cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albánsko
Komunistický režim
Do roku 1990 bolo Albánsko politicky aj ekonomicky najizolovanejšou krajinou Európy, ktorá sa pri budovaní socializmu opierala o vlastné sily. Komunistický predák Hodža opustil medzinárodnú politickú scénu, smeroval k politike izolacionizmu a rozhodol o stavbe betónových bunkrov pozdĺž štátnych hraníc (viac ako 700 tisíc bunkrov). Vízia albánskej jednoty sa zakladala na nenávisti voči cudzincom. Tento totalitný štát bol plný represií a teroru, keďže veľmi často dochádzalo k porušovaniu základných ľudských práv. Hlavným pilierom režimu bola tajná štátna polícia Sigurimi, ktorá kontrolovala všetok politický a spoločenský život v krajine. Charakter štátnej bezpečnosti mal pritom obrovský dosah na každodenný život Albáncov (prenasledovanie duchovenstva, zákaz vycestovania, odstránenie tradícií). Albánsky ľud bol podrobený striktne vynucovanej ideológii, s ktorou sa spájali brutálne dôsledky v prípade ich nedodržania. Zhoršila sa aj hospodárska situácia. Bez podpory zahraničných peňazí sa albánska ekonomika vyznačovala totálnou chudobou a zaostalosťou. náhľad|Betónové [[Bunker|bunkre z čias socialistického Albánska|alt=]]
Enver Hodža sa udržal vo funkcii až do svojej smrti 11. apríla 1985. Nahradil ho jeho dlhoročný spolupracovník Ramiz Alia (1924 – 2011), ktorý do vlády štátu nastúpil ako 1. tajomník Albánskej strany práce. Pomery sa uvoľnili, zmiernil sa vnútrostranícky teror. Na rozdiel od svojho predchodcu si Ramiz Alia uvedomoval žalostnú hospodársku situáciu krajiny, ktorej mohlo pomôcť jedine rozširovanie kontaktov s vonkajším svetom. Roku 1986 preto začal liberalizačný program a umožnil albánske styky so zahraničím, zrušil všetky zákazy a vyhlásil amnestiu. Na začiatku 90. rokov 20. storočia dochádzalo v Albánsku k opakovaným protivládnym vystúpeniam.
NGC 705
NGC 705 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. septembra 1786.
Albánsko
Politické zmeny
Pád socialistického zriadenia v ostatných európskych krajinách na začiatku 90. rokov 20. storočia viedol k pádu totalitného zriadenia aj v Albánsku (1991). Na konci marca 1991 sa konali prvé slobodné voľby po takmer 70 rokoch. Dňa 15. apríla 1991 sa Albánsko stalo parlamentnou republikou pod názvom Albánska republika. Ramiz Alia podal demisiu, novým prezidentom bol zvolený Sali Beriša. Presadzované politické reformy položili základ demokratickému systému. Albánsko sa zameralo na spoluprácu so Spojenými štátmi. V decembri 1992 požiadalo o prijatie do NATO.
Zmena v politickom systéme nastala v polovici 90. rokov 20. storočia, od kedy znova dochádza k používaniu nedemokratických praktík na presadzovanie moci. Rozmáhala sa korupcia štátnych úradníkov a rastúci organizovaný zločin, pričom politici boli sami súčasťou siete zločineckých gangov. Zároveň miestna vláda umožnila rozmach pyramídových fondov a tým prispela k zhoršovaniu sociálnej a ekonomickej situácie krajiny.
NGC 705
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Albánsko
Politické zmeny
náhľad|Sociálne nepokoje po zrútení [[Pyramídový fond|pyramídových fondov v roku 1997, obyvatelia mesta Vlora rozoberajú chodníky v prí­prave na útok na policajné jednotky]]
V roku 1997 vypukli v krajine závažné sociálne nepokoje, ktoré spôsobili faktický rozpad albánskeho štátu. Príčinou protestov bolo zlyhanie neslávne známych pyramídových fondov. Krajina sa ocitla na prahu občianskej vojny. Faktické zrútenie ekonomiky a anarchiu vláda nebola schopná zastaviť ani vyhlásením výnimočného stavu. Zločinecké gangy terorizovali obyvateľstvo, veľká časť zbraní a munície z vojenských skladov skončila v rukách civilistov. Vo voľbách, ktoré prebehli po čiastočnej stabilizácii situácie v istom roku, porazila do tej doby vládnucu Demokratickú stranu Albánska Saliho Berišu (PDSh) Socialistická strana Fatosa Nana (PSSh). Ten nedokázal splniť predvolebné sľuby, a preto sa 28. septembra 1998 rozhodol rezignovať. Na jeho miesto bol dosadený nový predseda albánskej vlády Pandeli Majko (1967) a následne Ilir Meta (1969), ktorí hlavnú pozornosť venovali zostrujúcej sa situácii v Kosove.
Kríza v Kosove v roku 1999 posilnila zahranične politickú pozíciu Albánskej republiky. Ochota k riešeniu dosahu krízy v susednom Kosove sa prejavila predovšetkým v krátkodobom prijatí cca 500 000 kosovských utečencov a poskytnutím albánskeho územia pre činnosť jednotiek NATO. Odmenou bola výrazná finančná pomoc USA a krajín EU v nasledujúcich rokoch, čo však na vnútropolitickej scéne prispelo len ku krátkodobému utlmeniu rozporov medzi vládnucou stranou (PSSh) a opozíciou (PDSh) aj vnútri oboch týchto blokov.
V júni až auguste 2001 prebehli parlamentné voľby, v ktorých znovu zvíťazila PSSh. Priebeh a výsledok volieb polarizáciu albánskej politickej scény vyostril. Kvôli rôznym nedostatkom prebehli celkovo v piatich kolách. Poslanci opozičnej PDSh ich konečné výsledky spochybnili a až do januára 2002 bojkotovali zasadanie parlamentu. Dominancia dvoch politických strán v krajine pokračovala aj naďalej. Po voľbách v roku 2005 a 2009 vládla pravicová PDSh. Parlamentné voľby v rokoch 2013 aj 2017 vyhrala socialistická strana PSSh pod vedením Ediho Ramu, ktorá vždy porazila demokratickú politickú stranu PDSh.
Súčasnosť
Vstup Albánska do EÚ sa v dohľadnej dobe neočakáva, pretože krajina ešte nesplnila všetky prístupové kritériá a neprijala všetky potrebné reformy. Životná úroveň obyvateľov je na európske pomery stále veľmi nízka. Albánsko sa však usiluje vstúpiť do Európskej únie a vytvoriť tak predpoklady na zlepšenie podmienok, v ktorých žijú jeho obyvatelia. Dokladom aktívnej politiky je program boja proti korupcii, vysokej nezamestnanosti a boj proti drogovým kartelom.
Ekonomika krajiny sa stabilizovala, v posledných rokoch sa rozvíja najmä poddimenzovaná infraštruktúra a cestovný ruch. Aj napriek tomu však Albánsko trpí značným trendom v oblasti vysťahovalectva; mladí ľudia vo svojej rodnej krajine nenachádzajú uplatnenie. Územie Albánska tak za posledných 25 rokov opustila štvrtina populácie. Hlavné migračné vlny smerujú najmä do Talianska, Grécka alebo Spojených štátov. Albánska diaspóra je podobne ako je tomu v prípade všetkých ostatných krajín Balkánu značným príjmom financií pre štvormiliónovú republiku. Ekonomiku krajiny preto do istej miery postihla dlhová kríza v Grécku, lebo v tamojšom poľnohospodárstve pracuje nemalý počet Albáncov.
Politika
vľavo|náhľad|Budova parlamentu v [[Tirana|Tirane]] Albánsko je dnes unitárnym štátom a parlamentnou republikou s prechodom k demokracii. Základným zákonom Albánskej republiky je ústava. Súčasné znenie ústavy Albánska bolo prijaté parlamentom 28. novembra 1998. Ústavný text zakotvuje základné princípy štátneho zriadenia, suverenitu ľudí, zaručuje základné práva a slobody.
Hlavou štátu je prezident, ktorý má v miestnej politike osobitné postavenie. Prezident  je volený nepriamo parlamentom v tajných voľbách na päťročné funkčné obdobie. Vymenovanie prezidenta si vyžaduje trojpätinovú väčšinu všetkých hlasov v parlamente. V súčasnosti zastáva funkciu albánskeho prezidenta Ilir Meta, ktorý sa ujal úradu 24. júla 2017.
náhľad|[[Prezidentský palác]]
Orgánom výkonnej moci je vláda (qeveria) – rada ministrov na čele s predsedom, ktorých nominuje prezident a schvaľuje parlament. Vláda Albánskej republiky vzniká ako výsledok všeobecných parlamentných volieb. Členovia vlády majú pridelené kompetencie (ministerstvá), za ktoré sa zodpovedajú. Zaujímavosťou je, že v Albánsku existuje ministerstvo pre európsku integráciu. Rada ministrov (Këshilli i Ministrave) sa skladá z predsedu, podpredsedu a ministrov. Najdôležitejšou funkciou vo vláde je funkcia premiéra, teda predsedu. V prípade neprítomnosti premiéra môže jeho funkcie prevziať podpredseda vlády Albánska. Súčasná vláda bola schválená parlamentom 13. septembra 2017. V jej čele stojí od 15. septembra 2013 premiér Edi Rama.
Orgánom zákonodarnej moci je jednokomorové zhromaždenie Albánskej republiky – parlament. V súčasnosti sa parlament skladá zo 140 miest. Členovia parlamentu sa volia priamym hlasovaním v tajných voľbách, sto z nich väčšinovo reprezentuje voličov a štyridsať proporčne zastupuje parlamentné strany. Poslanecký mandát trvá štyri roky.
Súdny systém Albánska sa štruktúrou podobá súdnictvu väčšine ostatných európskych krajín. V Albánsku súdnu moc tvorí Ústavný súd a sústava súdov: Najvyšší odvolací súd (Kasačný súd), odvolacie a okresné súdy. Systém je pod dohľadom 15-člennej Najvyššej justičnej rady na čele s prezidentom. Ozbrojené sily Albánskej republiky sa skladajú z ľudovej armády, vojsk ministerstva vnútra a dobrovoľných príslušníkov ľudovej domobrany. Výdaje na obranu sú 5,1% HNP.
Štátne symboly
Štátne symboly sú zakotvené v ústave. Albánska štátna vlajka (Flamuri i Shqipërisë) pozostáva z červeného pozadia, na ktorom je uprostred vyobrazený čierny dvojhlavý orol. Vlajka Albánska bola oficiálne prijatá 7. apríla 1992, ale s miernymi úpravami bola používaná už od vyhlásenia nezávislosti na Osmanskej ríši. Červená farba symbolizuje krv padlých bojovníkov. Štátnym znakom je čierny dvojhlavý orol – emblém, pod ktorým bojoval proti osmanským Turkom v 15. storočí albánsky národný hrdina Skanderbeg. Dvojhlavý orol symbolizuje náboženské rozdelenie Albáncov, keď boli Albánci rozdelení na katolíkov a pravoslávnych. Jeho "otvorené" krídla poukazujú na odmietanie Albáncov podrobiť sa zahraničnému dobytiu. Národná hymna Albánska je „Hymni i Flamurit“ (Hymna o vlajke) a pochádza z roku 1912. Autorom textu k melódii rumunského skladateľa Cipriana Porumbesca (1853 – 1883) je albánsky vlastenecký básnik Asdreni (vlastným menom Aleksandër Stavre Drenova, 1872 – 1947). Jadrom obsahu je prísaha bojovať pod spoločným práporom na obranu vlasti.
Štátne sviatky
Štátne sviatky, ktoré sú v Albánsku dňom pracovného pokoja, sú: 1. január (Nový rok), 1. máj (Sviatok práce) a 28. november (Národný sviatok, vyhlásenie albánskej samostatnosti). Okrem toho má Albánsko aj niekoľko pamätných dní. Existujú i náboženské sviatky, a to ako kresťanské (Vianoce, Veľká noc), tak moslimské (Veľký a Malý Ramadán). Celkom sa v krajine slávi 16 rôznych sviatkov či významných dní.
Geografia
alt=|náhľad|Topografická mapa Albánska Albánsko leží v juhozápadnej časti Balkánskeho polostrova. Jeho západné prímorské teritórium v priestore polostrova Karaburun a ostrovov Sazan a Ksamil vlastne oddeľuje Iónske more od Jadranského mora. Albánsko je svojou územnou rozlohou 2 (z toho súš 2) takmer ako polovica Slovenska. Štát sa rozprestiera zo severu na juh. Má výhodnú a strategicky dôležitú polohu. Maximálna dĺžka albánskeho územia od severu k juhu meria 300 až. Šírka krajiny od západu k východu je tiež kolísavá, dosahuje od 90 do.
Celá balkánska oblasť (vrátane Albánska) je seizmicky aktívna oblasť, ktorá sa nachádza na hranici arabskej a euroázijskej litosferickej dosky. Tektonické pohyby nie sú dosiaľ úplne ukončené a prejavujú sa i dnes častými zemetraseniami na albánskom území. Krajina je prevažne hornatá, pretože väčšinu povrchu zaberajú vysočiny a hory. Zo severu sem z mohutného oblúka zasahujú Dinárske Alpy, na juhu sa dvíha pohorie Pindos. V geologickej stavbe zaujímajú predné miesto vápence, dolomity a bridlice. Niektoré pásma pohorí sú zložené z pieskovca a flyšových hornín.
Georeliéf
Albánsko s priemernou nadmorskou výškou sa považuje za jednu z najvyššie položených európskych krajín. Územie Albánska pozostáva zo 4 oblastí: na sever od najväčšej rieky Drin (dĺžka ) sú Albánske Alpy s masívom Prokletije (Maja Jezercë ). Zvlnený georeliéf má i stredná vnútrozemská oblasť s najvyšším albánskym vrchom Korab, ktorý sa týči na hraniciach so Severným Macedónskom. Na juh od početných horských masívov sa rozprestiera panva dvoch krasových jazier – Ohridského a Prespanského. Tretiu juhovýchodnú časť krajiny tvorí krasové územie povodia rieky Vjosy po grécku hranicu. Poslednou oblasťou je pobrežná nížina tiahnuca sa od juhu až k Skadarskému jazeru na hranici s Čiernou Horou. Menšie nížiny sa rozprestierajú iba pri pobreží a sú tvorené množstvom plytkých zálivov, lagún a naplavenín.
Kapitalizmus
Kapitalizmus bežne označuje ekonomický systém, ktorý sa zakladá na súkromnom vlastníctve výrobných prostriedkov a súťaži súkromných podnikov na trhu a (sekundárne) aj na veľkej individuálnej podnikavosti, úsilí o dosiahnutie zisku a sústavnom reinvestovaní zisku.
Albánsko
Podnebie
Albánsko má subtropické podnebie stredomorského typu, ktoré je smerom do vnútrozemia modifikované kontinentálnymi vplyvmi. Meteorologické podmienky sa rýchlo menia od juhozápadu na severovýchod, teploty v tomto smere klesajú. Teplejšia stredomorská klíma sa uplatňuje najmä v južných častiach krajiny chránenej vysokými pohoriami s miernou a daždivou zimou (Sarandë 8 – 10 °C) a suchým teplým letom (25 °C pri 180 bezoblačných dňoch na Albánskej riviére). Albánsko patrí k najdaždivejším krajinám Európy. Zrážky prináša západné prúdenie. Na prímorskej strane spadne 1 500 až vyše zrážok ročne. V kotlinách na odvrátenej strane menej ako. Zrážky sa vyskytujú najmä v zimnom období.
Vodstvo
náhľad|Pobrežie [[Ochridské jazero|Ochridského jazera pri rekreačnom stredisku Pogradec]] Riečna sieť Albánska je hustá a vývojovo mladá. Jej základom sú krátke vodné toky bystrinného charakteru. Všetky rieky odvádzajú svoje vody z hôr smerom k pobrežiu (Jadranského a Iónskeho mora), pričom väčšina územia Albánska patrí do úmoria Jadranského mora. Medzi významné rieky Albánska patrí: Drin, Mat, Shkumbin, Vjosa a iné menšie rieky.
Tender (železnica)
Tender (angl.) je špeciálny železničný vozeň so zásobou paliva a vody do parného rušňa, zásobník.
Albánsko
Vodstvo
V Albánsku sa nachádza viac ako 170 väčších či menších jazier rôzneho pôvodu – krasové, tektonické, glaciálne, lagúnové a riečne. Medzi najväčšie jazerá v Albánsku patrí:
Príroda
vľavo|náhľad|Horský masív [[Korab (vrch)|Korab pri hranici so Severným Macedónskom]] Albánsko má krásnu prírodu s mnohými špecifickým rastlinnými a živočíšnymi druhmi. V posledných rokoch však dochádza k znečisťovaniu životného prostredia, čo má negatívny vplyv na miestne biotopy a prírodné spoločenstvá. Albánci síce začínajú venovať pozornosť čistote a ochrane prírody, ale zatiaľ medzi priority stále patria napr. opravy ciest a budovanie dopravnej infraštruktúry.
Rastlinstvo
alt=|vľavo|náhľad|[[Vlčí mak (Papaver rhoeas)]] Flóra Albánska je jednou z najbohatších zo všetkých balkánskych štátov. Rastie tu cez 3250 druhov rastlín a niekoľko desiatok endemitov, teda druhov, ktoré sa vyskytujú len tu a nikde inde na svete. Charakteristická je výšková pásmovitosť, ktorá albánsku flóru vertikálne rozčleňuje do vegetačných pásem. Stredomorské vždyzelené rastlinstvo s tvrdolistou tŕnitou vegetáciou (tzv. macchie) pri pobreží prechádza s nadmorskou výškou do dubových a bukových, neskôr do borovicových lesov až alpínskych lúk. Lesy pokrývajú 38 % rozlohy krajiny, v minulosti bola veľká časť územia odlesnená a premenená na krovité porasty. Národným kvetom je vlčí mak (Papaver rhoeas), ktorý hojne rastie po celej krajine.
Kapitalizmus
Iné definície
Iná, všeobecnejšia definícia znie tak, že to je spoločenský a ekonomický systém založený na princípe ekonomickej efektívnosti (preferencii ekonomických výsledkov) využitia zdrojov. Tu sa často chápe ako identický s trhovým hospodárstvom, lebo slobodný trh je jediná známa cesta, ako tento cieľ dosiahnuť.
Albánsko
Živočíšstvo
náhľad|[[Orol skalný (Aquila chrysaetos), národný symbol Albáncov]] Fauna je pomerne bohatá, ale jednotlivé druhy sú nerovnomerne zastúpené. V biotopoch sú veľmi rozdielne pomery. Žije tu celkom okolo 1500 druhov stavovcov, vtákov a rýb. Najrozšírenejšie sú druhy charakteristické pre pôvodné listnaté lesy vrátane horskej fauny. Lesy sú pomerne chudobné na vysokú zver, veľmi početný je však výskyt zajacov a diviakov, zo šeliem treba spomenúť vlka dravého (Canis lupus), líšku hrdzavú (Vulpes vulpes), rysa ostrovida (Lynx lynx), šakala zlatého (Canis aureus), kunu lesnú (Martes martes) a divú mačku (Felis sylvestris).
Kapitalizmus
Iné definície
Niekedy sa rozlišuje aj medzi kapitalizmom ako ekonomickým systémom a kapitalizmom ako spoločenským systémom (kapitalizmus ako spoločenské zriadenie, ktorého základnou charakteristikou je trhový mechanizmus v hospodárstve).
Albánsko
Živočíšstvo
Albánsko má prívlastok krajina orlov, štátnym znakom a národným symbolom Albáncov je orol skalný (Aquila chrysaetos) hniezdiaci v miestnych horách. Nachádza sa tu 350 druhov vtákov, niektoré tu žijú trvalo, iné len časť roku. Vplyvom ázijskej i africkej fauny v Albánsku nájdeme tiež druhovú pestrosť plazov a obojživelníkov. Vo vodách Albánska našlo úkryt okolo 110 druhov rýb – sladkovodných aj morských.
Okrem bežnej stredomorskej fauny stojí za povšimnutie najmä endemický pstruh koran (Salmo letnica) v Ochridskom jazere a hniezdiská ohrozeného pelikána kučeravého (Pelecanus crispus) a kormorána malého (Phalacrocorax pygmeus) v lagúne Karavasta, západne od mesta Lushnjë.
Kapitalizmus
Charakteristika kapitalistickej ekonomiky
Medzi základné vlastnosti kapitalizmu patria súkromné vlastníctvo a voľný trh.
Albánsko
Ekológia
náhľad|[[Národný park Theth v Severoalbánskych Alpách]] náhľad|Pstruh koran z [[Ochridské jazero|Ochridského jazera|alt=]] Na albánskom území došlo počas stáročí k devastácii lesnej pokrývky. Neracionálna ťažba a nedostatočná ochrana lesov spôsobovali vážne problémy. V nižších polohách to viedlo k nadmernej pôdnej erózii a kolísaniu vodného stavu riek. Väčšie lesné oblasti sa uchovali len na severe krajiny. V súčasnosti je snaha o zalesňovacie programy pomocou zahraničných investícií. Ale ani zákonnými nariadeniami sa nedarí úplne zabrániť ilegálnemu výrubu lesného bohatstva. Ďalším naliehavým problémom Albánska sú lesné požiare.
Kapitalizmus
Súkromné vlastníctvo
Charakteristikou novovekých a moderných kapitalistických štátov je inštitúcia vlády zákona pri zakladaní a ochrane vlastníckych práv. Súkromné vlastníctvo bolo výsadou právneho systému už v starovekom Ríme, no jeho ochrana bola problematická. Silné súkromné vlastníctvo a existencia právneho systému umožnili:
Albánsko
Ekológia
So živelným rozvojom priemyslu a motorizmu v Albánsku hrozí veľmi vážne nebezpečenstvo znečistenia unikátnych ekosystémov. Predovšetkým v okolí ropných polí pri meste Fier boli počas komunizmu rozsiahle územia zasiahnuté ekologickým vandalizmom. Miestna flóra a fauna tiež utrpela neregulovaným lovom a rybolov.
Ochrana prírody
Ochrana prírody a krajiny má v Albánsku vyše šesťdesiatročnú tradíciu. Nachádza sa tu 15 národných parkov. Okrem národných parkov je predmetom ochrany ešte 24 prírodných rezervácií a približne 2 000 prírodných pamiatok.
Kapitalizmus
Voľný trh
Tento pojem, kde všetky ekonomické rozhodnutia vrátane pohybu peňazí, tovarov a služieb sa odohrávajú na základe slobodných rozhodnutí ich vlastníka bez donucovacej sily štátu či kohokoľvek iného, je bežne považovaný za základnú vlastnosť kapitalizmu. Tieto aktivity vznikajú ako spontánne necentralizované rozhodnutia jedincov pri slobodnom obchodovaní, dohodovaní, spolupráci a vzájomnom súťažení.
Račí údolí
Ochrana
Predmetom ochrany sú lesné porasty pralesovitého charakteru. Územie je veľmi cenné z lesníckeho aj prírodovedeckého hľadiska a nemá doteraz v sieti chránených území daného regiónu obdobu.
Kapitalizmus
Ideológia a prax
Kapitalizmus sa vo svojej ideálnej podobe nazýva laissez-faire kapitalizmom, ktorý predstavuje politicko-ekonomický systém s konzistentným a komplexným filozoficko-etickým jadrom. Kapitalizmus je tak chápaný ako jediný morálny spoločenský systém, pozri filozofiu objektivizmu od Ayn Rand či rakúskej školy. V praxi však nebol tento ideálny stav nikdy dosiahnutý a prevažujú zmiešané ekonomiky.
NGC 6039
NGC 6039 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 27. júna 1886.
Kapitalizmus
Hodnotenie
Liberálni ekonómovia zdôrazňujú z tejto definície faktor trhu a iniciatívy jednotlivca a kapitalizmus chvália pre jeho efektívnosť vyplývajúcu z týchto faktorov.
Albánsko
Ochrana prírody
Medzi najvýznamnejšie národné parky v Albánsku patrí:
NGC 6039
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Kapitalizmus
Hodnotenie
Marxisti zdôrazňujú faktor súkromného vlastníctva výrobných prostriedkov, z ktorého - podľa nich - vyplýva rozdelenie spoločnosti na dve proti sebe stojace triedy: buržoázia (vlastníci výrobných prostriedkov) a proletariát (ostatní), a kapitalizmus kritizujú pre jeho neefektívnosť, ktorá podľa nich vyplýva z vykorisťovania proletariátu buržoáziou a odcudzenia. Snažia sa ho odstrániť.
Albánsko
Obyvateľstvo
V Albánsku dnes žije kolo 2,9 milióna obyvateľov, čo je o polovicu menej ako na Slovensku. Hustota zaľudnenia dosahuje 98 obyvateľov na km2. Medzi európskymi štátmi vyniká pôrodnosťou a najvyššími prirodzenými prírastkami. Populácia je národnostne takmer jednotná. Z celkového počtu obyvateľstva je až 95 % etnických Albáncov. Albánci patria medzi najchudobnejších obyvateľov Európy, a preto mnohí mladí ľudia odchádzajú za prácou do zahraničia. Miestne obyvateľstvo býva tradične rozdeľované do dvoch hlavných etnických skupín – Gegovia (sever Albánska a Kosovo) a Toskovia (juh Albánska).
Kapitalizmus
Hodnotenie
Sociálni demokrati majú ku kapitalizmu umiernený postoj - snažia sa odstrániť jeho údajné negatíva štátnymi zásahmi do ekonomiky.
Názory na kapitalizmus
Podľa Scrutona je kapitalizmus ekonomické usporiadanie definované prevládajúcou existenciou kapitálu a námezdnej práce. Kapitál tvorí nahromadené prostriedky v rukách súkromných (t. j. neštátnych) majiteľov, ku ktorým patria korporácie a akciové spoločnosti. Námezdná práca je činnosť pracujúcich, ktorí vymieňajú svoje odpracované hodiny za mzdu platenú zo zásob kapitálu. Kapitalista nedostáva mzdu, ale zisk, a to tak, že na trhu realizuje hodnotu vyrobeného tovaru. Kapitalizmus je založený na súkromnom vlastníctve a deľbe práce. Nevedie nevyhnutne k továrenskej výrobe, možno však tvrdiť, že ju podporuje.
Albánsko
Etnické zloženie
Národnostná skladba Albánska nie je celkom ujasnená, keďže miestna politika často nepriznáva pravdivé čísla, ktoré prikrášľuje v prospech Albáncov. Najsilnejšia menšina sú Gréci, ktorí tvoria asi 2 % obyvateľstva, nasledujú Arumuni (1 %) a zvyšok tvoria Srbi, Rómovia, Turci, Čiernohorci, slovanskí Macedónci a tzv. Egypťania (albanizovaní Arabi). Z hľadiska náboženského vyznania, približne 75% tvoria moslimovia (Albánci), zvyšok tvoria kresťania, z ktorých sa viac ako polovica hlási ku katolíkom (Albánci), zvyšok sú grécki pravoslávni kresťania (Gréci, Arumuni, Albánci).
Gréci už od staroveku žijú v južnej časti Albánska, sústreďujú sa v kultúrnom stredisku Gjirokastër, Himarë , ďalej v mestách Sarandë , Vlorë , Delvinë. Gréci obývajú aj albánsky ostrov Ksamil, ktorý sa nachádza pri gréckom ostrove Korfu.
Arumuni obývajú južné a stredné Albánsko a obývajú aj ostrov Sazan. Najväčším strediskom Arumunov je však mesto Korçë, ktoré bolo známe svojimi podnikateľskými aktivitami už v osmanskej dobe. Známym arumunským centrom je aj mesto Voskopojë. V Moscopoli žili aj grécki podnikatelia. V strede krajiny žijú Arumuni v meste Divjakë.
Slovanské obyvateľstvo žije hlavne na hranici so Severným Macedónskom, pri jazere Prespa. Mnoho etnických Grékov sa po páde komunizmu vysťahovalo do Grécka a emigrácia pokračuje aj dnes. Okrem Grékov z Albánska emigrujú do Grécka aj mnohí etnickí Albánci.
Náboženské zloženie
náhľad|V Albánsku sa najviac ľudí hlási k [[islamu, na obrázku je mešita v meste Skadar na severe krajiny]] náhľad|Katolícka rehoľníčka [[Matka Tereza bola albánskeho pôvodu]]
Územie Albánska sa nachádza na mieste, kde sa stretávajú tri veľké náboženstvá – sunnitský islam, rímsky katolicizmus a pravoslávie. Rímsky katolicizmus je rozšírený hlavne v severných oblastiach štátu, ktoré boli dlho pod kontrolou Benátskej republiky. V týchto oblastiach odolali katolíci aj násilnej islamizácii od 15. storočia a v 20. storočí aj násilnej ateizácii. Pravoslávie je rozšírené hlavne na juhu krajiny, ktorý bol dlho súčasťou Byzantskej ríše a aj v súčasnosti tu žije silná grécka komunita.
Albánsko je typicky moslimskou krajinou. Islam sa rozšíril hlavne v strednej časti štátu, ale vyznávajú ho aj Albánci v Kosove a v Macedónsku. V rokoch 1967 až 1990 bolo Albánsko vyhlásené za ateistický štát a všetky kostoly a mešity boli zatvorené, zničené alebo zmenené na múzeá, športové haly alebo poľnohospodárske budovy. Kňazi a iní náboženskí predstavitelia boli buď popravení alebo zatvorení na dlhé roky do väzenia. Náboženský život sa začal pomaly obnovovať až po páde komunistického režimu v roku 1990. Dnes je akákoľvek viera opäť povolená.
Tradičná kultúra
Albánci sú pohostinný balkánsky národ, hrdý na svoju kultúru. Majú pestré ľudové zvyky, vrátane hudby a tanca. Piesne často hovoria o ťažkom živote, ktorému ale nechýba úsmev. Sociálne pomery medzi bohatými a chudobnými bývajú veľmi kontrastné. Ale životná úroveň je stále veľmi nízka. Nasvedčuje tomu aj skutočnosť, že na horalskom vidieku sa dodnes zachovala neslávne známa obyčaj – krvná pomsta. Ľudové umenie v Albánsku i medzi albánskym obyvateľstvom mimo územia Albánska je stále živé a veľmi rozmanité. Má radu spoločných prvkov s ľudovým umením ostatných balkánskych národov, súčasne je však originálne, osobité a bohaté. K tradičnému albánskemu mužskému kroju patrí suknica fustanella, ktorú nosia aj pevninskí Gréci a južní Albánci. Na vidieku, najmä v horských oblastiach, je dodnes veľmi časté pestré ľudové odievanie. Tradičný albánsky kroj sa líši v závislosti od regiónu.
náhľad|Tradičný mužský [[kroj z oblasti južného Albánska|vľavo]]
Hudba a tanec
náhľad|Starý orientálny [[Bazár (Orient)|bazár v Kruji s remeselnými výrobkami]]
Tradičná ľudová hudba sa dá rozdeliť medzi severoalbánskym a južnoalbánskym štýlom. Hudba na severe Albánska je v typickom balkánskom štýle, podobá sa srbskej národnej hudbe. Ľudová hudba z južného Albánska sa viac podobá gréckej ľudovej hudbe, hlavne tej z kraja Epirus. Hlavným nástrojom je klarinet a husle. Spievajú sa polyfonické melódie, ktoré majú pôvod v starovekom Grécku. V albánskej hudbe je badateľný aj taliansky vplyv, hlavne v tej zo severu krajiny. Ľudová spevec spieval monotónnu melódiu a sprevádzal sa pritom na jednoduchý jednostrunný alebo dvojstrunný hudobný nástroj, podobný lutne (lahuta) alebo mandolíne. Používa sa celé rada ľudových nástrojov strunových (sazja, çiftelia), dychových – rôzne druhy píšťal, gajdy a rôzne druhy bubnov. Na juhu Albánska sú piesne živšieho rytmu, v strednej časti krajiny sú piesne väčšinou pomalšie.
Miestny folklór si dosiaľ uchoval svoju životnosť. Rozšírené sú ľudové tance jednak sólové, ale aj skupinové v kruhu. Typický je albánsky chorovod, horalský tanec logu zo severu Albánska a presja me tagan – súbojový šabľový tanec. Pravidelne sa v krajine koná rada festivalov ľudových piesní a tancov, ktoré majú vysokú úroveň. Najväčší z ich sa koná v Gjirokastre. Menší význam má divadelníctvo a filmová tvorba.
Fülöpjakab
Fülöpjakab je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kecskemétskom okrese.
Albánsko
Mytológia a ľudová slovesnosť
Albánsko sa môže popýšiť bohatou mytológiou, ktorá má ešte pohanské, predkresťanské korene a vykazuje istú podobnosť s gréckou mytológiou. Kultúrne rozdiely existujú medzi severnými a južnými Albáncami. Severní Albánci majú kultúru podobnú ostatnému Balkánu, zatiaľ čo tí južní boli vystavení silnému gréckemu kultúrnemu vplyvu, čo vidieť aj na tradičnej kultúre. Obidve časti však odrážajú aj silný osmanský kultúrny odkaz. Najznámejšie albánske legendy sú Gjergj Elez Alia či Rozafa.
Ústna ľudová slovesnosť Albáncov má korene hlboko v minulosti, kedy do istej miery kompenzovala domácu písanú literatúru. S každodenným životom sa spájali spevy k rôznym príležitostiam, zvykom a obradom, ako boli svadby, narodenie dieťaťa, pohreby a oslavy sviatkov. Albánska ľudová lyrika obsahuje junácke či milostné piesne; zaznamenané sú porekadlá, príslovia a hádanky. V epike sú to rozprávky, uspávanky, elégie, hrdinské spevy a balady. Známe sú i rôzne turecké motívy či reminiscencie, tematicky blízke s balkánskou oblasťou. Charakteristickým rysom albánskej ľudovej epiky je dôraz kladený na hrdinstvo v boji, preukazované už od ranej mladosti, na osobnú česť a vzťah k matke, ako strážkyni rodinného krbu. Veď až donedávna rodili ženy mnoho detí a rodina bola dôležitou súčasťou miestneho spôsobu života.
Jazyk
vľavo|náhľad|Mapa rozšírenia [[dialektov albánskeho jazyka v priestore juhovýchodnej Európy]]
Úradným a edukačným jazykom je albánčina. Albánsky jazyk je pravdepodobne moderným potomkom starovekej tráko-ilýrčiny a tvorí samostatnú európsku vetvu. Albánčina sa rozdeľuje podľa pôvodu na dve nárečia: severoalbánsky a juhoalbánsky dialekt (gheg a tosk) a patrí medzi gramaticky najzložitejší balkánsky jazyk. Počas svojho vývinu od tráko-ilýrčiny sa do tohto jazyka dostalo mnoho slov z gréčtiny a latinčiny. Silný latinský charakter nadobudla stará tráko-ilýrčina z územia Albánska počas rímskej doby, množstvo gréckych slov sa do albánskeho jazyka dostalo už v staroveku, ale aj počas byzantskej a tureckej nadvlády. Najviac gréckeho vplyvu v jazyku nachádzame v južnoalbánskom dialekte.
Slová gréckeho pôvodu sú napr. kopilje (dievča, po grécky kopela), kopšt (záhrada, grécky kipos), gjitone (sused, grécky jitonas) a klišë (kostol, grécky ekklisia). Slová latinského pôvodu sú napr. mik (kamarát, latinsky amicus), libër (kniha, latinsky libra), qytet (mesto, latinsky civitas), kafšë (vec, latinsky causa), rjetë (sieť, latinsky rete), šërbej (slúžiť, latinsky servire), šekulli (storočie, latinsky secullum), ëšte (je, latinsky est). Albánčina obsahuje aj niekoľko slovanských a tureckých slov.
V krajine sa oficiálne používa tzv. „spisovný jazyk“, ktorého pravidlá vznikli syntézou oboch nárečí. K zjednoteniu albánskeho pravopisu a kodifikácii súčasného spisovného jazyka došlo v novembri 1972. Albánci nemali po dlhú dobu ani jednotnú abecedu. V závislosti na rozdielnych kultúrnych vplyvoch používali dlho paralelne latinské, grécke aj arabské písmo. Až v roku 1908 bola na kongrese v Bitole definitívne zavedená latinka, ktorá má 36 písmen, z toho sedem samohlások a 29 spoluhlások.
Zámok Humprecht
thumb|Zámok Humprecht Humprecht, predtým aj Humprechtsberg, je zámok s výraznou oválnou stavebnou dispozíciou ležiaci na návrší pri meste Sobotka. Postavený bol v rokoch 1666 – 1668.
Albánsko
Jazyk
Medzi hlavné cudzie jazyky na území Albánska patrí gréčtina (ellinika/ellēniká, na juhu), rómčina (olašská, romani šib), macedónčina a srbochorvátčina. Albánske úrady uznávajú arumunčinu (armina) ako minoritný jazyk. Rozšírená je i znalosť angličtiny, ruštiny, francúzštiny a taliančiny v jednotlivých regiónoch Albánska.
Fülöpjakab
Má rozlohu 2316 ha a žije tu 1146 obyvateľov (2007).
Zámok Humprecht
Dejiny
Humprecht je lovecký zámoček a bol letným sídlom Humprechta Jana Černína z Chudenic, cisárskeho veľvyslanca v Benátkach. Návrh vytvoril Carlo Lurago v štýle manierizmu, s prvkami neskorej renesancie a raného baroka, pravdepodobne ako parafrázu Galatskej veže v Istanbule. Stavbu prebiehajúcu v rokoch 1666 – 1668 viedol Francesco Ceresola, ktorý tiež zámok po požiari v roku 1678 opravil a zvýšil o jedno poschodie. Tým však boli preťažené základy, takže museli byť zbúrané prízemné hospodárske budovy a základy spevnené kvádrami z pieskovca. Zlatý polmesiac bol na vrchol umiestnený v roku 1829 namiesto pôvodného zhrdzaveného slovanského kríža na základe povestí o tom, že Humprecht Černín bol väznený v Turecku.
Albánsko
Literatúra
náhľad|Albánsky spisovateľ [[Ismail Kadare sa presadil vo svete]]
Albánska literatúra písaná v albánskom jazyku bola vďaka nadvláde Turkov vzácna a až do 19. storočia sa vyskytovala veľmi sporadicky. Albánsky písané knihy tak veľmi často vznikali alebo boli vydávané mimo územia Albánska. Najstaršie dielo písané v albánčine pochádza z roku 1210 (Gjon Buzuku). Až do 1. polovice 19. storočia mala prevažne náboženský ráz.
Zámok Humprecht
Dejiny
Po Černínovcoch zámok kúpila v roku 1738 rodina Netolických (Václav Kasimir Netolický z Eisenberga), ale pomaly chátral. V rokoch 1937 – 1939 bol rekonštruovaný. Za druhej svetovej vojny o ňom Nemci uvažovali ako o možnej leteckej pozorovateľni. V 70. rokoch 20. storočia bol zámok dôkladne opravený.
Albánsko
Literatúra
Zmena nastala až pri národnom obrodení v 18. a 19. storočí, kedy začali vznikať kvalitné diela – tomuto obdobia sa hovorí „albánska renesancia“. Duch tejto doby sa prejavil predovšetkým v diele básnika Naima Frashëri (1846 až 1900). Zmienku si zaslúži aspoň jeden z najvýznamnejších albánskych autorov, rukopis Národné spevy albánske. Známy je i Pashko Vasa (1825 – 1892), Thimi Mitko (1820 – 1890), Gjergj Fishta (1871 – 1940), Çajupi (Andon Zako, 1866 – 1930) alebo Asdreni (A. S. Drenova, 1872 – 1947), ktorého báseň sa neskoršie stala národnou hymnou. Títo obrodeneckí spisovatelia a básnici položili základy modernej albánskej literatúry a poézie. Próza vznikla až v 30. rokoch 20. storočia: Ernest Koliqi (1903 až 1975), Strej Spasse (1914 – 1989).
Významnými básnikmi medzi dvoma svetovými vojnami boli občiansky lyrik Fan Noli (1882 – 1965) a symbolista Lasgush Pogradeci (1899 – 1987). Ideovou predchodkyňou dnešnej albánskej literatúry bola revolučná a spoločenská kritická generácia 1935, z ktorej najvýraznejší bol Migjeni (Millosh G. Nikolla, 1911 – 1938). Za vojny prevládala vlastenecká partizánska poézia; téma odboja a vojnového hrdinstva bola hlavnou tematikou i povojnovej literatúry, rozvíjanou hlavne v románe. Na tradíciu buditeľov nadviazala povojnová generácia, ktorá sa hlásila k socialistickému realizmu.
Zámok Humprecht
Stavba a interiér
Lovecký zámok s oválnym pôdorysom je umiestnený na čadičovom návrší nad mestom. Nad prvou strechou je umiestnená menšia oválna vežička zakončená špicatou kužeľovitou strechou, na ktorej sú umiestnené štyri komíny, a ktorá je zakončená polmesiacom. V hornej časti spodného poschodia sa nachádza drevená ochodza umiestnená na kamenných krakorcoch. V zámku je 27 miestností, uprostred stavby sa nachádza šestnásť metrov vysoká osová hodovná sieň s výbornou akustikou, kde sa často konajú koncerty. Na jej strope je namaľovaný znak Černínovcov od Rudolfa Beneša, v dolnej časti maľby al secco od R. Wiesnera vzťahujúca sa k životu Jana Humprechta. V miestnostiach rozostavaných do kruhu je umiestnená zámocká expozícia a v miestnostiach druhého poschodia expozícia Múzea mesta Sobotky – napr. Mánesov Prapor Národní gardy z roku 1848. Tzv. „myšou dierou“ možno vystúpiť na vežu, odkiaľ je pekná vyhliadka na celý miestny kraj.
Albánsko
Literatúra
Od 60. rokov 20. storočia nadobúda na význame literatúra venovaná súčasnému životu. Medzi najúspešnejších spisovateľov sa zaradili Dritëro Agolli (1931 – 2017), Fatos Arapi (1930 – 2018), Naum Prifti (1932) a najmä Kadare. Prví dvaja boli známi predovšetkým ako básnici, zatiaľ čo Priftiho povesť sa zakladá hlavne na jeho knihe poviedok z ktorých najpopulárnejšia je Çezma e floririt (1960, Zlatá fontána). Vynikajúca postava v modernej albánskej literatúre je Ismail Kadare (1936), ktorého priekopnícky román Gjenerali i ushtrisë së vdekur (Generál mŕtvej armády) ho preslávil i vo svete. Román bol preložený i do slovenčiny.
Mestá a sídla
náhľad|Najväčším a hlavným mestom krajiny je [[Tirana]] náhľad|[[Skanderbegovo námestie v centre hlavného mesta]] alt=|náhľad|Námorný prístav [[Drač (mesto)|Drač]] Sídelná štruktúra krajiny je ovplyvnená historickým vývojom tradičnej albánskej spoločnosti. V súčasnej dobe žije väčšina obyvateľov v mestách, urbanizácia dosahuje úroveň 60,3 % (v roku 2018). Všetky mestá populačne rastú, najmä v strednej časti pobrežnej nížiny. Počet vidieckych obyvateľov ďalej klesá, v horských dedinách dnes zostávajú bývať hlavne starší ľudia a malé deti. Hlavným a najväčším mestom Albánska je Tirana (Tiranë). Albánska metropola s celkovým počtom obyvateľov cez 850 tisíc je aj najhustejšie osídlenou časťou krajiny. Medzi ďalšie väčšie sídla patria prístavy Drač (Durrës) a Vlora (Vlorë), priemyselné stredisko Elbasan či mestečko Skadar (Shkodër).
Zámok Humprecht
Stavba a interiér
Okolo zámku je obora na jelene, neskôr premenená na bažantnicu.
Albánsko
Administratívne rozdelenie
Územie Albánska sa administratívne rozdeľuje na 12 krajov (qarke): Berat, Dibër/ Peshkopi, Drač, Elbasan, Fier, Gjirokastër, Korča, Kukës, Lezhë, Skadar, Tirana, Vlora. Kraje sa ďalej členia na 36 okresov (rrethe): Berat, Bulqizë, Delvinë, Bilisht, Peshkopi, Drač, Elbasan, Fier, Gjirokastër, Gramsh, Krumë, Kavajë, Ersekë, Korča, Kruja, Kuçovë, Kukës, Laç, Lezhë, Lizbrazhd, Lushnjë, Koplik, Ballsh, Burrel, Rrëshen, Peqin, Përmet, Pogradec, Pukë, Sarandë, Skadar, Corovodë, Tepelenë, Bajram Curri, Vlora, z toho jeden mestský okres (bashki) Tirana. Každý okres sa delí na mestá, zlúčené dediny a jednotlivé obce. Väčšie mestá sú rozdelené do mestských obvodov a štvrtí.
Hospodárstvo
náhľad|Národná [[Banka (inštitúcia)|banka Albánska so sídlom v metropole Tirany]]
Poľnohospodárstvo síce netvorí vysoký podiel na štruktúre HDP, ale zamestnáva až necelú polovicu pracovnej sily. Rastlinná produkcia sa zamerala na pestovanie obilia (najmä pšenice a kukurice), ryže, tabaku, bavlny a skorej zeleniny. Pestujú sa aj rôzne druhy subtropického ovocia, ako napríklad citrusy a figy. Okrem toho tu nájdeme množstvo olivových sadov či slnkom zaliatych viníc. Živočíšnu výrobu predstavuje pastiersky chov oviec, kôz a hovädzieho dobytka. Pri väčších mestách sa chovajú aj sliepky, morky a iná hydina. Rozšírený je aj rybolov. Keďže chov zvierat má menší význam, vedúcu úlohu v hospodárstve má najmä potravinársky a ľahký priemysel. náhľad|Albánsky lek Priemysel sa rozvinul predovšetkým na baníckej ťažbe a spracované miestnych surovín. Albánsko disponuje veľkým bohatstvom nerastných surovín. Ťažia sa tu fosílne palivá (ropa, zemný plyn, hnedé uhlie), farebné kovy (chróm, nikel, meď, železo) či prírodný asfalt. V 80. rokoch 20. storočia krajina dokonca vyprodukovala najviac chrómu na svete. Z ďalších odvetví prosperuje okrem hutníctva aj strojársky, drevársky, textilný a potravinársky priemysel. Podobne ako na celom Balkánskom polostrove má dlhú tradíciu remeselná výroba (tkanie kobercov, hrnčiarstvo a i.). Rozvíja sa energetika, ktorá využíva hydroelektrárne na riekach Drin, Mat, Seman a Bistricë.
Doprava
Preprava z miesta na miesto bola v Albánsku vždy ťažká. Hornatý terén sťažuje dopravné možnosti a spôsobuje, že výstavba ciest je pomalá a drahá. Len nedávno sa vybudoval systém ciest spájajúci rôzne časti krajiny. Cestovanie po Albánsku je veľké dobrodružstvo, keďže diaľnica smeruje jedine z hlavného mesta k pobrežiu.
Turistika a cestovný ruch
náhľad|Albánska riviéra vľavo|náhľad|Starobylé mesto [[Berat (mesto)|Berat známe zachovanou architektúrou]] náhľad|Turisticky vyhľadávané sú aj albánske [[Pohorie|hory s nedotknutou prírodou|vľavo]]
Cestovný ruch patrí medzi veľmi perspektívne odvetvia miestnej ekonomiky. Každoročne do krajiny zavíta približne 3,5 milióna návštevníkov, čo prináša vysoké zisky do štátnej pokladnice. Do roku 1991 prakticky neexistoval, až na málopočetné skupinky organizovaných návštevníkov zo západných krajín. Domáci trávili svoju dovolenku v skromných ubytovniach pobrežných oblastí. Pre mládež boli vytvorené pionierske tábory a študentské základne. Albánsko sa však postupne otvorilo svetu a privítalo turistov z celého sveta.
Turisti postupne objavujú dosiaľ skryté krásy a zaujímavosti tohto štátu: historické pamiatky starých kultúr Grékov, Rimanov, Byzantíncov, ale najmä jedného z najstarších európskych národov indoeurópskeho pôvodu – Ilýrov. Za návštevu stoja aj moslimské mešity zo stredoveku i grécke ortodoxné kostolíky so vzácnymi maľbami a ikonami. Zo stavieb komunizmu vynikajú betónové bunkre postavené počas éry komunistického režimu. Lemujú predovšetkým hranice Albánskej republiky, ale v menšom množstve ich nájdeme roztrúsené po celej krajiny.
Vynikajúce sú podmienky pre horolezectvo a vysokohorskú turistiku v panenských Albánskych Alpách, najmä v oblastiach národných parkov Theth a Valbonë. Esteticky pôsobí územie od oblasti veľkých jazier na juh až po kaňony, kaskády a meandre údolia riečky Vjosy. Ďalším lákadlom Albánska je Albánska riviéra pri Iónskom mori so štrkovo-piesočnými plážami, ktorá sa začína v prímorskom letovisku Saranda (Sarandë). Veľmi navštevované sú tiež miesta s kultúrnymi pamiatkami z dôb antiky (Butrint, Apollónia a i.), starobylé albánske mestá (Gjirokastra, Berat, Kruja, Skadar, Korča atď.) a významné mestské centrá dnešného Albánska – najmä hlavné mesto Tirana. Nevýhodou je minimálna infraštruktúra, ktorá sa ale postupne rozrastá.
Organizácia turistického ruchu však nie je postačujúca. Cesty sú nekvalitné, chýbajú turistické chodníky, informačné tabule, vhodné značenia a mapy. Zvyšujúci sa počet zahraničných turistov v Albánsku zintenzívnilo stavbu nových ciest, rozširovanie železničnej siete a sprístupnenie nových turistických oblastí. V centrách turistického ruchu začali pracovať cestovné agentúry, napreduje výstavba luxusných hotelov i turistických ubytovní a kempov. Ubytovacie podmienky v Albánsku sa rýchlo menia, podľa toho ako sa otvárajú nové súkromné hotely s moderným vybavením. Kvalita reštaurácií a stravovacích reťazcov v hlavnom meste, rovnako ako na vidieku a v iných mestách, dokáže uspokojiť bežné nároky. Hoci podmienky na rozvoj cestovného ruchu sú vynikajúce, väčší rozvoj je podmienený vstupom zahraničného kapitálu a rozvojom dopravy.
Gastronómia
náhľad|Albánska kuchyňa prispieva k správnej [[Výživa|výžive obyvateľov krajiny]]
Tradičné kulinárske špeciality sú väčšinou veľmi jednoduché. V jedálnych lístkoch nájdeme mnoho pokrmov z mäsa. Prevláda mleté, často hovädzie mäso v rôznych podobách (kebab, byrek, čufty ako albánske národné jedlo). Okrem toho sa pripravuje baranie, prípadne teľacie, jahňacie, bravčové mäso a ďalšie. Obľúbeným spôsobom prípravy pokrmov je grilovanie. Prakticky pri žiadnom hlavnom jedle nechýba porcia zeleninového či iného miešaného šalátu. Tie zeleninové sa robia najčastejšie z domácej zeleniny, v ktorej majú pevné miesto paradajky, olivy, uhorky alebo papriky. V Albánsku sa taktiež vyrába mnoho syrov a jogurtov, ktoré dotvárajú chuť miestnych jedál a pokrmov. Samotnou kapitolou sú potom albánske dezerty a sladkosti.
Ostrov u Macochy
Ostrov u Macochy je mestečko v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 114 obyvateľov, z toho 575 mužov a 539 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,0 roka (muži 39,1 roka, ženy 45,0 roka). Od 10. októbra 2006 bol obci vrátený status mestečka.
Štátne zásahy do ekonomiky
Štátne zásahy do ekonomiky sú konkrétne úkony v rámci hospodárskej politiky štátu.
Oblasti použitia
Nedokonalosti trhového mechanizmu si podľa časti ekonómov vyžadujú občasné zásahy štátu. Vláda prispieva k odstraňovaniu príčin zníženej efektívnosti predovšetkým odstraňovaním prekážok konkurencie (antimonopolné opatrenia). Odstraňovanie negatívnych externalít (poplatky za znečisťovanie prostredia, pokuty, limity exhalátov atď). Štát musí reagovať aj na sociálnu nerovnosť. (prerozdeľovanie dôchodkov).
Inými slovami štátne zásahy do ekonomiky sú nevyhnutné tam, kde pôsobenie trhového mechanizmu je neefektívne, resp. tam, kde trhovým mechanizmus nepôsobí. Jednou z najvýznamnejších oblastí kde nepôsobí trhový mechanizmus je oblasť spoločenskej spotreby. Ďalej je to oblasť riešenia sociálnych otázok, investičné náročné akcie, oblasť medzinárodných ekonomických vzťahov, pri odstraňovaní, resp. zmiernení porúch spoločenského reprodukčného procesu, oblasti peňažného obehu a úveru a prostredníctvom rozpočtovej politiky.
Ak zhrnieme úlohy štátu možno zjednodušene rozdeliť na zákonodarnú úlohu a ekonomickú úlohu – centrálna banka. Poznáme tri funkcie ekonomických úloh štátu:
Zásahy v oblasti medzinárodných vzťahov
Pokiaľ ide o medzinárodné vzťahy, tieto majú mnohotvárnu podobu, zahrňujú napr. medzinárodné tovarové, kapitálové, migračné vzťahy, vzťah vznikajúce na mikroúrovni aj na makroúrovni v procese rozvoja medzinárodnej deľby práce a špecializácie, medzinárodnú výmenu technik, vedy a technológie, rozličné formy spoločne organizovanej výroby atď. Na pozadí týchto skutočností sa v priestore svetového hospodárstva prehlbuje ekonomická interdependencia t. j. väčšia alebo menšia závislosť medzi jeho jednotlivými časťami, jednotlivým národnými ekonomikami. Ekonomická aktivita v rámci každej krajiny sa prostredníctvom existujúcich ekonomických spojení s vonkajším svetom premieta do postavenia a problémov iných ekonomík, a naopak, samo je ovplyvňovaná tým, čo sa deje za jej hranicami. Medzinárodné ekonomické vzťahy nie sú len produktom trhových síl, ale aj produktom štátnych intervenčných zásahov. Tam kde ani štátne zásahy nepostačujú, kde si samotná povaha problémov vyžaduje koordinovaný prístup a úsilie celého medzinárodného spoločenstva, vstupjú do ovplyvňovania reprodukčného procesu medzinárodné resp. nadnárodné organizácie (špecializované agentúry OSN –Charta OSN). Čoraz väčší význam dnes majú integračné organizácie. K riešenie globálnych problémov ľudstva sa vyvinuli politické nadnárodné organizácie.
Helmut Jahn
Helmut Jahn (* 4. január 1940, Zirndorf, Nemecko† 8. máj 2021, Campton Hills, Illinois, USA ) bol nemecký architekt. Vychádzal z klasicistickej moderny. Patrí k tvorcom nového Berlína a jeho stavby sú významné pre súčasnú architektúru. Získal medzinárodný certifikát so stavbami ako Franfurktstká výstava veží, (1988 – 1991), Sony Centrum so železničnou vežou na Potsdamer Platz v Berlíne (1995 – 2000), Letisko Suvarnabhumi (2002 – 2005) tak ako aj Weser v Bremene.
Životopis
Po absolovaní školy s maturitou študoval Jahn od roku 1960 do roku 1967 architektúru v Mníchove a Chicagu. V roku 1965 ukončil štúdium s diplomovou prácou na Technickej univerzite v Mníchove. O rok neskôr, 1966, opustil Nemecko a presťahoval sa do USA, aby tam študoval ďalší ročník architektúry, na Illinois Institute of Technology v Chicagu. Tam sa Jahn zoznámil s riaditeľom Ludwigom Miesom van der Rohe, ktorý v roku 1969 zomrel.
Jahn dostal v roku 1967 miesto v renomovanej kancelárii C. F. Murphy a Associates v Chicagu. Tam nadobudol nevyhnutné projektovacie schopnosti. Krátko po svojom nástupe do podnikania sa stal jedným z asistentov Gene Summers.
Nemecký projektant sa vypracoval v krátkom čase na jedného z najžiadanejších architektov USA. Jahn sa stal v roku 1973 viceprezidentom ako aj riaditeľom pre projektovanie a dizajn C. F. Murphy a Associates. Jeho práca je orientovaná na klasicisticko moderné stavby.
Tak vzniklo mnoho návrhov pre monumentálne stavby, ktoré sa stali celosvetovo populárne. Postupným účinkovaním Jahna vo firme a účasti na podnikaní C. F. Murphy a Associates, bola roku 1981 táto spoločnosť premenovaná na Murphy/Jahn.
Od roku 1981 vyučoval na amerických, renomovaných univerzitách ako Yale a Harvard. V roku 1982 sa stal Jahn riadnym profesorom na Illionis Institute of Technology. Koncom roku 1970 dostal ponuku na návrh Illionis Center v Chicagu. Jahnov model bol oceľovo-sklenená stavba s plochou využitia. Jedna zo striech vyčnievala ako sklenený cylinder, tvorila vnútornú halu, v ktorej sa nachádzali mnohé galérie, predajne a kancelárie.
V roku 1984 sa podľa týchto plánov dokončil jeho gigantický projekt. V Nemecku vyvolal Jahn 1988 pozornosť s návrhom Messeturms vo Frankfurkte. Táto veža dostala názov „Ceruzka“ a výškou 257 metrov sa zaradila k najvyšším európskym budovám.