cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ultimaker
Softvér
Ich prvý softvér bežal pod upravenou verziou Replicator-G. Neskôr to zmenili na Cura, pretože čoraz viac používateľov začalo používať tento softvér v prospech Replicator-G, ktorý bol pôvodne vyrobený s predstavou Makerbotu. Keď hlavný vývojár spoločnosti Cura začal pracovať pre spoločnosť Ultimaker, spoločnosť Ultimaker Cura sa stala hlavným softvérovým produktom spoločnosti Ultimaker. Cura sa rýchlo stala obľúbenou medzi nadšencami 3D tlače. Prieskum YouMagine zistil, že 58% opýtaných používateľov používalo Cura v porovnaní s 23%, ktoré používalo Slic3r. 26. septembra 2017 spoločnosť oznámila, že Cura dosiahla milión používateľov. Toto oznámenie bolo urobené na výstave TCT. S vydaním Cura 4.0 mohli používatelia Ultimakeru zálohovať svoje súbory do cloudu. Od roku 2020 softvér spracovával 1,4 milióna pracovných miest týždenne.
Produkty
Na rozdiel od projektu RepRap sa Ultimaker nezameriava na konečný cieľ vlastnej replikácie. Tlačiarne Ultimaker sú navrhnuté tak, aby umožňovali jednoduchú a bezproblémovú tlač vysokej kvality. Spoločnosť Ultimaker predáva rodinu Ultimaker Original ako súpravu pre domácich majstrov a rodinu Ultimaker 2 a 3 ako vopred zostavené stroje. Jednou z charakteristických vlastností tlačiarní Ultimaker je, že vertikálny pohyb sa dosahuje pohybom tlačovej platformy, nie dýzy. Výrobky sa vyrábajú v troch prevádzkach: Holandsko, USA a Singapur.
Ultimaker Original
alt=Ultimaker 3D printers|náhľad| 3D tlačiarne Ultimaker Ultimaker Original je predchodcom Ultimaker 2 a bol uvedený na trh pár mesiacov po založení spoločnosti. Pretože Ultimaker Original sa predáva ako súprava, musí byť zostavená používateľom a môže byť upravená podľa jeho preferencií. V roku 2012 bol produkt Ultimaker Original ocenený ako najrýchlejšia a najpresnejšia dostupná 3D tlačiareň v časopise MAKE Magazine.
Ultimaker 2
alt=Ultimaker 3D printer printing an object|náhľad| 3D tlačiareň Ultimaker tlačiaca objekt Ultimaker 2 je nástupcom Ultimaker Original a bol vydaný v septembri 2013. Magazín MAKE klasifikoval Ultimaker 2 ako „najlepšiu 3D tlačiareň s otvorenou architektúrou roku 2014“ a označil ju za finalistku v kategórii „Prosumer FFF“.
Ultimaker 2 Go
Ultimaker 2 Go je kompaktným a prenosným dizajn, ktorý je dodávaný s cestovným kufrom pre ľahkú prepravu. Dátum vydania: apríl 2015. Táto tlačiareň spolu s tlačiarňou Ultimaker 2 Extended sú najnovším prírastkom do rodiny tlačiarní Ultimaker. Ocenená 2. miestom v kategórii "Most Portable" v časopise MAKE magazine Digital Fabrication Shootout 2015.
Ultimaker 2 Extended
Dátum vydania: apríl 2015. Ocenená 1. miestom v kategórii "Najlepší veľký formát" v časopise MAKE Magazine Digital Fabrication Shootout 2015. Web 3DForged.com ju ohodnotil ako jednu z top 5 3D tlačiarní. Inak je podobná ako bežný Ultimaker 2, až na jej o 100 mm väčší objem a o niečo väčší rám.
Ultimaker 3 a Ultimaker 3 Extended
Ultimaker 3 bol uvedený na trh 18. októbra 2016 a predstavil profesionálnu 3D tlač s dvojitým vytlačovaním pre stolný počítač. Spoločnosť All3DP ju označila za najlepšiu 3D tlačiareň za rok 2017. V roku 2019 spoločnosť The Mediahq ocenila Ultimaker 3 ako najlepšiu 3D tlačiareň roku 2019 pre nadšencov.
Ultimaker S5
Ultimaker S5 bol predstavený v apríli 2018. Zvýšil plochu zastavania osi X pri zachovaní oblasti zastavania plochy osi Z a zaviedol systém senzoru pohybu materiálu, ktorý pozastaví tlač, keď dôjde materiál, a obnoví sa, keď sa doloží nový materiál. Systém vlákien je kompatibilný so sklenenými a uhlíkovými vláknami. Toto je jediný model spoločnosti Ultimaker, ktorý je certifikovaný spoločnosťou Materialise pre lekárske aplikácie schválené FDA. V júli 2019 bol tento model v každoročnom rebríčku označený ako Najlepšia 3D tlačiareň nadšencov od spoločnosti Tom's Guide.
Ultimaker S5 Pro Bundle
Variant S5 Pro Bundle bol oznámený na TCT Show v septembri 2019. Balík Pro Bundle je aktualizáciou modelu S5. Zahŕňa S5 Air Manager, ktorý poskytuje uzavreté prostredie pre tlač, aby sa pri tlači udržali ultrajemné častice zo vzduchu, a S5 Material Station, ktorá pojme až 6 cievok vlákna pre nepretržitú tlač 24/7. Spoločnosť vyvinula model ako most medzi priemyselnými 3D tlačiarňami a stolnými tlačiarňami.
Ultimaker S3
V septembri 2019 bola S3 predstavená ako menšia alternatíva k S5. Rovnako ako model S5 bol vyvinutý pre profesionálny trh a nie pre príležitostných fanúšikov. Model S3 zaberá menšiu stopu ako model S5 a ponúka menší objem zostavenia. Dvojité extrudéry tlačia pomocou takmer akéhokoľvek 2,85 vlákna, vrátane brúsnych vlákien.
Materiály Ultimaker
3D tlačiarne Ultimaker v súčasnosti tlačia buď pomocou značkových vlákien vyrobených z polypropylénu (PP), polyvinylacetátu (PVA), akrylonitrilbutadiénstyrénu (ABS), kyseliny polymliečnej (PLA), tvrdého PLA kopolyesteru (CPE), nylonu, polykarbonátu, termoplastického polyuretánu (TPU 95A) a vo vode rozpustného PVA alebo kompatibilné materiály tretích strán. Patria sem určité kompozitné materiály. V roku 2017 bol vyvinutý a uvedený na trh separačný materiál na podporu tlače s viacerými výtlačkami a na zníženie času po spracovaní.
Referencie
37. https://admasys.sk/
Plajbas
Plajbas alebo plajvajs môže byť zastarano:
Boskoopské
Boskoopské je druh jablka ktoré, ako už názov napovedá, vznikol v Boskoope v Holandsku, v roku 1856. Existuje mnoho variantov: Boskoopské červené, žlté alebo zelené. Tento rustikálny druh jablká je k dispozícii od novembra do februára. Zeleno-šedé s nádychom červenej, sú jablka toľko oceňované na mušt, ako aj na varenie. Boskoopké obsahuje viac než dvakrát viac vitamínu C ako Golden Delicious.
Kultúra
Jabloň sa neodporúča vysádzať v suchých pôdach, kvôli jej veľkým potrebám vlahy oceňuje najmä mokrade a je veľmi silná, ale nemôže stať v mraze (plody majú sklon k prasknutiu).
Kultivar ma zlú kvalitu peľu, pretože je to triplodná jabloň, preto treba rozvíjať celý rad kompatibilných odrôd ako je James Grieve, Melba a Reine des Reinette.
Zber jabĺk býva v polovici októbra, doba skladnosti je od novembra do marca.
Plazmové nanášanie rozkladom pár
Plazmové nanášanie rozkladom pár (angl. plasma-enhanced chemical vapor deposition, skratka PECVD) je proces slúžiaci k naneseniu tenkých filmov rôznych látok v pôvodne plynnom stave (pary) na substrát. Reakciou plynov sa vytvorí plazma, v ktorej prebiehajú ďalšie chemické reakcie. Plazma vzniká buď pôsobením striedavého napätia pri určitých frekvenciách alebo účinkom jednosmerného napätia medzi dvomi elektródami v priestore, ktorý vypĺňajú reagujúce plyny.
Výboje pre spracovanie
Plazma je plyn, v ktorom je ionizované významné percento atómov alebo molekúl. Frakčná ionizácia plazmy slúži na ukladanie príbuzných materiálov. Proces sa pohybuje okolo 10−4 v typických kapacitných výbojoch čo predstavuje 5-10% hustoty indukovanej plazmy. Spracovanie plazmy je zvyčajne vykonávané pri tlaku niekoľkých millitorrov na pár torrov, hoci oblúkový výboj a naidukovaná plazma sa dá zapáliť pri atmosférickom tlaku. Pre spracovanie materiálov je optimálna plazma s nízkou frakčnou ionizáciou, pretože elektróny sú ľahšie v porovnaní s atómami a molekulami. Výmena energie medzi elektrónmi a neutrálny plynom je veľmi neefektívna. Preto môžu byť zachované elektróny pri veľmi vysokých teplotách, čo zodpovedá niekoľkým elektrónvoltom priemernej energie-, kým neutrálne atómy zostávajú na teplote okolitého prostredia. Tieto energetické elektróny môžu vyvolať rad procesov, ktoré by inak boli neuskutočniteľné. Pri nízkych teplotách a javoch ako je disociácia vzniká veľké množstvo voľných radikálov. Druhá výhoda ukladania v rámci výboja vyplýva zo skutočnosti, že elektróny sú viac mobilné ako ióny. V dôsledku toho, že plazma je zvyčajne viac kladná ako iný objekt s ktorým je v kontakte vzniká veľký tok elektrónov z plazmy do objektu. Napätie medzi plazmou a objektmi s ktorými je v kontakte normálne klesá cez tenkú ochrannú vrstvu. Ionizované atómy alebo molekuly, ktoré difundujú k okraju ochrannej vrstvy ovplyvňujú elektrostatické sily a sú urýchľované smerom k susednej ploche. Všetky povrchy vystavené plazme sa dostávajú do energetického iónového bombardovania. Napätie na ochrannej vrstve obklopujúce elektricky-izolovaný objekt (plávajúce napätie) je typicky iba 10-20 V, ale omnoho vyššie ochranné vrstvy napätia sú dosiahnuteľné úpravami v geometrii reaktora a konfiguráciu.
Typy reaktorov
Obyčajný jednosmerný (DC) výboj môže byť jednoducho vytvorený na niekoľkých torroch medzi dvoma vodivými elektródami a takto vytvorený výboj sa môže použiť na nanášanie vodivých materiálov. Avšak hneď ako sú dielektrické filmy nanesené je tento výboj následne uhasený. Častejším spôsobom ako vybudiť kapacitný výboj je za použitia striedavého napätia (AC) alebo vysokofrekvenčného (RF) signálu medzi elektródou a vodivými stenami komory reaktora alebo medzi dvoma navzájom obloženými valcovými vodivými elektródami. Posledný menovaný spôsob je známy ako paralelný plochý reaktor. Frekvencie od niekoľkých desiatok Hz po GHz budú produkovať časovo-premenné plazmy, ktoré sú opakovane vybudené a zahasené. Frekvencie od desiatok kHz po desiatky MHz majú za následok mierne časovo-nezávislé výboje. Nízko-frekvenčné (LF) budiace frekvencie, zvyčajne okolo 100 kHz, vyžadujú niekoľko sto voltov na udržiavanie existencie výboja. Tieto vysoké hodnoty napätia vedú k energeticky vysokým ostreľovaniam iónov na povrchu. Vysokofrekvenčné plazmy sú často vybudené štandardne pri frekvencii 13,56 MHz, ktorá je všeobecne dostupná pre priemyselné použitie. Pri vysokých frekvenciách je posuvný prúd z puzdra uvedený do pohybu a rozptyľovaný z puzdra, čím prispieva k ionizácii a tým pádom je postačujúce nižšie napätie na dosiahnutie vyššej hustoty plazmy. Takto sa dá nastaviť chemické zloženie a ostreľovanie iónmi v uložení, zmenou frekvencie budenia alebo pomocou miešania nízko a vysoko-frekvenčných signálov v dvoj-frekvenčnom reaktore (dualfrequency reactor). Budenie výkonom od desiatok po stovky W je typické pre elektródu s priemerom od 200 do 300 mm.
Kapacitné plazmy sú obyčajne veľmi ľahko ionizované, čo má za následok obmedzený rozklad prekurzorov a nízku rýchlosť nanášania vrstiev. Omnoho hustejšia plazma môže byť vytvorená pomocou indukčných výbojov, ktoré sú budené v indukčnom kotúči s vysoko-frekvenčným signálom, ktorý indukuje elektrické pole v rámci výboja, urýchľuje elektróny v plazme a nielen elektróny na povrchu puzdra. Elektrónové cyklotrónové rezonančné reaktory môžu byť používané na vytvorenie vysokokapacitných výbojov. Budenia výkonmi 10 kW a viac sú častejšie používané v moderných reaktoroch.
Príklady filmov
Plazmové nanášanie je často používané pri výrobe polovodičov na nanášanie filmov na doštičky obsahujúce kovové vrstvy alebo na iné teplotne citlivé štruktúry. Kysličník kremičitý môže byť nanesený z dichlorsilánu alebo zo silánu (kremíkovodík, zlúčenina kremíka s vodíkom ) a kyslíka, typicky pri tlakoch od niekoľko sto militorr až po niekoľko torr. Plazmové nanášanie nitridu kremíka, vytvorený zo silánu a amoniaka alebo dusíka, je tiež široko používané. Plazmový nitrid vždy obsahuje veľké množstvo vodíka, ktorý môže byť spojený s kremíkom (SiH) alebo s dusíkom (SiNH). Tento vodík má dôležitý vplyv na UV pohltenie, stabilitu, mechanický tlak a elektrickú vodivosť. Kysličník kremičitý môže byť tiež nanášaný z tetraethoxysilanu (TEOS) v kyslíkovej alebo kyslíkovo-argónovej plazme. Tieto filmy môžu byť kontaminované s nezanedbateľným množstvom karbónu a vodíka ako silanol a môžu byť nestabilný na vzduchu. Tlaky od niekoľkých torrov a malé vzdialenosť medzi elektródami alebo nanášanie dvoma frekvenciami je užitočné na dosiahnutie vysokých rýchlostí nanášania vrstiev s dobrou stabilitou filmu. Veľkokapacitné plazmové nanášanie z kysličníka kremičitého zo silánu a z kyslíka/argóna môže byť široko používané na vytváranie takmer bez vodíkového filmu s dobrou prispôsobivosťou ponad komplexný povrch, čo vyplýva z intenzívneho ostreľovania iónmi a nasledujúcim rozprašovaním usadených molekúl z vertikálnej na vodorovný povrch.
Fineus
Fineus alebo Fíneus môže byť:
Kynurenín
Kynurenín je metabolit aminokyseliny tryptofánu, ktorý sa využíva pri tvorbe niacínu. V tele sa vyskytuje jeho L -forma, teda L -kynurenín.
Metabolické premeny
Metabolická dráha, ktorou sa tvorí a ďalej premieňa kynurenín, sa nazýva kynurenínová dráha. Kynurenín sa syntetizuje z tryptofánu pôsobením tryptofándioxygenázy (reakcie 1 a 2 na obrázku), ktorá vzniká hlavne (ale nie výhradne) v pečeni, a pôsobením indolamín-2,3-dioxygenázy, ktorá vzniká v mnohých tkanivách v rámci imunitnej odpovede. Kynurenín a produkty jeho rozkladu majú rôzne biologické funkčie, vrátane rozširovania ciev počas zápalov a regulácie imunitnej odpovede. Niektoré druhy rakoviny zvyšujú tvorbu kynurenínu, čo vedie k rastu nádorov.
Poruchy kynurenínovej dráhy
Poruchy jednotlivých krokov kynurenínovej dráhy (ako je kynurenín, kyselina kynurénová, kyselina chinolínová, kyselina antranilová, 3-hydroxykynurenín) boli opísané pre množstvo porúch, vrátane:
Downregulácia kynurenín-3-monooxygenázy (KMO) môže byť spôsobená genetickými polymorfizmami, cytokínmi alebo oboma. Nedostatok KMO vedie k akumulácii kynurenínu a k posunu v rámci metabolickej dráhy tryptofánu smerom ku kyseline kynurénovej a kyseline antranilovej. Nedostatok kynurenín-3-monooxygenázy je spojený s poruchami mozgu (napr. depresia, bipolárna porucha, schizofrénia, tikové poruchy) a pečene.
Funkcia
Dôkazy naznačujú, že zvýšená produkcia kynurenínu môže vyvolať depresívne symptómy spojené s liečbou hepatitídy C interferónmi. Kognitívne nedostatky pri schizofrénii sú spojené s nerovnováhou v enzýmoch, ktoré rozkladajú kynurenín. Hladiny kynurenínu v krvi sú znížené u ľudí s bipolárnou poruchou. Produkcia kynurenínu je zvýšená pri Alzheimerovej chorobe a kardiovaskulárnych ochoreniach, kde sú jeho metabolity spojené s kognitívnym deficitom a depresívnymi symptómami. Kynurenín je tiež spájaný s tikmi.
Kynurenín je takisto jednou z dvoch zlúčenín, ktoré spôsobujú žlté sfarbenie pavúka ''Misumena vatia. ''
Peredur ap Gwynedd
Peredur bol svojho času porotcom waleskej talentovej show Waw Ffactor, a takisto bol gitaristom pre hudobníkov ako Natalie Imbruglia, Norman Cook, Sophie Ellis Bextor a Mylène Farmer. V roku 2006 sa stal členom austrálskej drum and bassovej skupiny Pendulum, s ktorou predtým pracoval na ich skladbe „Girl in the Fire“. So skupinou Pendulum sa podieľal na skladbách albumov In Silico a Immersion.
Počas vystupovania so skupinou Pendulum, používa ap Gwynedd hlavne gitaru HP Signature Series značky Peavey. V rozhovore povedal, že používa Native Instruments Guitar Rig, efektový softvérový procesor, pomáhajúci emulácii syntézy zvukov počas živých vystúpení.
Murcia (mesto)
Dejiny
vľavo|náhľad|Príjazd Jakuba I. Aragonského Mesto založili v prvej polovici 9. storočia Mauri. Čoskoro sa stalo významným obchodným centrom. V roku 1172 mesto dobyli severoafrickí Almohadovia. V roku 1243 získal mesto v rámci reconquisty Ferdinand III. Kastílsky. Následne prišiel do mesta rad kresťanských obyvateľov, čo vyvolalo roku 1264, u predtým väčšinových moslimov, povstanie. To v roku 1266 porazil Jakub I. Aragónsky. Nasledoval príliv ďalších obyvateľov z Aragónska a Katalánska. Napriek snahe Jakuba II. v roku 1296 získať mesto pre Aragónsku korunu sa stala Murcia v roku 1304 súčasťou Kastílskej koruny. Po dobytí posledného moslimského kráľovstva v Granade roku 1492 (s ktorým Murcia na západe susedila) sa otvorila cesta k väčšej prosperite a rozvoji mesta.
V 18. storočí prešla Murcia významnou prestavbou a veľká časť historických stavieb v meste pochádza práve z tohto obdobia. Od roku 1833 bola hlavným mestom rovnomenného regiónu. Aj v súčasnej dobe je hlavným obchodným centrom regiónu. Hlavné príjmy obyvateľov tvoria predovšetkým okolité poľnohospodárstvo, menej turistov nahrádza veľký počet študentov dvoch miestnych univerzít.
Pamiatky a významné stavby
náhľad|Murcijská katedrála Historická časť mesta leží severne od rieky Segura. Historické stavby sú prevažne barokové a renesančné. Najvýznamnejšou stavbou je baroková katedrála Catedral de Murcia z prvej polovice 18. storočia na Plaza del Cardenal Bellugo, neďaleko od rieky. Katedrála sa začala stavať už v 14. storočí. Má bohato zdobenú fasádu.
Južne od katedrály na nábreží stojí neoklasicistická budova radnice Ayuntamiento de Murcia z rokov 1846 – 1848. Vedľa radnice je biskupský palác (Palazio Episcopal) z rokov 1748 – 1768. Starý most Puente Viejo spája severnú a južnú časť mesta.
Jednou z hlavných ulíc v centre Murcie je úzka Calle Traperia na konci ktorej sa nachádza menšie námestie Plaza de Santo Domingo s barokovým kostolom Santo Domingo z prvej polovice 18. storočia. Vedľa stojí budova divadla Teatro Romea z konca 19. storočia. K ďalším ceneným stavbám náleží budova kasína z konca 19. storočia, kláštor Santa Clara, barokovo-rokokový kostol San Nicolás (polovica 18. storočia), San Bartolomé alebo barokový kostol San Andrés.
Marcillac
Marcillac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dmitrij Jurievič Puščarovskij
Dmitrij Jurievič Puščarovskij (* 16. máj 1944, Moskva, Ruská SSR, Sovietsky zväz) je ruský geológ, od roku 2021 vedúci katedry geológie na Moskovskej štátnej univerzite M. V. Lomonosova. V rokoch 2002 až 2021 bol dekanom fakulty. Akademik Ruskej akadémie vied (2008), čestný vedec Ruskej federácie (2004). Je po ňom pomenovaný minerál puščarovskit. Venuje sa mineralógii a kryštalochémii.
Margueron
Margueron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Margaux
Margaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SOR B 10,5
SOR B 10,5 je model českého mestského autobusu, ktorý bol vyrábaný spoločnosťou SOR Libchavy od roku 2001 do roku 2006.
Anastázia Nikolajevna Romanovová
Anastázia Nikolajevna Romanovová (rus. Анастасия Николаевна Романова; * 18. jún 1901, Petergrof, Petrohrad, Ruské impérium - † 17. júl 1918, Jekaterinburg, Sovietske Rusko) bola najmladšou dcérou ruského cára Mikuláša II., a jeho manželky, cárovnej Alexandry Fiodorovny.
SOR B 10,5
Konštrukcia
Model SOR B 10,5 je dvojnápravový s trojdverovou karosériou. Zadná náprava je hnacia, motor a prevodovka sa nachádzajú pod podlahou v zadnej časti vozidla. Polosamonosná karoséria vozidla je zvarená z oceľových uzavretých profilov, zvonku je oplechovaná, zvnútra obložená plastovými doskami, vybrané spodné časti sú z nerezovej ocele. Podlaha sa nachádza vo výške nad vozovkou. Predná náprava je značka SOR, zadná tuhá náprava je značka Meritor.
Anastázia Nikolajevna Romanovová
Anastázia bola mladšou sestrou veľkovokňažien Oľgy, Tatiany a Márie a bola staršou sestrou careviča Alexeja Nikolajeviča. Spolu s rodinou ju zavraždili bolševici 17. júla 1918 v Jekaterinburgu.
Mladosť
náhľad| Veľkokňažná Anastázia v roku 1904 Anastázia sa narodila 18. júna 1901. Bola štvrtou dcérou cára Mikuláša II. a cárovnej Alexandry. Po jej narodení cársky pár netajil sklamanie z toho, že sa im narodila ďalšia dcéra.
SOR B 10,5
Výroba a prevádzka
V súčasnosti sa vyrába aj odvodený model SOR BN 10,5, ktorý je čiastočne nízkopodlažný a vďaka tomu je oproti svojmu predchodcovi atraktívnejší.
Anastázia Nikolajevna Romanovová
Mladosť
Anastázia bývala v spoločnej izbe so staršou sestrou Máriou, s ktorou si boli blízke.
Revolúcia
Vo februári 1917 sa v krajine vystupňovala nespokojnosť s vládou jej otca Mikuláša II., čo vyústilo do februárovej revolúcie. Mikuláš II. abdikoval 15. marca. Od 9. marca bola cárska rodina na rozkaz Dočasnej vlády držaná v domácom väzení v Alexandrovskom paláci v Carskom Sele. Deti sa v lete nakazili osýpkami. V dôsledku vysokých teplôt a liekov začali dievčatám vypadávať vlasy a po konzultácii s lekárom napokon deťom oholili úplne hlavy.
Na príkaz Dočasnej vlády bola sa rodina 12. augusta začala presúvať do Toboľsku na Sibíri. Do Toboľsku dorazili 26. augusta 1917.
Po boľševickom prevrate rozhodol Všeruský ústredný výkonný výbor v apríli 1918 o presune Mikuláša do Moskvy, kde sa mal zodpovedať súdu. S bývalým cárom odišla aj manželka Alexandra a dcéra Mária. Anastázia zostala so sestrami Tatianou a Oľgou a s bratom Alexejom v Toboľsku. 3. mája 1918 vyšlo najavo, že odchod bývalého cára do Moskvy bol z nejakého dôvodu zrušený a cár Mikuláš so ženou Alexandrou a dcérou Máriou boli nútení zostať v dome inžiniera Ipatieva v Jekaterinburgu. Cárovná požiadala svoje dcéry, aby „správne zlikvidovali lieky“, čo bola šifra pre zaistenie šperkov, ktoré sa im podarilo schovať a vziať so sebou. Anastázia pod vedením staršej sestry Tatiany všila zvyšné šperky do korzetov šiat.
Gabriele D’Annunzio
Gabriele D'Annunzio, Principe di Montenevoso, narodený ako Gaetano Rapagnetta, obvykle len D'Annunzio (* 12. marec 1863, Pescara, Taliansko – † 1. marec 1938, Gardone Riviera) bol taliansky básnik, románopisec, vojak a politik, symbol obdobia dekadencie v literatúre a vojnový hrdina 1.svetovej vojny. Stal sa známym v literatúre v období rokov 1889 až 1910 a v politike od 1914 do 1924. Jeho dielo ovplyvnilo široké vrstvy súčasníkov aj nasledovníkov. Stál pri zrode talianskeho aj európskeho fašizmu. Traduje sa, že bol priateľ Benita Mussoliniho. thumb|Rodný dom v Pescare
Anastázia Nikolajevna Romanovová
Smrť
Po boľševickom prevrate prepukla v krajine občianska vojna. Po tom čo sa v júli 1918 priblížili Jekaterinburgu oddiely československých légií spolupracujúce s bielou (protiboľševickou) armádou rozhodli boľševici o likvidácii všetkých členov cárskej rodiny.
Gabriele D’Annunzio
Mladosť
Bol dalmátskeho pôvodu. Narodil sa v meste Pescara v kraji Abruzzy. Otec bol majiteľom pozemkov a starostom mesta. Priezvisko D'Annunzio si začal písať v roku 1851, a pri narodení syna bolo aj toto meno uvedené v matrike. Syn bol pokrstený ako Gaetano a už v útlom detstve si vybral pseudonym Gabriele. Študoval na lýceu v meste Prato v Toskánsku. Básnickú prvotinu publikoval ako šestnásťročný študent pod názvom „Primo verse“(1879). Boli v nej vplyvy Giosuè Carducciho a jeho ódy „Odi barbare“, bok po boku s vplyvom hrubej imitácie Lorenza Stecchettiho. V roku 1881 vstúpil na pôdu Rímskej univerzity La Sapienza kde sa stal členom rôznych literárnych skupín vrátane revue „Cronaca Bizantina “ pod vedením Angela Sommarugu a písal články a kritiky pre miestne noviny.
Anastázia Nikolajevna Romanovová
Smrť
V noci zo 16. na 17. júla 1918, o 23:30, dvaja špeciálne splnomocnení zástupcovia uralského sovietu odovzdali písomný rozkaz na popravu veliteľovi ochranného oddielu. Po krátkom spore o spôsobe popravy bola cárska rodina prebudená a pod zámienkou možného nebezpečia streľby, presunutá do rohovej suterénnej miestnosti Ipatievovho domu. Romanovci do poslednej chvíle nič netušili. Do suterénu boli prinesené stoličky, na ktorých sa usadila bývalá cárovná a Mikuláš so svojím synom v náručí. Anastázia spolu so svojimi sestrami stála vzadu. Sestry si so sebou priniesli niekoľko osobných vecí a Anastázia aj svojho psa Jimmyho, ktorý ju sprevádzal počas celého exilu. Následne vstúpila do miestnosti popravčia čata, ktorá na bývalého cára a rodinu vystrelila. Niektoré svedectvá naznačujú, že dievčatá Tatiana, Maria a Anastázia prežili prvé výstrely. Zachránili ich klenoty všité do korzetov šiat. Neskôr svedkovia vypočúvaní vyšetrovateľom Sokolovom vypovedali, že z cárových dcér Anastázia odolávala smrti najdlhšie. Ranené dievčatá vrahovia usmrtili bajonetmi a pažbami pušiek. Podľa svedectiev boli údery také silné, že bajonet zakaždým uviazol v podlahe. Spolu s cárskou rodinou zavraždili aj niekoľko členov ich služobníctva, ktorí ich sprevádzali.
Gabriele D’Annunzio
Literárny vývoj
Na La Sapienza publikoval „Canto novo“ (1882), „L'intermezzo di rime“ (1883), „Il libro delle vergini“ (1884) a veľkú časť poviedok zo zbierky „Pantaleone“(1886). „Canto novo“ obsahuje básne plné pulzujúcej mladosti a prísľubu sily s opisom mora a krajiny v Abruzze. V próze „Terra vergine“ pokračoval v opise rodného kraja a života sedliakov.
Anastázia Nikolajevna Romanovová
Špekulácie o jej prežití
Po jej smrti kolovali neustále zvesti o jej možnom úteku, podporované skutočnosťou, že miesto jej pohrebu nebolo známe počas desaťročí komunistickej vlády. Opustenú baňu slúžiacu ako hromadný hrob neďaleko Jekaterinburgu, v ktorej sa nachádzali okyslené pozostatky cára, jeho manželky a troch ich dcér, odhalili v roku 1991. Telá Alexeja Nikolajeviča a jednej z dievčat - buď Anastázie alebo jej staršej sestry Márie - boli objavené v roku 2007. Jej údajné prežitie bolo presvedčivo vyvrátené. Vedecké analýzy vrátane testov DNA potvrdili, že pozostatky patria členom cárskej rodiny, čo ukazuje, že všetky štyri veľkokňažné boli zavraždené v roku 1918.
Gabriele D’Annunzio
Literárny vývoj
„Intermezzo di rime“ značí začiatok D'Annunziovho druhého charakteristického štýlového prístupu. Jeho koncepcia štýlu bola nová, vyjadrovala najjemnejšie vibrácie premenlivého života. Obidva štýly a témy vyvolali búrlivú reakciu kritikov. Niektorí ho oslavovali ako zázračné dieťa, iní mu vytýkali perverznú morálku v jeho tvorbe a ďalší oceňovali závan čerstvého vzduchu a novej vitality v jeho veršoch. Stal sa stredobodom literárneho škandálu v revui Angela Sommarugeho.
Anastázia Nikolajevna Romanovová
Špekulácie o jej prežití
Niekoľko žien falošne tvrdilo, že boli Anastázia. Najznámejšou podvodníčkou je Anna Andersonová. Andersonovej telo bolo po jej smrti v roku 1984 spopolnené, ale testovanie DNA v roku 1994 nepreukázalo žiadny vzťah k rodine Romanovcov.
Emília Kováčová
Prof. Ing. Emília Kováčová, CSc. (* 8. február 1931, Bratislava – † 31. december 2020) bola vysokoškolská pedagogička, profesorka v odbore zamestnanosti a sociálneho rozvoja Ekonomickej univerzity v Bratislave a bývalá prvá dáma Slovenska.
Gabriele D’Annunzio
Literárny vývoj
D'Annunzio sa stal autorom novín „Tribuna“. Mal tam pseudonym „Duca minimo“. Písal brilantné články a vytvoril poému „Il libro d'Isotta“ (1886), v ktorej spojil modernú citovosť a vášne s farbami renesancie. Táto báseň je zaujímavá tým, že v nej možno nájsť zárodky jeho budúcej tvorby, hlavne v básni „Intermezzo melico“ a v niektorých baladách a sonetoch, kde sa nachádzajú opisy a emócie, ktoré neskôr prechádzajú do formy estetického obsahu „Il piacere“, „Il trionfo della morte“ a „Elegie romane“(1892).
D'Annunziov prvý román „Il piacere“, 1889, (do angl. preložený ako The Child of Pleasure) nasledovali v roku 1891 Giovanni Episcopo a v roku 1892 L'innocente (The Intruder). Tieto tri romány zanechali hlboký dojem. L'innocente, preložený do francúzštiny Georgesom Herellom, dostal dobré recenzie a uznanie zahraničnej kritiky. Po jeho diele Il trionfo della morte (1894) nasledovali Le vergini delle rocce, 1896, a „Il fuoco“ (1900). „Il fuoco“ obsahuje opisy Benátok a ich najhorlivejšiu glorifikáciu aká existuje v akomkoľvek jazyku. Jeho najrešpektovanejšie básnické diela tohto obdobia predstavujú Il Poema Paradisiaco(1893), „Odi navali“, 1893 a „Laudi“(1900).
Emília Kováčová
V roku 1993 sa vo veku 62 rokov stala po zvolení jej manžela Michala Kováča za prvého prezidenta samostatnej Slovenskej republiky, prvou dámou Slovenskej republiky. V úrade sa okrem protokolárnych povinností venovala aj charite, ľuďom s postihnutiami, pomáhala okrem iného napríklad Slovenskému Červenému krížu a mala vlastnú nadáciu.
Gabriele D’Annunzio
Politická kariéra
V roku 1883 sa oženil s Máriou Hardouin di Gallese. Z manželstva vzišli tri deti – Mario, Gabriellino a Veniero a zakrátko sa skončilo (1891) rozvodom kvôli nespočetným milostným aféram d’Annunzia, napríklad s Máriou Gravina, s ktorou mal dcéru Renatu. Gabriele a Mária po rozvode ostali priateľmi.
S Gabrieleovym presunom do Florencie je nevyhnutne spojené jeho nové ľúbostné dobrodružstvo so slávnou herečkou Eleonorou Duse, s ktorou sa spája aj d’Annunziove najdynamickejšie obdobie života. Aby mal svoju milenku stále pri sebe, presťahoval sa do Florencie, kde si prenajal vilu „La Capponcina“. Niet pochýb, že Eleonora Duse bola najdôležitejšou milenkou v živote básnika. Ich stretnutie v roku 1894 definoval neskôr d’Annunzio ako magické, teatrálne. Ona mala 36 rokov, on o 5 rokov menej. Ona bola vtedy najúspešnejšia herečka, „la Divina“, jediná umelkyňa schopná dokonale vyjadriť hlavné postavy hier, ktoré d’Annunzio písal. Krehká, jemná, štíhla dáma, ktorá prakticky zabezpečila básnikovi svetový úspech. Ich búrlivý vzťah končí v roku 1910.left|thumb|Eleonora Duse
V roku 1897 bol D'Annunzio zvolený ako nezávislý za poslanca na trojročné obdobie. Okolo roku 1910 jeho svetácky životný štýl skončil v dlhoch a D'Annunzio odletel do Francúzska aby utiekol svojim veriteľom. Tu spolupracoval so skladateľom Claudom Debussym na spevohre „Le martyre de Saint Sébastien“ (Martýrium sv. Sebastiána), napísanej pre Idu Rubinstein (1911). Vatikán reagoval zaradením celého jeho diela na index medzi zakázané knihy. Dielo nebolo úspešné ale bolo nahrané v rôznych verziách, napr. Pierrom Monteuxom, Leonardom Bernsteinom a Michaelom Tilsonom Thomasom. V rokoch 1912-1913 spolupracoval D'Annunzio so skladateľom Pietrom Mascagnim na jeho opere „Parisina“, pobývajúc v prenajatom dome skladateľa v Bellevue blízko Paríža. thumb|Leták, ktorý zhadzovali počas propagačného letu nad Viedeň
Let nad Viedeň
Vo februári 1918 sa zúčastnil na plavbe do prístavu Bucarri (tal. Bucarri), lit. the Bakar Mockery) aby povzbudil slabú morálku talianskej armády pod vplyvom porážky pri meste Caporetto (dnes sa toto nachádza v Slovinsku). Uskutočnil prekvapujúci útok na rakúsky konvoj lodí s obrnenými člnmi.
9. augusta 1918 zorganizoval propagandistickú akciu letu nad Viedeň ako veliteľ 87. útočnej eskadry „La Serenissima“ - 700 míľ dlhú propagandistickú cestu nad Viedeň pod mediálnym názvom „Il volo su Vienna“. D'Annunzio velil v rámci eskadróny 9 lietadlám. thumb|Portrét D'Annunzia na pohľadnici Fiume r.1920Bol povýšený na plukovníka napriek tomu, že nebol vojak z povolania, čo bolo na tú dobu veľmi nezvyčajné.
Fiume - Rijeka
D´Annunzio bol nacionalista a iredentista nespokojný s výsledkom Rapallskej zmluvy (Versaillská sústava), podpisom ktorej prišlo Taliansko o mesto Fiume - dnešnú chorvátsku Rijeku.
12. septembra 1919 uskutočnil vojenskú akciu na čele 2000 talianskych nacionalistov-dobrovoľníkov spolu s priateľom Alcestom de Ambris. Fiume opúšťali práve spojenecké vojská, čo znamenalo pre budúcich okupovateľov mesta výhodu. Obsadil Fiume v nádeji, že Taliansko mesto anektuje, čo sa však nestalo. Naopak, Taliansko iniciovalo blokádu Fiume, ktorú držal D'Annunzio s dobrovoľníkmi. D'Annunzio na oplátku vyhlásil Fiume za nezávislý štát - Talianske regentstvo Carnaro. Spolu s Alcestom de Ambris zostavil aj ústavu pre Carnaro - Fiume, ktorá predznamenala budúci fašizmus; stala sa vzorom pre novú taliansku fašistickú ústavu. Pridelil si funkciu duce - condotierre.
Niektoré časti Talianskeho kráľovského námorníctva (torpédoborec Espero) sa spojili s D'Annunziovými miestnymi silami. „Duce “ sa pokúsil založiť konkurenčnú „Ligu národov sveta“ vybraných z Talianskej menšiny vo Fiume, slovanských skupín občanov a separatistov z Balkánu, no nemal veľký úspech. 12. novembra 1920 vošla do platnosti Rapallská zmluva, na základe ktorej sa stalo mesto Rijeka slobodné a Zadar pripadol Taliansku. D’Annuzio odmietol zmluvu akceptovať a vyhlásil Taliansku vojnu. Po tom, ako bolo mesto bombardované a zomrelo mnoho ľudí („Natale di sangue“ – Krvavé Vianoce), sa d’Annunzio vzdal a stiahol do ústrania.
Posledná etapa
Po neúspešnej epizóde vo Fiume sa stiahol do svojho sídla na Lago di Garda (Gardské jazero) a strávil nasledujúce roky písaním memoárov. Politicky bol režimom odsunutý na okraj diania, hoci bol idolom fašistickej pospolitosti. D'Annunzio mal silný vplyv na ideológiu Benita Mussoliniho, no nikdy priamo nevstúpil do vlády fašistov v Taliansku, pretože bol vystrašený vražedným útokom na jeho osobu vo februári 1922. V Ríme bol napadnutý útočníkom, ktorý ho vyhodil z okna. Pád mu spôsobil ťažké zranenia a celkom sa neuzdravil až do nástupu Mussoliniho k moci. thumb|Vittoriale degli italiani-miesto mauzólea V roku 1924 mu bol udelený šľachtický titul od kráľa Viktora Emanuela III. a dedičný titul Principe di Montenevoso. V roku 1937 sa stal prezidentom talianskej kráľovskej akadémie. Skonal v roku 1938 na mozgovú príhodu vo svojom dome v Gardone Riviera. Štátny pohreb nariadil Mussolini; bol pochovaný v mauzóleu z bieleho mramoru na Il Vittoriale degli Italiani, ktoré sa nachádza v Gardone Riviera.
D'Annunzio a fašizmus
D’Annunzio je označovaný za pôvodcu fašizmu. Vzťah d’Annunzia k fašizmu je veľmi rozmanitý, ale nie celkom jasný. Fašisti oslavovali d’Annunzia ako jedného z najplodnejších spisovateľov Talianska a stotožňovali sa s mnohými symbolmi talianskeho básnika. Zaujímavé však je, že d’Annunzio aj napriek prvotnej inklinácii k bojovej skupine založenej Benitom Mussolinim po vojne, vo februári 1919, „Fasci di Combattimento“ (Bojové zväzky), odmietol neskôr členstvo v „Partito Nazionale Fascista“ (Fašistická národná strana), pravdepodobne, aby si zachoval svoju úplnú autonómiu, pretože Mussolinimu nedôveroval.
Benito Mussolini podporil d’Annunzia už na začiatku jeho pôsobenia, ešte pred výpravou do mesta Rijeka, aby využil jeho slávu v prospech fašistického hnutia.
V roku 1919 zorganizoval d’Annunzio verejnú zbierku na finančnú podporu ťaženia do mesta Rijeka a celkovo sa vyzbieralo okolo 3 miliónov lír. Prvá čiastka bola vyplatená d’Annunziovi v októbri roku 1919, druhá hneď potom. Avšak, určitú sumu peňazí sa nedostal do rúk d’Annunzia. Benito Mussolini bol obvinený zo zneužitia peňazí na financovanie vlastnej politickej skupiny za cieľom uzurpovania si moci v predvolebnom období.
D’Annunzio, aby vyvrátil obvinenia vztiahnuté na Mussoliniho, poslal Mussolinimu list, v ktorom oficiálne Mussoliniho oprávnil a potvrdil, že určitá čiastka peňazí bola použitá na podporu talianskej fašistickej politickej organizácie v Miláne („lo squadrismo“).
« ''Drahý Benito Mussolini, ktorý vedie spoločnosť viery a odvahy, medzi mužmi neistými a nečistými, musí sa mať vždy na pozore pred zradou a odmietnutím skôr ako “kohút zakikiríka po druhýkrát”. A nesmie sa pre to trápiť ani sa vzdať, pretože skutočný duch odvahy prekoná všetky zrady a zaprenia. Nieto pochýb, že Vy zvládnete jedno i druhé. Z mojej strany potvrdzujem, že som poslal skupinku starostlivo vybratých legionárov, aby som posilnil Váš i náš občiansky boj – poprosil som Vás, aby ste si z peňazí, vyzbieraných na tieto účely, uschovali určitú sumu. Proti všetkým neprajníkom a zradcom sa obrňte aspoň tak, ako sú obrnené moje tanky, ktoré poznajú presný smer a vytýčený cieľ.
Rijeka, Taliansko, 15.február 1920
Gabriele d'Annunzio'' » Originálny list odoslaný d'Annunziom Mussolinimu
Politické ideály d’Annunzia sa prejavili už pri vypracovaní ústavy svojho „Fiume“ (Rijeka). Vytvoril korporatívny štát, v ktorom boli ľudia rozdelení do 9 sektorov podľa ekonomickej triedy a desiatej skupiny (ktorú vytvoril sám d’Annunzio), do ktorej patrili umelci, básnici, hrdinovia – „nadľudia“. Ústava takisto prehlásila hudbu za jeden zo základných princípov štátu. V podstate to boli diktátorské tendencie, ktoré Benito Mussolini prevzal od d’Annunzia. Celý fašistický rituál bol vymyslený d’Annunziom počas okupácie Rijeky, išlo teda o pozdrav, pokrik – „Eia, eia, eia, Alalà!“(pzn. grécky) dramatický a rétorický dialóg s davom, následníci v čiernych košeliach ("camicie nere")... D’Annunzio je údajne autorom metódy likvidácie či zosmiešnenia svojich oponentov podaním veľkej dávky tzv. ricínového oleja (preháňadlo). Táto praktika bola často realizovaná Mussolinim. Takisto bol d’Annunzio zástanca expanzívnej zahraničnej politiky a obhajca invázie do Etiópie.
Marimbault
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ján Kello (senátor)
Ján Kello (* 6. jún 1883, Vrbica – † 10. august 1962, Liptovský Mikuláš) bol slovenský komunistický politik v prvej tretine 20. storočia.
Basket Liga Kobiet
Basket Liga Kobiet, skratka BLK, v súčasnosti pre sponzorské účely ENERGA Basket Liga Kobiet (v rokoch 20012013 Polska Liga Koszykówki Kobiet, skratka PLKK) je najvyššia profesionálna súťaž ženského basketbalu v Poľsku. Víťazný tím vyraďovacej časti získava titul Majstrov Poľska za danú sezónu.
Ján Kello (senátor)
Podľa údajov z roku 1925 bol murárom z Liptovského Mikuláša. Vo voľbách do Národného zhromaždenia v roku 1925 kandidoval za KSČ do poslaneckej snemovne (za XIX. volebný kraj so sídlom v Liptovskom Sv. Mikuláši), avšak poslancom sa nestal. V nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 1929 bol za KSČ zvolený do hornej komory Národného zhromaždenia (kandidoval v IX. volebnom kraji). V senáte zasadal v kultúrnom a zahraničnom výbore. V nasledujúcich voľbách v roku 1935 už senátorský mandát neobhájil.
Basket Liga Kobiet
V súčasnosti hrá v BLK, ktorá sa hrá podľa pravidiel federácie FIBA Europe, 12 klubov. Sezóna BLK pozostáva zo základnej a vyraďovacej časti, pričom do vyraďovacej časti sa prebojuje osem najlepších klubov základnej časti. Aktuálnym víťazom za sezónu 2020/21 je tím Arka Gdynia.
Dejiny
Basketbalová súťaž bola založená v roku 1929, kedy sa prvým víťazom stal klub Cracowia. BLK bola konaná každoročne s výnimkou roku 1935 a rokov druhej svetovej vojny. Najúspešnejším klubom v histórii súťaže je ďalší krakovský klub, Wisła Can-Pack Kraków, ktorý zvíťazil 25-krát, nasledovaný klubmi AZS Warszawa, Arka Gdynia a ŁKS Łódź so 14, 12 a 9 titulmi. Gdynia je držiteľkou najdlhšej víťaznej série s ôsmimi víťazstvami po sebe v rokoch 19982005.
Marions
Marions je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Matej Josko
Matej Josko (* 19. júl 1907, Liptovský Svätý Mikuláš† 11. jún 1969, Washington, D.C.) bol demokratický politik, právnik, novinár, vydavateľ, odbojár a exulant, stúpenec československej štátnosti a bratislavský redaktor Lidových novin.
Marsovský rover
náhľad|Rover Curiosity (Mars Science Laboratory) na Marse 7. október 2015
Marsovské rovery (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) sú robotické terénne prieskumné vozidlá na cestovanie po povrchu Marsu, kde zbierajú cenné údaje, ktoré potom pomáhajú vedcom na Zemi získavať informácie o histórii planéty. Môže ísť napríklad o spektrálnu analýzu, hľadanie chemických stavebných kameňov života (uhlík, dusík, kyslík), identifikácia prvkov a zlúčenín, skúmanie atmosféry a jej zloženia, meranie povrchového žiarenia, geológia a seizmická aktivita planéty a v každom prípade optické prístroje. Narozdiel od stacionárnych modulov majú niekoľko výhod: môžu napríklad skúmať viac plochy a skúmať zaujímavé objekty, nasmerovať svoje solárne panely tak, aby zachytávali čo najväčšiu plochu slnečnej energie.
Príprava na štart
Sondy sa konštruujú v čistej miestnosti (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿), aby sa zabránilo kontaminácii sondy a jej dielov mikroorganizmami alebo prachovými časticami. Časti sondy sú vyrábané rôznymi štátmi po celom svete, aby boli čo najpresnejšie. Sonda je medzitým niekoľkokrát rozobratá a naspäť zostavená. Na elektronike sondy je testovaná presnosť a zvládanie extrémnych teplôt, ktoré sú na Marse. Taktiež sa simuluje terén, v prípade roveru Perseverance sa testoval aj padák. náhľad|220x220bod|Napravo je rover [[Mars Science Laboratory|Curiosity, naľavo sa nachádza Soujourner (Mars Pathfinder) a v pozadí sú rovery misie Mars Exploration Rover]]
Štart
Sondy sú umiestnené na vrchu rakety v aerodynamických krytoch.
Po čase približne 90 až 120 sekúnd po štarte sa odhadzujú pomocné motory (boostery). Vo výške asi 100 (Kármánova hranica) až 150 km sa odhadzujú aerodynamické kryty, kedže v tomto bode je už atmosféra veľmi riedka na to, aby brzdila sondu. Približne 43 až 55 minút po štarte sa oddeľuje sonda od nosnej rakety, keď je na správnej dráhe. Zvyčajne trvá cesta sondám na Mars 6 až 8 mesiacov, počas ktorej sa vykonávajú korekcie dráhy. náhľad|214x214pixelů|Mars Exploration Rover na povrchu Marsu náhľad|Sojourner na Marse|216x216pixelů
náhľad|Solárne panely 3.6. januára 2014 náhľad|Solárne panely po očistení 22.24. marca 2014
Zdroj energie
Prvý rover – Soujourner používal na napájanie solárny panel s rozlohou 0,22 m² a výkonom 16 W (mal tiež rezervnú batériu s kapacitou 12 Ah). Rovery Spirit a Opportunity používali na napájanie tiež solárne panely s rozlohou 1,3 m² s výkonom 16 W a tiež RTG (Rádioizotopový termoelektrický generátor), ktoré udržiavali teplo vo vnútri sondy (kvôli elektronike). Solárne panely majú nevýhodu – po rokoch prevádzky sa na nich vytvorí vrstva marťanského prachu. Našťastie sa však v atmosfére Marsu často objavujú víry (´´prachoví diabli´´), ktoré očistili jej solárne panely. Okrem toho Opportunity musela cez marťanskú zimu obmedziť niektoré činnosti, aby ušetrila elektrickú energiu na kontakt so Zemou, pretože počas zimy klesá intenzita slnečnej energie.
Narozdiel od roverov Spirit a Opportunity sofistikovanejší rover Curiosity používa RTG ako svoj hlavný a jediný zdroj energie. RTG Curiosity generuje asi 110 W elektrickej energie pri začiatku životnosti a jeho výkon postupne klesá o 0,22% ročne zatiaľ čo RTG Opportunity generuje asi 300 W elektrickej energie pri začiatku a jeho výkon klesá o 0,8% ročne čo znamená, že že RTG Curiosity bude mať väčší výkon ako RTG Opportunity po približne 11 rokoch prevádzky (Stav misie Opportunity: viac ako 14 rokov, Curiosity: viac ako 11 rokov a je stále v prevádzke). náhľad|222x222bod|RTG roveru Curiosity (porovnanie s človekom)
Riadenie misie
Kôli veľkej vzdialenosti 81 miliónov kilometrov je signál oneskorený o 5 až 22 minút, podľa toho, aká je vzdialenosť Marsu od Zeme a preto sa sonda nedá riadiť v reálnom čase, ako to bolo v prípade ruských sond Lunochodov (oneskorenie približne 1,2 sek.). Ak by z riadiaceho strediska vyslali signál, aby sa sonda otočila, signál dorazí k sonde približne za 20 minút. Asi 5 minút trvá, kým sonda príkaz spracuje a vykoná ho, 20 minút naspäť ako potvrdenie. Medzitým však sonda mohla niekde uviaznuť a vyslobodenie by trvalo príliš dlho. Právo z tohto dôvodu je potrebné, aby sa sonda riadila autonómne – na to bol vyvinutý systém AutoNav (Autonomous Navigation) – pokročilý systém automatickej navigácie, ktorý použili už rovery Mars Exploration Rover, ale vo vyspelešej verzii ho používali až rovery MSL Curiosity a Mars 2020 Perseverance. Systém funguje tak, že sonda najprv vytvorí stereo fotografie terénu, naskenuje ho, vyhodnotí, ktorá trasa je navhodnejšia a posunie sa na koniec trasy.
Zoznam misií
náhľad|Táto počítačová animácia zobrazuje záznam telemetrie z roveru NASA Perseverance Mars pri jeho prvej jazde pomocou AutoNav
Aktívne
MSL Curiosity – je najväčší a najpokročilejší rover vyslaný na Mars. Je to rover veľkosti malého terénneho vozidla, ktorý je súčasťou misie NASA Mars Science Laboratory (MSL). Cieľom misie Curiosity je študovať obyvateľnosť a potenciál pre život na Marse. Rover odštartoval 26. novembra 2011 z Mysu Canaveral začal svoju prvú jazdu po Marse 29. augusta 2012.
Mars 2020 Perseverance – najnovší rover NASA na Marse, ktorý odštartoval z Mysu Canaveral 30. júla 2020 a pristál 18. februára 2021 ako súčasť misie Mars 2020. Je veľmi podobný roveru Curiosity, ale má iné vedecké nástroje a ciele. Jeho hlavnou úlohou je zhromaždiť vzorky z Marsu, ktoré sa majú vrátiť na Zem okolo roku 2030. Tiež prepravuje prvý vrtuľník na Marse nazvaný Ingenuity.
Zhurong – je prvý čínsky rover na Marse, ktorý odštartoval 23. júla 2020 z kozmodrómu Wen-čchang a pristál 14. mája 2021 ako súčasť misie Tianwen-1. Jeho menom je ohnivý boh vo starovekej čínskej mytológii. Jeho cieľom je skúmať geológiu, atmosféru a magnetické pole Marsu.
Neaktívne
Spirit (MER-A) – bol jeden z dvoch identických roverov, ktoré pristáli na Marse v roku 2004 ako súčasť misie Mars Exploration Rovers. Jeho cieľom bolo hľadať stopy po vode a živote na Marse v minulosti. Spirit skončil svoju misiu v roku 2010 po uväznení v piesku, zatiaľ čo jeho dvojča Opportunity pokračoval v prieskume až do roku 2018. Spirit prešiel 7,73 km po povrchu Marsu a objavil mnoho zaujímavých geologických údajov o planéte. Medzi jeho najvýznamnejšie objavy patrí nález sedimentárnych hornín, ktoré naznačujú, že Mars mal v minulosti tekutú vodu.
Neúspešné
Mars 2 – Misia Mars 2 bola neúspešná misia Sovietskeho zväzu, ktorá sa skladala z orbitera a landera. Bola vypustená 19. mája 1971 a mala za cieľ skúmať povrch a atmosféru Marsu. Orbiter vstúpil na obežnú dráhu Marsu 27. novembra 1971, ale neodoslal žiadne užitočné údaje. Lander sa stal prvým ľudsky vyrobeným objektom, ktorý dosiahol povrch Marsu, ale zrútil sa pri pristátí a neodoslal žiadne signály
Plánované
Exomars 2022 – ExoMars 2022 je misia Európskej vesmírnej agentúry ESA a Ruskej federálnej kozmickej agentúry Roskosmos, ktorá má za cieľ hľadať stopy po minulom živote na Marse. Misia sa skladá z európskeho roveru Rosalind Franklin a ruskej plošiny Kazachok, ktoré majú byť dopravené na povrch Marsu pomocou rakety Proton. Misia mala byť spustená v júli 2020, ale bola odložená na rok 2022 kvôli problémom s padákmi. Rover Rosalind Franklin má prehľadávať povrch Marsu a vŕtať do hĺbky až dvoch metrov, aby získal vzorky z podpovrchovej vrstvy, kde by sa mohli nachádzať organické molekuly. Plošina Kazachok má skúmať okolie miesta pristátia a monitorovať atmosféru a počasie na Marse.
Trsteniarik krovinový
Opis
Trsteniarik krovinový je stredne veľký zástupca svojej čeľadi, meria 12,5 –  s rozpätím krídel.
Hlas
Spieva často v noci, pomaly a opakovane napodobňuje iné druhy, jeho spev je pomalší ako spev trsteniarika obyčajného a obsahuje typické hvizdy trsteniarikovitých. Jeho vábenie je krátke a tvrdé "čik-čik-(čik)".
Biotop
Obýva krovinaté miesta pozdĺž vôd, na čistinkách v listnatých lesoch. Vyhýba sa súvislým trstinovým porastom.
Hniezdenie
Hniezdi od konca mája do augusta. Hniezdo si stavia v hustých kríkoch. Znáša 4 – 6 vajíčok. Obaja rodičia vychovávajú mláďatá 11 – 13 dní.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Peisistratos
Peisistratos môže byť:
Olga Tokarczuková
Olga Nawoja Tokarczuková (bez prechýlenia: Tokarczuk; IPA: ) (* 29. január 1962, Sulechów, Poľsko) je poľská spisovateľka, esejistka, poetka a scenáristka, nositeľka Nobelovej ceny za literatúru za rok 2018.
Nositeľka Medzinárodnej Man Bookerovej ceny 2018 za knihu Bieguni (en: Flights), ako aj dvojnásobná nositeľka poľskej ceny za literatúru Nike za knihy Bieguni (2008) a Księgi Jakubowe (2015).