cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stredná odborná škola interiérovej architektúry a drevárstva Christa Boteva
Dejiny
Škola bola založená v roku 1907 ako Stolárska škola pri Obchodno-priemyselnej komore v Plovdive. V prvých rokoch po založení škola postupne sídlila v rôznych budovách v meste.
V roku 1933 sa premiestnila počas konania Plovdivského priemyselného veľtrhu do súčasnej budovy, ktorá bola počas veľtrhu oficiálne otvorená. V roku 1934 sa škola zúčastnila prvého Plovdivského veľtrhu vzoriek pričom exponáty vystavovala vo vlastnej budove. V roku 1936 škola získala zlatú medailu na medzinárodnom veľtrhu v Bruseli.
Súčasnosť
V súčasnosti škola pôsobí ako stredná odborná škola financovaná štátom. V škole sú štvorročné a päťročné štúdijné odbory.
Päťročné štúdijné odbory na škole sú:
Ako štvorročné štúdijné odbory sa na škole vyučuje drevorezba, balenie a výroba parkiet.
Absolventi päťročných oborov získajú po záverečných skúškach tretí stupeň odbornej stredoškolskej kvalifikácie, absolventi štvorročných odborov druhý stupeň.
Buxtehuder SV
Buxtehuder SV je nemecký ženský hádzanársky klub z mesta Buxtehude, v Dolnom Sasku. Vznikol v roku 1945 ako súčasť multi-športového klubu Buxtehuder Sportverein von 1862 e.V. V najvyššej súťaži debutoval v roku 1989. Je niekoľkonásobný medailista najvyššej domácej súťaže a finalista národného pohára. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie víťazstvo a ďalšia finálová účasť vo Vyzývacom pohári či víťazstvo v Mestskom pohári EHF. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Frauen Handball-Bundesliga.
Úspechy
Nemecký pohár:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Mestský pohár:
Peroxodisíran
Aplikácie
Soli peroxodisíranu sa používajú hlavne na zahájenie polymerizácie rôznych alkénov, vrátane styrénu, akrylonitrilu a fluóralkénov. Polymerizácia sa iniciuje homolýzou peroxodisíranu:
Ďalej je možné peroxodisíran sodný použiť na sanáciu podzemných vôd, na čistenie vody a odpadových vôd a leptanie medi na doskách s plošnými spojmi.
Používa sa tiež na výrobu zosvetľovačov a bielidiel na vlasy, liečiv, celofánu, gumy, mydiel, čistiacich prostriedkov, lepiacich papierov, farbív na textil a na fotografovanie.
Okrem hlavných komerčných aplikácií sa peroxodisíran podieľa na zaujímavých reakciách v laboratóriu:
Revel
Revel môže byť:
Marko Kiprusoff
Marko Kristian Kiprusoff (* 6. jún 1972, Turku) je bývalý fínsky profesionálny hokejový obranca.
Vo vstupnom drafte NHL v roku 1994 ho draftoval klub Montreal Canadiens ako ich výber v treťom kole, celkovo na 70. mieste. V NHL odohral jednu sezónu za Montreal a jednu za New York Islanders.
Bol dlhoročným národným reprezentanom, majstrom sveta z 1995 a bronzovým olympijským medailistom. V roku 2011 sa stal členom siene slávy fínskeho hokeja a o 9 rokov člen siene slávy klubu TPS Turku, kde odohral aj väčšinu svojej kariéry.
Je starším bratom brankára Miikku Kiprusoffa.
Klubová kariéra
Marko Kiprusoff je rodákom z Turku, vyrastal v hokejovej rodine na predmestí Nättinummi. Svoju hokejovú kariéru začal v klube TPS, kde odohral (s výnimkou troch zápasov za HPK) päť sezón v SM-lige. Kiprusoff si získal povesť solídneho ofenzívneho obrancu v TPS a po jeho úspešných vystúpeniach pre fínsky národný tím a TPS dostal zmluvu s Montrealom Canadiens.
Kiprusoff vyhral šampionát SM-liiga dvakrát, a to v rokoch 1993 a 1995. Získal aj titul v európskej lige s TPS v roku 1994.
Sezónu 1995/96 odohral v Montreale Canadiens, ale v NHL sa príliš nepresadil. Odohral tu 24 zápasov (v ktorých získal štyri asistencie) a ďalších 28 zápasov odohral za montrealskú farmu AHL Fredericton Canadiens.
Po úvodnej sezóne v NHL odohral Kiprusoff dve sezóny vo švédskej Elitserien za Malmö IF, po ktorých sa v roku 1998 vrátil do TPS. Kiprusoff vyhral ďalšie dva šampionáty SM-liiga s TPS, čím sa stal štvornásobným šampiónom SM-liiga. Kiprusoff sa vrátil do NHL, kde v sezóne 2001-02 hral za New York Islanders. Tri sezóny odohral za EHC Kloten vo Švajčiarsku.
V roku 2004 sa Kiprusoff opäť vrátil do TPS, hneď vo svojej prvej sezóne sa stal najproduktívnejším obrancom ligy. V drese TPS hral až do konca sezóny 2008-09.
Dňa 21. mája 2009 podpísal zmluvu s francúzskym tímom Ducs d'Angers z Ligue Magnus. Ďalšie sezóny odohral v Maďarsku a v nižších fínskych ligách. V roku 2011 uzavrel dvojročnú hráčsku/trénersku zmluvu s Kuusamon Pallo-Karhut.
V súčasnosti je hokejovým trénerom. Pôsobil ako asisten v juniorskom mužstve fínskeho hokejového klubu TPS, neskôr aj v seniorskom tíme. Tri mesiace bol aj trénerom klubu TUTO Hockey.
Reprezentačná kariéra
Kiprusoff bol oporou fínskeho národného tímu počas väčšiny 90. rokov. Celkovo odohral 198 zápasov národného tímu.
Ako mladý hráč bol súčasťou mužstva, ktorému tesne ušla zlatá medaila na MS 1994. O rok neskôr bol súčasťou mužstva, ktoré získalo pre Fínsko historicky prvú zlatú medailu na MS, bolo to vo Švédsku 1995.
Kiprusoffov posledný medzinárodný turnaj boli majstrovstvá sveta 2003.
Rians
Rians môže byť:
Ribeaucourt
Ribeaucourt môže byť:
Panjas
Panjas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ricaud
Ricaud môže byť:
Irena Schusterová
Irena Schusterová, rod. Irena Trojáková (* 12. november 1937, Bobrov – † 24. máj 2008, Košice) bola slovenská dietetička, ktorá pôsobila ako Prvá dáma Slovenskej republiky v rokoch 1999-2004, počas prezidentského úradu jej manžela, Rudolfa Schustera.
Pauilhac
Pauilhac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Irena Schusterová
Životopis
Počas štúdií v Bratislave Trojáková spoznala svojho budúceho manžela, Rudolfa Schustera, ktorý tam pracoval v Slovenskej akadémii vied. V roku 1961 sa zosobášili. V roku 1962 sa Schusterovci presťahovali do Košíc, kde následne prežili väčšinu svojho života.
Pauilhac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2012
Kvalifikácie sa zúčastnilo 42 európskych štátov, ktoré bojovali o 11 miesteniek na záverečný turnaj v 6 skupinách predkvalifikácie a 6 skupinách kvalifikácie. Prebiehala od 20. januára do 27. februára 2011.
Nasadenie do výkonnostných košov
Predkvalifikácia Kvalifikácia Pozn: Vo 4. koši kvalifikácie boli nasadení víťazi predkvalifikačných skupín. V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku UEFA.
Skupina A
Celal Atik Sports Hall, Izmir
Skupina B
Asvellir, Hafnarfjörður
Skupina C
Sport Recreation Center Kale-Skopje, Skopje
Skupina E
Pirkkahalli, Tampere
Skupina F
National Basketball Arena, Dublin
Skupina 1
İdman Sarayı, Baku
Skupina 2
Topsportcentrum, Rotterdam
Skupina 3
Hala Widowiskowo-Sportowa Bbosir, Bielsko-Biala
1 Bielorusko nepostúpilo ako najhoršie mužstvo z druhých miest.
Skupina 4
CS CITY'US Tirgu-Mures, Tirgu Mures
Skupina 6
Tri Lilije, Laško
Volejbal na Islamských solidárnych hrách 2017
Volejbal na Islamských solidárnych hrách 2017 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Islamských solidárnych hier 2017. Konal sa v Baku, v Azerbajdžane v dňoch od 11.21. mája 2017, za účasti 10 mužských a 4 ženských tímov. Volejbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 2005 a toto bolo jeho 3. vydanie, pričom ženský turnaj mal premiéru. Zápasy sa odohrali v aréne Bakı Kristal Zalı s kapacitou 25 000 divákov, v ktorej sa odohrali aj súťaže v boxe a iránskom zápasení (zurkhaneh).
Titul v mužskej kategórii obhajil 🇮🇷, ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad 🇦🇿. U žien zvíťazil domáci 🇦🇿, ktorý vo finále vyhral nad 🇹🇷.
Účastníci
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB k augustu 2016.
Zobákorožec dvojrohý
Zobákorožec dvojrohý (Buceros bicornis) je druh vtáka z radu dutinovce (Bucerotiformes), čeľade zobákorožcovité (Bucerotidae) a rodu zobákorožec (Buceros). Druh opísal Carl Linné pod stále platným menom Buceros bicornis roku 1758. Zobákorožec dvojrohý sa vyskytuje v lesoch južnej a juhovýchodnej Ázie, žije v Číne, Indii, Nepále, Bhutáne, Mjanmarsku, Thajsku, Laose, Vietname a Kambodži, ďalej v Indonézii a na Malajskom polostrove. Vyskytuje sa v nadmorskej výške 6002000 metrov. Najviac jedincov pravdepodobne žije v Indii, kde sa druh vyskytuje v podhorí Himalájí a vo vlhkých vždyzelených lesoch na západe krajiny, pričom obýva predovšetkým chránené oblasti; mimo chránených území je druh veľmi vzácny. Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) druh hodnotí ako takmer ohrozený, pričom trend celkovej populácie je klesajúci. Zobákorožec dvojrohý vyžaduje veľké plochy pôvodných pralesov, hlavným dôvodom tohto poklesu je teda strata prirodzeného prostredia následkom ťažby dreva a uvoľňovaním pôdy pre poľnohospodárstvo. Značnú hrozbu predstavuje tiež lov. Druh je lovený predovšetkým pre mäso, okrasné perie a zobáky, cenený je tiež tuk. V Indii a Thajsku sú mláďatá lovené pre obchod s klietkovými vtákmi. Celková veľkosť populácie bola odhadnutá na 13 00027 000 dospelých jedincov. Druh je zaradený na zoznam CITES v prvej prílohe.
Zobákorožec dvojrohý dosahuje dĺžku 95120 cm a hmotnosť asi 3 kg. Rozpätie krídel dosahuje 151178 cm. Telo, hlava a krídla majú čierne sfarbenie, cez krídla sa tiahne biely pruh a krk a hrdlo majú sfarbenie žlté. Brucho je biele, chvost je biely s čiernym pruhom. Nad zobákom vyrastá výrazná žltá dutá „prilba“ (u samcov s čiernym lemom), ktorá sa vyvíja len u dospelých jedincov. Vďaka týmto znakom je druh ľahko rozpoznateľný. Objavuje sa sexuálny dimorfizmus, samce sú väčšie ako samice a líšia sa tiež farbou dúhovky, ktorá je u samcov červená a u samíc biela až svetlo modrá.
Zobákorožce žijú v rodinných skupinách tvorených monogamným párom a ich potomkami. Konzumujú predovšetkým ovocie (hlavne figy ), tiež malé stavovce a bezstavovce. Druh hniezdi medzi februárom a májom. Samica nakladie 13 vajcia do stromovej dutiny, pričom vchod zalepí zmesou hliny a trusu. Ponechá iba malý otvor, ktorým jej samec poskytuje potravu. Inkubácia trvá asi 1 mesiac. Po vyliahnutí zostáva samica s mláďatami asi päť týždňov, potom pomáha samcovi získavať potravu pre mláďatá. Nezávislé sa stávajú za ďalších desať týždňov. V zajatí sa môže zobákorožec dvojrohý dožiť až 50 rokov.
Rieux
Rieux môže byť:
Čaklovská ulica (Bratislava)
Na ulici je 9-poschodový panelový dom postavený v 1960-tych rokoch.
Vinko Puljić
Vinko Puljić (* 8. september 1945, Priječani, Juhoslávia) je bosniansky kardinál, arcibiskup Sarajeva.
Životopis
Študoval filozofiu a teológiu v kňazskom seminári v Djakove. Za kňaza ho vysvätil 29. júna 1970 diecézny biskup Djakova Stjepan Bauerlein. Po vysviacke do roku 1978 pastoračne pôsobil v diecéze Banja Luka. Neskôr, do roku 1987 pôsobil v arcidiecéze Zadar, okrem iného ako predstavený kňazského seminára. Následne strávil ešte tri roky v pastoračnej službe v diecéze Banja Luka. V roku 1990 bol preložený do sarajevskej arcidiecézy, kde sa stal vicerektorom seminára a členom kňazskej rady.
Biskup a kardinál
V roku 1990 ho pápež Ján Pavol II. menoval za biskupa arcidiecézy Sarajevo. Biskupskú vysviacku mu dňa 6. januára 1991 aj sám udelil. Spolusvätiteľmi boli substitút Štátneho sekretariátu arcibiskup Giovanni Battista Re a sekretár Kongregácie pre biskupov arcibiskup Justin Francis Rigali, obaja neskorší kardináli. Od vypuknutia vojny v Juhoslávii aktívne pomáhal obyčajným ľuďom, dodával im odvahu návštevou farností a organizovaním pomoci. Pápež ho menoval ako prvého rodáka z Bosny a Hercegoviny za kardinála s titulárnym kostolom S. Chiara a Vigna Clara 26. novembra 1994. V rokoch 1995 – 2002 a 2005 – 2010 bol predsedom konferencie biskupov Bosny a Hercegoviny. Zúčastnil sa ako volič konkláve v roku 2005, na ktorom bol zvolený pápež Benedikt XVI., a v roku 2013 takisto na konkláve, ktoré zvolilo pápeža Františka. Ako pápežský vyslanec sa zúčastnil litovského národného eucharistického kongresu v Kaunase a medzinárodnej mariánskej púte v Ukrajine v roku 2000, slávností v Dubrovniku a ďakovného dňa za kanonizáciu Matky Terezy v Albánsku v roku 2016.
Pavie (Gers)
Pavie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rignac
Rignac môže byť:
Marketing Miner
História a vývoj
Pôvodne sa nástroj nazýval Podstavec Tools a vznikol ako jednoduchá sada API (Application Programming Interface), ktorú poskytoval Filip Podstavec zadarmo kolegom v odbore. Táto sada API sa postupne rozšírila do povedomia konzultantov, čím vzniklo vyťaženie serverov, na ktorých API bežala. To dalo za vznik prvej verzii Marketing Mineru v roku 2015, ktorá bola zadarmo. Počas prvých týždňov až mesiacov existencie novej verzie (ktorá štartovala od nuly v roku 2015) získal Marketing Miner podľa webu TyInternety.cz stovky nových používateľov z radov českých a slovenských SEO špecialistov.
Neskôr sa pri náraste používateľov najskôr spoplatnila prvá verzia a následne vytvorila verzia 2.0 (aktuálna), ktorá už beží v cloude.
Profilery
Profilery slúžia na získanie dát o hľadanosti kľúčových slov, domén alebo URL.
Projekty
Projekty slúžia na pravidelné získavanie dát o monitoringu zmienok obchodnej značky, meranie pozícií vo vyhľadávačoch a monitoring spätných odkazov.
Reporty
Reporty slúžia na hromadné získavanie dát o hľadanosti kľúčových slov alebo na kontrolu indexácie URL adries.
Referencie
<references group="" responsive="1">
Bernard Janeček
Bernard Janeček (* 24. november 1814 Borohrádek, okr. Rychnov nad Kněžnou – † 1887 pravdepodobne USA) bol jeden z vojenských členov Slovenskej národnej rady v Slovenskom povstaní 1848 – 49, ktorý pochádzal z Čiech, Bol zástupcom vrchného veliteľa.
Životopis
Bernard Janeček sa narodil v Borohrádku do rodiny obchodníka a hostinského Františka Janečka a jeho manželky Františky. Študoval na gymnáziu v Rychnove nad Knežnou. Štúdium však nedokončil a venoval sa samostatne štúdiu lesníctva. V roku 1831 odišiel cestovať po Uhorsku, v roku 1837 sa vrátil k rodičom. V roku 1838 odišiel do Budapešti, kde si postavil dom a pozval k sebe svoje tri sestry. Ovládal niekoľko jazyk, zaujímal sa o slovanský aktivizmus a zoznámil sa s mladými slovenskými intelektuálmi ako napríklad s Ľudovítom Štúrom či Jozefom Miloslavom Hurbanom, ktorý ho považovali za radikála. Revolúcia ho zastihla v Bratislave, kde sa nachádzali aj Štúr a Hurban. Spoločne uvažovali o možnostiach obhajoby slovenských záujmov v revolučnom vare. Zapojil sa do pražského povstania počas roku 1848 a svojou odvahou si vyslúžil rešpekt, aj vďaka ktorému sa stal veliteľom slovenských dobrovoľníkov. Zapojil sa do ich náboru vo Viedni. Dvakrát bol v Záhrebe urgovať peniaze na povstanie od bána Jelačiča. V rámci prípravy povstania a nadväzovania kontaktov precestoval celé Slovensko. 17. septembra 1848 vyrazili dobrovoľníci z Viedne. Veliteľský zbor tvoril Janeček, Bloudek a Zach. Základňou operácii bola Myjava, kde bolo vyhlásené založenie Slovenskej národnej rady. Janeček bol veliteľom roľníckych stotín zmobilizovaných v kraji a zúčastnil sa všetkých bojov. V bojoch sa vyznamenal za čo si vyslúžil prezývku druhý Žižka. Presadzoval ofenzívnu taktiku. Pri ústupe na Moravu velil zadnému voju. Po potlačení septembrovej výpravy prebýval vo Viedni, kde bola na neho vypísaná odmena. Aj v Čechách bol sledovaný. V rámci príprav ďalšieho povstanie bol skeptický k spolupráci s Viedňou. Zúčastnil sa aj druhej vojenskej výpravy v spolupráci s rakúskou armádou. Jeho zbor sa zúčastnil obliehania pevnosti Leopoldov v ktorej boli maďarskí vojaci. Vzhľadom na intrigy cisárskych veliteľov a neustále rozdiely v názoroch sa vo februári 1848 vzdal velenia. Odišiel do Kroměříža, kde v tom čase zasadal ríšsky snem. Tam odovzdal prostredníctvom klubu slovanských poslancov spis o sťažnosti proti postupu rakúskej vlády na Slovensku a promaďarskej politike kráľovských komisárov.
Richebourg
Richebourg môže byť:
Mníška (film)
Dej
Film vysvetľuje pôvod démona Valaka z filmu V zajatí démonov 2. Dve posledné mníšky v opátstve Cârța v Rumunsku sa rozhodnú preskúmať katakomby, ale staršiu mníšku napadne neviditeľná sila. Preživšia mladšia mníška zoberie kľúč od dverí do katakomb a keď vidí, že má problémy, spácha samovraždu obesením. Po dvoch rokoch jej telo nájde mladík Franchie (Jonas Bloquet). Vatikán sa okamžite dozvedá o tejto nešťastnej udalosti, a tak vysiela kňaza Burkeho (Demián Bichir) a anglickú sestru Irene (Taissa Farmiga), aby prípad prešetrili. Zoznámia sa s Franchiem a vydajú sa do kláštora. Kňaz a sestra Irene sa v kláštore usídlia, ale aj zisťujú, že tu nie sú sami a po niekoľkých znepokojivých paranormálnych udalostiach sa kňaz Burke rozhodne prísť na tajomstvo kláštora.
Zisťuje desivú históriu kláštora, že tu boli robené v stredoveku satanistické rituály. Križiaci však hrad vyplienili, premenili na kláštor a mníšky sa musia neustále modliť, aby zlo nemohlo vyjsť mimo steny kláštora. Tiež zisťuje pôvod démona Valaka a so sestrou Irene sa snažia nájsť relikviu, ktorá by mohla démona zastaviť. Tým je sklenená nádobka s Kristovou krvou. Tu nájdu a rozhodnú sa vydať do katakomb a vysporiadať sa so zlom, ktoré zahaľuje kláštor.
Akonáhle vstúpia do katakomb, začína sa s nimi Valak pohrávať. Franchieho skoro uškrtí, Irene posadne a otca Burkeho skoro zabije. Franchie zašpiní Irene Kristovou krvou a Valak mizne. Avšak sa objaví vo vode a pokúsi sa setru uškrtiť. Tá na neho však vystriekne relikviu, démon je zahnaný a portál do podsvetia je zatvorený. Burke prípad uzavrie a odchádza do Vatikánu. Avšak Valak sa tak ľahko nevzdá.
Apateizmus
Apateizmus je apatický postoj voči existencii alebo neexistencii boha či bohov. Podstatou je to viac životný postoj ako presvedčenie či viera. Apateista je niekto, kto sa nezaujíma o akceptovanie alebo odmietnutie akýchkoľvek tvrdení, že boh existuje alebo neexistuje. Existencia boha/bohov apateistom nie je odmietnutá, ale považuje sa za irelevantnú.
Vedec a filozof Ian von Hegner tvrdil, že apateizmus je alternatíva k presvedčeniam a postojom ako sú teizmus, ateizmus a agnosticizmus, s dopadmi, ktoré sa v moderných filozofických diskusiách prehliadajú. Filozof Trevor Hedberg označoval apateizmus ako „nezmapované teritórium vo filozofii náboženstva.“
Nastavenie
Apateizmus považuje otázku existencie alebo neexistencie božstiev v akokoľvek smere za v zásade irelevantnú. Táto pozícia by nemala byť chápaná ako skeptický postoj u ateistov či agnostikov, ktorý pochybuje o existencii božstiev alebo o tom, či môžeme o nich čokoľvek vedieť.
Existencia božstiev nie je odsunutá na okraj z morálnych či epistemických dôvodov — za nepotrebnú je považovaná z demokratických a existenciálnych dôvodov. Je to univerzalizácia základného demokratického princípu, že neexistujú ľudia prvej a druhej kategórie a že medzi ostatnými druhmi a bytosťami (vrátane hypotetických božstiev alebo mimozemšťanov kdekoľvek vo vesmíre) sú ľudia na rovnakej úrovni. Preto existencia božstiev nie je jedna z takzvaných veľkých otázok života.
Dejiny
Termín apateizmus zaviedol v roku 2001 Robert Nash.
Nezáujem
Apateista nemusí mať záujem o debatu o bohu jednoducho z dôvodu nezáujmu o tému.
Morálnosť
Tento apateistický argument hovorí, že morálka nepochádza od Boha. Preto či boh existuje alebo nie, morálka je bez vzťahu k tejto otázke a preto je existencia boha irelevantná.
Apatetický agnosticizmus
Apatetický agnosticizmus tvrdí, že žiaden rozsah a stupeň debaty nedokáže potvrdiť ani vyvrátiť existenciu jedného či viacerých božstiev, a ak jedno alebo viaceré existujú, nezdá sa, že by sa zaujímali o osud ľudstva; preto má ich existencia minimálny až žiadny dopad na ľudské záležitosti a nemala by sa teda tejto otázke venovať pozornosť.
Praktický ateizmus
Spôsob, akým by mal človek žiť svoj život s nevšímavosťou k otázke boha či bohov. Na rozdiel od apateizmu však nevníma otázku ich existencie/neexistencie ako irelevantnú.
Rivarennes
Rivarennes môže byť:
5-Aminoimidazolribotid
5-Aminoimidazolribotid (AIR) je biochemický intermediát, ktorý vzniká pri syntéze purínových nukleotidov. Tvoria sa z neho teda stavebné bloky DNA a RNA.
Syntéza
AIR vzniká z 5'-fosforibozylformylglycínamidínu (FGAM) pôsobením AIR syntetázy (AIRS), ktorá využíva ATP na aktiváciu koncovej karbonylovej skupiny, ktorú nasleduje atak dusíka viazaného na anomérny uhlík ribózy:
U vyšších eukaryotov je AIR následne karboxylovaný fosforibozylaminoimidazolkarboxylázou (AIRC), čím vzniká 5'-fosforibozyl-4-karboxy-5-aminoimidazol (CAIR):
Chemické vlastnosti
Deriváty 5-aminoimidazolu boli považované za nestabilné a teda náročné na syntézu. Prvá neenzymatická syntéza AIR bola publikovaná v roku 1988 a všeobecná metodolódia pre ďalšie príklady bola vytvorená v 90. rokoch.
Ďalší význam v biosyntéze
Prešmyky, ktoré začínajú s AIR, umožňujú využitie častí tejto zlúčeniny v ďalších biochemických dráhach. Enzýmy, ktoré katalyzujú tieto reakcie, patria do superrodiny železo-sírnych radikálových SAM proteínov, ktoré využívajú S-adenozylmetionín ako kofaktor, ktorý iniciuje tieto premenu pomocou radikálových intermediátov.
Tiamín
Vitamín tiamín obsahuje pyrimidínový kruhový systém, ktorý vzniká z AIR. Túto reakciu katalyzuje fosfometylpyrimidínsyntáza:
Táto reakcia zabudováva fragmenty označené modrou, zelenou a červenou farbou do produktu, 4-amino-5-hydroxymetyl-2-metylpyridínfosfátu.
5-Hydroxybenzimidazol
U niektorých anaeróbov je AIR prekurzorom 5,6-dimetylbenzimidazolu, ktorý sa zabudováva do vitamínu B12 pri biosyntéze kobalamínu. Počiatočnú reakciu katalyzuje 5-hydroxybenzimidazolsyntáza, ktorá tvorí 5-hydroxybenzimidazol:
Všetky uhlíkové atómy prítomné v produkte pochádzajú z AIR, ako je zvýraznené na obrázku.
Rives
Rives môže byť:
Žľab (kanál)
Zdrojnica
Začína sa v centrálnej časti obce Borský Mikuláš na pomedzí medzi lesným extravilánom a poľnohospodárskym extravilánom pri ceste z Borského Mikuláša do Lakšárskej Novej Vsi v nadmorskej výške. Patrí do obce Borský Mikuláš, okresu Senica v Trnavskom kraji a nachádza sa v geomorfologickom celku Borská nížina, v geomorfologickom podcelku Bor. .
Rivière
Rivière môže byť:
Rix
Rix môže byť:
Kapušianska ulica (Bratislava)
Kapušianska ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Ružinov, sídlisko Štrkovec a nazvaná bola podľa obce Kapušany.
Rocquencourt
Rocquencourt môže byť:
Rocquemont
Rocquemont môže byť:
Roche
Roche môže byť:
Veľká cena Singapuru 2022
Veľká cena Singapuru 2022 (angl. Formula 1 Singapore Airlines Singapore Grand Prix 2022) sa uskutočnila 2. októbra 2022 na pretekárskom okruhu Marina Bay Street Circuit v mestskom štáte Singapur. Boli to sedemnáste preteky sezóny 2022 Majstrovstiev sveta Formule 1 a prvá Veľká cena Singapuru od roku 2019, potom ako predchádzajúce dva ročníky boli zrušené kvôli pandémii koronavírusu.
Pred Veľkou cenou Singapuru oznámila Formula 1 svoj kalendár pretekov na sezónu 2023 s rekordným počtom 24 Veľkých cien, vrátane návratu do Číny a Kataru, ako aj prvej Veľkej ceny Las Vegas od roku 1982. Bolo tiež potvrdené, že počnúc sezónou 2023 sa bude každoročne konať šesť šprintových pretekov. Zároveň bolo oznámené, že Veľká cena Monaka bude súčasťou kalendára až do roku 2025.
Yuki Tsunoda a Guanyu Zhou boli svojimi tímami Scuderia AlphaTauri a Alfa Romeo Racing potvrdení aj pre sezónu 2023, takže za ne budú pretekať aj v nasledujúcej sezóne.
Fernando Alonso sa na Veľkej cene Singapuru zúčastnil svojich 351. pretekov, čím prekonal rekord v počte štartov na Veľkej cene, ktorý držal Kimi Räikkönen. Po tom, čo musel zo zdravotných dôvodov vynechať Veľkú cenu Talianska, sa Alexander Albon vrátil do kokpitu na tieto preteky.
Max Verstappen viedol pred pretekmi v priebežnom poradí jazdcov pred Charlesom Leclercom a Sergiom Pérezom.
Priebeh kvalifikácie
Charles Leclerc získal pole position pred Sergiom Pérezom a Lewisom Hamiltonom vo veľmi tesnej kvalifikácií, keď prvú trojicu delilo len 0,054 sekundy. Max Verstappen skončil až ôsmy po tom, čo musel prerušiť svoje rýchle kolo, pretože inak by nemal dostatok paliva na technickú kontrolu FIA, čo by malo za následok jeho diskvalifikáciu.
Priebeh pretekov
Sergio Pérez vyhral Veľkú cenu pred oboma jazdcami tímu Ferrari Charlesom Leclercom a Carlosom Sainzom. Pre mexického pretekára to bolo druhé víťazstvo v sezóne a celkovo štvrté v kariére.
Kvôli silnému dažďu musel byť štart pretekov odložený o viac ako hodinu. Keď prestalo pršať, preteky napokon odštartovali. V čase štartu bola trať ešte čiastočne veľmi mokrá, čiastočne vlhká a klzká. Najlepšie si s tým poradil Sergio Pérez, ktorý na štarte predbehol Charlesa Leclerca, Carlos Sainz sa tiež posunul o jednu pozíciu na tretie miesto. Líder svetového šampionátu Max Verstappen naopak zle odštartoval a klesol až na 12. miesto. V týchto náročných podmienkach bolo mimoriadne ťažké predbiehať a vodiči boli mimoriadne blízko k incidentom, ako sú kolízie a nehody. V 9. kole sa po kolízii medzi Guanyu Zhou a Nicholasom Latifim prvýkrát objavilo na trati bezpečnostné vozidlo. Verstappen sa medzitým posunul na deviate miesto.
V 20. kole museli byť preteky opäť neutralizované po tom, čo Fernando Alonso musel odstaviť svoj monopost Alpine na trati kvôli poruche motora. George Russell to využil a ako prvý jazdec prezul na pneumatiky do sucha, keďže trať čím ďalej tým viac osychala. Angličan mal spočiatku vážne problémy udržať svoje auto na trati, ale približne od 30. kola sa jeho časy výrazne zlepšili a patril k najrýchlejším jazdcom v celom poli. To nezostalo bez povšimnutia, a tak čoraz viac tímov prikazovalo svojim jazdcom, aby išli do boxov na výmenu pneumatík. Po zastávkach v boxoch zostali Pérez, Leclerc a Sainz na prvých troch miestach.
V 35. kole muselo na trať druhýkrát vyjsť bezpečnostné vozidlo, pretože Yuki Tsunoda mal nehodu; preteky pokračovali v 39. kole. Verstappen, ktorý bol medzitým piaty, pri snahe predbehnúť Landa Norrisa pred ním nedobrzdil, takže sa musel vrátiť na trať cez výbehovú zónu a klesol o niekoľko miest. Poradie na čele zostalo nezmenené. V 43. kole sa aktivoval predbiehací systém DRS. Charles Leclerc, ktorý za Pérezom zaostával o necelú sekundu, ho od tohto momentu dostal pod silný tlak, ale Mexičan dokázal odraziť všetky útoky svojho monackého súpera a po jazdeckej chybe jazdca Ferrari sa mu dokonca vzdialiť. Po dosiahnutí časového limitu 2 hodín boli preteky ukončené mávnutím šachovnicovej vlajky. Jazdec Red Bullu Sergio Pérez vyhral preteky s náskokom 7.5 sekundy pred Charlesom Leclercom, a Carlosom Sainzom. Ani následný päťsekundový trest pre Péreza za priestupok počas reštartu za bezpečnostným vozidlom nezmenil výsledok.
Max Verstappen skončil siedmy a Lewis Hamilton, ktorý štartoval z tretieho miesta, deviaty po niekoľkých jazdeckých chybách vrátane nehody v 33. kole, pri ktorej si poškodil predné krídlo.
Kvalifikácia
Poznámky:
Preteky
Poznámky:
Pébées
Pébées je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Sečovská ulica (Bratislava)
Sečovská ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Ružinov, sídlisko Štrkovec a nazvaná bola podľa obce Sečovce.
Rochegude
Rochegude môže byť:
Október 1918
Október 1918 je metonymická skratka pre označenie kumulovaných revolučných udalostí na konci prvej svetovej vojny, počas ktorých vznikol česko-slovenský štát a vytvorila sa Česko-slovenská republika.
Október 1918 a súvisiace historické udalosti
Dôsledkom udalostí Októbra 1918 sa vytvorila prvá Česko-slovenská republika ako samostatný a nezávislý štátny zväzok českého a slovenského národa na historickom území častí bývalej habsburskej monarchie.
Historickými ohniskami udalostí bola:
Roches
Roches môže byť:
Ďumbier (geomorfologická časť)
Ďumbier je geomorfologickou časťou Ďumbierskych Tatier. Zaberá najvyššiu, centrálnu časť Nízkych Tatier a najvyšším vrchom je Ďumbier.
Vymedzenie
Územie zaberá centrálnu a juhovýchodnú časť Ďumbierskych Tatier s výrazným vysokohorským rázom a mohutným hlavným hrebeňom. Na západe ju vymedzuje sedlo Zámostskej hole, kde pohorie pokračuje časťou Prašivá, severozápadným smerom nadväzujú Salatíny a na severe Demänovské vrchy. Východnú hranicu tvoria Bocianska dolina, sedlo Čertovica a údolie Štiavničky, oddeľujúce Priehybu, patriacu do Kráľovohoľských Tatier. Južným smerom sa masív zvažuje do Horehronského podolia s podcelkami Bystrianske podhorie a Lopejská kotlina.
Ochrana územia
Centrálna časť pohoria s rozsiahlou časťou Ďumbier patrí medzi prírodne najcennejšie oblasti na Slovensku, čo potvrdzuje rozsah chránených území. Takmer celá časť leží v Národnom parku Nízke Tatry, okrajové oblasti v jeho ochrannom pásme. Osobitne chránenou lokalitou je národná prírodná rezervácia Ďumbier a Skalka a národná prírodná pamiatka Vrbické pleso či Jaskyňa mŕtvych netopierov.
Turizmus
Turisticky vyhľadávané sú blízke krasové územia Demänovskej a Jánskej doliny, no jednoduchý prístup lanovkami na hlavný hrebeň spôsobuje celoročne vysokú návštevnosť najmä vrcholu Chopka. Široké možnosti na letné i zimné aktivity zaraďujú stredisko Jasná, vrátane horehronských stredísk Kosodrevina a Trangoška, medzi najprestížnejšie a najnavštevovanejšie v krajine. Celá oblasť je vybavená sieťou značkovaných trás, ktoré prepájajú zaujímavé lokality a údolia s červeno značenou hrebeňovkou (Cesta hrdinov SNP). Komplex ubytovacích možností a služieb v strediskách dopĺňajú útulne (Ďurková) a chaty (Kamenná chata pod Chopkom i Chata generála Milana Rastislava Štefánika) v blízkosti hlavného hrebeňa.
Recyklácia betónu
náhľad|Betón z budovy sa posiela do prenosného drviča. Toto je prvý krok k recyklácii betónu. náhľad|Drvenie betónu z letiska Recyklácia betónu je proces využitia sutiny zo zdemolovaných betónových konštrukcií. Recyklácia je lacnejšia a ekologickejšia než odvoz sutiny na skládku. Drvenú suť možno použiť na cestný štrk, oporné múry, štrk na terénne úpravy alebo ako surovinu na nový betón. Veľké kusy môžu byť použité ako tehly alebo dosky, alebo môžu byť zakomponované s novým betónom do štruktúr, čo je materiál nazývaný urbanit.
Dôležitosť recyklácie
Demolácia starých betónových konštrukcií (zvyčajne na vytvorenie priestoru pre nové stavby) vytvára veľké množstvo odpadu. Spomedzi rôznych druhov stavebného a demolačného odpadu tvorí betónový odpad 50 % z celkovej produkcie odpadu. Päť hlavných príčin obrovského množstva betónového odpadu je jeho nadmerné objednávanie, poškodenie počas prepravy, strata počas inštalácie, zlé spracovanie a zmena dizajnu. Najbežnejším spôsobom likvidácie betónu je jeho uloženie na skládku, čo môže znečistiť ovzdušie a vodu, keďže betón je silne alkalický.
V súlade s hierarchiou odpadového hospodárstva preto boli vytvorené rôzne postupy na recykláciu tohto materiálu.
Recyklácia betónu prispieva aj k tvorbe pracovných miest, znižuje používanie prvotných materiálov a potrebu skládkovania. Znižovaním potreby skládkovania sa prispieva k ochrane životného prostredia, inteligentnejšiemu využívaniu prírodných zdrojov, úsporám energie, čistému znižovaniu emisií skleníkových plynov a zabraňuje sa výkopom vo vidieckych/lesných oblastiach alebo ich využívaniu.
Podľa odhadov pochádza približne 7% svetových emisií oxidu uhličitého z výroby a využitia cementu, ktorý je hlavnou zložkou betónu. Veľký podiel z týchto siedmich percent pripadá na vápno, ktoré je pre výrobný proces nevyhnutné a zvyčajne sa získava pálením.
Proces recyklácie
náhľad|Závod na recykláciu betónu Opätovné použitie urbanitu (kusov betónovej sutiny) zahŕňa výber a prepravu materiálu a jeho použitie ako dlaždice alebo tehly. Materiál môže byť tvarovaný, napríklad pomocou dláta, čo môže byť náročné na prácu. Ďalším spôsobom je drvenie betónu.
Drvenie zahŕňa:
-odstraňovanie odpadu, dreva a papiera
-odstraňovanie kovov, ako sú výstuže pomocou magnetov a iných zariadení, ktoré sa majú recyklovať oddelene
Pellefigue
Pellefigue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Recyklácia betónu
Proces recyklácie
-triedenie sute podľa veľkosti
Pellefigue
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Recyklácia betónu
Proces recyklácie
-drvenie pomocou drviča a odstraňovanie iných častíc metódami, ako je ručný zber a vodná flotácia
Drvenie na stavenisku pomocou prenosných drvičov je lacnejšie a spôsobuje menšie znečistenie ako preprava materiálu do a z lomu. Veľké cestné prenosné zariadenia dokážu drviť betónovú a asfaltovú suť rýchlosťou 600 ton/h. Kompaktné, samostatné drviče dokážu rozdrviť až 150 ton/h a zmestia sa aj do užších a priestorovo náročnejších priestorov. Prídavné zariadenia na drvenie ako sú rýpadlá, dokážu rozdrviť až 100 ton/h a robia drvenie menších objemov betónovej sute ekonomickejšou cestou.
Na výrobu čistej sute z drveného betónového odpadu je potrebná veľmi opatrná demontáž a demolácia, aby sa betónový materiál udržal mimo dosahu iných materiálov, ktoré by znižovali jeho kvalitu. Po oddelení je rozbitý betón odoslaný do „mokrého“ recyklačného procesu, kde sa špinavá frakcia rozbitého betónu premyje, aby sa vyrobilo čisté kamenivo, zatiaľ čo zvyšok vytvorený pri čistení sa posiela na skládku vo forme kalu.
Situácia na Slovensku
V septembri 2016 Európska únia vydala protokol o nakladaní so stavebným odpadom, ktorý sa mimo iného zaoberá aj recykláciou betónu. Jednou z metód pri likvidácii stavebného odpadu a odpadu z demolácie, ktorý nie je nebezpečný, je spätné zasypávanie, a to najmä pri verejných a zemných prácach. Môže pomôcť pri zvyšovaní povedomia o zbere, preprave a spracovaní odpadu. Tiež môže byť užitočné v situáciách, keď nie je možné opätovné použitie, alebo recyklácia na kvalitnejšie výrobky a môže sa využiť v súvislosti s hierarchiou odpadového hospodárstva. Spätné zasypávanie však používame len ako poslednú možnosť, pretože má nevýhody: môže podkopávať snahu o opätovné použitie a recykláciu na hodnotnejšie výrobky. Stavebný odpad a odpad z demolácie by sa mal pred zasypaním spracovať, aby sa zabránilo neželaným vplyvom na životné prostredie, napríklad vylúhovaniu látok do podzemných vôd, keďže, ako bolo spomenuté, betón je silne alkalický.
Vlastnosti recyklovaného betónu
Niektoré experimenty ukázali, že recyklovaný betón je menej pevný a odolný ako betón z prírodného kameniva. To sa dá napraviť primiešaním materiálov, ako sú sadze.
Roinville
Roinville môže byť:
Romagne
Romagne môže byť:
Eteokles (syn Oidipa)
náhľad|Eteokles a Polyneikes, autor:[[Giovanni Battista Tiepolo (1696–1770)]] Eteokles alebo Eteoklés (starogr. Ἐτεοκλῆς – Eteokel, , inak Eteoklos, Eteokel, Eteókles ) je v gréckej mytológii syn tébskeho kráľa Oidipa a jeho manželky a matky Iokasty.
Životný príbeh Eteokla je podobný príbehu jeho brata Polyneika, len videný z druhej strany. Ich otcom bol Oidipus, tébsky kráľ, s ktorým sa osud zahral veľmi nemilosrdne. Keď naplnil, ukázalo sa, že Oidipus pred rokmi zabil svojho otca, kráľa Laia a vzal si za ženu jeho vdovu, svoju vlastnú matku. To všetko bez toho, aby Oidipus čokoľvek tušil.
Po tom čo sa jeho príšerná vina preukázala, Oidipova manželka a matka v jednej osobe spáchala samovraždu a Oidipus sa vlastnou rukou oslepil. Počas krátkej doby stratil priazeň svojho ľudu, zavrhli ho aj synovia Eteokles a Polyneikes, dcéra Isména ho nezavrhla, ale jedine dcéra Antigona stála pri ňom a odprevadila ho slepého, opusteného do vyhnanstva. Na konci tejto cesty našiel útočisko u aténskeho kráľa Thésea a tiež miesto svojho posledného odpočinku.
V Tébach po kráľovom vyhnaní nastali čoskoro spory medzi obomi synmi o následníctvo. Spolu so strýkom Kreónom sa nakoniec dohodli, že sa budú vždy po roku striedať. Prvý sa ujal vlády Eteokles, avšak po uplynutí prvého roka odmietol vládu svojmu bratovi odovzdať. Polyneikes sa preto uchýlil do Argu, kde ho tamojší kráľ Adrastos vľúdne prijal a čoskoro sa stal jeho zaťom. Svojho nároku o tébsky trón sa však nevzdal a pomocou svojho svokra začali onedlho zhromažďovať vojsko na ťaženie proti Tébam. Následne pod vedením siedmich vodcov vytiahli do vojny, nazývanej Siedmi proti Tébam.
Eteokles vyhlásil Polyneika za zradcu a zhromaždil všetkých mužov k obrane mesta. Vojnový stret však nepriniesol rýchle riešenie. Dohodli sa preto, že vojnu vybojujú sami bratia a čie bude víťazstvo vo vzájomnom súboji, toho bude aj víťazstvo vo vojne. Bojovali tvrdo a neľútostne, vo vyrovnanom boji nakoniec uštedril smrteľnú ranu svojmu bratovi Eteokles. Keď však chcel vziať jeho zbroj ako trofej, Polyneikes pozbieral svoje posledné sily a prebodol ho. Obrancovia mesta potom vyrazili proti dobyvateľom a Argejčania sa dali na útek. Vojna tak skončila a Téby neboli pokorené.
Kým Eteoklovi - obrancovi Téb - vystrojili pohreb so všetkými poctami, telo Polyneika – zradcu Téb – nesmelo byť z príkazu Kreóna pochované. Tomuto príkazu sa vzoprela Antigona, s pomocou bohov telo svojho brata pochovala, aby jeho duša našla večný pokoj. Kreón ju za to nechal zamurovať do rodinnej kobky. Keď sa zdvihol odpor bohov i poddaných, poslal svojho syna Haimóna, aby ju vyslobodil. Antigona však už bola mŕtva. Haimón sa z nenaplnenej lásky k nej prebodol mečom. Život si vzala aj jeho matka Eurydika.
Téby zničila po desiatich rokoch vojna, ktorú viedli Epigoni (Potomkovia). Brány Téb boli prelomené, hradby zbúrané a mesto zničené.
5'-Fosforibozyl-4-karboxy-5-aminoimidazol
5'-Fosforibozyl-4-karboxy-5-aminoimidazol (CAIR) je biochemický intermediát, ktorý vzniká pri syntéze purínových nukleotidov. Tvoria sa z neho teda stavebné bloky DNA a RNA.
Syntéza
V biosyntetickej dráhe sa CAIR následne premieňa na fosforibozylaminoimidazolsukcinokarboxamid (SACAIR) pôsobením enzýmu fosforibozylaminoimidazolsukcinokarboxamidsyntázy (PAICS). Pri reakcii dochádza k naviazaniu aspartátu za hydrolýzy ATP:
Romain
Romain môže byť:
Vozovňa Jurajov dvor
Vozovňa Jurajov dvor je vozovňa v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto, v lokalite Jurajov dvor, ktorú prevádzkuje DPB. Vozovňa je 2. prevádzky - divízie Autobusy (2DPA) a 1. prevádzky - divízia Električky (1DPE). Z vozovne sú vypravované električkové a autobusové linky do celého mesta okrem električkovej linky, ktorá je vypravovaná z Vozovne Krasňany. V areáli vozovne sa nachádza plniaca stanica CNG.
Roquebrune
Roquebrune môže byť:
Vozovňa Jurajov dvor
Vypravované linky:
Vozidlový park
Vo vozidlovom parku Vozovne Jurajov dvor sa nachádzajú 3 typy električiek a 8 typov autobusov, ktoré denne vypravuje (stav k 08.2023):
Solivarská ulica (Bratislava)
Solivarská ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Ružinov, sídlisko Štrkovec a nazvaná bola podľa Solivaru.
Romagny
Romagny môže byť:
Čínsko-sovietske konflikty (1969)
Čínsko-sovietsky konflikt bola séria ozbrojených stretov na hranici medzi ZSSR a Čínou.
Roques
Roques môže byť:
Čínsko-sovietske konflikty (1969)
Politické pozadie
Rozpory medzi Čínou a ZSSR mali dlhodobejší charakter. Mao Ce-tung zle znášal odsúdenie Stalinovho kultu osobnosti na 20. zjazde KSSZ (25. februára 1956). Po smrti Stalina si totiž práve on nárokoval vystupovať ako predstaviteľ toho správneho marxizmu a mladšieho Nikitu Chruščova už v roku 1958 (krátko po jeho skutočnom prevzatí moci v ZSSR) označil za nedôveryhodného. V roku 1959 Chruščov navštívil USA a tiež prestal podporovať čínsky jadrový výskum a odvolal z Číny 1400 expertov a technikov. ZSSR morálne podporoval Tibet (1959) a staval sa kriticky k neskoršej vojne Číny a Indie (1962). Čína kritizovala postup ZSSR v prípade demokratizačných procesov v Maďarsku a Poľsku, ústupky ZSSR v čase Karibskej krízy (Mao navrhoval použiť na USA jadrové zbrane) a v neposlednom rade zmluvu medzi ZSSR, USA a Britániou o zákaze jadrových skúšok (ktorú Čína odmietla podpísať). Mao Ce-tung dokonca označil ZSSR za nepriateľa, lebo zradil pôvodné myšlienky marxizmu-leninizmu o celosvetovej revolúcii. Tvrdil, že k myšlienke komunizmu sa približuje viac Čína ako ZSSR. Navyše začal klásť územné požiadavky. Vo februári 1964 začali o územných nárokoch Číny rokovania, no pre politickú krízu v ZSSR – Nikita Chruščov bol zbavený moci a v úrade ho vystriedal Leonid Brežnev – sa v nich nepokračovalo.
Vplyv Kultúrnej revolúcie
V druhej polovici šesťdesiatych rokov sa situácia zostrila vďaka tzv. „Veľkej proletárskej kultúrnej revolúcii“ v Číne, keď dokonca premiér Čou En-laj v jednom zo svojich prejavov doslova vyhlásil: „…pohraničná vojna so ZSSR sa začne skôr ako vojna s USA.“ Aj starí ostrieľaní „čekisti“ z KGB boli šokovaní zverstvami kultúrnej revolúcie a obávali sa, že Maov režim zdegeneruje na agresívnu ázijskú tyraniu.
Boli zaznamenané metódy najkrutejšieho mučenia, ktoré nezniesli prirovnania ani s „Veľkým terorom“ v Rusku. Syn bývalého prezidenta Liu Šao-čchiho bol vhodený pod vlak a dokonca disidentom odsúdeným na smrť bola pred verejnou popravou preťatá priedušnica a nahradená oceľovou trubičkou – aby mohli dýchať, ale nemohli vykrikovať protištátne heslá. Sám Teng Siao-pching bol poslaný na vidiek na prevýchovu „poctivou prácou“.
Čínska ľudová republika začala rušiť niektoré dvojstranné zmluvy so Sovietskym zväzom a vypovedať sovietskych „špecialistov“ zo svojho územia.
Pre KGB v tej dobe bola spravodajská činnosť v Číne najnebezpečnejšou na svete. Kremeľské vedenie bolo označované za „najväčších renegátov v dejinách ľudstva“. Sovietske veľvyslanectvo v Pekingu bolo v trvalom obliehaní „červených gardistov“ a ulica, kde sídli, bola premenovaná na „Ulicu antireviziozmu“. Keď v roku 1967 sovietski diplomati a ich rodinní príslušníci opúšťali Čínu, boli všetci bez výnimky na pekinskom letisku zbití. Jediným zdrojom informácií o dianí v krajine zostávali ľudia v teréne (Mongoli alebo ľudia stredoázijského pôvodu). Nikto z nich však nemal prístup k informáciám o formovaní čínskej politiky na najvyššej úrovni.
Invázia do ČSSR
Poslednou „kvapkou“ bol vpád Varšavskej zmluvy do ČSSR a presadzovanie tzv. „Brežnevovej doktríny“ obmedzenej suverenity v praxi. Čína sa obávala, že by k podobnému scenáru mohlo dôjsť aj na jej území. Zatiaľ čo v prípade Maďarska Mao na ZSSR tlačil a volal po „ráznejšom“ postupe, inváziu do ČSSR ostro odsúdil.
Pohraničné konflikty
Zdrojom konfliktu v pohraničí boli nepresnosti Pekinskej zmluvy z roku 1860, ktorá sa týkala hranice medzi Čínou a Ruskom. V nej sa určovala hranica brehmi riek Ussuri a Amur a ďalších avšak bez vyriešenia priestorov medzi brehmi - teda ktorej strane prináležia vodné plochy a ostrovy. V čase zhoršenia vzťahov medzi ZSSR a Čínou potom tieto nezrovnalosti poslúžili ako zámienka na pohraničné konflikty. Problémom bolo aj to, že rieky po silných povodniach niekedy mierne menili koryto.
O 9:00 miestneho času 2. marca 1969 vypukli boje, po tom čo 30 (až 300 ) čínskych vojakov tajne preniklo na Damanský ostrov (čínsky Zhenbao). Tento neobývaný kus zeme s dĺžkou asi 2 kilometre a šírkou asi 800 metrov bol sporným územím, pretože sa nachádzal uprostred hraničnej rieky Ussuri. Sovietski pohraničníci sa snažili Číňanov vypudiť, ale Číňania na ostrove aj na čínskej strane rieky spustili paľbu a zabili najmenej 30 mužov vrátane veliteľa jednotky. Čína neskôr tvrdila, že bola Sovietmi k paľbe vyprovokovaná.
V nasledujúcich dňoch obe krajiny sústredili na pobreží rieky niekoľko divízii a Číňania posilnili svoju prítomnosť na ostrove až na 300 mužov. Očakávali totiž, že ZSSR nenechá narušenie svojich hraníc bez odvety. O 8:40 ráno 15. marca 1969 po delostreleckej príprave sa na ostrove vylodilo najmenej 200 sovietskych vojakov, podporovaných asi 35 tankmi a 25 ďalšími obrnenými vozidlami. Číňania odpovedali ostreľovaním sovietskych jednotiek na druhej strane rieky. Sústredená raketová paľba napokon zlikvidovala väčšinu čínskych vojakov, čo znamenalo koniec hlavných bojov o ostrov. Od mája do septembra 1969 však v jeho okolí prebehlo 300 ďalších lokálnych prestreliek. Obe strany utrpeli v bojoch ťažké straty a napokon sa stiahli z ostrova. (Nakoniec sa Sovieti vzdali ostrova - pozri dole - a ten bol vyhlásený za svetové dedičstvo UNESCO 1. septembra 2011.)