cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jiří Brady
Život
Jiří Brady sa narodil do židovskej rodiny Markéty a Karla Bradyových. Mal o tri roky mladšiu sestru Hanu (19311944). V roku 1941 bola ich matka zatknutá gestapom a deportovaná do Ravensbrücku. V septembri toho istého roku bol zatknutý aj ich otec, ktorý bol poslaný do Osvienčimu, kde v júli 1942 zahynul. Súrodenci zostali nakrátko u svojej tety a strýka (katolíka), deportovaní boli v máji 1942 do Terezína. Brady bol v Terezíne na izbe číslo 1 v objekte L417, kde vydávali časopis Vedem, do ktorého občas písal články, a pracoval tu ako inštalatér. Žili tam až do jesene 1944, kedy boli rozdelení a odvezení do Osvienčimu. Brady odišiel 27. septembra spoločne s Petrom Ginzom a Zdeňkom Ornestom. Hana odišla 23. októbra a čoskoro potom zomrela v plynovej komore. Brady bol prevezený do pobočného tábora Gliwice, kde pracoval na opravách železničných vozňov. V januári 1945 sa mu podarilo počas pochodu smrti utiecť. Zostal na ceste až do mája toho roku, kedy sa dostal k príbuzným v Novom Meste na Morave, od ktorých sa dozvedel, že jeho rodičia zahynuli.
V roku 1949 emigroval do Rakúska, odkiaľ sa dostal v roku 1951 do Kanady. Pomáhal tu ďalším emigrantom, s jedným založil úspešnú inštalatérsku firmu. Obhajoval tiež ľudské práva a vydával svedectvo o hrôzach holokaustu. V roku 1990 zorganizoval zbierku pre Lidové noviny na kúpu nových tlačiarenských strojov (vybralo sa zhruba 100 000 dolárov). V roku 1995 pomohol, aby v USA vyšla kniha Marie Rút Křížkovej, Kurta Jiřího Kotouče a Zdeňka Ornesta Je mojí vlastí hradba ghett? v anglickom preklade We Are Children Just the Same: Vedem, the Secret Magazine by the Boys of Terezín.
Jiří Brady vystúpil v dokumentárnom filme Hanin kufrík z roku 2009, ktorý pojednáva o jeho sestre Hane.
Podľa svojho tvrdenia bol v roku 2016 informovaný, že bude pri príležitosti štátneho sviatku 28. októbra 2016 prezidentom republiky Milošom Zemanom vyznamenaný Radom T. G. Masaryka, prezident však uviedol, že žiadny návrh nikdy nepodal. Bradyho príbuzný, český minister kultúry Daniel Herman však tvrdí, že ide o dôsledok toho, že sa stretol s dalajlámom a že informáciu má od samotného prezidenta. Podľa prezidentovho hovorcu Jiřího Ovčáčka však s Bradym iba telefonoval riaditeľ prezidentského protokolu Jindřich Forejt, ktorý podľa Ovčáčkových slov len „indikoval niektoré údaje, ako to robí každý rok.“
V noci na 12. januára 2019 umrel na zlyhanie srdca.
Rodina
V Kanade sa Brady dvakrát oženil a stal sa otcom troch synov a dcéry.
Bradyho otec Karel mal brata Viktora. Viktorova dcéra je matkou českého ministra kultúry Daniela Hermana. Jiří Brady je tak bratrancom Hermanovej matky.
Portishead
Portishead je anglická trip-hopová skupina, ktorá vznikla v roku 1991 v Bristole. Skupina je pomenovaná po meste 13 km západne od Bristolu s rovnakým názvom. Skupina sa skladá z Geoffa Barrowa, Beth Gibbons a Adriana Utleya a niekedy je ako člen označovaný aj Dave McDonald, zvukár albumov Dummy a Portishead.
Cinais
Cinais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miroslav Sýkora
Miroslav Sýkora môže byť:
Daniel Herman
Daniel Herman (* 28. apríl 1963, České Budějovice) je český politik a laicizovaný katolícky kňaz. Od januára 2014 bol ministrom kultúry Českej republiky, od októbra 2013 poslancom Poslaneckej snemovne PČR za KDU-ČSL, v rokoch 2010 až 2013 bol riaditeľom Ústavu pre štúdium totalitných režimov. Bol tiež hovorcom Českej biskupskej konferencie.
Život
Jeho matka bola sesternicou Hany Bradyovej a Jiřího Bradyho. Je priamym potomkom Františka Dobrovského, brata Josefa Dobrovského. Vyštudoval gymnázium, potom nastúpil na pedagogickú fakultu, ktorú však po jednom roku opustil. V roku 1984 začal študovať teologickú fakultu v Litoměřiciach, v roku 1989 bol vysvätený za kňaza. Po necelom roku v duchovnej službe sa na jar 1990 stal sekretárom Miloslava Vlka.
V rokoch 1996-2005 bol hovorcom Českej biskupskej konferencie. Medzi rokmi 2005-2007 pracoval na Linke pomoci v kríze pri Policajnom prezídiu Českej republiky. V roku 2007 požiadal o laicizáciu. Dňa 12. augusta 2010 bol zvolený riaditeľom Ústavu pre štúdium totalitných režimov. Dňa 10. apríla 2013 ho rada ústavu odvolala.
Dňa 2. mája 2014 rozhodol Obvodný súd pre Prahu 3, že Hermanovo odvolanie je neplatné. Mestský súd v Prahe však toto rozhodnutie 21. januára 2015 zrušil a vrátil späť Obvodnému súdu pre Prahu 3.
Politické pôsobenie
Vo voľbách do Poslaneckej snemovne PČR v roku 2013 kandidoval v Prahe ako líder KDU-ČSL a bol zvolený za poslanca. Dňa 29. januára 2014 sa stal ministrom kultúry vo vláde Bohuslava Sobotku.
Cinq-Mars-la-Pile
Cinq-Mars-la-Pile je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Héliady
náhľad|200px|Héliady sa menia na topole, autor:[[Santi di Tito (1536–1603)]] Héliady (iné názvy: Heliady, Héliovny ;starogr. Ἡλιάδες – Héliades, latinsky Heliades) sú v gréckej mytológii dcéry boha boha slnka Hélia a Klymené, dcéry Titana Ókeana.
Podľa niektorých antických písomných zdrojov boli Héliady tri: Aigialé, Aegle a Aithra. Rímsky elegický básnik Ovidius sa vo svojom diele Premeny tiež zmieňuje o troch sestrách, meno najmladšej neuvádza, ale píše, že najstaršia sa volala Faethusa a mladšia Lampetia. Iný zdroj uvádza, že ich bolo až sedem: Meropé, Hélia, Aegle, Lampetia, Foibé, Aitherie a Dioxippé.
Keď ich brat Faethón raz požiadal svojho otca Hélia, aby sa smel prejsť so slnečným vozom po nebeskej klenbe, otec ho varoval a zámer mu vyhováral. Nakoniec ale súhlasil. Faethón nezvládol nebeský záprah, kone vyleteli až ku hviezdam, potom zase zleteli nízko nad zem, takže spálili veľké územia na púšte, spálili pleť obyvateľov až do čierna, žiara vysušila rieky a jazerá, krajina praskala až do hĺbky podsvetia.
Najhoršiemu zabránil najvyšší boh Zeus a drzého odvážneho mladíka zrazil svojim bleskom do hlbín. Jeho sestry Héliady potom štyri mesiace oplakávali brata a ich slzy padajúce do vôd Éridanu sa menili na jantár. Plakali, až sa zo žiaľu nakoniec zmenili na topole.
Kyselina dihydrolistová
Kyselina dihydrolistová je derivát kyseliny listovej. Jej konjugovanou zásadou je dihydrofolát (DHF).
Dihydrofolát vzniká z kyseliny listovej pôsobením dihydrofolátreduktázy. Kyselina dihydrolistová sa premieňa na kyselinu tetrahydrolistovú (tetrahydrofolát) ďalším pôsobením dihydrofolátreduktázy. Keďže tetrahydrofolát je nutný pre syntézu purínov i pyrimidínov, teda stavebných kameňov RNA a DNA, dihydrofolátrefuktáza je cieľom niekoľkých liečiv, pomocou ktorých sa zabraňuje syntéze nukleových kyselín u mikroorganizmov. Jedným z inhibítorov tohto enzýmu je napríklad metotrexát.
Dreň
Dreň môže byť:
Chránené vtáčie územie Tribeč
Územie bolo vyhlásené vládou Slovenskej republiky dňa 1. februára 2008 nadobudla účinnosť vyhláška Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 17/2008 Z.z. Výmera chráneného územia predstavuje a nachádza sa na území okresov Nitra, Topoľčany, Zlaté Moravce, Partizánske a katastrálnych území Horné Lefantovce, Dolné Lefantovce, Jelenec, Bádice, Žirany, Výčapy-Opatovce,  Podhorany (Mechenice, Sokolníky), Preseľany, Práznovce, Solčany, Krnča, Nitrianska Streda, Čeľadince, Koniarovce, Hrušovany, Kovarce, Súlovce, Topoľčany, Oponice, Hosťovce, Lovce, Velčice, Kostoľany pod Tribečom, Ladice, Zlatno, Bošany (Veľké Bošany, Baštín), Klátova Nová Ves a Janova Ves.
Dôvod ochrany
Predmetom ochrany sú nasledujúce druhy vtákov:
Nie je to tak zlé
Nie je to tak zlé je druhý štúdiový album slovenskej punk rockovej skupiny Zóna A.
Zoznam skladieb
Piesne napísali (ak nie je uvedené inak)
Ciran
Ciran je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andrzej Jagodziński
Andrzej Sławomir Jagodziński (* 16. január 1954, Włocławek, Poľsko) je poľský filológ, diplomat, publicista, prekladateľ a bývalý disident.
Životopis
V rokoch 1973–1978 študoval českú a slovenskú filológiu na univerzite vo Varšave. Počas štúdií začal spolupracovať s poľskou a československou demokratickou opozíciou. Participoval na práci poľských nezávislých periodík, ilegálnych nakladateľstiev, ale aj s československými emigračnými časopismi v Británii, Francúzsku či Nemecku. Používal v tom čase pseudonymy Beata Rój-Porubska, Tomasz Robiński, Andrzej Iwan. Okrem vlastných publicistických textov a prekladov slovenských i českých kníh, bol zakladateľom Združenia poľských spisovateľov a pod názvom Vyhnanci vydal rozhovory s českými spisovateľmi v exile. Člen Poľského PEN klubu.
TVN
TVN môže byť:
Civray-de-Touraine
Civray-de-Touraine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kopřivnická vagónka
náhľad|Kopřivnické múzeum, kde Ignác Šustala začal s výrobou kočiarov náhľad|Kopřivnická vagónka v roku 1910
Kopřivnická vagónka (v rokoch 18911923 Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft) bol priamym predchodcom dnešnej automobilky Tatra. Jej základom sa stala malá dielňa na výrobu kočiarov a bričiek, ktorú v roku 1850 založil syn kopřivnického richtára a vyučený sedlár Ignác Šustala (1822-1891).
História
vľavo|náhľad|Pamätná doska Ignáca Šustalu v Múzeu Fojtství v Kopřivnici Pôvodne malú dielničku len s dvoma robotníkmi založil Ignác Šustala vo svojich 28. rokoch v roku 1850. Jeho vozidlá si rýchlo získali značnú obľubu, takže mohol zvyšovať výrobu. Roku 1853 vstúpil do podniku ako podielnik továrnik Adolf Raška a vznikla spoločnosť Ignatz Schustala & Comp, ktorá vyrábala bričky. Hlavnú časť produkcie tvorila takzvaná "Neutitscheinka", pomenovaná podľa nemeckého názvu okresného mesta Nový Jičín, ale vyrábali aj veľké a luxusné cestovné koče, neskôr tiež nákladné a poštové vozy. Vzrastajúci export do Ruska, Haliče, do susedného Pruska, ale aj do zámoria, viedol k založeniu odbytového skladu v Haliči a filiálok a pobočných závodov v Ratiboři, Vroclavi, Viedni, Prahe, Berlíne, Černoviciach a v Kyjeve.
Firma sa postupne rozrastala a začala sa orientovať na nové druhy dopravy, najmä na železničnú. Po smrti Adolfa Rašku v roku 1877 však prišli finančné problémy. V podniku preto uvítali objednávku vagónov pre novo otvorenú lokálnu železnicu StudénkaŠtramberk. Časť výrobnej kapacity závodu bola vyčlenená na stavbu železničných vagónov, došlo aj k zriadeniu vlastnej továrenskej vlečky. V roku 1882 firma dodala prvých 15 železničných vagónov.
Pod Rýzmburkem
Pod Rýzmburkem je prírodná pamiatka, ktorá sa nachádza nad hornou hranou údolia rieky Úpy pri zrúcanine hradu Rýzmburk blízko obce Žernov. Lokalita leží neďaleko národnej kultúrnej pamiatky a národnej prírodnej pamiatky Babiččino údolí.
Ochrana
Hlavným predmetom ochrany je populácia mloka hrebenatého (Triturus cristatus) a jeho biotopu, ktorým sa rozumie vlastná plocha rybníka a naň nadväzujúce litorálne pásmo vrátane podmáčaných plôch okolo rybníka. Predmetom ochrany sú aj ďalšie osobitne chránené druhy obojživelníkov a to mlok bodkovaný (Triturus vulgaris), mlok horský (Triturus alpestris), kunka červenobruchá (Bombina bombina), ropucha bradavičnatá (Bufo bufo), rosnička zelená (Hyla arborea) a skokan zelený (Rana esculenta). Žije tu aj užovka obojková (Natrix natrix). Územie je tiež rovnomenným územím európskeho významu.
Kopřivnická vagónka
História
náhľad|Prvý vyrobený kus, vystavený v Národnom technickom múzeu V roku 1897 prišiel ďalší významný medzník v dejinách spoločnosti, keď v Kopřivnici vyrobili jeden z prvých osobných automobilov v strednej Európe, legendárny Präsident. Duchovným otcom vozidla bol Leopold Sviták (1856-1931), no na jeho konštrukcii sa značnou mierou zaslúžil tiež Ing. Fischer z Röslerstammu a predovšetkým liberecký továrnik, barón Theodor von Liebieg. Barón zabezpečil od priateľa Karla Benza dvojvalcový motor, pričom konštruktér dodával aj ďalšie motory pre prvú sériu kopřivnických automobilov. Konštrukcia vozidla Präsident síce vychádzala z Benzovho automobilu, v Kopřivnici však pridali niekoľko originálnych prvkov a vylepšení. Napríklad karoséria vozidla typu Phaeton bola odvodená od vlastnej bričky Mylord. Vznikol tak odlišný automobil, než bol pôvodný automobil z mannheimskej automobilky. Okrem Leopolda Svitáka sa na konštrukcii vozidla podieľali aj inžinieri Rumpler a Sage a spolu s nimi aj mladý Hans Ledwinka, tvorca takzvanej Tatrováckej koncepcie.
Po vzniku Československa bol názov firmy zmenený z Nesselsdorfer Wagenbau na Kopřivnická vozovka, a. s. V roku 1919 sa na nákladných automobiloch NW TL 2 a NW TL 4 prvýkrát objavil nápis TATRA. Zmenená politická situácia v povojnovej dobe sa podpísala na zhoršení odbytu železničných vagónov. V roku 1923 bola Kopřivnická vagónka začlenená do koncernu Ringhoffer. V rokoch 19271936 niesla meno Závody Tatra, a.s., potom bola premenovaná na Ringhoffer-Tatra a.s.
Výraznou osobnosťou firmy bol konštruktér a dlhoročný technický riaditeľ Hans Ledwinka, ktorý tu bol zamestnaný v rokoch 18971945. Práve on bol tvorcom dodnes Tatrou využívanej koncepcie podvozku s centrálnou rúrou a kyvnými nápravami, ktorý sa tiež označuje ako chrbticový rám, avšak vo svete je známejší pod označením Tatrovácka koncepcia (Tatra-concept).
Krátko po 2. svetovej vojne bol podnik znárodnený, meno Ringhoffer muselo zmiznúť a závody, ktoré boli súčasťou koncernu, boli prevedené na národný podnik Tatra.
Osobné vozidlá
NW = Nesselsdorfer (Kopřivničan)
Seoul Broadcasting System
Seoul Broadcasting System (SBS) je juhokórejský národný rozhlasový a televízny vysielateľ. V marci 2000 sa spoločnosť legálne stala známou ako SBS a zmenila názov spoločnosti na Seoul Broadcasting System (서울방송). Od roku 2001 poskytuje službu pozemnej digitálnej televízie vo formáte ATSC a od roku 2005 službu T-DMB (Digitálne multimediálne vysielanie). Jej hlavnou pozemnou televíznou stanicou je SBS TV kanál 6 pre digitálne a káblové vysielanie.
Veľká cena Sachiru 2020
Veľká cena Sachiru 2020 (angl. Formula 1 Rolex Sakhir Grand Prix 2020), boli preteky Formule 1, ktoré sa konali dňa 6. decembra 2020 na okruhu Bahrain International Circuit v Sachire v Bahrajne. Okruh sa nachádza pri meste Sachir, 30 km juhozápadne od hlavného mesta Manama.
Kvôli pandémii COVID-19 bol kalendár sezóny 2020 upravený a preto sa konali v tom roku okrem iného aj dvoje preteky v Bahrajne. Preto, že sa v roku 2020 pred touto Veľkou cenou už konala Veľká cena Bahrajnu, druhé preteky na okruhu Bahrain International Circuit niesli názov Veľká cena Sachiru. Na rozdiel od prvých pretekov v Bahrajne, sa druhé konali na skrátenej verzii trate.
Romain Grosjean, ktorý utrpel na predchádzajúcej Veľkej cene ťažké popáleniny na rukách, bol v tíme Haas na tomto podujatí zastúpený náhradným pilotom Pietrom Fittipaldim, vnukom bývalého majstra sveta Formule 1, Emersona Fittipaldiho. Ani už istý majster sveta z roku 2020 Lewis Hamilton sa nemohol zúčastniť Veľkej ceny, pretože sa nakazil koronavírusom. V Mercedese ho zastúpil jazdec Williamsu, George Russell, ktorý bol v svojom tíme na týchto pretekoch nahradený Jackom Aitkenom. Aitken a Fittipaldi debutovali počas tejto Veľkej ceny vo Formule 1.
Priebeh pretekov
Sergio Pérez, ktorý odštartoval z piateho miesta, vyhral svoje prvé preteky vo Formule 1. Tým pádom sa stal prvým mexickým pretekárom od Pedra Rodrigueza v roku 1970, ktorý dokázal vyhrať Veľkú cenu vo Formule 1. Navyše prekonal rekord za najviac štartov pred prvým víťazstvom na Veľkej cene; vyhral až na 190. pokus. Na druhom mieste sa umiestnil Esteban Ocon, ktorý získal svoje prvé umiestnenie na stupňoch víťazov vo Formule 1, a na treťom mieste došiel do cieľa Lance Stroll, Pérezov tímový kolega z Racing Pointu.
Krátko po štarte kolidovali Charles Leclerc a Max Verstappen s neskorším víťazom pretekov Sergiom Pérezom, ktorý sa v dôsledku toho prepadol po prvom kole až na posledné miesto. Leclerc a Verstappen boli kvôli incidentu nútení z pretekov odstúpiť. V priebehu Veľkej ceny sa mexický pretekár dokázal prepracovať na tretiu pozíciu. Pri dvojitej boxovej zastávke obidvoch svojich pilotov spravil tím Mercedes chybu. Valtteri Bottas a George Russell, ktorý sa do vtedy nachádzali na prvom respektíve druhom mieste, sa následne prepadli v poradí a Pérez prevzal vedenie Veľkej ceny, ktoré už v závere pretekov obhájil.
TV 213
TV 213 bol slovenský športovo-kultúrny televízny kanál, vysielajúci prostredníctvom káblovej televízie a satelitov Astra a Thor v kvalite SD, HD a 4K. Názov kanála symbolizoval stupne víťazov. Vysielanie sa začalo 1. októbra 2016 o 19:00 hod. Vysielanie bolo ukončené 4. januára o 06:00 hod.
Veľká cena Sachiru 2020
Preteky
Poznámky:
Priebežné poradie šampionátu
Poznámky:
TV 213
Programovú štruktúru tvoriili z 80% športové záznamy a priame prenosy z futbalovej Fortuna ligy, európskej hokejovej univerzitnej ligy, Tipsport ligy, basketbalovej ligy mužov a žien, hádzanárskej ligy mužov, WHIL, hokejbalu, dostihov, vodného póla a motorizmu. Zostávajúci čas bol vyplnený športovými dokumentmi, diskusnými magazínmi a kultúrnymi reláciami. Ide o relácie vlastnej tvorby, portréty umelcov a záznamy z divadelných a jazzových predstavení.
Na vysielaní stanice sa podieľali niektorí bývalí spolupracovníci športového kanála Digi Sport.
História
Skúšobné vysielanie sa na obrazovkách prvýkrát objavilo 24. septembra 2016, pravidelné vysielanie sa začalo 1. októbra 2016. Už nasledujúci deň odvysielala zápas AS Trenčín-FC Tatran Prešov z najvyššej futbalovej Fortuna ligy.
Prevádzkovateľ sa dohodol s Pro-Hokejom na prenosoch najvyššej hokejovej Tipsport ligy a od stredy 16. novembra 2016 odvysielal prvý zápas HC 05 iClinic Banská Bystrica-HC Košice.
Premiéra publicistického programu Stvorení pre šport s moderátorom Víťazoslavom Chrappom bola odvysielaná 20. novembra 2016. Magazín ponúka informácie o jednotlivých športoch, zoznamuje s funkčnosťou ľudského tela a so zdravou výživou. Prinášala iný pohľad na šport a aktívny spôsob trávenia voľného času.
Jarabina mukyňová
Je to európska teplomilná drevina, ktorá sa vyskytuje najmä v xerotermných biotopoch, v spoločenstve dubových sucholesov, s dubom plstnatým, najmä na vápenci. Charakter olistenia je veľmi atraktívny, najmä vo vetre, keď sa často objavujú biele spodné strany listov.
Opis
Jarabina mukyňová je pomaly rastúci, malý až stredne veľký opadavý strom alebo ker, ktorý dorastá do výšky 5 až 15 m, zriedkavo do 20 m, s priemerom do 40 cm. Často krát pozostáva z viacerých štíhlych kmeňov s hladkou až plytko rozpukanou, žltosivou kôrou, ktorá sa v starobe stáva sivočiernou s vertikálnymi trhlinami. Mladšie výhonky sú lesklé olivové alebo žltkasté až červenohnedé, zvyčajne husto plstnaté a majú veľké, nápadne chlpaté koncové puky.
Listy sú striedavé, jednoduché a tvarovo premenlivé, od vajcovitých, elipsovitých až po kruhové, s dvojito zúbkovanými okrajmi, niekedy prechádzajú do plytkých lalokov, na báze klinovité až široko klinovité. Sú dlhé 6 až 12 cm a široké 4 až 8 cm. Zo zospodu sú husto biele ochlpené s 10 až 15 pármi žiliek.
Stromy začínajú rodiť vo veku 10 až 20 rokov a dožívajú 100 až 200 rokov.
Rozšírenie
Areál rozšírenia jarabiny mukyňovej pokrýva takmer všetky hornaté a kopcovité oblasti južnej Európy od Pyrenejského polostrova a južného Talianska smerom na východ až po Balkán a Karpaty a tiež v severnej Afrike od Maroka po Tunisko. V Alpách sa nachádza do výšky ale vo Švajčiarskom regióne Valais vystupuje až do výšky 2 155 m. Výskyty v západnom Írsku a južnom Anglicku sú izolované a druh sa prakticky nevyskytuje v pobrežných provinciách západného Francúzska.
Ekológia
Jarabina sa vyskytuje v horských pásmach takmer po celej južnej Európe. Často na plytkých vápenatých pôdach na strmých svahoch a v relatívne suchých a teplých lokalitách, kde dominuje buk, lipy, hrab obyčajný a dub letný, v krovinnom poschodí spolu so zobom vtáčím, dráčom obyčajným a drieňom obyčajným.
Význam a využitie
Drevo jarabiny mukyňovej sa v minulosti používalo na výrobu nábytku a rôznych predmetov do domácností. Mrazené alebo varené ovocie je jedlé ale nie je chutné. Plody, listy a vetvičky sa využívali tiež ako krmivo pre dobytok a múčnatá ovocná hmota sa spracovávala na druh múčky, ktorá sa používala na doplnenie bežnej chlebovej múky. Výsadbový materiál sa môže rozmnožovať semenami a očkovaním.
Hrozby a choroby
Rovnako ako iné drevín, aj jarabina mukyňová je citlivá na napadnutie bazídiovou hubou Heterobasidion annosum, ktorá expanduje v európskych boreálnych a miernych kontinentálnych ekologických zónach.
Korene mukyne bývajú poškodzované voškami rodu Aphis a listy húsenicami Argyresthia conjugella. Strom je ohrozovaný aj hubovým rastlinným patogénom Neonectria ditissima a infekčnou bakteriálnou chorobou (spálou), ktorú spôsobuje baktéria Erwinia amylovora. Infekcia sa môže rýchlo šíriť, pretože ju prenášajú aj opeľovače a vtáky.
Bežným hubovým patogénom je aj hrdza Ochropsora ariae.
Civray-sur-Esves
Civray-sur-Esves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dudekovov dom
Lokalita
Dudekovov dom sa nachádza v centrálnej časti mesta Panagiurište. pri komplexe panagiurského Historického múzea na ulici „Rajna Kňagiňa“ (, doslova ulica Rajny Kňagine).
Dejiny
Dom bol postavený pre bohatého panagiurského obchodníka Petăra Dudekova v roku 1856.
30. apríla 1876 sa dom stal miestom tragických udalostí počas potláčania aprílového povstania. V dome bol zabitý jeho majiteľ Petăr Dudekov, ako aj mnohí starci a deti, ktorí sa v ňom ukrývali. Ďalší z povstalcov, ktorý sa v dome nachádzal, Petăr Štărbanov, spáchal po heroickom boji samovraždu, aby sa nedostal do rúk ozbrojencom tureckého bašibozuku. Na jeseň 1876 si v dome založila svoju charitatívnu misiu Lady Strangford.
Počas rusko-tureckej osloboditeľskej vojny sa 30. decembra 1877 v dome ubytoval ruský generál Viktor Dandeviľ, veliteľ Tretej pechotnej gardovej divízie, ktorá oslobodila Panagiurište.
V roku 1964 bol budove pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu. V roku 1996 bola v dome otvorená múzejná expozícia.
Charakteristika
Dom je významným architektonicko-staviteľským pamätníkom z obdobia bulharského národného obrodenia. Architektonický ide o plovdivský typ obrodeneckého domu so symetrickým stavebným pôdorysom.
Dom sa vyznačuje bohatou interiérovou architektonickou a dekoratívnou výzdobou.
Predstavuje ubytovanie v panagiurskom mestskom štýle, ktoré sa vyznačuje okázalosťou, keďže Panagiurište bolo pred aprílovým povstaním v roku 1876 jedným z najbohatších sídiel Osmanskej ríše na území dnešného Bulharska.
Múzejná expozícia
V dome sa nachádza etnograficko-historická expozícia panagiurského historického múzea, ktorá zobrazuje spôsob života a kultúru v období bulharského národného obrodenia. Múzejná expozícia bola otvorená v roku 1996. Pripravili ju pracovníci panagiurského historického múzea, Diana Belevová a Georgi Kerkeňakov.
Na prvom poschodí sa nachádza časť expozície, ktorá zobrazuje každodenný život prostredníctvom tradičných predmetov používaných pri vykonávaní domácich remesiel, krbu, riadu na prípravu a jedenie jedla a oddychových priestorov s typickými podložkami a prikrývkami, sako aj tradičnými mužskými a ženskými krojmi. Časť expozície na druhom poschodí domu zobrazuje náznaky nastupujúcej novej mestskej kultúry ovplyvnenej európskym životným štýlom. Zobrazené sú luxusné predmety a nábytok rozmiestnený v reprezentačných miestnostiach. Súčasťou tejto časti expozície sú aj sviatočné mužské a ženské kostýmy.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Rok vyhlásenia: 1964
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy
Oficiálny názov na zozname kultúrnych pamiatok: Dudekovata kăšta (, doslovne Dudekovov dom)
Okrúhla
Okrúhla môže byť:
Viktor Čársky
Viktor Čársky (* 1910, Horné Opatovce – † 14. jún 2003, Praha) bol slovenský právnik, úradník, cestovateľ a protifašistický bojovník.
Životopis
Po vojne pracoval na ministerstve vnútorného obchodu pod vedením Ivana Pietora. Po voľbách v roku 1946 nastúpil na ministerstvo pre zjednotenie zákonov na čele s Vavrom Šrobárom. Po februári 1948 pomáhal viacerým prenasledovaným úradníkom. Odmietol vstup do KSČ a musel ministerstvo opustiť. Neskôr pracoval na rôznych pozíciách, okrem iného bol prvým ekonomickým riaditeľom Československej televízie. V roku 1956 bol zatknutý a obvinený z vlastizrady, no po ôsmich mesiacoch bol prepustený na slobodu. Po prepustení si ťažko hľadal zamestnanie zodpovedajúce svojim schopnostiam.
Bol autorom cestopisných reportáží. Zmeny po roku 1989 privítal a začal opäť publikovať. Spolupracoval so Slovensko-českým klubom a s časopisom Slovenské dotyky.
Železničná stanica Zlaté Moravce
Železničná stanica Zlaté Moravce je železničná stanica v Zlatých Moravciach. Leží na tratiach Leopoldov – Kozárovce a Nové Zámky – Zlaté Moravce (s predĺžením do Topoľčianok). Nie je elektrifikovaná.
Doprava
K trati Zlaté Moravce – Kozárovce bola pripojená v roku 1912 otvorením prevádzky na trati. Po redukcii vlakovej dopravy na trati do Lužianok zostala zachovaná osobná doprava do Úľan nad Žitavou.
TVN (Kórejská republika)
TVN (štylizované ako tvN) je juhokórejský káblový televízny kanál, ktorý vlastní CJ ENM. Bola spustená v roku 2006. Jeho program pozostáva z rôznych zábavných obsahov zameraných na televízne seriály a varieté. Je k dispozícii na kábli, satelite cez SkyLife a IPTV platformách v Južnej Kórei.
The Holy Bible
The Holy Bible je tretí album skupiny Manic Street Preachers. Je to posledný album vydaný pred zmiznutím gitaristu a textára Richeyho Edwardsa.
Album má temné texty o prostitúcii, holokauste, masových vrahoch alebo anorexii. Hoci sú Wire a Edwards uvedení ako autori textov uvedení rovnocenne pri každej piesni, Wire priznáva, že väčšinu textov napísal Edwards (piesne 4st 7lb a Die in the Summertime sú dokonca výhradne Edwardsovými textami). Hoci bol Edwards prítomný na nahrávaní, nepodieľal sa na ňom.
Maďarské národné hokejbalové družstvo mužov
Maďarské národné hokejbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Maďarsko v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Magyar Ballhockey Szövetség (MBHSZ). Jeho najlepším výsledkom je 7. miesto z majstrovstiev sveta a 6. miesto z majstrovstiev Európy.
Vrcholné podujatia
Družstvo sa v roku 2000 zúčastnilo tiež majstrovstiev Európy. Skončilo na ňom predposlednéšieste, keď predstihlo iba družstvo 🇱🇻.
Continvoir
Continvoir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sósis (sochár)
Sósis bol starogrécky sochár.
Cléré-les-Pins
Cléré-les-Pins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sósis (sochár)
Sochár Sósis, pochádzajúci zrejme z Boiótie, bol činný v 3. stor. pred Kr.  Jeho meno je známe z niekoľkých signovaných podstavcov zo sôch, objavených väčšinou v archeologickej lokalite starovekého boiótskeho mesta Thespiai.
Age of Empires: The Rise of Rome
Age of Empires: The Rise of Rome (známe aj ako ROR) je datadisk pre strategickú počítačovú hru Age of Empires. Vydala ho spoločnosť Ensemble Studios 31. októbra 1998.
Civilizácie
Datadisk prináša štyri nové civilizácie: Rimania, Palmýrania, Macedónci a Kartágovia. Okrem nových sú v hre aj pôvodné: Čoson, Asýrčania, Babylončania, Egypťania, Gréci, Chetiti, Minojci, Peržania, Feničania, Shang, Sumeri a Yamato. Každá civilizácia má svoje vlastnosti.
Viktor Pavlenda
prof. Ing. Viktor Pavlenda, DrSc. (* 23. január 1928, Katarínska Huta† 5. júl 1990, Bratislava) bol slovenský a česko-slovenský ekonóm, vysokoškolský učiteľ, politik Komunistickej strany Slovenska, poslanec Slovenskej národnej rady a Snemovne národov Federálneho zhromaždenia na začiatku normalizácie. Potom odstavený z verejných funkcií. Pôsobil ako rektor VŠE v Bratislave v rokoch 19581961.
Biografia
Študoval na gymnáziu a do KSS vstúpil v roku 1948. V roku 1951 absolvoval Vysokú školu ekonomickú v Bratislave. Tu potom pôsobil ako učiteľ a vedecký pracovník až do roku 1969. Bol ekonómom, ktorý vďaka dostupnosti dôverných ekonomických materiálov dospel ku kritickému postoju k hospodárskej politike Československa, kritizoval aj koncept povojnovej industrializácie Slovenska a centralizačné snahy československej vlády. Po roku 1962, teda po krachu tretej päťročnice bol členom tímu pripravujúcich reformy československej ekonomiky.
V rokoch 19581970 sa uvádza ako účastník zasadnutia Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska. Zastával aj posty v celoštátnej komunistickej strane. Vysočanský zjazd KSČ ho zvolil za člena Ústredného výboru Komunistickej strany Československa. Do ÚV KSČ potom bol formálne kooptovaný 31. augusta 1968. Na post rezignoval v apríli 1970. V auguste 1968 bol tiež členom predsedníctva ÚV KSČ.
Po vykonaní federalizácie Československa zasadol v januári 1969 do Snemovne národov Federálneho zhromaždenia. Do federálneho parlamentu ho nominovala Slovenská národná rada, v ktorej tiež zasadal. Vo FS zotrval do apríla 1970, kedy rezignáciou na kreslo v SNR prišiel aj o mandát vo FS. V januári 1970 už bola jeho politická pozícia oslabená, ale Pavlenda sa ešte zúčastnil porady slovenských vládnych a straníckych orgánov o korekciách zákona o federácii (ktoré fakticky obmedzovali právomoci národných republík). Historik Jan Rychlík uvádza, že Pavlenda miesto, aby dôstojne mlčal, snažil sa ešte na poslednú chvíľu zachrániť svoju kariéru tým, že sa verejne dištancoval od reformných názorov z roku 1968. O šesť dní neskôr však bol predsedníctvom ÚV KSČ uvoľnený „na vlastnú žiadosť“ z funkcie člena predsedníctva a člena sekretariátu ÚV KSS.
Po Nežnej revolúcii sa ešte krátko vrátil do verejného života. Zasadol v skupine Nezávislé združenie ekonómov Slovenska, kde nadviazal na svoje názory z roku 1968 a propagoval samostatný scenár hospodárskej transformácie pre Slovensko.
Bačíkova ulica
Bačíkova ulica je ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej východný koniec začína na Hlavnej ulici a západný končí na Moyzesovej ulici. Ulicu križuje Mäsiarska ulica.
V celom profile je dostupná autom. Na ulici sa nachádza Štátny oblastný archív a Klinika stomatológie a maxilofaciálnej chirurgie UPJŠ.
Názov ulice
Pôvodnú Korunnú ulicu premenovali v roku 1895 na Tordássyho ulicu, na pamiatku bohatého mešťana Andreja Tordássyho, ktorý na tejto ulici vlastnil rozsiahlu záhradu a jeden zo svojich dvoch domov. V roku 1945 ju pomenovali po komunistickom ministrovi zahraničných vecí Sovietskeho zväzu V. M. Molotovovi. Koncom 50. rokov bola ulica pomenovaná po košickom rodákovi, študentovi práva v Budapešti a príslušníkovi protifašistického odboja Jankovi Bačíkovi.
História
Keďže košickej Obchodnej a priemyselnej komore nepostačovali priestory prenajaté v budove Košickej hypotečnej banky, už od roku 1926 vznikla otázka výstavby vlastnej budovy. Na pozemku po zbúranom Tordássyho dome začala 15. augusta 1929 sa začalo s výstavbou podľa projektov Ľudovíta Oelschlägera, následne bola v októbri 1930 stavba ukončená.
Na prízemí budovy boli zo strany Hlavnej ulice pôvodne aj viaceré obchodné miestnosti. Po roku 1948 však tieto predajne zrušili a prízemnú časť fasády medzi oknami obložili travertínovým obkladom. Od roku 1948 v budove sídlil krajský výbor Komunistickej strany Slovenska. V 60. rokoch priestory využívala Štátna banka československá. Potrebám Všeobecnej úverovej banky slúžila budova do roku 2019. Na protiľahlej strane ulice vznikli v rokoch 1898 a 1900 dva veľké činžové domy. Starší z nich stojí na terajšej križovatke s Mäsiarskou ulicou.
Od roku 1919 dom vlastnil majiteľ továrne na šamotové výrobky a kachľové pece František Ballo a od začiatku roku 1926 prešlo vlastníctvo na Škodove závody z Plzne. Administratívne priestory využívali Penzijný ústav pre úradníkov a sekretariát Maďarskej národnej strany. Až do polovice 80. rokov boli v dome najmä nájomné byty, potom dom patril Výskumnému ústavu elektrických strojov točivých.
Ďalší dom viac na pravo vznikol v rokoch 1899 – 1900. Postaviť ho dal pre vojenské účely podnikateľ Henrich Fodor. Následne po jeho smrti bol takmer celý prenajatý vojsku. Priestory po armáde boli v roku 1919 prenajaté redakcii novín Slovenský Východ, ktorá tu pôsobila až do roku 1933. Sídlili tu aj redakcie ďalších slovenských periodík – časopisu Vesna a týždenníka Slovenský ľud. Kancelárie tu mala aj Československá tlačová kancelária a nachádzali sa tu aj konzuláty Poľska a Nemecka.
Po roku 1945 bývalé kancelárie prispôsobili na nájomné byty. V roku 1973 budovy vyčlenili pre potreby terajšiemu Štátneho archívu.
Dehetník
Dehetník je prírodná pamiatka ležiaca 900 metrov severozápadne od obce Líšnice u Sepekova v okrese Písek. Bola vyhlásená pre ochranu vlhkej lúky s bohatou kvetenou prevažne ostricovitého a ostricovorašeliníkového porastu a tône slúžiace ako refúgium obojživelníkov. Prírodná pamiatka je 1,07 hektára veľká a okolo nej sa nachádza ochranné pásmo do vzdialenosti 50 metrov a celkovej veľkosti 2,65 hektára.
Na území pamiatky sa nachádzajú chránené rastliny ako napríklad vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata), ostrica oblastá (Carex diandra), valeriána dvojdomá (Valeriana dioica) a veronika štítovitá (Veronica scutellata), zo živočíchov kunka červenobruchá (Bombina bombina), skokan krátkonohý (Pelophylax lessonae), pŕhľaviar červenkastý (Saxicola rubetra), močiarnica mekotavá (Gallinago gallinago), trasochvost žltý (Motacilla flava) a ľabtuška lúčna (Anthus pratensis). Pamiatka je voľne prístupná po náučnom chodníku Kolem Milevska vedúcom po poľnej ceste z Milevska smerom na obec Líšnice.
Lokalita
Dehetník leží 1 kilometer juhovýchodne od okraja mesta Milevsko a 900 metrov severozápadne od obce Líšnice. Pamiatka spadá do sústavy Českomoravskej vrchoviny, geomorfologického celku Táborskej pahorkatiny, do podcelku Píseckej pahorkatiny a do okrsku Milevskej pahorkatiny. Terén tu je takmer plochý s nepatrným úklonom k východu, prevýšenie je iba 5 metrov (však iný zdroj uvádza 10 metrov, konkrétne 455 až . ). Lúka samotná leží v malom údolí, ktorým preteká bezmenný potok z rybníka Opršál do rybníka Pytlák. Tento bezmenný potok tvorí severnú hranicu územia. Na západe sa pamiatka približuje železničnej trati Písek-Tábor, ale až do jej bezprostrednej blízkosti nezasahuje. Na juhu voľne prechádza do poľnohospodárskeho poľa, a na východe tvorí hranicu poľná cesta.
vľavo|náhľad|Mapka lokality s vyznačenými hranicami územia Na území Dehetníku sa v roku 2006 nachádzala jedna malá tôňa s rozmerom približne dvoch metrov štvorcových. Tôňa je výrazne zarastená.
História
Prírodná pamiatka bola vyhlásená 4. decembra 1985 s účinnosťou od 1. februára 1986 vyhláškou plenárneho zasadnutia Okresného národného výboru v Písku. Pôvodne sa pamiatka rozkladala na ploche 1,20 ha, ale 19. júla 2011 došlo Radou Juhočeského kraja k znovuvyhláseniu pamiatky na menšom území, a to konkrétne na ploche 1,07 ha. Znovuvyhlásenie bolo nutné preto, že v čase pôvodného založenia bola pamiatka vytýčená podľa vtedajšej pozemkovej mapy so snahou zahrnúť celé parcely. Hranice pôvodnej prírodnej pamiatky ale nezodpovedali aktuálnej veľkosti pozemkov, preto v roku 2006 muselo dôjsť k revízii, premerania pozemkov a následnému prehláseniu podľa skutočných hraníc parciel.
Územie Dehetníku bolo dlhodobo extenzívne hospodársky využívané s tým, že dochádzalo jedenkrát ročne ku koseniu. V dobe reálneho socializmu bola kosená len tá časť lúky, ktorá umožňovala nasadenie mechanizácie. Predtým bola pamiatka väčšia, pretože k nej spadala aj západná časť svahu priliehajúca k železničnej trati. Táto oblasť nebola udržiavaná, a tak zarástla drevinami. V tejto časti dochádzalo k uskladneniu slamy a sena, ktoré zahnívali. Neskôr došlo k vylúčeniu tejto časti z rozlohy pamiatky a teda k jej zmenšeniu.
Prírodné pomery
náhľad|Lúka je raz ročne kosená Z celkovej rozlohy 1,07 ha prírodnej pamiatky pripadá približne 1 ha na trvalo zatrávnené porasty, cca 0,01 ha na ornú pôdu, cca 0,04 ha na vodné toky a približne 0,02 ha na ostatné plochy (napr. pozemné komunikácie). Povodím spadá Dehetník pod Milevský potok. Podnebie na lokalite je mierne vlhké s priemerným úhrnom zrážok okolo 600 mm. Priemerná ročná teplota sa pohybuje okolo 7 °C.
Geológia a pôdy
Podložie tvoria horniny porfyrické amfibol-biotitové melanokrátne žuly. Jedná sa o súčasť stredočeského plutónu. Ale horniny samotné nevystupujú na povrch, pretože sú prekryté deluviofluviálnymi hlinitopiesčitými sedimentami holocénneho obdobia.
Pôda je reprezentovaná kambizemou pseudoglejovou a glejom typickým. V niektorých častiach sa nachádza organozem glejová.
vľavo|náhľad|Pohľad na prírodnú pamiatku z priľahlého poľa, z ktorého sú odplavené živiny ohrozujúce pôvodné spoločenstvá
Flóra
Väčšinu lokality pokrýva mozaikový porast vlhkomilného lúčneho spoločenstva kultúrneho charakteru. Dominantným druhom tohto spoločenstva je psiarka lúčna (Alopecurus pratensis), ďalej sa tu vyskytuje aj krvavec lekársky (Sanguisorba officinalis), iskerník prudký (Ranunculus acris), štiav kyslý (Rumex acetosa) a pichliač močiarny (Cirsium palustre).
Keďže na južný okraj pamiatky prilieha poľnohospodársky využívané pole, sú tu časté splachy živín dažďom. Tým dochádza k zmene spoločenstiev v južnej časti, kde sa vyvinuli nitrofilné vysokobylinné lemy, v ktorých prevláda trebuľka lesná (Anthriscus sylvestris). Naproti tomu najcennejšia východná časť Dehetníka je tvorená ostricovým rašelinnými spoločenstvom zväzu Caricion fuscae, s prechodmi k chudobným na živiny ostricovorašeliníkovým fytocenózám zväzu Sphagno recurvi-Caricion canescentis. Táto najvlhkejšia oblasť zaberá približne 4% územia. Vrámci tejto časti rastú malé populácie chránenej vachty trojlistej (Menyanthes trifoliata). Ďalej sa tu nachádza ostrica oblastá (Carex diandra), ostrica čierna (C. nigra), ostrica prosová (C. panicea), ostrica sivastá (C. canescens), valeriána dvojdomá (Valeriana dioica), popolavec kučeravý (Tephroseris crispa), fialka močiarna (Viola palustris), páperník úzkolistý (Eriophorum angustifolium), veronika štítovitá (Veronica scutellata) a vŕbovka močiarna (Epilobium palustre).
Fauna
náhľad|Ilustračná fotografia [[penica obyčajná|penice obyčajnej (Sylvia communis) hniezdiacej na lokalite]] Zo zástupcov bezstavovcov má bohaté zastúpenie dvojkrídly hmyz. Z významnejších druhov ide o pestricu Geomyza martineki. Ríšu obojživelníkov tu zastupuje kunka červenobruchá (Bombina bombina) a skokan krátkonohý (Pelophylax lessonae).
Z vtáctva tu hniezdia pŕhľaviar červenkastý (Saxicola rubetra) a ľabtuška lúčna (Anthus pratensis). V krovinách okolo Dehetníka ďalej penica popolavá (Sylvia curruca), penica obyčajná (S. communis) a sedmohlások obyčajný (Hippolais icterina). Plán starostlivosti o pamiatku ďalej zmieňuje močiarnicu mekotavú (Gallinago gallinago) a trasochvosta žltého (Motacilla flava).
Ochrana
V rámci ochrany lokality bol v roku 2007 schválený plán starostlivosti o prírodnú pamiatku na obdobie 2007 až 2016. Rizikom je prevažne splachovanie živín a hnojív z poľa priliehajúceho na južný svah Dehetníka (ale poľnohospodárska pôda sa nachádza ako na južnom tak aj na severnom okraji pamiatky). Splachom živín z polí spôsobujú ruderalizáciu (prevažne v južnej časti územia), ktorá sa prejavuje expanziou smlzu kroviskového (Calamagrostis epigejos). Ten postupuje od severovýchodného okraja Dehetníka, čím redukuje množstvo pôvodných druhov v oblasti. Ďalšie nebezpečenstvo predstavujú náletové dreviny, ktoré sa šíria v časti oblasti železničnej trate. To je spôsobené dlhodobým nekosením tejto časti lokality.
náhľad|Najvlhšia časť územia V rámci starostlivosti dochádza raz ročne k pravidelnému koseniu (v auguste), ktoré prebieha mechanizáciou. Avšak do miest, kam sa mechanizácia nedostane, sa odporúča dokosenie pomocou krovinorezu. Plán starostlivosti taktiež spomína vhodnosť vybudovať na lokalite nové tône, ktoré by zvýšili atraktivitu územia pre chránené druhy, prevažne obojživelníky. Tône by mali podľa plánu vzniknúť na východnom okraji, kde sa nachádzajú staré skruže. Odporúčaná hĺbka je do pol metra s veľkosťou maximálne 5 × 5 metrov.
Turizmus
Oblasť je voľne dostupná po poľnej ceste vedúcej z Líšnice do Milevska. Tá prechádza na východnom okraji pamiatky. Pre návštevníkov je tu vybudovaná informačná tabuľa. Taktiež sa tu nachádza výklenková kaplnka z roku 1897 zasvätená Panne Márii Sepekovskej.
Cormery
Cormery je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hartwall Arena
left|thumb|Hartwall Areena počas hokejového zápasu
Helsinki Halli (v minulosti Hartwall Arena) je veľká multifunkčná aréna v Helsinkách vo Fínsku. Aréna niesla meno po najväčšom sponzorovi, spoločnosti vyrábajúcej nápoje Hartwall, ktorá tiež sídli v Helsinkách, avšak po začiatku ruskej invázie na Ukrajinu firma odstúpila od názvu, kvôli tomu, že vo vedení haly sú ruskí oligarchovia.
V rokoch 1997 a 2003 sa v aréne konali Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji. Hartwall Arena bola tiež dejiskom Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 2012 a Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 2013. Na MS v hokeji v roku 2012 sa tu odohrali zápasy jednej základnej skupiny, štvrťfinálové boje tejto skupiny, ďalej aj semifinále a boje o medaily. V roku 2013 sa tu hrali iba zápasy jednej skupiny a polovica štvrťfinálových zápasov.
Couesmes
Couesmes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bo (pes)
right|thumb|Oficiálny portrét
Bo (* 9. október 2008 – 8. máj 2021) bol pes 44. prezidenta Spojených štátov amerických, Baracka Obamu. Jeho plemeno je portugalský vodný pes. Niektoré médiá ho označujú aj ako Prvého psa. Bol pomenovaný podľa mačky bratrancov a sesterníc jeho dcér. Predchádzajúci majiteľ tohto psa volal Charlie. Na jeho prvé narodeniny získal Barack Obama Nobelovu cenu za mier. Dňa 8. mája 2021 Obamovci oznámili, že Bo zomrel na rakovinu vo Washingtone vo veku 12 rokov.
Bo v kultúre
V dokumente Život po ľuďoch, v epizóde 2x10 (po česky Odveď mě za vůdcem) „účinkoval“ aj Bo.
Berytská právnická škola
Berytská právnická škola alebo bejrútska právnická škola bola renomovaná antická škola práva v Beryte (dnešnom Bejrúte). Hoci podľa niektorých názorov vznikla už za vlády cisára Hadriána, o jej pôsobení s istotou vieme až v 3. storočí. Pôsobilo na nej veľké množstvo neskoro-rímskych právnikov, medzi najvýznamnejších patrili Patrikios, Leontios, Thalelaios či Eudoxios. Vďaka vysokej povestí povolal cisár Justinián dvoch univerzitných profesorov, Anatolia a Dorothea do Konštantínopola, kde sa spolu s Triboniánom podieľali na práci kodifikačnej komisie justiniánskej kodifikácie Corpus iuris civilis. Samotné Digesty vo svojom úvode vyzdvihujú postavenie Berytu a jeho školy a oprávňujú ju učiť justiniánske právo.
Študenti školy boli prijímaní z celej východnej časti Rímskej ríše od Grécka po Arméniu a Egypt. Okrem samotného práva sa študenti učili aj umeniu rétoriky. Jazykom školy bola pôvodne latinčina. Absolventi často nachádzali uplatnenie v ríšskej správe i v súdoch, na škole študovali pohania aj kresťania. Mnohí z kresťanských študentov neskôr získali vysoké cirkevné posty. Značný bol vplyv školy na ekonomiku mesta. Škola v meste pôsobila do roku 551, keď bola po ničivom zemetrasení prenesená do Sidónu. Pád Levanty do rúk Arabom a zánik rímskej právnej školy prispel k úpadku štúdiu práv v Byzantskej ríši.
Žalman Brothers Band
Žalman Brothers Band je slovenská blues rocková hudobná skupina hlásiaca sa k južanskému rocku. Založil ju Peter Žalman, pôvodne basgitarista skupiny Hartus, v Bratislave v roku 2001. V zostave stabilne pôsobia aj gitarista a spevák Martin Výboch, gitarista Martin Varga a bubeník Erik Kriššák.
Hip-Hop.sk
Hip-Hop.sk (niekedy nazývané aj Label Hip-Hop.sk) bolo hudobné vydavateľstvo, ktoré založil v roku 2004 Ľuboš "Lumir" Krupiczer, šéfredaktor webovej stránky Hip-Hop.sk, z ktorej bol odvodený aj názov vydavateľstva. Hip-Hop.sk bolo prvé vydavateľstvo na Slovensku, ktoré sa špecializovalo na hip-hop a vyšli pod ním albumy od H16, Mikyho Moru, AMO alebo od L.U.Z.Y. V roku 2009 ukončilo svoju činnosť.
História
Vydavateľstvo Hip-Hop.sk založil v roku 2004 Ľuboš "Lumir" Krupiczer, keď sa mu nepáčilo, že niektoré slovenské hip-hopové albumy v tom čase vyšli pod českými vydavateľstvami a chcel rozbehnúť niečo aj na Slovensku. Prvý nosič, ktorý vyšiel pod Hip-Hop.sk bolo EP Jednašeska ftvojom klube od skupiny H16, ktoré vyšlo aj na vinyle. CD vyšlo v náklade 2 000 kusov a ako jediný nosič Hip-Hop.sk bol vydaný bez spolupráce s veľkým vydavateľstvom. Na jar 2005 začalo vydavateľstvo spolupracovat s Universal Music a v spolupráci s nimi vyšiel album Original od AMO a ešte pred ním mixtape Rapsuperstar vol. 1. V spolupráci s Universal Music mal vyjsť aj album Kvalitný materiál od H16, kvôli zlej komunikácii ale Hip-Hop.sk ukončilo spoluprácu s Universal Music a začalo hľadať nového partnera, ktorým sa neskôr stalo hudobné vydavateľstvo EMI. Kvalitný materiál bol prvý album, ktorý vznikol v spolupráci s EMI a po predajnej stránke bol najúspešnejším albumom vydavateľstva, získal platinovú platňu, predalo sa z neho viac ako 7 000 kusov a bol nominovaný na ocenenie hudobnej akadémie Aurel 2006 v kategórii Hip-Hop, no čistý zárobok vydavateľstva podľa slov zakladateľa bol nízky, iba okolo 166 €.