cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saint-Sulpice-et-Cameyrac
Saint-Sulpice-et-Cameyrac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Symphorien (Gironde)
Saint-Symphorien je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Léa Seydouxová
Léa Seydouxová (* 1. júl 1985, Paríž, Francúzsko) je francúzska herečka. V roku 2014 získala nomináciu na cenu BAFTA, v kategórii Vychádzajúca hviezda.
Detstvo a mladosť
Vyrastala v silne protestanskej výchove a je jednou zo siedmich detí. Z prvého manželstva svojej matky má troch starších nevlastných súrodencov, z manželstva jej rodičov má staršiu sestru a z otcovej strany má dvoch nevlastných bratov.
V detstve bola Seydouxová veľmi plachá a trpela silnou úzkosťou, čo bolo zapríčinené rozvodom ich rodičov.
Kariéra
V detstve sa túžila Seydouxová stať opernou speváčkou ale neskôr od tohto plánu upustila kvôli jej plachosti. V osemnástich rokoch sa rozhodla stať herečkou. Absolvovala herecké kurzy na francúzskej dramatickej škole Les Enfants Terribles a v roku 2007 sa zúčastnila hereckého školenia v New Yorku.
V roku 2007 si zahrala v krátkom filme La Consolation, ktorý bol uvedený na filmovom festivale v Cannes. O rok neskôr si zahrala vo filme Krásna Junia, za ktorú získala ocenenie Trophée Chopard na filmovom festivale v Cannes a získala tiež nomináciu na francúzske ocenenie César pre najlepšiu nádejnú herečku.
V roku 2009 sa objavila vo francúzskom filme Lurdy a vo filme Nehanební bastardi, ktorý režíroval Quentin Tarantino. Vo filme si zahrala po boku hercov ako Brad Pitt, Michael Fassbender, Diane Kruger či Christoph Waltz. Objavila sa tiež vo filme Woody Allena, Polnoc v Paríži, z roku 2011. V rovnakom roku sa tiež objavila v úlohe atentátničky Sabine Moreau vo filme Mission: Impossible – Ghost Protocol. Za svoj herecký výkon vo francúzskom filme Drahá Prudence, získala svoju druhú nomináciu na ocenenie César.
Po boku herečky Diane Kruger, si zahrala vo filme Zbohom kráľovná z roku 2012. Za svoj herecký výkon vo filme získala Seydouxová nomináciu na ocenenie César, v kategórii Najlepšia herečka. O rok neskôr, si zahrala vo filme Život Adèle, kde si zahrala po boku herečky Adèle Exarchopoulos. Seydouxová vo filme stvárnila lesbu a za svoj herecký výkon získala cenu Lumiéres Awards a bola nominovaná na cenu BAFTA, pre najlepšiu vychádzajúcu hviezdu. V roku 2014 hrala po boku Vincenta Cassela v romantickom fantsy filme Kráska a zviera.
V roku 2016 získala od francúzskej vlády Rád umenia a literatúry. V roku 2018 si zahrala v dramatickom filme Kursk, ktorý poukazuje skutočnosti, ktoré sa odohrali v roku 2000 v Rusku. V rovnakom roku účinkovala po boku hviezd ako Ewan McGregor, Miranda Otto či Rashida Jones, vo filme Zoe.
V roku 2021 si zahrala spolu s Danielom Craigom, vo filme Nie je čas zomrieť.
Osobný život
V septembri 2016 prezradila že s jej priateľom Andrém Meyerom, čakajú prvé dieťa, ktoré sa narodilo v januári 2017.
Juhokórejské národné florbalové družstvo mužov
Juhokórejské národné florbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Kórejskú republiku v medzinárodných florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Juhokórejskej florbalovej federácie (KFF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2005. Vo februári 2018 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 18. miesto.
Konstantin Šimčuk
Konstantin Šimčuk (* 26. február 1978, Kyjev) je bývalý ukrajinský profesionálny hokejový brankár, ktorý sa preslávil najmä v Ruskej hokejovej lige. Aktuálne je hlavným trénerom reprezentačného tímu Ukrajiny.
V roku 2005 bol vyhlásený za najlepšieho ukrajinského hokejistu sezóny.
Na juniorskom šampionáte skupiny Majstrovstiev sveta skupiny B sa v roku 1994 stal najlepším brankárom a v roku 2012 bol súčasťou ukrajinského All Star Teamu.
Brankárska kariéra
Šimčuk počas svojej dlhej kariéry patril medzi priekopníkov ukrajinského hokeja po rozpade Sovietskeho zväzu. Svojim aktívnym a slávnym angažmánom v Ruskej hokejovej lige a pravidelným reprezentovaním krajiny na medzinárodných súťažiach je niektorými považovaný za najlepšieho ukrajinského brankára vôbec.
Ukrajinu na medzinárodných turnajoch reprezentoval celkom 17 krát, pričom medzi jeho najväčšie úspechy v ukrajinskom drese patria napríklad: kvalifikácia na Olympijské hry v Salt Lake City v roku 2002, dve strieborné a jedna bronzová medaila z Majstrovstiev sveta skupiny B, prvej divízie.
Jeho klubová aj reprezentačná kariéra dosiahla vrchol na začiatku 21. storočia, keďže koniec 90tych bol v Šimčukovom prípade poznačený neúspešným pôsobením v zámorských ligách IHL, WCHL a UHL. V roku 2001 sa však vracia do Ruska, kde predtým krátko nastupoval začiatkom kariéry v drese domáceho tímu Sokol Kiev, a dve sezóny tu pôsobí ako jednotka. V roku 2003 zaznamená v drese Salavatu Yulaev Ufa až 93,2% úspešnosť zákrokov, ale už v ďalšom roku jeho výkonnosť znova prepadá a klesne až na 89,6%.
Střečkův kopec
Ochrana
Predmetom ochrany je jediný známy odkryv antoníneckého súvrstvia (flyš). Cieľom ochrany je zachovanie súčasných odkryvov, ako typovej lokality pre ďalšie štúdium a jej veľký význam pre koreláciu flyšového pásma rakúskych Álp a Západných Karpát.
Pozemný hokej na Juhoamerických hrách 2018
Pozemný hokej na Juhoamerických hrách 2018 (zároveň to boli Majstrovstvá Južnej Ameriky v pozemnom hokeji 2018) bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Juhoamerických hier 2018. Konal sa v meste Cochabamba, v Bolívii v dňoch od 29. mája do 7. júna 2018, za účasti 8 mužských a 7 ženských tímov. Turnaj v pozemnom hokeji sa na hrách organizuje od roku 2006 a toto bolo jeho 3. vydanie. Zápasy sa odohrali na štadióne Estadio Félix Capriles. Domáca Bolívia odohrala vôbec svoje prvé medzištátne zápasy. V oboch kategóriách obhálili titul reprezentácie Argentíny, ktoré vo finálových zápasoch vyhrali nad 🇨🇱, resp. nad 🇺🇾.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na hokejový turnaj Panamerických hier 2019, ktoré hostí Lima. Kvalifikovali sa naň 2 najlepšie družstvá z oboch kategórií.
Konstantin Šimčuk
Brankárska kariéra
Zvyšok kariéry v Ruskej lige následne strávil ako dvojka, pričom na tejto pozícii v roku 2006 získava Spanglerov pohár. Jedinou výnimkou jeho úlohy veterána v pozícii náhradníka dostáva Šimčuk v roku 2008, kde sa nakrátko stáva jednotkou prestížneho klubu Spartak Moskva. Túto úlohu si však neobháji a v roku 2009 definitívne opúšta Ruskú hokejovú ligu a vracia sa do domovského Sokol Kiev, ktorý v tom čase súťažil v Bieloruskej hokejovej lige. Tu Šimčuk strávil tri úspešné záverečné roky kariéry, ktoré zakončil prítomnosťou v ukrajinskom All Star Teame na úplnom konci profesionálnej kariéry.
Estónske námorné múzeum
Estónske námorné múzeum v hlavnom meste Tallinn tvoria múzejné expozície v troch lokalitách s tematikou  námornej dopravy, dejín námorníctva v Estónsku, z oblasti rybolovu a morskej archeológie.
Konstantin Šimčuk
Brankárska kariéra
Šimčuk je významný najmä svojim prínosom pre ukrajinský reprezentačný hokej, kedy ako reprezentant silnej svetovej ligy pravidelne chodil kvalitne reprezentovať ukrajinský tím, ktorý sa v tom čase nielen udržiaval v A skupine Majstrovstiev sveta, ale dokázal predstavovať solídneho súpera. S odchodom Šimčukovej generácie sa stratil aj lesk ukrajinského hokeja.
Pozemný hokej na Juhoamerických hrách 2018
Účastníci
Číslo udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIH k decembru 2017.
Estónske námorné múzeum
História
Od svojho vzniku v roku 1935 malo múzeum viac sídiel [ a ako samostatný subjekt bolo zriadené v roku 1961. Jeho dnešným sídlom je pevnosť Paks Margareta („Tlstá Margaréta“), a to od roku 1981. Táto pevnosť bola do roku 1980 bez strechy a jej renovácia sa uskutočnila v súvislosti s Letnými olympijskými hrami 1980 v Moskve, keďže preteky olympijskej regaty prebiehali  v Talline (presnejšie v zálive mestskej časti  Pirita  6 km od centra Tallinu). Prístavisko hydroplánov Lennusadam bolo rekonštruované a oficiálne otvorené v roku 2012.
Konstantin Šimčuk
Brankárska kariéra
Jeho významným reprezentačným konkurentom bol počas jeho kariéry brankár Metallurgu Magnitogorsk Igor Karpenko.
Pozemný hokej na Juhoamerických hrách 2018
Účastníci
Číslo udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIH k decembru 2013.
Porubská brázda
Polohopis
Územie zaberá východný okraj centrálnej časti podcelku Trenčianska vrchovina, v okolí obcí Omšenie, Dolná a Horná Poruba a Košecké Podhradie. Zaberá horné toky Tepličky a Porubského potoka a na severe strednú časť Podhradského potoka. Všetky vodné toky, prameniace v tejto časti pohoria, odvádzajú nadbytočnú vodu západným smerom do rieky Váh.
Západným smerom pokračuje Trenčianska vrchovina časťami Teplická vrchovina a Holázne, južný a východný okraj lemuje Zliechovská hornatina s geomorfologickými časťami Basky na juhu a Strážov na východe.
Ochrana územia
Táto časť Strážovských vrchov leží na západnom okraji Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy a práve na jej okrajoch ležia viaceré osobitne chránené územia. V juhozápadnej časti je to prírodná rezervácia Omšenská Baba a Žihľavník, v strednej časti potom PR Pod Homôľkou a národná prírodná rezervácia Vápeč. Priamo na území Porubskej brázdy chránené územia neležia.
Turizmus
Východná časť Trenčianskej vrchoviny patrí medzi obľúbené a vyhľadávané oblasti pohoria najmä pre cykloturistov. Peší turisti využívajú túto oblasť najmä ako východisko pre túry do susedných častí Strážovských vrchov. Obľúbené sú ruiny hradu Košeca nad obcou Košecké Podhradie.
Konstantin Šimčuk
Trénerská kariéra
Šimčuk sa od ukončenia hráčskej kariéry venuje trénerstvu. V národnom tíme najskôr pôsobil ako tréner brankárov, neskôr ako asistent trénera juniorov a v súčasnosti ako hlavný tréner. Mimo iné je Šimčuk aj generálnym manažérom svojho domáceho tímu Sokol Kiev.
Estónske námorné múzeum
Expozícia v Paks Margareeta
Trvalá výstava v tejto pevnosti - bývalej delovej bašte - obsahuje dejinné fakty Estónska ako prímorskej obchodnej krajiny v rozsahu asi 700 exponátov, početné modely lodí a dokumenty. Trofejným exponátom je vrak 20-metrovej obchodnej lode objavené v roku 2015, ktorý je unikátom baltickej lode. Súčasťou areálu je Veľká pobrežnú bránu, ktorá je zahrnutá do zoznamu svetového dedičstva UNESCO. Kapacita pre prenájom na spoločeské akcie je až 75 osôb.
Ďalšie lokality
Okrem svojho sídla v pevnosti  Paks Margareeta je múzeum situované aj v prístavisku hydroplánov Lennusadam  na ulici Vesilennuki. Táto časť múzea obsahuje aj ponorku Lembit z 30. rokov 20. storočia, storočný parný ľadoborec Suur Tõll či repliku hydroplánu Short 184. Kapacita hangára pre prenajaté spoločenské akcie je až 1500 osôb. Filiálnou expozíciou Estónskeho námorného  múzea je špecializované Múzeum mín, ktoré sa nachádza tiež v Talline (ulica Uus 37) : počas 2. svetovej vojny bolo totiž Baltické more husto zamínované a v tomto múzeu sú aj exponáty z čias cárskeho Ruska. S expozíciami námorného múzea susedí prístav Tallin a neďaleko od neho sa nachádza na pobreží významný pamätník Russalka ako pieta za vojenskú loď, ktorá havarovala v roku 1893 a zahynulo pri tom 177 námorníkov.
Konstantin Šimčuk
Trénerská kariéra
== Reprezentačné štatistiky == náhľad|Šimčuk v drese Sokol Kiev
Crazy (Seal)
„Crazy“ je skladba, ktorú napísal anglický soulový spevák Seal (hudba a text) a producent Guy Sigsworth (iba hudba). Skladba bola vydaná ako singel z jeho debutového albumu Seal, a je jednou z jeho najväčších hitov.
Allemagne-en-Provence
Allemagne-en-Provence je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Allemagne-en-Provence má 505 obyvateľov (2009).
Graf populácie:
Súšava
Súšava môže byť:
Dominik Sávio
Svätý Dominik Sávio (* 2. apríl 1842, Riva presso Chieri – † 9. marec 1857, Mondonio) bol taliansky dospievajúci študent sv. Jána Bosca.
Za svätého bol vyhlásený 12. júna 1954 pápežom Piom XII. Saleziánska rodina slávi jeho sviatok 6. mája.
Marines
Marines môže byť:
Elmer Gantry
Dej
Tulák a podomový predajca Elmer Gantry (Burt Lancaster) si kráti život alkoholom a svojou výrečnosťou. Pri svojich potulkách narazí na evanjelickú sestru Sharon Falconerovú (Jean Simmons) a pridá sa k jej pocestnej kazateľnice. Sestra Sharon sa snaží v rámci revivalizmu obrátiť na vieru čo najviac dedinčanov. Kázania praktikuje vo veľkom stane. Gantryho zaujme a pridá sa k jej náboženskému podniku. S tým nesúhlasí manažér a sprievodca William L. Morgan (Dean Jagger), ktorý sprevádza sestru po americkom Stredozápade a pomáha jej po praktických stránkach. Snom a cieľom sestry Falconerovej je vybudovať svätostánok, v ktorom by našlo útočište čo najviac veriacich.
Zranená a pomstychtivá Lulu si najme fotografa a zatelefonuje Elmerovi. Požiada ho o schôdzku v jej byte. Za oknom číha fotograf, ktorý zachytí bývalých milencov v kompromitujúcej pozícii. Na druhý deň sú novinové titulky plné Elmera dávajúceho peniaze prostitútke. Strhne sa davová psychóza odsudzujúca pokrytca Elmera a kázanie sestry Sharon. Jej sen o kostole sa rúca. Elmer musí čeliť novej situácii a necháva sa davom lynčovať. Lulu nakoniec uzná, že to prehnala a s pomocou novinára Leffertsa napíše článok o pravde a o Elmerovi Gantrovi. V ceste k vysväteniu nového svätostánku už nič nestojí. Elmer na pár dní zmizne a sestra Sharon sa pripravuje na vysvätenie. V ten veľký večer sa stovky ľudí snaží dostať dovnútra kostola. Objaví sa aj stratený Elmer, ktorý po tom, čo vyznal sestre Sharon lásku chce, aby s ním odišla a všetkého nechala. Ona to odmieta, je vo svojej viere natoľko presvedčená, že ju z kostola nevyženie ani veľký požiar. V panike sú zranení mnohí veriaci a nový svätostánok ľahne popolom. V jeho troskách umiera aj posadnutá sestra Sharon Falconerová.
Záver filmu sníma smutný dav hneď po tom, čo je pri svitaní vidieť dielo skazy. Žiadajú Elmera o slovo, o pohladenie, o odpustenie. Elmer Gantry naposledy prehovorí k ľudu so vztýčenou hlavou prosiac nebohú sestru Sharon o odpustenie.
Emmy Hennings
Emmy Hennings (narodená ako Emma Maria Cordsen, * 17. január, 1885, Flensburg, Nemecké cisárstvo, + 10. august 1948, Sorengo, Švajčiarsko) bola nemecká spisovateľka, básnička, performerka a spoluzakladateľa umeleckého hnutia Dada v Zürichu v roku 1916. Spolu s básnikom a režisérom Hugom Ballom založila legendárny Cabaret Voltaire, kde organizovali divadelné a hudobné performance.
Život a dielo
Emmy Hennings sa narodila v roku 1885 v chudobnej rodine v nemeckom meste Flensburg.
S nástupom Prvej svetovej vojny sa v roku 1915 Ball s Hennings z politických dôvodov museli odsťahovať do Švajčiarska, kde sa usídlili v meste Zürich. Spoločne tu v roku 1916 založili umelecké hnutie dadaizmus, ktoré na politickú a vojnovú situáciu reagovalo dielami, ktoré postrádali obsah či logiku a vznikali využitím náhodných metód tvorby. Hennings bola zároveň spoluzakladateľkou a performerkou Cabaretu Voltaire, ktorý sídlil v rámci literárnej kaviarne a venoval sa produkcii divadelných performancií, ktoré boli prienikom výtvarného, divadelného, hudobného a literárneho avantgardardného umenia v podobe provokatívnych vaudevillov. Hennings spolu s Ballom účinkovala v dadaistickej inscenácii Život človeka, ktorá vychádzala z divadelnej hry Leonida Nikolajeviča Andrejeva. Mimo iné v rámci Cabaretu čítala svoju vlastnú poéziu a predvádzala hudobné čísla. Po rozpade Cabaretu odišla spolu s Ballom z dadaistického hnutia a obaja sa stali potulnými umelcami.
Rosgvardia
náhľad|Znak Rosgvardie. Rosgvardia (rus. Росгвардия) alebo Federálna služba jednotiek národnej gardy (rus. Федеральная служба войск национальной гвардии Российской Федераци) je ozbrojená zložka vytvorená na trasformáciou jednotiek Ministerstva vnútra RF, predstavujúca nezávislú agentúru, ktorá podlieha priamo prezidentovi Ruska Vladimirovi Putinovi v rámci jeho právomocí ako najvyššieho veliteľa a predsedu Bezpečnostnej rady RF. Oficiálnym poslaním ruskej národnej gardy je zabezpečovať ochranu hraníc, kontrola zbraní, boj proti terorizmu a organizovanému zločinu, ochrana verejného poriadku a dôležitých štátnych objektov. Kritici naznačujú, že vznik Rosgvardie je pokusom Putina vytvoriť armádu nezávislú od ozbrojených síl RF a podriadenú priamo jemu.
Emmy Hennings
Život a dielo
Emmy v dadaistickom hnutí zároveň zastávala úlohu múzy, keď získala mnoho obdivovateľov z radov expresionistických básnikov a svojimi hudobnými číslami lákala do Cabaretu mnoho neumeleckých divákov. Jej život zložený z prostitúcie, drog (bola závislá na morfíne) a chudoby, v kontraste s jej kabaretným vystupovaním a provokatívnou poéziou ju učinil symbolom nemeckého avantgardného umenia v 10tych rokoch 20. storočia.
Rosgvardia
Veliteľom Rosgvardie je od jej vzniku roku 2016 generál Viktor Zolotov, veliteľ ochranky Vladimira Putina.
Emmy Hennings
Život a dielo
V roku 1920 sa vydala za Huga Balla a spolu sa usadili vo Švajčiarsku. Ball v roku 1927 umiera na rakovinu žaúdku. Hennings umiera o 20 rokov neskôr. V umení už aktívna nebola, živila sa prácou v továrňach a ako upratovačka. Vychovala jednu dcéru - Annemarie, otcom však nebol Ball, ale narodila sa jej ešte počas predošlého vzťahu.
Rosgvardia
Dejiny
Vznikla dekrétom ruského prezidenta Vladimira Putina 5. apríla 2016. Jednotky vznikli transformáciou vojsk Ministerstva vnútra RF, zachovávajúc si ich organizačnú štruktúru.
V roku 2021 boli jednotky ruskej národnej gardy použité pri potlačovaní opozičných protestov na podporu zatknutého opozičného politika Alexeja Navaľného.
V roku 2018 mala Národná garda približne 340 000 príslušníkov v 84 jednotkách po celom Rusku. Tvoria ju sily vnútorných jednotiek ministerstva vnútra (MVD), SOBR, OMON a iných vnútorných vojenských síl mimo ruských ozbrojených síl.
Organizačná štruktúra
Federálna služba jednotiek národnej gardy Ruskej federácie zahŕňa :
Formálne je súčasťou Ruskej národnej gardy aj 141. špeciálny motorizovaný pluk (141-й специальный моторизованный полк), tzv. kadyrovci, tvorený čečenskými bojovníkmi a predstavujúci osobnú stráž Razmana Kadyrova.
Stanislav II. (Poľsko)
Stanisław August Poniatowski ako kráľ '''Stanislav II. August''' (rod Poniatowski) (* 17. január 1732, Voŭčyn, Poľsko-litovské kráľovstvo – † 12. február 1798, Petrohrad, Rusko). Bol posledným panovníkom Poľsko-litovského kráľovstva v rokoch 1764 – 1795. Za jeho vlády bolo kráľovstvo v troch deleniach (v rokoch 1772, 1793 a 1795) rozdelené medzi susedné mocnosti: Svätú ríšu rímsku národa nemeckého, Ruské impérium a Pruské kráľovstvo.
Rodina
Bol synom magnáta Stanisława Poniatowského (1676–1762) a Konstancie Czartoryskej (1700–1759). Bol šiestym dieťaťom a ich štvrtým synom, jeho staršími bratmi boli Kazimierz Poniatowski (1721–1800), Andrzej Poniatowski (1734–1773) a Michał Jerzy Poniatowski (1736–1794). Jeho synovcom bol známy vojvodca Józef Poniatowski (1763–1813), ktorý padol v bitke pri Lipsku.
Nikdy sa neoženil, ale mal početné milenky, s dvomi z nich splodil niekoľko nemanželských detí. Prvou bola Magdalena Agnieszka Sapieżyna (Lubomirska) (1739–1780), s ktorou mal dve deti: Konstanciu Żwanowú (1768–1810) a Michała Cichockého (1770–1828). S Elżbietou Szydłowskou (1748–1810) mal päť detí: Stanisława Konopnicy-Grabowského (1780–1845), Michała Grabowského (1773–1812), Kazimierza Grabowského (1770-?), Konstanciu Grabowskú (? - ?) a Izabelu Grabowskú (1776–1858). Je veľmi pravdepodobné, že jedno dieťa mal aj s manželkou Michala Lubomirského Annou Hadikovou (bola dcérou poľného maršala Andreja Hadika) a že jeho dcérou bola aj Anna Petrovna (1757 – 1758), druhé dieťa ruskej cárovnej Kataríny II.
Rishi Sunak
Rishi Sunak (výslovnosť IPA: [/ˈrɪʃɪ ˈsuːnæk/]; * 12. máj 1980, Southampton, Spojené kráľovstvo) je britský politik, od 25. októbra 2022 predseda vlády Spojeného kráľovstva a predseda Konzervatívnej strany.
Saint-Trojan
Saint-Trojan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Stanislav II. (Poľsko)
Biografia
V roku 1749 slúžil ako tajomník v kancelárii Michała Fryderyka Czartoryského, ktorý bol litovským kancelárom. V roku 1750 odcestoval do Berlína, kde sa stretol s britským diplomatom Charlesom Hanbury Williamsom, ktorý sa stal jeho poradcom a priateľom. Začiatkom roku 1752 sa zdržiaval na cisárskom dvore vo Viedni a na zasadnutí kráľovského snemu (sejmu) v roku 1752 získal titul starostu mesta Przemyśl. V marci 1753 opäť cestoval cez Uhorsko do Viedne, kde sa opäť stretol s Williamsom. Následne sa presunul do Nizozemska, kde sa stretol s tamojšími vládnymi a ekonomickými elitami. V auguste už bol v Paríži, kde sa opäť zoznamoval s vplyvnými politikmi a príslušníkmi aristokracie. Paríž opustil vo februári 1754 a odcestoval do Anglicka, kde strávil niekoľko mesiacov. V roku 1755 získal titul litovského stolníka.
Rishi Sunak
Životopis
Narodil sa 12. mája 1980 v prístavnom meste Southampton ako najstarší z troch detí. Obaja jeho rodičia majú indické korene a obaja sa narodili v britských kolóniách - otec v Keni a matka v Tanzánii. Do Británie sa prisťahovali v 60. rokoch minulého storočia.
Saint-Trojan
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stanislav II. (Poľsko)
Biografia
Stanisław August Poniatowski sa v tomto období zblížil s vplyvnou magnátskou rodinou Czartoryských, ktorá ovládala domácu politickú scénu. Práve vďaka ich podpore bol v roku 1755 vyslaný na cársky dvor do Petrohradu, kde mal ako tajomník britského vyslanca Williamsa získavať politické a diplomatické skúsenosti. V Petrohrade sa zoznámil s 26-ročnou manželkou následníka trónu, Katarínou Alexejevnou (budúca ruská cárovná Katarína II.). Podľa priznania vo jeho vlastných memoároch sa stali milencami. Hoci bol ich vzťah založený na obojstrannej náklonnosti, Stanisław August sa ním nepochybne snažil získať aj politickú podporu budúcej cárovnej. Poniatowski opustil Petrohrad v júli 1756 kvôli dvorským intrigám. Vďaka vplyvu Kataríny Alexejevny sa však už v januári 1757 vrátil na ruský dvor ako saský veľvyslanec (poľským kráľom bol totiž saský kurfirst August III.). Kvôli intrigám a nepriateľstvu zo strany vyslancov niektorých mocností sa napokon v polovici augusta 1758 vzdal tohto postu a vrátil sa do Poľska.
Rishi Sunak
Životopis
Sunak navštevoval súkromnú internátnu strednú školu Winchester College, pričom cez prázdniny pracoval ako čašník. Následne študoval filozofiu, politiku a ekonómiu na Oxfordskej univerzite. Na Stanfordovej univerzite v USA získal v roku 2006 titul MBA.
Po dokončení univerzity pracoval v rokoch 2001 až 2004 ako analytik v investičnej banke Goldman Sachs, potom v londýnskom hedge fondu The Children's Investment Fund Management. V roku 2009 sa stal jedným z partnerov novozaloženého hedge fondu Theleme Partners. V rokoch 2013 až 2015 tiež pôsobil v spoločnosti Catamaran Ventures, vlastnenej svokrom a kde pracovala jeho manželka.
Stanislav II. (Poľsko)
Biografia
Zúčastnil sa sejmov v rokoch 1758, 1760 a 1762, na ktorých bránil politiku rodiny Czartoryských, ktorá spočívala aj v podpore proruskej strany. V roku 1762 zomrel jeho otec a zanechal mu skôr skromné dedičstvo. V tom istom roku sa na cársky trón palácovým prevratom dostala Katarína II. Stanislav August sa nádejal, že by sa mohla stať jeho manželkou, ale cárovná tento návrh zamietla, dokonca mu v listoch zakázala návrat do Petrohradu. Cárovná mu však vyjadrila prípadnú podporu v prípade, že by uvažoval o kandidatúre na poľský trón (kráľa si poľská šľachta volila). Pokus o zvrhnutie Augusta III. dynastiou Czartoryských z poľského trónu ale cárovná odmietla podporiť.
Rishi Sunak
Politická kariéra
Do britského parlamentu zasadol po prvýkrát za Konzervatívnu stranu v máji 2015 ako poslanec za Richmond v North Yorkshire, vo svojom okrsku získal 51,4% hlasov voličov. V referende o členstve Spojeného kráľovstva v Európskej únii, ktoré sa konalo 23. júna 2016, hlasoval za vystúpenie z EÚ. Vo voľbách v roku 2017 bol znovuzvolený v rovnakom okrsku, získal už 63,9 % hlasov.
Od júna 2017 pôsobil ako poslanecký asistent na ministerstve obchodu, energetiky a priemyselnej stratégie Od januára 2018 do júla 2019 bol námestníkom na ministerstve pre miestny rozvoj a od júla 2019 bol prvým námestníkom ministra financií Sajida Javida. Vo voľbách v roku 2019 bol opäť znovuzvolený v okrsku Richmond, získal 63,6 % hlasov. Vo februári 2020 nahradil vo funkcii ministra Sajida Javida. Post ministra financií zastával vo vláde Borisa Johnsona do 5. júla 2022, kedy oznámil svoju rezignáciu spoločne s Javidom v nadväznosti na kauzu ohľadom Johnsonovho vymenovania Chrisa Pinchera do vnútrostraníckej funkcie napriek tomu, že vedel o jeho podozrení zo sexuálneho charakteru.
Stanislav II. (Poľsko)
Biografia
Po smrti Augusta III. v októbri 1763 bolo zrejmé, že cárovná bude na trón podporovať Poniatowského. Jeho kandidatúru podporila aj rodina Czartoryských. Rusi na podporu jeho kandidatúry minuli značnú sumu peňazí (okolo 2,5 milióna rubľov). Ruská strana do Poľska dokonca vyslala armádu, ktorá sa usadila neďaleko lokality Wola pri Varšave, kde sa mala konať voľba kráľa. Za kráľa bol napokon zvolený 7. septembra 1764. Dostal 5584 šľachtických hlasov. Korunovaný bol až v novembri 1764 vo Varšave. náhľad|vpravo|Kráľ Stanislav August v korunovačnom úbore; obraz M. Bacciarelliho
Vláda v rokoch 1764 – 1775
Stanislav II. August ako stúpenec osvietenstva a sám inteligentný muž inicioval niekoľko reforiem v oblasti správnej, hospodárskej vzdelávacej a kultúrnej. Snažil sa najmä reformovať málo efektívny vládny systém, ktorý spočíval najmä na rozhodnutiach snemu (sejmu). Navrhované právne normy mohli byť odmietnuté len na základe jedného jediného negatívneho šľachtického hlasu. Snažil sa tiež obmedziť vplyv tzv. hetmanov (najvyšších vojenských veliteľov) v kráľovskom vojsku a pokladníkov, ktorí zodpovedali za výber daní (ktorý bol veľmi nízky).
Panovníkove ambiciózne reformné plány postupne začali prekážať rodine Czartoryských a najmä ruskej cárovnej Kataríne II., ktorá si neželala vnútorné posilnenie Poľsko-litovského kráľovstva. Panovník tiež podporoval náboženskú toleranciu voči protestantom, pravoslávnym veriacim a Židom, čo kritizovala ako ruská strana, tak aj Czartoryskí. Práve otázka náboženskej tolerancie sa stala spúšťačom konfliktu medzi panovníkom a jeho oponentmi, z ktorých mnohí boli podporovaní ruskou stranou (konkrétne ruskými veľvyslancami vo Varšave). Proti panovníkovým reformám a tolerancii vystúpila aj stredná a nižšia šľachta, ktorá však bola protirusky orientovaná. V roku 1768 sa príslušníci tejto skupiny dohodli v meste Bar (dnes na Ukrajine) na vytvorení povstaleckej konfederácie (spoločenstva), a otvorene vystúpili proti kráľovej politike. Ich cieľom bola najmä obrana politickej suverenity Poľsko-litovského kráľovstva (voči Rusku), zachovanie širokých slobôd pre šľachtu a zároveň aj zachovanie dominancie katolíckeho náboženstva v krajine. Krajina sa tak na viac ako štyri roky (1768 – 1772) zmietala v občianskej vojne, ktorá je nazývaná ako povstanie Barskej konfederácie. Do bojov proti konfederátom zasiahlo aj Rusko, oficiálne na žiadosť poľského panovníka. Generálna rada povstalcov v uhorskom Prešove dňa 13. októbra 1770 dokonca kráľa detronizovala a došlo aj k pokusu o jeho únos.
Kráľovstvo sa stalo objektom delenia Pruska a Ruska aj v roku 1793 (Rakúska monarchia sa ho nezúčastnila). Toto rozdelenie pod nátlakom ratifikoval aj snem zvolaný v júni 1793 do mesta Grodno. Ratifikáciu ako nevyhnutný akt podpísal aj kráľ. Proti deleniu kráľovstva sa však u širokej verejnosti zodvihla vlna odporu, ktorá spela k výbuchu národného povstania ktoré viedol Tadeusz Kościuszko (oficiálne ním bolo vyhlásené dňa 24. marca 1794 na hlavnom námestí v Krakove; Kościuszko bol hlavným veliteľom). Po porážke jeho povstania však mocnosti rozhodli o definitívnom rozdelení si zvyšného územia Poľsko-litovského kráľovstva. Po treťom delení Poľsko-litovského kráľovstva, ktorým kráľovstvo prestalo reálne existovať, kráľ Stanislav II. August 25. novembra 1795 abdikoval. Po abdikácii žil v Petrohrade na dvore cára Pavla I.
Kultúrne mecenášstvo panovníka
V oblasti vzdelávania napríklad založil tzv. Rytiersku školu (Szkola rycerska), ktorá mala vychovávať najmä z príslušníkov nižšej šľachty vzdelaných a lojálnych armádnych dôstojníkov (medzi jej absolventov patril napríklad národný hrdina Tadeusz Kościuszko). V Istanbule panovník v roku 1766 založil školu orientálnych jazykov, na ktorej sa vzdelávali hlavne budúci poľskí diplomati. V roku 1773 panovník založil aj Národnú vzdelávaciu komisiu (Komisja edukacji narodowej) ktorá mala pripraviť súbor reforiem v oblasti školstva. Zároveň bol veľkým mecenášom kultúry a umení – povestné boli „štvrtkové obedy“, na ktoré pozýval výnimočných umelcov, literátov a učencov. Počas obedov sa nielen diskutovalo o odborných otázkach ale kráľ na podklade týchto diskusií inicioval vytvorenie niektorých umeleckých a literárnych diel. Častými hosťami na týchto obedoch boli básnik a historik Adam Naruszewicz, básnik Stanisław Trembecki, satyrik a dramatik Franciszek Zabłocki alebo zakladateľ národného divadla Wojciech Bogusławski. Dvorným maliarom kráľa bol Marcello Bacciarelli (1731 – 1818).
Pri kráľovskom zámku v rokoch 1779 – 1783 vyrástla aj kráľovská knižnica, ktorá mala do zániku monarchie cca 20 000 zväzkov. Kráľ bol v roku 1778 prijatý do petrohradskej Akadémie vied, v roku 1791 aj do berlínskej Akadémie vied.
Rishi Sunak
Politická kariéra
Pri straníckom hlasovaní o nedôvere Johnsonovi 6. júna 2022 vyjadril premiérovi podporu. Po Johnsonovej rezignácii 7. júla sa začal uchádzať o post vodcu konzervatívcov a tým pádom premiéra. V piatich hlasovaniach medzi poslancami strany, ktorá rozhodla o dvoch kandidátoch do voľby medzi všetkými členmi strany, získal najviac hlasov. Druhá skončila ministerka zahraničných vecí Liz Trussová. Tá bola 5. septembra ohlásená ako víťazka voľby medzi členskou základňou, keď získala 57,4 % hlasov proti Sunakovým 42,6 %. Volebná účasť predstavovala 82,6 % Trussová však 20. októbra 2022 – iba po 45 dňoch vo funkcii – oznámila, že odstupuje z najvyššieho straníckeho i vládneho postu. Jeho najsilnejším protivníkom v ďalšej voľbe mal byť bývalý premiér Johnson. Ten ale v predvečer uzávierky nominácií vyhlásil, že hoci mal potrebnú podporu, rozhodol sa nekandidovať.
Na čelo Konzervatívnej strany sa Sunak nakoniec postavil 24. októbra 2022 po tom, ako pred plánovaným nezáväzným hlasovaním v poslaneckom klube strany ako jediný z kandidátov získal pre svoju nomináciu dostatočnú podporu poslancov a jeho súperka Penny Mordauntová zo súboja odstúpila. Ako líder konzervatívcov získal súčasne aj nomináciu na post šéfa britskej vlády. 25. októbra ho britský kráľ Karol III. vymenoval za nového premiéra. Sunak je v poradí tretím britským predsedom vlády v priebehu dvoch mesiacov a zároveň najmladším britským premiérom za uplynulých viac než 200 rokov.
Osobný život
S jeho budúcou manželkou Akšatarou Múrtiovou sa zoznámil počas štúdia na na Stanfordovej univerzite. Akšata Múrtiová je dcérou Nárájanu Múrtiho, indického multimiliardára a spoluzakladateľa indickej nadnárodnej spoločnosti Infosys, ktorá podniká v oblasti informačných technológií. Spolu majú dve dcéry.
Levis
Levis alebo Lévis môže byť:
Musson
Musson je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Obyvateľstvo
Obec má približne 5 537 obyvateľov (2010).
Messancy
Messancy je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Obyvateľstvo
Obec má približne 7 741 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Messancy pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Křovákove zobrazenie
Křovákove zobrazenie je kartografický zobrazovací systém konformného kužeľového zobrazenia vo všeobecnej polohe, čo prakticky znamená, že zemský povrch je zobrazený na kuželi, ktorý je v tzv. všeobecnej polohe. Křovákove zobrazenie je geografickým základom pre všetky mapové diela v Česku a na Slovensku a používa súradnicový systém Jednotnej trigonometrickej siete katastrálnej (S-JTSK)
Zobrazenie vytvoril Josef Křovák, pre potreby tvorby máp v novovznikajúcej ČSR, po prvej svetovej vojne. Nové zobrazenie malo byť jednotným základom pre novovytvorené mapy, malo byť jednotné pre celé územie krajiny, prispôsobené pre polohu a podlhovastý a mierne zakrivený tvar štátu. Ďalej malo mať nízke skreslenie a malo byť konformné, celé územie Česko-Slovenska malo byť zobrazené v kladnom kvadrante ortogonálnej (kolmej) sústavy. Súčasťou plánov bolo aj vytvorenie novej trigonometrickej siete – JTSK.
Křovákove zobrazenie je konformné (zachováva uhly) a ekvidištantné (zachováva dĺžky) vo dvoch kolmých osiach. Pre projekciu v tomto zobrazení je použité dvojité konformné zobrazenie z Besselovho elipsoidu. Tento sa najprv zobrazí na Gaussovu guľu s priemerom 6380,704 km, nasleduje zmenšenie podľa mierky a na koniec sa Gaussova guľa opäť konformne zobrazí na kužeľ vo všeobecnej polohe. Plocha kužeľa sa dotýka Gaussovej gule v rovnobežke 78°30'. Po rozvinutí priemetne kužeľa vzniká rovinná plocha so súradnicovou sústavou kolmých osí x a y, ktorá má počiatok vo vrchole kužeľa. Os x je kladná smerom na juh a os y smerom na západ. Vzdialenosť vrcholu od rovnobežky 48°15' je 1 298 039,0046 m.
Montguyon
Montguyon môže byť:
Saint-Genis-de-Saintonge
Saint-Genis-de-Saintonge môže byť:
Saint-Vincent-de-Paul (Gironde)
Saint-Vincent-de-Paul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nassogne
Nassogne je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Obyvateľstvo
Obec má približne 5 210 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Nassogne pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Ortorexia nervosa
Ortorexia nervosa je porucha príjmu potravy respektíve mentálna porucha charakterizovaná extrémnou snahou stravovať sa zdravo a prehnaným vyhýbaním sa jedlám, ktoré postihnutá osoba označuje za „nezdravé“. Bola prvýkrát popísaná v roku 1997 Stevenom Bratmanom a názov bol zvolený ako paralela k používaným názvom porúch príjmu potravy napríklad anorexia nervosa. Zatiaľ sa nejedná o široko uznávanú poruchu, ale Bratman tvrdí, že vo vzácnych prípadoch sa môže zvrhnúť na tak extrémne obmedzovanie sa v jedle až to povedie k podvýžive či smrti.
História
Termín pochádza z gréckeho ορθο- (ortho, „správne“), a όρεξις (orexis, „apetít“), čo doslovne znamená „správny apetít“, ale v praxi „správnu diétu“. Prvýkrát ju popísal v roku 1997 Steven Bratman. Podľa neho ide o prehnanú fixáciu sa pacientov na svoju stravu, ktorú chcú mať „dokonale“ zdravú.
Príčiny vzniku
Zvyčajne je prvotnou motiváciou túžba zdravo a správne sa stravovať. Postupne však vplyvom niektorých ďalších pridružených faktorov napríklad snaha o štíhlu postavu, sklony k perfekcionizmu, využívanie jedla ako prostriedku na získanie emocionálnej stability atď. sa môže zmeniť už na chorobu. Vyskytuje sa však nielen u pedantských či úzkostlivých osôb, ale môže ísť jednoducho aj o nadšených prívržencov niektorých alternatívnych spôsobov výživy napríklad makrobiotika, rôzne diéty na chudnutie, biopotraviny alebo vegánstvo. Jednotné pravidlá čo je a čo nie je zdravé nie sú, niektorí vylučujú potraviny obsahujúce „éčka“, iní tuky, iní sacharidy a podobne. Zdá sa, že postihuje skôr mužov než ženy a medzi nimi osoby s nižším vzdelaním a plánovacími schopnosťami.
Popis a príznaky
V roku 2009 Ursula Philpot, vedúca Britskej dietetickej asociácie popísala ľudí s ortorexiou ako „upriamených hlavne na kvalitu svojho jedla, ktorí upravujú a zlepšujú svoju diétu podľa toho, čo oni sami považujú za „čisté““. V tom spočíva aj jej rozdiel od anorexie alebo bulímie, pri ktorých sa ľudia zameriavajú hlavne na množstvo jedla kvôli schudnutiu.
Na jej zistenie sa používa Bratmanov dotazník, kde sa napríklad zisťuje množstvo času, ktoré osoba strávi premýšľaním o zdravosti svojho jedla, či má silné výčitky, ak musí porušiť svoje stravovacie návyky a podobne. Podobný test uverejnil na svojich stránkach MUDr. Bukovský v článku ORTOREXIA: Test.
Následky
Hoci v počiatkoch môže byť takéto stravovanie „zdravšie“ než u ostatnej populácie, ak sa však tento prístup dovedie do extrému, môžu sa v skutočnosti nechtiac pripravovať o nevyhnutné živiny. V prípade, ak ide o rodičov, môžu prísnym vynucovaním zásad alternatívneho smeru stravovania dokonca poškodzovať zdravie svojich detí!
Chrám svätého Michala archanjela (Peruštica)
Chrám svätého Michala archanjela     je pravoslávny chrám nachádzajúci sa v meste Peruštica v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má pridelený štatút kultúrnej pamiatky.
Iné názvy
Chrám je známy aj ako Historický chrám svätého Michala archanjela, Chrám obety svätého Michala archanjela , Chrám svätých archanjelov , alebo Chrám svätých Gabriela a Michala archanjelov.
Lokalita
Budova leží v centrálnej časti mesta Peruštica v susedstve budovy Historického múzea.
Dejiny
Chrám bol druhým chrámom postaveným v Peruštici a bol vystavaný v rokoch 18471848, teda počas osmanskej nadvlády nad Bulharskom. Starší Chrám svätého Atanáza už kapacitou obyvateľom nepostačoval a nachádzal sa mimo vtedajšej dediny. Nakoniec sa preto obyvatelia Peruštice dohodli na výstavbe nového chrámu, ktorý mal byť zasvätený archanjelovi Michalovi a mal sa nachádzať v centre dediny.
Problémom sa ukázalo byť miesto vybrané pre výstavbu. Na mieste sa totiž nachádzali záhrady a aby obyvatelia dostali úradné povolenie, bolo potrebné aby občan tureckej národnosti potvrdil, že vybrané miesto je miestom, kde sa už v minulosti nachádzal buď chrám, alebo kresťanský cintorín. Obyvatelia Peruštice požiadali o pomoc tureckého obyvateľa Chadžiho Nasăfa z dediny Ustina, ktorý (krivo) dosvedčil, že na mieste vídaval peruštické ženy zapaľovať sviečky. Povolenie na výstavbu bolo obyvateľom Peruštice následne udelené a tí z vďačnosti obdarovali Chadžiho Nasăfa kožuchom, lemovaným kožušinami. Následné obyvatelia začali so zhromažďovaním materiálu na výstavbu a na jar v roku 1847 sa začalo s výstavbou.
Budova bola postavená bracigovskými majstrami v rokoch 1847 1848, úplne však bola dokončená až v roku 1852. Celá stavba bola kompletne financovaná z darov obyvateľov Peruštice. Chrám bol vysvätený 8. novembra 1849 a vysvätil ho vtedajší metropolita Nikifor.
thumb|left|pohľad na chrám zo severovýchodu Chrám je tragicky spojený s udalosťami Aprílového povstania v roku 1876. V priebehu potláčania povstania v budove našlo posledné útočisko približne 600 obyvateľov Peruštice, predovšetkým žien, detí a starcov, ako aj posledných ostávajúcich peruštických povstalcov. Turci pri dobíjaní budovy podpálili západné dvere do chrámu. Dvaja obyvatelia Peruštice – Kočo Čistemenski a Spas Ginev – nechceli padnúť tureckým vojskám do rúk živí, v dôsledku čoho zastrelili najskôr členov svojej rodiny a následne spáchali samovraždu. Ich príklad potom nasledovalo ešte približne 20 ľudí. Budova bola obliehaná niekoľko dní a neskôr aj ostreľovaná osmanským delostrelectvom, až nakoniec 1. mája 1876 padla do rúk Turkom. Aj v dôsledku paľby osmanskej artilérie bola budova poškodená a kompletne vypálená.
Celkovo v chráme zahynulo 347 obyvateľov Peruštice. Obyvatelia ktorí prežili, boli po potlačení povstania odvedení do Plovdivu. Po oslobodení Bulharska bola budova obnovená v pôvodnom vzhľade.
V roku 1971 bol chrámu udelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Charakteristika
Budovu postavili bracigovskí majstri. O mene konkrétneho hlavného majstra sa vedú dohady, ale podľa P. Berbenlieva, ktorý robil architektonický prieskum a zákres budovy išlo o Nikolu Giulemetova. Niektoré zdroje uvádzajú, že výstavba prebiehala pod vedením majstrov z Pazardžiku.
Ide o masívnu trojloďovú budovu  s jednou apsidou so sedlovou strechou. thumb|left|plán chrámu
Chrám je postavený z masívnych kamenných blokov, širokých až jeden meter. Klenby sú postavené z tehál. Podlahu chrámu tvoria nepravidelné kamenné dosky.
Historik Konstantin Jireček v svojej práci tvrdil, že budova mala pôvodne dve kupoly, no ani pri prieskume budovy sa neobjavilo nič, čo by toto tvrdenie potvrdilo a že by podobné časti niekedy v minulosti existovali.
Ikony chrámu boli vytvorená ikonopiscami z Pazardžiku, pričom niektoré z ikon namaľoval slávny ikonopisec Stanislav Dospevski.
V stenách chrámu ostali zachované stopy po guľkách, ohni a ďalších poškodeniach, ktoré na chráme zanechali udalosti Aprílového povstania.
Múzeum kostnica
Chrám má pridelený štatút múzea kostnice a chráni pamiatku obyvateľov Peruštice ktorí v chráme zahynuli.
V chráme sa nachádza veľký kamenný sarkofág v ktorom sú uložené pozostatky obyvateľov Peruštice, ktorí zahynuli v priebehu Aprílového povstania. Sarkofág bol postavený v roku 1966. Na východnej stene chrámu v priestore oltára sa nachádzajú mramorové dosky s menami zosnulých.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Chrám bol vyhlásený za kultúrnu pamiatku národného významu v roku 1971 (publikované v Štátnom vestníku  č. 43 z roku 1971). Dôvodom zaradenia na zoznam je historická ako aj architektonická hodnota budovy.
Názov stavby ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je Cărkva „Sveti Archangeli“ (, doslova Chrám svätých archanjelov).
Pozemný hokej na Juhoamerických hrách
Turnaj slúži zároveň ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na hokejový turnaj Panamerických hier.
Inocent XII.
Inocent XII., vlastným menom Antonio Pignatelli alebo Antonio Pignatelli dei Rastrello (* 13. marec 1615, Spinazzola, Neapolské kráľovstvo – † 27. september 1700, Rím) bol 242. pápež.
Jeho synovcom bol kardinál Francesco Pignatelli.
Saint-Vincent-de-Pertignas
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Inocent XII.
Rané pôsobenie
Narodil sa 13. marca 1615 v Spinazzole v Neapolskom kráľovstve ako štvrté z piatich detí Francesca Pignatelliho a Porzie Carafy. Jeho ďalší súrodenci boli Marzio (princ z Mondorvina), Ludovico (kňaz), Fabrizio (kňaz – jezuita; rektor Collegio Romano) a Paola Maria (rehoľníčka).
Saint-Vincent-de-Pertignas
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Inocent XII.
Rané pôsobenie
Študoval na Collegio Romano, kde obdržal titul Doktor obojakého práva.
Saint-Vincent-de-Pertignas
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Inocent XII.
Rané pôsobenie
Vo veku 20 rokov sa stal úradníkom súdu pápeža Urbana VIII. Neskôr pôsobil na viacerých miestach, okrem iného aj na Malte ako inkvizítor od konca roku 1646 do februára 1649 a guvernér vo Viterbe od 11. apríla 1650. V tomto období bol aj vysvätený za kňaza.
Biskup a arcibiskup
14. októbra 1652 ho pápež Inocent X. vymenoval za titulárneho arcibiskupa v Larisse; biskupskú vysviacku prijal 27. októbra 1652 v bazilike San Ignazio v Ríme z rúk Marca Antonia kardinála Franciottiho. 29. októbra bol vymenovaný za apoštolského nuncia v Toskánsku. Tu pôsobil až do 21. mája 1660, keď bol vymenovaný za apoštolského nuncia v Poľsku. Od 9. marca 1668 až do 2. marca 1671, kedy odstúpil, pôsobil ako apoštolský nuncius v Rakúskych krajinách.
4. mája 1671 bol pápežom Klementom X. vymenovaný za biskupa v Lecce s osobným titulom arcibiskup. Od júna 1673 do roku 1675 pôsobil vo funkcii sekretára Kongregácie pre biskupov.
Kardinál
Na konzistóriu 1. septembra 1681 ho pápež Inocent XI. vymenoval za kardinála s titulom kardinál-kňaz a titulárnym kostolom San Pancrazio.
12. januára 1682 bol pápežom Inocentom XI. vymenovaný za biskupa vo Faenze s osobným titulom arcibiskup. 30. septembra 1686 ho ten istý pápež preložil do funkcie neapolského arcibiskupa. Pálium obdržal 28. apríla 1687.
Zúčastnil sa na konkláve konanom od 23. augusta do 6. októbra 1689 (45 dní) po smrti Inocenta XI., kde bol 6. októbra 1689 vicedekan konkláve, kardinál Pietro Vito Ottoboni ako 79 ročný zvolený za pápeža a prijal meno Alexander VIII.
Pápež
Pápež však ani nie jeden a pol roku po zvolení umiera. Na konkláve konanom od 12. februára do 12. júla 1691 (151 dní) bol 12. júla 1691 ako 76 ročný zvolený za pápeža a prijal meno Inocent XII.; korunovaný bol o tri dni neskôr, 15. júla 1691. Meno si zvolil z úcty k Inocentovi XI. a jednal tiež spôsobmi podobnými jemu. Inocent XII. ihneď na pápežskom dvore zaviedol šetrnosť a napravil mnoho problémov, ktoré vznikli počas vlády jeho predchodcov; takisto založil dobročinné inštitúcie pre starostlivosť o chudobných.
Inocent XII. je významný aj tým, že v roku 1692 úplne zakázal pápežský nepotizmus, keď zakazoval pápežom darovať alebo prideliť akémukoľvek zo svojich príbuzných pôdu, funkciu, prípadne iné výhody. V roku 1696 podobne ako jeho predchodcovia odsúdil jansenistické učenie a v roku 1699 na naliehanie Ľudovíta XIV. odsúdil myšlienky Madame Jeanne Guyon, ktorú podporoval aj arcibiskup kambrijský, François Fénelon. Jej učenie sa nazýva kvietizmus.
Politická situácia v Európe bola v tom čase namierená najmä proti Ľudovítovi XIV., a tak sa rozhodol o zmierlivý kompromis s pápežom. Pápež mohol zlegalizovať postavenie francúzskych biskupov, ktorí od roku 1682 trpeli hroziacou roztržkou medzi pápežom a Francúzskom, za čo musel súhlasiť s galikánskymi požiadavkami Ľudovíta XIV.
Tento pápež je známy aj tým, že rozprúdil vojnu o španielske dedičstvo, keď z dvoch kandidátov, Karola Habsburského a Filipa z Anjou, vnuka Ľudovíta XIV., podporovaného Španielmi, po porade vybral a odporučil Filipa, ktorý zasadol na španielsky trón ako Filip V.
Zomrel 27. septembra 1700 v Ríme v Pápežskom štáte.
Železničná stanica Oravský Podzámok
Nachádza sa na 27,491 km neelektrifikovanej trate č. 181 Kraľovany – Trstená, medzi stanicami Medzibrodie nad Oravou a Oravský Podzámok zastávka. V blízkosti železničnej stanice je Oravský hrad, ubytovanie a občerstvenie. Na stanici je k dispozícií pokladňa na predaj vnútroštátnych cestovných lístkov.