cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kráľovce-Krnišov
Kráľovce-Krnišov je obec na Slovensku v okrese Krupina.
Saint-Jean-de-Bournay
Saint-Jean-de-Bournay môže byť:
Dušan Milo
Dušan Milo (* 5. marec 1973, Nitra) je bývalý slovenský hokejový obranca. Momentálne pôsobí na pozícii asistenta trénera v klube HK Nitra.
Klubový hokej
S hokejom začínal v rodnom meste v klube HK Nitra, kde odohral šesť sezón v slovenskej extralige. Ročník 1999/00 pôsobil v Skalici, následne dva roky v HKm Zvolen.
Po úspešnom svetovom šampionáte ho pred sezónou 2002/03 angažoval švédsky klub Modo Hockey. V priebehu nasledujúceho ročníka prestúpil do švajčiarskeho Lausanne HC. V sezónach 2004/05 a 2005/06 hral za HK Nitra. Nasledujúcich sedem rokov bol hráčom Krefeld Pinguine v nemeckej DEL.
Posledné tri roky aktívnej kariéry 2013/14, 2014/15 a 2015/16 odohral opäť v Nitre, kde sa následne stal asistentom trénera.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 90 zápasov, strelil 15 gólov. Je držiteľom zlatej medaily z MS 2002 a bronzovej z  MS 2003. Reprezentoval aj na MS 2006 a ZOH 2002 v Salt Lake City.
MS 2002
Jeho prvým svetovým šampionátom boli majstrovstvá sveta vo Švédsku, keď bol členom mužstva trénera Jána Filca. Nastupoval v tretej obrannej dvojici s Martinom Štrbákom. Zaznamenal jediný gól Slovenska v zápase proti Fínsku v základnej skupine (1:3). V nadstavbovej časti proti domácemu Švédsku (2:1) strelil víťazný gól. Skóroval aj v zápase tejto skupiny proti Rusku (6:4). Slovensko zvíťazilo nad Ruskom vo finále 4:3 a stalo sa majstrom sveta.
MS 2006
Tréner František Hossa ho nominoval na majstrovstvá sveta lotyšskej Rige. V zápase proti Švajčiarsku strelil druhý gól Slovenska (2:2). Skóroval aj v zápase proti Ukrajine v poslednom zápase nadstavbovej časti (9:0). Vo štvrťfinále proti Kanade (1:4) strelil jediný gól svojho mužstva.
Rodina
Je ženatý, so svojou manželkou Martinou majú dve deti (dcéru Nikolu a syna Jakuba).
Poproč
Poproč môže byť:
Drew Stafford
Drew Stafford (* 30. október 1985, Milwaukee, Wisconsin, USA) je bývalý americký hokejový útočník. Meria 188 cm a váži 92 kg.
Stafford sa narodil v Milwaukee v štáte Wisconsin, ale vyrastal v Faribault, Minnesota. Ako tínedžer hrával AAA hokej v tíme Milwaukee Jr Admirals. Jeho otec Gordie hral profesionálny hokej v Medzinárodnej hokejovej lige (IHL).
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom univerzitného klubu University of North Dakota. Stafford začal svoju profesionálnu kariéru na farme Buffala v American Hockey League (AHL) - klube Rochester Americans. Pri svojom debute v NHL 5. novembra 2006 proti New York Rangers Stafford asistoval pri víťaznom góle Daniela Brièrea, čím získal svoj prvý bod v NHL. Stafford sa stal pravidelným hráčom v zostave Sabres počas sezóny 2007-08 a 18. januára 2008 zaznamenal svoj prvý hetrik v kariére proti Atlante Thrashers. 3. júna 2011 Stafford podpísal štvorročné predĺženie zmluvy so Sabres na 16 miliónov dolárov.
Reprezentácia
Tréner Mike Eaves ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 19.
Tain-l’Hermitage
Tain-l’Hermitage môže byť:
Róbert Wünsch
Róbert Wünsch (*  Slovensko) bol podnikateľ.
Životopis
V Banskej Bystrici zriadil továreň na cementový tovar (1894), parnú tehelňu (1894); zamestnávala tehliarov z Rakúska a Talianska.
Griesbach-au-Val
Griesbach-au-Val je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Potok (rozlišovacia stránka)
Potok môže byť:
Beaumesnil (Calvados)
Beaumesnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 204 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jules Oppert
Jules Oppert (* 9. júl 1825, Hamburg, Nemecko - † 21. august 1905, Paríž, Francúzsko) bol nemecko-francúzsky asýriológ.
Mária Czaková
Mária Czaková ( Mária Katerinka Czaková ) (* 2. október 1988, Nitra, Slovensko) je slovenská atlétka, reprezentantka Slovenska na olympijských hrách v Londýne v disciplíne chôdza na 20 kilometrov. Czakovej domovským klubom je Vojenské športové centrum Dukla Banská Bystrica. Jej trénermi sú Martin Pupiš a Matej Spišiak. . Je študentkou doktorandského štúdia na Katedre telesnej výchovy a športu Filozofickej fakulty Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.
Umiestenia
chôdza na 20 km :
Vyšná Roveň
Vyšná Roveň je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Slovenský raj.
Predmetom ochrany je: ''Lúčny komplex horského typu lúky v nadm. výške 1010 m, ktorý má zachovalé všetky prvky nelesných spoločenstiev asociácie Anthoxantho-Agrostietum, na ktoré sa viažu živočíšne spoločenstvá, najmä bezstavovcov. Príležitostne sa tu zdržiava aj vlk a medveď.''
Tretia svetová vojna
Tretia svetová vojna je hojne používané označenie pre prípadný hypotetický globálny vojnový konflikt, ktorý by v budúcnosti mohol nastať. Hoci vojny prebiehali v celých dejinách ľudstva, pričom tie významnejšie boli pomenované (napríklad tridsaťročná vojna, vojny o španielske dedičstvo, sedemročná vojna, zimná vojna, vojna vo Vietname alebo napoleonské vojny), až s príchodom globalizácie vzniklo označenie svetová vojna pre konflikt, ktorého sa zúčastní väčšina štátov sveta.
Vzhľadom na rozvoj vojenskej techniky možno usudzovať, že v prípadnej tretej svetovej vojne by mohli byť nasadené zbrane hromadného ničenia, akými sú napríklad jadrové zbrane alebo biologické zbrane. Tento scenár napr. reálne hrozil v období studenej vojny. K tretej svetovej vojne sa preto vzťahuje slávny citát Alberta Einsteina: „Neviem, čím sa bude bojovať v tretej svetovej vojne, ale v štvrtej to budú polená a kamene.“
Niektorí historici termín tretia svetová vojna používajú pre studenú vojnu a pre možnú ďalšiu budúcu vojnu používajú termín štvrtá svetová vojna.
Conflans-en-Jarnisy (obec)
Conflans-en-Jarnisy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kozí Vrbovok
Kozí Vrbovok je obec na Slovensku v okrese Krupina.
Polohopis
Leží v centrálnej časti Krupinskej planiny, v údolí potoka Vrbovok. Je vzdialená juhovýchodne od Krupiny a prístupná po ceste III/2565 cez Bzovík alebo Trpín. Veľký Krtíš je vzdialený juhovýchodne, Zvolen  severne a Šahy  juhozápadne.
Dejiny
Dejiny mnohých osád v okolí sú spojené s kláštorom v Bzovíku, ktorý je od Kozieho Vrbovku vzdialený len okolo. Kláštor napadli a ovládli mongolské hordy počas ich vpádu do Uhorska v roku 1241. Najstaršia písomná zmienka o Kozom Vrbovku sa zachovala v listine Bela IV. z roku 1262, ktorou obec daroval rodine Kaza. Neskôr sa dostala do majetku pánov zo Bzovíka. V roku 1433 bol kláštor napadnutý Husitmi, ktorí vyrabovali aj okolité usadlosti a obce. Obyvatelia sa živili najmä poľnohospodárstvom a vinohradníctvom, no výraznou mierou do ich životov zasahovali epidémie (mor v roku 1644), či rabovanie vojenských oddielov (Tököliho oddiely v roku 1681 vyvraždili celý kláštor). K veľkým škodám prišlo aj počas bojov koncom 2. svetovej vojny, počas ktorej boli 6. obyvatelia odvlečení do Nemecka. Počas prechodu frontu bolo niekoľko domov vypálených, mnohé boli poškodené.
Zavedenie elektrického prúdu do obce prebehlo v roku 1947 a už v tom čase prebiehala výrazná premena obce. Pôvodné slamené strechy vymizli, budovali sa nové domy a družstevné objekty. Bol vybudovaný vodovod, predajňa Jednoty, materská škola, Dom smútku, prebehla regulácia potoka a dokončená bola vodná nádrž s rozlohou 20 ha. Upravené boli cesty, miestny cintorín vrátane oplotenia, a v roku 1964 sa začala výstavba školskej budovy s jednotriedkou pre 1. stupeň a učiteľským bytom. Prevádzka školy bola ukončená v roku 1980 a deti prešli do školy v Bzovíku. Pre nedostatok detí bola zatvorená aj materská škola. Budova bývalej ZŠ bola rekonštrukciou premenená na kultúrny dom.
Kultúra
Kozí Vrbovok patrí do hontianskeho regiónu, čomu v minulosti zodpovedala aj typická hontianská architektúra. Domy boli tradične trojpriestorové s izbou, kuchyňou a komorou, na ktoré často naväzovali hospodárske stavby s maštaľami, chlievmi, sýpkou a podobne. Sedlovú strechu pokrývala slama, múry boli najčastejšie z kameňa, spájaného hlinovo-pieskovou zmesou. Až po 2. svetovej vojne sa vo väčšom rozsahu začali využívať tehly a škridly. Kolektivizáciou sa výrazne zredukoval domáci chov zvierat a obhospodarovanie pôdy, čím schátrali mnohé hospodárske budovy.
Odev patril do senohradskej skupiny, tradície zastupovali najmä vinšovačky, šibačky, stavanie májov a podobne. Zvyky sa udržujú aj pri krstení, svätom prijímaní, svadbe či pohrebe.
Šport
Kozí Vrbvok je pravidelným účastníkom futbalového turnaja o Pohár starostu obce, kde o trofej bojujú s obcami Jalšovík, Zemiansky Vrbovok a Čekovce. Turnaj sa koná každý rok v inej obci.
Snemovňa národov Federálneho zhromaždenia
Snemovňa národov Federálneho zhromaždenia (SN FZ) bola jednou z dvoch rovnoprávnych komôr parlamentu ČSSR a ČSFR Federálneho zhromaždenia v rokoch 1969-1992. Snemovňa národov reprezentovala zásady prijaté v rámci federalizácie Česko-Slovenska, kedy tu boli rovnomerne zastúpené obe nové republiky, 150 kresiel, ktoré snemovňa mala boli obsadzované priamou voľbou z Česka a zo Slovenska po 75 poslancoch. Funkčné obdobie končilo spolu so Snemovňou ľudu (teda až na výnimky na začiatku a konci fungovania snemovne po piatich rokoch). Snemovňa národov bola uznášaniaschopná pri účasti nadpolovičnej väčšiny poslancov.
Anton Kučmín
Anton Kučmín (* 7. jún 1984, Ilava) je slovenský atlét, reprezentant Slovenska na olympijských hrách v Londýne v disciplíne chôdza na 20 km. Kučmínov domáci klub je VŠC Dukla Banská Bystrica. Jeho trénerom je Juraj Benčík.
Pomník zavraždeným Židom Európy
right|thumb|Pomník
Anton Kučmín
Na LOH 2012 v disciplíne chôdza na 20 km s časom 1:22:25 hod dosiahol 23. miesto, čím prekonal svoj osobný rekord a aj dovtedajšie najlepšie umiestnenie slovenského chodca na olympijských hrách.
Externé odkazy
Profil na stránke olympiády
Pomník zavraždeným Židom Európy
Pomník zavraždeným Židom Európy (po nemecky: Denkmal für die ermordeten Juden Europas) je pamätník židovským obetiam holokaustu. Nachádza sa v Berlíne.
Výstavba
Pomník je postavený na zvlnenom podklade od 0,5 do 2 stupňov. Na tomto základe architekt paralelne umiestnil presne 2711 betónový kvádrov, rôznych výšok a hrúbok. Hrúbky týchto dutých kvádrov sa pohybujú od 150tich centimetrov vyššie. Výšky sú rozdielne od prízemných kvádrov až po kvádre ktoré dosahujú výšku 4,7 metra. Najťažší kus váži asi 16 ton. Betón je opatrený o špeciálny povrch ktorý vytvára zabezpečenie pred graffitmi. Pomník je tiež obohatený o zeleň, ktorú predstavuje 41 stromov. Zem je dláždená o rozlohe cca a nachádza sa pod úrovňou niektorých susedných ulíc. Uličky ktoré sú vytvorené kvádrami majú šírku 0,95 metra a tak nie je vytvorený priestor pre prirodzený a pohodlný pohyb dvoch osôb vedľa seba. thumb
Náklady
Na vybudovanie pomníka bolo potrebných 27,6 milióna eur a to z prostriedkov štátnej pokladnice. Stavba exteriérovej časti si vyžiadala 25,3 milióna eur a miesto informácie a múzea približne 2,3 milióna eur. Nadácia pod záštitou ktorej je pomník vedený, má ročný rozpočet 2,1 milióna eur a je financovaný zo štátneho rozpočtu ministerstva kultúry. Prevádzka stavby bola ročne podfinancovaná asi o 600 000 eur. Wolfgang Thierse, ako takzvaný predseda pomníka, sa zasadil o zvýšenie rozpočtu najmenej o 2,7 milióna eur ročne. Teda pomník si vyžadoval väčšie náklady na prevádzku ako bolo predpokladané. Nielen samotná prevádzka ako taká si vyžiadala väčšie financie, ale bolo to spôsobené aj tvorbou trhlín, ktoré vznikli na približne 400 kusoch betónových kvádrov. Pomník museli verejnosti uzavrieť a vykonať nevyhnutné sanačné opravy.
Vysvetlenie – pokusy
2711 kusov betónových monolitov pripomína náhrobné kamene. Majú predstavovať paralelu medzi pomníkmi a sarkofágmi. Staré hroby Židov, židovské cintoríny, totižto vytvárali katakomby ako napríklad „Olejové hory“ v Jeruzaleme. Takisto v dnešnej dobe Židia nepália sviečky ale úctu zosnulým vzdávajú ukladaním kamienkov na náhrobný kameň.
Židia boli počas 2 sv. vojny masovo upálení v koncentračných táboroch a následne ich popol rozsypali po poliach či riekach. Drvivej väčšine zosnulých nebolo dopriate hrobu či pomníka. Architekt svojim dielom takto dáva možnosť vzdať úctu všetkým zavraždeným a miesto pre spoločný posledný odpočinok. Tmavo sivá farba betónových blokov má pripomínať popol po zosnulých.
Zdanlivosť kolísajúceho priestoru má evokovať „pocit neistoty“.
Peter Eisenman : „ Rozmer a miera holokaustu tvoria každý pokus, prostredníctvom tradičných prostriedkov reprezentovať beznádejnú opovážlivosť ..... Náš pomník sa pokúša vyvinúť novú myšlienku nostalgickej spomienky.... Dnes môžeme minulosť pochopiť len cez manifestáciu súčasnosti....
Architekt Peter Eisenman toto miesto označil tiež ako „place of no meaning“.
Názory na dielo
Wolfgang Thierse (predseda spolkového snemu a. D.) : „Pomník nie je kamenným ukončením nášho verejného zaobchádzania s našou nacistickou históriou.“
Peter Eisenman (architekt – tvorca pomníka) : Som síce New York-čan, ale odo dneška je časť mojej duše stále tu v Berlíne.“
Adolf Munch (prezident berlínskej akadémie umenia) : „Zatiaľ sa cítim premožený a bezradný. Asi to tak má byť.“
4288 1989 TQ1
4288 1989 TQ1 je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil Takuo Kodžima 8. októbra 1989.
Riečka
Riečka môže byť:
Suetonius
Gaius Suetonius Tranquillus (* okolo 70 – † po 130), známy tiež ako Suetonius, bol rímsky historik a životopisec pôsobiaci za vlády cisárov Trajána a Hadriána.
Život
Suetonius sa narodil v nie príliš bohatej jazdeckej rodine ako syn Suetonia Laeta, ktorý pochádzal pravdepodobne z Hippa Regia (dnes Annaba v Alžírsku) a bojoval v bitke pri Bedriacu (69) na strane cisára Othona. Spočiatku sa pravdepodobne venoval právnickej činnosti v Ríme, ale jeho záujem o históriu si povšimli Plínius Mladší a neskôr veliteľ prétoriánskej gardy Septicius Clarus, ktorí sa postarali o uvedenie Suetonia na cisársky dvor.
Belgodère (kantón)
Belgodère je francúzsky kantón v obvode Calvi v departemente Haute-Corse v regióne Korzika. Tvorí ho 19 obcí.
Suetonius
Život
O Suetoniovej kariére na dvore máme len skromné údaje. Plínius mu pomohol získať malý statok v Itálii a neskôr vymohol u cisára i tzv. právo otca troch detí (ius trium librorum), hoci Suetonius bol bezdetný. Suetonius sprevádzal Plínia v jeho úrade prokonzula v Bitýnii v rokoch 110 – 112. Po tomto dátume zastával na dvore úrad správcu verejných knižníc a neskôr vedúceho cisárskej kancelárie a archívov.
Roku 122 došlo medzi Suetoniom a cisárom Hadriánom k roztržke (dôvodom malo byť neúctivé správanie voči cisárovnej Vibii Sabine). Spisovateľ bol prepustený z cisárskych služieb a tým sa všetky údaje o jeho živote končia.
Dielo
Suetonius bol autorom neobvykle širokého diela, z ktorého sa až na výnimky nič nedochovalo. Celý súbor býva niekedy označovaný Prata či Pratum (Lučina), čo má naznačiť rôznorodosť Suetonovho materiálu.
De vita Caesarum
De vita Caesarum (O živote cisárov, prekladané tiež ako Životopisy dvanástich cisárov) je jediné Suetonovo dielo, ktoré sa do súčasnosti zachovalo takmer neporušené. Chýba nám len venovanie Septiciovi Clarovi a úvod prvej kapitoly. Historik v ňom rozoberá postupne životy dvanástich prvých cisárov: zakladateľa julsko-klaudiovskej dynastie Iulia Caesara, Augusta, Tiberia, Caligulu, Claudia a Nerona – tým sa julsko-klaudiovská dynastia končí -, ďalej troch uzurpátorov Galbu, Othona a Vitellia a troch cisárov flaviovskej dynastie, Vespasiana, Tita a Domitiana.
Suetoniova životopisná historiografia dáva vzniknúť novému historiografickému žánru, ktorý sa stane v nasledujúcich obdobiach rímskej literatúry nesmierne populárny. Každou osobnosťou sa zaoberá podľa pevne stanovenej schémy – najprv uvádza pôvod jej rodiny a okolnosti narodenia, chronologický prehľad význačných udalostí až do získania cisárskej hodnosti. V tomto okamihu začína Suetonius preberať cisárske činy podľa vecného hľadiska, nie chronológie, pričom uvádza najprv ich klady a potom zápory. Tieto pasáže pritom dopĺňa početnými citáciami a anekdotami zo života. Každá kapitola končí popisom okolností smrti a jej dozvukov, fyzickým popisom osoby a jej zdravia a jej záľub alebo zlozvykov.
Na rozdiel od „veľkej“ historiografie, nepridržiava sa Suetonius ani chronologického rámca, ako to robili analisti, ani sa nesústreďuje na analýzu jedinej témy, ako to robili analytici, ale vytvára čosi nové – históriu, v ktorej je chronologickým rámcom nie úradné obdobie konzulov ako dosiaľ ale vláda jedného panovníka, a v centre záujmu nie jediný objekt, ale osoba, a to osoba pre cisárske obdobie najpríznačnejšia, sám cisár, ktorý riadi celý štát.
Suetoniovými vzormi pre nový typ historiografie sú oslavné nápisy (elogia) a predovšetkým pohrebné chváloreči (laudationes funebres), ktoré bývali tradične prednášané na počesť zosnulých v tom istom usporiadaní, aké badať u Suetonia.
John Dalton
John Dalton (* 6. september 1766, Eaglesfield, Spojené kráľovstvo – † 27. júl 1844, Manchester) bol anglický fyzik a chemik.
Svoje rozsiahle vedomosti získal ako samouk. Pôsobil ako učiteľ, súkromný učenec a sekretár, od roku 1817 predseda Manchester Literary and Philosophical Society.
Spočiatku sa venoval meteorológii, potom skúmal fyzikálne vlastnosti kvapalín a plynov. V roku 1801 objavil tzv. Daltonov zákon a v tom istom roku aj chemickú teóriu atómu, podľa ktorej majú všetky atómy jedného prvku (na rozdiel od atómov iných prvkov) rovnakú „atómovú váhu“ (atómovú hmotnosť). Toto potvrdilo dovtedajšie pokusy ukazujúce, že pri zlučovaní úmerne narastá hmotnosť výslednej zlúčeniny. Tým sa stal zakladateľom modernej atomistiky. Tieto výsledky zverejnil v diele „A new system of chemical philosophy“. Vymyslel aj sústavu chemických značiek, ale presadila sa sústava od Berzelia.
4324 Bickel
4324 1981 YA1 je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil L. G. Taff 24. decembra 1981.
Veliny
Veliny sú obec v Česku v okrese Pardubice v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 416 obyvateľov, z toho 195 mužov a 221 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 39,8 roka, ženy 40,1 roka).
1958
Narodenia
thumb|upright|[[Sharon Stone (* 10. marec)]] thumb|upright|[[Michelle Pfeiffer (* 29. apríl)]] thumb|upright|[[Madonna (* 16. august)]] thumb|upright|[[Tim Robbins (* 16. október)]] thumb|upright|[[Jamie Lee Curtisová (*22. november)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Frédéric Joliot-Curie († 14. august)]] thumb|upright|[[Wolfgang Pauli († 15. december)]] thumb|upright|[[Lion Feuchtwanger († 21. december)]]
Rudolf Würsching
Rudolf Würsching (*  Slovensko) bol fotograf.
Životopis
Spoluzakladateľ a priekopník fotografie v Banskej Bystrici, kde s → K. Strakom otvoril koncom 50. rokov 19. stor. portrétny ateliér, ktorý pracoval pod firmou Straka a Würsching a vyhotovoval aj fotografie krajiny. Z ateliéru pochádza dvojica pozoruhodných panoramatických vedút Banskej Bystrice, vytvorených kolážou dvoch snímok (1860). Roku 1870 si založil v Banskej Bystrici výrobňu pohľadníc s motívmi mesta a krajiny.
Beaumont-en-Auge
Beaumont-en-Auge je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 459 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grussenheim
Grussenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Calenzana (kantón)
Calenzana je francúzsky kantón v obvode Calvi v departemente Haute-Corse v regióne Korzika. Tvorí ho 6 obcí.
Cons-la-Grandville
Cons-la-Grandville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Expo
thumb|Paríž (1855) thumb|Chicago (1893) thumb|Seattle (1962) thumb|Brisbane (1988) Expo, alebo Svetová výstava je veľká medzinárodná výstava priemyslu a kultúry jednotlivých krajín, ktorá sa koná v období po niekoľkých rokoch už od polovice 19. storočia. Oficiálnym usporiadateľom je Bureau of International Expositions (BIE).
Zelená jaskyňa
Zelená jaskyňa je prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Dobšiná v okrese Rožňava v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1994 a naposledy novelizované v roku 2012. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Jaskyňa prístupná návštevníkom za účelom zotavenia a poznávania jej prírodných a historických hodnôt.
Maurícius
Maurícius, dlhý tvar Maurícijská republika (bývalý slov. názov: Maurítius), je ostrovný štát ležiaci v juhozápadnej časti Indického oceánu, v súostroví Maskarény. Rozprestiera sa približne východne od ostrova Madagaskar a jeho rozloha je  (vrátane priľahlých ostrovčekov). Tento hornatý, pôvodom vulkanický ostrov je dlhý a  široký. Podnebie je tropické. Na Mauríciu žije viac ako jeden milión obyvateľov, čo z neho robí najhustejšie obývanú krajinu Afriky.
Dejiny
thumb|left|Bertrand François Mahé Prvý písomný záznam o objavení ostrova pochádza z roku 975 nášho letopočtu, a to od arabských moreplavcov. V roku 1507 ostrov navštívili Portugalci, no nepokúsili sa o jeho osídlenie. V roku 1598 sa sem dostali Holanďania a ostrov pomenovali po ich panovníkovi, princovi Mauriceovi Van Nassau. Ich pozornosť pritiahli hlavne ebenové lesy, ktorých drevo bolo v Európe vysoko cenené. Holandskí prisťahovalci na Mauríciu zaviedli plantážové hospodárstvo. Pri pokusoch o osídlenie však museli čeliť rôznym prekážkam, vrátane útokov pirátov, cyklónov a chorôb, čo vyústilo v roku 1710 do opustenia ostrova.
O päť rokov neskôr tu pristáli Francúzi, v roku 1721 sa ujali vlády a prevzali kolóniu do vlastných rúk. Z ostrova vyvážali afrických otrokov. Maurícius zaznamenal výrazný rozvoj, až keď sa do úradu guvernéra dostal Bertrand Francois Mahé, ktorý sa zaslúžil o transformáciu hlavného mesta na moderný prístav, výstavbu dopravnej infraštruktúry, i o začatie extenzívneho pestovania cukrovej trstiny, ktorá je dodnes hlavným obchodným artiklom tohto ostrovného štátu.
V roku 1810 ostrov dobyli Briti, ktorí povolili obyvateľstvu ponechať si francúzske zákony, tradície i jazyk. Nasledovalo obdobie mieru a stability. V roku 1835 bolo zrušené otroctvo a na ostrov začala prúdiť lacná pracovná sila z Indie.
Maurícius získal nezávislosť v roku 1968 a od roku 1992 je republikou v rámci Commonwealthu. Od získania nezávislosti sa Maurícius premenil z nízkopríjmovej krajiny na krajinu so stredným príjmom a zaznamenal veľké pokroky v oblasti distribúcie príjmov, predpokladanej dĺžky života obyvateľstva a detskej úmrtnosti.
Politika
Maurícijská republika je parlamentnou demokraciou s 5-ročným volebným obdobím. Hlavou štátu je prezident, ktorý má najmä reprezentačnú funkciu. Výkonná moc je v rukách premiéra, ktorý stojí na čele kabinetu. Maurícijské právo je založené na zmesi anglického a francúzskeho práva.
Maurícius je rozdelený na 9 administratívnych celkov, pričom priľahlý ostrov Rodriguez tvorí desiaty.
Geografia
Na tomto ostrove sopečného pôvodu, ležiacom v Indickom oceáne, prevláda tropické oceánske podnebie. Teplota mora dosahuje až 27 °C. Najvyšším vrchom je Piton de la Riviére Noire s nadmorskou výškou 826 m. Pozdĺž pobrežia s početnými zátokami a bielymi piesčitými plážami sa tiahnu koralové útesy. Pôvodná bujná vegetácia dažďového pralesa sa zachovala už len na chránených územiach. Ľahko dostupné sú prírodné rezervácie Riviére Noire a Aigrettes. Maurícius je známy hlavne vďaka tomu, že bol jediným známym miestom výskytu dnes už vymretého vtáka Dodo (oficiálne dront maurícijský, Raphus cucullatus)
Hospodárstvo
vľavo|náhľad|Význam má [[cestovný ruch, na obrázku je pláž pri myse Cap Malhereux na severe ostrova]] Maurícius je typická malá ostrovná ekonomika, ktorú sa však podarilo diverzifikovať. K pôvodnému jednostrannému zameraniu na pestovanie a spracovanie cukru (z cukrovej trstiny) pribudol ľahký priemysel a hlavne turistický ruch. V súčasnosti vláda investuje do rozvoja informačných a komunikačných technológií.
Poľnohospodárstvo má stále dôležité postavenie. Cukrová trstina sa pestuje na 90 % poľnohospodárskej pôdy a predstavuje 15% exportov. Ďalšími exportnými plodinami sú ananás, mango a liči. Zabratie pôdy a jej využitie na plantáže cukrovej trstiny spôsobilo nedostatok domácich potravín, ktoré sa musia importovať. Významný je napr. dovoz ryže. Úspech zaznamenáva pestovanie kvetov a rybolov. Úbytok rýb v okolitých vodách sa krajina snaží s pomocou Japonska a Austrálie nahradiť umelým chovom.
V oblasti priemyslu, krajina spracúva a vyváža textílie, kožené výrobky, bižutériu a polodrahokamy. Časť priemyselných podnikov sa venuje spracovaniu poľnohospodárskych surovín. Nedostatok energie sa rieši dovozom a spaľovaním ropy. Veľký význam má finančný sektor. Maurícius láka zahraničné investície poskytovaním rôznych výhod. Vláda ponúka potenciálnym investorom finančné dotácie, daňové a colné výnimky.
Obyvateľstvo
Na Mauríciu žije viac ako milión obyvateľov. Obyvateľstvo je tvorené najmä potomkami Indov (70 %), ktorí sa v 19. storočí dali naverbovať na prácu na plantážach cukrovej trstiny. Okrem toho žijú na Mauríciu aj kreoli (27 %), zvyšok tvoria Európania a Číňania. Úradným jazykom je angličtina. Medzi neoficiálne jazyky patrí kreolčina, hindčina a urdčina.
Chryseis (dcéra Chrysa)
náhľad|Odyseus vracia Chrýseovnu jej otcovi, autor: [[Claude Lorrain, 1644]] Chryseis alebo Chryséis alebo Chrýseovna (Chryseis/iný prepis: Chryséis) je v gréckej mytológii dcéra Apolónovho kňaza Chrysa z mýsijského mesta Chrýsy.
Chrýseovna žila v mýsijských Tébach, keď ju Achilleus aj s niekoľkými inými dievčatami zajal počas jednej z výprav, ktorými achájskemu vojsku cestou do Tróje zabezpečoval jedlo a korisť. Pri rozdeľovaní zajatkýň ju potom dali veliteľovi achájskych vojsk Agamemnónovi. Krásna dievčina sa Agamemnónovi zapáčila a keď prišiel onedlho do achájskeho tábora jej otec, aby ju vykúpil, aj napriek ponúknutému vysokému výkupnému, ju Agamemnón jej otcovi nevydal a s urážkami ho vyhnal.
Nešťastný Chryses sa nato v modlidbách obrátil na boha Apolóna s prosbou, aby Achájcov potrestal. Apolón svojho služobníka vypočul a na achájske vojsko zoslal mor. Keď Amamemnón ani potom nič nepodnikol, aby si boha udobril, Achilleus zvolal snem, na ktorom veštec Kalchas vyhlásil, že hnev boha Apolóna odvrátia len vtedy, keď Agamemnón Chrýseovnu jej otcovi vráti a ospravedlní sa mu. Agamemnóna slová Kalchanta veľmi nahnevali a slovne na neho zaútočil a keď sa Achilleus Kalchanta zastal, osopil sa aj na neho a hrubo ho urazil. Po prudkej výmene názorov Agamemnón napokon Chrýseovnu v záujme záchrany vojska pred morom vydal, ale aby urobil Achilleovi naprotiveň, vybral si za ňu náhradu, jeho milenku Bríseovnu.
Achilleus sa rozhodnutiu hlavného veliteľa podriadil, ale keď videl odchádzať plačúcu Bríseovnu vyhlásil, že nebude bojovať. Tak sa stala Bríseovna príčinou veľkého sporu medzi Agamemnónom a Achilleom, ktorý Trójania využili. Najbližšiu bitku vyhrali a ohrozili aj achájske lode na pobreží.
Veselí (okres Pardubice)
Veselí je obec v Česku v okrese Pardubice v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 366 obyvateľov, z toho 181 mužov a 185 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,1 roka (muži 40,9 roka, ženy 43,3 roka).
Alexandr Sergejevič Puškin
Alexandr Sergejevič Puškin (* 6. jún 1799, Moskva – † 10. február 1837, Petrohrad) bol ruský romantický básnik a prozaik.
Život a dielo
Po otcovi Sergejovi Ľvovičovi pochádzal zo starého šľachtického rodu, matka Nadežda Osipovna bola vnučkou černocha Ibrahima Hannibala, krstného syna a obľúbenca cára Petra Veľkého. Mal ešte dvoch súrodencov: sestru Oľgu a brata Leva. Už ako dieťa mal rád knihy a zaujímal sa o literatúru. V roku 1811 vstúpil do lýcea v Cárskom sele, prestížneho učilišťa pre budúcu ruskú elitu. Tam sa začína rozvíjať jeho básnický talent. V roku 1817 zložil maturitné skúšky a zamestnal sa na ministerstve zahraničných vecí.
V Petrohrade vstupuje do literárneho spolku Arzamas a dostáva sa do víru veľkého sveta, spoznáva liberálne myšlienky prichádzajúce z Francúzska. Schádza sa so spolkom Zelená lampa. Od intímnej lyrickej tvorby prechádza k básňam oslavujúcim slobodu ducha a mysle. V roku 1820 bol z Petrohradu vypovedaný pre svoje satirické básne. Istý čas žil na juhu Ruska a na rodinnom statku pri Pskove. Cestuje po Kryme a Kaukaze. V Kišiňove nadväzuje kontakty s neskoršími dekabristami. Ešte v ten istý rok vyšla jeho lyrická poéma Ruslan a Ľudmila a zároveň dokončuje poému Kaukazský zajatec.
náhľad|Puškinova podobizeň na [[rubeľ|jednorubľovej minci.]] V roku 1823 je po intervenciách priateľov preložený do Odesy pod kuratelu kniežaťa Voroncova. Píše poému Bachčisarajská fontána a Cigáni. Začína písať svoje vrcholné dielo – Eugena Onegina. V roku 1825 dokončil tragédiu Boris Godunov, žartovnú poému Gróf Nulin a ďalej pokračuje v písaní Eugena Onegina.
V decembri 1825 umrie cár Alexander I. a v Petrohrade vypukne povstanie dekabristov, zhodou náhod sa ho však Puškin nemôže zúčastniť. V roku 1826 mu nový cár Mikuláš I. povolil pobyt v Moskve, kde Puškin žil pod dohľadom polície a pracoval ako cárov osobný cenzor. Cár odmieta Puškinovu stať O ľudovej výchove, v ktorej sa Puškin snažil pomôcť svojim uväzneným a vyhnaným priateľom – dekabristom; a taktiež cár nepovolí vydať Borisa Godunova.
Neskôr, v roku 1827, sa púšťa do písania románu o svojom pradedovi – Černoch Petra Veľkého. O dva roky na to vydáva poému Poltava a vydáva sa na svoju druhú cestu po Kaukaze. V apríli 1830 žiada o ruku vtedy osemnásťročnú Natáliu Gončarovovú, ktorá bola považovaná za jednu z najoslnivejších petrohradských krásavíc. Odchádza na jej statok Boldino. Medzitým v Rusku vypukne cholera a Puškin je nútený ostať v Boldine a čakať niekoľko mesiacov. Nastáva povestná „boldinská jeseň“ – obdobie najväčšej Puškinovej kreativity. Okrem 40 lyrických básní sa z Boldina vracia s poviedkami, štyrmi malými tragédiami: Skúpy rytier, Mozart a Salieri, Kamenný hosť a Hostina v čase moru, ale najmä s dokončeným románom vo veršoch – Eugen Onegin.
Vo februári 1831 sa žení s Gončarovovou a definitívne sa sťahuje do Petrohradu. Opäť pracuje ako ministerský úradník a študuje v cárskych archívoch materiály k historickej práci o Petrovi Veľkom. Nasledujúci rok sa stáva otcom – narodila sa mu dcéra Mária, nasleduje dcéra Natália a synovia Alexander a Grigorij. V roku 1833 udelil cár Puškinovi najnižšiu dvorskú hodnosť, aby Puškinova manželka, ktorej sa otvorene dvoril, mala prístup na všetky dvorské plesy. Medzitým Puškin odchádza na Ural zbierať informácie k dejinám Pugačovovej vzbury. Dokončuje novelu Piková dáma a svoju vrcholnú poému Medený jazdec.
Zomiera 10. februára 1837 po zranení, ktoré utŕžil v súboji s Georgesom d'Anthèsom dva dni predtým.
Výberová bibliografia
Do slovenského jazyka Puškinovu poéziu a prózu prekladali Janko Jesenský, Ivan Kupec, Milan Rúfus, Július Lenko a najnovšie Ján Ferenčík, Ján Buzássy a Ján Štrasser.
Voľby do Európskeho parlamentu
Voľby do Európskeho parlamentu sa konajú každých päť rokov na základe všeobecného hlasovacieho práva. Právo voliť do Európského parlamentu, priamo volenej inštitúcie Európskej únie (EÚ), majú všetci občania EÚ, teda každý občan niektorého členského štátu EÚ.
Posledné voľby do Európskeho parlamentu v roku 2019 sa uskutočnili v 28 členských štátoch EÚ v dňoch 23. až 26. mája 2019. Nových 705 europoslancov reprezentuje zhruba 500 miliónov Európanov.
Prvé priame voľby do Európskeho parlamentu sa uskutočnili v roku 1979. Dovtedy boli europoslanci vysielaní z národných parlamentov jednotlivých krajín EÚ.
Volebný systém
Európske voľby nemajú jednotné pravidlá. Každý členský štát si môže zvoliť vlastný systém volieb, ktorý však musí spĺňať tri podmienky:
Pridelenie kresiel členským štátom vychádza zo zásady degresívnej proporcionality - to znamená, že hoci sa berie do úvahy počet obyvateľov jednotlivých krajín, menšie štáty si volia viac europoslancov než im prislúcha podľa počtu obyvateľov. Keďže počet poslancov pre jednotlivé krajiny EÚ vyplýva z dojednaných zmlúv, neexistuje vzorec, ktorým by sa členským štátom prideľovali kreslá. So zmenami musia jednomyseľne súhlasiť všetky krajiny EÚ.
Hrebeňová prilba
right|thumb|Rímsky legionár s hrebeňovou prilbou, 3. - 4. stor. Hrebeňová prilba bola neskororímska prilba a súčasť rímskej uniformy v 3. - 7. storočí.
Rimania túto prilbu prevzali od Peržanov a sčasti ju romanizovali koncom 3 stor. Tento typ prilby bol jednoduchý na výrobu a aj pomerne lacný, preto nahradil dovtedy používané legionárske prilby typu Galea.
Názov hrebeňová vznikol preto, lebo sa skladala z dvoch častí, ktoré boli spojené tzv. centrálnym hrebeňom. Prilby mali aj chrániče krku a lícnice, no vo väčšine prípadoch iba výstelkové a nie kovové. Z predošlých čias ostal zvyk, že jazdecké prilby nemali otvor na uši, zatiaľ čo ich pechotné typy mali. Nevylučuje sa, že sa prilby bez otvorov používali aj v ťažkej pechote. Kavaléristické (alebo ťažkopechotné) typy mali aj chránič nosa. Centúrioni (nazývaní v tej dobe Centenári) mali výrazný veľký hrebeň, pripomínajúci chochol.
Najslávnejšie nálezy týchto prilieb boli v meste Intercisca (Maďarsko) a v meste Dura Europos na východe ríše. Modely z 3 stor. majú časté umelecké motívy, ako motívy očí, či nekresťanské znaky kríža. Existujú aj generálske prilby tohto typu (známy je aj nález z Aquinca (Budapešť).Generálske typy mohli byť vyrobené aj z bronzu, či iného drahšieho kovu a často sa na nich vyskytujú rôzne drahokamy. Avšak generálske prilby úplne nenahradili doposiaľ používané Atticy. V 5 stor. táto prilba postupne ustupovala novému typu, Spangenhelm. Prilba sa po páde západu používala aj vo Východnom (Byzantskom) impériu.
Filip VI.
Filip VI. môže byť:
Michael Hill
Michael Hill (* 30. jún 1974, Sydney, Austrália) je bývalý austrálsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP vo štvorhre.
4374 Tadamori
4374 Tadamori je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavili japonskí astronómovia Kenzó Suzuki a Takeši Urata 31. januára 1987.
Gueberschwihr
Gueberschwihr je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Patriot (album)
Patriot je deviaty štúdiový album slovenskej rockovej kapely Tublatanka vydaný v roku 2005 Monitorom EMI Czech Republic s.r.o.
Tlačová agentúra Slovenskej republiky
náhľad|Sídlo na Dúbravskej ceste 14 v Bratislave
TASR vznikla 1. apríla 1992 odčlenením od Česko-slovenskej tlačovej agentúry pod provizórnym názvom "Česko-slovenská tlačová agentúra Slovenskej republiky"; zvyšná Česko-slovenská tlačová agentúra potom čoskoro zanikla a 15. 11. 1992 z nej vznikla Česká tisková kancelář.
TASR bola donedávna štátnou organizáciou, až 23. septembra 2008 bola transformovaná na verejnoprávnu inštitúciu. TASR sa definuje ako "verejnoprávna, národná, nezávislá, informačná inštitúcia, ktorá poskytuje službu verejnosti v oblasti spravodajstva".
TASR prevádzkuje spravodajský internetový portál Teraz.sk, ktorý je prístupný verejnosti od 7. marca 2012.
18. septembra 2012 spustila tlačová agentúra nový portál Webmagazin.sk, ktorý je prepojený so spravodajským portálom Teraz.sk.
Správna rada
Správna rada ako dozorný orgán verejnoprávneho média dohliada na plnenie úloh, ktoré tlačovej agentúre vyplývajú zo zákona. Rada volí a odvoláva generálneho riaditeľa. Okrem iného tiež schvaľuje dlhodobé plány a koncepcie rozvoja, návrh rozpočtu či účtovnej uzávierky, výročnú správu o činnosti a hospodárení, návrhy na podnikateľské zámery, kontroluje hospodárenie agentúry a nakladanie s jej majetkom. Prerokúva tiež sťažnosti týkajúce sa činnosti agentúry.
Správna rada má päť členov a je zložená z odborníka v oblasti práva, odborníka v oblasti ekonómie, odborníka v oblasti žurnalistiky a odborníka v oblasti informačných technológií, ktorých volí a odvoláva Národná rada Slovenskej republiky. Piateho člena volia a odvolávajú zamestnanci agentúry zo zamestnancov tlačovej agentúry v pracovnom pomere. Ćlenom správnej rady nemôže byť generálny riaditeľ. Funkčné obdobie člena správnej rady je päť rokov a možnosťou opätovného zvolenia, najviac na dve po sebe nasledujúce funkčné obdobia.
2019 – marec 2021
Predsedom Správnej rady TASR bol členovia:
2014 – 2019
Radu tvoril predseda Vladimír Masár (ekonómia), podpredseda Boris Chovanec (právo), Peter Alakša (informačné technológie), Ján Sand (žurnalistika) a Richard Kvasňovský.
== Generálni riaditelia == PhDr. Vladimír Puchala. Vznik funkcie: 18.07.2017 - doteraz
Babiná (okres Zvolen)
Babiná je obec na Slovensku v okrese Zvolen.
Cosnes-et-Romain
Cosnes-et-Romain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Portoriko
Portoriko (po španielsky a po anglicky: Puerto Rico [doslova: „bohatý prístav“], do r. 1932 Porto Rico) je ostrov a politicky tzv. nezačlenené (unincorporated) územie USA, ktoré má vo vzťahu k USA postavenie tzv. „spoločenstva“ (commonwealth) resp. po španielsky „slobodného a pridruženého štátu“ (estado libre asociado). Pri amerických prezidentských voľbách z roku 2012 sa Portoriko v pridruženom referende vyslovilo za plné členstvo v rámci federácie Spojených štátov.
Cosnes-et-Romain
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Portoriko
Geografia
Portoriko sa nachádza v Karibiku medzi Karibským morom a Severoatlantickým oceánom, východne od Dominikánskej republiky. Jeho zemepisná šírka je 18 15 N a dĺžka 66 30 W. Maximálna dĺžka z východu na západ (z Punta Puerca do Punta Higuero) je, maximálna šírka zo severu na juh (od Isabella po Punta Colón) je.
Cosnes-et-Romain
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Václav Dusil
Václav Dusil (* 30. december 1884, Hejčín, dnes časť Olomouca, Česko† 28. december 1960, Olomouc, Česko) bol dôstojník československej armády. Pôsobil v Poprade a vo Vysokých Tatrách, kde aktívne spolupracoval so športovými a turistickými organizáciami a bol činný ako novinár.
Portoriko
Geografia
Portoriko napriek nie veľkej rozlohe je miestom množstva bohatstva viac prírodného charakteru. El Yunke je prírodná rezervácia a zároveň jediný tropický dažďový prales na území USA. Nájdete v ňom množstvo chránených živočíchov a rastlín. Značná časť z nich je endemická.
Václav Dusil
Životopis
Po skončení prvej svetovej vojny 15. decembra 1918 na pancierovom vlaku prišli do Popradu prvé československé jednotky tvorené príslušníkmi Československých légií. Vojaci novovytvorenej československej armády začali obsadzovať strategické miesta v novej Československej republike. Do Popradu prišla 6. januára 1919 Horská brigáda. Jej príslušníkom bol nadporučík - veliteľ 3. roty 7. horského práporu, od roku 1920 štábny kapitán Václav Dusil, neskôr major a podplukovník. Krátko po príchode sa príslušníci brigády nasťahovali do Popradu a do barakov v bývalom vojenskom lazarete, ktorý rokoch 19151917 postavila Rakúsko-Uhorská vojenská správa v Tatranských Matliaroch. Netrvalo dlho a Václav Dusil začal s vojakmi chodiť do vysokohorského prostredia. Bol výborným lyžiarom a zakrátko so svojimi priateľmi na lyžiach urobil viacero túr do tatranských dolín. Nadriadených presvedčil, že príslušníci horskej brigády potrebujú nielen dobrý výcvik v horách, ale musia vedieť dobre lyžovať. Spracoval metodiku lyžiarskych výcvikov, pohybu a prežitia v horách. Vo februári - marci 1920 boli vojaci, okrem dlhých lyžiarskych pochodov, napríklad z Dolného Smokovca na Poľský hrebeň, k Temnosmrečianskym plesám, na Kôprovské sedlo, k Hincovým plesám, schopní absolvovať túry na Lomnický hrebeň,  Rysy i Širokú vežu. Horský prápor č. 4 dokonca prešiel cez Kôprovské sedlo aj s delostrelectvom. Guľomety a rozobrané delá niesli na chrbtoch somáre. náhľad|Votrubova chata
Portoriko
Hlavné mesto - San Juan
Hlavným mestom Portorika je San Juan (založené v r. 1508 Juanom Ponce de Leónom) Hlavné mesto má najmä na pobreží miesta bohaté na historické budovy a stavby. Napríklad veľká pevnosť El Morro na severe neďaleko slávnej ulice Fortaleza alebo San Sebastian. To sú miesta, ktoré svedčia o pokusoch iných mocností prebrať Španielsku tieto ostrovy. To sa podarilo až začiatkom minulého storočia USA. San Juan vznikol ako prvé prístavné mesto a časom rástol oveľa rýchlejšie, než ostatné v čase kolonizácie rovnako vyspelé lokality. V San Juan je sídlo vlády, ktorá podlieha USA, a tiež je tu sídlo viacerých spoločností, ktoré na Portoriku fungujú.
Václav Dusil
Životopis
Okrem iného bol poverený zúčastňovať sa na práci Československo-poľskej delimitačnej komisie, ktorá rokoch 19191934 mala za úlohu s konečnou platnosťou vyriešiť spory o novú hranicu s Poľskom, v tomto prípade vytýčiť severnú hranicu v oblasti Západných, Vysokých a Belianskych Tatier, ktorá mala viesť po hrebeni Tatier. Územné nároky Poliakov sa aj navonok prejavovali koncentráciou ich vojska v chatách poľských Tatier. Javorová a Bielovodská dolina boli v oblasti poľského záujmu. A to Václavovi Dusilovi vnuklo myšlienku zabezpečiť hranice s Poľskom prítomnosťou vojakov v tatranských dolinách. Navrhol, aby vojsko postavilo v Doline Bielych plies pod Predným Kopským sedlom chatku s dvomi miestnosťami. Bola dokončená v auguste 1923 a pomenovali ju Votrubova chata na počesť vtedajšieho veliteľa Horskej brigády v Spišskej Novej Vsi generála Jana Votrubu. V roku 1920 inicioval výstavbu vojenského prístrešku alebo chaty pod Rysmi, ktorá sa po ustálení pomerov mala premeniť na civilný objekt. Pri jej výstavbe aktívne pomáhali vojaci. náhľad|Vojenské Zruby, dnes Tatranské Zruby
Vojaci potrebovali v Tatrách stálu a dobre zabezpečenú základňu. Na jej výstavbu Václav Dusil vybral neďaleko Nového Smokovca horskú poľanu. V roku 1923 vojaci postavili prvé drevené zruby. Slúžili ako poľný tábor pre horolezecké kurzy. Boli známe ako „Baraky pri Slavkovskom potoku“. V roku 1926 k nim pribudol dôstojnícky „pavilón“. To už „Baraky“ boli premenované na Vojenské zruby.
Portoriko
Jazyk
Španielčina a angličtina sú oficiálnymi jazykmi, ale španielčina je bezpochyby dominujúca. Angličtinou hovorí asi 1/4 obyvateľov.
Václav Dusil
Životopis
Okrem vojenských povinností začal byť od roku 1920 aktívny aj v športových a turistických organizáciách, viedol informačnú kanceláriu Tatranskej komisie Klubu československých turistov ( KČST). Ako podpredseda Tatranskej komisie KČST vypracoval v roku 1921 projekt značkovaných turistických chodníkov vo Vysokých Tatrách. Pri výstavbe chodníkov a ich údržbe a značkovaní zorganizoval pomoc vojakov. Osobitný podiel mali vojaci na výstavbe Tatranskej magistrály. Bol poverený kontrolou práce horských vodcov, podchytil 21 vodcov z podtatranských dedín a spolu so svojim pobočníkom Františkom Münsterom pripravil ich preskúšanie, doplnenie výstroja, postaral sa, aby dostali nové vodcovské odznaky, vodcovské knižky a jednotné odevy. Spracoval zásady prevádzky záchranných staníc, metodiku záchranných akcií a v roku 1926 predstavil svoju víziu záchrannej služby vo Vysokých Tatrách. Angažoval sa ako spoluzakladateľ a funkcionár Športového klubu Vysoké Tatry, Slovenskej župy Zväzu lyžiarov a ako zástupca armády pôsobil v komisii pre zriadenie Tatranského národného parku. Major Dusil bol iniciátorom prvého tatranského lyžiarskeho filmu, v ktorom aj účinkoval. Bol spoluzakladateľom týždenníka Z Tater a slovenských lázní v rokoch 1925 - 1930 bol jeho stálym spolupracovníkom a autorom mnohých článkov s turistickou, horolezeckou a lyžiarskou tematikou.
Portoriko
Zaujímavosti
Z Portorika tiež pochádza viacero známych osobností a spevákov. Napríklad Benitio del Toro, J. Phoenix, Michelle Rodriguez, umelec Davide Vidimari, a ďalší. Na západnom ostrove Mona sa nachádza starý maják z dielne známeho architekta menom Gustav Eiffel, tiež autor Eiffelovej veže a Sochy Slobody z Liberty Island v New Yorku.
Václav Dusil
Životopis
V roku 1934 odišiel z Vysokých Tatier. "Pomohla" mu k tomu nevšedná popularita a jeho kontakt s civilným životom. To neradi videli jeho predstavení. Povýšili ho do hodnosti podplukovníka a preložili do rodného Olomouca.
Portoriko
Zaujímavosti
San Sebastián Street Festival, tiež známy ako "San Se", je veľmi populárna Portorikánska slávnosť, ktorá sa každoročne koná v meste Old San Juan. Ide o štvordňovú udalosť, ktorá začína tretí štvrtok v Januári a trvá do nasledujúcej nedele. Táto slávnosť sa koná na počesť svätého Sebastiana [1] [2] [3]. 20. január je deň, keď katolícka cirkev oslavuje život tohto svätého. Na tomto festivale sa zúčastňuje viac ako 200 000 ľudí a táto udalosť je medzinárodne uznávaná.
Kriminalita
Portoriko je tiež pašeráckym a priekupníckym rajom. Neraz sa práve na Portoriku podarilo odhaliť tranzity drogových trás do USA.
Jim Slater
Jim Slater (* 9. december 1982, Petoskey, Michigan, USA) je bývalý americký hokejový útočník. V rokoch 1998 až 2019 odohral 592 zápasov za Atlanta Thrashers a Winnipeg Jets v National Hockey League (NHL). Meria 188 cm a váži 88 kg (2006). Jeho otec, Bill Slater, bol profesionálny hráč amerického futbalu a člen Národnej futbalovej ligy (NFL).
Klubový hokej
Bol draftovaný Atlantou v prvom kole z 30. miesta, ako prvá voľba Atlanty. 4 sezóny (2001/02 - 2004/05 hral v Central Collegiate Hockey Association za tím Michigan State University. V sezóne 2005/06 sa stal hráčom klubu NHL Atlanta Thrashers, kde hral aj po presťahovaní klubu do Winnipegu.