cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
File Allocation Table
Zmazanie položky v adresári (krátky, dlhy názov)
1. nájdi začiatočný klaster súboru
2. nastav obsah tohto klastera na hodnotu 0xE5
Prehľadávanie adresára - hľadanie zadaného súboru
1. načítaj ďalší klaster adresára (ak neexistuje, koniec – súbor sa nenašiel)
2. ak je klaster začiatkom súbora porovnaj názov s názvom súboru (ak sa rovnajú, koniec – našiel)
3. ak nie, goto 1
Určenie nasledujúceho klastera v reťazci
1. načítaj hodnotu v FAT tabuľke z indexu zodpovedajúcemu číslu aktuálneho klastera
Alokácia voľného klastera
1. prehľadaj FAT dokiaľ nenájdeš voľný klaster
2. nastav tento klaster ako nasledujúci použiteľný
Čítanie n bajtov zo súboru
1. nájdi prvý klaster súboru
2. prečítaj obsah klastera
4. ak je n > veľkosť klastera*1 goto 1
Vlajka Malawi
thumb|Vlajka Malawi
Vlajka Malawi - trikolóra s vodorovnými pruhmi vo farbách čiernej, červenej a zelenej bola už od roku 1953 vlajkou Malawijskej kongresovej strany.
Čierna predstavuje africké obyvateľstvo, červená krv mučeníkov za slobodu Afriky, zelená stále živú prírodu štátu. V roku 1964, pri prehlásení nezávislosti, bolo do čierneho pruhu pridané červené vychádzajúce slnko s 31 lúčmi ako pripomienka svitania, na slobodu pre celý africký kontinent. Odvtedy sa vlajka používa oficiálne.
Leforest (obec)
Leforest je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Hauts-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Buriatsko
Buriatsko (Бурятия), dlhý tvar Buriatska republika (Республика Бурятия), je republika Ruskej federácie v Sibírskom federálnom okruhu. Jej rozloha je 351 300 km²), má takmer 1 milión obyvateľov. Republika má vlastného prezidenta, parlament (Chural) a ústavu. Hlavné mesto je Ulan-Ude.
Štátny znak
Dnešný štátny znak bol prijatý zákonom národného parlamentu Buriatska 20. apríla 1995.
Štátny znak tvorí trojfarebný kruh využívajúci rovnaké farby, ako má buriatska vlajka (modrá, biela, žltá). Na vrchu kruhu sa nachádza zlaté „sojombo“ - staroveký východný ideogram symbolizujúci večný život. Sojombo je zložené z troch prvkov - oheň, slnko, mesiac. Oheň symbolizuje šťastie v rodine i národe, jeho tri plamene predstavujú minulosť, prítomnosť a budúcnosť štátu. Slnko predstavuje život, deň, matku. Mesiac symbolizuje noc, odpočinok i otca. Spoločne sú slnko a mesiac symbolmi sveta a večnosti. Zlatá farba je symbolom večnosti a nemennosti, ako aj nezávislosti. Sojombo uznávajú za svoj národný symbol Mongoli a Buriati, Mongolsko ho má vo svojom štátnom znaku a vlajke.
V strede kruhu sú vyobrazené typické prvky buriatskej krajiny - sivomodré vlny Bajkalského jazera a zelené hory.
Spodnú časť znaku rovnomerne raz z každej strany ovíja belasá stuha „chadak“, budhistický tradičný šál - symbol pohostinnosti a mierumilovnosti Buriatov.
Štátny znak sa zobrazuje v striebornom štvoruholníkovom heraldickom štíte zaostrenom v spodnej časti.
Oproti stavu pri prijatí znaku v r.1995 došlo k jedinej úprave v zobrazovaní - do 1. januára 2000 sa v „chadaku“ nachádzal aj názov republiky v buriatskom a ruskom jazyku.
Štátna vlajka
Vlajku obdĺžnikového tvaru tvoria tri horizontálne pásy - modrý, zaberajúci dve štvrtiny, biely a žltý, zaberajúce po jednej štvrtine plochy. V ľavom hornom rohu modrého poľa je umiestnený národný znak Buriatska sojombo žltej farby, pozostávajúci z kosákovitého mesiaca, slnka a ohňa s tromi jazykmi.
Štátna hymna
Štátna hymna Buriatska bola uzákonená Churalom (národným parlamentom) 20. apríla 1995. Za základ hymny bola zvolená skladba О родной земле („O rodnej zemi“) skladateľa Aanatolija A. Andrejeva a textom Dambu Zodbiča Žalsarajeva. Text hymny bol prijatý v buriatskom i ruskom jazyku.
Polánecký mokřad
Predmetom ochrany sú zrašelinovatelé a mokraďové lúky s  výskytom zvlášť chránených a vzácnych druhov rastlín.
Iótó
Iótó (staršie Iwótó; 19452007 Iwó-džima/Iwódžima príp. Ió-džima/Iódžima; jap. 硫黄島 – Iótó/Ió-džima = sírny ostrov) je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v Tichom oceáne, asi južne od Tokia. Ostrov má trojuholníkový plochý tvar, jediná morfologická vyvýšenina sa nachádza na juhovýchodnom okraji – troskový kužeľ Suribači-jama, šírka ostrova je, plocha je.
Dejiny
Ostrov bol až do začiatku 19. storočia neobývaný, potom ho kolonizovalo Japonsko a v roku 1943 na ňom žilo približne 1 100 civilistov. Väčšina bola zamestnaná v cukrovare, alebo v sírnej bani v severovýchodej časti ostrova. Ostrov bol začiatkom roka 1945 dejiskom jednej z bitiek druhej svetovej vojny – bitky o Iwo Džima. V súčasnosti je Iótó neobývaný, s výnimkou občasného výskytu vojakov japonských obranných síl, ktorí sa starajú o tunajšiu námornú základňu. Na vstup na ostrov je potrebné povolenie.
Geologická stavba
Ostrov predstavuje zvyšok kaldery – v podstate je to ploché kalderové dno. Petrograficky odlišuje od iných ostrovov súostrovia Izu – horniny sú kyslejšie, prevládajú andezity a trachyandezity. Za posledných 700 rokov nastáva vplyvom vulkanizmu pomalý výzdvih ostrova. Na ostrove sa nachádzajú početné fumaroly, vulkanicky aktívna je západná a severozápadná časť ostrova.
Iné projekty
.
Weiler-la-Tour
Weiler-la-Tour je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Luxemburg v okrese Luxemburg.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Weiler-la-Tour má 1888 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 3.25% bolo v Weiler-la-Tour nezamestanosť nižšia o 3.72 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Lysák (vrch)
Lysák, v minulosti nazývaný Lysá  , je vrch v južnej časti Vihorlatských vrchov.
Nachádza sa nad obcou Remetské Hámre v Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat.
Vrcholové časti sú tvorené skalnou plošinou a zaberá ich Prírodná rezervácia Lysák, vyhlásená v roku 1993 na výmere s najvyšším 5. stupňom ochrany, ktorej účelom je chrániť vzácne teplomilné lesné spoločenstvá v podobe bukových dúbrav ako dub mnohoplodý a dub žltkastý. Vrch patrí do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
V okolí vrchu prebiehala v minulosti masívna ťažba dreva, pripomínajú ju rozsiahle rúbaniská.
Zo skalnatého vrcholu je dobrý výhľad smerom na Zemplínsku šíravu.
Turizmus
Najľahší je výstup z obce Remetské Hámre po červenej turistickej značke.
Tupac Shakur
Tupac Amaru Shakur (rod. Lesane Parish Crooks;* 16. jún 1971, Spanish Harlem, Manhattan, New York – † 13. september 1996, Las Vegas, Nevada), známy aj pod umeleckým menom 2Pac alebo ako Makaveli, bol americký raper a herec. Do roku 2010 sa po celom svete predalo viac ako 75 miliónov jeho albumov, čím sa stal jedným z najpredávanejších hudobných umelcov na svete. Televízna stanica MTV ho zaradila na 2. miesto vo svojom zozname The Greatest MCs of All Time a časopis Rolling Stone ho zaradil na 86. miesto vo svojom zozname Greatest Artist of All Time. Jeho dvojdiskový album s názvom All Eyez on Me sa stal jedným z najpredávanejších hip-hopových albumov všetkých čias. Tupac mal veľké úspechy aj po smrti, a preto si Eminem zakúpil práva na produkciu Shakurovho albumu Loyal to the Game aby sa album dokončil. Guinnesova kniha rekordov ho taktiež zaradila medzi najúspešnejšieho repera všetkých čias so 75 miliónmi predaných albumov. V hiphopovej komunite je považovaný za najváženejšieho repera.
Shakur začal svoju kariéru ako roadie, tanečník v pozadí a MC v alternatívnej hiphopovej skupine Digital Underground, z ktorej nakoniec odišiel a začal sólovú kariéru. Vo väčšine svojich textov sa zameriaval na násilie a utrpenie v mestách, rasizmus a ďalšie sociálne problémy. Obaja jeho rodičia a niekoľko ďalších z jeho rodiny boli členmi Strany čiernych panterov, ktorej ideály používal vo svojich skladbách.
Počas poslednej časti svojej kariéry bol vokálnym účastníkom takzvaného sporu East Coast vs. West Coast, v ktorom sa dostal do sporov s ďalšími rapermi, producentmi a členmi vydavateľstiev, a to predovšetkým s The Notorious B.I.G.om a jeho vydavateľstvom Bad Boy Records.
Mladosť
Shakur sa narodil dňa 16. júna 1971 vo Východnom Harleme v štvrti Manhattan v New York. Bol pomenovaný po juhoamerickom revolucionárovi z 18. storočia Túpacovi Amaruovi II., ktorý bol uväznený potom, ako viedol povstanie domorodcov proti Španielom. Následne po Shakurovej smrti, Las Vegas Metropolitan Police Department vyhlásil jeho skutočné meno, Lesane Parish Crooks.
Jeho matka Afeni Shakur a otec Billy Garland boli aktívnymi členmi Strany čiernych panterov koncom 60. a začiatkom 70. rokov.
Shakur odmalička vyrastal s ľuďmi, ktorí boli spojení so zločinom a boli tiež väznení. Jeho krstný otec Elmer "Geronimo" Pratt, vysoko postavený člen Strany čiernych panterov, bol odsúdený za vraždu učiteľa počas lúpeže v roku 1968, hoci jeho trest bol neskôr prehodnotený. Jeho nevlastný otec, Mutulu Shakur, bol štyri roky v zozname desiatich najhľadanejších zločincov 80. rokov FBI. Mutulu bol hľadaný pre napomáhanie svojej sestre Assate Shakur pri úteku z väzenia v New Jersey. Assata Shakur bola uväznená pre zabitie člena štátnej polície v roku 1973. Mutulu bol chytený v roku 1986 a uväznený za ozbrojenú lúpež obrneného vozidla s peniazmi z roku 1981, pri ktorej zahynuli dvaja policajti a ochrankár.
V roku 1986 sa jeho rodina prestahovala do Baltimoru v Marylande. V júni 1988 sa Shakur aj so svojou rodinou presťahoval do Marin City v Kalifornii, približne 5 kilometrov severne od San Francisca, kde začal navštevovať Tamalpais High School, v blízkosti Mill Valley. V roku 1989 začal navštevovať krúžok poézie s Leilou Stenberg. V roku 1990 sa dostal do mladej rapovej skupiny Digital Underground ako roadie a tanečník v pozadí. .
Alkuin
Alkuin (iné mená pozri nižšie; * okolo 735, Northumbria† 19. máj 804, Tours) bol anglosaský stredoveký učenec a filozof, latinský spisovateľ a básnik. Zakladateľ stredovekého západného školstva, trojstupňového vzdelávania a scholastiky. Radca cisára Karola Veľkého. Býva považovaný za hlavného organizátora reforiem vzdelávania vo Franskej ríši a významného predstaviteľa karolovskej renesancie. Od 782 viedol palácovú školu pri cisárskom v Aachene. Franský učenec Eginhard ho označil za najvzdelanejšieho muža vtedajšej doby. Zaviedol reformy vo franskej liturgii. Bol zodpovedný za zavedenie írsko-northumbrianskeho zvyku spievať vyznanie viery, ako aj slávenia sviatku všetkých svätých. Organizoval ďakovné omše pre všeobecné dni v týždni. Reeditoval tiež latinskú Vulgátu a napísal veľké množstvo prác o vzdelaní, teológii a filozofii. Vykonal revíziu rímskeho lekcionára a gregoriánskeho sakramentára pre Galiu. Niektoré liturgické texty a vzorce použité pri revízii liturgie pochádzajú z mozarabského obradu.
Jeho život je plný rozporov. Hoci patrí k najvýznamnejším európskym učiteľom, jeho spisy neprejavujú nijakú zvláštnu originalitu. Napriek jeho vedúcej úlohe v cirkvi známej počas celého stredoveku zostal iba diakonom a hoci riadil kláštor, nebol (podľa niektorých zdrojov) mníchom.
Na konci svojho života si získal reputáciu svätosti, no Katolíckou cirkvou nie je oficiálne uctievaný ako svätý. Vo viacerých martyrológiách je spomínaný ako blahoslavený, pričom jeho sviatok pripadá na 19. mája. V americkom Book of Common Prayer má ako sviatok určený 20. máj.
Katastrálny odbor okresného úradu
Katastrálny odbor okresného úradu (od roku 2002 do septembra 2013 samostatný úrad pod názvom Správa katastra) je odbor okresných úradov na Slovensku, ktorý pre územie daného okresu :
Andrášiho palác (Košice)
Andrášiho palác (staršie Andrássyho palác, Andrássyho dvor, ) je neobaroková budova v Košiciach stojaca na rohu Hlavnej a Bielej ulice.
Katastrálny odbor okresného úradu
Dejiny
Do roku 2001 činnosť dnešných katastrálnych odborov vykonávali katastrálne úrady. V roku 2002 vznikli "Správy katastra" (ktoré neboli súčasťou vtedajších obvodných úradov) na základe novely zákona č. 162/1995 Z.z. (katastrálny zákon), ktorý upravoval ich fungovanie a postavenie. Od októbra 2013 sa agenda Správ katastra stala súčasťou okresných úradov a v zákone sa preto odvtedy označujú jednoducho ako "okresné úrady"; v praxi ide presnejšie o katastrálne odbory okresných úradov. Agenda katastrálnych odborov okresných úradov je zhodná s agendou dovtedajších Správ katastra.
Andrášiho palác (Košice)
Dejiny
Andrášiho palác stojí na mieste, kde v stredoveku stávali tri menšie meštianske domy. V 18. storočí ich barokovo prestavali a bývali v nich od severu k juhu rodiny Jabroczkých, Klotzkových a Pálfalvyovcov. Začiatkom 19. storočia sa najsevernejší dom stal majetkom Štefana Andrášiho. V roku 1823 sa v tomto dome narodil gróf Július Andráši, neskorší premiér uhorskej vlády. Najjužnejší z domov tvoril klenbu nad vchodom do Bielej ulice.
Iónska filozofia
Iónska filozofia je grécka filozofia najstaršieho obdobia, ktorú vytvorili filozofi maloázijských iónskych miest. Je prvou etapou vývinu predsokratovskej filozofie.
Andrášiho palác (Košice)
Dejiny
V roku 1898 všetky tri domy zbúrali a začala sa výstavba nového Andrášiho paláca, ktorý naprojektoval budapeštiansky architekt Viktor Cziegler v neobarokovom slohu. Výstavbu realizovali firmy bratov Jakabovcov a Michala Répászkeho.
Alkuin
Životopis
Alkuin sa narodil okolo roku 735 v anglickom meste York, vtedy patriacemu kráľovstvuNorthumbria. V Yorku a jeho okolí strávil prvých 50 rokov svojho života. Študoval na katedrálnej škole v Yorku, kde neskôr pôsobil ako knihovník a od roku 778 ako magister (riaditeľ). Už v tomto období bol spisovateľsky činný. Počas episkopátu biskupa (a neskôr arcibiskupa) Aelberhta navštívil Rím a franský dvor. V roku 781 sa počas svojej ďalšej cesty do Ríma v italskej Parme spoznal s Karolom Veľkým, ktorý ho rozpoznajúc jeho znalosti, pozval na svoj dvor do Aachenu, kde zhromažďoval najväčších učencov Západu.
Andrášiho palác (Košice)
Dejiny
V prízemí paláca bola luxusná kaviareň s biliardovými stolmi. V roku 1906 sa prišlo s nápadom zriadiť tu hotel, ktorých bol v meste nedostatok, no bol zamietnutý. Kaviareň tu ostala až do konca druhej svetovej vojny. Ešte počas nej na prízemí sídlila nyilašovská strana Šípových krížov. Po vojne na prízemí zriadili Obchodný dom Hornád, ktorému obyvatelia hovorievali aj Pionier. V roku 1968 bol presťahovaný do novej budovy Obchodného domu Prior. Potom sem nasťahovali Dom potravín, ktorý tu zotrval až do polovice 90. rokov, keď ho nahradila chýrna košická cukráreň Aida.
Alkuin
Životopis
Alkuin pozvanie prijal a začal pôsobiť na Karolovej palatínskej škole. Zaviedol do franského školstva poriadok a položil štandardy vzdelávania. Podporoval štúdium slobodných umení pre neskoršie štúdium filozofie. Nedávne výskumy tiež dokázali, že sa podieľal na písaní niektorých kapitulárií a listov Karola Veľkého. Ide o dôležitý dôkaz o vedúcej úlohe cudzinca z Northumbrie v politickom živote Franskej ríše. Okrem svojho pôsobenia vo Franskej ríši sa však na dlhšie obdobia vracal aj do rodného Anglicka (786, 790793). Na Karolovom dvore pôsobil až do roku 796, keď sa stal správcom Kláštora svätého Martina v meste Tours. (pozn. niektoré zdroje uvádzajú, že bol aj opátom/mníchom, New Catholic Encyclopedia však tvrdí, že mníchom nikdy nebol) V kláštore naďalej pokračoval vo vzdelávacej činnosti a povzbudzoval mníchov v písaní kníh karolínskou minuskulou, predkom moderných rímskych typov písma. V roku 799/800 sa zúčastnil na aachenskom koncile, kde oponoval proti adopcionistom Félixa z Urgelu. Mal tiež zrejme podiel na uskutočnení Karolovej korunovácie. Zomrel 19. mája 804 v Tours.
Andrášiho palác (Košice)
Dejiny
V roku 1982 bola budova vyhlásená za kultúrnu pamiatku a neskôr bola preklasifikovaná na národnú kultúrnu pamiatku.
Alkuin
Životopis
náhľad|Alkuinova socha vo [[Kunsthistorisches Museum vo Viedni]]
NGC 3282
NGC 3282 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 5. mája 1886.
Alkuin
Dielo a myšlienky
Alkuin napísal viacero diel, medzi nimi:
NGC 3282
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Alkuin
Dielo a myšlienky
V poézii spájal motívy erotickej i náboženskej lásky. Okrem toho však nie sú nijak zvlášť výnimočné. Medzi jeho básne patria Báseň o kukučke, Spor jari a zimy ako aj dlhá báseň, o renomovaných mužoch v histórii Yorku.
Ide o úvod do jeho učebníc, v ktorom spája biblickú myšlienku múdrosti s filozofickou múdrosťou. Filozofické poznanie možno dosiahnuť štúdiom siedmich slobodných umení.
Medzi jeho učebnice patria knihy: Dialektika, O Pravopise , Rozhovor o rétorike a o cnostiach. Dialektika je najstaršia (prvá) stredoveká učebnica. Až na výnimky je takmer úplne odvodená od v Izidorových Etymológií a Cassiodorových Inštitúcií (tiež vychádzajúcich z Izidora) Dielo o Pravopise venoval cisárovi Karolovi a vychádzal v ňom z Cassiodora a Bedu Ctihodného. Hlavným zdrojom v diele Rozhovor o rétorike je Cicero, presahuje však jeho myšlienky. Zaoberá sa cnosťami filozofov a hoci využíva Augustína, prichádza k inému názoru, ktorý je oveľa menej nepriateľský voči pohanským mysliteľom.
Alkuin bol autorom traktátu O viere v svätú a nedeliteľnú Trojicu (, 802), okrem toho mu býva pripisované autorstvo knihy Libri carolini, v ktorej Karol Veľký odmietol byzantskú úctu k obrazom obnovenú siedmym ekumenickým koncilom v roku 787.
Ján Karel
Ing. arch. Ján Karel (* 28. október 1924, Udavské – † 11. november 2005, Prešov) bol slovenský futbalista, česko-slovenský reprezentant a futbalový tréner.
Životopis
Narodil sa 28. októbra 1924 v Udavskom. Navštevoval SPŠ Stavebnú v Prešove. Po maturite odišiel študovať architektúru do Bratislavy. Neskôr pokračoval v štúdiu na Vysokej škole architektúry a pozemného staviteľstva Karlovej univerzity v Prahe. Vyše štyridsať rokov bol učiteľom na Strednej priemyselnej škole stavebnej v Prešove. Po skončení hráčskej kariéry sa stal trénerom mládeže. Zomrel 11. novembra 2005.
Reprezentačná kariéra
V roku 1953 odohral tri reprezentačné zápasy. Nastúpil proti Rumunsku (2:0), Bulharsku (2:1) a Švajčiarsku (5:0).
Klubová kariéra
S organizovaným futbalom začal v prešovskom klube Slávia, kde sa stal v roku 1940 dorasteneckým majstrom Slovenska. Hrával na pozícii útočníka. Neskôr pôsobil v klube ŠK Bratislava kde nastupoval iba za "B" tým. Následne prestúpil do pražskej Sparty, potom do Českých Budějovice a naspäť do Sparty, kde ešte celú jar 1949 odohral v útoku. Potom už dostával šancu ako stredný obranca. Od roku 1950 do roku 1956 bol pilierom zadných radov Prešova, v ktorom vynechal iba jedno ligové stretnutie pre zranenie kolena. Podľa štatistických údajov ich bolo 146. Ján Karel sa tak po útočníkovi Ladislavovi Pavlovičovi a obrancovi Františkovi Semešim stal tretím reprezentantom Česko-Slovenska priamo z prešovského dresu (Tatran). Na jar 1957 prestúpil za bratom Jozefom do Košic, kde skončil ako 35-ročný. Nakoniec ešte pôsobil ako hrajúci tréner v Michalovciach.
Cando
Cando je rieka v San Maríne. Vlieva sa do rieky Marano, blízko kastelu (obce) Faetano.
Poklasická indická filozofia
Poklasická indická filozofia je stredné obdobie vývinu indickej filozofie, ktoré nasleduje po starovekej indickej filozofii, predchádza novej a súčasnej indickej filozofii a možno ho vymedziť časovým rozmedzím 10. až 18. storočia.
Szombathelyský okres
thumb|Okres Szombathely
Poklasická indická filozofia
Vývoj indickej filozofie
Počiatky indickej filozofie nachádzame už vo védach - súbore posvätného, náboženského vedenia rôzneho veku (asi 1200 pred Kr. až asi 600 pred Kr.), ktoré tvorí základ brahmanského naboženstva a filozofického systému; záver véd tvoria upanišády, kde sa pozornosť sústreďuje na pojem poznania: duša je nositeľom poznania, sama je však nepoznateľná a zmyslami nepostihnuteľná, nad všetkými bohmi a prirodnými silami stojí svetový duch - brahma, ktorý preniká celým vesmírom a je súčasťou individuálnej duše - átmanu.
Po tomto skôr mytologickom období vzniká rad smerov, z ktorých najväčší význam má budhizmus; budhizmus (zakladateľom je Budha asi 563-483) preberá z tradície vieru v odplatu dobrých a zľych skutkov a učenie o kolobehu života; podstatou života je utrpenie a budhizmus hlása cesty ako ho prekonať a ako dosiahnuť konečný cieľ - stav, kedy končí kolobeh životov a tým aj utrpenie; svojím dôrazom na premáhanie utrpenia, na sebavychovu osobnosti zapôsobil na ďalší vývoj východných filozofií skôr v moralistickom než v náboženskom zmysle. Džinizmus (zakladateľom Džina, vl. menom Mahavíra Vardhamána, okolo 6. stor. pred Kr.) spája náboženské špekulácie s filozofickými úvahami, pričom hlása dualizmus a zdôrazňuje zdokonaľovanie človeka; tieto nábožensko-filozofické smery obsahujú mnoho materialistických a racionalistických prvkov. V neskoršom období v nich začínajú pevládať náboženské prvky a mysticizmus; na prelome letopočtu sa presadzuje synkritické učenie hinduizmu, zaoberajúce sa otázkou zmyslu ľudského života; moderná indická filozofia rozvíja potom princípy novovédantizmu, ale je aj pod vplyvom európskej, nezriedka náboženskej, filozofie.
Szombathelyský okres
Szombathelyský okres je okres v Maďarsku v župe Vas. Jeho správnym centrom je mesto Szombathely.
Vernosť
Vernosť je:
Lépine
Lépine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Noosféra
Noosféra (gr. nús = rozum, sphaira = sféra, oblasť; sféra rozumu) alebo antroposféra alebo technosféra je oblasť planéty Zem obsiahnutá rozumovou ľudskou činnosťou; pojem noosféry zaviedol Teilhard de Chardin a Édouard Le Roy a rozvinul ho Vladimir Ivanovič Vernadskij.
Pojem technosféra označuje najmä časť Zeme nie len obývanú, ale aj zreteľne pozmenenú človekom.
Lopata (prírodná rezervácia)
Predmetom ochrany je ochrana zvyškov prirodzených lesných ekosystémov, najmä lipových javorín.
La Réunion (Lot-et-Garonne)
La Réunion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Izraelská filozofia
Izraelská filozofia je židovská filozofia, ktorej centrom je Hebrejská univerzita v Jeruzaleme. Filozofia sionistického hnutia po vzniku štátu Izrael. Najvýznamnejším predstaviteľom je Martin Buber, spoluzakladateľ štátu Izrael. Hlavným cieľom je výskum predpokladov všestranného kultúrneho rozvoja Izraela.
Větřní
Větřní je mesto v Česku v okrese Český Krumlov v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 4 064 obyvateľov, z toho 2 076 mužov a 1 988 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,0 roka (muži 36,9 roka, ženy 39,1 roka).
Recoil (počítačová hra)
Recoil je akčná počítačová hra vyvinutá spoločnosťou Zipper Interactive a vydaná spoločnosťou Electronic Arts v roku 1999. Hráčova postava sa zhostí úlohy pilota ukradnutého nepriateľského experimentálneho tanku s označením BFT.
Vasvársky okres
thumb|Okres Vasvár
Vasvársky okres je okres v Maďarsku v župe Vas. Jeho správnym centrom je mesto Vasvár.
Sídla
V okrese je jedno mesto a 22 dedín.
Japonská filozofia
Japonská filozofia zatiaľ čo si ostrovná ríša Japonsko zachovávala v rámci veľkého kultúrneho okruhu Číny svoju samostatnosť, japonská filozofia sa vyvíjala pod čínskym vplyvom až kým sa v 19. storočí po prvýkrát dostala do kontaktu s európskou kultúrou. Na druhej strane mala krajina predpoklady k tomu, aby svojským spôsobom ďalej rozvíjala budhizmus a konfucianizmus, ktorý do Japonska prišiel z Číny.
Japonská filozofia je len dcérskou vetvou čínskej filozofie.
NGC 3284
NGC 3284 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 8. apríla 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Weiswampach
Weiswampach je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Clervaux v okrese Diekirch.
Obyvateľstvo
Weiswampach má 1350 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 5.29% bolo v Weiswampach nezamestanosť nižšia o 1.68 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Les Attaques
Les Attaques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3283
NGC 3283 je galaxia v súhvezdí Plachty, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. marca 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
La Sauvetat-de-Savères
La Sauvetat-de-Savères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Batuchán
Batuchán (c. 1205 – 1255) bol mongolský chán, vodca Zlatej hordy.
Bol synom Ogotaja, najstaršieho Džingischánovho syna. Spolu so Sübedejom bol poverený vedením armády, ktorej cieľom bolo dobyť Európu. Porazil a vyplienil väčšinu miest Rusi. Vpadol aj do Uhorska. V bitke pri rieke Slanej roku 1241 porazil kráľovské vojsko a vyše roka plienil krajinu. Dobyl Ostrihom a prenasledoval kráľa Bela do Dalmácie. Po správe o smrti chána Ogotaja odtiahol s vojskom späť na dolné Povolžie.
Alojz Tkáč
Mons. Alojz Tkáč (* 2. marec 1934, Ohradzany, Česko-Slovensko – † 23. máj 2023, Košice, Slovensko) bol slovenský duchovný, emeritný arcibiskup košickej rímskokatolíckej arcidiecézy a nositeľ Diamantovej Jánskeho plakety za dobrovoľné darcovstvo krvi (za darovanie 100 krát).
Mladosť a štúdiá
Alojz Tkáč sa narodil 2. marca 1934 v Ohradzanoch. Jeho otec bol starosta. Už v detstve sa chcel stať kňazom a „slúžil“ omše pre svojich súrodencov. Pevne sa rozhodol vydať sa týmto smerom na prahu dospelosti. V roku 1953 zmaturoval na Gymnáziu v Humennom a hneď podal prihlášku do kňazského seminára (Rímskokatolícka cyrilometodská bohoslovecká fakulta Univerzity Komenského v Bratislave). Na štvrtý raz ho prijali v roku 1956. Na kňazskú vysviacku v roku 1961 dostali štátny súhlas, svoje následné primície opisuje takto: ''„Na primície bolo treba povolenie cirkevného tajomníka, ktorý sa každého primicianta primerane snažil inštruovať, čo má a čo nemá robiť. Nesmeli sme mať sprievod z rodičovského domu do kostola, primičná svätá omša nesmela byť vonku pred kostolom, nech bol kostol akokoľvek maličký. Nesmel byť rozhlas nainštalovaný. A primičná hostina nesmela byť v nejakej verejnej budove, v kultúrnom dome alebo kdekoľvek inde. Hoci už vtedy kultúrne domy boli, bolo to výslovne zakázané.“ '' Po šiestich mesiacoch kňazskej služby musel absolvovať základnú vojenskú službu. Po absolvovaní bol menovaný na post archivára biskupského úradu v Košiciach. Tento úrad vykonával asi 3 roky.
Vystúpenie na schôdzke Pacem in terris
Na schôdzke združenia kňazov kolaborujúcich s komunistickým režimom Pacem in terris dňa 23. októbra 1974 ostro vystúpil proti štátnej správe. Upozornil na hrubé porušovanie ľudských práv, náboženskej slobody, na nedostatky týkajúcich sa práv cirkvi, napr. vo vyučovaní náboženstva, stavaní kostolov a pod. Tento jeho prejav sa dostal do zahraničia, zverejnili ho stanice ako napr. Vatikánsky rozhlas, Hlas Ameriky atď. Kvôli tomu Tkáča štyri ráz dlhé hodiny vypočúvali, vyhrážali sa mu, že mu „ukážu, že sa rozpamätá na to,“ no nakoniec podľa jeho slov naňho nesiahli.
Alojz Tkáč o svojom príhovore neskôr povedal ''„Zdôrazňoval som, že deti, ktoré navštevujú náboženstvo, sú často vylučované z krúžkov, spoločenských podujatí, konkrétne sa to stalo na ZDŠ Škultétyho ul. v Košiciach. Do spoločenských krúžkov deti prijali len vtedy, keď ich rodičia odhlásili z náboženstva. Rodičia týchto detí po celý rok prežívajú kalváriu, sú mučeníci. (...) Povedal som, že sa vytvorila atmosféra strachu a niektorí veriaci tento psychický tlak veľmi ťažko nesú a dochádza i k nervovým poruchám. Veriaci žijú v stálom strachu, že ich niektoré osoby pri náboženských úkonoch uvidia, že sú sledovaní, a potom nesú neblahé spoločenské následky.“''
Prejav na stretnutí kolaborantského združenia Pacem in terris nebol jeho prvým zdokumentovaným verejným vystúpením proti režimu. Už z 13. augusta 1973 sa zachoval kádrový záznam cirkevného tajomníka, v ktorom kriticky zhodnotil jeho homíliu, v ktorej poukázal na neobsadenosť diecéz biskupmi.
Tkáča od zavedenia spisu až po jeho archiváciu sledovalo kvantum tajných spolupracovníkov ŠtB a príslušníci ŠtB. Fotili, dokumentovali, spisovali presné časy, miesta stretnutí (486  strán zachovaných dokumentov).
Po odobratí štátneho súhlasu
V dôsledku jeho verejného vystupovania proti režimu mu Krajský národný výbor v Košiciach odobral štátny súhlas na výkon pastorácie. Tento zákaz platil od 29. novembra 1975. Tkáč sa odvolal voči odobratiu štátneho súhlasu a informoval cirkevných predstaviteľov o stave cirkvi na Slovensku i o svojej ochote „pre svoju vieru prinášať i obete.“
V čase keď nemohol verejne vykonávať kňazské povolanie, pracoval najprv vo Východoslovenských štátnych lesoch Košice, a potom ako vodič električky v Dopravnom podniku mesta Košice. Riaditeľ dopravného podniku v správe o činnosti vodiča električky Alojza Tkáča 25. júla 1978 napísal: ''„Patrí medzi najlepších pracovníkov, nevynechal ani jednu smenu, včas podáva hlásenia a pracuje i naviac ak je to potrebné. Ochotne berie i večerné a nočné smeny a rád zastúpi i za iného vodiča, ak ho niekto požiada.“ ''
V týchto rokoch ako prvý v Košiciach získal zlatú Jánskeho plaketu za to, že 41-krát dobrovoľne daroval krv. Preto sa v Košickom večerníku 20. apríla 1978 objavil rozhovor s Alojzom Tkáčom. Dňa 4. mája 1978 bol aj v jednej televíznej reportáži. Táto medializácia nahnevala náčelníka ŠtB: ''„Vzhľadom k tomu, že ide o reakčného farára rím. kat. cirkvi, považujeme toto konanie redakcie Košického večerníka, rozhlasu a televízie za nevhodné popularizovanie nepriateľskej osoby.“ ''
Alojz Tkáč pre Ústav pamäti národa o svojom pôsobení v čase zákazu povedal: ''„Sväté omše som neslúžil verejne. Samozrejme, každý deň som slúžil svätú omšu, ale za zatvorenými dverami. Mal som kľúče aj od kostola, predovšetkým od Kostola Krista Kráľa. Potom som slúžil sväté omše nemocným, ku ktorým som chodieval, som im nosil sväté prijímanie. Bolo to dovolené, slúžiť pri nemocných svätú omšu. A samozrejme, že som sa stretával s mladými. Boli to malé skupinky rodín alebo mládeže. Dokonca sme mávali, samozrejme potajomky, duchovné obnovy, zvlášť v soboty. V piatok popoludní, soboty a nedele. Dokonca som mal aj niekoľko skupiniek rehoľných sestier. Dokonca trikrát - štyrikrát v roku som chodil až do Zlatých Moraviec, kde boli sestričky Služobnice Ducha Svätého. Tam som im robil také duchovné obnovy. Takže bol som v kontakte. To neznamená, že keď som bol mimo pastorácie, že som od všetkého dal ruky preč. Je pravda, že verejne som nemohol účinkovať.“''
Späť v pastorácii
Po vyše siedmich rokoch sa v roku 1983 vrátil do pastorácie ako správca farnosti v Červenici. Pôsobil aj vo farnosti Tuhrina. Od 1. apríla 1985 bola naňho vedená blokovacia karta, ktorá mu znemožňovala vycestovať do zahraničia „z operatívnych dôvodov“.
Po revolúcii
Po nežnej revolúcii bol menovaný 14. februára 1990 pápežom Jánom Pavlom II. za košického diecézneho biskupa. Biskupskú vysviacku prijal z rúk kardinála Jozefa Tomka 17. marca 1990. Pri príležitosti návštevy pápeža Jána Pavla II. na Slovensku v roku 1995, pápež povýšil diecézu na arcibiskupstvo a Tkáča na jeho arcibiskupa. Arcibiskupské pálium prevzal 2. júla 1995 z rúk pápeža Jána Pavla II. v Košiciach.
Na čele diecézy/arcidiecézy
Počas svojho úradu spolupracoval na otvorení a udržiavaní Kňazského seminára biskupa Jána Vojtaššáka a Teologického inštitútu v Spišskom Podhradí, pokračoval v opravovaní košickej katedrály, dal vybudovať diecézny kňazský domov vo Veľkom Šariši a dal opraviť biskupský úrad. 4. októbra 1994 znovu otvoril Kňazský seminár sv. Karola Boromejského v Košiciach, pričom sa začala jeho generálna oprava. Takisto zriadil karmelitánsky kláštor v Košiciach-KVP (posvätený 24. júna 1995), nové farnosti a za 5 rokov sa postavilo dokonca 80 nových kostolov.
Emerita
Po emeritizácií Alojz Tkáč aktívne vypomáhal arcidiecéze i svojmu nástupcovi Bernardovi Boberovi. V novembri 2015 bol ako emeritný arcibiskup metropolita so slovenskými biskupmi na „Ad limina apostolorum“ v Ríme.
Tkáč zomrel v utorok 23. mája 2023 v Košiciach vo veku 89 rokov. V pondelok a utorok ráno bola truhla s jeho pozostatkami vystavená verejnosti v košickom Dóme sv. Alžbety. V utorok sa konala pohrebná svätá omša, ktorej predsedal košický arcibiskup-metropolita Bernard Bober. Smútočného zhromaždenia sa zúčastnili aj arcibiskup Ján Graubner, kardinál Dominik Duka, kardinál Stanisław Dziwisz, jágerský arcibiskup Csaba Ternyák, bratislavský arcibiskup Stanislav Zvolenský a iní cirkevní hodnostári. Medzi osobnosťami z politického a spoločenského života bol aj bývalý prezident SR Rudolf Schuster. Záverečné prejavy predniesli primátor Košíc Jaroslav Polaček, starostka obce Ohradzany Andrea Kličová, odzneli tiež zaslané kondolencie od pápeža Františka a prezidentky SR Zuzany Čaputovej. Následne boli pozostatky Alojza Tkáča presunuté do vedľajšej kaplnky. Podobne ako pri pohrebe Jozefa kardinála Tomka bola rakva uložená do krýpt košickej katedrály bez účasti verejnosti. Poslednú rozlúčku vysielali Rádio Lumen i televízia Lux.
Arcibiskupský erb
V pravej časti štítu je zlaté zvislé brvno rozdeľujúce štít na pravú 1/3 a ľavé 2/3, prekrížené s vodorovným zlatým brvnom v hornej časti štítu, deliacim štít na hornú 1/3 a dolné 2/3. Prvé pole je červené, v druhom modrom poli tri anjouovské ľalie, v treťom červenom poli strieborný dvojkríž vyrastajúci z prostredného vŕšku modrého dvojvŕšia, štvrté pole je modré. Nad štítom patriarchálny dvojkríž s rukoväťou. Všetko prevýšené arcibiskupským klobúkom.
Verš
Verš (z lat. versus, od vertere = vrátiť, obrátiť) môže byť:
Kokšín (prírodná rezervácia)
Kokšín je prírodná rezervácia ev. č. 180 neďaleko obce Spálené Poříčí v okrese Plzeň-juh. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany je ochrana zvyškov prirodzených lesných ekosystémov, najmä kvetnatých bučín a jedľobučín.
Keszthelyský okres
náhľad|Poloha
Keszthelyský okres je okres v Maďarsku v župe Zala. Jeho správnym centrom je mesto Keszthely.
Sídla
V okrese sa nachádza celkom 2 mestá a 28 obcí:
Koruna (Rakúsko-Uhorsko)
thumb|10 korún
Koruna (🇩🇪; 🇭🇺; nesprávne aj rakúsko-uhorská koruna) bola mena Rakúsko-Uhorska od roku 1892 do roku 1918. Rakúsko-Uhorsko bola dualistická monarchia Predlitavska (Rakúska) a Zalitavska (Uhorska). Každý štát mal pre spoločnú menu svoj vlastný oficiálny názov, v Rakúsku Krone, v Uhorsku korona. Jedna koruna sa skladala zo 100 menších jednotiek, ich oficiálny nemecký názov bol Heller (teda halier), maďarský fillér.
Charakteristika
Korunové mince sa vydávali osobitne pre Uhorsko ("uhorská koruna") a pre Rakúsko ("rakúska koruna"). Papierové peniaze boli spoločné. Príznačný pre národnostné pomery v Rakúsko-Uhorsku bol výzor papierových peňazí. Na jednej strane bol text v nemčine a zároveň v jazykoch ostatných národov Predlitavska, na druhej strane bankovky bol text iba v maďarčine (jazyky národov Zalitavska vrátane slovenčiny chýbali).
Dejiny meny
Do konca roku 1891 sa v Rakúsko-Uhorsku používal ako mena zlatý rakúskej meny (zlatník, zlatka, gulden). Koruna vychádzala zo zlatého v pomere 1 zlatý = 2 koruny. V obehu však zlatky a grajciare ostali ešte niekoľko rokov. 1. svetová vojna znamenala rozpad Rakúsko-Uhorska. Meny novovzniknutých nástupníckych štátov sa nazývali tiež koruna, koruna česko-slovenská, rakúska koruna, maďarská koruna a koruna Kráľovstva Srbov, Chorvátov a Slovincov (dnes už žiadna z týchto mien neexistuje). Niektoré územia Rakúsko-Uhorska pripadli susedným štátom (Rumunsku, Poľsku, Taliansku, Ukrajine) a začali sa používať národné meny týchto štátov.
Verum index sui et falsi
Verum index sui et falsi je latinský výrok, ktorý znamená „Pravda je skúšobným kameňom pravdivého i lživého“.
NGC 3285
NGC 3285 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
Diodontidae
Diodontidae je čeľaď rýb z radu štvorzubcotvaré (Tetraodontiformes).
Aljona Savchenková
Aljona Savchenková (čítaj [Savčenková]) alebo  Olena Valentynivna Savčenková (, ; * 19. január 1984, Kyjev, Ukrajinská SSR, ZSSR, dnes Ukrajina) je ukrajinsko-nemecká krasokorčuliarka vystupujúca v kategórii „športové dvojice“. S terajším partnerom Robinom Szolkowym reprezentuje Nemecko a je štvornásobnou majsterkou sveta (2008, 2009, 2011, 2012), striebornou olympijskou medailistkou z roku 2010, štvornásobnou majsterkou Európy (2007, 2008, 2009, 2011) a sedemnásobnou majsterkou Nemecka (2004–2009, 2011). V januári 2013 boli podľa oficiálneho rebríčka ISU druhou najlepšou krasokorčuliarskou športovou dvojicou sveta.
S bývalým partnerom Stanislavom Morozovom ako reprezentantka Ukrajiny vyhrala Majstrovstvá sveta juniorov 2000 a bola majsterkou Ukrajiny pre roky 2000 a 2001. Tiež reprezentovali Ukrajinu na Zimných olympijských hrách 2002, kde obsadili 15. miesto.
Osobný život
Aljona Savchenková sa narodila ako Olena Valentynivna Savčenková v malom ukrajinskom mestečku Obuchov blízko Kyjeva. Pochádza z mnohodetnej rodiny - má troch bratov, ale ani jeden sa nevenuje športu. Aljona zdedila vzťah k športu po otcovi, ktorý bol známym vzpieračom.
Veršovaná reč
Veršovaná reč alebo verš je jazykový prejav charakteristický špecifickou organizáciou, ktorej minimálnou podmienkou je segmentácia na rytmické úseky, označované homonymne taktiež výrazom verš. Verš je zvyčajne definovaný ako celistvá rytmická a významová jednotka básnického textu. Ide o jeden riadok básnického diela, založený na výrazne rytmickej organizácii. Nemusí sa nutne zhodovať so syntaktickou jednotkou, takže vzniká syntaktický presah.
Aljona Savchenková
Osobný život
V auguste 2003 sa kvôli lepším podmienkam na krasokorčuľovanie presťahovala do Nemecka, 29. decembra 2005 získala nemecké občianstvo a odvtedy používa nemecké občianske meno Aljona Savchenková.
Vo voľnom čase rada počúva hudbu a číta,, rada šije a kreslí, často sa podieľa na návrhu súťažných kostýmov.
Kariéra
Savchenkovú očarilo krasokorčuľovanie, keď ho videla v televízii a rozhodla sa, že sa mu bude venovať. Začala korčuľovať s otcom na zamrznutom jazere, keď mala 3 roky, otec ju prvýkrát priviedol na zimný štadión do krasokorčuliarskeho krúžku, vtedy ju ale kvôli nízkemu veku neprijali. Podarilo sa to až o rok a ako päťročná už trénovala v športovej skupine. V športových dvojiciach začala Savchenková korčuľovať vo veku 13 rokov, ako povedala: ''„Videla som iných krasokorčuliarov, a tiež som to chcela robiť. Páčili sa mi všetky tie akrobatické zdvíhacie a vyhadzované prvky, odhadzované skoky.“''
Doma, na Ukrajine, Savchenková vytvorila prvú športovú dvojicu s Dmitrijom Bojenkom pod vedením trénera Alexandra Artyčenka. Ich domovským klubom bolo Dynamo Kyjev. Pár sa rozpadol po Majstrovstvách sveta juniorov 1998, kde obsadil 13. miesto.
Jej druhým partnerom bol Stanislav Morozov. Rovnako trénovali v klube Dynamo Kyjev, ale už pod vedením trénerky Galiny Kucharovej. Spoločne vyhrali Majstrovstvách sveta juniorov 2000, dvakrát Majstrovstvá Ukrajiny a obsadili 15. miesto na Zimných olympijských hrách 2002. V roku 2002 sa však ich dvojica rozpadla po vzniku dlhodobých zdravotných problémov partnera. Savchenková chcela naďalej súťažiť a zvažovala partnerstvo s ruským krasokorčuliarom Antonom Nimenkom, ale keďže ukrajinská korčuliarska federácia odmietla financovať jeho presun do Kyjeva, spojenie sa neuskutočnilo.
Hneď v roku 2004 vo svojej prvej spoločnej sezóne Savchenková so Szolkowym vyhrali Majstrovstvá Nemecka. V nasledujúcom roku zvíťazili na Majstrovstvách Nemecka znovu a vstúpili na medzinárodnú scénu. Na svojich prvých spoločných majstrovstvách Európy v roku 2005 získali 4. miesto a na majstrovstvách sveta skončili na 6. mieste.
Sezóna 2005/2006
Ešte koncom decembra minulého roku (29. decembra 2005) získala Savchenková nemecké občianstvo. Bolo jej udelené, aby pár mohol súťažiť na Zimných olympijských hrách 2006. Tesne pred olympijskými hrami národný olympijský výbor Nemecka vylúčil ich trénera Ingo Steuera z olympijského tímu kvôli jeho údajnej spolupráci s východonemeckou tajnou službou Stasi. Steuer sa musel domáhať svojich práv na súde a až na základe jeho rozhodnutia mu udelili akreditáciu. Súdne ťahanice, stres a tlak na zverencov obvineného trénera nedovolili Savchenkovej so Szolkowym podať bezchybné výkony. Na ZOH 2006 obsadili 6. miesto, na majstrovstvách sveta o pár týždňov neskôr takisto skončili na rovnakej priečke.
Sezóna 2006/2007
náhľad|Savchenková a Szolkowy na Majstrovstvách Nemecka 2007 Nemecké ministerstvo vnútra naďalej vyvíjalo tlak na nemeckú korčuliarsku federáciu v súvislosti so Steuerom. V dôsledku toho boli trénerovi dvojice odopreté akreditácie na nadchádzajúce súťaže. Tím však toto rozhodnutie nemeckej korčuliarskej federácie napadol na súde a vyhral. Ingo Steuer sa mohol zúčastniť súťaží, ale keďže pár odmietol opustiť svojho trénera, Szolkowy musel odísť z nemeckej armády, ktorá dovtedy financovala jeho prípravu a súťaže. Dvojicu tak museli finančne podporiť súkromní sponzori a fanúšikovia.
V januári 2007 vyhrali svoj štvrtý titul majstrov Nemecka. Vzápätí prvýkrát vyhrali majstrovstvá Európy, čím sa stali prvou nemeckou športovou dvojicou po dvanástich rokoch, ktorá zvíťazila (ich tréner Ingo Steuer vyhral titul s Mandy Wötzelovou v roku 1995). Na svojich tretích majstrovstvách sveta získali bronzovú medailu - svoju prvú medailu zo svetového šampionátu.
Sezóna 2007/2008
vľavo|náhľad|Savchenková a Szolkowy s ich trénerom Ingom Steuerom v roku 2007 V sezóne 2007-2008 získali zlato na „Skate Canada 2007“, striebro na „Cup of Russia 2007“ a zlato na „NHK Trophy 2007“. V decembri 2007 na finále „Grand Prix“ taktiež zvíťazili.
Sezóna 2008/2009
V sezóne 2008-2009 Savchenková so Szolkowym vyhrali obe súťaže série „Grand Prix“, na ktoré boli nominovaní („Skate America 2008“, „Trophée Eric Bompard 2008“). Vo finále „Grand Prix“ získali bronzovú medailu.
Koncom januára 2009 dvojica obhájila titul majstrov Európy a získala svoju tretiu zlatú medailu za sebou. Obhajovať minuloročný titul išli aj na majstrovstvá sveta. Napriek tomu, že Savchenková bojovala s chrípkou, dokázali zvíťaziť a stali sa tak druhou nemeckou športovou dvojicou, ktorej sa podarilo obhájiť titul majstrov sveta (prví boli Marika Kiliusová a Hans-Jürgen Bäumler v roku 1964, keď obhájili titul z roku 1963).
Sezóna 2009/2010
náhľad|Savchenková so Szolkowym pri twistovanej vyhadzovanej figúre na [[Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2010|ME 2010]] Savchenková a Szolkowy začali sezónu 2009/2010 víťazstvom na „Nebelhorn Trophy 2009“. Ich prvou súťažou série „Grand Prix“ bola „Trophée Eric Bompard 2009 “ a pár na nej získal bronzovú medailu. Druhou súťažou Grand Prix bola „Skate Canada 2009“, kde opäť vyhrali. Zároveň tu vytvorili nový svetový rekord v celkovo dosiahnutom počte bodov v kategórii športových dvojíc vo výške 206,71 bodov. Vo finále série „Grand Prix“, ktoré sa konalo v japonskom Tokiu v decembri 2009 vyhrali bronzovú medailu. Savchenková počas súťaže ochorela na chrípku, ktorá sa tak zhoršila, že museli odstúpiť z majstrovstiev Nemecka.
V januári 2010 na majstrovstvách Európy skončili druhí a vylepšili si osobné najlepšie celkové skóre na 211,72 bodov. Na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouveri sa dvojica umiestnila na 3. mieste a zlepšila si najlepšie skóre v krátkom programe na 75,96 bodov. Sezónu ukončili na Majstrovstvách sveta 2010, kde získali striebornú medailu.
Sezóna 2010/2011
Po vystúpeniach na pätnástich krasokorčuliarskych šou začali Savchenková a Szolkowy trénovať na novú sezónu v máji 2010 v Chemnitzi, v tréningu začali skúšať vyhadzovaný štvoritý flip. Tréner Ingo Steuer povedal, že „je to veľmi náročné, pretože si to vyžaduje extrémne vysokú koncentráciu.“ V septembri 2010 Savchenková potvrdila záujem ďalej pokračovať na amatérskom ľade. Ako uviedla: „plánujem pokračovať až do roku 2014, ale človek nikdy nevie, či naše telá budú fungovať tak, ako by sme chceli.“
Savchenková a Szolkowy vyhrali obe súťaže Grand Prix (Skate America 2010, Trophée Eric Bompard 2010), čím si zabezpečili účasť na finále Grand Prix. Pri spiatočnej ceste z Francúzska im letecká spoločnosť stratila batožinu s korčuľami, kvôli čomu nemohli plnohodnotne trénovať. Nakoniec ale finále Grand Prix v čínskom Pekingu vyhrali.
Koncom januára 2011 na európskom šampionáte vyhrali svoj štvrtý európsky titul. Tradičným zavŕšením sezóny boli majstrovstvá sveta. Pár bol po krátkom programe na druhom mieste, ale vo voľných jazdách vytvoril nový svetový rekord v počte dosiahnutých bodov za voľnú jazdu (144,87 bodov), ako aj v celkovom súčte bodov (217,85 bodov). Týmto víťazstvom dvojica zavŕšila veľmi úspešnú sezónu, v ktorej vyhrali každú súťaž, na ktorej sa zúčastnili.
Sezóna 2011/2012
thumb|Savchenková a Szolkowy počas voľnej jazdy na [[Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2012|MS 2012]] Savchenková a Szolkowy využili novú možnosť súťažiť v troch pretekoch série Grand Prix v sezóne 2011/2012 (boli prihlásení na „Skate America 2011“, „NHK Trophy 2011“ a „Cup of Russia 2011“). V októbri potvrdili, že trénujú jeden z najnáročnejších prvkov - odhadzovaný trojitý axel, ktorý na medzinárodnej súťaži predviedol zatiaľ iba jeden pár - Američania Rena Inoueová a John Baldwin na Zimných olympijských hrách 2006. Úspešné predvedenie trojitého axla sa im však nepodarilo (vždy s pádom partnerky) ani na „Skate America“, ani na „NHK Trophy“. Na tretej súťaži série tento prvok nezaradili. Vo finále Grand Prix vyhrali zlatú medailu. Pri páde počas tréningu 12. januára 2012 si Savchenková natrhla sval v ľavom stehne. Keďže bola stále zranená, pár zvažoval odstúpenie z Majstrovstiev Európy 2012, alebo aspoň zníženie úrovne náročnosti ich programu. Pár mal uzavretú zmluvu na účinkovanie v šou „Art on Ice“ mesiac po majstrovstvách. V prípade, že by odstúpili zo šampionátu a po mesiaci by účinkovali v šou, podľa pravidiel ISU by mohli dostať ročný zákaz zúčastňovať sa súťaží. Účinkovanie v šou zas naopak predstavovalo pre dvojicu významný zdroj príjmov (asi 80 000 eur), keďže nedostávala žiadne finančné prostriedky z nemeckej korčuliarskej federácie kvôli spornej minulosti trénera Steuera (spolupráca so Stasi). Savchenková nakoniec nebola schopná pre zranenie skákať a zo súťaže pár odstúpil pred krátkym programom 25. januára 2012.