cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Exakta
vpravo|náhľad|170px|Fotoaparát Exakta Varex Exakta je značka fotoaparátu, ktorá preslávila spoločnosť Ihagee. Exakta sa objavila v roku 1933 pod označením (séria) Kine, ktorú navrhol nemecký inžinier Karl Nüchterlein, ktorý vstúpil do spoločnosti už v roku 1923. Kine bola veľmi používaná aj nemeckou armádou počas druhej svetovej vojny.
Modely
Modely Exakty sú od prvých rokov až po ich celkový zánik. V neskoršom období sa používalo aj označenie Exa. Verzia Exakty z roku 1950 bola prvým modelom na svete s vymeniteľnými hľadáčikmi. Fotoaparát Exakta sa vyrábal od roku 1936 až do roku 1969.
Kine-Exakta, Kine-Exakta II, Exakta Varex (kvôli licenčným právam na termín „Varex“ sa v USA používalo označenie Exakta V), Exakta Varex VX (v USA Exakta VX), Exakta VX IIa, Exakta VX IIb, Exakta VX500, Exakta VX1000.
Exa, Exa II, Exa IIa, Exa IIb, Exa 500.
Ondrusek (priezvisko)
Ondrusek je priezvisko, odvodené od mena Ondrej. Na Slovensku a v Česku je veľmi zriedkavé, s jediným výskytom v obci Dulovce (okres Komárno), resp. v Kutnej Hore. Častejšie je v USA a Kanade, kde sa nepoužíva diakritika slovanských jazykov a vzniklo z priezvisk Ondrušek, Ondrúšek alebo Ondrůšek.
Známi nositelia
Pozri v článku Ondrusek.
Stredná dĺžka života
[[Obrázok:Life_Expectancy_2007_UN_HDR.png|thumb|right|Mapa strednej dĺžky života (roky)
Stredná dĺžka života (vo veku x) alebo nádej dožitia (vo veku x) je priemerný počet rokov, ktorý pravdepodobne prežije osoba vo veku x za predpokladu, že sa úmrtnostné pomery nezmenia. Najčastejšie sa používa ukazovateľ stredná dĺžka života pri narodení (nádej dožitia pri narodení), teda stredná dĺžka života vo veku 0.
Rozlišuje sa pritom pohlavie. Ženy sa dožívajú obyčajne o desatinu vyššieho veku. Hodnoty ovplyvňuje stav ekonomiky, zdravotníctva, úroveň kriminality, vojenský stav štátu, životné prostredie a veľa ďalších faktorov.
Očakávaná dĺžka života pri narodení na Slovensku bola od roku 2014 pre ženy viac ako 80 rokov a pre mužov okolo 73 rokov, čo však znamenalo po prvý krát nárast nad priemerné očakávanie 77,0 roku. Tento priemer (77 rokov) sa odvtedy u nás udržiaval až do roku 2020. Očakávaná dĺžka života pri narodení na Slovensku od roku 1960 do roku 2020 tak narástla o asi 10 rokov. Údaje Eurostatu z roku 2022 však naznačujú, že nárast strednej dĺžka života sa vo viacerých členských štátoch EÚ zastavil alebo dokonca klesal.
Zámok Azay-le-Ferron
right|thumb|Zámok Azay-le-Ferron Zámok Azay-le-Ferron sa nachádza v obci Azay-le-Ferron v departemente Indre-et-Loire, región Centre-Val de Loire a patrí k zámkom pri Loire.
Od roku 1950 je zaradený medzi monument historique.
Od roku 1560 do konca 17. storočia patril zámok rodine de Cravant. V roku 1638 bol vybudovaný Pavillon Francois I. s dvomi krídlami.
Po mnohých zmenách majiteľov posledná majiteľka odkázala zámok mestu Tours. V súčasnosti ponúka vynikajúcu kolekciu mobiliáru z čias renesancie a empíru.
Nána
Nána je obec na Slovensku v okrese Nové Zámky.
Kagawa (prefektúra)
Kagawa (🇯🇵) je jedna zo 47 prefektúr Japonska. Nachádza sa na ostrove Šikoku. Hlavné mesto je Takamacu.
Prefektúra má rozlohu 1 875,98 km² a k 1. júnu 2007 mala 1 006 931 obyvateľov.
Bakháza
Bakháza je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Nagyatád.
Má rozlohu 592 ha a žije tu 209 obyvateľov (2007).
Alexandr Vasilievič Suvorov
Alexandr Vasilievič Suvorov (* 24. november [ jul. 13. november] 1730 [alebo 1729], Moskva, Ruská ríša – † 18. máj [ jul. 6. máj] 1800, Petrohrad, Ruská ríša) bol ruský vojvodca, jeden zo zakladateľov ruského vojenského umenia, štvrtý ruský generalissimus (1799), rimnický knieža (1789), taliansky princ (1799). Považovaný za jedného z najvýznamnejších ruských vojvodcov. Ako jeden z mála vojvodcov v 60 bitkách, ktoré viedol, neutrpel ani jednu porážku. Známy sa stal aj vlastnými metódami vo výchove vojsk. Mal vlastný originálny názor na spôsob vedenia vojny, v ktorom kládol dôraz na vyvíjanie maximálnej bojovej aktivity v bitkách, s cieľom úplne zničiť nepriateľa. Autor nadčasových vojensko-teoretických diel Plukovné zriadenie a Umenie zvíťaziť.
Detstvo a mladosť
thumb|200px|[[Poštová známka Sovietskeho zväzu, Alexandr Suvorov, 1980 (Michel 5009, Scott 4878)]] Alexander Vasilievič sa narodil v rodine Vasilija Ivanoviča Suvorova. Jeho otec, cársky generál a súčasník Petra I., bol vzdelaný vojenský dôstojník a autor prvého ruského vojenského slovníka. Jeho matka Jevdokia Fedosejevna Suvorovová (predtým Manuková) mala pravdepodobne arménske korene. Rodina pôvodom z Novgorodu žila v rodinnom sídle v Moskve.
O jeho detstve nie sú známe bližšie informácie okrem toho, že ako dieťa býval často chorý. Alexandra od detstva zaujímalo vojenstvo, nadchýnal ho hlavne Peter Veľký. Vstup do armády mu kvôli krehkému zdraviu a neveľkému fyzickému vzrastu nikto neodporúčal, napriek tomu za pomoci svojho otca vyštudoval teóriu delostrelectva, fortifikácie a históriu vojenstva. V roku 1742 ako 13 ročný vstúpil do gardového Semionovského pluku. Vojakom v pravom zmysle slova sa však stal až po dlhom výcviku, keď v roku 1748 získal hodnosť kaprála.
Vojenská kariéra
Alexander Suvorov získal prvú dôstojnícku hodnosť poručík v roku 1754. Medzitým 6 rokov slúžil v nižších poddôstojníckych hodnostiach, kde spoznal všetky bežné činnosti, ktoré vojaci v tých dobách vykonávali. Tieto skúsenosti v neskoršom období uplatnil, najmä pri výcviku. Čoskoro po povýšení bol prevelený do iného pešieho pluku, v rokoch 1756 až 1758 pracoval vo Vojenskom kolégiu, vtedajšom ministerstve vojny.
Prvé vojnové skúsenosti
Počas Sedemročnej vojny (od roku 1759) sa po prvýkrát zúčastnil bojových operácií, ktoré viedlo Rusko proti Prusku. Prvé roky vojny sa však ako dôstojník ubytovacej služby nachádzal v tyle. Vtedy bojoval ako nižší dôstojník pri Kunersdorfe. 12. augusta 1760 sa zúčastnil obsadzovania Berlína. Od roku 1761 velil kozáckemu oddielu, ktorý spolupracoval s jednotkou P. A. Rumianceva, ktorá obsadila Kolberg. V roku 1762 sa však na ruský cársky trón dostal Peter III., ktorý bol obdivovateľom Fridricha II. Rusko okamžite zastavilo svoje vojenské operácie namierené proti Prusku, a tým sa vzdalo všetkých ťažko nadobudnutých víťazstiev.
Alexander Suvorov bol v tom istom roku povýšený na plukovníka a poverený velením Astrachánskeho pešieho pluku. O rok neskôr bol poverený velením Suzdaľského granátnického pluku. Tam v rokoch 1764 až 1765 napísal knihu Plukovné zriadenie, ktorá bola akýmsi poriadkom, ktorý obsahoval základné poučky a pravidlá pre výchovu, výcvik a bojovú prípravu vojakov. V roku 1768 získal hodnosť brigadiera.
Boje v Poľsku
V rokoch 1768 – 1772 bojoval vo vojne na podporu Stanislava Poniatowského, ktorý bol poľským bábkovým kráľom a zároveň milencom cárovnej Kataríny II. 3. novembra 1768 Suvorov v bitke pri Orechovom porazil bratov Jozefa a Kazimíra Pułaských. Následne ruské vojská obsadili Krakov. Suvorov za zásluhy v Poľsku získal hodnosť generálmajora, ako aj vysoké vyznamenanie – Kríž Sv. Juraja. Už onedlho však musel proti Poliakom zasiahnuť znovu. 23. mája 1771 porazil konfederantov pod vedením francúzskeho generála Dumourieza v bitke pri Lanskorne. Túto bitku vyhral vďaka netradičnému nasadeniu kozáckeho ľahkého jazdectva, ktoré napriek tomu, že bolo niekoľkonásobne slabšie, prinútilo nepriateľa ustúpiť. V noci z 22. na 23. septembra 1771 opäť porazil konfederantov na čele s Michalom Oginskim v bitke o Stolvice. Následne 23. apríla 1772 sa po jeho skvele vykonanom útoku vzdali poslední povstalci v Krakovskej pevnosti Wawel. Boli to poslední poľskí vlastenci, ktorí vzdorovali intervencii po prvom delení Poľska (dohody boli podpísané 6. februára v Peterburgu a 19. februára vo Viedni). Ku cti môže Suvorovovi slúžiť to, že s porazenými povstalcami nakladal humánne a po ich prísľube, že už nebudú jeho vojskám klásť odpor (ten neraz porušili), ich odzbrojil a prepustil.
Rusko-turecké vojny a povstanie Pugačova
V roku 1773 sa Alexandrovi Vasilievičovi podarilo dosiahnuť prevelenie na Balkán, kde opäť slúžil pod vedením maršala Rumjanceva. Táto vojna prebiehala s prestávkami od roku 1768 až do roku 1774. 21. mája a 28. júna 1773 vypátral a porazil Turkov, v apríli sa mu navyše podarilo obsadiť pevnosť Turtukaj. Zaujímavé je, že za samostatnosť, ktorej bol príkladom, ho maršal Rumjancev postavil pred vojnový tribunál. Ten ho odsúdil na trest smrti, vtedy však prozreteľne zasiahla Katarína II. a oslobodila ho známym výrokom: „Víťazov nesúdia.“
14. septembra 1773 pri obrane Hirsova odrazil silný útok tureckej armády, čím prakticky zastavil jej postup. 19. júna 1774 spolu s generálom Kamenským v bitke pri Kozoluži porazil 40-tisícovú tureckú armádu. Za tento úspech bol povýšený na generálmajora. Pre Osmanskú ríšu to boli veľké porážky, ktoré vyústili odstúpením Azova (ktorý stratil Peter Veľký) a Kerčského polostrova, čím Rusko získalo prístup k Čiernemu moru.
V auguste 1774 bol Suvorov poverený vedením trestných oddielov, ktoré mali potlačiť povstanie kozákov pod vedením jajického vzbúrenca Jemeľjana Pugačova. Kozákov však porazili iné ruské vojská neďaleko Caricynu a tí potom sami Pugačova vydali cárovnej, to všetko ešte predtým, ako stihol dôjsť na bojisko. V rokoch 1776 až 1783 sa Suvorov naďalej nachádzal v južnom Rusku. V roku 1777 porazil Krymského chána Droleg Gíreja, čím definitívne Krym pričlenil k Rusku. Potláčal povstania na Kaukaze a bojoval proti odbojným Nogajcom.
Ďalšie rusko-turecké vojny
V rokoch 1785 až 1787 velil Vladimirskej, Peterburgskej a Kremenčugskej divízii. Po začiatku druhej Rusko-tureckej vojny v roku 1787 bol poverený obranou Chersonsko-Kinburnskej oblasti. Tam 12. októbra 1787 v Kinburnskej bitke znovu porazil turecké vojská, ktoré sa tam vyloďovali. Boje pokračovali obliehaním Očakova a 1. augusta 1789 Fokšanskou bitkou, v ktorej porazil armádu Mehmeda pašu. Ďalšia bitka sa odohrala 3. októbra pri rieke Rimnici. V bitke pri Rimnici bola Osmanská 100-tisícová armáda pod vedením Josuf pašu porazená Suvorovými rusko-rakúskymi vojskami, ktoré sčítali iba na 18 000 mužov. Po bitke zostalo z armády Josuf pašovi iba 15 000 vojakov. Pri bojoch bol Suvorov niekoľkokrát ranený. Toho roku Turci utrpeli ešte jednu porážku, keď admirál Ušakov porazil ich flotilu pri Fidonisi.
Onedlho bol Suvorov poverený cárskym obľúbencom, generálom Grigorijom Potemkinom, viesť útok na obrovskú pevnosť Izmajil, postavenú podľa moderných fortifikačných trendov francúzskymi projektantmi. Suvorov k pevnosti prišiel 13. decembra 1790. Po príchode a prieskume bojiska začal pripravovať svojich vojakov na útok. Okrem iného vojaci cvične útočili na makety vysokých opevnení. Veliteľovi obliehanej pevnosti s 35-tisícovou posádkou Suvorov niekoľko dní pred útokom prezieravo navrhol kapitulovať, ten mu však výsmešne odpovedal, že: „Skôr sa nebesá zrútia na zem, než sa podarí obsadiť Izmajil.“ 22. decembra 1790 o 5:30 ráno ruské jednotky, ktoré ani neboli v početnej výhode, zaútočili pod rúškom tmy na opevnenia Izmajila. Alexandr Suvorov bol, ako vždy, medzi svojimi vojakmi v útoku. Už o ôsmej hodine boli všetky opevnenia v rukách útočiacich vojsk. Tvrdé boje ďalej pokračovali v uliciach mesta do 16. hodiny. 26 000 tureckých vojakov padlo, 9 000 bolo zajatých, mnohí z nich na následky zranení neskôr zomreli. Straty Rusov boli nižšie: 4000 padlých a 6000 ranených. Pri krvavých bojoch v uliciach ruské vojská pobili i 10 000 obyvateľov mesta. Pád tejto pevnosti vyvolal v Európe silný ohlas. Veliteľom Izmajilu sa stal jeden zo Suvorových generálov, Michail Kutuzov. 9. januára 1792 sa vojna skončila podpísaním mieru v Jasách.
Opäť v Poľsku
thumb|325px|[[Bitka pri Maciejowiciach roku 1794]] Po vojnách proti Osmanskej ríši bol v roku 1791 prevelený do Fínska, krajiny kde kedysi začínal svoju kariéru v rámci Semionovského pluku. Teraz však bolo jeho úlohou opevniť hranice krajiny proti prípadnému útoku Švédska. V rokoch 1792 až 1794 velil jednotkám na juhu Ruska, ale len do chvíle kedy ho znepokojená Katarína II. nevyslala opäť do Poľska, kde sa začalo Kościuszkove povstanie. Po bitke pri Terespole 18. septembra 1794, 10. októbra porazil povstalcov pri Maciejowiciach, o niekoľko dní zaútočil na povstalcov v predmestí Varšavy Prage a porazil ich nesúrodé vojská. Pri tom bolo pobitých asi 20 000 obyvateľov mesta, údajne kvôli vyčíňaniu kozákov. Iné pramene však potvrdzujú, že obyvatelia boli popravení na výstrahu na príkaz samotného Suvorova. Po týchto víťazstvách bol povýšený na maršala. Do roku 1796 velil vojskám v Poľsku a na Ukrajine, kde mal štáb v meste Tuľčin. V tomto období napísal svoju najznámejšiu knihu o vojenskej vede Umenie zvíťaziť.
Prepustenie z armády
Po smrti Kataríny II. na ruský trón nastúpil jej syn Pavol I., vášnivý obdivovateľ pruského kráľa Fridricha II. Ten začal zavádzať do ruskej armády Fridrichove vojenské metódy, a tak spor so Suvorovom, ktorý ich považoval za nedostatočne efektívne, nedal na seba dlho čakať. Pavol zaviedol pre vojsko nové nepraktické uniformy, výcvik vojska sa začal viac sústrediť na prehliadky, než na boj. Nové poriadky napríklad spôsobovali to, že vojaci museli viac dbať o svoje pudrované parochne než o svoje zbrane. Suvorov sa onedlho dostal do nemilosti cárskych kruhov, keďže pokračoval vo výcviku vlastnými metódami. Pri tom sa obhajoval tým, že: „...Rusi Prusov vždy porážali, prečo by teda mali preberať ich vojenské praktiky?“ Ani to mu však nepomohlo, keďže bol 6. februára 1797 uvoľnený na cárov príkaz z armády. Uchýlil sa na svoje panstvo v dedinke Končanskoje blízko mesta Boroviči v Novgorodskej oblasti, kde v ústraní nažíval až do roku 1799.
Ondrejka
Ondrejka je priezvisko, pozri Ondrejka (priezvisko), napr.:
Alexandr Vasilievič Suvorov
Talianska kampaň
thumb|250px|Suvorov so svojím vojskom pri prechode Alpami – Obraz [[Vasilij Ivanovič Surikov|V.I. Surikova]] Veľká francúzska revolúcia v tých rokoch vystrašila väčšinu vtedajších európskych mocností. Vznikla koalícia Anglicka, Rakúska, Osmanskej ríše, Sicílskeho kráľovstva a Ruska. Napoleon Bonaparte v tej dobe úspešne vzdoroval tejto koalícii a obsadil v ťažení v rokoch 1796 – 1797 prakticky celé Taliansko. Na naliehanie svojich rakúskych spojencov bol Pavol I. nútený maršala Suvorova opäť menovať hlavným veliteľom ruských vojsk v severnom Taliansku. Jeho hlavnou úlohou bolo zadržať nástup Napoleonových generálov. Suvorov bol v tej dobe jedným z mála vojvodcov, ktorí pochopili novátorské prvky skrývajúce sa v pozadí úspechov francúzskej armády, a hľadal proti nim účinné opatrenia. „Generál Vpred“, ako ho Rakúšania pre jeho obľubu útočnej taktiky, najmä boja na bodáky, nazývali, odmietol rakúske vojnové plány, zakladajúce sa na zdĺhavom manévrovacom spôsobe boja, a sám viedol ruské a rakúske vojská, keď zvíťazili 27. apríla 1799 v bitke pri rieke Adda nad Francúzmi, zatiaľ čo sa Napoleon venoval svojim dobrodružstvám v Egypte. Následne 29. apríla 1799 obsadili Miláno, čo znamenalo likvidáciu všetkých Napoleonovi naklonených štátikov v severnom Taliansku. 19. júna porazil v trojdennej bitke pri Trebii francúzskeho generála Macdonalda. Na posledný odpor sa zmohli francúzske a miestne sily 15. augusta v bitke pri rieke Novi, ale i tu ich Suvorov vehementne zdolal. V tomto boji padol i francúzsky generál Joubert. Sardínsky kráľ udelil Suvorovovi titul talianskeho šľachtica. Po sérii víťazstiev mienil Suvorov pokračovať vo svojom postupe až do Francúzska. To mu však spojenci nedovolili a vyslali jeho ruské vojská do Švajčiarska, kde sa mal stretnúť s oddielmi generála Alexandra Rimského-Korsakova. Koncom leta, 31. augusta 1799, sa jeho armáda pohla cez alpské priesmyky podľa Hannibalovho vzoru do Švajčiarska. Medzitým boli oddiely Korsakova generálom Massénom porazené pri Zürichu. Suvorovove vojská cestou prišli o väčšinu koní, diel aj trénu. Bez dostatočných zásob a výstroja vojsk, v neznámom horskom teréne, za dažďa, obklopený nepriateľskou presilou sa prebojoval cez Svätogotthardský priesmyk. Horskou cestou, v hlbokom snehu za veľkých útrap prostých vojakov previedol svoje vojsko do Mouttskej doliny, kde sa stretli so zvyškami vojsk Korsakova. Následne sa prebojoval cez viacnásobnú presilu Francúzov a vysokým horským chrbtom ustúpil do údolia Rýna, do Vorarlberska, kde so značne oslabenou armádou prezimoval. Generál Masséna vtedy vyhlásil, že by obetoval 20 svojich víťazstiev za takýto čin.
Suvorov bol ešte koncom roku 1799 menovaný generalissimom ruskej armády. V tej istej dobe sa však vypukli v protifrancúzskej koalícii nezhody medzi Ruskom a Rakúskom. Tie mali základ v tom, že Rakúšania prakticky vôbec nepomáhali ruským vojskám, ktoré vlastne bojovali na ich územiach a v ich záujmoch. Rusko z koalície čoskoro vystúpilo a Suvorov sa vrátil späť do vlasti. Pri tom prechádzali jeho vojská aj cez slovenské územie. Bolo to už druhýkrát, keďže tadiaľ prechádzali aj cestou do Talianska.
Návrat
Po návrate domov ho cár privítal veľmi chladne, bál sa totiž jeho popularity. Onedlho zase upadol do nemilosti, boli mu odobraté vojenské hodnosti a bol poslaný na odpočinok. Suvorov v tomto období ochorel, čiastočne sa na tom podpísali i následky vypätia pri prechode Álp. Jeden z najväčších vojvodcov a možno jediný, ktorý sa vo svojej dobe mohol porovnávať s Napoleonom, zomrel v Moskve 18. mája 1800. Pochovaný bol v chráme Alexandra Nevského. Nový cár Alexander I. mu dal o rok postaviť pomník vo forme sochy mladého boha vojny Marsa na Maratovom poli v Peterburgu.
Suvorovove dedičstvo
Suvorov zavrhoval vo svojej dobe bežne používanú lineárnu taktiku, pre jej slabé manévrovacie schopnosti. Rozvíjal taktiku kordónov a kolón, čiže voľnejších zoskupení, ktorú uplatňovali najmä francúzske vojská počas revolúcie. O jeho kvalitách hovorí i fakt, že bojoval v 60 bitkách, z ktorých ani jednu neprehral, a to i napriek tomu, že mnohé z nich viedol s vojskom rovnako silným alebo dokonca slabším ako nepriateľ.
Alexander Suvorov bol vojvodca, ktorý svojich vojakov viedol z prvej línie. Jeho taktika dávala dôraz na vyvinutie maximálnej bojovej aktivity v jednotlivých bitkách, s cieľom úplne zničiť vojenské sily nepriateľa v boji. Základom bolo správne vyhodnotenie situácie, na ktoré musela nadväzovať okamžitá rýchlo prevedená reakcia. Rýchlosť bola v jeho doktríne dôležitý faktor. Za najdôležitejšiu bojovú činnosť považoval útok na najslabšie miesto nepriateľa vedený bez zaváhania, rozhodne, priamo na cieľ. Bitku podľa neho mohol totiž vyhrať iba útok. V záverečných fázach boja preferoval najmä zničujúci bodákový útok, bolo to spôsobené do určitej miery i tým, že strelné zbrane v tej dobe neboli stále dosť účinné. No nezavrhoval ani obranu či ústup, ak je v danej situácii nutný pre zachovanie vlastných vojsk, najmä pri napadnutí silnejším nepriateľom. Vojská sústreďoval v prvom rade na dôležitých úsekoch a smeroch.
Veľkú pozornosť venoval svojim vojskám, ktoré sa zdokonaľovali aj v dobách mieru počas častých cvičení a vzdelávania. Snažil sa o čo najrealistickejší výcvik, ktorý bol zameraný predovšetkým na mužstvo pochádzajúce z roľníckeho prostredia. Vďaka tomu dosiahol na tú dobú veľkú vytrvalosť vojska pri dlhých pochodoch, čo sa mu vyplatilo napríklad v talianskej kampani. Pri výcviku vojaka dával dôraz na jeho individualitu, pretože tvrdil, že strojcom víťazstva je práve každý jeden jeho vojak. Suvorov odmietal vtedajší klasický vojenský dril, pri ktorom na cvičisku vojaci hodiny opakovali tie isté pohyby zbraňami, z ktorých väčšinu využili nanajvýš pri vojenských prehliadkach. Keďže žil iba pre armádu a neustále prejavoval záujem o svojich vojakov, načúval ich hlasom a potrebám, delil sa s nimi o príkoria vojenského remesla medzi bojmi, získal si ich nesmiernu dôveru a priateľstvo. Je zaujímavé, že rovnaké alebo prinajmenšom podobné prvky využíval i Napoleon Bonaparte. Následníkmi Alexandra Suvorova sa v cárskej armáde stali M. I. Kutuzov a P. I. Bagration, ktorí boli strojcami Napoleonovej porážky v Rusku v rokoch 1812 až 1813.
Maramureș (župa)
thumb|Poloha župy v Rumunsku
Maramureș alebo Marmarošská župa (, maď. Máramaros megye) je župa na severe Rumunska. Má rozlohu 6 304 km², žije tu 510 110 obyvateľov a jej sídlom je Baia Mare.
Basketbal na Letných olympijských hrách 1972
Basketbal na Letných olympijských hrách 1972 bol basketbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1972. Konal sa v Mníchove, v Západnom Nemecku v dňoch od 27. augusta10. septembra 1972, za účasti 16 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo domáceho Nemecka. Basketbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1936 a toto bolo jeho 8. vydanie. Zápasy sa hrali v aréne Rudi-Sedlmayer-Halle.
Olympijský titul získal, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad predchádzajúcim sedemnásobným olympijským majstrom z 🇺🇸.
Kvalifikácia
náhľad|Nemecká známka s basketbalovým motívom k príležitosti LOH 1972
Genesis (skupina)
Genesis je britská hudobná skupina hrajúca progresívny rock, ktorú sformovali v roku 1967 zakladajúci členovia Peter Gabriel, Tony Banks, Mike Rutherford, Chris Stewart, Anthony Phillips. Prvé roky kapely poznačila vysoká fluktuácia jej členov. V roku 1968 Chrisa Stewarta nahradil John Silver, ktorého po prvom albume From Genesis to Revelation (1969) vymenil John Mayhew. Aj Mayhew vydržal v kapele len jeden rok, aby v roku 1970 po nahratí druhého albumu kapely Trespass dostal padáka. Po jeho vyhadzove na miesto hráča na bicie v skupine prišiel Phil Collins. V tom istom roku nahradil gitaristu Anthony Phillipsa Mick Barnard, ktorého rok na to vystriedal Steve Hackett.
V zostave Gabriel, Banks, Rutherford, Collins a Hackett skupina nahrala svoje ďalšie štyri albumy, ktoré sa stali klasikou štýlu progresívneho rocku - Nursery Cryme (1971), Foxtrot (1972), Selling England by the Pound (1973) a The Lamb Lies Down on Broadway (1974). Živé predstavenia kapely sa začali sústreďovať nielen na inštrumentálnu časť svojich kompozícii, ale aj vtedy ešte netradičné prvky na rockovej scéne: kostýmy, pyrotechniku a divadelný dizajn svojich vystúpení. Najmä turné po albume The Lamb Lies Down on Broadway sa vyznačovalo prepracovanou scénografiou.
Krátko po skončení tohto turné opustil skupinu jej frontman Peter Gabriel a dal sa úspešnú sólovú kariéru. Po tom, čo sa ostatní členovia kapely neúspešne snažili nájsť náhradu za svojho speváka, prevzal tento post bubeník Phil Collins. Ďalšie dva albumy A Trick of the Tail a Wind & Wuthering (obe 1976) nahrala kapela vo štvorici Banks, Rutherford, Collins a Hackett. Odchod gitaristu Steva Hacketta v roku 1976 zredukoval kapelu na trojicu Mike Rutherford, Tony Banks a Phil Collins. V 80. rokoch sa kapela odklonila viac k popu a zaznamenala svoj najväčší komerčný úspech. Vrchol popularity dosiahli s albumom Invisible Touch (1986), z ktorého až päť singlov dosiahlo TOP 5 v Spojených štátoch. V roku 1996 Phil Collins opustil Genesis, aby sa sústredil na svoju sólovú kariéru. Banks a Rutherford najali Ray Wilsona a v roku 1997 s ním vydali album Calling All Stations.
V roku 2007 Collins, Rutherford a Banks usporiadali európske turné neskôr rozšírené o koncerty v Severnej Amerike. Na ďalších 13 rokov sa kapela odmlčala a až v roku 2020 Collins, Banks a Rutherford oznámili obnovenie činnosti a ďalšie turné s názvom Last Domino? Tour.
Diskografia
{| border=0 cellspacing=5 cellpadding=5 |
Levy a čipka
Dej sa odohráva v New Yorku v 70.rokoch 19. storočia. V centre pozornosti stojí jemná mladá dáma z najvyššej spoločnosti a írsky zbohatlík. Ich vzájomný vzťah prejde mnohými peripetiami, kým konečne dospejú k spoločnému šťastiu.
Diplomová práca
Diplomová práca (hovorovo diplomovka, slangovo diplomka) je záverečná práca spravidla druhého stupňa vysokoškolského štúdia. Predstavuje rozsiahlejšiu odbornú prácu (štúdiu), ktorej vypracovanie a obhajoba je pre študenta (diplomanta) jednou z podmienok získania akademického titulu. Práca by mala prinášať nové poznatky a v danom odbore byť prínosom.
Na Slovensku je jej obhajoba jedným z predpokladov pre ukončenie magisterského aj inžinierskeho, resp. doktorského štúdia v prípade medicíny a veterinárneho lekárstva. Tvorí súčasť štátnej záverečnej skúšky. Účelom vypracovania diplomovej práce je overenie zvládnutia odborných teoretických aj praktických vedomostí, odbornej terminológie, použitia vedeckých metód pri riešení problémov daného vedného odboru. Práca je tiež prejavom schopnosti vysokoškolského študenta riešiť úlohy vo svojom odbore samostatne. Školiteľ diplomovej práce sa podieľa iba metodicky, pričom sa so študentom stretáva pri konzultáciách v priebehu prípravy práce. Školiteľ by mal tiež dohliadať na korektnosť jej prípravy, čítať jednotlivé kapitoly ešte pred jej odovzdaním a upozorňovať študenta na jej nedostatky. Medzi iným by mal upozorniť študenta aj na prípadné plagiátorstvo.
Pred obhajobou sa práca dostáva do rúk oponenta, ktorého úlohou je zhodnotiť prácu. Neskôr pri obhajobe má oponent slovo v komisii, ktorá prijíma prácu na obhajobu. Skúšobná komisia na vykonanie štátnej skúšky hodnotí na diplomovej práci obsahovú aj formálnu stránku. Často býva zvlášť hodnotená aj miera originality, resp. zhody s inými prácami. Samotná obhajoba práce prebieha zvyčajne vo forme prezentácie, po ktorej spravidla nasleduje odborná diskusia.
Tištín
Tištín je mestečko v Česku v okrese Prostějov v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 515 obyvateľov, z toho 258 mužov a 257 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,1 roka (muži 40,2 roka, ženy 42,0 roka).
Douchy (Aisne)
Douchy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kagawa
Kagawa môže byť:
Douchy (Aisne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
LG L65
LG L65 je smartfón, ktorý navrhla a vyrába juhokórejská spoločnosť LG Electronics. Patrí do tretej generácie rady L. Predstavený bol v júni 2014 a uvedený tiež v júni 2014 (single SIM verzia), resp. v apríli a v máji 2014 (dual SIM verzia). Operačný systém používa Android 4.4.2 KitKat. Je to stredný smartfón strednej triedy v rade L tretej generácie.
NGC 6642
NGC 6642 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Strelec, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 7. augusta 1784.
LG L65
Vybavený je dvojjadrovým procesorom Cortex-A7 s frekvenciou 1,2 GHz, použitý systém na čipe je Qualcomm MSM8210 Snapdragon 200. Telefón má 1 GB RAM a 4 GB vnútorného úložiska, ktoré je možné rozšíriť microSD kartou do 32 GB. Grafický procesor je Adreno 302.
Použitý displej je veľkosti 4,3 palcov, s rozlíšením 480x800 bodov (217 dpi). Primárna kamera má rozlíšenie 5 Mpix a dokáže nahrávať video v rozlíšení 480p, sekundárna kamera je VGA. Telefón je vybavený konektivitou Wi-Fi, Bluetooth, GPS a FM rádiom a kapacita batérie je 2100 mAh.
Beaumont-sur-Sarthe (obec)
Beaumont-sur-Sarthe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 6642
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,9.
Zika (priezvisko)
Zika je české priezvisko. V Česku je najrozšírenejšie v mestách Praha, Znojmo a Brno. Na Slovensku je zriedkavé, s najväčším výskytom v Košiciach.
Známi nositelia
Pozri v článku Zika.
Saint-Mandé-sur-Brédoire
Saint-Mandé-sur-Brédoire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Balatonberény
Balatonberény je obec v Maďarsku v Šomoďskej župe v obvode Marcali.
Má rozlohu 2609 ha a žije tu 1224 obyvateľov (2007).
Ondrejka (priezvisko)
Ondrejka je slovenské priezvisko, odvodené od mena Ondrej. Najčastejšie je na Liptove, najviac v Liptovskej Štiavnici, Ružomberku a obci Liptovské Sliače
Známi nositelia
Pozri v článku Ondrejka.
Flipsyde
Flipsyde je americká rapová/R&B/rocková skupina pochádzajúca z Oaklandu v Kalifornii. Skladá sa z speváka/gitaristu Steva Knighta, gitaristu Dava Lopeza, rappera Jinha "the Piper" Ferreira, a krátko v skupine účinkovala aj Chantelle Paige. Z debutového albumu skupiny We the People boli vydané tri single „Happy Birthday, „Trumpets (Never Be The Same Again)“ a „Angel“, a bol veľmi pozitívne prijatý kritikmi, vrátane recenzie Washington Post, kde bol album vyhlásený za najlepší hip-hopový album roku 2006. V roku 2009 vydala skupina druhý album State of Survival. Dňa 26. júla 2011 vydala skupina Flipsyde EP s názvom The Phoenix.
Rebeka (román)
Rebeka je jeden z najvýznamnejších románov od britskej autorky Daphne du Maurier. Bol vydaný v roku 1938.
Obsah
Mladé anglické dievča pracuje ako spoločníčka staršej bohatej Američanky, pani Van Hopperovej. Svoju prácu nemá práve v láske, ale ako chudobnej sirote jej veľa možností neostáva. Sprevádza svoju zamestnávateľku na cestách. Pri návšteve Monte Carla sa nenápadné dvadsaťjedenročné dievča zoznámi s Angličanom Maximom de Winterom. Pani Van Hopperová, ktorá sa vyzná v klebetách, prezrádza, že Maxim prednedávnom prišiel o svoju manželku Rebeku. Rebeka, hoci bola skvelou jachtárkou, zahynula za búrky, keď sa vydala na more v noci so svojím člnom. Maxim pôsobí utrápene, ale napriek tomu je od prvej chvíle hlavnej hrdinke sympatický.
Hrdinka sa počas niekoľkých dní s Maximom zblíži a on ju požiada, aby sa za neho vydala. Keďže sa do neho dievčina zaľúbila, pristane a vezmú sa.
Mladá pani de Winterová sa ocitá na manželovom rodinnom sídle Manderley. Zoznamuje sa s Maximovou sestrou Beatrice, s jej manželom Gilesom, tajomníkom Frankom Crawleym. Títo ľudia stoja na jej strane. Ale v Manderley pôsobí aj tajomná pani Danversová, domáca, ktorá naďalej ostáva verná Rebeke a znepríjemňuje život novej panej. Odťažité správanie samotného Maxima a všadeprítomné porovnávanie s dokonalou Rebekou privádzajú mladú ženu k myšlienkam, prečo si ju Maxim vlastne vzal za ženu. Pochybuje o jeho láske a verí, že on ešte stále miluje svoju mŕtvu manželku.
V ťaživej atmosfére more vyvrhne vrak lode a policajné vyšetrovanie ukáže, že Rebeka nezahynula náhodou, ale že jej smrť niekto spôsobil. A možným vrahom je jediný človek - Maxim de Winter. Následné vypočúvanie, súd a vyšetrovanie vyplaví na svetlo sveta prekvapivé rozuzlenie.
Až do poslednej strany sa čitateľ nedozvie meno hlavnej hrdinky. Je rozprávačkou príbehu a postavy k nej prehovárajú bez toho, aby ju oslovili. Sama svoje meno nikdy nespomína, preto nám jej meno ostáva záhadou.
NGC 6643
NGC 6643 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil Eduard Schönfeld v roku 1858.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11.
Mehedinți
thumb|Poloha župy v Rumunsku
Mehedinți je župa v rumunskom Valašsku v jeho najzápadnejšom cípe. Má rozlohu 4 933 km², žije tu 306 732 obyvateľov a jej sídlom je mesto Drobeta-Turnu Severin.
Tvorovice
Tvorovice je obec v Česku v okrese Prostějov v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 305 obyvateľov, z toho 151 mužov a 154 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,1 roka (muži 39,0 roka, ženy 45,1 roka).
Ihagee
Ihagee bola spoločnosť, ktorá sa preslávila jednou z najlepších značiek zrkadloviek vôbec – fotoaparátu značky Exakta. Spoločnosť Ihagee založil Holanďan Johan Steenbergen v roku 1912 v Drážďanoch, neskôr so skratkou IHG. Firma vyrábala rôzne fotoaparáty. K sláve ju priviedla až značka Exakta, a to v roku 1933, špeciálne séria Kine, ktorú navrhol nemecký inžinier Karl Nüchterlein, ktorý vstúpil do spoločnosti už v roku 1923. Začiatkom vojny ho vo fabrike považovali za nenahraditeľného, ale kvôli problémom s ľuďmi o tento štatút prišiel a vyslali ho na front, odkiaľ sa nevrátil. V roku 1944 dostal štatút nezvestný.
Informácií o spoločnosti Ihagee z obdobia druhej svetovej vojny je len veľmi málo. Usudzuje sa, že tam vyrábali optické prístroje pre armádu, pravdepodobne fotoaparáty, možno i optické zariadenia do ponoriek atď. Z tohto obdobia pochádzajú viaceré zobrazenia znaku Exakty s hákovým krížom. Po vojne fabriku postavil na nohy Sovietsky zväz a výroba fotoaparátov sa znovu rozbehla. Verzia Exakty z roku 1950 bola prvým modelom na svete s vymeniteľnými hľadáčikmi. Fotoaparát Exakta sa vyrábal od roku 1936 až do roku 1969.
Ondřejka
Ondřejka môže byť:
Dýka
thumb|Moderná dýka [[Fairbairn–Sykes]]
Dýka je krátka, ostrá, bodná zbraň upevnená v rukoväti. Používa sa aj ako rezací nástroj.
Dýka je nepochybne jednou z najstarších zbraní. Známe sú pazúrikové dýky, zhruba z doby 20 000 rokov pred Kr. V ich ranej forme neboli nič viac než elipsovitý či klinovitý kus pazúrika, odštiepnutý tak, aby tvoril hrot a ostrie, pričom zadná časť na držanie bola tupá. Časom sa stala rukoväť výraznejšou a tvarom sa prispôsobila dlani. Dýky sa vyrábali aj z akýchkoľvek iných materiálov, ktoré umožňovali ostré zahrotenie – bežne sa použivalo drevo, kosť a roh. Sú známe aj dýky vyrobené z polodrahokamov, ako achát alebo nefrit, tieto sa však používali iba pri obradoch.
thumb|Pazúriková dýka
Objavenie kovu
Objavenie kovu poskytlo tvorcovi väčšiu možnosť tvarovania, zároveň získal aj materiál, poddajný a vhodný na ornamentálnu výzdobu. Prvým použitým materiálom bola meď, ktorá je síce príliš mäkká na výrobu zbraní, ale nakoniec sa zistilo, že kovaním sa dá vytvrdiť, aby zbraň dostala dostatočne ostrú hranu aj hrot. Aby bola takáto zbraň dostatočne pevná, bolo potrebné vyrobiť čepeľ širokú, až trojuholníkovú.
Približne okolo roku 2000 pred Kr. sa začala čistá meď nahrádzať bronzom, zliatinou medi a cínu, vyvinutou sumerskými kováčmi v Mezopotámii. Vďaka tvrdosti bronzu sa dýky stávali tenšími a zdobenejšími. Použitím bronzu sa dala vyrobiť dostatočne tvrdá čepeľ, čo znamenalo výhodu na bojisku. Ďalšou výhodou bronzu bolo, že sa dal odlievať, čo zasa viedlo k vývoju liatych rukovätí prinitovaných ku čepeliam.
Medzi rokmi 1000 až 500 pred Kr. bronz postupne ustúpil železu, no hoci bolo železo jednoduchšie spracovateľné, bolo mäkšie. Vyhovujúca čepeľ sa vyrobila až po objavení metódy vytvrdzovanie zocelením, opakovaným kovaním porézneho železa. Surová oceľ zostala bežným materiálom na výrobu zbraní približne do 12. storočia, keď technika vykovania niekoľkých pásov surovej ocele vytvárajúcej rafinovanú zvárkovú oceľ, nakoniec poskytla kov so všetkými požadovanými vlastnosťami – pevnosťou a možnosťou tvarovať a udržať ostrosť čepele.
Zakrivené čepele
thumb|Typy čepelí Tvar dýky bol až na výnimky určený použitým materiálom a konštrukciou. Rovná čepeľ bola výhodná na bodanie, ale medené a bronzové čepele neboli vhodné na rezanie či sekanie. Na vyváženie tohto nedostatku sa čepeľ tvarovala tak, aby sa zvýšil rezací účinok. Výsledkom bola zakrivená čepeľ na rezné nástroje a rovná čepeľ na bodné zbrane. Zakrivenie malo veľa roznych podôb. Niektoré tvary sa stali charakteristické pre určité krajiny, napríklad malajský kris so zvlneným ostrím čepele či indický katar so širokou čepeľou, ktorý bol vybavený priečnou rukoväťou umožňujúcou prudšie zabodnutie do protivníka.
Zahnuté čepele boli obľúbené na Strednom Východe a v Indii. Zaviedli tu špicatú dýku s prierezom tvaru T. Dýky s dvojitou čepeľou, ktoré umožňovali bodnúť smerom hore i dole boli známe, rovnako ako dýky s priečnym zárezom, ktorým mohol bojovník zachytiť protivníkovu čepeľ a zlomiť ju alebo ohnúť.
Súčasnosť
Dýky majú v armáde stalé svoje miesto, prepadové oddiely, výsadkové diverzné jednotky a ďalšie zvláštne útvary sú nimi vybavené pre prípad boja muža proti mužovi.
Považský Inovec
Považský Inovec je geomorfologický celok na západnom Slovensku. Jadrové pohorie zabiehajúce do Podunajskej nížiny patrí do Fatransko-tatranskej oblasti. Najvyšším bodom členitej vrchoviny je vrch Inovec.
Poloha a opis
Považský Inovec sa nachádza na západnom Slovensku a pri dĺžke cca a premenlivej šírke 15 až  zaberá rozlohu. Má zložitú geologickú stavbu a je bohatý na pramene minerálnych vôd, bez väčších tokov. Klimaticky patrí do mierne teplej oblasti, kde sa stretávajú teplomilné a horské druhy rastlín. Vyskytuje sa tu druhovo rozmanité zastúpenie živočíchov a ľudské osídlenie v tejto časti krajiny je doložené od staršej kamennej doby.
Pohorie je najmohutnejšie vo svojej severnej časti, susediacej so Strážovskými vrchmi, severozápadným smerom leží Považské podolie. Zvyšok pohoria je obklopené Podunajskou pahorkatinou.
Geomorfologicky sa delí na:
Geológia
náhľad|Zvrásnené horniny beckovskej jednotky tvoria Skalku pri Beckove Považský Inovec je hrasťovou štruktúrou eocénno-miocénneho veku. Tvorí súčasť vonkajšieho radu pohorí fatransko-tatranského pásma. Na geologickej stavbe pohoria sa zúčastňuje alpínsky aktívne kryštalinikum označované ako tatrikum, jeho paleozoický a mezozoický sedimentárny obal ako aj mezozoické príkrovové jednotky fatrika a hronika. V okrajových častiach možno pozorovať pozostatky paleogénneho pokryvu vnútrokarpatskej paleogénnej panvy a mladšiu neogénnu výplň okolitých paniev.
Pohorie je od okolitých paniev a pohorí oddelené zlomami. Na sever je to jastrabiansky zlomový systém, ktorý ho oddeľuje od Trenčianskej kotliny a Strážovských vrchov. Hranicou pohorí je Jastrabské sedlo. Na západe oddeľuje Inovec od Blatnianskej depresie považanský zlomový systém. Na východe je od Bánovskej kotliny pohorie oddelené dubodielskym zlomom. Južná časť Považského Inovca sa pri Hlohovci ukláňa pod terciérnu výplň Podunajskej panvy. Ohraničenie voči Rišňovskej depresii na juhovýchode tvorí rišňovský (alebo majcichovský) zlom.
Kryštalinikum pohoria sa skladá zo severu na juh z troch základných stavebných častí resp. blokov. Zo severu na juh sú to selecký, bojniansky a hlohovecký, z ktorých len stredný bojniansky má typické znaky jadrového pohoria. Bojniansky blok sa zreteľne nasúva na selecký blok pozdĺž hrádocko-zlatníckej línie. Hlohovecký blok je od svojho suseda oddelený koplotovskou líniou. V bojnianskom bloku bola zaznamenaná prítomnosť slabo metamorfovaného devónskeho vulkanosedimentárneho komplexu v oblasti Hlavinky a Prieľačiny. Ide o prvý zaznamenaný výskyt železných rúd typu Lahn-Dill v Západných Karpatoch. Granitoidy vystupujú v dvoch masívoch pri Bojnej a Zlatom vrchu a pri Duchonke, menšie teleso sa nachádza aj severne od Hlohovca. Selecký blok sa vyznačuje pre pásmo jadrových pohorí anomálnou stavbou s rozsiahlym výskytom pre tatrikum netypických svorov a svorových rúl. V ich nadloží sa nachádza karbónsko-permský sedimentárny komplex. Ide o jeden z najväčších výskytov karbónskych hornín v oblasti tatrika. Tieto súvrstvia sú zaujímavé i pre svoju uránovú mineralizáciu. Mezozoický obal tatrika sa má hlbokovodný (šiprúnsky) faciálny vývoj. V pohorí sú rozoznávané 3 obalové jednotky a jeden hypotetický sedimentárny sled možného tatrického pôvodu. V seleckom bloku sú to selecká jednotka (karbón-spodná jura). Okrem nich boli v seleckej časti pohoria identifikované aj hornininové celky pochádzajúce z oblasti, ktorá bola neskôr celkom odstránená eróziou, sú označené ako hypotetická humienecká jednotka (trias-vrchná krieda). V bojnianskom a hlohoveckom bloku tvoria sedimentárny obal inovecká jednotka (trias-krieda) a tribečská jednotka (trias-vrchná jura). Výskum sedimentárneho obalu pohoria však nie je ukončený.
V severnom ale aj v južnom bloku pohoria vystupujú v styku s kryštalinikom telesá vrchnokriedových hornín, ktoré niektorí autori prirovnávajú k Alpskému južnému penniniku, v Západných Karpatoch tiež označovanému ako váhikum. Výskumy v poslednom období však túto interpretáciu spochybnili. V severnej časti pohoria bola podobne ako v Malých Karpatoch vymedzená externá časť tatrika (tzv. infratatrikum), ktoré zrejme tvorilo prechodný celok medzi internejšími časťami tatrika a váhikom.
Príkrovové jednotky fatrika (krížňanský príkrov) a hronika (chočský príkrov) vystupujú hlavne v bojnianskom bloku. Budujú ich prevažne mezozické vápence a dolomity, ktoré tvoria podstatnú časť Inoveckého predhoria a Krahulčích vrchov. Nachádzajú sa aj v ďalších oblastiach napr. na Beckovskom hradnom brale, pri Marháte (kryha Marhátu) a Topoľčianskom hrade (kryha Úhradu). Fatrikum v pohorí tvorí hlavne zliechovská jednotka. V okolí Rakoľubov a Beckova aj beckovská (vysocká) jednotka. Horniny príkrovu sú najčastejčie nasunuté na sedimentárny obal tatrika, alebo priamo na kryštalinikum. Nad fatrikom obvykle vystupuje sled príkrovu hronika. Hronikum zastupuje veterlínska a bebravská jednotka. Najvýznamnejší povrchový výskyt hronika v Považskom Inovci sa nachádza v Tematínskych vrchoch, kde tvorí veľkú na západ uklonenú kryhu, ktorá je dôležitou hydrogeologickou štruktúrou.
Vodstvo
V pohorí pramenia iba malé toky odvodňujúce jeho západnú časť do Váhu a východnú do Nitry. Najmä v severnej časti je pomerne vysoký výskyt prameňov minerálnej vody – takzvané kyselky. Medzi najdôležitejšie pramene patria termy vyvierajúce cez tektonické zlomy v Piešťanoch, v oblasti Kúpeľného ostrova. Ide o vzácny druh liečivej vody dosahujúcej teploty až 60 °C.
Rastlinstvo
Je veľmi rôznorodé. Na území pohoria sa stretávajú teplomilné aj horské druhy. Lesy sú prevažne listnaté od úpätí dubiny, vyššie dubohrabiny. Na výhrevných a suchých miestach sa vyskytuje náš najteplomilnejší druh dub plstnatý. Najvyššie časti zaberajú bučiny.
Živočíšstvo
Živočíchy sa tu vyskytujú v hojnom množstve. Od zástupcov hmyzu (fuzáče, roháče, rôzne motýle) cez obojživelníky (salamandra škvrnitá, skokany), plazy (slepúch, jašterice, vretenica), vtáky (z dravcov ojedinele orol kráľovský a sokol rároh, myšiaky, jastraby, zo spevavcov sýkorky, žltochvosty, ďatle a množstvo iných). Z cicavcov ide hlavne o poľovnú zver (jeleň, srnec, diviak, muflón a daniel). Dravce zastupuje líška, mačka divá, vzácne rys a medveď.
Chránené územia
V pohorí sa nachádzajú 2 národné prírodné rezervácie, 11 prírodných rezervácií, 13 prírodných pamiatok, 1 územie európskeho významu NATURA 2000 a 1 chránený areál.
Pamiatky
náhľad|Tematínsky hrad Medzi najvýznamnejšie historické pamiatky patrí veľkomoravský dvorec Kostolec nad obcou Ducové, rotunda sv. Juraja pri Nitrianskej Blatnici, či stredoveké hrady Beckov, Topoľčiansky, Tematínsky a Kaštieľ v Hlohovci, hrad prestavaný na barokové sídlo. Za zmienku stojí jaskyňa Čertova pec, v ktorej sa našlo najstaršie jaskynné osídlenie Slovenska. Zaujímavá je aj 14 hektárov veľká archeologická lokalita slovanského hradiska Bojná–Valy z čias raného stredoveku.
Turistika a šport
V oblasti sa nachádza niekoľko desiatok kilometrov značených trás, ktoré sú väčšinou nenáročné alebo mierne náročné. Niektoré pekné výhľady – Palúch pod Inovcom, rozhľadňa na Panskej javorine , Ostrý vrch , rozhľadňa na Marháte , Bezovec , Tematín , Topoľčiansky hrad , Skalka nad Hubinou , Visiace skaly pod Gajdou. Prevažná väčšina trás je priechodná aj pre horské bicykle (treba rátať s občasným prenášaním cez skalné prekážky), s peknými zjazdami. V zimnom období je pohorie vhodné na bežkovanie. Pre lyžiarov je tu stredisko Bezovec a niekoľko menších zjazdoviek s vlekom (svahy v Banke, Kálnici, Selci, pod Inovcom a na Úhrade). Pre lezcov je určené hlavne Beckovské hradné bralo, ale aj niekoľko cvičných terénov pri hrade Tematín alebo v Sokolích skalách.
Ondřejka (priezvisko)
Ondřejka je české priezvisko, odvodené od mena Ondřej. Najčastejšie je v mestách Uherský Brod a Nové Město na Moravě. Na Slovensku sa takmer nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Ondřejka.
Balatonendréd
Má rozlohu 4002 ha a žije tu 1405 obyvateľov (2007).
Holiday
„Holiday“ je skladba americkej punk rockovej skupiny Green Day. bola vydaná ako tretí singel z ich albumu American Idiot. Skladba je napísaná v tónine F-dur. skladba je úvodom pre skladbu „Boulevard of Broken Dreams“, ale bola ako singel vydaná neskôr, na jar roku 2005. Skladba dosiahla značnú popularitu po celom svete. V americkom rebríčku Billboard Hot 100 obsadila 19. miesto a v rebríčkoch Hot Modern Rock Tracks a Hot Mainstream Rock Tracks obsadila 1. miesto. V spojenom kráľovstve obsadila 11. miesto v rebríčku UK Singles Chart a v Kanade 21. miesto v rebríčku Canadian Hot 100.
Hudobné video
Prvá polovica hudobného videa bola natočená v aute (1968 Mercury Monterey convertible, v ktorom Billie Joe Armstrong, Mike Dirnt a Tré Cool žúrujú a jazdia po meste. V druhej polovici sú v bare a vystrájajú, pričom každý z nich má iný charakter.
Zoznam skladieb
7" obrazový disk
Beillé
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Holiday
Zoznam skladieb
Vinyl Boxset
Beillé
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kumamoto (prefektúra)
right|thumb|Poloha prefektúry v Japonsku
Kumamoto (🇯🇵) je jedna zo 47 prefektúr Japonska. Nachádza sa na ostrove Kjúšu. Hlavné mesto je Kumamoto.
Prefektúra má rozlohu 7 404,14 km² a k 1. októbru 2005 mala 1 842 140 obyvateľov.
Dravegny
Dravegny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cena Toma Stopparda
Cena Toma Stopparda je literárne ocenenie Nadace Charty 77 založené v roku 1983 v Štokholme, pôvodne udeľované dielu, ktoré nemohlo vyjsť v Česko-Slovensku.
Ocenenie, ktoré je určené autorom českého pôvodu, sa udeľuje každoročne v máji v Zrkadlovej kaplnke Klementina za významné básnické, prozaické alebo esejistické dielo vydané v predchádzajúcich dvoch rokoch. Finančne je dotované anglickým dramatikom českého pôvodu Tomom Stoppardom čiastkou 40 000 korún.
V minulosti patrili medzi porotcov napr. Michal Bauer, Pavel Janoušek, Pavel Kosatík, Lubomír Machala či Jan Šulc.
Ondrejko
Ondrejko môže byť:
Hjógo
Hjógo môže byť:
Amorphis
Amorphis je známy pre svoje používanie (anglického prekladu) fínskej národnej epiky, Kalevala, ako zdroja pre svoje texty.
Mureș (župa)
thumb|Poloha župy v Rumunsku Mureș alebo Marušská župa je župa v rumunskom Sedmohradsku na severe krajiny. Má rozlohu, žije tu 580 851 obyvateľov a jej sídlom je mesto Târgu Mureș.
NGC 6644
NGC 6644 je planetárna hmlovina v súhvezdí Strelec, ktorú objavil Edward Charles Pickering 13. júla 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
Balatonfenyves
Má rozlohu 5193 ha a žije tu 1865 obyvateľov (2007).
Ondrejko (priezvisko)
Ondrejko je slovenské priezvisko, odvodené od mena Ondrej. Najčastejšie je v obci Poniky (okres Banská Bystrica).
Známi nositelia
Pozri v článku Ondrejko.
Izra (potok)
Izra je potok na východe Slovenska, tečie na území okresov Košice-okolie a Trebišov. Je to významný pravostranný prítok Roňavy, meria a je tokom V. rádu. Na hornom toku vzniklo zahradením doliny toku rovnomenné jazero. Na strednom toku výraznejšie meandruje a na dolnom toku tvorí na cca dlhom úseku štátnu hranicu s Maďarskom.
Prameň
thumb|Izra v Brezine Pramení v Slanských vrchoch na juhovýchodnom úpätí Veľkého Miliča v nadmorskej výške cca