cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eugen Vesnin
Tvorba
Počas štúdií začal písať poéziu a publikoval v Slovenských pohľadoch, časopisoch Kultúra, Pero, Prameň a iné. V tomto období sa Vesnin a jeho poézia zblížili so smerom katolícka moderna. Neskôr sa zameral na taliansky symbolizmus, po vojne sa však ako autor odmlčal. Publikovať začal v roku 1965 v Buenos Aires, svoje knižky si sám vydával, ich redakciu robil básnik Ernest Žatko-Bor. Začal širším výberom svojej poézie Zo zátišia mimóz v edícii Duch a svet, kde vyšli aj jeho ďalšie zbierky poézie: Z temena mojich hôr, 1966; Cesta na Ponzu, 1967; Ja nie som potomok zlatokopov, 1968; Aj v etrúrskych záhradách, 1970; Kytica nezábudok,1971; Ó, more, ó, more, 1973; Prehŕňajúc svoj rímsky náčrtník, 1975; Balada o neznámom Slovákovi, 1976; Albatros slovenský, 1977; Athanasia Slovaca, 1980. Osobitnú popularitu si vyslúžila Kytica nezábudok, romanticko-eroticky ladený viazaný verš inšpirovaný atmosférou Stredomoria. Hoci sa Vesnin sústredil hlavne na prímorskú romantiku, inšpiroval sa aj láskou k vlasti, do ktorej sa do konca života nevrátil, napríklad v zbierkach Balada o neznámom Slovákovi, 1976; Albatros slovenský, 1977; Athanasia Slovaca alebo Nesmrteľka z Nesmrteliek najnesmrteľnejších, 1980. Kriticky sa staval k situácii vlasti po okupácii Varšavskou zmluvou. Päťdesiat rokov žil v Taliansku a zomrel predtým, než sa jeho rodisko otvorilo svetu, v roku 1985.
Ocenenia
==Bibliografia ==
Veľký kaštieľ (Cífer)
Veľký kaštieľ je neskorobarokový kaštieľ s priľahlým parkom v obci Cífer na Potočnej ulici číslo 1. Nachádza sa v areáli hydinární. Bol postavený na konci 18. storočia.
História
Na začiatku 19. storočia bol rozšírený. Ďalšie prestavby sa uskutočnili v rokoch 1932, 1939 a 1940. Po 2. svetovej vojne bol prispôsobený na hydinárske potreby.
Architektúra
Kaštieľ má dve nadzemné poschodia a je trojkrídlovo disponovaný. Na hlavnej fasáde dominuje stredový rizalit s balkónom. Pôvodné členenie bolo narušené. Miestnosti objektu majú zaklenuté valené klenby so segmentovými lunetami. Kaplnka, ktorá patrila ku kaštieľu, bola pristavaná v 19. storočí.
Khméri
Khméri (iné názvy: Kméri, Khmérovia, Kmérovia, Kambodžania) sú základná etnická jednotka (resp. väčšinový národ) Kambodže. Malé skupiny Khmérov žijú aj vo Vietname, Thajsku, Laose a inde.
Bioantropologicky tvoria prechodný typ medzi mongoloidnou rasou a čiernou rasou. Ich jazykom je khmérčina patriaca do monkhmérskej skupiny austroázijskej jazykovej rodiny. Majú vlastné písmo – khmérske písmo, ktoré je odvodené z juhoindického písma. Khméri sú od neolitu primárne roľníkmi; pestujú hlavne ryžu. Najmä v období Angkorského kráľovstva boli významnými staviteľmi – svetoznámy je napr. komplex Angkór Vat. Nábožensky sa u Khmérov presadil brahmanizmus, od 12. storočia budhizmus (najprv mahájána, neskôr hínajána).
Saint-Méard-de-Drône
Saint-Méard-de-Drône je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Inval-Boiron
Inval-Boiron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Panamerické majstrovstvá v tchoukballe 2016
Panamerické majstrovstvá v tchoukballe 2016 boli v poradí 3. panamerické majstrovstvá v tchoukballe, ktoré organizuje Medzinárodná tchoukballová federácia (FITB). Konali sa v dňoch od 27.29. júla 2016 v meste Morelos, v štáte Morelos, v Mexiku, za účasti 6 mužských a 5 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo mužov USA. Pôvodne sa malo zúčastniť aj družstvo Čile. Titul v mužskej kategórii obhájila Brazília, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad Kolumbiou. Bronzové USA pri svojej premiére získalo prvú medailu. U žien zvíťazil Uruguaj po finálovej výhre nad Kolumbiou.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FITB k januáru 2016.
Ting Ling
Ting Ling, rodným menom Ťiang Ping-č’ bola jednou z najslávnejších čínskych spisovateliek 20. storočia. Spočiatku písala poviedky o mladých čínskych ženách, ktoré sa vymykali tradičnému štýlu života. Po roku 1930 sa stala významnou predstaviteľkou ľavicovo orientovanej literatúry.
Život
Chodila do školy, založenú jej matkou po smrti manžela. Jej nezávislosť a netradičný pohľad na svet veľmi ovplyvnil aj dcéru Ping-č’, ktorá nakoniec v roku 1922 odišla za literárnym životom a štúdiom do Šanghaja, Nankingu a Pekingu. V tejto dobe sa bližšie zaujímala o anarchizmus.
V Pekingu sa neskôr zamilovala do ľavicového básnika Chu Jie-pchina. Spoločne sa presťahovali do Západných hôr, ktoré sa nachádzajú kúsok od mesta.
Tvorba
Spočiatku písala čiastočne autobiografické príbehy o mladej hrdinke, ktorá bola odvážna, nezávislá a vášnivá ohľadom všetkého, čo robí, zároveň však hľadala zmysel života. Príbehy boli veľmi obľúbené, avšak kariéra jej manžela stagnovala. Preto sa v roku 1928 odsťahovali do Šanghaja, aby začali vydávať časopis, ktorý mal byť primárne využitý na publikovanie diela Chu Jie-pchin. Tento zámer však skrachoval, preto Chu obrátil svoju pozornosť k politike. Ting Ling sa stále venovala svojmu písaniu, vydala tri zbierky poviedok a jednu novelu. Jej manžel sa medzitým stal členom Komunistickej strany Číny. Neskôr bol roku 1931 úradmi kuomintangského režimu zatknutý a popravený. V tejto dobe sa námety diel Ting Ling posunuli viac k problémom robotníkov a pracujúcej triedy. Stala sa hlavnou predstaviteľkou ľavicovo orientovaných spisovateľov a v roku 1932 vstúpila do komunistickej strany.
Jej prechod k ľavicovo orientovanej literatúre a námetom nakoniec viedol k plodnému obdobiu. Jej dielo Šuej (1931; Záplavy) bolo označené za ukážkový príklad socialistického realizmu v Číne. Avšak rovnako ako jej manžel bola aj ona (roku 1933) zatknutá kuomintangskými úradmi. Vo väzení zostala do roku 1936, kedy prezlečená za vojaka utiekla.
Nutné je však povedať, že aj keď inklinovala ku komunistickej ideológii, nebola k nej nekritická. Niektoré jej poviedky boli cenzurované, pretože sa vyjadrovala až veľmi kriticky. (Caj i-jüan čung – V nemocnici; Jie – Noc).
Jej román Tchaj-jang čao caj Sang-kan-che šang (1948, Slnko nad riekou Sang-kan) získal veľkú obľubu, roku 1951 zaň dostala Stalinovu cenu 2. stupňa. Aj napriek tomuto úspechu bola často obviňovaná z prehnanej kritiky režimu, predovšetkým v oblasti ženských práv. Nakoniec bola v roku 1957 zo strany vylúčená. Počas Čínskej kultúrnej revolúcie bola zatknutá a na 5 rokov uväznená. Štyri roky po prepustení, roku 1979, jej bolo dovolené sa do strany vrátiť.
Jej posledné práce boli zbierky esejí, poviedok, ale aj romány. Do češtiny boli preložené jej knihy Deník slečny Suo-fej a jiné prózy a Na řece Sang-kan.
Libanonské národné futsalové družstvo žien
Libanonské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Libanon v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Association Libanaise de Football (LFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2008. Jeho najlepším výsledkom je 4. miesto na subkontinentálnom šampionáte v roku 2012.
Vrcholné podujatia
Libanonské družstvo sa predstavilo na jednom turnaji majstrovstiev Ázie, v roku 2018, keď turnaj hostilo Thajsko. Bodovalo iba po výhre nad 🇧🇭 a do štvrťfinále turnaja nepostúpilo.
Električky CMg série 1600 – 1609
Električky CMg série 1600 – 1609 sú dvojnápravové električky, vyrobené v roku 1913 podnikom Staudinger Waggonfabrik v Studénke pre prímestskú dráhu Viedeň – Bratislava. Z desiatich vozňov sa šesť postupne dostalo do Brna, kde je na svojej električkovej sieti prevádzkovala Spoločnosť brnianských elektrických pouličných dráh.
Konštrukcia
vľavo|náhľad|Interiér brnenskej električky č. 57|alt= Konštrukcia bola podobná brnianskym vozňom série 50 – 55 zo Grazu. Značne široká vozňová skriňa bola tvorená oceľovým roštom a drevenou kostrou, pojazd bol dvojnápravový. Strecha bola valená, tvorená z drevených paluboviek pokrytých plátnom. Okenné stĺpiky boli oplechované, vonkajšia spodná časť bočníc bola obložená drevenými peřejkami, čím sa tieto električky výrazne odlišovali od starších vozňov dovtedy prevádzkovaných v Brne. V bočniciach boli vždy štyri veľké spúšťacie okná uchytené v hliníkových rámoch. Sedadlá boli dvojakého typu: pozdĺž jednej bočnice bola umiestnená polstrovaná pozdĺžna lavica, na druhej strane sa nachádzali priečne usporiadané dvojité sedadlá potiahnuté kožou. Plošiny boli úzke, uzatvárané mrežovým zábradlím. Elektrická výzbroj AEG bola tvorená kontrolérom B6-30, ktorý mal sedem jazdných a šesť brzdových stupňov. Brzda bola elektrodynamická a ručná. Odpory boli umiestnené pod podlahou vozňa. Električky boli z výroby vybavené pantografom.
Vzhľad týchto električiek navrhol rakúsky architekt Otto Wagner. Od tohto typu boli odvodené aj zhodné vlečné vozne Ch série 1525 – 1533, ktoré boli priamo určené pre prevádzku s električkami CMg 1600 – 1609.
Dodávky električiek
V roku 1913 bolo vyrobených celkom 10 motorových vozňov tohto typu.
Viedeň – Bratislava
náhľad|Električka č. 1607 na muzeálnej dráhe v Mariazelli Vozne boli vyrobené v roku 1913 pre potreby dopravcu Localbahn Wien – Pressburg (LWP), ktorý v roku 1914 začal prevádzku na novo postavenej medzimestskej dráhe z Viedne do Bratislavy. Dostali železničný rad CMg (C = tretia trieda, M = motorový vozeň, g = jednosmerné napájanie), sériu čísel 1600 – 1609 a jazdili na prímestskom viedenskom úseku medzi stanicami Wien–Grossmarkthalle a Gross Schwechat. Sériou CMg boli označené aj električky série 1610 – 1613, ktoré pochádzali z budapeštianskej vagóniky Ganz a ktoré obsluhovali prímestský úsek tejto dráhy v Bratislave.
Pretože frekvencia cestujúcich nebola na viedenskom prímestskom úseku tak vysoká, ako sa predpokladalo, odpredala LWP tri vozne č. 1602 – 1604 v roku 1915 do Brna. Zvyšné električky č. 1600, 1601 a 1605 – 1609 naďalej jazdili vo Viedni, v roku 1921 boli po zoštátnení dráhy označené radom BBO ET 24 (čísla ET 24.01 – 07), od roku 1938 niesli v rámci Deutsche Reichsbahn rad ET 187 (čísla ET 187.21 – 27). V roku 1944 boli kvôli leteckému bombardovaniu tri vozidlá (pôvodných čísel 1601, 1606 a 1608) odoslané do železničnej stanice v Brežanoch, kde sa dočkali konca druhej svetovej vojny. Tam je zhabali Česko-slovenské štátne dráhy a odpredali je opäť do Brna. Vo Viedni tak zostali po roku 1945 len električky pôvodných čísel 1600, 1605, 1607 a 1609, ktoré ÖBB označila radom 4924 (čísla 4924.01, 03, 05 a 07). Vyradené z prevádzky boli v roku 1954. Vozeň ev. č. 1607 potom prevzalo električkové múzeum Mariazell. V roku 1996 bola pre Mariazellskou múzeum v Ústredných dielňach Dopravného podniku mesta Brna renovovaná historická súprava motorového vozidla CMg ev. č. 1607 a vlečného vozidla Ch ev. č. 1531, ktorá je od tej doby príležitostne vyrozprávaná na muzeálne dráhe z Mariazell na Erlaufsee.
Brno
náhľad|Brnianska električka ev. č. 57 v roku 2000 V roku 1915 odkúpila Společnost brněnských pouličních drah elektrických od Viedenskej–bratislavskej dráhy tri električky pôvodných čísel 1602 – 1604, ktoré boli kvôli nižšej frekvencii cestujúcich nadbytočné. V Brne boli ešte toho istého roku zaradené do prevádzky pod číslami 56 – 58, ich pôvodné pantografy nahradil v Brne vtedy obvyklý tyčový zberač. Vzhľadom na veľmi široké vozové skrine ( oproti približne u ostatných brnianskych vozňov) mohli spoločne s električkami série 50 – 55, ktoré boli taky veľmi široké, obsluhovať iba trať Královo Pole – Pisárky, ktorá bola dimenzovaná na nákladnú prevádzku so širokými železničnými vagónmi. V 30. rokoch 20. storočia bol tyčový zberač nahradený lýrovým, vozne tejto série však boli v tejto dobe využívané kvôli dodávkam nových električiek menej, obsluhovali vložené vlaky liniek 1 a 6, prípadne boli nasadzované v čase zvýšenej frekvencie cestujúcich. Za druhej svetovej vojny jazdili s dvoma vlečnými vozne na prídavnej linke A medzi hlavnou stanicou a Královo Polom. Počas ich brnianskej prevádzky došlo aj k výmene ich kontrolérov AEG za kontroléry Škoda BRNO I.
V apríli 1945 zhorel pri požiari vozovne Pisárky vozeň č. 58, zvyšné dve električky zostali v osobnej prevádzke. V roku 1946 kúpil brniansky dopravný podnik od Česko-slovenských štátnych dráh ďalšie tri viedenské električky CMg, ktoré ČSD zabavili ako vojnovú korisť, ktorá sa na konci druhej svetovej vojny nachádzala v železničnej stanici v Břežanoch (spoločne s nimi získal DP aj dva vlečné vozne Ch ev. č. 1529 a 1531; tie zostali odstavené a slúžili ako zdroje náhradných dielov). Vozidlá pôvodných čísel 1601, 1606 a 1608 boli v Brne zaradené do prevádzky s číslami 153 – 155, pričom vozeň č. 155 nebol opravený a slúžil len ako záloha. Všetky brnianske električky boli v roku 1950 prečíslované, pričom rad CMg získala čísla 14 – 18. Neopravený vozeň č. 18 bol vzápätí preradený medzi služobné a získal číslo 515. Električky CMg boli naďalej využívané na trati Královo Pole – Pisárky na vložených vlakoch a veľtržných linkách, obsluhovali však aj linku 10 vedúcu po bývalej železničnej trati do Líšne. V roku 1960 došlo k vyradeniu vozňa č. 17 (jeho číslo prevzal vozeň č. 515), všetky ostatné električky tejto série boli vyradené v roku 1964 v súvislosti s dodávkami nových električiek Tatra T3.
Medzi služobné bol v roku 1964 zaradený iba vozeň č. 15, ktorý získal nové číslo 815. Ten bol z prevádzky odstavený roku 1967. Renovácia vozidla sa uskutočnila v rokoch 1968 – 1969, kedy bol vozeň upravený do podoby, v akej jazdil v 30. a 40. rokoch 20. storočia. V roku 1971 bol vozeň č. 57, spoločne s ostatnými do tej doby renovovanými električkami, odovzdaný Technickému múzeu v Brne, ktoré ho zaradilo do svojej vznikajúcej zbierky vozidiel MHD.
Historické vozidlá
Do súčasnosti sa dochovali celkom 2 vozne:
Irles
Irles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Turkménske národné futsalové družstvo žien
Turkménske národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Turkménsko v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Turkmenistanyn Futbol Federasiyasy (TFF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2011.
Vrcholné podujatia
Turkménske družstvo sa predstavilo na jednom turnaji Ázijských halových hier, v roku 2017, keď hry hostilo práve Turkménsko. Po troch prehrách v základnej skupine nepostúpilo do play-off.
Družstvo sa zúčastnilo aj jedného turnaja majstrovstiev Ázie. Na turnaji v roku 2018, organizovaným Thajskom, prehralo oba zápasy základnej skupiny a do štvrťfinálových zápasov play-off nepostúpilo.
Saint-Méard-de-Gurçon
Saint-Méard-de-Gurçon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Clickbait
Clickbait (z angl. click – kliknutie a bait – návnada) je upútavka (väčšinou nadpis webovej stránky, článku alebo miniatúra videa) vytvorená tak, aby návštevníka zaujala či presvedčila natoľko, aby klikol na s ňou spojený hyperlink. Ten ho obyčajne zavedie na článok alebo video s pochybným, respektíve s upútavkou iba čiastočne alebo vôbec nesúvisiacim obsahom. Využíva senzačné titulky alebo príťažlivé obrázky, ktorých cieľom je primäť návštevníka ku klikaniu a zdieľaniu materiálov na sociálnych sieťach alebo na zvyšovanie návštevnosti webovej stránky. Nie je pri tom dôležité, či si daný text návštevník prečíta, ale o to, že zvýšil návštevnosť. Clickbaity môžu byť nebezpečné aj preto, že články zvyknú obsahovať škodlivý kód alebo šíria falošné správy.
Typický nadpis clickbaitu sa snaží vzbudiť pozornosť a zvedavosť čitateľa, ale neposkytne dostatok informácií, ktoré by záujem nasýtili. Záujemca preto musí kliknúť na hyperlink vedúci k ďalšiemu obsahu. Z historického pohľadu je technika clickbaitu odvodená z bulvárnej žurnalistiky, ktorá prezentuje málo známe alebo neznáme správy a využíva nadpisy priťahujúce pozornosť, vrátane zveličovania informácií, šírenia škandálov a senzácií.
Protiváha
Použitie clickbaitu malo aj politické dôsledky pri poškodzovaní mena politikov a inštitúcií, pričom viedlo k rastu popularity rôznej „alternatívnej“ politiky. Katherine Vinerová, šéfredaktorka novín The Guardian, sa vyjadrila, že „jednoduché klikanie na úkor presnosti a dôveryhodnosti“ podkopáva hodnoty žurnalistiky a pravdy. Emotívne témy s výraznými nadpismi sú široko zdieľané a klikané, čo vedie k „hromadeniu hanebností“ a množeniu takýchto webových stránok naprieč politickým spektrom – vrátane Breitbart News, Huffington Post, Salon, Townhall a Gawker Media blogy – ktoré tak profitujú z vytvárania zdieľateľných krátkych textov (často s veľkým množstvom reklamy) podsúvajúcich jednoduché stanoviská k politickým a kultúrnym záležitostiam.
Kambodžania
Kambodžania môžu byť:
Jumel
Jumel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Milan Fijala
Milan Fijala, tiež Milan Fiala (* 16. február 1877, Dunajská Streda† 16. január 1964, Bratislava) bol slovenský odborár a komunistický politik nemeckého pôvodu v období medzivojnového Česko-Slovenska.
Povolaním bol kovorobotník. Už v roku 1894 bol organizovaný v odborovom hnutí pracovníkov kovopriemyslu v Bratislave. V obecných voľbách v roku 1923 bol za Komunistickú stranu Česko-Slovenska (KSČ) zvolený za poslanca bratislavského mestského zastupiteľstva. Po parlamentných voľbách v roku 1925 získal senátorský mandát v Národnom zhromaždení. V senáte zasadal v kultúrnom a technicko-dopravnom výbore. V parlamente vystupoval po nemecky. V obecných voľbách v roku 1938 kandidoval do bratislavského mestského zastupiteľstva za nemeckú sociálnodemokratickú stranu (nemecky: Deutsche sozialdemokratische Arbeiterpartei in der Tschechoslowakischen Republik) (DSAP).
V roku 1948 bol ešte vo svojich 71 rokoch zamestnaný v podniku Dunostrov v Dunajskej Strede a stále bol činný v odborovom hnutí.
Isla Fisherová
Isla Lang Fisherová (* 3. február 1976, Mascat, Omán) je austrálska herečka, známa z filmov Ako uloviť družičku (2005) alebo Veľký Gatsby (2013). Od roku 2010 je vydatá za herca Sacha Baron Cohena a má s ním tri deti.
Životopis
Narodila sa v arabskom meste Maskat. Jej rodičia sú škótskeho pôvodu a do Ománu sa presťahovali, pretože tam jej otec pracoval pre OSN. Má štyroch bratov a keď mala Isla sedem rokov, presťahovali sa do austrálskeho mesta Perth.
Kariéra
Zhruba v jej deviatich rokoch sa prvý krát objavila v reklame jednej austrálskej televízie. Časom sa objavila v austrálskych seriáloch v menších rolách. V sedemnástich rokoch dostala prvú väčšiu rolu v televíznom seriáli Domov v zálive, kde účinkovala tri roky. Následne študovala na umeleckej škole v Paríži s odborom mimika a komédia.
Po čase sa presťahovala do Londýna, kde sa objavovala v muzikáloch a pantomimických predstaveniach pre televíziu BBC.
V roku 2007 sa na hereckom pľaci stretla s hercami ako sú Joseph Gordon-Levitt či Jeff Daniels vo filme Ten, kto dáva bacha. Pôvodne sa mala objaviť aj vo filme Simpsonovci. Venuje sa tiež dabingu a v roku 2010 dabovala postavičku v animovanej rozprávke Horton.
V roku 2009 stvárnila v snímke Spoveď nákupnej maniačky absolventku vysokej školy Rebeccu Bloomwoodovú, ktorá pracuje ako redaktorka, závislá na nakupovaní. Napriek kritike jej postava vyniesla tretiu nomináciu na Teen Choice Awards. V roku 2013 sa objavila v trháku Veľký Gatsby s hercami ako Leonardo DiCaprio či Tobey Maguire, ako aj v trileri Podfukári, kde si zahrala popri Morganovi Freemanovi. V druhej časti, ktorá sa natáčala v roku 2016, sa Isla kvôli tehotenstvu neobjavila.
Osobný život
Od roku 2010 je vydatá za herca Sacha Baron Cohena, s ktorým má tri deti. Zoznámili sa v roku 2002 na párty v Austrálií a o dva roky sa zasnúbili. Kvôli svadbe so Sachom konvertovala na židovskú vieru. Jej herecké plány do budúcna nie sú známe.
Smok
Smok môže byť:
Správa (film)
Správa, v anglickej produkcii ako The Auschwitz Report, je slovensko-česko-nemecký historický dramatický film režiséra Petra Bebjaka z roku 2021. Film sa venuje príbehu Rudolfa Vrbu a Alfréda Wetzlera, slovenských židov, ktorí utiekli z Koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau. Film mal naplánovanú premiéru na Slovensku 28. januára 2021, deň po Medzinárodnom dni pamiatky obetí holokaustu, ktorá bola pre pandémiu ochorenia COVID-19 presunutá. Tvorcovia v deň plánovanej premiéry zverejnili trailer filmu. Premiéru mal v Spojených štátoch v Los Angeles 27. januára 2021 prostredníctvom medzinárodnej židovskej organizácie pre ľudské práva.
Hudba
Hudbu k filmu zložil Mario Schneider. Titulnú skladbu Červené polia naspievala speváčka Sima Martausová, singel s videoklipom vyšiel 11. novembra 2020.
Ocenenia
6. novembra 2020 nominovala Slovenská filmová a televízna akadémia (SFTA) film Správa ako slovenského národného kandidáta na cenu americkej Akadémie filmových umení a vied (AMPAS) v kategórii najlepší medzinárodný celovečerný film.
Saint-Médard-d’Excideuil
Saint-Médard-d’Excideuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Javorník (vrch v Kremnických vrchoch)
Javorník je vrch v Kremnických vrchoch. Leží približne východne od Kremnice.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Kremnických vrchov a je najvyšším vrchom geomorfologického podcelku Kunešovská hornatina. Javorník leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Žiar nad Hronom a v katastrálnom území mesta Kremnica. Je súčasťou hrebeňa, ktorý vybieha západným smerom zo Zlatej studne.
Opis
Javorník tvorí zakončenie hrebeňa, ktorý zo severnej strany vymedzuje Partizánska dolina a z juhu údolie potoka Smrečník. Ten odvodňuje južné svahy vrchu, pokým voda zo severných svahov tečie riečkou Skalka do Kremnického potoka. Severne susedí vrch Hladká, východne ležia v hlavnom hrebeni vrchy Zlatá studňa , Velestúr a Smrečník. Juhozápadne sa nachádza Kremnický štít a západným smerom Krahuľský vrch. Najbližším sídlom sú asi severozápadne ležiace Krahule, nepatrne vzdialenejšia je juhozápadne ležiaca Kremnica.
Výhľady
Riedky porast na časti vrcholu Javorníka umožňuje obmedzený výhľad na široké okolie. Pozorovateľné sú okolité vrchy pohoria, no pri priaznivých podmienkach je možné vidieť aj časť Strážovských vrchov, Vtáčnika či Pohronského Inovca.
Prístup
Na Javorník nevedie značená turistická trasa. Tie vedú severne i južne situovanými údoliami a práve z nich je najľahší prístup na vrchol. Severozápadným úpätím vedie i cesta z Kremnice na Skalku.
Chromium OS
Chromium OS je open-source vývojová verzia Chrome OS, operačného systému od Google. Chromium OS je založený na linuxovom jadre a používa prehliadač Chromium ako hlavné používateľské rozhranie. Ako výsledok, Chromium OS primárne podporuje webové aplikácie.
Architektúra
Architektúra je trojvrstvová, zložená z troch hlavných komponentov.
L’Échelle-Saint-Aurin
L’ Échelle-Saint-Aurin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paľko (priezvisko)
Paľko je slovenské priezvisko odvodené od mena Pavol. Najčastejšie je v obci Korytárky (okres Detva) a meste Vranov nad Topľou.
Známi nositelia
Pozri v článku Paľko
Malý Minčol (vrch v Čergove)
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, na hranici okresov Stará Ľubovňa a Bardejov a zasahuje na katastrálne územie obce Šarišské Jastrabie, Livovská Huta a Lukov. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná Livovská Huta, severovýchodne leží Lukov a Malcov, severne Lenartov, Obručné a Ruská Voľa nad Popradom a západným smerom Čirč, Šarišské Jastrabie a Kyjov.
Opis
Malý Minčol leží v severnej časti hlavného hrebeňa, ktorý vedie od Minčola severným smerom na Murianik. Východne sa nachádza Pálenica, Stašková a Jasenov , južne Dvoriská , Forgáčka , Stredný vrch  a Minčol, západne Minčolík , Hriňova hora  a Lazovský vrch  a severne Dlhá , Murianik, Krivá  a Jaseňov. Hrebeňom vedie európske rozvodie Visly a Dunaja; západné a juhozápadné svahy odvodňuje potok Soliská do rieky Poprad, severné Večný potok a juhovýchodné Krížovský a Banský potok do Tople. Na vrchole je križovatka značených turistických chodníkov.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Busov, Levočské vrchy, vrcholy Vysokých Tatier, Spišskú Maguru, Ľubovniansku vrchovinu, Pieniny a prihraničné vrchy južného Poľska.
Majstrovstvá sveta v rely 1999
Majstrovstvá sveta v rely 1999 boli 27. ročníkom Majstrovstiev sveta v rely. Sezóna obsahovala 14 pretekov rely. Tommi Mäkinen vyhral svoj štvrtý titul majstra sveta, pričom jazdil za tím Mitsubishi. Za ním skončili druhý Richard Burns a tretí Didier Auriol. Titul pre konštruktérov získala Toyota, druhé skončilo Subaru a tretie Mitsubishi.
Štefan Kožka
Absolvoval VŠMU v Bratislave. Po jej skončení začal v roku 1977 pôsobiť v trnavskom DJP. V roku 1988 prešiel do bratislavského Poetického súboru. Neskôr, po zlúčení Poetického súboru s týmto divadlom, pôsobil v divadle Nová scéna.
Medzi diela, v ktorých účinkoval, patria napríklad muzikály Mata Hari (2013), Fidlikant na streche (2007) a František z Assisi (2010), komédie Figaro sem, Figaro tam (2011) a Šialené nožničky (2010), či hra Ešte jeden do partie (2010). Ako režisér pôsobil na muzikáloch Hair (2003), Muzikálový sen (2011), Cigáni idú do neba (2012), Sláva (2013), Vyhadzovači (2013) a HairSpray (2014). Z televíznej tvorby účinkoval v diele Tisícročná včela (1983), v seriáli Alžbetin dvor (1986), či vo filmoch Sladké starosti (1984) , Fontána pre Zuzanu 2 (1993) , Zurvalec (1993) , Súkromná vojna (1977), Smrť šitá na mieru (1979), Pomocník (1981) a Šiesta veta (1986). Neskôr účinkoval i vo viacerých televíznych seriáloch, ako napríklad Búrlivé víno a Horná Dolná.
Hey Boy Hey Girl
„Hey Boy Hey Girl“ je singel vydaný britskou elektronickou dvojicou The Chemical Brothers z ich albumu Surrender z roku 1999. Vokálny vzor „Hey Girls B-Boys, superstar DJs, here we go!“ bola prevzatá zo skladby „The Roof Is On Fire“ od skupiny Rock Master Scott & the Dynamic Three. Singel sa dostal na 3. miesto v UK Singles Chart a zostal v tabuľke 10 týždňov.
Eddie Cochran
Ray Edward "Eddie" Cochran (* 3. október 1938, Albert Lea, Minnesota, USA† 17. apríl 1960, Bath, Spojené kráľovstvo ) bol americký spevák, gitarista a skladateľ, priekopník rock and rollu.
Na začiatku svojej kariéry spolupracoval s Hankom Cochranom. Hoci neboli príbuzní, vystupovali pod názvom The Cochran Brothers. Je autorom hitu Summertime Blues, ktorý prerobilo mnoho známych hudobníkov, vrátane The Who a Blue Cheer.
Zomrel pri dopravnej nehode počas britského turné vo veku 21 rokov. V roku 1987 bol uvedený do Rock and Roll Hall of Fame. .
Palko (priezvisko)
Palko je slovenské priezvisko odvodené od mena Pavol. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v Prešove a Štiavniku (okres Bytča), potom v Košiciach, Žakarovciach (okres Gelnica) a Gelnici.
Známi nositelia
Pozri v článku Palko
L’Étoile (Somme)
L’Étoile je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Médard-de-Mussidan
Saint-Médard-de-Mussidan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Chromebox
náhľad|Samsung Chromebox
Majstrovstvá Európy v atletike 2010
20. Majstrovstvá Európy v atletike sa uskutočnili v dňoch 27. júna – 1. augusta v španielskej Barcelone na olympijskom štadióne Estadi Olímpic Lluís Companys, na ktorom sa konali letné olympijské hry v roku 1992.
Chromebox
Chromebox je osobný počítač, na ktorom beží operačný systém Chrome OS. Je to stolný variant notebooku Chromebook.
Saint-Médard-de-Mussidan
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy v atletike 2010
Muži
thumb|Christophe Lemaitre – víťaz behu na 100 aj 200 metrov
Chromebox
Chromeboxy ako aj ostatné zariadenia s Chrome OS primárne podporujú webové aplikácie, teda výrazne závisia na pripojení na internet. Pripojenie môže byť bezdrôtové alebo cez ethernetový port.
Majstrovstvá Európy v atletike 2010
Ženy
thumb|Verena Sailerová – víťazka behu na 100 metrov
Medailová bilancia
thumb|Maskot Majstrovstiev Európy 2010 - "Barni"
Chromebox
Tieto stroje sú klasifikované ako malé PC a typicky obsahujú sieťový vypínač a sadu pripojení na podporu klávesnice, ukazovacieho zariadenia a jedného alebo viac monitorov. Ako úložisko sa používajú SSD disky a tlačiarne sú podporované iba bezdrôtové. Prvý Chromebok uviedol Samsung 26. mája 2012, obsahoval dvojjadrový procesor Intel Celeron 867 na 1,3 GHz a 6 USB 2.0 portov a dva porty DisplayPort++ kompatibilné s HDMI, DVI a VGA.
Chromebook
náhľad|Chromebook Samsung Series 3
Chromebook je notebook, na ktorom beží linuxový operačný systém Chrome OS. Tieto zariadenia boli pôvodne určené na prácu počas pripojenia na internet, pričom väčšina aplikácií a údajov bola založená na cloude. Pôvodný Chromebook bol príkladom tenkého klienta. Po uvedení boli niektoré aplikácie (Gmail, Docs, Sheets a Slides) prepísané na beh aj v offline režime a sú dostupné aj androidové aplikácie pre Chromebooky, čo robí túto platformu použiteľnú aj na viac všeobecné použitie ako typický tenký klient.
Prvé Chromebooky od Aceru a Samsungu sa začali predávať 15. júna 2011. Neskôr bola uvedená desktopová verzia Chromebox v máji 2012 a zariadenie všetko v jednom predstavila v roku 2014 firma LG Electronics.
Chromebooky sa primárne predávajú priamo od Google a ich retailových partnerov. V roku 2012 boli školy najväčšími odberateľmi.
Na Google I/O 2016 zaznelo, že budú pre vybrané Chromebooky dostupné aj Android aplikácie cez Google Play Store, čo bude mať za následok dva obchody s aplikáciami v Chrome OS.
V marci 2018 Acer a Google oznámili vytvorenie prvého tabletu Chromebook: karta Chromebook 10. Toto zariadenie malo súťažiť s trhom so zľavou tabletov Apple iPad na trhu vzdelávania. Obrazovka karty 10 (9,7 palca, rozlíšenie 2048 x 1536) bola identická s obrazovkou iPadu. Zariadenie obsahuje stylus. Ani jedno zariadenie neobsahuje klávesnicu.
Paľko
Paľko môže byť:
Azerbajdžan na Letných olympijských hrách 2012
Azerbajdžan na Letných olympijských hrách 2012 v Londýne v Spojenom kráľovstve reprezentovalo 53 športovcov, z toho 14 žien v 15 športoch. Reprezentanti získali 10 medailí: 2 zlaté, 2 strieborné a 6 bronzových. Vlajkonosičmi výpravy boli Elnur Mammadli a Toghrul Asgarov.
Collegium Humanum – Varšavská univerzita manažmentu
Collegium Humanum – Varšavská univerzita manažmentu je medzinárodná, súkromná vysoká škola so sídlom vo Varšave a detašovanými pracoviskami v Rzeszówe, Poznani, v Česku (Praha, Frýdek-Místek), na Slovensku (Bratislava, Košice) a v Uzbekistane (Andižan).
História
Vysoká škola bola zriadená rozhodnutím Ministra vedy a vysokého školstva na žiadosť Inštitútu medzinárodných štúdií a vzdelávania Humanum s.r.o. so sídlom vo Varšave a bola zapísaná do Zoznamu súkromných vysokých škôl Ministerstva vedy a vysokého školstva v Poľsku pod č. 383.
Collegium Humanum je členom Business Graduates Association.
Collegium Humanum získalo v roku 2020 Pamätnú medailu „Pro Masovia” za prínos pre hospodársky, spoločenský a kultúrny rozvoj Mazovského regiónu.
Od roku 2020 je Collegium Humanum signatárom PRME (the Principles for Responsible Management Education), fóra prestížnych manažérskych a marketingových univerzít na svete, pôsobiaceho pod záštitou OSN, ktorého cieľom je formovanie postoja spoločenskej zodpovednosti medzi budúcimi lídrami v biznise, politike a iných rozmeroch verejného života.
Odbor postgraduálneho štúdia Executive Master of Business Administration (MBA) na Collegium Humanum získal Profesionálnu triedu v ratingu programov MBA Asociácie manažérskeho vzdelávania Fórum 2020.
Od roku 2020 je Collegium Humanum členom CEEMAN, the International Association for Management Development in Dynamic Societies.
Vydavateľstvá
Univerzita vydáva vedecké časopisy:
La Chaussée-Tirancourt
La Chaussée-Tirancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2020
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2020 boli 22. majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien, ktoré organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Tímy mali hrať v šiestich výkonnostných skupinách, avšak štyri turnaje boli zrušené pre pandémiu ochorenia COVID-19. Hrali sa iba turnaje II. B a III. divízie.
Top divízia
Svetový šampionát v ľadovom hokeji žien 2020 sa mal konať v kanadských mestách Halifax a Truro od 31. marca do 10. apríla 2020. Tímy Fínska, Kanady, Ruska, Švajčiarska a USA mali hrať v skupine A a tímy Česka, Dánska, Japonska, Maďarska a Nemecka mali hrať v skupine B.
I. A divízia
Turnaj I. A divízie Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji žien 2020 sa mal hrať v Angers vo Francúzsku od 12. do 18. apríla 2020. Mali sa ho zúčastniť tímy Francúzska, Holandska, Nórska, Rakúska, Slovenska a Švédska.
II. B divízia
Turnaj II. B divízie Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji žien 2020 sa hral v Akureyri na Islande od 23. do 29. februára 2020.
Poznámka: Austrália mala pôvodne postúpiť do II. A divízie, ale napokon nepostúpila, pretože z II. A divízie nikto nezostúpil.
III. divízia
Turnaj III. divízie Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji žien 2020 sa hral v Sofii v Bulharsku od 4. do 10. decembra 2019.
Sumy
Sumy sú mesto na Ukrajine, administratívne centrum Sumskej oblasti. Leží na severovýchode Ukrajiny, na rieke Psiol, neďaleko hraníc s Ruskom. K 1. aprílu 2010 mali 274 558 obyvateľov.
Saint-Michel-de-Double
Saint-Michel-de-Double je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nicolás Avellaneda
Nicolás Remigio Aurelio Avellaneda Silva (* 3. október 1837, San Miguel de Tucumán – † 25. november 1885, medzinárodné vody) bol argentínsky politik, právnik, novinár a pedagóg. V roku 1874 sa stal 3. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 8. prezidenta krajiny. Pred tým pôsobil ako minister spravodlivosti a verejného školstva.
Mladosť a profesionálne začiatky
Narodil sa v meste San Miguel de Tucumán na severozápade Argentíny. Jeho otec Marco Avellaneda bol guvernérom provincie Tucumán, no dostal sa do opozície voči guvernérovi provincie Buenos Aires Juanovi Manuelovi de Rosasovi, za čo bol v roku 1841 po neúspešných bojoch popravený. S matkou tak následne radšej odišla celá zvyšná rodina do Bolívie. Po návrate študoval Avellaneda právo na univerzite v meste Córdoba, ktoré však nedokončil. Už v roku 1857 súčasne začal pracovať ako novinár v denníku El Comercio Del Plata. Štúdium práva tak ukončil nakoniec v Buenos Aires, kde stretol významného intelektuála Dominga Faustina Sarmienta. Aj vďaka jeho pôsobeniu začal následne Avellaneda pracovať ako profesor ekonómie na Univerzite Buenos Aires, kde napísal viacero odborných publikácii spájajúcich právo a ekonómiu. Už v roku 1859 vstúpil do politiky. Politike sa venoval aj jeho brat Marco Aurelio Avellaneda, ktorý bol niekoľkokrát ministrom a senátorom.
Potom, čo sa prezidentom stal Domingo Faustino Sarmiento, bol Avellaneda v októbri 1868 vymenovaný do funkcie ministra spravodlivosti a verejného školstva. Jeho pôsobenie v tejto funkcii je hodnotené veľmi kladne. Zdieľal myšlienky prezidenta Sarmienta ohľadne rozvoja školstva, ktoré aj Avellaneda považoval za najvýznamnejší zdroj budúcej demokratizácie a konsolidácie Argentíny. Zameral sa preto na masívny rozvoj školstva, boli zakladané nové školy, vzdelávacie ústavy pre budúcich učiteľov a bol vytvorený moderný školský systém. Avellaneda tak realizoval myšlienky prezidenta Sarmienta, ktorý sa tak mohol venovať sociálnym problémom krajiny. Počas celej dĺžky jeho funkčného obdobia vo funkcii ministra došlo k vytvoreniu 800 nových škôl, ktoré tak doplnili 1 000 už existujúcich, počet študentov sa zvýšil z 30 000 až na 100 000. V roku 1873 ho prezident Sarmiento presvedčil, aby kandidoval v ďalších voľbách za prezidenta republiky, s čím Avellaneda súhlasil. Získal tiež podporu viceprezidenta Adolfa Alsinu a významného generála Julia Argentina Rocu. Aby však mohol viesť kampaň, v auguste 1873 rezignoval, pričom v apríli 1874 nakoniec prezidentské voľby vyhral, keď porazil bývalého prezidenta Bartolomého Mitreho.
Prezident Argentíny
Avellaneda sa stal prvým civilným prezidentom Argentíny, keď pred tým neslúžil nikdy v armáde. V tomto čase mal iba 37 rokov. Proti výsledkom volieb sa ale ohradil bývalý prezident Mitre, ktorý ich označil za zmanipulované a vytiahol do boja. Bol však porazený generálom Juliom Argentinom Rocom. Mitre bol následne súdený, ale po zásahu Avellanedu bol oslobodený v záujme upokojenia situácie v krajine. Aby stabilizáciu ešte viac podporil, vybral si dvoch podporovateľov Mitreho do svojej vlády. Už na začiatku roka 1875 však nová vláda čelila veľkým ekonomickým problémom, ktoré vyplývali z vysokých štátnych výdavkov a vysokých štátnych dlhov a nutnosti ich splácania. Ekonomické opatrenia vlády skôr situáciu zhoršili, na svetových trhoch sa znížili ceny surovín, ktoré Argentína vyvážala, čo vyvolalo ekonomickú krízu. Avellaneda bol preto prinútený pristúpiť k šetreniu, prepustil tisíce štátnych zamestnancov a znížil verejné výdavky. Krízu sa podarilo čiastočne prekonať a prezident pristúpil k presadeniu tzv. Zákona Avellaneda, ktorý mal podporovať imigráciu európskych prisťahovalcov do Argentíny. Predovšetkým malo dôjsť k právnej úprave imigrácie, aby už nebola chaotická ako pred tým a dostala jasné pravidlá. Vďaka tomu začali do Argentíny prichádzať predovšetkým farmári, ktorí začali osídľovať aj riedko obývané časti krajiny. Za vlády prezidenta Avellanedu došlo tiež k začiatku spracovávania a vývozu mrazeného hovädzieho mäsa, ktoré sa neskôr stalo jedným z hlavných vývozných komodít Argentíny. Súčasne s rozvojom poľnohospodárstva a potravinárstva došlo tiež k rozvoju aj iných častí štátu a spoločnosti. Železničná sieť sa výrazne rozširovala, čo podporovalo nie len osídľovanie, či obchod, ale i ekonomiku.
V roku 1877 zomrel bývalý viceprezident Adolfo Alsina, ktorý bol veľkým podporovateľom Avellanedu. Súčasne s tým skončil politický mier s Mitrem a jeho stúpencami, ktorí následne opustili vládu. Prezident tak o podporu požiadal bývalého prezidenta Sarmienta, ktorý prijal dve ministerstvá vo vláde. Po politických útokoch zo strany Mitreho podporovateľov ale o krátky čas radšej rezignoval. V tomto období sa súčasne rozbehli snahy Argentíny o posunutie svojich hraníc smerom na juh, pričom túto expanziu viedol generál Roca. Tým začala krvavá vojna s tamojšími indiánmi, ktorých Roca postupne porážal. Vďaka tomu sa územie Argentíny rozširovalo rýchlo smerom na juh, čím sa Argentína výrazne zväčšila. Pred koncom svojho funkčného obdobia sa prezident začal snažiť presadiť konečné uskutočnenie federalizácie mesta Buenos Aires, ktoré by sa tak oddelilo od zvyšku provincie. S tým však nesúhlasili mnohí obyvatelia hlavného mesta, ktorí sa začali ozbrojovať a organizovať do milícii. V tom čase sa uskutočnili prezidentské voľby, ktoré jednoznačne vyhral generál Julio Argentino Roca. To vyvolalo v Buenos Aires nepokoje, kvôli ktorým musel prezident dočasne presťahovať vládu do neďalekej obce Belgrano. V polovici júna vypuklo ozbrojené povstanie, ktoré do hlavného mesta prišla potlačiť federálna armáda, ktorá nakoniec boje vyhrala. Na strane Buenos Aires boli tisíce mŕtvych a tak boli vzbúrenci prinútení prijať podmienky vlády. Výmenou za amnestiu vzbúrenci uznali výsledky posledných prezidentských volieb a súhlasili s federalizáciou Buenos Aires. 12. októbra 1880 odovzdal prezident Avellaneda funkciu svojmu nástupcovi generálovi Rocovi.
Posledné obdobie života
Po odchode z funkcie bol v roku 1881 Avellaneda vymenovaný za rektora Univerzity v Buenos Aires. O rok neskôr sa stal senátorom za svoju domovskú provinciu Tucumán, pričom senátorom zostal až do svojej smrti. V roku 1885 bol prijatý zákon pomenovaný na jeho počesť Avellanedovým menom, ktorý zaručoval vysokým školám autonómiu a slobodu vzdelávania. V tomto roku mu však bola diagnostikovaná tzv. Brightova choroba, kvôli čomu sa rozhodol Avellaneda odcestovať do Francúzska, aby sa poradil s tamojšími lekármi. Tí mu však nedokázali pomôcť a tak sa Avellaneda rozhodol už v zlom zdravotnom stave vrátiť domov zomrieť. Svojej chorobe podľahol vo veku 49 rokov na mori cestou domov. Pochovaný je v Buenos Aires.
Traubeho mechúrik
Traubeho mechúrik alebo Traubeho bunka je umelý osmotický rastový útvar, vytvorený Moritzom Traubem na účely študovania procesov v živých bunkách, hlavne rastu a osmózy. Útvar nie je skutočnou bunkou, nie je živý, neprebiehajú tam biologické procesy.
Dejiny
Pokus prvýkrát uskutočnil nemecký biochemik Moritz Traube v roku 1867.
Príprava
Malý kryštálik hexakyanoželeznatanu draselného K4[Fe (CN)6] je vhodený do roztoku Cu2SO4. V okamihu zreaguje a na povrchu sa vytvorí tenká polopriepustná blanka hexakyanoželeznatanu mednatého Cu2[Fe (CN)6]. Kryštálik obalený blankou padne na dno nádoby. Keďže vnútri je vysoká koncentrácia substrátu, dochádza k osmóze.
Bublinka naberá roztok z okolia a rastie.
Saint-Mesmin (Dordogne)
Saint-Mesmin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Traubeho mechúrik
Príprava
Po chvíľke blanka praskne, a v okamihu keď sa hexakyanoželeznatan draselný dostane do kontaktu s roztokom Cu2SO4, znova zreaguje a vytvorí sa nová blanka.
Saint-Mesmin (Dordogne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Traubeho mechúrik
Príprava
Bublinka môže takto narásť až na niekoľko centimetrov a začne sa podobať na mechúrik.
La Chavatte
La Chavatte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saint-Mesmin (Dordogne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
La Chavatte
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Wrap
náhľad|Wrap s [[Údené mäso|údeným kuracím mäsom a avokádom]] Wrap (anglická výslovnosť [ræp]) je pokrm tvorený plochým chlebom zvaným flatbread omotaným okolo náplne. Náplň je obvykle tvorená studenými plátkami mäsa spolu s ďalšími surovinami, ako je trhaný šalát, krájané paradajky, huby, slanina, cibuľa, syr, pico de gallo, guacamole a omáčka či dresing. Ako „obal“ sa používa napr. tortilla z pšeničnej múky, lavash alebo pita.
Saint-Mesmin (Dordogne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Chavatte
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miloš Svrček
JUDr. Mgr. Miloš Svrček, PhD., LL.M. (* 3. jún 1983, Michalovce) je slovenský právnik, politológ a politik, člen hnutia SME RODINA. Od roku 2020 pôsobí ako poslanec Národnej rady Slovenskej republiky a podpredseda poslaneckého klubu hnutia SME RODINA. V NR SR je členom Ústavnoprávneho výboru NR SR, Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS a členom Stálej delegácie NR SR v Parlamentnom zhromaždení OBSE. V roku 2022 sa taktiež neúspešne uchádzal o post župného poslanca v KSK.
Štúdium
V rokoch 2002 2007 vyštudoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave (Mgr.), kde v roku 2009 získal aj titul JUDr.. V rokoch 20092013 pokračoval v doktorandskom štúdiu na Fakulte práva Paneurópskej vysokej škole v Bratislave (PhD.). Študoval taktiež na Diplomatickej akadémii Univerzity Komenského v Bratislave či International Education Society v Londýne (LL.M.). V roku 2021 získal magisterský titul na Celouniverzitnom pracovisku Katedra politológie na Trenčianskej Univerzite Alexandra Dubčeka v Trenčíne.
Pracovné pôsobenie
Od roku 2007 pôsobil vo viacerých pozíciách v štátnej sfére na Ministerstve zahraničných vecí SR, resp. na Ministerstve spravodlivosti SR. V rokoch 20112016 pracoval ako riaditeľ odboru na sekciách cestnej dopravy, resp. projektov verejno-súkromného partnerstva Ministerstva dopravy a výstavby SR, kde participoval na viacerých národných dopravných projektoch.
Politická kariéra
Od roku 2017 do roku 2020 pôsobil ako generálny manažér politického hnutia SME RODINA a v hnutí viedol ako tímlíder pracovnú skupinu pre oblasť dopravy a výstavby, ktorá bola zložená z 30 expertov z celého Slovenska. Momentálne taktiež pôsobí ako Predseda Správnej rady Nadácie SME RODINA KTORÁ POMÁHA – Boris Kollár, kde poskytuje bezplatnú právnu pomoc. V minulosti bol členom predsedníctva hnutia.
Vo voľbách do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2020 kandidoval za SME RODINA z 13. miesta kandidátnej listiny a bol zvolený za poslanca NR SR, pričom získal 4 712 preferenčných hlasov. Momentálne pôsobí v Národnej rade SR ako podpredseda poslaneckého klubu SME RODINA pre legislatívu a člen Ústavnoprávneho výboru NR SR a Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS.
V roku 2022 kandidoval v komunálnych volbách do zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja, ale neuspel a nebol zvolený za župného poslanca.
Pôsobenie v NR SR (20202024)
náhľad|Miloš Svrček na rokovaní NR SR