cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George Michael
90. roky: Listen without Prejudice, Older, Songs from the Last Century
Na udeľovaní cien Brit Awards 1991 Listen Without Prejudice Vol. 1 získal cenu za najlepší britský album. Neskôr v roku 1991 sa Michael zúčastnil turné Cover to Cover v Japonsku, Anglicku, USA a Brazílii, kde účinkoval na Rock in Rio. V hľadisku v Riu uvidel a stretol Anselma Feleppu, ktorý sa neskôr stal jeho partnerom. Turné nebolo riadnou propagáciou Listen Without Prejudice Vol. 1, skôr to bolo o tom, ako Michael spieval svoje obľúbené coververzie. Medzi jeho najobľúbenejšie patrila „Don't Let the Sun Go Down on Me“, pieseň Eltona Johna z roku 1974; Michael a John vystúpili spolu na koncerte Live Aid v roku 1985 a potom opäť na Michaelovom koncerte v londýnskej Wembley Arene 25. marca 1991, kde sa duet nahral. Singel vyšiel koncom roka 1991 a dostal sa na prvé miesto vo Veľkej Británii a USA. V roku 1991 vydal Michael autobiografiu prostredníctvom Penguin Books s názvom Bare, so spoluautorom Tonym Parsonsom.
Očakávaný ďalší album, Listen Without Prejudice Vol. 2, bol vyradený z dôvodu Michaelovho sporu so spoločnosťou Sony. Michael sa sťažoval, že Sony úplne nepodporilo vydanie jeho druhého albumu, čo malo za následok slabý úspech v USA v porovnaní s albumom Faith. Spoločnosť Sony odpovedala, že Michaelovo odmietnutie vystupovať v propagačných videách spôsobilo zlú reakciu. Michael venoval tri piesne z vyradeného albumu na charitatívny projekt Red Hot + Dance pre organizáciu Red Hot, ktorá zbierala peniaze na povedomie o AIDS; štvrtá skladba „Crazyman Dance“ bola stranou B skladby „Too Funky“ z roku 1992. Michael daroval autorské honoráre z „Too Funky“ rovnakej organizácii.
Skladba „Too Funky“ sa umiestnila na 4. mieste v britskom rebríčku a na 10. mieste v americkom Billboard Hot 100. Neobjavila sa na žiadnom štúdiovom albume Georgea Michaela, ale bola zahrnutá do jeho sólových zbierok Ladies & Gentlemen: The Best of George Michael v roku 1998 a Twenty Five v roku 2006. Vo videu sa Michael (sporadicky) predstavil ako režisér, ktorý na módnej prehliadke natáčal supermodelky Lindu Evangelista, Beverly Peele, Tyru Banks, Estelle Lefébure a Nadju Auermann.
Michael vystúpil na koncerte na počesť Freddieho Mercuryho, ktorý sa konal 20. apríla 1992 na štadióne vo Wembley. Koncert bol poctou životu zosnulého frontmana skupiny Queen, Freddieho Mercuryho, z ktorého výťažok poputoval na výskum AIDS. Vo svojom poslednom rozhlasovom rozhovore Mercury pochválil Michaela a dodal, že miloval jeho skladbu „Faith“. Michael predviedol piesne „39“, „These Are the Days of Our Lives“ s Lisou Stansfieldovou a „Somebody to Love“. Druhá menovaná pieseň vyšla na Five Live EP. „George Michael bol najlepší. Keď vystúpil s piesňou „Somebody to Love“, bolo v jeho hlase cítiť určitú črtu, ktorá bola čistým Freddiem.“ — Gitarista skupiny Queen, Brian May, o Michaelovom vystúpení na koncerte na počesť Freddieho Mercuryho.
„Bol to pre mňa asi najpyšnejší okamih mojej kariéry, pretože som prežil detskú fantáziu, predpokladám, že som pred 80 000 ľuďmi zaspieval jednu z Freddieho piesní. Bola to naozaj zvláštna zmes neuveriteľnej hrdosti a skutočného smútku.“ — Michael sa zamýšľal nad vystúpením EP Five Live, vydané v roku 1993 pre Parlophone vo Veľkej Británii a Hollywood Records v USA, obsahuje päť živých nahrávok (šesť v rôznych krajinách) v podaní Michaela, Queen a Lisy Stansfieldovej. „Somebody to Love“ a „This Are the Days of Our Lives“ boli zaznamenané na koncerte na počesť Freddieho Mercuryho. „Killer“, „Papa Was a Rollin' Stone“ a „Calling You“ boli nahrané počas jeho turné Cover to Cover Tour v roku 1991. Michaelovo vystúpenie „Somebody to Love“ bolo oslavované ako „jedno z najlepších vystúpení koncertu“. Celý výťažok z predaja EP poputoval charitatívnej organizácii Mercury Phoenix Trust. Predaj bol v Európe veľký, debutoval na prvom mieste vo Veľkej Británii a niekoľkých európskych krajinách. Úspešnosť v USA bola menej okázalá, keď sa dostalo na 40. miesto v rebríčku Billboard 200 („Somebody to Love“ sa dostala na 30. miesto v americkom Billboard Hot 100).
V priebehu novembra 1994, po dlhom čase strávenom v úzadí, sa Michael objavil na prvom udeľovaní cien MTV Europe Music Awards, kde vystúpil s novou piesňou „Jesus to a Child“. Táto pieseň bola melancholickou poctou jeho milencovi, Anselmovi Feleppemu, ktorý zomrel v marci 1993. Po vydaní piesne v roku 1996 sa dostala do hitparády UK Singles Chart na 1. miesto a 7. miesto v Billboarde. Bol to najdlhší Michaelov singel z UK 40, v dĺžke takmer sedem minút. Presná identita témy piesne – a charakter Michaelovho vzťahu s Feleppom – boli zahalené narážkami a špekuláciami, pretože Michael nepotvrdil, že je homosexuál; to urobil až v roku 1998. Video „Jesus to a Child“ bolo snímkou obrazov pripomínajúcich stratu, bolesť a utrpenie. Pred koncertom Michael vždy venoval pieseň Feleppemu.
Druhý singel, ktorý vyšiel v apríli 1996, bol „Fastlove“, energicky ladený o téme uspokojenia bez záväzkov. Singel verzia bola dlhá takmer päť minút. „Fastlove“ bol podporený futuristickým videom súvisiacim s virtuálnou realitou. Dostal sa na prvé miesto v britskom rebríčku singlov, kde bol na prvom mieste tri týždne. V USA „Fastlove“ vyvrcholil na čísle 8. Potom vydal Older, svoj prvý štúdiový album po šiestich rokoch a iba tretí v desaťročnej sólovej kariére. Americké a kanadské vydanie albumu bolo prvým vydaním vydavateľstva Davida Geffena, DreamWorks Records (dnes už neexistujúce).
V roku 1996 bol Michael zvolený za najlepšieho britského muža na MTV Europe Music Awards a Brit Awards; a na udeľovaní cien Ivora Novella Britskej akadémie mu bol tretíkrát udelený titul Skladateľ roka. Michael koncertoval v londýnskom Three Mills Studios pre MTV Unplugged. Bolo to jeho prvé dlhšie vystúpenie po rokoch a v hľadisku bola Michaelova matka, ktorá nasledujúci rok zomrela na rakovinu.
Ladies & Gentlemen: The Best of George Michael bola prvá Michaelova sólová zbierka najväčších hitov, ktorá vyšla v roku 1998. Obsahuje 28 skladieb (v európskom a austrálskom vydaní je zahrnutých 29 skladieb) je rozdelená na dve polovice, pričom každá má konkrétnu tému a náladu. Prvé CD s názvom „For the Heart“ obsahuje predovšetkým balady; druhé CD „For the Feet“ pozostáva hlavne z tanečných melódií. Bol vydaný prostredníctvom spoločnosti Sony Music Entertainment ako podmienka prerušenia zmluvných vzťahov s vydavateľstvom. Ladies & Gentlemen mal úspech a po dobu ôsmich týždňov vrcholil na 1. mieste britského albumového rebríčka. V britskej hitparáde strávil viac ako 200 týždňov a vo Veľkej Británii je 45. najpredávanejším albumom všetkých čias. Je certifikovaný sedemnásobnou platinou vo Veľkej Británii a multi-platinou v USA a je Michaelovým komerčne najúspešnejším albumom v jeho domovine, ktorého sa predalo viac ako 2,8 milióna kópií. Dosiaľ album dosiahol celosvetový predaj približne 15 miliónov kópií. Prvý singel z albumu „Outside“ bol zábavnou piesňou, ktorá odkazovala na jeho zatknutie za ponúkanie sa policajtovi na verejnej toalete. „As“, jeho duet s Mary J. Blige, vyšiel ako druhý singel na mnohých územiach po celom svete. Oba single sa dostali do top 5 v UK Singles Chart.
Songs from the Last Century, vydaný v roku 1999, je štúdiovým albumom cover verzií. Bol predposledným Michaelovým albumom vydaným prostredníctvom Virgin Records s dosiaľ najhorším umiestnením. Album debutoval na čísle 157 v americkom rebríčku Billboard 200, čo bolo tiež najvyššie umiestnenie. Najnižšie sa umiestnil aj vo Veľkej Británii a stal sa jeho jediným sólom, ktoré nedosiahlo prvú priečku. Vyvrcholil na 2. mieste v rebríčku UK Albums Chart. Každú z 11 skladieb koprodukovali Phil Ramone a Michael.
2000 – 2009: Patience a Twenty Five
vľavo|náhľad|224x224bod|[[Garth Brooks a Michael na Robert F. Kennedy Memorial Stadium vo Washingtone 29. apríla 2000]] V roku 2000 pracoval Michael na úspešnom singli „If I Told You That“ s Whitney Houston, ktorý mal byť pôvodne s Michaelom Jacksonom. George sa na produkcii singlu podieľal spolu s Rodneym Jerkinsom. Michael začal počas ďalších dvoch rokov pracovať na svojom piatom štúdiovom albume. Jeho prvý singel „Freeek!“, ktorý bol prevzatý z nového albumu, bol úspešný v Európe. V roku 2002 sa dostal na prvé miesto v Taliansku, Portugalsku, Španielsku a Dánsku, a dosiahol top 10 vo Veľkej Británii a top 5 v Austrálii. Umiestnil sa v 22 rebríčkoch po celom svete. Jeho ďalší singel „Shoot the Dog“ sa však po vydaní v júli 2002 ukázal ako kontroverzný. Bol veľmi kritický voči americkému prezidentovi Georgeovi W. Bushovi a britskému premiérovi Tonymu Blairovi v období pred inváziou do Iraku v roku 2003. V Dánsku sa dostal na prvé miesto a umiestnil sa v top 5 vo väčšine európskych hitparád. Vyvrcholil na 12. priečke v UK Singles Chart.
17. novembra 2003 Michael opätovne podpísal zmluvu so spoločnosťou Sony Music, vydavateľstvom, ktoré opustil v roku 1995 po právnej bitke. Keď v roku 2004 vyšiel piaty Michaelov štúdiový album Patience, získal pozitívnu kritiku a dostal sa na prvé miesto v rebríčku UK Albums Chart; stal sa jedným z najrýchlejšie predávaných albumov vo Veľkej Británii. Len za prvý týždeň sa ho predalo viac ako 200-tisíc kópií. V Austrálii sa 22. marca dostal na druhé miesto. Dosiahol top 5 vo väčšine európskych hitparád a vyvrcholil na 12. mieste v USA. Predalo sa ho viac ako pol milióna kópií a získal zlatú certifikáciu RIAA.
„Amazing“, tretí singel z albumu, sa stal hitom číslo 1 v Európe. Keď sa Michael 26. mája 2004 objavil v The Oprah Winfrey Show, aby propagoval album, predviedol túto pieseň spolu so svojimi klasikami „Father Figure“ a „Faith“. V relácii Michael hovoril o svojom zatknutí, odhalení svojej homosexuality a obnovení koncertovania. Štvrtý singel z albumu bol „Flawless“, v ktorom je využitý sampel z rovnomenného skladby skupiny The Ones. Singel sa stal tanečným hitom v Európe i Severnej Amerike, dosiahol 1. miesto v Billboard Hot Dance Club Play a stal sa posledným Michaelovým singlom č. 1 v americkom tanečnom rebríčku.
V novembri 2004 spoločnosť Sony vydala piaty singel – „Round Here“. Bol to najmenej úspešný singel z albumu Patience, keď sa v britskej hitparáde umiestnil na 32. mieste. V roku 2005 vyšiel „John and Elvis Are Dead“ ako šiesty a posledný singel z albumu; bol vydaný ako singel na stiahnutie, a preto sa nemohol umiestniť v britských hitparádach. Michael 10. marca 2004 pre BBC Radio 1 uviedol, že budúca hudba, ktorú vydá, bude k dispozícii na stiahnutie. Fanúšikovia boli vyzvaní, aby prispeli na charitu.
Twenty Five je druhým Michaelovým albumom s najväčšími hitmi, ktorý oslavuje 25. výročie jeho hudobnej kariéry. Vyšiel v novembri 2006 cez spoločnosť Sony BMG a debutoval na 1. mieste vo Veľkej Británii. Album obsahuje piesne predovšetkým z Michaelovej sólovej kariéry, ale aj z jeho predchádzajúcich rokov vo Wham! Vyšiel v dvoch formátoch: dve CD alebo sada limitovanej edície troch CD. Sada 2-CD obsahovala 26 stôp, vrátane štyroch nahrávok nahraných s Wham! a tri nové piesne: „An Easier Affair“; „This Is Not Real Love“ (duet s Mutyou Buenou zo Sugababes, ktorý vyvrcholil na 15. mieste v britských hitparádach); a nová verzia „Heal the Pain“ nahraná spolu s Paulom McCartneym. Limitovaná edícia verzie 3-CD obsahuje ďalších 14 menej známych skladieb, vrátane jednej od Wham! a jednej novej s názvom „Understand“. náhľad|Michael v [[Antverpy|Antverpoch v Belgicku, 2006]] Twenty Five vyšiel v Severnej Amerike 1. apríla 2008 ako 29-piesňová sada na dvoch CD, ktorá obsahuje niekoľko nových skladieb (vrátane duetov s Paulom McCartneym a Mary J. Bligeovou a piesne z krátkeho televízneho seriálu Eli Stone) ako prídavok k mnohým Michaelovým úspešným piesňam z jeho sólovej tvorby, ale aj piesní skupiny Wham!. Na pripomenutie piesní z Twenty Five absolvoval Michael turné po Severnej Amerike prvýkrát za ostatných 17 rokov. Hral na veľkých koncertoch vo veľkomestách vrátane New Yorku, Los Angeles, Philadelphie, St. Paul / Minneapolis, Tampa / St. Pete, Chicago a Dallas. DVD verzia Twenty Five obsahuje 40 videí na dvoch diskoch, vrátane siedmich s Wham! vľavo|náhľad|Michael v [[Mníchov|Mníchove, 2006]] Počas koncertu Live 8 v Hyde Parku v Londýne v roku 2005 sa Michael pripojil k Paulovi McCartneymu pri piesni „Drive My Car“ od The Beatles. V roku 2006 sa Michael vydal na svoje prvé turné po 15 rokoch, 25 Live. Turné sa začalo v španielskej Barcelone 23. septembra a skončilo sa v decembri vo Wembley Arena v Anglicku. Podľa jeho webu videlo turné s 80 vystúpeniami 1,3 milióna fanúšikov. 12. mája 2007 v Coimbre v Portugalsku zahájil európske „25 Live Stadium Tour 2007“ vrátane Londýna a Atén a skončil 4. augusta 2007 v Belfaste v Severnom Írsku. V Európe sa konalo 29 koncertov. 9. júna 2007 sa Michael stal prvým umelcom, ktorý účinkoval naživo na novo zrekonštruovanom štadióne Wembley v Londýne, kde dostal pokutu 130 000 libier za prekročenie programu o 13 minút.
25. marca 2008 bola ohlásená tretia časť 25 Live Tour pre Severnú Ameriku. Táto časť obsahovala 21 koncertov v Spojených štátoch a Kanade. Išlo o prvé Michaelovo turné po Severnej Amerike po 17 rokoch.
Michael mal svoj americký herecký debut v televíznom seriáli Eli Stone, kde stvárnil anjela strážneho Jonnyho Lee Millera. Okrem účinkovania v šou ako George Michael, bola každá epizóda prvej sezóny šou pomenovaná podľa jeho piesne. Michael sa objavil na finále šou American Idol v roku 2008 a 21. mája spieval „Praying for Time“. Na otázku, čo si myslí, že by Simon Cowell povedal o jeho vystúpení, odpovedal: „Myslím, že mi asi povie, že som nemal spievať skladbu od Georga Michaela. Už v minulosti to povedal mnohým ľuďom, takže si myslím, že by to bolo celkom vtipné.“  1. decembra Michael vystúpil v Abú Zabí v Spojených arabských emirátoch v rámci osláv národného dňa.
25. decembra 2008 Michael bezplatne zverejnil na svojej webovej stránke novú skladbu „December Song“. Dúfalo sa, že fanúšikovia, ktorí si pieseň stiahli, venujú peniaze na charitu. Remasterovaná verzia piesne sa začala predávať 13. decembra. Popularita singlu bola podporená Michaelovým propagačným vystúpením v The X Factor.
Od 2010: Posledné turné a album Symphonica
náhľad|236x236bod|Michael na uzatváraní [[Letné olympijské hry 2012|Olympiády v Londýne v roku 2012]] Začiatkom roku 2010 Michael uskutočnil svoje prvé koncerty v Austrálii od roku 1988. 20. februára 2010 mal svoju prvú šou v Perthe v Burswood Dome pre 15-tisíc divákov. 2. marca 2011 oznámil vydanie svojej cover verzie hitu „True Faith“ od anglickej rockovej skupiny New Order z roku 1987 na pomoc britskej televíznej charitatívnej zbierke Comic Relief. Michael sa objavil na samotnom Comic Relief a predstavil sa v prvej skeči Carpool Karaoke Jamesa Cordena, v ktorej dvojica spievala piesne, zatiaľ čo Corden jazdil po Londýne. 15. apríla 2011 Michael zverejnil cover verziu piesne „You and I“ od Stevieho Wondera z roku 1972 ako MP3 darček pre princa Williama a Catherine Middletonovú pri príležitosti ich svadby 29. apríla 2011. Aj keď MP3 bolo vydané na stiahnutie zadarmo, Michael apeloval na tých, ktorí si stiahli skladbu, aby prispeli do „The Prince William & Miss Catherine Middleton Charitable Gift Fund“. náhľad|236x236bod|Vystúpenie s piesňou „Freedom“ Symphonica Tour sa začala v pražskej Štátnej opere 22. augusta 2011. V októbri 2011 bol Michael vyhlásený za jedného z konečných nominantov Siene slávy skladateľov. V novembri musel zvyšok turné zrušiť, pretože vo Viedni v Rakúsku ochorel na zápal pľúc a nakoniec upadol do kómy.
Vo februári 2012, dva mesiace po odchode z nemocnice, prekvapivo vystúpil na odovzdávaní cien Brit Awards 2012 v londýnskej O2 Arene, kde získal standing ovation, a odovzdal Adele cenu za najlepší britský album. V marci Michael oznámil, že je zdravý a turné Symphonica Tour bude pokračovať na jeseň. Záverečný koncert turné, ktorý bol zároveň posledným koncertom Michaelovho života, sa uskutočnil na londýnskom Earls Court 17. októbra 2012.
Album Symphonica bol vydaný 17. marca 2014 a stal sa siedmym Michaelovým sólovým albumom číslo 1 vo Veľkej Británii a celkovo deviatym vrátane jeho Wham! hitov. Album produkovali Phil Ramone a Michael; album bol posledným produkčným kreditom Ramoneho. 2. novembra 2016 Michaelov tím oznámil, že druhý dokumentárny film o jeho živote s názvom Freedom bude uvedený na trh v marci 2017. Mesiac potom anglický skladateľ Naughty Boy potvrdil plány na spoluprácu s Michaelom, pokiaľ ide o novú pieseň a album. Naughty Boy tvrdil, že skladba, ktorá je v súčasnosti bez názvu, je „úžasná, ale [...] trpko sladká“. 7. septembra 2017 (mesiace po Michaelovej smrti) bol vydaný singel „Fantasy“, v ktorom sa predstavil Nile Rodgers.
Po umiestnení na druhom mieste v roku 1984 (za nahrávkou „Do They Know It’s Christmas?“, v ktorej Michael tiež vystúpil), sa „Last Christmas“ na Nový rok 2021 konečne dostala na prvé miesto v britskej singlovej hitparáde, teda viac ako 36 rokov od prvého vydania. Andrew Ridgeley uviedol, že umiestnenie v hitparáde bolo „dôkazom jeho nadčasovej príťažlivosti a šarmu“ a dodal: „Je to pocta Georgeovmu géniovi v oblasti písania piesní... bol by nesmierne pyšný a veľmi nadšený.“
Lipníky
Lipníky sú obec na Slovensku v okrese Prešov.
Polohopis
Obec sa nachádza asi severovýchodne od mesta Prešov na ceste I triedy smerom do Vranova nad Topľou. Obec Lipníky vznikla 28. augusta 1990 spojením susediacich osád: Lipníky, Pohrabina a Taľka. Po spojení osád do extravilánu obce pripadli aj dve národné kultúrne pamiatky: Tunel pod kopcom Petič, severný okraj obce. Ev. číslo pamiatky 707-4235/0 a Pomník SNP pripomínajúci 6 zavraždených občanov z obce Nemcovce Ev. číslo pamiatky 707-2106/0.
Tommy Robredo
Tommy Robredo (* 1. máj 1982, Hostalric, Španielsko) je súčasný španielsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry Robredo vyhral 9 turnajov ATP v dvojhre a 3 turnaje vo štvorhre.
Trenčiansky samosprávny kraj
Trenčiansky samosprávny kraj je jeden z ôsmich samosprávnych krajov Slovenska.
Zastupiteľstvo Trenčianskeho samosprávneho kraja
Zastupiteľstvo Trenčianskeho samosprávneho kraja sa skladá z 45 poslancov volených v priamych voľbách.
Pozri kategóriu: Zoznamy poslancov Trenčianskeho samosprávneho kraja
Projektový manažér
Projektový manažér (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je odborník v oblasti projektového manažmentu. Projektoví manažéri môžu mať zodpovednosť za plánovanie, realizáciu a ukončenie každého projektu. Projekty sa obvykle týkajú stavebníctva, architektúry, počítačových sietí, telekomunikácií alebo vývoja softvéru.
Produkty a služby
Projektový manažér dohliada na produkciu každého typu výrobku alebo služieb ako sú: lieky, pozemné stavby, dopravné prostriedky, elektronika, počítačový softvér a finančné služby.
Projektové tímy
Pri nábore a budovaní efektívneho tímu, musí brať správca do úvahy nielen technické zručnosti každého človeka, ale tiež kľúčové úlohy a chémiu medzi pracovníkmi.
Sochárstvo
Sochárstvo je trojrozmerný druh umenia, ktoré na svoju prezentáciu používa formovanie pevného (rôzne druhy kameňov – najčastejšie mramor, kov, drevo), alebo plastického materiálu (keramika, sklo, porcelán…).
Sochy z pevného materiálu (skulptúry) sú vyrábané tesaním, vyrezávaním, odlievaním do foriem, brúsením, rezaním, zváraním… Sochy z plastického materiálu (plastiky) sú spravidla formované modelovaním, po ktorom nasleduje tepelné spracovanie, ktorým sa dosiahne pevná štruktúra výsledného sochárskeho diela.
Človek, ktorý vytvára sochárske dielo sa nazýva sochár.
Cerhonice
Cerhonice je obec v Česku v okrese Písek v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 140 obyvateľov, z toho 71 mužov a 69 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,9 roka (muži 48,1 roka, ženy 45,7 roka).
Sochárstvo
Materiály používané v sochárstve
Bežnými materiálmi pre výrobu lacnejších sochárskych diel, pre širšie použitie bolo drevo (tvrdšie ako je dub, buxus – krušpán, z mäkších driev listnatých stromov hlavne to bolo lipové drevo). Z keramických materiálov je to hlavne terakota, z kovových zliatiny cínu a zinku.
Barcsský obvod
Barcsský obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Šomodskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Barcs.
Sochárstvo
Materiály používané v sochárstve
V súčasnosti sa okrem klasických materiálov pre sochárstvo bežne využívajú aj menej tradičné: od farebného skla, po plasty. Moderní sochári vo svojich dielach spájajú aj technické súčiastky automobilov, strojov, či iných technických zariadení do celkov. Osobité je umelecké vyjadrenie nestabilnými sochárskymi dielami vyrobenými z ľadu, piesku, či využívanie svetelných priestorových efektov v plynných štruktúrach (dym) atď. Niektorí sochári občas používajú na výrobu makiet pre prezentácie svojich návrhov menej stabilné materiály, ako je vosk, kaolín, sadra, či plastelína. Umelci zameraní na výtvarný umelecký smer, nazvaný retroarcheológia môžu prezentovať práce, tvorené z takýchto nestabilných materiálov ako finálne.
Ázijské sochárske umenie
V ázijskom umení je sochárstvo späté s náboženstvom. Hlavnými náboženstvami v Ázii sú Hinduizmus a Budhizmus. Kambodžské hinduistické sochárstvo je charakterizované podľa skulptúr, ktoré sa nachádzajú na chrámovej hore Angkor, ktorej organizované rabovanie malo zásadný vplyv pre vývoj a smerovanie sochárskej tvorby v okolitých krajinách. V Thajsku medzi skulptúrami dominovala socha Budhu. Thajské sochy sú počas nasledujúcich dôb od svojho vzniku zdobené často pozlacovaním.
Južná Ázia
Prvé známe sochy v Južnej Ázii pochádzajú z obdobia Harappskej kultúry (územie dnešného Pakistanu v 3300 – 1700 pred Kr.). Patria medzi najskoršie známe prípady výskytu skulptúr na svete. Neskôr spolu s rozvojom východných náboženstiev ako sú Hinduizmus, Budhizmus a Džinizmus sa rozvíjali v stále komplikovanejších, veľkolepejších svätyniach, bronzové a kamenné sochárske diela. Najslávnejšími indickými príkladmi sú jaskynné chrámové komplexy Éllóra a Ajanta so svojou kamenosochárskou architektúrou, s pravdepodobne najimpozantnejšími skulpturálnymi schémami aké môžeme na svete vidieť. thumb|Detail jedného chrámu v [[Khajuraho|Khajurahe]] V druhom až prvom storočí pred Kristom vznikali na území vtedajšej severnej Indie (teraz juh Afganistanu a sever Pakistanu) figurálne diela, ktoré boli anatomicky realistickejšie. Boli nimi vyobrazené epizódy zo života a učenia Gautama Budhu. Aj keď India mala dlhú tradíciu v sochárskej tvorbe a bohatú tradíciu v ikonografii, Budha nebol prezentovaný v sochárskych dielach v ľudskej podobe iba vo forme symbolov ako boli stúpy. Nová alternatíva v štýle prezentácie Budhovej sochy ako osoby bola ovplyvnená antickým umením, ktoré priniesli Gréci do svojej dŕžavy v Gandaháre.
Obdivuhodné sú diela sôch z ružového pieskovca z provincie Mathura tvorené v období impéria Gupta (4. – 6. st. n. l.). Ich dokonalosť neskôr ovplyvnila čínske sochárstvo v období dynastie Sui a umelecké štýly v celom zvyšku východnej Ázie. Novšie štukové, bridlicové, či ílové sochárske diela pochádzajúce z Afganistanu sú zmesou vplyvu indického post- guptového manierizmu a klasického umenia. Klasickým príkladom sochárskej tvorby južnej Indie z obdobia dynastie Chola (r. 850 – 1250 n. l.) sú oslavné bronzové skulptúry ako je socha bohyne tanca Nataraja.
Jednou z najpopulárnejších turistických destinácií je aj obrovský chrámový komplex Khajuraho, ktorý bol vybudovaný počas sto rokov (od r. 950 do 1050) v centrálnej Indii. Niekoľko chrámov zasvetených džinistickým božstvám, zvyšok hinduistickému božskému triu, v ktorom sú Brahma, Vishnu, či Shiva s niekoľkým formám jeho stelesnenia ako napríklad Devi v chráme Devi Jagadambi. Chrámy sú pokryté spleťou sošiek ľudí, vo veľkom množstve s erotickými výjavmi.
Tradície indického sochárstva nadväzujú od mámallapuramských granitových sošiek dynastie Pallava (7. st) až do 20. či 21. storočia. Indické sochárske diela súčasných umelcov sú polymorfné, vrátane oslavy krásy ľudského tela (napr. diela od sochára Dhruva Mistry).
Čína
Artefakty pochádzajúce z Číny sú tvorené s veľkou remeselnou zručnosťou. Väčšie umelecké série sochárskych diel sa dajú priradiť do pár historických periód. Prvou historicky zaujímavou periódou bolo obdobie západnej dynastie Čou (1050 – 771 pred Kr.), z ktorej pochádza množstvo rôznych komplikovane tvarovaných bronzových nádob. Nasledujúcou, tiež zaujímavou periódou bolo obdobie dynastie Chan (206 – 220 pred Kr.), známe hrobkou Š’-chuang-tia, prvého vládcu dynastie Čchin, ktorá bola predchodcom Chan. V hrobke sa nachádza veľkolepá armáda terakotových sôch vojakov cisárovej armády.
Prvé budhistické sochy v Číne pochádzajú z tretieho storočia, z obdobia Troch kráľovstiev (Wej, Šu a Wu). Známa je lokalita svetového kultúrneho dedičstva (UNESCO) Longmen Grottoes blízko Luo-jangu, ktorá je najväčším súborom sochárskych diel v Číne.
V dnešnej dobe je za zlatú éru čínskeho sochárskeho umenia považované obdobie dynastie Tang (roky 618 – 907), ktoré v európskom ponímaní splýva s tzv. temným obdobím čínskej histórie. Dekoratívne figuríny z tohto obdobia sa stali v euroamerickej kultúre v priebehu 20. storočia veľmi populárnym aj obchodným artiklom. Špeciálne vyhľadávanými boli niektoré monumentálne sochy Budhu, pochádzajúce z obdobia dynastie Sui, ktoré mali svoju inšpiráciu v indickom umení z obdobia impéria Gupta. Sú považované za bohatstvo svetového sochárskeho umenia. Záujem západu o čínske sochárske umenie, ktoré nasledovalo po dynastii Tang opadlo, výnimkou môžu byť ornamentálne zdobené doplnky najčastejšie vyrábané z nefritu. Vyhľadávaná je hlavne čínska keramika a porcelán. Čínske skulpturárne umenie nezvykne zobrazovať nahé ľudské telo, jedine s výnimkou sochárskych diel, ktoré mali slúžiť ako materiály pre štúdium medicíny. Čínske sochy nemajú za úlohu predstavovať portréty konkrétnych osôb. Výnimkami sú monumentálne sochy v kláštoroch.
Japonsko
Väčšia časť japonskej maliarskej a sochárskej tvorby je založená na podpore vládnucich vrstiev, dynastií a japonských náboženských hnutiach. V období Kofun v treťom storočí sa ako náhrobky začali používať hlinené sochy nazvané haniwa. V japonskej budhistickej hrobke Hórjú-dži je súsošie Shaka Trinity s Budhom a jeho nasledovníkmi. Charakteristické sú drevené sošky z 9. storočia vyobrazujúceho tlstého Budhu zo Shakyamuni v chráme Muro-ji, typické pre rané obdobie Heian. Je zahalený do hrubej zvlnenej prikrývky, so strohým výrazom v tvári.
Afrika
Sochárstvo patrí v africkej kultúre medzi ťažiskový druh umenia. Africkí umelci favorizujú trojdimenzionálny umelecký prejav pred plošným. Aj keď antropológovia tvrdia, že najstaršou africkou kultúrou je nigérijská kultúra Nok (asi 500 pred Kr.), v skutočnosti kultúra faraónskej ríše vznikla omnoho skôr ako éra ríše Nok.
Umenie hrá jednu z hlavných úloh v živote afrických ľudí a ich komunít po celom kontinente. Výsledné umelecké diela mávajú symbolický význam, ktorými prezentujú tradície, kolekcie zbierok diel afrických umelcov vytvárajú obraz o umení čierneho kontinentu. Jednotlivé sochárske diela reflektujú regióny, z ktorých pochádzajú, použitými materiálmi, či technikami, ich funkcie sa z regiónu na región odlišujú. Sochy západnej Afriky majú pretiahnuté telá, ostré, hranaté tvary, zobrazenie tvárí je skôr zamerané na ideál ako na portrét konkrétnej osoby. Tieto sochy sú používané počas náboženských rituálov. Ich povrch býva počas ceremónií krytý ďalšími materiálmi podľa konkrétnych príležitostí. V kontraste s týmito sochami sú diela kmeňov Západnej Afriky, ktoré hovoria jazykom Mande. Tieto diela, vyrobené z dreva, sú plošne roztiahnuté do šírky, ich ruky a nohy majú cylindrický tvar.
Najcharakteristickejším znakom sôch Strednej Afriky sú tváre srdcovitého tvaru vnútorne zakriveného s podkladom na ktorom sú kruhy a body. Aj keď niektoré skupiny preferujú viacero geometrických a hranatých zobrazení tváre, nie sú všetky detaily zhodné. Tiež nie všetky sochy sú vyrobené z rovnakého materiálu. Najčastejším materiálom je drevo, ale bežné je využitie slonoviny, kosti, kameňa, hliny a kovu. Celkovo stredoafrický región má veľmi jasne odlíšiteľný štýl sochárskeho prejavu, ktorý je ľahko identifikovateľný. Podľa jednotlivých odlišností sa dá ľahko bližšie špecifikovať miesto, kde bola skulptúra vyrobená.
Východná Afrika nie je známa svojimi sochárskymi dielami, no jedným z typov, ktoré poznáme v tejto oblasti sú stĺpovité skulptúry. Sú to tesané stĺpy v tvare ľudskej postavy, ktoré sú dekorované geometrickými tvarmi, pričom na vrchole stĺpov sú sochy zvierat, ľudí, alebo rôznych iných objektov. Tieto stĺpy sú umiestňované ku hrobom a sú asociované so smrťou a životom predkov.
Najstaršie známe figúry, ktoré vznikli v Južnej Afrike pochádzajú z rokov 400 až 600 n.l. Majú hlavy cylindrického tvaru Tieto hlinené sochy sú zmesou vyobrazenia ľudí a zvierat. Iné ako hlinené sú drevené opierky hlavy, ktoré boli vyrobené ich vlastníkmi. Opierky sú zdobené geometrickými tvarmi, ale aj zvieracími motívmi. Každý africký región má svoj unikátny sochársky štýl. Druh materiálu a dôvod pre výrobu skulptúry reflektuje pôvod skulptúr.
Egypt
thumb|[[Achnaton a Nefertiti.]] Umenie starovekých egyptských sôch je podmienené výsledkom vývoja chápania spôsobu prezentácie starovekých egyptských božstiev, faraónov, nebeských kráľov, kráľovien v zhmotnenej podobe. Pre výrobu sôch platili striktné pravidlá: sochy mužov museli byť tmavšej farby, ako sochy žien, sediace postavy museli mať ruky položené na kolenách, bol špeciálne určený vzhľad pre vyobrazenie jednotlivých egyptských božstiev. Umelecké diela boli usporiadané podľa presného poradia v úplnom súlade s konvenciami doby, s konvenciami, ktoré platili tri tisícročia s malými zmenami vo vzhľade sôch s výnimkou krátkeho obdobia vlády Achnatona a Nefertiti kedy bolo výraznejšie uprednostňované naturálne vyobrazenie.
Amerika
Skulptúry Latinskej Ameriky sa rozvíjali v dvoch oddelených a odlišných regiónoch mexickom na severe a peruánskom na juhu. V obidvoch regiónoch dominovali kamenné sochárske diela, ktoré postupne s vývojom kultúr a technológií nahradzovala hlina a kovy.
V Severnej Amerike bolo dominantné drevo, z ktorého sa vyrábali totemy, totemové stĺpy, rôzne rituálne masky, nástroje a člny. História sochárskeho umenia Severnej Ameriky po príchode Európanov má svoje základy v hodnotách civilného života a protestantskom kresťanstve 18. storočia. Americké skulptúry polovice až konca 19. storočia boli najčastejšie v štýle klasicizmu, či romantizmu, no snažili prejaviť dramatickosť, epickosť, skoro až žurnalistický realizmus.
Verejné stavby prvej polovice 20. storočia často poskytovali svoj architektonický priestor pre sochárske diela, špeciálne pre reliéfy. V 50. rokoch začala byť výchova k tradičnému sochárstvu nahradzovaná vplyvmi zameranými na filozofiu abstraktného umenia dizajnérskej školy Bauhausu. Na verejných miestach boli tradičné figurálne diela nahradzované minimalistickými skulptúrami.
Moderní sochári používajú dizajn inšpirovaný klasickým aj abstraktným umením. Na začiatku 80. rokov nastal obrat k realizáciám figuratívnych sochárskych diel, po roku 2000 sa v Spojených Štátoch v širšej miere znovu preferuje figurálny dizajn.
Nahota v umení
Nezahalená, nezdobená postava klasickej gréckej sochy je príkladom uznania, alebo pocty zobrazovanej osobnosti, božstva, či iných bytostí. Atléti, kňazi a bohovia sú identifikovateľní bez ohľadu či majú odev, alebo sú bez neho.
Renesančná zaujatosť metaforami gréckeho klasického umenia, navádzala umelcov tvoriť sochy nahých postáv prezentujúcich dokonalé formy ľudských tiel. Následne na to, je nahota skulptúr a malieb reprezentáciou ideálu, ktorý môže byť nevinný, otvorený, alebo čistý.
V súčasnosti sú sochy nahých postáv bežné. Podobne ako v maľbách ich tvorba je cvičením, ktoré podporuje chápanie anatomickej stavby ľudského tela a napomáha poskytnutiu znalostí o podklade, ktorým sú formované odevy odetých sôch.
Sochy nahých postáv sú vcelku akceptované väčšinou spoločenstiev, z väčšej časti pre dlhodobú tradíciu podpory tejto formy výtvarného prejavu. Občas sa zobrazenia nahoty stretnú s námietkami zo strany konzervatívnych moralistov, či náboženských skupín. Klasickými príkladmi tohto javu je odstránenie penisov zo zbierok antických sôch vo Vatikáne a pridanie sadrových odliatku figového listu na Michelangelovu sochu Dávida pri návšteve kráľovnej Viktórie v Britskom múzeu.
Sociálne postavenie sochárov
Asi o 2000 rokov neskôr v období renesancie, sochárske umenie kulminovalo v kariére Michelangela Buonarrotiho, ktorý vďaka svojej genialite vstúpil medzi šľachtu. Sochárstvo bolo aj vtedy remeslom, no sochári ktorí vynikali nad ostatnými boli stavaní na úroveň uznávaných básnikov a maliarov. V 19. storočí tiež začala byť sochárska tvorba zábavou pre horné meštiacke vrstvy, podobne ako bola poézia, hudba či maliarske umenie.
Antické Grécko a Rím
thumb|left|Busta [[Tiberius (cisár, 1. storočie)|Tiberia v antickom štýle.]] Špecifické rysy tradícií vyobrazenia v európskom antickom umení: Rysy, ktoré európske klasické diela zdieľajú s ostatnými:
Gotika
thumb|[[Posledná večera, gotické súsošie od majstra Pavla z Levoče.]] Gotické sochy prešli vývojom od románskeho stuhnutého, pretiahnutého štýlu, do geometrického a naturalistického vplyvu konca 12. a začiatku 13. storočia.
Do architektúry včlenené sochy na západnom (kráľovskom) portáli na katedrále Notre-Dame v Chartres (r. 1415) sú prvými gotickými skulptúrami, ktoré boli revolučnou zmenou v štýle a modelom pre nasledujúce generácie sochárov. V katedrále v nemeckom Brambergu je najväčšia zbierka sochárskych diel 13. storočia. V gotickom Anglicku boli sochárske práce využívané viac na výzdobu náhrobných kameňov a na nefiguratívne výzdoby. Taliansko bolo ovplyvnené klasickým umením, ale gotika aj tam mala svoj dopad na sochárske výzdoby kazateľníc ako bola kazateľnica v Pise, či v Siene. Tvorba severoeurópskeho sochára holandského pôvodu Clausa Slutera s jeho sklonom k naturalizmu bola signálom pre koniec éry gotickej sochy a prechodu k vývoju klasicistického renesančného štýlu konca 15. storočia.
Renesancia
thumb|left|Bronzová replika Donatellovho Dávida v múzeu v [[Londýne.]] thumb|Michelangelova socha Dávida.
Začiatok obdobia renesancie v Európe je v jednotlivých krajinách a regiónoch rôzny (v niektorých miestach gotika pretrvala dlhšiu dobu ako inde). V Taliansku sa renesančné vplyvy v sochárstve prejavili trendom k naturalistickému zobrazeniu, ktoré bolo inšpirované antickými sochami. Jedným z najdôležitejších sochárskych umelcov, ktorí obnovili klasický spôsob prezentácie a tým sa stali zakladateľmi renesancie v sochárstve bol Donatello. Jeho najdôležitejším sochárskym dielom, ktoré sa stalo prelomovým v jeho klasickom období je bronzová socha Dávida (nemá nič spoločné so známou sochou Dávida od Michelangela), ktorá sa v súčasnosti nachádza v paláci Bargello (teraz múzeu umenia) vo Florencii. V období svojho vzniku bola táto socha od čias antiky prvou, ktorá zobrazovala nahú stojacu postavu a je zároveň považovaná za prvé významné sochárske dielo obdobia renesancie.
Manierizmus
thumb|left|Soľnička od [[Benvenuto Celliniho.]] thumb|Giovanni Bologna: „Únos Sabíny“. Manierizmus bol charakteristický svojim odklonom od realistického zobrazenia umeleckých diel renesancie k abstrakcii vo farbách i kompozíciách zobrazovaných subjektov.
Názorným príkladom manieristického prístupu je dielo „Únos Sabíny“ od talianskeho post renesančného umelca francúzskeho pôvodu Giovanni Bolognu (Gianbologna), v ktorom sú postavy usporiadané v neprirodzených pózach, emočne podriadených téme a výpovedi tohto umeleckého diela.
Ďalším exemplárom diela, ktoré je podriadené manieristickej kompozičnej forme je soľnička zo zlata a ebenového dreva od talianskeho umelca Benvenuto Celliniho z roku 1540 zobrazujúca v neprirodzenej, natiahnutej polohe boha Neptúna a bohyňu Amfitrítu (symbolizujúcich zem a vodu).
Barok
thumb|left|Berniniho socha anjela. Figúry barokových súsoší nadobudli nový význam. Využívali dynamiku pohybu a energie foriem ľudských postáv v tvare víru obtočených o vzniknutý stredový priestor. Ideálny náhľad na barokové súsošia je možné objavovať z rôznych uhlov. Charakteristické barokové skulptúry boli obohatené využitím osobitých svetelných efektov, či efektov striekajúcej, či stekajúcej vody barokových fontán. Barokoví umelci na dosiahnutie dokonalosti vizuálnej harmónie a efektov hry svetla u svojich sochárskych diel výsledky svojej práce často spájali s predstavavami architektonického riešenia miest ich inštalácie. Bezpochyby najvýznamnejším predstaviteľom a vzrom baroka v európskej sochárskej tvorbe bol taliansky umelec Gian Lorenzo Bernini. Jeho prvé sochárske diela boli inšpirované helenistickým obdobím antického Grécka a sochárstvom Rímskeho impéria. Najslávnejšou Berniniho prácou je súsošie Extáza svätej Terézie.
Neoklasicismus
thumb|[[Bertel Thorvaldsen: Venuša.]] Sochárske diela éry neoklasicizmu sú vlastne návratmi k štýlu a témam klasických diel antického Grécka. Známymi reprezentantmi tohto umeleckého smeru sú Talian Antonio Canova, Angličan John Flaxman, či Dán Bertel Thorvaldsen. Európsky neoklasicistický štýl sa neskôr uchytil aj v Spojených Štátoch. Príkladom toho sú sochy Williama Henry Rineharta (1825 – 1874).
Sainte-Gemme-Martaillac
Sainte-Gemme-Martaillac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malý bradáč
Malý bradáč je jedným z troch plemien bradáčov. Je uznaný v FCI v sekcii 2. pinče a bradáče pod číslom 183.
Vzhľad
Uznané sú štyri sfarbenia srsti:
Iné projekty
Schnauzer
Marcus Annaeus Lucanus
Marcus Annaeus Lucanus (* 3. november 39 – † 30. apríl 65) bol rímsky básnik, jeden z popredných predstaviteľov rímskej literatúry Strieborného obdobia. Napriek tomu, že Lucanus zahynul mladý vo veku 25 rokov, stihol sa presadiť ako talentovaný básnik. Jeho život a tvorba je úzko zviazaná s oživením literatúry počas vlády cisára Nerona.
Život
O Lucanovom živote sa dozvedáme z troch krátkych životopisov: jedného od stredovekého gramatika Vaccu, druhého od historika Suetonia a tretieho anonymného zachovaného v stredovekom rukopise Vossianus. Ďalšie zmienky o básnikovi sa objavujú v Tacitových Análoch, v životopise satirika Persia a v jednej z básnických skladieb neskoršieho básnika Papinia Statia.
Lucanus pochádzal z významnej rodiny hispánskych aristokratov z Corduby (dnes Córdoba), ktorá dala rímskej literatúre viacero význačných osobností. Jeho starý otec bol rečník Marcus (tiež Lucius) Annaeus Seneca (Seneca Starší) a jeho strýko štátnik, filozof a dramatik Lucius Annaeus Seneca (Seneca Mladší). Podľa zvykov vtedajších zámožných rodín študoval rečníctvo v Aténach. Ďalšiu dôležitú zložku rímskej výchovy, filozofiu, mu poskytol jeho strýko, predný predstaviteľ rímskeho stoicizmu, a iný stoický filozof, Annaeus Cornutus. Práve počas jeho výučby sa spriatelil Lucanus so satirikom Persiom.
Lucanov pôvod i fakt, že jeho strýko Seneca pôsobil na dvore ako vychovávateľ a neskôr poradca cisára Nerona, zabezpečil mladíkovi prístup do kruhu najbližších cisárovych priateľov, medzi ktorými sa pohybovala rada významných literátov doby. Cisárova priazeň mu dokonca vymohla úrad kvestora, hoci podľa zákonov na držbu tejto funkcie nedosahoval potrebný vek. Roku 60, z príležitosti osláv na počesť cisára, predniesol Lucanus oslavnú báseň, ktorou si získal od Nerona ďalšiu priazeň a bolo mu pridelené členstvo v zbore augurov. V tejto istej dobe vydal prvé tri knihy svojej veľkej epickej skladby Pharsalia (Farsalské pole).
Len krátko nato došlo z nie presne známych príčin medzi cisárom a mladým básnikom k prudkej roztržke. Podľa Tacita nepriateľstvo vyvolala Neronova žiarlivosť na Lucanov talent a cisár uvalil na Lucana zákaz publikovať svoje diela. Suetonius naopak naznačuje, že Nero o Lucana stratil záujem, načo básnik odpovedal písaným hanlivých básní na cisárovu osobu. Vacca spomína báseň nazvanú De incendio Urbis (O požiari Ríma), na ktorú poukazuje v svojich veršoch aj Statius a ktorú mohol cisár považovať za obvinenie z podpálenia Ríma. Navyše, v niektorých knihách Pharsalii sa objavujú určité prorepublikánske myšlienky, ktoré tiež mohol vztiahnuť cisár na seba ako kritiku režimu.
Po Lucanovej smrti postihli jeho otca proskripcie, ale jeho matka im unikla. Statiova báseň o Lucanova bola venované jeho vdove, Polle Argentarii pri príležitosti výročia jeho narodenia.
Pharsalia
Najvýznamnejším Lucanovym dielom bol jeho nedokončený historický epos Pharsalia (Farsalské pole), podľa miesta, kde došlo k rozhodujúcej bitke medzi Caesarom a Pompeiom. V Lucanovych životopisoch sa táto skladba nazýva aj Bellum civile (Občianska vojna). Pozostáva z desiatich kníh, z ktorých posledná je zjavne nedokončená.
Na Pharsaliach začal Lucanus básnik pracovať ako na svojom poslednom diele a venoval mu posledných päť rokov svojho života od roku 60. Skladba predstavuje v mnohých ohľadoch paralelu či dokonca protiklad k Vergíliovej Aeneis. Kým veľký básnik Augustovej doby opisuje vojnu ako prostriedok, ktorým dosahuje Rím svoju veľkosť, a smeruje od najstarších dejín k oslave principátu, Lucanovo dielo pojednávajúce o hrôzach občianskej vojny a jej skazonosnej úlohe pri rozvrate republikánskeho zriadenia, ktorý umožnil nastolenie cisárskej moci. Hlavná postava Aeneidy, trójsky princ Eneas, je cnostný hrdina, praotec julsko-klaudiovského rodu a Gaia Iulia Caesara; Lucanus podáva obraz antihrdinu Caesara, ktorý usiluje o zničenie republiky, aby mohol nastoliť svoju samovládu. Na mnohých miestach sa Lucanus vyjadruje o republike a jej zástancoch – Gnaeovi Pomepiovi a Marcovi Porciovi Catonovi Mladšom – pochvalne a vyjadruje im sympatie, kým Caesar je zobrazovaný ako despota brodiaci sa potokmi krvi. Vergílius používa starý mýtus, aby vysvetlil vznik cisárskej moci ako nutnosť vyplývajúcu z dejinného predurčenia. Lucanus túto mystifikáciu borí – jeho cisárstvo sa rodí z trosiek v krvi pochovanej republiky ako prejav tyranskej moci, nie je to vôľa bohov ani nutnosť.
To, že Lucanov vzor pre Bellum civile bol Vergíliov národný epos, dokazuje i zhodná výstavba jeho diela. Hoci Lucanus nemohol nikdy svoje vrcholné dielo dokončiť, malo pravdepodobne pozostávať z 12 kníh, rovnako ako Aeneida. Ťažiskom Vergíliovej epiky je šiesta kniha, v ktorej Eneas zostupuje do podsvetia, aby tu nazrel pod pokrievku dejín a uvidel rozširujúci sa zástup svojich potomkov od prvých kráľov až po Iulia Caesara a dostalo sa mu predpovedi o budúcej rímskej veľkosti. Obdobne včleňuje Lucanus do svojej šiestej knihy iný podsvetný zážitok – nekromantický výstup veštkyne Erichtó, ktorá povoláva k Sextovi Pomepiovi, synovi vodcu republikánskych síl, rastúce zástupy mŕtvych vojakov, ktorý v bratovražednom súboji dvoch síl zahynuli. Z ich úst neprichádza predpoveď budúcej slávy, ale pohrôm, ktoré čakajú na republikánskych vojvodcov, ich stúpencov a celé zriadenie.
Dve najsilnejšie postavy Pharsalii, Gaius Iulius Caesar a jeho protivník Gnaeus Pomepius, sú v epickej skladbe podávaní ako dva protiklady cnostného a predovšetkým zbožného Enea. V Caesarovom prípade je za kontrastný bod medzi zbožným, rozvážnym Eneom vybraná jeho ošiaľ (furor). Kým Eneas jedná rozvážne a na základe božskej vôle, a to do takej miery, že opúšťa svoju lásku, fenickú kráľovnú Dídó, všetko v záujme štátu, Caesar je zobrazovaný ako síce talentovaný, ale egocentrický jednotlivec, ktorý kladie vlastný prospech pred blaho republiky, zdôrazňuje sa jeho citovosť, divokosť a vôľa. Druhý antihrdina Bellum civile, starý a cnostný Pomepius, je iným príkladom anti-Enea. Rovnako ako mýtický zakladateľ rímskeho národa i on sa pridržiava cností a kladie nadovšetko dobro štátu, je to láskavý a milujúci manžel i otec, jeho dobré vlastnosti sú však už len prežitkom. Tam, kde Eneas žne úspech vďaka pomoci bohov a Šťastene, zostávajú nebesá hluché. Pompeius márne čaká na priaznivý okamih, osud sa mu obrátil chrbtom. Sťahuje sa čoraz k väčšej pasivite, od verejného života sa obracia k svojej rodine, a dochádza k presvedčeniu, že napriek všetkým kladným vlastnostiam je jeho jediným východiskom smrť.
Je otázne, do akej miery možno vnímať Lucanov epos ako kritiku režimu, za ktorú si vyslúžil nepriazeň štátnej moci. Zdá sa, že Lucanov kritický postoj sa vyvíjal a súvisel snáď i s prehlbujúcou sa roztržkou medzi cisárom a básnikom. Prvá kniha Pharsalii je tak uvedené dlhou oslavou Nerona, ale táto poplatnosť sa z diela rýchlo vytráca a v istom okamihu sa Nero zo skladby úplne vytráca – zostáva iba krv, utrpenie a pochmúrne náznaky budúcnosti.
Nedochované diela
Vzniku Pharsalii predchádzala rozsiahla Lucanova tvorba, z ktorej sa dochovali žiaľ len drobné zlomky. Ide o diela:
Lucanovi bývala mylne pripisovaná aj skladba Laus Pisonis (Chvála Pisona) zložená ktorýmsi básnikom neronovského krúžku.
Lucanov ohlas
Už v dobe pred dokončením a Lucanovou smrťou vyvolali kontroverzné Pharsalia v rímskej vzdelanej vrstve polemiku. Kým jedni Lucana vychvaľovali (epigramatik Martialis, básnik Statius), druhí ho zatracovali (protilukanovský pamflet Bellum civile o ňom zložil Neronov dvoran Petronius). Quintilianus, Cornelius Fronto aj Servius Honoratus majú vočí jeho štýlu a spracovaniu témy početné námietky, to ale nijako nezmenšuje obľubu, ktorej sa Lucanov výtvor tešil nielen počas staroveku, ale aj počas stredoveku a humanizmus. Dante Alighieri napríklad Lucana uvádza ako jedného zo štyroch velikánov staroveku spolu s Homérom, Horatiom a Ovídiom. Z Lucana čerpali aj Francesco Petrarca a Torquato Tasso.
Mercedes-AMG GT
Mercedes-AMG GT je 2-dverový, 2-sedadlový športový automobil, ktorý od roku 2014 vyrába divízia Mercedes-AMG. Je to druhý automobil, ktorý úplne samostatne vyvinula divízia Mercedes-AMG, po automobile Mercedes-Benz SLS AMG.
Interiér Mercedesu-AMG GT bol predstavený dňa 16. apríla 2014. Automobil mal svoj debut dňa 9. septembra 2014. Na výber sú dve verzie: GT s výkonom 340 kW/462 koní a GT S s výkonom 375 kW/510 koní. Verzia GT má krútiaci moment 600 Nm a verzia GT S má 650 Nm.
Dňa 28. októbra 2021 oznámil Mercedes-Benz nový Mercedes-AMG triedy R232 SL ako priameho nástupcu verzie roadster.
Špecifikácie
Priestorový rám a karoséria sú vyrobené z hliníkových zliatín, kým veko batožinového priestoru je z ocele a kapota motora je z magnézia. Vpredu a vzadu je zavesenie s dvoma priečnymi ramenami s kovanými priečnymi trojuholníkovými ramenami.