná za pionierske dielo tzv. „outdoorovej literatúry“.
Španielske národné lakrosové družstvo žien
Španielske národné lakrosové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Španielsko v medzinárodných lakrosových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Asociación Española de Lacrosse. Jeho najlepším umiestnením je 17. miesto na majstrovstvách Európy. Majstrovstiev sveta sa nezúčastnilo.