cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ľuba Pavlovičová-Baková
Životopis
Študovala na dievčenskom reformnom reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici. V Banskej Bystrici žila v roku 1934-1943. Pôsobila ako redaktorka Čs. rozhlasu a Slovenskej televízie, scenáristka. Zakladateľka a sólistka speváckeho zboru Lúčnica. Autorka literárnych a rozhlasových hier a pásiem z oblasti ľudovej  kultúry. Spolupracovníčka divadiel, ústredných, krajských a okresných osvetových zariadení, členka odborných porôt folklórnych festivalov. Zostavila spevníček ľudových piesní Spevy od Hrona.
3369 Freuchen
3369 Freuchen je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavil Copenhagen Observatory 18. októbra 1985.
Zoznam piesní s textami Ľuboša Zemana
Tento zoznam piesní je zoznamom piesňovej tvorby s piesňovými textami textára a básnika Ľuboša Zemana.
Zoznam
(/h: ) - doteraz nezistený autor hudby Interpret - je uvedený pôvodný (na prvom mieste) alebo najvýznamnejší alebo najznámejší interpret danej piesne. To znamená, že menej známi interpreti nie sú uvedení.
Ž
Pozn. Upravený text piesne „V dolinách“ sa pokúšal bez súhlasu autora interpretovať spevák Ivan Tásler, text bez súhlasu autora upravil Vlado Krausz. Piesňový text je autorské dielo, to znamená že rovnako ako hudobná skladba podlieha autorským právam. S pôvodným textom naspievali túto pieseň napr: Kuly z Desmodu, Martin Jakubec, Ján Hruška a iní.
Ľudovít Klimits
JUDr. Ľudovít Klimits (* 23. august 1884, Šamorín† 2. jún 1951, Bratislava) bol predstaviteľom maďarskej kresťanskej poézie na Slovensku. Bol významným maďarským básnikom známym v celom stredoeurópskom priestore, konkrétne v Maďarsku, Rakúsku a v Česku, ale hlavne bol reprezentantom, alebo predstaviteľom maďarskej kultúry na Slovensku v období na prelome 19. a 20. storočia, ktorý žil a tvoril v Bratislave. Býval na Fučíkovej ulici č. 17, dnes Medená ulica.
Životopis
Narodil sa v Šamoríne, obchodnú akadémiu absolvoval v Bratislave a celý život pracoval v rôznych funkciách na Mestskom magistráte v Primaciálnom paláci. Bojoval v 1. svetovej vojne pri Görzi a pri Doberdó in Lago kde bol aj ranený, mal priestrel pľúc. Z prostredia frontu napísal aj niekoľko básní napr. Haza vágyom (Túžim po domove), Görznél, Doberdói vizió (Doberdovské vízie). Právnické vzdelanie začal básnik v Bratislave na vtedajšej Alžbetínskej univerzite, ktoré ukončil v Pécsi (Pätikostolie), pretože sa tam univerzita z Bratislavy v roku 1921 presťahovala, a tu dosiahol aj doktorát z práva v roku 1926. Po ukončení prvej svetovej vojny až do roku 1945 pracoval v Primaciálnom paláci v Bratislave. Po druhej svetovej vojne, ako mnohých príslušníkov maďarskej národnosti aj jeho prepustili z práce a podľa vtedajšieho zákona musel opustiť Bratislavu do vzdialenosti 100 km od mesta spolu s celou rodinou, teda s manželkou a piatimi deťmi. Básnik dva roky veľmi ťažko živoril i so svojou rodinou, takmer bez pomoci, bez finančných prostriedkov a bez občianstva. Po ukončení platnosti spomínaného zákona v roku 1947 sa vrátil do svojho domova do Bratislavy a naďalej býval na Fučíkovej ulici č. 17, a pracoval na daňovom úrade. V Bratislave žil až do svojej smrti 2. júna 1951. Je pochovaný na Martinskom cintoríne v Bratislave, a tu je uvedený medzi významnými osobnosťami Bratislavy, na verejnej výveske, ktorá je umiestnená pri vchode do cintorína.
Tvorba
Prvé básne mu vyšli ešte pred prvou svetovou vojnou od roku 1902. Jeho poézia je religiózne zameraná, pretože básnik bol veľmi kresťansky orientovaný čo sa pochopiteľne odrazilo aj v jeho tvorbe.
Jeho básnické zbierky Rohan az élet 1927, Kacagj Bajazzó (1932) a Hozsánna Néked (1940), vychádzali v mnohých prestížnych vtedajších slovenských, ale aj zahraničných časopisoch. Napríklad: Somorja és vidéke, Csallóköz, Prágai Magyar Hírlap, Palota Újpest, Pestvidéki Ujság, Pesti Hírlap, Képes Hét, Irodalom és művészet, Magyar Néplap, Presburger Zeitung, Katolikus figyelő, Új sziv, Zalamegyei Ujság, Neues Wiener Journal, Esti Ujság, Felsőcsallóköz, Katolikus figyelő, ale tiež v rozhlase. Mnohé jeho básne boli zhudobnené významným slovenským hudobným skladateľom a priateľom básnika Eugenom Suchoňom. Napr. Tiché melódie (Halk melódiak), Requiem kongat - Zvoní requiem a pod. V roku 1931 na požiadanie Eugena Suchoňa napísal libreto na melodrámu ''Opus č. 37''. Spomínané dielo bolo veľmi úspešné a bolo prezentované v mnohých európskych mestách.
Hodnotenia
Poéziu Ľudovíta Klimitsa na Slovensku hodnotilo viacero renomovaných odborníkov. V roku 1997 komplexné hodnotenie jeho tvorby spracoval Fonód Zoltán a kolektív, ktoré vyšlo vo vydavateľstve Madách Posonium v roku 1997 pod názvom A cseh/szlovákiai magyar irodalom lexikona 1918-1995.
Bischholtz
Bischholtz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ľudovít Klimits
Hodnotenia
V roku 2000 napísal a zhodnotil básnickú tvorbu Dr. Ľudovíta Klimitsa - Presinszky Lajos: Felső Csallóközi Arcképcsarnokok, ale kritika jeho tvorby bola uverejnená aj v časopise Remény v roku 1991 pod názvom: Egy katolikus poéta sikere... (Úspechy jedného katolíckeho básnika...)
Bischholtz
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľudovít Klimits
Hodnotenia
Pochopiteľne básnik dr. Ľudovít Klimits bol v centre odbornej verejnosti od začiatku svojej literárnej činnosti. Hodnotením jeho básnickej tvorby sa zaoberali aj takí odborníci ako Dr. Dobai János, šéfredaktor almanachu Új Auróra, ktorý vysoko hodnotil básnické zbierky Ľudovíta Klimitsa vo viacerých vtedajších odborných časopisoch v Maďarsku ako i na Slovensku.
V roku 1928 (24. októbra) uverejnili v Pressburger Zeitung - Neue Bücher recenziu ku knihe Ludwig Klimits: Rohan az élet. Na základe uvedených dokumentov je evidentné, že dr. Ľudovít Klimits bol veľmi známym a obľúbeným básnikom v Bratislave a záujem o jeho básnickú tvorbu je ešte i v súčasnosti značná. Pretože v období socializmu nebola možná reedícia jeho básní z ideologického hľadiska (religiózne zameraná tvorba), v súčasnosti na želanie mnohých záujemcov niektoré jeho básne sú rozširované počítačovou tlačou, teda individuálne a uvažuje sa aj o novom vydaní jeho básnických zbierok. Niekoľko starých výtlačkov z tvorby básnika dr. Ľudovíta Klimitsa ešte ponúka vydavateľstvo v Budapešti AXIO ART a tiež pražské vydavateľstvo Niton. Ale jeho niektoré básnické zbierky sa ojedinele nachádzajú i v miestnych knižniciach po celom Slovensku.
Ocenenie
Jednu básnickú zbierku Hozsánna Néked - Hosana Tebe, ocenil aj pápež Pius XII., ktorý knihu dal uložiť do Vatikánskej knižnice a básnika vysoko za jeho kresťanskú tvorbu ocenil. Je málo básnikov, alebo spisovateľov zo Slovenska, ktorí za svoje diela boli ocenení pápežom.
Hodnotenie básnika z jeho rodiska CZ Slovakiai társaság zo Šamorína:
Popredná osobnosť maďarského literárneho a kultúrneho života na Slovensku. Jeho diela a duchovná pozostalosť, na ktoré sa často neoprávnene zabúda, sú súčasťou maďarského literárneho dedičstva. Narodil sa v Šamoríne, jeho otec bol obuvníckym majstrom. Základné vzdelanie získal v rodnom meste, následne bol žiakom Obchodnej akadémie v Bratislave, potom pracoval ako úradník na bratislavskej radnici. Študoval na Alžbetínskej univerzite v Bratislave, neskôr si v Pécsi urobil doktorát z práva a vedy o štáte. Jeho prvé básne vyšli v žitnoostrovských médiách, neskôr sa stal populárnym autorom a publikoval na stránkach Prágai Magyar Hírlap, Híradó, Esti Újság, Nap, Magyar Hírlap a Somorja és Vidéke. Vydal zbierky Rohan az élet (s kresbami Istvána Tallósa Prohászku), Kacagj, bajazzo, Hozsánna néked.
K hodnoteniu básnika dr. Ľudovíta Klimitsa sa pripojil aj Magistrát hlavného mesta Bratislavy a pri príležitosti 130. výročia jeho narodenia doporučil návrh na inštalovanie pamätnej tabule na dome kde básnik žil a umelecky pôsobil, teda na Medenej ul. č. 17.
Viliam Pavlovský
Viliam Pavlovský (* 17. december 1911, Pečeňady † 1984, Rím) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, pedagóg a jezuita.
Životopis
Profesor Svätého písma na Teologickom inštitúte sv. Alojza v Banskej Bystrici (?1941-1945). Profesor dejín Starého zákona a východných jazykov na Pápežskom biblickom inštitúte v Ríme (od roku 1954). Autor dizertácie a prác o Starom zákone.
Buzeins
Buzeins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Marcilly-en-Bassigny
Marcilly-en-Bassigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Buzeins
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 185 obyvateľov (2009).
Marcilly-en-Bassigny
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Buzeins
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mitická slatina
Mitická slatina je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.
Marcilly-en-Bassigny
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mitická slatina
Nachádza sa v katastrálnom území obce Trenčianske Mitice v okrese Trenčín v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1985 na rozlohe 2,8315 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Chránené územie je vyhlásené na ochranu zvyšku slatinného rašeliniska ako útočišťa mokradnej fauny a flóry i geologického útvaru pre vedecké a výskumné ciele, ako aj významnú ekostabilizačnú funkciu.
Panthalassa
Oceán Panthalassa obklopujúci Pangeu|right|thumb
Panthalassa (z gr. „všetky moria“) bol prvotný oceán, ktorý koncom prvohôr a začiatkom druhohôr zo všetkých strán obklopoval prapevninu Pangea. Až po jej rozpade sa začali z Panthalassy postupne formovať oceány. Zahŕňala Tichý oceán na severe a západe, ako aj more Tethys na juhovýchode, ktoré prenikalo do Pangey. Panthalassa je tiež označovaná ako Paleopacifik, pretože jej rozpadom vznikol rozľahlý Pacifik.
Vznik
Pred 800 - 700 miliónmi rokov počas kryogenia vznikala rozpadom superkontinetu Rodinia na dve časti z tvoriaceho sa riftového systému nová oceánska kôra. Západne od Laurentie, ktorá bola základom terajšej Severoamerickej platne sa tak začal tvoriť nový oceán; zároveň oceán Mirovia, obklopujúci Rodiniu začal subdukovať pod pohybujúce sa platne a na iných miestach bol nahradzovaný Panafrickým oceánom a Panthalassou, ktoré sa rozrastali. Pred asi 650 až 550 mil. rokov vznikol zrážkou Protogondwany a Protolaurázie superkontinent Pannotia, ktorý nakrátko čiastočne obklopil Panthalassu. Ďalšími zrážkami platní sa v karbóne utvorila Pangea, ktorú až do začiatku druhohôr obklopovala Panthalassa. Väčšina oceánskej kôry Panthalassy bola v nasledujúcich obdobiach subdukovaná pod severoamerickú a eurázijskú platňu.
Les Pieux (kantón)
Les Pieux je francúzsky kantón v obvode Cherbourg v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 15 obcí.
Chromios
Chromios môže byť:
Šardžá (emirát)
thumb|right|Šardžá na mape
Geografia
Emirát sa skladá z niekoľkých oddelených častí:
Správne členenie
Emirát sa v súčasnosti člení na 6 obcí :
Historický prehľad
Mesto Šardžá patrilo k najbohatším mestám v oblasti s osídlením trvajúcim vyše 5000 rokov. Začiatkom 18. storočia ovládol mesto kmeň Kásimovcov a v roku 1727 tu vyhlásil nezávislý štát.
8. januára 1820 podpísal emir, šejk Sultán bin Sakr al-Kásimí, ako aj predstavitelia ďalších štátov v oblasti Perzského zálivu, s Britmi Generálnu mierovú zmluvu (General Maritime Treaty), v ktorej sa zriekli prevádzkovania pirátstva a obchodu s otrokmi. Roku 1853 potom nasledovala zmluva o večnom mieri (Perpetual Maritime Truc), ktorú prijal britský protektorát a bol potom spravovaný v rámci Britskej Indie.
Roku 1971 sa potom stal emirát Šardžá jedným zo zakladajúcich štátov Spojených arabských emirátov.
Bias (syn Priama)
Bias alebo Biás (Bias) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama. Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Bias patril medzi ďalších jeho synov, ktorých mal s inými manželkami, alebo družkami. V antickom diele Dictys Cretensis (Kréťan Diktis), Bias umiera v trójskej vojne rukou achájskeho hrdinu Idomenea.
Paul Thomas (krasokorčuliar)
Paul Thomas je bývalý britský krasokorčuliar súťažiaci v kategórii tanečné páry. Je majstrom Európy a majstrom sveta z roku 1956 (s partnerkou Pamelou Weightovou). Okrem toho je držiteľom štyroch strieborných medailí z majstrovstiev Európy (1954, 1955) a sveta (1954, 1955).
== Prehľad výsledkov == (s Pamelou Weightovou)
(s Nestou Daviesovou)
Potenciálna energia
Potenciálna energia alebo polohová energia (Wp alebo Ep) je druh mechanickej energie. Súvisí so vzájomnou polohou telies (vrátane mikročastíc) sústavy, v ktorej telesá na seba vzájomne silovo pôsobia.
Presná definícia znie, že je to práca, ktorú treba vykonať na telese, aby sa z referenčnej energetickej úrovne (tzv. „normálny stav“ alebo „nulová hladina“) dostalo do danej novej polohy. Pri reverzibilných dejoch (čiže dejoch bez trenia) sa potenciálna energia rovná kinetickej energii, ktorú by teleso získalo, keby sa mohlo „poddať“ sile až po referenčnú energetickú úroveň, čiže keby sa mohlo voľne pohybovať.
Túto energiu teda má každé teleso vychýlené z referenčnej energetickej úrovne.
Vzorec: kde F = sila, s = dráha; presnejšie vzorce pozri pod jednotlivými druhmi potenciálnej energie (dole).
Druhy
V bežnom živote na planéte Zem sa pod potenciálnou energiou myslí najmä gravitačná potenciálna energia, preto sa tento druh potenciálnej energie niekedy označuje ako polohová energia v užšom zmysle.
Referenčná energetická úroveň
Treba si uvedomiť, že potenciálna energia je relatívna, čiže záleží na referenčnej energetickej úrovni, teda na tom, na čo ju vzťahujeme. Pri výpočtoch sa nulová hladina potenciálnej energie volí buď v rovnovážnej polohe, v ktorej sú príslušné sily v rovnováhe, alebo v nekonečne, kde je veľkosť príslušných síl na teleso nulová. Na premenu energií ale na voľbe nulovej hladiny potenciálnej energie logicky nezáleží - rozhodujúca je iba zmena tejto energie.
Potenciálna energia v praxi
Holandský vedec Christian Huygens (1629 - 1695) vynašiel kyvadlové hodiny. Ako prvý pripojil kyvadlo k ozubeným kolieskam mechanických hodín. Pravidelné kývanie kyvadla urobilo chod hodín oveľa presnejším ako pri predchádzajúcich typoch. Energia ktorá pomáha ručičkám týchto hodín prekonať trenie, pochádza z pohybu oloveného závažia nadol. Závažie pri každom tiku uvoľni malý zlomok svojej potenciálnej energie. Hodiny sa zastavia, keď závažie dosiahne svoju najnižšiu polohu. Energia alebo „práca“ osoby, ktorá vytiahla závažie hore, sa uloží do závažia ako jeho potenciálna energia. Tá sa uvoľňuje keď závažie klesá.
Hmota
Hmota môže byť:
Mikuláš Pažítka
Mikuláš Pažítka (* 1. júl 1918, Staré Hory - † 23. marca 2004, Bratislava) bol pedagóg a prekladateľ.
Životopis
V roku 1937-1940 študoval klasickú a slovenskú filológiu na Filozofickej fakulte UK, resp. Slovenskej univerzite v Bratislave, 1940- 1943 taliansky jazyk a literatúru na štátnej univerzite v Ríme. Po štúdiách pracoval v roku 1945-1952 v Univerzitnej knižnici, 1952-1985 bol pedagógom na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Z talianskej literatúry sprostredkoval pre slovenského čitateľa dielo L. Pirandella, N. Machiavelliho a mnohých ďalších talianskych prozaikov, dramatikov a filozofov. Zostavovateľ viacerých knižných výberov a autor početných štúdií o talianskej literatúre.
Quettehou (kantón)
Quettehou je francúzsky kantón v obvode Cherbourg v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 16 obcí.
Emil Švec
Emil Švec (* 24. september 1925, Piešťany – † 23. február 2010, Piešťany) bol slovenský politický väzeň.
Životopis
Narodil sa v Piešťanoch a vyrástol v kresťansky založenej rodine. Získal základné i stredné vzdelanie, neskôr absolvoval letecký výcvik v armáde. Po odchode z armády sa zapísal na univerzitu v Bratislave. Ako mladý študent sa pripojil k piešťanskej skupine Bielej légie, ktorá viedla aktívny odpor voči formujúcemu sa totalitnému komunistickému režimu. Kamil Vančo, katolícky farár zo Sokoloviec pri Piešťanoch, ho na svojej fare zoznámil s ďalšími členmi skupiny. Počas ďalšieho štúdia na Lekárskej fakulte v Bratislave bol Emil Švec zatknutý ŠtB a odsúdený za velezradu na šesť rokov väzenia.
Po prepustení nemohol získať žiadnu prácu. Zmocnil sa práškovacieho lietadla a emigroval na Západ. Vo Viedni sa zapísal na univerzitu a počas štúdia medicíny pracoval ako novinár. Štátna bezpečnosť ho v tom čase evidovala ako nepriateľa štátu a prostredníctvom svojich agentov sledovala jeho činnosť. V roku 1961 bol v neprítomnosti odsúdený na 15 rokov väzenia za špionáž a na príkaz ŠtB bol na území Rakúska prepadnutý, zranený, unesený a odvlečený do Česko-Slovenska. Komunistická propaganda verejnosť dezinformovala, že Emil Švec bol zadržaný pri prechode hraníc z Rakúska do ČSSR a bez akýchkoľvek dôkazov ho označila za agenta NATO. Keďže bol v neprítomnosti odsúdený na 15 rokov väzenia za špionáž, z tohto trestu si odpykal 12 rokov. V roku 1969 bol prepustený a rehabilitovaný, ale po pseudorehabilitácii ho opätovne uväznili. Na slobodu bol prepustený v roku 1977, no až do roku 1989 mal so štátnou bezpečnosťou problémy.
V roku 1993 bol obžalovaný za útok na verejného činiteľa pri výkone jeho právomoci a Krajský súd v Trnave ho odsúdil na trojmesačné odňatie slobody.
Po roku 1990 boli obidva rozsudky zrušené a bol rehabilitovaný podľa zákona 119/90 Z.z. V roku 1990 bol zakladajúcim členom pôvodnej Konfederácie politických väzňov Slovenska. Ako uviedol vo svojom životopise, pre kritiku tejto organizácie za neodstránenie evidovaných spolupracovníkov ŠtB z vedenia ju prestal rešpektovať a v roku 2001 vstúpil do novozaloženej organizácie Svetové združenie bývalých československých politických väzňov, kde zastával funkciu podpredsedu. Svojou kandidatúrou za predsedu správnej rady Ústavu pamäti národa chcel prispieť k tomu aby sa podľa jeho slov tento stal „spravodlivou a korektnou inštitúciou na ceste k demokracii po rokoch ťažkých podmienok totality“. Návrh Svetového združenia bývalých československých politických väzňov na jeho kandidatúru však nebol akceptovaný. Emil Švec až do svojej smrti 23. februára 2010 aktívne pracoval vo Svetovom združení bývalých československých politických väzňov. Nikdy sa nedočkal vyšetrenia svojho únosu z Rakúska.
Útek cez železnú oponu
náhľad|Lietadlo Storch po úspešnom pristátí v Rakúsku Dňa 2. augusta 1959 sa mu podarilo ukradnúť poľnohospodárske vrtuľové lietadlo K-65 Bocian (Fi 156 Storch), a hoci s týmto lietadlom nikdy pred tým neletel, úspešne zvládol vyše let a pristál na poli v Rakúsku pri obci Wilfersdorf. Československé stíhačky nestihli ani vyštartovať. Rakúske úrady mu priznali postavenie politického utečenca. O jeho životnom príbehu natočil Ústav pamäti národa film V tieni času.
Bischoffsheim
Bischoffsheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam častí seriálu Rodinka úžasných
Nasledujúci zoznam je zoznam častí seriálu Rodinka úžasných vysielaného na americkej televízií ABC. Seriál sa v USA vysielal od 28. septembra 2010 do 5. apríla 2011 každý utorok o 20:00 večer. Na Slovensku tento seriál vysielala TV JOJ.
Tatiana Nikolajevna Savičevová
Tatiana Nikolajevna Savičevová (🇷🇺 - Tatiana Nikolajevna Savičeva; * 25. január 1930 Gdov, Pskovská oblasť, ZSSR – † 1. júl 1944, Šatki, ZSSR) bola žiačka základnej školy, autorka denníka a obeť blokády Leningradu počas druhej svetovej vojny. Počas blokády mesta si viedla stručný denník, v ktorom sa zachovali zápisky o smrti jej najbližších príbuzných - sestry, starej mamy, strýkov, brata a matky. Neskôr evakuovaná z mesta podľahla následkom podvýživy a tuberkulóze v roku 1944.
Život
Leto roku 1941 plánovala rodina prežiť na vidieku, ale nemecký útok na ZSSR 22. júna zasiahol život celej krajiny. Všetci z Táninej rodiny okrem Michaila, ktorý už v tej dobe opustil mesto, zostali v Leningrade. Pripojili sa tak všetci určitou mierou k vojnovému úsiliu celej krajiny. Marija Ignatievna pracovala v dielni, ktorá šila vojenské uniformy, Ľoka pracoval ako a robotník v lodeniciach, Žeňa pracovala v muničnom závode, Nina na stavbe obranných zariadení okolo mesta. Strýko Vasia a strýko Ľoša, bratia jej nebohého otca - v civile účtovníci, slúžili v jednotkách protilietadlovej obrany. Táňa, vtedy ešte len 11-ročná, pomáhala pri kopaní zákopov a hasení zápalných bômb. Po určitej dobe sa jej sestre Nine naskytla príležitosť a dostať sa z obkľúčeného mesta, o čom však nestihla rodine zanechať žiadnu správu. Preto sa jej príbuzní domnievali, že zomrela. Ako spomienku na sestru dostala Táňa od matky sestrin zápisník, ktorý sa neskôr stal jej „denníkom“. Aj predtým si však viedla denník, počas krutej zimy roku 1941 ho však obetovala a nechala ho zhorieť v piecke, keď rodine nezostalo nič iné čím by podkúrili.
Zostal jej tak iba tenký notes po zmiznutej sestre, do ktorého urobila prvý zápis 28. decembra 1941. Toho dňa skoro ráno, ako vždy, odišla jej sestra Žeňa na dve smeny do práce v továrni na výrobu mín a už nikdy sa nevrátila - zomrela priamo pri sústruhu, s ktorým pracovala. Jej organizmus bol oslabený dlhodobou podvýživou ako aj darovaním krvi. Nasledujúci mesiac zomrela jej stará mama Jevdokija Grigorievna. O ďalšie dva mesiace jej brat Ľoka a v priebehu dvoch nasledujúcich mesiacov aj obaja strýkovia a mama.
Zamdletú Táňu objavili v byte onedlho po smrti jej posledných príbuzných príslušníci sanitárnej jednotky, ktorí kontrolovali Leningradské domy. V tej dobe sotva žila. Prvú noc po smrti matky prežila u susedov v rodine Nikolajenkových, následne odišla k sestre svojej starej mamy Jevdokii Petrovne Arsenievovej. V dobe, keď Jevdokia chodila do práce do továrne, nechávala Táňu vonku. Napriek tomu, že bol máj, tá kvôli dystrofii podobne ako rad ďalších podvyživených obyvateľov mesta chodila stále oblečená v zimnom kabáte a bola neustále vyčerpaná. Bežne sa stávalo, že pri návrate domov Jevdokia našla Táňu spať vonku pred domom alebo na schodoch pred bytom.
Vojnu napokon prežila Tatianina staršia sestra Nina a brat Michail, ktorý bol počas bojov na fronte ťažko ranený a dlho sa zotavoval zo zranení.
Denník Tatiany Savičevovej
náhľad|vpravo|Denník Táni Savičevovej Denník napísaný počas blokády je veľmi strohý, má iba 9 strán. Je však autentickým svedectvom mladého človeka, odsudzuje vojnu a hovorí o ohromných ľudských stratách a ťažkom utrpení. Presný osud denníka nie je zdokumentovaný. Nie je napríklad jasné, či ho našla jej staršia sestra Nina alebo brat Michail, ktorí sa v roku 1945 vrátili do Leningradu. Nie je tiež jasné či denník našli v poškodenom byte alebo v pozostalosti u Jevdokie Arsenievovej, u ktorej bývala pred presunom do detského domova č. 48. Podľa niektorých zdrojov denník figuroval ako jeden z dôkazov na Norimberskom procese proti nacistickým vojnovým zločincom, čo však viacerí spochybňujú. Ak by bol totiž použitý na procese, musel by fyzicky zostať v archíve tribunálu. Denník odovzdal niektorý z pozostalých príbuzných po skončení blokády historikovi maj. L.L. Rakovovi, bývalému pracovníkovi Ermitáže, ktorý od roku 1944 zhromažďoval materiály pre Múzeum hrdinskej obrany Leningradu. Odtiaľ sa dostal do Múzea blokády Leningradu.
Z denníka :
Denník Tatiany Savičevovej sa dnes nachádza v expozícii petrohradského historického múzea, kópiu možno tiež vidieť v múzeu Leningradskej blokády na Piskarievskom cintoríne.
Pamiatka
V roku 1971 bola na jej počesť pomenovaná planétka 2127 Tanya. 31. mája 1981 Tatiane na cintoríne v Šatkách postavený pamätník. V roku 2010 bol na náklady obyvateľov mestačka Šatki postavený pred miestnou školou pamätník Táni Savičvovej a ďalším detským obetiam blokády. Pamätné tabule na jej počesť sa nachádzajú na dome č. 13 na Vasilevskom ostrove, v ktorom žila v Petrohrade.
Levý Hradec
thumb|Pohľad z Levého Hradce do údolia [[Vltava|Vltavy]] thumb|right|180px|Zvyšky valu, oddeľujúceho akropolu od predhradia Levý Hradec bolo ranostredoveké ostrožné hradisko, situované na území mesta Roztoky pri Prahe, vysoko nad ľavým brehom Vltavy. Toto hradisko bolo pravdepodobne pôvodným sídlom kniežaťa Bořivoja I., ktorý tu dal v 80. rokoch 9. storočia vybudovať prvý kresťanský kostol v Čechách, zasvätený Sv. Klimentovi. Hradisko malo rozlohu 6,4 ha.
História
Levý Hradec vznikol pravdepodobne v polovici 9. storočia. Kronikár Kosmas ho spomína v súvislosti s bájnou luckou vojnou, no najstarším doloženým údajom je až stavba kostola Sv. Klimenta. Písomne doložená je i voľba Slavníkovca Vojtecha za druhého pražského biskupa 19. februára 982 práve na Levém Hradci.
Hradisko bolo Přemyslovcami opustené začiatkom 10. storočia, no jeho význam nepoklesol. Sídelná aktivita tu po celé 10. storočie zostala rovnako intenzívna ako v predošlom storočí, boli vybudované nové stavby a opevnenie bolo pravidelne opravované. S přemyslovským hradiskom v Starej Boleslavi ho spájala cesta Boleslavka. K zániku došlo zrejme koncom 11. storočia, kedy sa ukončila výstavba i opravy, no jeho dôvod je neznámy.
Archeológia
Prvý komplexný prieskum hradiska bol vykonaný na konci 19. storočia archeológmi Rýznerom a Píčom, ale hlavné objavy uskutočnil v 30. - 50. rokoch 20. storočia Ivan Borkovský. Zistil, že hradisko malo akropolu a opevnené podhradie. Akropola mala rozlohu 3,6 ha a bola na lepšie chránenej východnej strane, navyše opevnená drevohlinenou hradbou s kamenným čelom. Stáli tam zrubové stavby s drevenými podlahami. Podhradie malo opevnenie vybudované v niekoľkých etapách a viacpriestorové domy s hospodárskymi i obytnými miestnosťami s vypletanými stenami z prútia.
Kostol Sv. Klimenta
Pod podlahou dnešného kostola Sv. Klimenta boli v rokoch 1939–1941 objavené a preskúmané základy rotundy s kruhovou loďou a podkovovitou apsidou. Vynorili sa otázky, či ide o pôvodnú podobu kostola z konca 9. storočia. Dnes je prijímaná teória Petra Sommera o dobe vzniku archeologicky preskúmanej rotundy najskôr v 11. storočí, čo podporuje skutočnosť, že okolo kostola Sv. Klimenta sa začalo pochovávať až v 11. storočí. Je tak pravdepodobné, že pôvodný nezachovaný kostol bol drevený.
Pantomíma
thumb|Jean a Brigitte [[Soubeyranovi v pantomime „In the Cirkus“]] Pantomíma je divadelný spôsob vyjadrenia pomocou mimiky a gestikulačných pohybov s prvkami tanca. Všetko je bez použitia hlasu. Herci sa nazývajú mímovia alebo tiež mimikovia. náhľad|Pantomime Pablo Zibes Poznámka: pantomimické prvky prirodzene obsahujú tiež niektoré diela z éry nemého filmu, keď vtedajší herci tiež museli veľa vecí vyjadrovať pomocou rôznych pantomimických gést a pohybov.
Ostrý vrch (prírodná rezervácia)
Ostrý vrch je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Soblahov v okrese Trenčín v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 12,6800 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Ochrana rôznovekej bučiny s najstaršími jedincami nad 90 rokov. Ostatné dreviny - jaseň štíhly, javor horský, lipa malolistá, jarabina mukyňová, jedľa biela a pod. Faunu tvoria zachovalé spoločenstvá stavovcov i bezstavovcov horského charakteru.''
Gogol Bordello
Gogol Bordello je multietnická rómska punková skupina, ktorá pochádza z New Yorku. Medzi členmi je mnoho imigrantov z východnej Európy. Zvuk skupiny je inšpirovaný cigánskou hudbou, používa harmoniku, husle a kombinuje ich s bicími, elektrickými gitarami ako aj s punkom, dubom a kabaretom. V New Yorku je skupina známa búrlivými koncertami v Lower East Side. Od roku 2000 podniká turné po Spojených štátoch a Európe.
Vedúcou osobnosťou skupiny je charizmatický ukrajinský emigrant Eugene Hütz (DJ Hütz), ktorý hral jednu z hlavných úlohu vo filme Everything Is Illuminated a objavil sa aj v dokumente Kill Your Idols o punkovej scéne v New Yorku.
Skupina vznikla v roku 1999, keď sa Hütz presťahoval do New Yorku. V rovnakom roku vyšiel prvý singel a potom nasledovalo niekoľko radových albumov, rovnako ako európske turné. Pieseň My Strange Uncles From Abroad reprezentuje ich folkový východoeurópsky zvuk, vďaka Start Wearing Purple sa úspešne uviedli vo Veľkej Británii a Occurrence on the Border bola zaradená na štvrtý diel kompilácie Punk Rock Strike, ktorú vydalo hudobné vydavateľstvo Springman Records.
7. júla 2007 počas koncertu Live Earth si skupinu na štadión Wembley v Londýne pozvala Madonna aby spoločne prezentovali pieseň "La Isla Bonita / Lela Pala Tute"
Niektorí členovia sú zároveň členmi J.U.F. (Jewish-Ukrainian Freundschaft), ktorej zvuk je podobný Gogol Bordello.
Gogol Bordello na Slovensku
V roku 2006 skupina vystupovala na hudobnom festivale Pohoda, 9. apríla 2008 koncertovala v Divadle Aréna v Bratislave.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Kinetická energia
Kinetická energia alebo pohybová energia (Wk alebo Ek) je jeden z druhov mechanickej energie. Kinetickú energiu majú telesá, ktoré sa pohybujú. Jednotka je rovnaká ako pri energii, [Joule].
Kinetická energia hmotného bodu je množstvo práce, ktoré bolo potrebné vynaložiť, aby hmotný bod s hmotnosťou m zrýchlil z pokoja na rýchlosť v (rýchlosti sú samozrejme merané vzhľadom na inerciálnu vzťažnú sústavu). Rovnako ako rýchlosť, aj veľkosť kinetickej energie telesa závisí od voľby súradnicovej sústavy. Veľkosť kinetickej energie závisí na hmotnosti a rýchlosti telesa. Ak je teleso v pokoji (v=0), jeho kinetická energia je nulová. Kinetická energia podľa definície nikdy nemôže byť záporná.
Výpočet
Pri rýchlostiach porovnateľných s rýchlosťou svetla je potrebné použiť vzťah zodpovedajúci špeciálnej teórii relativity, ktorý má tvar kde m_0 je pokojová hmotnosť telesa a c je rýchlosť svetla vo vákuu. Tento vzorec sa dá pomocou Taylorovho rozvoja prepísať do tvaru nekonečného radu z ktorého vidieť, že pri rýchlostiach oveľa menších ako c je významný iba prvý člen a platí newtonovský vzorec. Ďalšie členy začínajú byť podstatné zhruba od rýchlosti 0,3c (vtedy predstavujú opravu s veľkosťou 10% ku klasickému vzťahu).
Energia otáčavého pohybu
Doteraz sme sa zaoberali posuvným pohybom. Pri ňom má každý bod telesa rovnakú rýchlosť v. Podobne ako potrebujeme dodať energiu telesu na to, aby sa začalo pohybovať určitou rýchlosťou však potrebujeme dodať energiu aj vtedy, keď chceme teleso roztočiť uhlovou rýchlosťou \omega. Preto je okrem kinetickej energie posuvného pohybu potrebná aj kinetická energia rotačného pohybu. Jej veľkosť vypočítame pomocou vzťahu kde \omega je uhlová rýchlosť otáčania a I je moment zotrvačnosti telesa vzhľadom na os, okolo ktorej sa teleso otáča.
Kinetická energia rotačného pohybu v skutočnosti nie je nič iné ako súčet kinetických energií všetkých častí, na ktoré si môžeme v mysli teleso rozdeliť. Keďže sú vzdialenosti bodov telesa od osi otáčania rôzne, sú rôzne aj ich rýchlosti, tieto sa počítajú podľa základného vzťahu pre obvodovú rýchlosť kde r je vzdialenosť od osi otáčania. Časti telesa s veľkou rýchlosťou prispievajú k celkovej pohybovej energii viac ako časti s malou rýchlosťou. Ak rozdelíme otáčajúce sa teleso na malé časti s hmotnosťami m_i s rýchlosťami v_i, potom celková kinetická energia je súčet všetkých kinetických energii jednotlivých častí: kde je moment zotrvačnosti telesa. Výpočet momentu zotrvačnosti telesa preto môže byť komplikovaný a zvyčajne vyžaduje integrálny výpočet.
Skrytá kinetická energia
Kinetická energia telies (sústav hmotných bodov) sa rovná súčtu kinetických energií jednotlivých častí sústavy. Doteraz sme sa zaoberali viditeľnými (makroskopickými) pohybmi a zadefinovali sme kinetickú energiu posuvného i otáčavého pohybu.
Telesá okolo nás (plyny, kvapaliny i pevné látky) sa však skladajú z atómov a molekúl, ktoré vykonávajú neusporiadaný náhodný pohyb. Tento pohyb nie je priamo pozorovateľný, prislúcha mu však nejaká hodnota energie, ktorú získame ak sčítame kinetickú energiu všetkých pohybujúcich sa atómov a molekúl. Túto energiu potom nazývame vnútorná energia telesa a zvyčajne označujeme U. Jej jednotkou je rovnako ako pri ostatných druhoch energie Joule.
Pre jednoatómové plyny prislúcha pohybu v x-ovom, y-ovom a z-ovom smere zakaždým jeden stupeň voľnosti. Podľa ekvipartičného teorému pripadá na každý stupeň voľnosti v priemere energia, dokopy teda. Rýchlosť, pri ktorej je kinetická energia častice plynu rovná, je stredná kvadratická rýchlosť.
Madeira (rieka)
Madeira je rieka v Južnej Amerike, ktorá je tretím najdlhším prítokom Amazonky a 19. najdlhšou riekou sveta. Preteká Bolíviou a Brazíliou a rozloha jej povodia je.
Pramenným tokom je rieka Mamoré, prameniaca na východných svahoch Ánd. Po sútoku s Beni vzniká Madeira a severovýchodným smerom pokračuje Brazílskou vysočinou do Amazonskej nížiny. Asi východne od mesta Manaus sa vlieva do Amazonky. Na dolnom toku sa rieka rozdeľuje na dve ramená, čím vytvára ostrov Tupinambaranas s rozlohou.
Rieka má dažďový režim a najvyššie prietoky (cca /s) dosahuje v období dažďov od októbra do mája. S priemerným prietokom /s patrí medzi najvodnatejšie rieky sveta, pričom jej hladina neraz dosahuje 12 a viac metrov. Lodná doprava je možná od mesta Pôrto Velho v dĺžke.
Cabanès (Aveyron)
Cabanès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 226 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kyselina škoricová
Kyselina škoricová je organická zlúčenina s chemickým vzorcom C6H5CH=CHCOOH. Ide o biele kryštáliky mierne rozpustné vo vode.
Kyselina škoricová sa získava z oleja škorice alebo z balzamov, napríklad storaxu. Nachádza sa tiež v bambuckom tuku a je najlepšou indikáciou histórie prostredia a post-extrakčných podmienok. Možno ju vyrobiť aj synteticky.
Kyselina škoricová sa používa ako dochucovadlo, v syntetickom indigu a v niektorých liečivách, jej primárnym použitím je však výroba metyl- a etylbenzylesteru pre parfumový priemysel. Kyselina škoricová má „medovú, kvetinovú vôňu“ (Merck index). Kyselina sama a jej prchavejší etylester (etylcinnamát) sú vonné a chuťové zložky esenciálneho oleja škorice, kde je podstatnou zložkou príbuzná látka cinnamaldehyd. Kyselina škoricová je tiež súčasťou biosyntetických ciest pri výrobe šikimátu a fenylpropanoidu. Biosyntéza kyseliny z fenylalanínu prebieha za prítomnosti enzýmu fenylalanínamoniaklyázy (PAL).
Kyselina škoricová je rozpustná v dietyléteri, nerozpustná v hexáne.
Eduardo Schwank
Eduardo Schwank (* 23. apríl 1986, Rosario, Argentína) je súčasný argentínsky profesionálny tenista.
3370 Kohsai
3370 Kohsai je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavil K. Reinmuth 4. februára 1934.
Krematórium a Urnový háj v Bratislave
Krematórium a Urnový háj v Bratislave je krematórium na Hodonínskej ulici 44 v Bratislave a prvé krematórium na Slovensku.
Realizovalo sa v rokoch 196768 podľa projektu architekta Ferdinanda Milučkého z rokov 196263. Nachádza sa na západe Bratislavy, na svahoch Malých Karpát v riedkom lese. Staré duby a borovice tvoria kontrast s jeho vodorovnými líniami, umiestnenými nad lúkou na kopci.
Krematórium je navrhnuté ako minimalistická stavba v duchu severskej moderny, ktorá sa podobným spôsobom spájala s prírodou. Celý komplex je navrhnutý s veľkým citom pre krajinu a aj umiestnenie architektúry do nej. Je to kultová stavba a jej hodnoty sú hlavne duchovné. Patrí k najlepším dielam povojnovej architektúry na Slovensku.
Stavba a areál
Prostredie tejto architektúry vznikalo naopak, ako býva vo zvyku. Nesadili sa stromy okolo novostavby, ale architektúra sa umiestnila medzi staré borovice a duby.
V areáli sa nachádza hlavná stavba, prevádzková vedľajšia stavba a urnový háj, dotvorený plastikami.
Hlavná stavba sa skladá zo sústavy bielych vodorovných stien, ktoré vymedzujú základné vnútorné priestory a priečnych celozasklených stien z číreho skla. Je zložená zo suterénu (prevádzková časť) a obradných priestorov vyvýšených na terase. Rozprestiera sa na kopci nad lúkou. V obradných priestoroch sa nachádza predsieň (čakáreň), obradná miestnosť rozlúčky blízkych príbuzných a hlavná obradná sála. Z hlavnej obradnej sály je pôsobivý pohľad do lesa so starými borovicami a dubmi. Z exteriéru (zo záhrady) prechádza drevená stena do interiéru (obradnej miestnosti), ako znak spojenia človeka s prírodou.
Areál dotvára totemová plastika od Vladimíra Kompánka, nachádzajúca sa na hlavnej lúke, inšpirovaná drevenými krížmi dedinských cintorínov a hálkami ľudových dreveníc, ktoré sa objavovali na Slovensku. Nachádza sa tu aj travertínová fontána pred hlavnou sálou od Rudolfa Uhera, socha Smútok v urnovom háji Pavla Tótha (neskôr odstránená) a Milučkého pohrebisko významných predstaviteľov.
Návrh a filozofia
„Vyžaduje sa prostredie, ktoré nemá s konvenčným ponímaním cintorína nič spoločného, prostredie upokojujúce, vyvážené, harmonické.“ slová Ferdinanda Milučkého
V roku 1962 sa začali tvoriť prvé skice krematória. Už sám prístup po dlhom oblúkovom chodníku popri hlavnej lúke s totemom je obradom príchodu k miestu rozlúčky. Hlavné obradné priestory sa nachádzajú na terase nad svahom a akoby len s voľne spojených vodorovných stien. Medzi nimi možno kedykoľvek uniknúť, len číre priečne sklo určuje vnútorný priestor. Múry z interiéru prenikajú cez zasklenie ďaleko do exteriéru a dlažba spája interiér s okolím.
V apríli roku 2000 sa dokončila rekonštrukcia, kde sa vymenila zastaraná technológia.
„Toto všetko, stvárnené zákutie prírody, priestor, architektúra, má svoju prísnu zákonitosť, svoju čistotu. Je výrazom nesentimentálneho poňatia ľudského osudu. Je to stále javisko kultu, ktoré má svoj jasný rituál. Odbočíš z cesty, zastaneš a odídeš.“ Autorom týchto slov je Dominik Tatarka.
„Odišiel do lesov. Tak hovorili starí Slovania, keď niekto zomrel. Lesy a smrť, odchod z tohto života do večného šumenia lesov, rozlúčenie so zosnulým v prírode, večný kolobeh života, návrat doňho po smrti.“ Tak začína svoju stať o Milučkého krematóriu jeho niekdajší učiteľ Jan E. Koula.
Už sám prístup po dlhom oblúkovom chodníku, začínajúcom pri bráne a končiacom pri hlavnej stavbe, je časť obradu, symbol-púť k poslednej rozlúčke. Smútiacich príbuzných privádza do sveta iných hodnôt, vyvedie ich z kolobehu života a mesta. Aj v tom je toto dielo skvostom. Milučký tu poukázal svoj cit pre detail, ktorého strohosť na seba neupozorňuje, ale dovoľuje sa venovať rozlúčke so zosnulými.
Galéria
thumb|Detailnejší pohľad
Monastier Zostúpenia Svätého Ducha
náhľad|Kaplnka Pokrovu (Ochrany) presvätej Bohorodičky náhľad|Vnútro kaplnky so zázračnou ikonou presvätej Bohorodičky náhľad|Krásnobrodská monastierska ikona Bohorodičky zo 14. storočia v roku 1915 náhľad|Pôdorys starodávneho monastierskeho komplexu podľa archeologických vykopávok náhľad|Účastníci posledného sobora baziliánov v Krásnobrode v r. 1909 (tesne pred zničením monastiera v I. svetovej vojne)
Monastier Zostúpenia Svätého Ducha (rusínsky Monastyr Sošestvija svjataho Ducha, maďarsky Nagymonostor) pri obci Krásny Brod v okrese Medzilaborce je jeden z najstarších a najvýznamnejších monastierov (kláštorov) Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku.
Úvod
Monastier bol založený v 14. storočí. Patrí medzi tie monastiery na slovenskom území, ktoré priamo nadväzujú na cyrilometodskú tradíciu. Aj preto sa o Krásnom Brode často hovorí ako o „rusnáckom Devíne“.
Krásnobrodská snaha o obnovenie jednoty s Rímom
Pre dejiny gréckokatolíckej cirkvi nielen na Slovensku sú charakteristické pokusy o obnovenie cirkevného spoločenstva s Rímskou cirkvou, tie mali práve v Krásnom Brode špecifický priebeh. Obyvateľstvo severovýchodného Slovenska si po stáročia zachovalo byzantský (cyrilometodský) obrad, ktorý bola inde v Uhorsku postupne nahradená obradom latinským – rímskokatolíckym. Od polovice 15. storočia sa vo svete zaznamenávajú pokusy o cirkevné únie (obnovenie jednoty) medzi východnými cirkvami a Rímskou cirkvou (po Florentskom koncile, napr. Brestská únia…). Takáto únia mala byť podpísaná za asistencie jezuitov aj na území Slovenska. Na jeseň 1613 prišiel na pozvanie Juraja III. Drugeta z Przemysla do Humenného gréckokatolícky biskup Atanáz Krupecký (1610 – 1652). Mal získať miestne duchovenstvo pre úniu s Rímskou cirkvou podľa vzoru Brestskej únie. Uzatvorenie únie sa malo uskutočniť na sviatok Zostúpenia Svätého Ducha v roku 1614 v Krásnom Brode, kam bol biskup Krupecký pozvaný, aby posvätil nový chrám. Podľa opisu očitého svedka sa však medzi pútnikov zamiešali odporcovia únie, ktorý v predvečer sviatku začali podnecovať nepokoje a napokon vyvolali nepokoje, pri ktorých bol biskup A. Krupecký napadnutý a pred smrťou ho zachránil iba zásah drugetovského vojska. Po tomto zásahu provokatéri a časť pútnikov z Krásneho Brodu odišli a hoci Atanáz Krupecký na druhý deň chrám posvätil, k uzavretiu únie nakoniec nedošlo; podarilo sa to až 24. apríla 1646 v Užhorode, kde bola podpísaná tzv. Užhorodská únia. Udalosť v Užhorode je de facto pokračovaním snáh, ktoré sa nezrealizovali v Krásnom Brode v roku 1614.
Založenie monastiera
Podľa tradície sa v Krásnom Brode zázračne uzdravil istý žobrák – slepec, ktorý tadiaľto prechádzal v piatok pred sviatkom Zostúpenia Svätého Ducha. Pretrel si oči vodou zo studničky a vrátil sa mu zrak. Čoskoro na tomto mieste ľudia postavili kaplnku a z Podolia umiestnili v nej ikonu Bohorodičky, ktorá sa v Krásnom Brode nachádza dodnes. Šľachtic Teodor Koriatovič z Podolia dal koncom 14. storočia postaviť väčšiu drevenú cerkev (chrám) a monastier (kláštor), ktorému venoval dediny Čabiny, Sukov a Krásny Brod. V monastieri začali pôsobiť mnísi - baziliáni.
Prvé zničenie
V roku 1603 dal protestantský gróf Valentín I. Druget, nadžupan Zemplínskej stolice, krásnobrodský monastier spáliť. Baziliáni si stihli zachrániť iba holé životy. Zhoreli vzácne písomnosti aj starodávne ikony. Podarilo sa (podľa tradície zázračne) zachrániť iba najdôležitejšiu ikonu Bohorodičky. Po istom čase však ten istý šľachtic nechal monastier nanovo vystavať. Po Valentínovi Drugetovi je s Krásnym Brodom úzko spojené meno Juraja III. Drugeta. Počas tohto obdobia bol postavený aj nový chrám, ktorý posvätil gréckokatolícky (zjednotený) biskup Atanáz Krupecký.
Druhé zničenie
Druhýkrát bol monastier zničený počas posledného stavovského povstania, ktoré viedol František II. Rákoci v rokoch 1703 – 1711. V ruinách ostal dve desaťročia. Potom bol čiastočne obnovený, ale iba drevenými stavbami. Až v roku 1752 bola ukončená výstavba kamennej cerkvi (chrámu). Cirkevnoslovansky písaný nápis vytesaný v kameni v hlavnej lodi oznamuje: „V roku 7260 od stvorenia sveta (a) od narodenia Christovho 1752“.
Dôležité udalosti 19. storočia
Dôležitým dátumom v histórii Krásneho Brodu je 11. jún 1806, kedy pápež Pius VII. obdaril monastier plnomocnými odpustkami, ktoré sa od tej doby udeľujú pri príležitosti „odpustu“ na Zostúpenie Svätého Ducha podľa juliánskeho kalendára.
17. júna 1821 v nedeľu Všetkých svätých bol na tomto mieste vysvätený prvý biskup gréckokatolíckeho biskupstva v Prešove Gregor Tarkovič. Hlavným svätiteľom bol mukačevský episkop Alexej Povčij. Po vysviacke sa episkop Tarkovič vrátil do Prešova. Už z toho faktu je vidieť, aké dôležité miesto mal monastier od samého počiatku v dejinách samostatnej Prešovskej eparchie.
Tretie zničenie
Počas prvej svetovej vojny bola oblasť Haliče jednou z najviac postihnutých oblastí. To sa stalo osudné aj monastieru. Vojna si vyžiadala najprv zvony, ktoré boli roztavené na delá. Začiatkom roku 1915 boli monastier aj chrám zasiahnuté rakúskymi granátmi. Išlo o zrážku ruských a rakúskych jednotiek. Z rozvalín monastiera a cerkvi sa baziliánski mnísi stiahli do monastiera v Máriapóči. Niektoré knihy z knižnice boli vyvezené do Maďarska, kde sú dodnes (napr. Trebnik sireč Molitovnik, (Ľvov 1644) sa nachádza v debrecínskej Univerzitnej knižnici). Ikonu Krásnobrodskej Bohorodičky baziliáni ukryli a neskôr umiestnili na južnej stene v cerkvi sv. Jána Krstiteľa v Krásnom Brode.
Osud ikony v dvadsiatom storočí
V roku 1950 ikonu Krásnobrodskej Bohorodičky ľudia opäť museli ukryť, aby sa do rúk pravoslávnych (komunistický režim sa rozhodol gréckokatolícku cirkev zlikvidovať a majetky gréckokatolíckej cirkvi odovzdal pravoslávnym v rámci tzv. Akcie P). Po obnovení gréckokatolíckej cirkvi v roku 1968 umiestnili ikonu opäť v cerkvi sv. Jána Krstiteľa v Krásnom Brode. V sedemdesiatych rokoch bola reštaurovaná akademickým maliarom Mikulášom Jordánom. Z ikonopiseckého hľadiska je na Slovensku raritou.
Zaujímavosti
Neďaleko monastiera je železničná zastávka na trati Humenné - Medzilaborce s názvom Monastyr.
V blízkosti zrúcaniny pôvodného chrámu je vojenský cintorín z Prvej svetovej vojny, ktorý v minulosti mal pôdorys štvorca v strede s latinským krížom. Na vojenskom pohrebisku je 10 masových hrobov s neznámym počtom pochovaných vojakov. Nachádza sa tu aj 90 hrobov vojakov neznámej identity pochovaných samostatne. Dovedna je na cintoríne pochovaných asi 1006 neznámych vojakov rakúsko-uhorskej armády a ruskej cárskej armády.
Petra Procházková
Život
Po vyštudovaní gymnázia absolvovala fakultu žurnalistiky Karlovej univerzity. Pracovala v časopise Květy. Od roku 1989 pracovala v Lidových novinách ako reportérka domácej rubriky, v roku 1992 bola vyslaná do Ruska. Tu pôsobila ako zahraničná korešpondentka. Pracovala ako vojnová spravodajkyňa, jej prvé reportáže pochádzali z Abcházska.
Niekoľko rokov sa zaujímala o problematiku Čečenska. V decembri 1994 bola očitým svedkom bombardovania mesta Groznyj. Počas diverznej akcie Šamiľa Basajeva sa s niekoľkými novinármi ponúkla ako rukojemník namiesto pacientov nemocnice.
V roku 2000 prerušila spravodajskú prácu a počas jedného roku sa intenzívne venovala nezávislej humanitárnej práci v Groznom. Tu založila detský domov pre 50 vojnových sirôt, o ktoré sa stále stará. V tom istom roku ju ruské úrady označili ako personu non grata a Rusko musela opustiť.
V roku 2001 a 2002 bola spravodajkyňou a korešpondentkou v Afganistane.
Mardor
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod