cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Byzantské umenie v macedónskom období
Iluminácie
V 11. storočí vzniklo aj mnoho iných vzácnych diel, ako napr. Evanjeliá Parížskej národnej knižnice (gr. 64 a gr. 74), Žaltár Britského múzea (Add. Ms. 19 352), či Kázanie svätého Jána Zlatoústeho vyhotovené pre cisára Nikefora III. Postavy v ňom majú bohaté odevy, nerešpektuje sa tu tvárnosť, ale prehlbuje ornamentalita. Postavy sú úplne dvojrozmerné, majú výrazné okraje. Dielo nesie viaceré orientálne znaky (napr. zväčšenie postavy panovníka oproti ostatným, či krásu tváre). Ďalší rukopis z 11. storočia, ktorý obsahuje kázne na oslavu Panny Márie obsahuje početné iluminácie s prírodnými motívmi - zvieratá a vtáky v prírode na zlatom podklade. Pri vykresľovaní ľudskej postavy bolo však vykresľovanie príliš nemotorné alebo nepresné, kvôli túžbe po elegancii manierizmu sa nepozorovali telesné proporcie. Telá boli podlhovasté a úzke. Ukazuje sa, že byzantská ikonografia bola už v tom čase rovnako rozvinutá, ako okolo 15. storočia, a teda, že základy jej umenia už boli položené a dosiahli svoj prvý vrchol.
Medzi prototypmi svätých zastúpených v rukopisoch z tohto obdobia je pozoruhodný trend smerovania byzantského umenia, pretože sa dá povedať, že niektoré figúry ešte stále (alebo znovu) pochádzajú z antiky, zatiaľ čo iné sú mníšskej povahy. Prvým typom sú svätí bojovníci, obyčajne vyobrazení vo forme gréckych bojovníkov. Vďaka ich pravidelným črtom a elegantným, pružným telám sa podobajú mladým športovcom Panaténajských hier. V opozícii k nim sú však asketickí svätci, ktorí so svojimi chmúrnymi a uhlovými končatinami, surovými a drevenými črtami pripomínajú, že medzi cirkevnými otcami je svetská krása odsúdená. Napriek tomu sa svätí bojovníci a asketickí svätci objavujú často vedľa seba, ako tomu je napr. v menológiu Bazila II., či na stenách byzantských a postbyzantských chrámov. Potvrdzuje sa teda rozmanitosť a kontrastnosť prvkov, ktoré tvoria byzantské umenie - sila a vytrvalosť antických konceptov kalokagatie i náboženský vplyv mníšskeho myslenia.
náhľad|Mozaika archanjela [[Gabriel (anjel)|Gabriela, Hagia Sofia, 10. storočie|vľavo]] náhľad|Mária s dieťaťom, medzi cisármi [[Konštantín I. (cisár)|Konšantínom I. a Justiniánom i., 11. storočie, Hagia Sofia]] náhľad|Narodenie Pána, [[Monastier Hosios Lukas, 11. storočie]]náhľad|[[Mária (matka Ježiša)|Panna Mária s dieťaťom, mozaika na apside v Hagii Sofii, 10. storočie]] vľavo|náhľad|Mozaika v [[Monastier Nea Moni|Monastieri Nea Moni na ostrove Chios, okolo 1050]]
Mozaiky
Umenie mozaiky bolo oblasťou v ktorej sa najviac prejavila podobnosť medzi sekulárnym a náboženským umením. Mozaiky, ktoré zdobili cisársku spálňu v mnohom pripomínajú vtedajšie mozaiky nachádzajúce sa v kostoloch. Námety boli usporiadané v rovnakých konfiguráciách - postavy stojace vzpriamene v pokojných polohách, okolo jedného alebo dvoch ďalších znakov. I napriek obrazoboreckej prestávke vo figurálnom zobrazovaní, bola byzantská maľba a mozaika stále preniknutá myšlienkami jednoty a symetrie, ktoré dominovali od 6. storočia. O výnimočnej kvalite remeselníkov najatých do služieb cisárom alebo patriarchom, sa presvedčíme, keď porovnáme ich mozaiky s takmer súdobým obrazoboreckým dielom zo Solúna, ktoré bolo zrejme takisto cisárskou základinou, no neobsahovalo figuratívne výjavy.
Významným centrom umenia a mozaiky bol už klasicky Konštantínopol. Iba zo zmienok však máme správy o mozaikách v Chráme svätých Apoštolov a ďalších macedónskych stavieb, či už palácov alebo chrámov. Nové mozaiky sa objavili aj v Hagii Sofii, kde Macedónska dynastia dodala chrámu početnú mozaikovú výzdobu. V chráme boli vytvorené mozaiky tróniacej Panny Márie s archanjelmi a dve mozaiky v nartexe a na lunetách. Už v ranejšom macedónskom období (okolo roku 950) v Hagii Sofii vznikla mozaika s námetom Panny Márie s malým Ježišom sprevádzaná cisármi Konštantínom I. a Justiniánom I. Konštantín Veľký na nej v rukách drží model Svätého mesta a Justinián model Hagie Sofie. Ďalšou mozaikou v chráme z tohto obdobia je Kristus Pantokrator (Všemohúci) zobrazený v celej sláve svojej moci, ako sedí na veľkolepom tróne a žehná jednou rukou. V druhej ruke drží otvorenú knihu, ktorej znenie hlása: ''„Pokoj vám! Ja som svetlo sveta.“'' Vpravo a vľavo ho rámujú dva medailóny - hlavy Panny Márie a archanjela Michaela. Pri jeho nohách je situovaný bohato oblečený prosiaci cisár Lev VI. Filozof. Jeho postava sa zdá byť až prehnane pretiahnutá, takže sa pri pohľade z hora zdá hlava Panny Márie zase primalá. Pri pohľade pokľaknutého prosebníka zdola je však dojem odlišný a vyzdvihuje bohato zriasenú tuniku a maforion, závoj zahaľujúci hlavu. Rovnako zarážajúci je dojem trojrozmernosti, vyvolanej protikladom svetlomodrých záhybov na tmavomodrom podklade - opak riešenia plášťa zachovaného archanjela. Panna Mária a archanjeli tu tak nemajú len teologickú, ale aj umeleckejšiu realistickejšiu funkciu.
Po položení mozaík pravdepodobne v poslednej štvrtine 9. storočia, sa výjavom Nanebovstúpenia a apoštolmi vyjadrujúcimi gestami a postojmi úžas aj kupola chrámu. Ich neúmerné končatiny sú zle skĺbené a ich odevy sú len akousi obmenou „obväzov“ vlastných mozaikám na Sinaji z polovice 6. storočia. Ich nemotorné postoje neobyčajne kontrastujú so slávnostným obsahom a prísnou kontemplatívnosťou archanjela zo sofijskej apsidy, čo naznačuje, že dokonca aj v hlavnom meste je v tomto viacero dielní a je citeľný rozdiel v ich kvalite.
Z neskoršieho obdobia v Hagii Sofii pochádzajú cisárske mozaiky zobrazujúce Krista obklopeného cisárovnou Zoe a jej manželom. Keďže cisárovná Zoe mala celkovo troch manželov, mozaika bola viackrát menená a z tváre pôvodného cisára Romana III. sa nakoniec stala tvár Konštantína IX. Monomacha. Manželia ku Kristovi na mozaike prichádzajú s darmi, pozadie je zlaté, no chladné.
Mozaikové umenie sa rozvíjalo aj v iných oblastiach Byzantskej ríše. Významným dielom bol obnovený obraz obraz Panny Márie s dieťaťom v apside Kostola Zosnutia Panny Márie v Nikáji, ktorý bol pred tým obrazoborcami nahradený za kríž. Budova však bola zničená počas grécko-tureckého konfliktu v roku 1922. Najvýznamnejšie diela možno badať najmä v kláštoroch ako napr. výzdoba katolikona, kláštorného kostola Hosios Lukas. Vnútro kupole kláštorného kostola je pokryté mozaikami, ktorým dominuje postava Krista uprostred. Okolo centrálnej zóny sa nachádza Panna Mária, svätý Ján Krstiteľ a štyria archanjeli a pod nimi prichádza šestnásť prorokov. Niekoľko veľkých námetov zobrazuje cykly, ako Umývanie nôh, Ukrižovanie a Zmŕtvychvstanie. Na klenbách kupoly a apsidách sa po dĺžke stien nachádzajú obrovské dekoratívne mozaiky. Pozadie je zlatej alebo tmavomodrej farby, objavujú sa veľké postavy majestátneho charakteru. Znázorňované sú často štyri scény z evanjelia: Zvestovanie, Narodenie, Obrezanie a Krst. Výtvarne ide o drsné a občas neobratné pojatie, ktoré sa vďaka bledému inkarnátu prejavuje schematickosťou. Typická pre macedónske umenie je kŕčovitosť a zdôraznenie svalov, ktoré naznačuje utrpenie. Mozaiky miestami navodzujú depresívnosť, ktorá má vystupňovať slávnostnosť priestoru.
Významným a zachovaným kusom byzantskej histórie a umenia je Monastier Nea Moni (Nový kláštor) na gréckom ostrove Chios, ktorý založil v roku 1042 byzantský cisár Konštantín IX. Monomachos na mieste, kde údajne našli traja pustovníci ikonu Panny Márie. Mozaiky v kláštore sú pomerne zachované, zdobia steny a stropy, loď a svätyňu, nezachovala sa len časť kupolovej mozaiky. Vyrábajú sa z prírodného kameňa a skla. Ikonograficky vychádzajú zo štýlu baziliky Nea ekklesia, avšak nesú i znaky kapadóckeho štýlu (asketické predĺžené osoby, či členenie líniami). Na konci 11. storočia sa centrom mozaiky stal Monastier Dafni neďaleko Atén, kde sú v kostole zobrazené významné mozaiky v kupole: Zvestovanie, Narodenie, Krst, Premenenie a Ukrižovanie. Výzdoba Kláštora v Dafni však už patrí skôr do umenia komnénovského.
Sochárstvo
vľavo|náhľad|Byzantská truhlica z 11. až 12. storočia s rozetami a mytologickými motívmi náhľad|Slonovinové vyobrazenie cisára [[Roman II.|Romana II. a cisárovnej Eudoxie (Berty Talianskej), pôvodne sa verilo, že šlo o vyobrazenie neskošie (Roman IV.)]] vľavo|náhľad|Slonovinová pokladnica z Konštantínopola, 10. - 11. storočie s mytologickými motívmi vľavo|náhľad|Byzantská truhla s rozetami a vyobrazením kupidov z 10. - 11. storočia Príčiny úpadku tzv. tvorby veľkej sochy v Byzancii sú najmä nábožensko-teologického charakteru. Formálne bolo sochárstvo odsúdené v 8. storočí a ortodoxná cirkev dodnes považuje sakrálne sochárstvo za viacmennej nevhodnú, či zakázanú formu umenia, čo je však skôr založené na tradícii, než na kanonických ustanoveniach. Tento problém sa netýka basreliéfu, ktorý sa do istej miery podobá maľbe, pretože vyjadruje tú istú formu iba pomocou ilúzie a konvencie. Sochárstvo zo slonoviny sa preto v Byzancii zachovalo v celej svojej bilancii, a podobne úplne nezmizla ani reliéfová mramorová a kamenná socha. Vývoj sochárskej tvorby korešpondoval s vývojom rukopisnej maľby; najprv preukazujú rovnaké kvality a neskôr rovnaké nedostatky. Reliéf sa neobmedzoval len na bežné kamene a mramor, či len na slonovinu, ale existujú aj menšie diela z chalcedónu, achátu, či jaspisu, pod sochárstvo možno teda zaradiť aj početné byzantské gemy, ktoré slúžili ako šperky.
V sochárstve sa podobne ako v ikonografii neuznáva sa originalita, naopak, je zaužívaný jeden typ modelu, ktorý umelci opakovane používajú. Mramorová alebo kamenná socha sa veľmi často obmedzovala na vykresľovanie zvierat alebo ozdobné vzory. Početné sú byzantské kamene zobrazujúce orlov, levov alebo leopardov. Mnohé z nich sú surovo vykreslené a námetovo vychádzajú z nefigurálneho umenia obrazoboreckého obdobia.Osobitná charakteristika často napodobňuje motívy prítomné vo východnom umení od staroveku.
Mnohé sochárske diela boli v neskoršom období (najmä v čase krížových výprav) privezené do Európy a dodnes sa uchovávajú v pokladniciach cirkevných inštitúcií, múzeí, ale i súkromných zbierok. V Ravenne, v Kostole Santa Maria in Porte, existuje basreliéf, ktorý podľa legendy mal zázračne doraziť do Talianska z Byzantskej ríše okolo roku 1100. Socha sa tam pravdepodobne dostala v čase krížových výprav. Panna Mária je zobrazená ako orant (prosebník), jej hlava je pravidelná a krásna a celkový efekt ukazuje charakter majestátnosti. Realizácia je jednoduchá, hoci občas jej v záhyboch chýba mäkkosť.
Diela zo slonoviny neboli vyhradené výlučne pre sakrálne umenie. Hoci väčšina známych diel zo slonoviny je ozdobená náboženskými motívmi je možné uviesť niektoré príklady, ktoré nie sú tohto charakteru. Zbierka The Basilewsky je bohatá na artefakty zo stredoveku, má niekoľko nádob tohto žánru; na najdôležitejších častiach sú vyrezávaní bojovníci, z ktorých niektorí nosia ázijské šaty. Ľudia predpokladali, že ide o suvenír víťazstva, ktorý v roku 872 priviezol od Eufratu Bazil I.
Známy triptych sa nachádza v múzeu Cabinet des Médailles v Paríži (založenom francúzskym kráľom Karolom IX.). V strede triptychu je vyobrazené Ukrižovanie, po stranách kríža stoja Panna Mária a apoštol Ján; dolu pod nimi je Konštantín I. a jeho matka svätá Helena. Na samom vrchole, nad ramenami kríža sa vznášajú dvaja anjeli. Bočné panely sú obsadené desiatimi medailónmi a rámujú hlavy svätých. Kristove končatiny sú skrútené kŕčmi agónie; naopak, polonahé telo má pomerne presné proporcie a dostatočne presné podrobnosti. Tradície školy 9. a 10. storočia sa preto pri koncepcii tejto práce ešte neopustili; veľká elegancia vedľajších postáv sa však už blížia k manierizmu. Tieto trendy sú prítomné aj v iných predmetoch zo slonoviny.
Ďalšie diela zo slonoviny nachádzame v Cabinet des Médailles. Pochádzajú z 10. storočia. Na bohato zdobenom podstavci stojí Kristus oblečený v starodávnom odeve, ktorého usporiadanie stále zachováva veľké a vlnité záhyby látky. Postava si zachováva presné anatomické proporcie a pod oblečením je možné vidieť dobre vykreslené a živé telo. Kristus korunuje cisára Romana II. (pôvodne sa verilo, že šlo o Romana IV.) a cisárovnú Eudokiu, ktorí sú po jeho stranách. Vďaka podstavcu pod Kristovými nohami sa nad nimi týči, čo vedie k zreteľnému kontrastu. Majestátnosť v bohato vyšívanom oblečení prezrádzajú konvenčné postoje, ktoré vyžaduje byzantská etiketa.
Mnohé predmety zo slonoviny z tej doby slúžili ako väzba vzácnych rukopisov, ale aj ako malé domáce oltáre, či posvätné nádoby. Nádoby nájdené v Cortone a Sens majú presný dátum: dostal ho kláštor od jedného z úradníkov v Hagii Sofii počas vlády Nikefora II. (963969). Nádoba v Sens, bežne nazývaná „La Sainte Châsse“, poskytuje dlhú sériu reliéfov, ktoré zobrazujú scény z príbehov Dávida a Jozefa. Dajú sa tu tiež nájsť početné východné vzory.
Cabinet des Médailles vo Francúzskej národnej knižnici a múzeum v Louvri má určitý počet byzantských portrétov. Všetky sú vyzdobené náboženskými predmetmi. Jeden z najkrajších diel je Kristus medzi dvoma svätými bojovníkmi svätým Jurajom a svätým Demeterom.
náhľad|Byzantský hodváb z 11. storočia, motív [[Gryf|gryfov]] vľavo|náhľad|Byzantský hodváb z 10. storočia, motív závodníka v hippodróme vľavo|náhľad|Byzantská misa z prelomu 10. a 11. storočia náhľad|Byzantská brošňa z 10. storočia
Úžitkové umenie
Pod úžitkové umenie spadá široká škála predmetov dennej, či príležitostnej potreby, ktorá sa často prekrýva s inými formami umenia. Napríklad rozličné reliéfy zo slonoviny v Byzancii slúžili i ako výzdoba nábytku, truhlíc, či skriniek, a nahrádzali tak pomerne obmedzené sochárstvo. Tieto predmety, keďže boli často sekulárneho (svetského) charakteru niesli aj mytologické, či rastlinné námety a nepodliehali striktným náboženským dogmám.
Známe boli okrem kovových a kamenných diel aj byzantské hodvábne dielne, ktoré si od svojho začiatku uchovali kvalitu a de facto aj dominanciu v celom európskom trhu. náhľad|[[Pala d'Oro (Zlatý oltár v bazilike sv. Marka, Benátky)|vľavo]] náhľad|Vývoj a prvky [[Pala d'Oro|vľavo]] náhľad|[[Limburgská staurotéka (relikviár) bola z Byzancie vzatá križiakmi do Nemecka, vznikla za vlády Romana I.]] vľavo|náhľad|[[Kríž kráľovnej Dagmar vyrobený v Konštantínopole v 10. storočí, zadná strana]]náhľad|[[Svätoštefanská koruna sa skladá z dvoch častí - tzv. gréckej (byzantskej) časti a z latinskej koruny (vrchná časť)]] náhľad|Strieborný enkolpion (náprsný relikviár) s motívom Ukrižovania, v pozadí sú svätci [[Svätý Theodor|Theodor a Juraj, približne z roku 1080, dnes v Cleveland museum]]
Kovoremeselné a zlatnícke práce
Medzi bežne zachované základné kusy byzantskej kovotepeckej práce patria bronzové plakety s podfarbením. Na zadnej strane kovu umelci kreslili obrátené črty figúr a záhyby odevu a do takto vyrezaných drážok vložil plátky striebra a zlata. Ich hlavy, chodidlá a ruky boli smaltované. Tieto plechy boli pomerne drahé a cenené, často sa preto v neskoršom období stávali súčasťou iných šperkov (ako napr. aj grécka koruna svätoštefanskej koruny).
Medzi postavami na mozaikách, miniatúrach a na soškách, ktoré zdobia emailové farby alebo látky, nie je možné vôbec rozlíšiť v nejaký určitý štýl. Postupy sa líšia, ale námety sú koncipované s rovnakou myšlienkou a zručnosti oboch skupín sú často rovnako podobné
Umenie tvorby diel z drahých kovov sa rozvíjalo už pred 8. storočím a takmer vždy si držalo kvalitu. Uplatňovalo sa ako na svetské predmety, tak aj na predmety náboženského uctievania, t.j. pre potreby kostolov, cisárskych palácov, či pre domy bohatých. Vo vojenských stretoch sa však tieto predmety ľahko stávali obeťami lúpení a rabovaní, čo viedlo k ich zničeniu, alebo premiestneniu na iné miesta, kde neraz došlo k ich zmene, či strate. Dnes je teda možné získať predstavu o výzdobe byzantských chrámov i prostredníctvom pokladníc latinskej cirkvi a depozitom západných múzeí, o mnohých dielach však máme len popisy byzantských autorov.
Vývin a vzhľad umeleckých diel sa dá posúdiť najmä v Benátkach, v pokladnici Baziliky svätého Marka. Benátky, ktoré boli v neustálom kontakte s Východom naplnili svoje chrámy najkrajším náboženským zariadením, ktoré kúpili v Konštantínopole. Samotná Bazilika svätého Marka dostávala často dary od byzantských cisárov, ktorí si chceli zabezpečiť spojenectvo Benátok. Neskôr, počas štvrtej krížovej výpravy, sa podarilo Benátkam ešte viac zbohatnúť počas rabovania kostolov v Konštantínopole.
Pala d'Oro
Za spomienku stojí najmä oltár Pala d'Oro. Pôvodne byzantský oltár dnes slúži ako vysoký bohato zdobený oltár v Bazilike svätého Marka. Nejde o homogénne dielo t.j celok vykonaný naraz, ale o oltár zložený z častí, ktoré sa líšia dátumom a štýlom. O období vzniku jednotlivých častí sa vedú menšie spory, najstaršie časti však pochádzajú z macedónskeho obdobia, novšie najmä z obdobia vlády Komnénovcov. Celá časť Pala d'Oro je v tvare obdĺžnika, ktorého základňa je približne 3,15 metrov a výška je približne 2,10 metrov. Je orámovaný širokými okrajmi, obloženými jemnými kameňmi a vyrezanými medailónmi a predstavuje osemdesiattri obrázkov emailových figúr, ktoré vynikajú na zlatom pozadí a sú izolované, či už malými stĺpmi alebo pilastrami zdobenými perlami a jemnými kameňmi. Tympanóny oblúkov, ktoré sú klenuté medzi obrázkami a všetky polia, ktoré sú viditeľné medzi smaltmi, sú pokryté veľkým množstvom drahých kameňov (13 339 kameňov) a vyše 200 perlami vysokej hodnoty. Rám a medzery ponechané medzi emailovými figúrkami boli často obnovené a sú na mnohých miestach v talianskom štýle. Smalty, až na pár výnimiek, sú určite byzantské.
Oltár možno predeliť do dvoch skupín celkov (prekrývajúcich sa častí). V hornej časti je stred tvorený veľkým medailónom a archanjelom Michaelom. Obe strany sa skladajú zo šiestich kompozícií: Kristov vstup do Jeruzalema, Ukrižovanie, Kristov zostup do pekla, Nanebovstúpenie Panny Márie. Spodná časť zhruba dvojnásobná ukazuje v strede obraz Krista, ktorý sedí na tróne. Evanjelisti okolo neho sú osadení v štyroch malých medailónoch po stranách, nad a pod Kristom sa veľké množstvo postáv (anjeli a svätci) zúčastňujú nebeského súdu. Na horných a bočných hraniciach sa odohrávajú scény evanjelistov a epizódy zo života svätého Marka.
Relikviáre
Významný je relikviár z Limburgu (nazývaný aj staurotéka), ukrývajúci relikviu z Kristovho kríža. Jeho datácia a pôvod sú isté, bol dokončený na príkaz cisárov Konštantína a Romana II. medzi rokmi 948 až 959. Relikviár má podobu knihy; stred a vnútro sú zdobené smaltmi, ktorých rámy sú ozdobené perlami a drahými kameňmi. Najkrajšie sú vo vnútri, Kristus je posadený na tróne a je obklopený Pannou Máriou, sv. Jánom Krstiteľom a dvoma anjelmi. Dvanásť apoštolov je rozmiestnených v radoch nad a pod nimi. V Byzantskom svete sa nachádzalo stauroték viacero, jedna sa dodnes nachádza na hore Athos.
Možno tiež spomenúť relikviár kameňa Kristovho hrobu uchovávaného v múzeu Louvre, ktorý sa na západ dostal tiež po dobytí Konštantínopolu križiakmi v roku 1204. Téma je požičaná z evanjelia; sediaci anjel oznamuje svätým ženám blízko Kristovej hrobky, že Spasiteľ vstal z mŕtvych.
Predmety podobného žánru sú s rozvinutejšími kompozíciami kombinované na byzantskom relikviári, ktorý sa nachádza v Maďarsku v meste Ostrihom. Takisto francúzske pokladnice majú určitý počet byzantských emailov, menšieho umeleckého významu alebo neistého datovania.
Byzantské koruny
Významnými dielami byzantských remeselných majstrov boli koruny. Samotné koruny byzantských panovníkov sa ako celky nezachovali, z byzantského prostredia však pochádzajú napr. grécka časť tzv. svätoštefanskej koruny, či tzv. Monomachova koruna, ktorá bola objavená na území dnešného Slovenska v Ivanke pri Nitre.
Koruna o ktorej sa hovorí, že je koruna svätého Štefana I., sa dnes nachádza v maďarskom parlamente v Budapešti. Túto korunu však nemohol Štefan I. používať, pretože nesie neskoršie prvky a historicky je prvýkrát doložená minimálne u Štefana V., ak nie neskôr. Časti gréckej koruny môžu pochádzať z obdobia vlády Michala VII. Duku (10711078), ktorý je na smaltovaných plaketách koruny vyobrazený spolu so svojím bratom Konštantínom. Obvod zdobia obrazy Krista, archanjelov a rôznych svätých.
Monomachova koruna je označenie pre sedem zlatých emailových platničiek ktoré sú považované za súčasť koruny a ktoré boli pravdepodobne vytvorené v Konštantínopole za vlády Konštatína IX. (10421055). Platničky zobrazujú byzantského cisára Konštantína IX. Monomacha, manželku Zoe jej sestru Theodoru. V rovnakom štýle sú vytvorené aj zvyšné platničky - dve s tancujúcimi alegorickými ženskými postavami a dve so statickými alegorickými postavami Cností (Pravdy a Pokory). Cisársku trojicu a tanečnice ovíjajú rastlinné úponky s vtákmi, Cnosti sú obklopené cypruštekmi. Koruna je dnes uložená v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti.
náhľad|Rím, [[Bazilika svätého Pavla za hradbami|bazilika sv. Pavla za hradbami: byzantské dvere (staré hlavné dvere, 1070)|vľavo]]
Bronzové dvere
Medzi bežné umelecké diela patrili dvere významnejších chrámov. Hagia Sofia v Konštantínopole mala viacero bronzových dverí, ktorých výzdoba bola pomerne jednoduchá a pozostávala z krížov, figových listov a ozdobných vzorov. V 10. storočí cisár Konštantín VII. nechal postaviť strieborné dvere s výjavmi Krista a Panny Márie pre Chrysotriklinum paláca.
V 11. storočí je činnosť byzantských dielní evidentná, známa je prostredníctvom celého radu diel, ktoré nachádzame v Taliansku. Veľké talianske mestá, ako Benátky a Amalfi mali na východe dobré obchodné styky s Byzanciou. Z roku 1066 preto vďaka iniciatíve amalfského aristokrata Pantalea pochádzajú katedrálne dvere v Amalfi práve z Konštantínopolu. V štyroch hlavných tabuliach je na nich je vyobrazený Ježiš Kristus, Panna Mária, svätý Peter a svätý Ondrej.
Dvere v Konštantínopole nechal pre Kláštor Monte Cassino vďaka Pantaleovej pomoci zhotoviť aj miestny opát Lev. Nezobrazovali žiadne výjavy, ale niesli nápisy, ktoré vymenúvali majetok kláštora. Podobné dvere z konca 11 storočia možno badať aj na viacerých miestach talianskych mestách (Salerno, Benátky, Rím,..).
Medzi najvýznamnejšie byzantské bronzové dvere patria i dvere z Kostola svätého Pavla mimo hradieb v Ríme. Tiež obsahujú nápisy s istotou nám udávajú dátum a pôvod. Hoci počas veľkého požiaru v roku 1823 utrpeli škody a na čas zmizli, prežili a boli umiestnené v jednej z predsieni kostola. Témy, ktoré sa líčia sú už klasicky udalosti zo života Krista, výjavy mučeníkov, postavy prorokov a svätých a nápisy.
Byzantská gema
Byzantská gema (tzv. kamea) je drobná reliéfna skulptúra, vybrúsená alebo vyrytá obvykle z polodrahokamov, mušlí alebo skla a používaná ako ozdoba, šperk. Často sa tiež využíva rozdielne sfarbenie vrstiev materiálu, takže napríklad portrét je svetlý na tmavom pozadí. Všetky tieto drobné diela sú takmer z obdobia pred 11. storočím.
František Schöbl
Armádny generál IV. triedy v. v. František Schöbl (* 6. jún 1868 Jindřichův Hradec – † 8. júl 1937 Praha) bol český dôstojník.
Rašelinná louka u Proseče-Obořiště
Rašelinná louka u Proseče-Obořiště je prírodná pamiatka ev. č. 964 v k. ú. Částkovice a Myslov v okrese Pelhřimov v nadmorskej výške 601 až 612 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR. Prírodná pamiatka bola opätovne vyhlásená Nariadením Kraja Vysočina č. 12/2013 zo dňa 22. októbra 2013.
Ochrana
Predmetom ochrany sú slatiny, pramenisko a mokraďové a vlhké lúky s výskytom chránených živočíšnych a rastlinných druhov, napríklad: perlovec veľký (Argynnis aglaja), spriadač hluchavkový (Callimorpha dominula), vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata), vstavačovec májový (Dactylorhiza majalis), nátržnica močiarna (Comarum palustre), ostrica Hartmannova (Carex hartmanii), popolavec kučeravý (Tephroseris crispa).
František Schöbl
V rakúsko-uhorskej cisárskej armáde počas prvej svetovej vojny pôsobil ako plukovník. Následne pôsobil ako generál novo vytvorenej Československej armády. Krátko po vzniku Československa pôsobil ako vrchný veliteľ čs. jednotiek v československo-maďarskej vojne na Slovensku a stal sa tak jedným z prvých československých aktívne slúžiacich generálov Československej armády.
Rovnomerne premenný pohyb
Rovnomerne premenný pohyb (iné názvy: pri zrýchlenom pohybe: rovnomerne zrýchlený pohyb; pri spomalenom pohybe: rovnomerne spomalený pohyb alebo rovnomerne oneskorený pohyb) môže byť:
Veronika Remišová
Mgr. art. Veronika Remišová, ArtD., M.A., rod. Belošovičová (* 31. máj 1976, Žilina ) je slovenská politička, predsedníčka politickej strany ZA ĽUDÍ, podpredsedníčka vlády Slovenskej republiky. Bola tiež zastupujúcou ministerkou spravodlivosti SR po demisii Márie Kolíkovej. Dňa 15.5.2023 ako ministerka investícií, regionálneho rozvoja a informatizácie SR skončila na svojom poste, nakoľko bola vyhlásená úradnícka vláda SR.
Vzdelanie a kariéra
Veronika Remišová skončila magisterské a doktorandské štúdium v umeleckom odbore divadelné umenie na Vysokej škole múzických umení, kde získala Mgr. art. a ArtD. Absolvovala tiež odbor audiovizuálnej komunikácie na Université de Paris (Panthéon-Sorbonne) v Paríži, kde získala diplom DEA a bruselskú Collège d'Études Interdisciplinaires (titul M.A.). Získala tiež Certifikát z koučingu na univerzite v Cambridge. Pracovala na oddelení prekladov v Európskej komisii v Luxembursku, manažovala európsky program pre mládež a politiky vzdelávania. Po návrate na Slovensko pracovala ako hovorkyňa mestskej časti Bratislava-Staré Mesto a prednášala na Univerzite Komenského v Bratislave.
Komunálna politika
Remišová bola v rokoch 20142018 poslankyňou miestneho zastupiteľstva Bratislava-Staré Mesto. Kandidovala za KDH, MOST – HÍD, NOVA, SaS, OĽANO a KDS. Získala 507 hlasov.
Voľby do Europarlamentu
V roku 2014 bola nominovaná na kandidátku strany OĽANO pre voľby do Európskeho parlamentu. Kandidovala na 7. mieste kandidátky. So ziskom 9 106 prednostných hlasov sa umiestnila na 2. mieste v rámci strany. Do Europarlamentu nebola zvolená.
Politické pôsobenie 20162020
Vo voľbách v roku 2016 bola určená za líderku kandidátky OĽANO. Vo voľbách získala 71 618 preferenčných hlasov a získala tak tretie miesto (po Igorovi Matovičovi a Danielovi Lipšicovi). V národnej rade zastávala pozíciu podpredsedníčky Výboru NR SR pre vzdelávanie, vedu, mládež a šport, náhradníčky Stálej delegácie NR SR v Parlamentnom zhromaždení Rady Európy a vedúcej Stálej delegácie NR SR v Organizácii pre hospodársku spoluprácu a rozvoj.
Parlamentná aktivita
Remišová patrila k najaktívnejším poslancom v Národnej rade v 7. volebnom období. Podala 137 návrhov zákonov, 39 pozmeňujúcich návrhov, 24 interpelácii členom vlády a 369 vystúpení v parlamente.
Politické pôsobenie 20202024
V parlamentných voľbách vo februári 2020 kandidovala na druhom mieste kandidátky Za ľudí, získala 81 395 hlasov a udržala si druhé miesto v strane. 9. marca 2020 predseda strany Za ľudí, Andrej Kiska oznámil, že má problémy so srdcom a rokovania s koaličnými partnermi nechal Veronike Remišovej a ďalším podpredsedom strany. Kiska sa rozhovorov naposledy zúčastnil 5. marca.
Veronika Remišová bola považovaná za favoritku na predsedníčku strany na sneme, ktorý sa konal v sobotu 8. augusta 2020. Jej súperom bol Miroslav Kollár. Remišovú podporil odchádzajúci Andrej Kiska, 50 okresných snemov a viacero osobností strany. Remišová je vnímaná viac ako Kiskova pokračovateľka. Kiska budoval ZA ĽUDÍ ako „nevyhranenú a široko rozkročenú stredovú stranu“. Na rozdiel od Remišovej je Kollár viac otvorený spájaniu s inými stranami a chcel by stranu presnejšie názorovo určiť. Podľa Denníka N bola favoritkou Remišová.
Na sneme získala 76 hlasov, Kollár 33. Po zvolení Remišová uviedla: „''Chcem, aby vízia, ktorú Andrej [Kiska] nastavil, žila ďalej, aby sme boli modernou, európskou stredovou stranou. Takáto stredová alternatíva na politickej scéne nie je, my sme jediná takáto alternatíva''“
Boj proti korupcii
Veronika Remišová sa dlhodobo venuje najmä boju proti korupcii, systémovým zmenám v oblasti otvoreného vládnutia, boju za spravodlivosť a posilneniu inštitúcií.
Odhalené kauzy
Veronika Remišová počas svojho pôsobenia v parlamente odhalila a upozornila na mnohé kauzy, pri ktorých sa ušetrili stovky miliónov eur:
Pstruhovec (prírodná pamiatka)
Pstruhovec je prírodná pamiatka ev. č. 1902 neďaleko obce Častrov v okrese Pelhřimov v nadmorskej výške 618 - 620 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Veronika Remišová
Analýzy a možné pôsobenie
Podľa komentára Lukáša Krivošíka by sa po odchode Daniela Lipšica z parlamentu a politickom oslabení Igora Matoviča mohla Remišová, ako poslankyňa s tretím najvyšším počtom hlasov, stať líderkou hnutia. V novembri 2017 o nej Igor Matovič vyhlásil, že by bola lepšia premiérka ako Richard Sulík.
Pstruhovec (prírodná pamiatka)
Ochrana
Predmetom ochrany je rovnomenný rybník s priľahlým rašeliniskom. Je naň viazaný výskyt chránených a ohrozených druhov rastlín, napríklad: rosička okrúhlolistá (Drosera rotundifolia), vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata), diablik močiarny (Calla palustris), nátržnica močiarna (Comarum palustre), soldanelka horská (Soldanella montana) a iné.
Veronika Remišová
Analýzy a možné pôsobenie
Na otázku či má OĽANO väčšie šance na úspech s Matovičom v ústraní a Remišovou na čele alebo s Matovičom na čele a Remišovou na druhom mieste, Jozef Viskupič povedal, že nie je nutné vytvárať spor medzi nimi dvomi a že „[Remišová] je zasa systémový mozog, ktorý dokáže zastrešiť 140-stranový volebný program, vysoko systémový analytický dokument, vďaka ktorému neplatí, že OĽaNO je hnutie bez programu“.
V januári 2019 sa o Remišovej „opatrne hovorilo“, že by mohla kandidovať v prezidentských voľbách v roku 2019. 17. januára 2019 oznámila že kandidovať nebude.
Pstruhovec (prírodná pamiatka)
Ochrana
Zo živočíchov, okrem iných sa tu vyskytuje aj rak riečny (Astacus astacus).
Veronika Remišová
Pôsobenie v strane Za ľudí
Koncom júna 2019 Remišová oznámila, že prestupuje do Kiskovho projektu novej strany Za ľudí. Ako dôvody prestupu uviedla najmä štýl politiky lídra OĽaNO Igora Matoviča, jej nedávneho šéfa vo vláde, ako aj uzavretosť strany OĽaNO, ktorá má len 4 členov a absenciu spolurozhodovania ľudí v regiónoch na chode hnutia OĽaNO.
Chce sa naďalej venovať boju za spravodlivosť a proti korupcii. Už počas pôsobenia v strane Za ľudí podávala podnety na policajnú inšpekciu na súčasných a bývalých policajných dôstojníkov pre podozrenia z koordinovaného, dlhodobého páchania trestných činov zneužívania právomoci verejného činiteľa a iných trestných činov organizovanou formou, čo mohlo vážne ohroziť bezpečnosť a právny štát na Slovensku. Takisto na jej podnet začal Úrad pre verejné obstarávanie preverovať tender náhrady rodných čísel.
8. augusta 2020 bola na sneme strany zvolená za jej predsedníčku.
Arcueil
Arcueil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-de-Marne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sýrske národné futbalové mužstvo
Sýrske národné futbalové mužstvo reprezentuje Sýriu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Majstrovstvá Ázie vo futbale.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1936. Sýria sa nikdy nekvalifikovala na Majstrovstvá sveta vo futbale. Na ázijskom šampionáte sa predstavila šesťkrát ani raz sa im nepodarilo postúpiť zo skupiny.
Boissy-Saint-Léger (obec)
Boissy-Saint-Léger je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-de-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rivne
Rivne (ukr. Рівне - Rivne, rus. Ровно - Rovno, poľ. Równe) je mesto na západe Ukrajiny, v historickom regióne Volyň, s približne 250 000 obyvateľmi. Je administratívnym strediskom Rivnenskej oblasti a Rivnenskeho rajónu.
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1282 a dlho patrilo Litovskému veľkovojvodstvu, resp. Poľsko-litovskej únii. V roku 1793 prešlo do rúk Ruska a o štyri roky neskôr sa oficiálne stalo mestom. Koncom 19. storočia sa mesto stalo významnou železničnou križovatkou. Po prvej svetovej vojne patrilo Poľsku, no v roku 1939 ho obsadili Sovieti. Medzi rokmi 1941 - 1944 ho okupovali Nemci a vyhlásili ho za hlavné mesto Ríšskeho komisariátu Ukrajina. Po druhej svetovej vojne bolo začlenené do Ukrajinskej sovietskej socialistickej republiky ako sídlo oblasti a toto postavenie si zachovalo aj po vzniku samostatnej Ukrajiny v roku 1991.
Rivne zažilo najväčší rozmach v druhej polovici 20. storočia, kedy sa vo veľkom začal rozvíjať priemysel, najmä chemický a strojárenský. Dodnes je mesto aj dôležitou dopravnou križovatkou. Nachádzajú sa tu 3 vysoké školy, filharmónia, bábkové divadlo a niekoľko múzeí. Mesto bolo zasiahnuté aj ruskou inváziou na Ukrajinu - 14. marca 2022 tu ruské jednotky zbombardovali televíznu vežu, pričom zahynulo 9 ľudí.
Noisy-le-Sec
Noisy-le-Sec je francúzske mesto vo východnej časti metropolitnej oblasti Paríža v departemente Seine-Saint-Denis, v regióne Île-de-France. Od centra Paríža je vzdialené 10 km.
Názov
Meno mesta je odvodené z latinského nucetum (miesto, kde rastú orechy). Druhá časť názvu odkazuje na suchú pôdu bez zdroja vody.
Geografia
Susedné obce: Bondy, Bobigny, Romainville, Montreuil a Rosny-sous-Bois.
Mestom prechádza Canal de l'Ourcq.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Doprava
Noisy-le-Sec je dostupné linkou RER E, električkou T1 a autobusmi RATP číslo 102, 105, 143, 145, 147, 301, 322.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Tomáš Jurčo
Tomáš Jurčo môže byť:
Mojmír Božík
Mojmír Božík môže byť:
Kejtovské louky
Kejtovské louky je prírodná pamiatka ev. č. 1695, ktorá sa nachádza východne od obce Obrataň v okrese Pelhřimov. Správa AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú zrašelinovatené lúky pozdĺž meandrujúceho Kejtovského potoka so zvyškom jelšovovŕbového luhu, vtáčie refúgium.
Lokalita je cenná vzhľadom na výskyt zvlášť chránených druhov rastlín a živočíchov, napríklad: vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata), vstavačovec májový (Dactylorhiza majalis), barička močiarna (Triglochin palustre), bielokvet močiarny (Parnassia palustris), ostrica oblastá (Carex diandra), rosnička zelená (Hyla arborea), svrčiak zelenkavý (Locustella naevia), vodnár potočný (Cinclus cinclus), rybárik riečny (Alcedo atthis)
Lykomédes z Élidy
Lykomédes (Lykomédes, iný prepis: Lykomédés) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch v roku 36 pred Kr.
Lykomédes, syn Aristodéma z Élidy, si na 186. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v jazdeckých pretekoch a so svojimi vynikajúcimi koňmi triumfoval aj v pretekoch na vozoch s dvojzáprahom (v synóride) na pýtických hrach v Delfách. Dostihy (kelés) zaviedli v Olympii na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Krauxidas z Krannónu. Olympijské i pýtické víťazstvo Lykoméda uvádzajú nápisy na podstavcoch IvO 217 a IvO 216 (IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) jeho nezachovaných sôch, archeológmi objavené v areále Olympie. Prvý podstavec, hlásajúci jeho olympijské víťazstvo, našli južne od Diovho chrámu a druhý v západnej stene byzantského chrámu.
Bonneuil-sur-Marne (obec)
Bonneuil-sur-Marne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-de-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nemecká (vrch v Nízkych Tatrách)
Nemecká je vrch v Nízkych Tatrách. Leží južne od Svarína, približne juhovýchodne od Liptovského Hrádku.
Opis
Nemecká je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severovýchodným smerom z masívu Veľkého boku na Holicu. Je pokračovaním výrazného bočného hrebeňa, ktorý vedie severným smerom zo Zadnej hole v hlavnom hrebeni medzi Bacúšskym sedlom a sedlom Priehybka a pokračuje cez Zadnú Širokú  na Veľký bok, kde sa vetví. Z južného smeru masív vymedzuje dolina Hodruša, východným smerom leží dolina Studená a severozápadným dolina Torysa. Západným smerom susedí Veľký bok, Malý bok a Mačacia , severným Pálenica , Chmelinec  a Holica, východným Oselná , Medvedia  a Malá Vápenica  a južným Kolesárová , Oravcová  a Zadná hoľa. Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu z južnej a východnej časti odvádza riečka Ipoltica, zo severnej voda odteká Svarínkou. Vrcholom vedie značený turistický chodník zo Svarína.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý, miestami riedky les s viacerými holinami, umožňujúcimi tak obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Vysoké a Západné Tatry a Chočské vrchy.
Dom Kirkora Mesroboviča
Dom Kirkora Mesroboviča je meštiansky dom z polovice 19. storočia, nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita
Danovov dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv v úpätí pahorku Nebet tepe na ulici „Artin Gidikov“  č. 11.
Dejiny a súčasnosť
Dom dal postaviť v rokoch 18451846 Kirkor Mesrobovič, poľnohospodár a lichvár a významný predstaviteľ plovdivskej arménskej komunity. Dom si dal postaviť vo vtedajšej arménskej štvrti v susedstve chrámu svätého Juraja, arménskej školy, ako aj domu Stepana Chindlijana, ďalšieho významného arménskeho obchodníka.
V 70. rokoch 20. storočia bol dom poškodený v dôsledku požiaru a následne prešiel reštauráciou.
Charakteristika
Kompozičný plán je takisto symetrický na princípe dvoch vzájomne na sebe kolmých osí. Pred hlavným vchodom do domu sa nachádza portikus podopieraný dvomi stĺpmi a zakončený vo vrchnej časti štítovým frontónom. Do samotnej budovy sa vchádza z vonkajšieho dvora po dvojramennom drevenom schodisku.
Izby sú v dome logicky rozmiestnené a ich rozmiestnenie kopíruje symetrický plán budovy. Za schodiskom nasleduje priestranný salón obdĺžnikového pôdorysu. Na každej z dlhších strán salónu sa nachádzajú dve obytné izby, medzi ktorými je vždy umiestnená ešte jedna malá miestnosť. Rozmiestnenie izieb na ďalších poschodiach je totožné. V dome sa nenachádzajú vnútorné schodiská. Každé poschodie je dostupné samostatne zvonku z príslušného dvora.
Expozície
V dome sú umiestnené dve expozície Mestskej umeleckej galérie.
Stála expozícia „Canko Lavrenov“
Stála expozícia „Canko Lavrenov“ sa nachádza na prvom poschodí domu. Bola otvorená v roku 2002. Je venovaná tvorbe významného bulharského umelca Canka Lavrenova. Vystavené sú diela, ktoré zachytávajú jeho tvorbu od roku 1926 do 60. rokov 20. storočia.
Expozícia „Mexická grafika“
Expozícia „Mexická grafika“ je umiestnená v miestnostiach v prízemnej časti budovy. V dome je umiestnená od roku 1981, kedy exponáty održal Plovdiv darom od Mexika pri príležitosti výročia 1300 rokov od založenia Prvej bulharskej ríše. Predstavuje výber rôznorodej tvorby mexických umelcov 20. storočia.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Goussainville (Val-d’Oise)
Goussainville je mesto v severovýchodnej časti metropolitnej oblasti Paríža vo Francúzsku v departemente Val-d’Oise a regióne Île-de-France. Má asi 30 000 obyvateľov. Od centra Paríža je vzdialené 20,6 km.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Debra Jo Ruppová
Debra Jo Ruppová (* 24. február 1951, Glendale, Kalifornia, USA) je americká herečka, známa z televízneho seriálu Tie roky sedemdesiate (1998-2006).
Detstvo a mladosť
Ruppová sa narodila v Glendale, v Kalifornia ale vyrastala v meste Boxford, v štáte Massachusetts. Má dve sestry. Ruppová odmalička snívala, že sa stane herečkou, ale jej rodičia boli proti tomu a preto začala študovať na University of Rochester, v New Yorku, kde však začala navštevovať dramatický krúžok. Po absolvovaní univerzity, sa presťahovala do New Yorku, aby sa naplno venovala svojej hereckej kariére.
Kariéra
Ruppová sa začala venovať divadelnému herectvu v roku 1980. V rovnakom roku, tiež získala jednu z úloh v televíznom seriály All My Children. V roku 1988 si zahrala vo filme Veľký, po boku Toma Hanksa a Elizabeth Perkins.
V roku 1990 účinkovala v divadle Broadway. Neskôr, hosťovala vo viacerých televíznych seriáloch, ako napríklad Blossom (1990-1995), L.A. Law (1986-1994) či Priatelia (1994-2004). V roku 1997 si zahrala jednu z vedľajších úloh po boku, Lisy Kudrow, Parker Posey, Toni Collette a Alanny Ubach, vo filme Clockwatchers. O rok neskôr, získala postavu Kitty Forman, v televíznom seriály, Tie roky sedemdesiate. Seriál mal záverečnú epizódu v roku 2006. V roku 2022 vznikol spin-off seriálu Tie roky sedemdesiate, s názvom, Tie roky devedesiate, kde Ruppová hrá jednu z hlavných úloh.
V rokoch 2010 až 2011 účinkovala v sitcome Bláznivá rodinka. Hosťovala tiež v televíznom seriály, Toto sme my, v rokoch 2016 až 2018 a WandaVision, z roku 2021. Ruppová sa tiež aktívne venuje divadelnému herectvu a dabingu.
Súkromný život
Ruppová má dva domy, jeden v meste Lee v Massachusetts a druhý v Los Angeles. Nikdy sa nevydala a nemá žiadne deti. Tiež o sebe tvrdí, že je metodistka.
Bry-sur-Marne
Bry-sur-Marne je francúzske mesto, ktoré sa nachádza v departemente Val-de-Marne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ermont
Ermont je mesto v severnej časti metropolitnej oblasti Paríža vo Francúzsku v departemente Val-d’Oise a regióne Île-de-France. Má asi 27 000 obyvateľov. Od centra Paríža je vzdialené.
Geografia
Susedné obce: Eaubonne, Sannois, Franconville, Le Plessis-Bouchard, Saint-Leu-la-Forêt a Saint-Prix.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Klepáč (mlyn v Bratislave)
Názov
Meno "Klepáč" dostal objekt podľa nemeckého označenia "záhonu" - Clepeis, ktorý sa pre túto lokalitu používal už v 15. storočí.
História objektu
Presný vznik mlynu nie je doložený no predpokladá sa, že existoval už koncom 16. storočia, nakoľko už v 17. storočí tu existovala jednoposchodová budova. Pôvodne boli niektoré časti mlyna pravdepodobne drevene hrázdené. Išlo o chudobnú mlynskú usadlosť, nakoľko okrem priľahlej lúky k nej nepatrili nijaké ďalšie pozemky.
V druhej polovici 18. storočia bol majiteľom Mathias Strohofer.
V polovici 19. storočia vlastnil usadlosť s mlynom Henrich Hackl, následne mlynárovi Krištofovi Cellérovi, ktorý ju v roku 1842 predal bratovi Samuelovi Cellérovi. V predajnej zmluve je uvedené, že ide o tzv. dvojchodový mlyn (mlyn s dvoma kolesami), s vrchným náhonom vody. V areáli mlyna sa už nachádzala ďalšia hospodárska budova, ktorú tvorili maštale a kôlňa.
Výskum
Počas výskumu v 80. rokoch 20. storočia bola na juhozápadnom nároží a postupným plošným odkryvom na západnej a južnej fasáde odkrytá prvá omietková vrstva na kompaktnom kamennom lomovom murive, ktoré svojim charakterom a maľovanou výzdobou umožnilo datovať najstaršiu čast objektu do poslednej tretiny 17. storočia. Predpokladá sa, že pôvodne mali miestnosti trámový strop, nakoľko klenba zachovaná do 70. rokov 20. storočia bola postavená až v 18. storočí.
V 18. storočí sa mlyn zväčšil, dostal nový krov, ku ktorému boli vymurované aj štíty, ktoré mohli byt predtym drevené. Počas tejto prestavby bol vybudovaný aj prízemný objekt, ktorý je zreteľný aj na dobových fotografiách z 30. rokov 20. storocia. Následne po ňom zostal už iba odtlačok na východnom priečelí budovy.
Na základe dispozícii objektu môžeme konštatovať, že miyn stál pôvodne medzi dvoma ramenami potoka Vydrica na akomsi ostrovčeku.
Dve mlynské kolesá boli umiestnené pod svahom na južnej strane v miestach, kde bol vyhĺbeny zaklenutý priestor (v popisoch technológie mlyna označovaný ako ľadnica).
Z obdobia baroka sa dala identifikovať pec postavená do otvoru v stene medzi dvoma miestnosťami tak, že ich vykurovala obe naraz. Z tohto obdobia sa dochovali aj okenné mreže na západnom priečelí budovy.
K ďalším stavebným úpravám došlo okoo roku 1845 a v poslednej tretine 19. storočia. V tomto období však už objekt stráca svoju pôvodnú funkciu a je upravený na reštauráciu, ktorá nesie názov Klepáč. V 30. rokoch 20. storočia to bola obľúbená destinácia mnohých výletníkov.
Súčasný stav
V 70. a 80. rokoch 20. storočia došlo k vysťahovaniu posledných nájomníkov (medzi ktorými bola aj pani Rabanová, ktorá ešte do roku 1950 viedla v budove hostinec). Následne tu pracovníci Mestskej správy pamiatkovej starostlivosti nvykonali umelecko-historický a architektonický výskum. Napriek tomu, že bola v tomto období vypracovaná dokumentácia na jeho záchranu ako múzea mlyna a pohostinstva, objekt chátral.
V súčasnosti je objekt v súkromnom vlastníctve.
Hlavnica
Hlavnica môže byť:
Kamerunská ovca
thumb|Kamerunská ovca thumb|Baran, ovce a mláďatá
Kamerunská ovca alebo Ovca kamerunská alebo Ovca domáca kamerunská (niekedy aj kamerunka) je malý druh ovce (Ovis aries), určenej na vypásanie trávy a na mäso, ktoré sa chuťou viac podobá divine. Je vhodná na oplotené lúky, záhrady, kde obžiera aj kríčky a stromčeky, teda nie je vhodná do ovocného sadu. Patria do skupiny západoafrických plemien oviec, ktoré majú vodorovné držanie uší. Často si ju mýlia s kamerunskou kozou pre podobnú srsť a jej farbu.
Pôvod
Kamerunská ovca pochádza z Afriky. V Kamerune sa chová vo vyšších nadmorských výškach, vďaka čomu je prispôsobená nízkym teplotám a adaptovala sa aj naše klimatické pásmo. Namiesto vlny má srsť, teda nie je potrebné ju strihať. Je možné ju vďaka tomu celoročne chovať vonku. Napriek tomu je vhodné, aby mala prístrešok, kde sa môže skryť pred dažďom, snehom a vetrom.