cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The White Ship
Dej
Basil Elton žil v Sona-Nyl, krajine podobnej pozemskému raju, celé veky. Po čase ho však prepadol nepokoj a túžba plaviť sa do Cathurie, krajiny nádeje, ktorú ešte žiaden človek nevidel; tajomný muž ho od nebezpečnej cesty odhováral, no Basil bol neoblomný. Táto krajina zázrakov mala ležať za čadičovými stĺpmi na Západe; namiesto nej sa však za stĺpmi zahalenými hmlou objavil koniec sveta: obrovský vodopád, ktorý Bielu loď pohltil.
Elton precitol na vlhkých kameňoch, ktoré lemovali polostrov s jeho majákom a videl skazu lode; prvýkrát maják neodviedol svoju prácu. Keď doň neskôr vstúpil, zistil, že sa v ňom nič nezmenilo; ani dátum v kalendári. Od tých čias už Basil Elton Bielu loď nikdy nevidel.
Publikačná história
Poviedka bola publikovaná v anglickom jazyku v nasledovných zbierkach:
Zaujímavosti
Poviedka bola upravená do podoby piesne hudobnou skupinou H. P. Lovecraft zo 60-tich rokov 20. storočia, hrajúcu psychedelic rock, pričom vyšla na ich rovnomennom albume.
Nový Přerov
Nový Přerov je obec v Česku v okrese Břeclav v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 341 obyvateľov, z toho 166 mužov a 175 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,0 roka (muži 37,3 roka, ženy 40,7 roka).
Dront nelietavý
Dront nelietavý alebo dront maurícijský (ľudovo dodo; lat. Raphus cucullatus) bol asi meter vysoký nelietavý vták z ostrova Maurícius z čeľade drontovité. Tento dnes už vyhynutý vták sa živil ovocím a hniezdil na zemi. Mal krátke nohy, malé a krátke krídla (nevedel lietať) a až dlhý, tvrdý a zahnutý zobák. Bol asi 1 meter vysoký a vážil približne.
Opis
Dnes už nie je v žiadnom múzeu na svete žiadny kompletný pozostatok dronta. Rozkladajúce sa zvyšky posledného uchovávaného dronta boli v Oxforde roku 1755 spálené. Z umeleckých zobrazení však vieme, že mal modrosivé perie, dlhý čierny zahnutý zobák s červenou bodkou, veľmi malé nevyužiteľné krídla, silné žlté nohy a chumáč kučeravých pier na chvoste.
Shakin’ Hands
„Shakin' Hands“ je siedmy singel kanadskej rockovej skupiny Nickelback, pochádzajúci a zároveň propagujúci ich album Dark Horse vydaný v roku 2008. Singel bol vydaný jedine v USA vo forme rádiového singla a digital download. Bol vydaný dňa 16. novembra 2009. Autorom textu piesne je Chad Kroeger, hudbu zložila celá skupina spoločne s producentom Robertom Langom. Je jedinou z piesní na albume, na ktorej sa ako skladateľ podieľal Robert Lange.
Dront nelietavý
Opis
Tradične sa tento vták zobrazuje ako veľmi tučný, ale niektorí biológovia sa domnievajú, že na starých kresbách sú namaľovaní prekŕmení jedinci zo zajatia. Keďže na Mauríciu sa striedajú obdobia sucha a vlhka, dront sa zrejme na konci obdobia vlhka vykrmoval zrelým ovocím, aby prežil obdobie sucha, keď bol na ostrove ovocia nedostatok. Dobové správy sa zmieňujú o jeho „hladnej“ povahe – zožral, na čo prišiel. Preto sa v zajatí, keď mal dostatok potravy, ľahko prekrmoval.
Shakin’ Hands
Význam skladby
Text piesne je často spájaný s textami predchádzajúcich piesní „Animals“, „Figured You Out“ a „Something in Your Mouth“, kvôli jeho sexuálnemu orientovaniu. Pieseň rozpráva o predávaní vlastného tela. Pieseň má silný hardrockový zvuk, v ktorom počuť silné gitarové riffy a pomerne dlhé gitarové sólo. Je to jedna z najtvrdších piesní albumu.
Táto pieseň spolu s piesňou „Never Gonna Be Alone“ debutovala v rebríčku Canadian Hot 100 ešte predtým ako sa stal singlom. Pieseň dosiahla #49 v Kanade a #34 v americkom rebríčku Mainstream Rock Tracks.
Dront nelietavý
Opis
Vedci o potravinových návykoch dronta nelietavého skôr špekulujú. Niektorí námorníci opisujú, že videli dronta nelietavého, ako vo vode chytá ryby, a opisujú ho ako dobrého rybára. Ani zdanlivo fascinujúce fakty, že dront žral kamene a železo, nie sú nepravdepodobné. Vtáky konzumujú kamene na lepšie trávenie.
Vyhynutie
Dront sa vôbec nebál ľudí a navyše nelietal, čo z neho robilo ľahkú korisť. Ako prví zbadali dronta Portugalci, ktorí na ostrove pristáli v roku 1505. Názov dodo pochádza zo staroportugalského slova doudou, čo znamená „hlupák“.
Shakin’ Hands
Skladba na koncertoch
Koncertná premiéra skladby bola dňa 3. apríla 2010 počas koncertu v Atlantic City v USA. Počas koncertu spevák Chad Kroeger len spieval a na sólovú gitaru hral Tim Dawson, ktorý je člen technického personálneho tímu.
Zostava
Nickelback
Dront nelietavý
Vyhynutie
Stále pretrváva mýtus, že dronta lovili námorníci pri svojej zastávke na dlhej ceste z Mysu Dobrej nádeje do Ázie, ale historické záznamy a archeologické nálezy to nepotvrdzujú. Už Portugalci zistili, že dront má príliš tuhé mäso a je veľmi špinavý. Neskorší holandskí stáli osadníci nazývali tohto vtáka pre jeho nepríjemnú chuť a štruktúru mäsa Walgvogel – odporný vták. V holandskom prístave Frederik Hendrik preskúmaval staré smetisko, ale žiadne kosti tohto vtáka sa nenašli. Zrejme ľudia skúšali konzumovať jeho vajcia. To však nebol ten hlavný problém.
Shakin’ Hands
Zostava
Produkcja
Ostatní
Ustálený výraz
Ustálený výraz je jeden zo starších názvov pre frazému alebo pre niektorý jej typ (najčastejšie sa sem zaraďovali neslovesné ustálené slovné spojenia). Porov. aj ustálený obrat.
Dront nelietavý
Vyhynutie
Keď na Maurícius prišli prví ľudia, priviezli so sebou aj ďalšie zvieratá, ktoré predtým na ostrove nežili, vrátane ošípaných, potkanov a opíc (makak dlhochvostý), ktoré vykrádali drontove hniezda. Na jeho vyhynutí sa podpísalo aj klčovanie lesov, kde dront žil.
Všeobecne sa udáva, že dront vymrel v roku 1662, keď stroskotaný námorník Volkert Evertsz zbadal posledný žijúci exemplár. Iné zdroje však jeho vyhynutie posúvajú až k roku 1681. Keďže pred Evertszom dronta videli naposledy roku 1638, predpokladá sa, že dront bol už v šesťdesiatych rokoch 17. storočia veľmi vzácny. Zo štatistickej analýzy loveckých záznamov z tých čias možno vyčítať dátum vyhynutia k roku 1693, pričom interval s 95 % istotou je medzi rokmi 1688 a 1715.
Posledný známy dront bol zabitý menej než sto rokov po objave tohto druhu. Žiadne kompletné exempláre sa nezachovali, hoci veľa múzeí vlastní jeho kostru. Jedna úplná kostra sa nachádza v Maurícijskom historicko-prírodnom múzeu. V jednom múzeu v Južnej Afrike sú vystavené jeho vajcia.
Najbližší príbuzný dronta je pustovník krátkokrídly (Pezophaps solitaria). Podľa štúdie DNA (Shapiro & kol., 2002) bol vedľa kladu dront nelietavý (Raphus cucullatus)/pustovník krátkokrídly (Pezophaps solitaria) postavený druh veľkohrivec bradavičnatý (Caloenas nicobarica), ktorý je teda najbližším žijúcim príbuzným týchto vyhynutých vtákov.
Symbióza
Vyhynutie dronta bolo pre Maurícius katastrofou, ktorá nezostala bez následkov. V priebehu 19. storočia zaznamenali prírodovedci, že na ostrove Maurícius začala ubúdať kedysi dominantná drevina – strom Sideroxylon grandiflorum (syn. Calvario major, syn. Bumelia major). Sprvu nenápadný ústup sa premenil na stále rýchlejšie vymieranie. Na začiatku 20. storočia začali rôzne prírodovedecké inštitúcie a spolky biť na poplach a založili projekt na záchranu ohrozeného druhu, ale ten bol úplne neúspešný. Strom sa totiž odmietal rozmnožovať. V 70. rokoch 20. storočia už údajne existovalo iba 13 exemplárov. Všetky boli staré vyše 300 rokov.
Vtedy si americký ekológ Stanley Temple všimol fakt, že vlastne na celom ostrove nie je známy výskyt stromu mladšieho než posledný existujúci výskyt dronta a vyslovil hypotézu, že príčinou vymierania Sideroxylon grandiflorum je vymretie dronta. Podľa jeho hypotézy totiž semená tohto stromu majú príliš tvrdý obal a aby vyklíčili, potrebovali natrávenie v drontovom žalúdku. Dvaja vedci, Wendy Strahm a Anthony Cheke, však názory Templa odmietli. Podľa nich strom od vyhynutia dronta niekoľkokrát vyklíčil a jeho populácia je väčšia, než uvádzal Temple.
Kipat barzel
Kipat barzel (iné názvy: Železná kupola, Železná klenba; ; ) je mobilný systém protivzdušnej obrany vyvinutý izraelskou spoločnosťou Rafael Advanced Defense Systems, ktorý je určený na zneškodnenie rakiet krátkeho doletu a mínometných granátov. Dôvodom pre jeho vytvorenie boli neustále raketové útoky z Pásma Gazy na južný Izrael a ochrana civilného obyvateľstva na juhu aj severe krajiny.
Pozadie
[[Súbor:Rock_mort_gaza_2008.JPG|náhľad|Skladaný stĺpcový graf palestínskych raketových a mínometných útokov na Izrael v roku 2008
]] náhľad|Raketa Kasam odpálená z obývanej oblasti Pásma Gazy letí cez hranicu do južného Izraela: hlavný dôvod vytvorenia systému Železná kupola Počas druhej libanonskej vojny v roku 2006 vypálil Hizballáh približne 4000 rakiet (drvivá väčšina z nich boli rakety krátkeho doletu typu Kaťuša), ktoré dopadli na územie severného Izraela, vrátane Haify, tretieho najväčšieho izraelského mesta. Pri masívnych raketových útokoch zahynulo 44 izraelských civilistov a okolo 250 tisíc Izraelcov sa muselo evakuovať a premiestniť do iných častí krajiny. Zároveň sa odhaduje že takmer milión Izraelcov bolo počas konfliktu upútaných k protiraketovým krytom.
Na juhu krajiny bolo od roku 2000 do roku 2008 vypálených viac ako 4 tisíc rakiet a 4 tisíc mínometných granátov. Za týmito útokmi stál hlavne Hamás. Prevažná väčšina vypálených rakiet bola typu Kasam, avšak vďaka podzemným pašeráckym tunelom už Hamas rozšíril svoj arzenál aj o rakety typu Grad. Takmer milión Izraelcov žijúcich na juhu krajiny je v možnom dostrele rakiet palestínskych teroristov, čo je vážnou bezpečnostnou hrozbou.
Vo februári 2007 bola Železná kupola vybraná vtedajším ministrom obrany Amirom Perecom, ako izraelské obranné riešenie hrozby útokov rakiet krátkeho doletu. Odvtedy bol tento systém za takmer 210 miliónov dolárov vyvíjaný v spolupráci s Izraelskými obrannými silami (IOS).
Špecifikácie
Systém je navrhnutý tak, aby zneškodnil rakety krátkeho doletu a 155 mm delostrelecké granáty s dostrelom 70 kilometrov. Železná kupola má byť funkčná vo dne aj v noci, za nepriaznivých poveternostných podmienok a má byť schopná reagovať na niekoľko hrozieb súčasne.
Železná kupola má tri základné komponenty:
Radar systému odhalí odpálenie rakety, spočíta jej trajektóriu, prenesie túto informáciu do riadiaceho centra, kde spomínanú informáciu využijú na určenie miesta dopadu. V prípade, že vypálená raketa či granát predstavujú hrozbu, je vypálená protiraketová strela, ktorá raketu zničí ďaleko od dopadového územia.
Kritika
Systém Železná kupola je kritizovaný pre príliš vysoké náklady. Odhadovaná cena jednej protiraketovej strely Tamir sa pohybuje medzi 35 a 50 tisíc dolármi, kým cena hrubo vyrábaných rakiet Kasam nie je vyššia ako niekoľko sto dolárov za kus. Na túto kritiku reagovala spoločnosť Rafael v zmysle, že otázka ceny sa zbytočne zveličuje; radar systému bude schopný vypočítať, ktorá z rakiet môže potenciálne zasiahnuť obývanú oblasť a zneškodní tak iba také rakety, ktoré predstavujú hrozbu.
Kritici tiež tvrdili, že Železná kupola je v zneškodňovaní rakiet neúčinná, a to vzhľadom na krátke vzdialenosti a časy letu medzi odpaľovacími miestami v Pásme Gazy a často osteľovaným juhoizraelským mestom Sderot. Argumentovali tým, že iný protiraketový systém by bol efektívnejší; spomínal sa obranný systém Nautilus (známy aj ako Thelo). Systém Nautilus vyvíjali Izrael a Spojené štáty v rokoch 1995 až 2005, ale nakoniec bol projekt zastavený s odôvodnením, že je neuskutočniteľný. Americká zbrojná firma Northrop Grumman však navrhla vývoj pokročilejšieho prototypu Nautila s názvom Skyguard.
Skyguard by mal na zneškodňovanie rakiet používať laserový lúč a cena každého jeho použitia sa odhaduje na 1000 až 2000 dolárov. Soločnosť Northrop Grumman tvrdí, že pri investícii 180 miliónov dolárov by bola schopná dodať systém na nasadenie v priebehu 18 mesiacov. Predstavitelia izraelského ministerstva obrany však tento návrh odmietli so zdôvodnením dlhšej uskutočniteľnosti a dodatočných nákladov. Takisto uviedli, že po dodatočných vylepšeniach je Železná kupola plne schopná Kasamy zneškodniť.
Ustálený zvrat
Ustálený zvrat je jeden zo starších názvov pre frazému alebo pre niektorý jej typ. Najčastejšie sa do ustáleného zvratu zaraďovali slovesné ustálené spojenia. Porov. aj ustálený obrat.
4D (hudobná skupina)
4D je slovenská hiphopová skupina pochádzajúca z Bratislavy. Jej základ tvoria raperi Čistychov a DNA, ktorých spoločný projekt 2D bol doplnený o speváka Miša Bieleho a producenta G-Boda. Ich debutový album Kryštal vyšiel 22. apríla 2013 pod 4D Music.
Hudobná kariéra
Ešte za čias Názvu Stavby, Čistychov a DNA nahrali zopár spoločných skladieb, napr. "A čo vy?" a "Povedal mi on", ktoré sa objavili na deme LúzaDrviváMenšina. Ich osobitné spolupráce ďalej pokračovali, ku skladbe "Zadné vrátka", kde sa objavil aj spevák Mišo Biely bol v roku 2006 urobený aj videoklip. G-Bod neskôr produkoval skladby pre všetkých troch zvyšných členov 4D, najmä pre DNA.
V roku 2012 mala premiéru skladba "Stále jediná", kde sa po prvýkrát zišli na skladbe všetci štyria členovia 4D. Skladba sa objavila na sólovom albume Miša Bieleho R.E.T.R.O. a neskôr aj na albume 4D. 31. decembra 2012 sa na internet dostalo video zo štúdia k skladbe "Zelený dym". Video malo ku aprílu 2013 na youtube viac ako 970 000 prehratí. Ďalšie video z pripravovaného albumu ku skladbe "Jediná" malo premiéru 13. februára 2013 a ku aprílu 2013 malo na youtube viac ako 420 000 prehratí. Album Kryštál vyšiel 22. apríla 2013 pod 4D Music. O hudobnú produkciu albumu sa postaral G-Bod a album neobsahuje nijakých hudobných hostí.
Význam výrazu
Význam výrazu je to, čo výraz znamená.
Salisbury (rozlišovacia stránka)
Salisbury môže byť:
Hontianske Trsťany
Hontianske Trsťany (, v minulosti len Nádas) sú obec na Slovensku v okrese Levice.
Miloš Tamajka
Miloš Tamajka (* 3. marec 1976, Piešťany) je slovenský komunálny politik, bývalý primátor mesta Piešťany.
Hontianske Trsťany
Dejiny
Hontianske Trsťany boli majetkom Hontianskeho hradu, v roku 1267 kráľ Belo IV. daroval tunajšie majetky hontianskym hradným jobagiónom. Od roku 1245 tu malo majetky i šahanské prepošstvo. V roku 1318 povolil arcibiskup Tomáš tunajšiemu zemepánovi, aby mohol postaviť kaplnku. Podľa tureckého daňového súpisu z roku 1664 sa obec volala Nádazs a mala 30 poplatníkov, medzi rozšírené priezviská patrili: Petrík, Matus a Kuna. Čo sa týka školy, najstaršia vizitácia je zaznamenaná z 30. júna 1692. Škola mala dve miestnosti, pričom v prvej sa vyučoval prvý stupeň a v druhej zvyšok. Po ústupe Turkov kráľ Leopold I. daroval Trsťany jezuitskej reholi. Neskôr, v roku 1776 ich kráľovná Mária Terézia darovala vtedy zriadenému banskobystrickému biskupstvu. Obec mala mlyn a kostol sv. Bartolomeja z roku 1759. Jej obyvatelia sa zaoberali najmä poľnohospodárstvom. K obci patria samoty Hlina a Rovne. V roku 1995 oslávila obec 750. výročie prvej písomnej zmienky.
Miloš Tamajka
Politická kariéra
náhľad|Tamajka s prezidentom SR, [[Andrej Kiska|Andrejom Kiskom, počas prezidentovej návštevy Piešťan v septembri 2018.]] Po pôsobení vo funkcii riaditeľa Úradu práce sociálnych vecí a rodiny v Piešťanoch neúspešne kandidoval v komunálnych voľbách v novembri 2010 ako kandidát strany SMER-SD na post primátora mesta Piešťany. Skončil na druhom mieste, keď obhajujúci primátor Remo Cicutto získal 4 237 hlasov (47,7%), pričom Tamajka iba 2 389 (26,9%). V roku 2013 sa Tamajka dostal do krajského zastupiteľstva Trnavského samosprávneho kraja ako poslanec za stranu SMER-SD, kedy získal v okrese Piešťany najväčší počet hlasov (2 435).
V júli 2014 opustil Miloš Tamajka spolu s ďalším vtedajším poslancom mestského zastupiteľstva mesta Piešťany, Michalom Hynekom, stranu SMER-SD pre údajnú nespokojnosť s fungovaním strany, iba niekoľko týždňov pred prevalením kauzy strany SMER-SD s nákupom predraženého CT prístroja do piešťanskej nemocnice. Po vystúpení ohlásil opätovnú kandidatúru na primátora, lebo primátor mesta má byť podľa neho apolitický.
V komunálnych voľbách v novembri 2014 kandidoval ako nezávislý kandidát. Svoj volebný program založil na piatich víziách: nové investície a pracovné príležitosti, prístup k termálnej vode, starostlivosť o rodiny a seniorov, každoročná investícia do ciest a chodníkov a bezpečnosť. O primátorské kreslo bojoval s ďalšími piatimi kandidátmi. Na úrad ho posunulo 2817 hlasov (31,1%), kedy tak zvíťazil v tesnom súboji pred nezávislými kandidátmi Tomášom Hudcovičom (2631 hlasov, 29%) a vtedajším primátorom Remom Cicuttom (2274 hlasov, 25,1%).
Počas volebného obdobia vo funkcii primátora sa Tamajka snažil o výstavbu akvaparku za účasti českého investora, rodiny Zemekovcov. Akvapark sa však ešte v roku 2019 nebol hotový. V roku 2015 sa na mestskom úrade konalo prepúšťanie zamestnancov spolu s nabúraním sa do počítačov zamestnancov, ktoré sa neskôr ukázalo ako cielene zamerané na isté osoby. Primátor, spolu s viceprimátorom Hynekom, si nepriznali zlyhanie. V nasledujúcich komunálnych voľbách v roku 2018 Tamajka opätovne kandidoval do funkcie primátora aj poslanca. Získal však iba 1 316 hlasov, skončil na 3. mieste a nebol zvolený ani za poslanca (kde získal 988 hlasov). Nové vedenie mestského úradu bolo nútené vyplatiť dvanástim Tamajkom prepusteným zamestnancom odškodné vo výške asi 200 tisíc eur.
Rodina
Je ženatý a má dve deti.
Twisted Sister
Twisted Sister bola americká heavymetalová skupina pochádzajúca z Ho-Ho-Kusu v štáte New Jersey, ktorú v roku 1972 založil na Long Islande v štáte New Yorku gitarista Jay Jay French.
Pasohlávky
Pasohlávky sú obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 715 obyvateľov, z toho 354 mužov a 361 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,3 roka (muži 37,4 roka, ženy 39,3 roka).
Twisted Sister
Medzi najväčšie hity skupiny, ktoré sa presadili v 80. rokoch aj na hudobnej stanici MTV patria „We're Not Gonna Take It“ a „I Wanna Rock“, v ktorých sa skĺbil odpor mladej generácie k rodičom s kritikou vzdelávacieho systému. Všetky hity skupiny napísal spevák Dee Snider.
Popular Science
Popular Science je americký mesačník založený v roku 1872 prinášajúci články pre širokú verejnosť o vede a technológiách. Magazín získal viac ako 58 ocenení, vrátane ASME za novinársku excelenciu v roku 2003 a v roku 2004 (Best Magazine Section). Popular Science je prekladaný do viac ako 30 jazykov a vychádza v 45 krajinách.
Vnútorná valencia
Vnútorná valencia je valencia slov ako komponentov frazémy, t. j. schopnosť slov spájať sa s inými slovami takým osobitým spôsobom, ktorý umožňuje vznik ustáleného a obrazného spojenia s jeho špecifickou expresívnosťou, teda vznik frazémy ako istého uzavretého celku. Porovnaj aj valencia, valencia vonkajšia, distribúcia frazém.
Diconne
Diconne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
DJ BoBo
DJ BoBo, vlastným menom Peter René Baumann (* 5. január, 1968, Kölliken, Aargau, Švajčiarsko) je švajčiarsky spevák, textár, tanečník a hudobný producent. Celosvetovo predal 14 miliónov nahrávok a vydal 10 štúdiových albumov rovnako ako niekoľko kompilácií, ktoré obsahujú jeho hity v prerobených podobách. DJ BoBo vydal dodnes 34 singlov, z ktorých niektoré sa dostali na popredné pozície v rebríčkoch, a to nielen v nemecky hovoriacich krajinách, ale tiež v ostatných európskych krajinách.
Diconne
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
DJ BoBo
Ako producent dance hudby, bol jeho prvým veľkým úspechom singel „Somebody Dance With Me“, ktorý má melódiu skladby „Somebody’s Watching Me“ od Rockwella. Po ňom sa na dobrých pozíciách umiestnili single „Keep on Dancing“, „Take Control“, „Everybody“, „Let the Dream Come True“, „Love is All Around“, „Freedom“, „Pray“ a „What a Feeling“, rovnako ako „Chihuahua“, z ktorých takmer všetky sú rýchleho eurodance charakteru so ženskými chytľavými refrénmi a rapovaním, ktorý vykonáva DJ BoBo. Medzi rokmi 1992 až 2007 mal DJ BoBo 27 hitových singlov vo Švajčiarsku a Nemecku a získal 10 cien World Music Award za najpredávanejšieho interpreta vo Švajčiarsku. DJ BoBo získal množstvo zlatých a platinových platní za jeho single a albumy a mal úspech v Európe (predovšetkým vo Švajčiarsku a Nemecku), Ázii a Južnej Amerike.
Chrám Mena Panny Márie (Křtiny)
náhľad|Chrám Mena Panny Márie Chrám Mena Panny Márie je najvyššia stavba mesta Křtiny, ktorá dosiahla výšku 73 metrov. Kostol bol vybudovaný v rokoch 1718 - 1750.
Dejiny
Od 1. júla 2008 je chrám zapísaný medzi národné kultúrne pamiatky.
Barcelonnette (kantón)
Barcelonnette je francúzsky kantón v obvode Barcelonnette v departemente Alpes-de-Haute-Provence v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho 11 obcí.
Vnútorný
Vnútorný môže byť:
Marcus Aurelius Olympius Nemesianus
Marcus Aurelius Olympius Nemesianus (koniec 3. storočia) bol rímsky básnik pôvodom z afrického Kartága. Pôsobil ako dvorský básnik za vlády cisárov Carina (283 – 285) a Numeriana (283 – 284), ktorým venoval svoje najvýznamnejšie dielo – básnickú skladbu Cynegetica (O love).
Nemesianus napísal viacero dlhších skladieb didaktického charakteru. Popri diele Cynegetica to boli ešte Halieutica (O rybolove) a Nautica (O moreplavbe). Zo všetkých troch skladieb sa nám dochovalo iba 325 úvodných hexametrov z jeho loveckej básne, v ktorých sa objavuje typický básnický motív, recusatio (odmietnutie), teda vyznanie, že básnik nie je schopný väčších básnických počinov, ako zmienené dielo. Rukopis, v ktorom sa Nemesianove Cynegetica dochovali, pôvodne školská pomôcka z 9. storočia, je s výnimkou úvodnej časti žiaľ príliš poškodený, aby bolo možné rekonštruovať zvyšok básne.
Nemesianovi sa tiež pripisujú štyri eklogy, pôvodne spojené s Titom Calpurniom Siculom. Uvažuje sa tiež o tom, že Laus Herculis (Chvála Herkula) pripisovaná Claudianovi je tiež Nemesianovým dielom.
Jacques Lucien Monod
Jacques Lucien Monod (* 9. február 1910, Paríž, Francúzsko – † 31. máj 1976, Cannes) bol francúzsky biochemik, mikrobiológ a molekulárny genetik.
Teória relativity
Pojem Teória relativity Alberta Einsteina zahŕňa dvojicu fyzikálnych teórií: špeciálna teória relativity a všeobecná teória relativity. Tieto teórie boli zostavené, aby vysvetlili fakt, že elektromagnetické vlny nepodliehajú Newtonovským pohybovým zákonom. Bolo dokázané, že sa pohybujú konštantnou rýchlosťou, nezávisle od pohybu pozorovateľa. Základnou myšlienkou je, že dvaja pozorovatelia, ktorí sú vo vzájomnom pohybe, odmerajú odlišné časové a priestorové intervaly tých istých udalostí, ale fyzikálna podstata pozorovaného javu bude pre oboch rovnaká.
Pozri aj
Podrobné spracovanie sa nachádza v článkoch:
Roullet-Saint-Estèphe
Roullet-Saint-Estèphe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Program Space Shuttle
thumb|Spoločné logo programu Space Shuttle. Každý let mal potom osobitný emblém thumb|[[Space Shuttle|Raketoplán Columbia na štartovacom komplexe 39A počas príprav na svoj prvý let (misia STS-1), 5. marec 1981]]
Space Shuttle bol kozmický program NASA pilotovaných raketoplánov Space Shuttle. Trval od roku 1972, kedy začal, do roku 2011.
Program Space Shuttle bol tiež najdlhšie trvajúcim americkým kozmickým programom a programom s najväčším množstvom letov. Do jeho ukončenia v júli 2011 sa uskutočnilo 135 letov. Dva lety skončili haváriou, pri ktorej zahynuli v oboch prípadoch sedemčlenné posádky strojov. Napriek tomu program Space Shuttle pretrval a jeho posledným veľkým cieľom bolo dobudovanie Medzinárodnej vesmírnej stanice (ISS).
Vývoj predstáv
Problematika viacnásobne použiteľného kozmického prostriedku sa na začiatku histórie pilotovaných letov preberala len okrajovo. Brzdenie v atmosfére po návrate z kozmu, ktoré by ponúkalo väčšie možnosti manévrovania, boli spočiatku hľadané kvôli nutnosti zlepšiť schopnosť telesa pristáť vo zvolenej oblasti. Prvým projektom kozmického klzáku bol X-20 Dyna-Soar firmy Boeing. Na jeho realizáciu sa vynaložili značné náklady, ale v roku 1963 bol projekt zrušený v prospech vojenskej družicovej stanice MOL (neskôr tiež zrušenej). Tieto výskumy však boli prínosné pre ďalšie návrhy okrídlených kozmických lodí.
Účel
thumb|Umelecké zobrazenie konceptu plánovaného vynesenia stanice [[Skylab na vyššiu obežnú dráhu]]
Od raketoplánov sa tiež očakávalo, že zachránia a znovuosídlia prvú a jedinú americkú kozmickú stanicu Skylab, ktorá po opustení poslednou posádkou v roku 1974 postupne klesala do zemskej atmosféry. Stanicu mal vyniesť na vyššiu orbitu raketoplán pri misii STS-3, na ktorú začali v marci 1978 trénovať astronauti Fred Haise a Jack Lousma. Sklzy vo vývoji a príprave na štart prvého exempláru však spôsobili, že 15. decembra 1978 NASA priznala, že stanicu už nie je možné zachrániť.
Vývoj
thumb|Rôzne koncepty raketoplánu
Spočiatku existovali dve možnosti, ako by mal viacnásobne použiteľný kozmický dopravný prostriedok vyzerať. Prvá spočívala v dvojstupňovom stroji, ktorý pozostával z dvoch samostatných okrídlených kozmických lodí. Druhý variant predstavoval len jedno okrídlené teleso, ktoré by nieslo dve odhadzovacie nádrže na kvapalný vodík a kyslík. V júni 1970 vypísalo vedenie NASA súťaž na spracovanie predbežného projektu raketoplánu. Vývoj dvojstupňového variantu raketoplánu sa však ukázal byť neúnosne drahým. NASA preto zostala pri návrhu jeden a polstupňového variantu raketoplánu, čo znamená variantu, v ktorom prvý a druhý raketový stupeň pracujú súčasne, ale druhý omnoho dlhšie ako prvý. Tento návrh podrobne rozpracovávali firmy Grumman a Boeing. Návrh firmy Grumann však počítal s tým, že odhadzovacia nádrž nesúca kvapalný vodík a kyslík sa pri každom lete zničí. Celý stroj tak už nemohol byť viacnásobne použiteľný. Nakoľko však náklady na vývoj takéhoto typu stroja boli menšie než neúnosne veľké náklady na vývoj kozmickej lode, ktorá by mohla zopakovať let celá, NASA pristúpila na prvú možnosť. To síce zmenšilo náklady na vývoj, ale vzrástli náklady na prevádzku takejto kozmickej lode.
Vo finálnom návrhu sa Space Shuttle napokon skladal zo štyroch hlavných častí: z družicového stupňa (orbitera), ktorý bol jeho najzložitejšou súčasťou – niesol krídla, kabínu pre posádku, ako aj všetok náklad, z odhadzovacej nádrže ET (najväčší konštrukčný prvok), z ktorej sa do družicového stupňa počas štartu privádza palivo (kvapalný vodík a kyslík) a z dvojice štartovacích motorov SRB. Zatiaľ čo orbiter a motory SRB boli znovupoužiteľné, pretože dokázali po splnení svojho účelu pristáť na Zemi (orbiter kĺzavým letom podobným pristávaniu lietadla; SRB na padákoch), nádrž ET sa nedala znova použiť a pri každom lete zanikla zhorením v atmosfére. Orbiter bol pri návrate z kozmu chránený originálnym tepelným štítom, ktorý pozostáva z obrovského množstva navzájom veľmi tesne priliehajúcich žiaruvzdorných dlaždíc. Podobne ako počet štartov postupne klesali aj predstavy o počte použití každého orbitera. Pôvodné plány hovorili až o 500 letoch každého družicového stupňa, neskôr, po spresnení technických podmienok, poklesli na 100 letov. Skutočnosť bola taká, že najväčší počet letov, ktoré kedy jeden orbiter absolvoval, bol 39.
Dodávatelia
Dňa 26. júla 1972 NASA oznámila, že hlavným dodávateľom raketoplánu a výrobcom jeho družicového stupňa bude firma North American Avation (dnes súčasť Boeingu). Prvotný kontrakt počítal s výrobou piatich letuschopných exemplárov orbitera. Prvá misia sa mala uskutočniť v roku 1978, dva roky po dokončení prvého prototypu. North American Avation bola prostredníctvom svojej pobočky Rocketdyne aj dodávateľom hlavných motorov raketoplánu. Zmluvy na výrobu ďalších častí, u ktorých sa nepredpokladal taký zdĺhavý vývoj, NASA uzavrela až neskôr. Výrobu odhadzovacej nádrže s palivom označenej ako External Tank (ET) dostala firma Martin Marietta (dnes súčasť firmy Lockheed Martin) a pomocné štartovacie motory vyrobila Morton-Thiokol (dnes súčasť spoločnosti Northrop Grumman). Detaily prvej koncepcie boli dokončené v októbri 1972. Práce na niektorých komponentoch dostali subdodávatelia, napríklad systém orbitálnych motorov Orbital Maneuvering System (OMS) dodal McDonnel Douglas.
Požiadavka na viacnásobné použitie stroja bola v programe Space Shuttle kľúčová. Prvé štúdie podcenili jej náročnosť. Raketoplán musel mať dlhodobo zaručenú mechanickú a tepelnú odolnosť počas namáhania pri štarte a pristátí. Projekt sa stával finančne veľmi náročným. Nedarilo sa držať jeho vývojový harmonogram ani rozpočet.
Ciele misií
thumb|Unikátny spôsob záchrany družice [[Intelsat 603 raketoplánom Endeavour pri misii STS-49, 13. máj 1992]]
Okrem vypúšťania družíc na obežnú dráhu a ich opätovného zachytávania mal raketoplán veľkú úlohu pri vedeckom výskume. V niektorých misiách, ktoré možno označiť ako „vedecké“, mal raketoplán vo svojom nákladovom priestore hermetizované laboratórium vyrábané špeciálne pre raketoplán. Starší model tohto laboratória bol Spacelab, novší Spacehab. V posádke raketoplánu, ktorá mohla byť až sedemčlenná, sa v úlohe letových špecialistov nachádzali vedci a lekári. Cieľom výskumov bolo sledovanie procesov prebiehajúcich v beztiažovom stave a účinky bezváhového stavu na živé organizmy, ako aj sledovanie procesov prebiehajúcich na Zemi, v jej atmosfére, či v okolitom kozme.
Ďalšou skupinou misií boli vojenské misie, ktoré prebiehali do roku 1986. Pri vojenských letoch išlo o vypúšťanie odpočúvacích či výstražných družíc.
Veľký význam mali raketoplány aj pri vynášaní kozmických sond na obežnú dráhu Zeme, skadiaľ sa potom prostredníctvom vlastných motorov vydali na cesty k iným planétam. Medziplanetárne sondy vypustené raketoplánom boli Magellan (k Venuši), Galileo (k Jupiteru a jeho mesiacom) a Ulysses (k Slnku).
Kozmodrómy programu
náhľad|Letecký pohľad na [[Štartovací komplex 39 v Kennedy Space Center|štartovací komplex 39 v Kennedyho vesmírnom stredisku na Floride v časoch programu Space Shuttle, 19. január 1998]]
Pôvodné plány hovorili o tom, že raketoplán by mal byť schopný štartovať z dvoch kozmodrómov: z Kennedyho vesmírneho strediska (Kennedy Space Center, KSC) na Floride a z kalifornskej Vandenbergovej základne vzdušných síl (Vandenberg Air Force Base). V oboch prípadoch sa štartovacími rampami raketoplánu mali stať staršie rampy prebudované na účel programu Space Shuttle. V prípade Kennedyho strediska sa pre účely raketoplánu prebudoval štartovací komplex 39, z ktorého predtým štartovali rakety programu Apollo, kým na Vandenbergovej základni sa za týmto účelom prebudovávali rampy pôvodne plánované pre rakety Titan IIIM v programe vojenskej družicovej stanice MOL. Na oboch kozmodrómoch sa tiež vybudovala pristávacia dráha. Kým práce na Kennedyho vesmírnom stredisku sa úspešne dotiahli až do konca, práce na Vandenbergovej základni sa predražovali a dostávali do sklzu. Okrem bežných problémov financie narastali aj kvôli geografickým a klimatickým odlišnostiam Vandenbergovej základne od Kennedyho vesmírneho strediska. Vzdialenosť montážnej budovy a obslužnej veže od štartovacej rampy je na Vandenbergovej základni veľmi malá, čo vytváralo nutnosť posilniť ich ochranu proti akustickým, tlakovým a tepelným účinkom štartu. Zároveň sa predpokladala intenzívnejšia tvorba námrazy na nádrži ET, ako na východnejšom kozmodróme na Floride. V rámci úsporných opatrení sa postupne zrušila výstavba niektorých objektov plánovaných pre túto základňu. Úspešne sa podarilo ukončiť predĺženie dráhy mobilnej obslužnej veže a upraviť centrum pre riadenie štartu raketoplánov. Nádrž ET sa mala na kozmodróm prevážať špeciálnym plavidlom, do prístavu vzdialeného od miesta štartu asi 3,5 km, motory SRB sa mali prepravovať vlakom vo forme jednotlivých segmentov. Vo vzdialenosti 137 km východne od miesta predpokladaného štartu raketoplánov bolo zriadené aj stredisko na čistenie a demontáž motorov SRB vylovených po štarte z mora. Z tohto kozmodrómu mali štartovať prevažne vojenské lety. Napokon, po havárii raketoplánu Challenger v roku 1986, využívanie raketoplánu armádou skončilo a od plánu používať na štarty raketoplánov Vandenbergovu základňu sa úplne upustilo. Jediným kozmodrómom, z ktorého lety programu Space Shuttle štartovali, tak zostalo Kennedyho vesmírne stredisko.
Skafandre na štart a pristávanie
thumb|left|Posádka prvej misie raketoplánu [[STS-1, John Young a Robert Crippen, v zlatistých skafandroch EES]] thumb|170px|Astronaut [[Nicholas Patrick pózuje v skafandri ACES bez padáka a vybavenia na prežitie]]
Ako každý kozmický program aj Space Shuttle vyvíjal vlastné skafandre. Pri prvých štyroch skúšobných letoch nosili dvojčlenné posádky skafandre EES (Ejection Escape Suit). Mali slúžiť na ochranu posádky v prípade, že bude nutné sa v priebehu štartu alebo pristávania zo stroja katapultovať. Ich súčasťou bol tzv. anti-G oblek, ktorý pri manévroch s veľkým preťažením vytláča krv zo spodnej časti tela do hornej, aby sa predošlo škodlivým účinkom preťaženia na ľudský organizmus. Do vlastného skafandra sa nastupovalo zozadu. Vesta, ktorá sa navliekala na vrch tohto skafandra, obsahovala padákovú výstroj a plávaciu vestu.
Pri viacčlenných posádkach však nebolo možné používať katapultovacie kreslá, a tak stratil zmysel aj tento typ skafandrov. V misiách STS-5 až STS-51-L lietali posádky len v modrých leteckých kombinézach s prilbami chrániacimi hlavu pred otrasmi a pred prípadným dymom.
Situácia sa zmenila po havárii raketoplánu Challenger. Napriek absencii skafandrov totiž prinajmenšom niektorí členovia posádky v torze raketoplánu zostali pri vedomí, no bez padákov sa nemohli zachrániť. Preto začal v roku 1987 vývoj nového typu skafandra známeho pod skratkou LES (Launch and Entry Suit). Ako už názov napovedá, posádka si ho obliekala pred štartom a pristávaním. Jeho vývojárom bola podobne ako v predchádzajúcom prípade firma David Clark. Skafandre boli polopretlakové – tlak atmosféry vhodný na dýchanie sa udržiaval len v prilbe skafandra a tlak okolo zvyšku tela zabezpečovali nafukovacie vaky. Skafandre mali oranžovú farbu, aby vďaka nej mohli záchranné tímy astronautov v prípade havárie ľahko nájsť. Prvýkrát sa použili pri misii STS-26 v roku 1988.
V priebehu 90. rokov boli pôvodné skafandre LES vytláčané novým typom skafandrov – ACES (Advanced Crew Escape Unit). Na rozdiel od predošlého typu boli už plne pretlakové, pohyblivejšie a ľahšie. Posledný skafander LES sa použil pri misii STS-88 v roku 1998. Odvtedy až do konca programu používali astronauti počas kritických manévrov len skafandre ACES.
Skafandre na EVA
Na výstupy do otvoreného vesmíru z raketoplánu sa používal úplne iný typ skafandrov. Žiaden z predchádzajúcich typov totiž nedokázal ochrániť posádku na dostatočný čas pred vákuom a ďalšími kozmickými vplyvmi. K tomuto účelu vznikol skafander EMU (Extravehicular Mobility Unit). Mal bielu farbu a skladal sa z dvoch polovíc – jedna na hornú, druhá na spodnú časť tela. Na chrbte skafandrov bol „batoh“ zabezpečujúci zásobu kyslíka, vody a ďalšieho vybavenia na prežitie astronauta. Vyvinula ich firma Hamilton Standard. Prvé modely vážili 115 kg, ale používali sa len v stave beztiaže. Minimálne dva kusy skafandrov EMU boli na palube raketoplánu pri každej misii aj v prípade, že výstup nebol na pláne.
EMU sa postupne vylepšoval a je z neho odvodená aj verzia používaná pre výstupy do vesmíru z ISS. K skafandrom časom pribudlo aj raketové kreslo MMU (Manned Maneuvering Unit), ale to sa prestalo používať.
Skúšobné prototypy
thumb|Maketa [[Pathfinder (raketoplán)|Pathfinder pri skúškach]] thumb|left|Posádky pre skúšobné lety [[Approach and Landing Tests (ALT) pózujú pred raketoplánom Enterprise, 17. september 1976. Zľava doprava: Gordon Fullerton, Fred Haise, Joe Engle a Richard Truly]]
Jednotlivé exempláre raketoplánov sa označovali ako OV, čo bola skratka z názvu Orbiter Vehicle (v preklade: orbitálny letúň; skrátene: orbiter). Po tomto označení nasledovala pomlčka a trojmiestne číslo. Prvá číslica označovala sériu: 0 neletuschopné exempláre a 1 letuschopné. Číslo 2 malo byť vyhradené pre raketoplány novej generácie, ktoré mali nahradiť existujúcu flotilu. Na prvý pohľad mali byť podobné orbiterom prvej generácie, ale vnútri mali mať úplne novú výbavu.
Ďalšie dve číslice mali určovať poradové číslo konkrétneho stroja. Keďže v programe nastávalo veľa zmien, tieto čísla nezodpovedali realite konečného zaradenia orbiterov, pretože kým pôvodne neletuschopný exemplár OV-099 neskôr prebudovali na letuschopný Challenger, exempláre s označením OV-100 a OV-101 nikdy do kozmu neleteli. Maketa raketoplánu OV-100 dostala dodatočne meno Explorer. Na rozdiel od predošlej makety bolo možné vstúpiť do jej interiéru a slúžila na rozmerové testy pri výrobe nádrže ET.
Dňa 17. septembra 1976 sa uskutočnilo slávnostné predstavenie prvého družicového stupňa raketoplánu (orbitera) a zároveň jeho odovzdanie NASA. Mal výrobné číslo OV-101 a dokončili ho v Downey v Kalifornii. Pôvodne sa mal volať Constitution (Ústava), ale na základe celonárodnej listovej kampane bol na nátlak fanúšikov televízneho seriálu Star Trek nakoniec pomenovaný Enterprise. Enterprise však ešte nebol určený na vesmírne lety, hoci neskôr sa uvažovalo o jeho prestavbe na letuschopný exemplár (ktorá sa ale nikdy neuskutočnila). K tomu mu chýbali niektoré dôležité prvky, napríklad motory SSME. Slúžil len na atmosférické skúšky pristávania, ktoré prebiehali tak, že ho špeciálne upravené lietadlo Shuttle Carrier Aircraft (SCA) vynieslo do výšky okolo a potom sám kĺzavým letom pristával. Spočiatku, pri sledovaní základných aerodynamických vlastností, bol raketoplán počas celého letu pripevnený k lietadlu, niekedy ešte s aerodynamickým nadstavcom na motorovej sekcii. Neskôr sa k skúšobným letom na chrbte lietadla pridala posádka raketoplánu.
Samostatné skúšobné lety niesli označenie Approach and Landing Tests (ALT) a zúčastnili sa ich dve dvojčlenné posádky. Príprava posádok na let prebiehala v špeciálne upravenom lietadle Shuttle Training Aircraft (STA), v ktorom bolo miesto druhého pilota (vľavo) nahradené rovnakým riadením, aké je v raketopláne. Prvý samostatný let, pri ktorom lietadlo SCA uvoľnilo Enterprise na samostatný let, sa uskutočnil 12. augusta 1977. Samostatné lety raketoplánu prebiehali s aerodynamickým nadstavcom, ale aj bez neho. Prebiehali tiež skúšky transportu raketoplánu na chrbte SCA na veľké vzdialenosti. Skúšobné lety s Enterprise skončili v októbri 1977. Hoci tieto testy ukázali, že raketoplány sú schopné lietať v zemskej atmosfére a pristávať, objavili sa nové problémy a celý projekt sa dostával do časového sklzu. Kongres Spojených štátov zamietol finančné prostriedky na stavbu piateho raketoplánu – ich flotila sa preto skladala len zo štyroch strojov. Hoci vedenie NASA znížené finančné prostriedky stále veľmi kritizovalo, napokon NASA musela vyškrtnúť zo zoznamu realizovaných plánov aj ďalšie položky, napríklad stavbu bezpečnostných bariér pozdĺž pristávacích dráh.
David Lodge
David Lodge (* 28. január 1935, Londýn) je britský prozaik, dramatik, satirik a literárny kritik. Jeho beletristické dielo zväčša vychádza z tzv. univerzitného románu. Vo svojich prózach často paroduje klasikov modernej prózy.
Program Space Shuttle
Prípravné práce na prvý štart
thumb|[[Columbia (raketoplán)|Columbia krátko po zložení z lietadla SCA 24. marca 1979, kedy prvýkrát prišla na Kennedyho vesmírne stredisko]]
David Lodge
Život
Po štúdiách a službe v armáde prednášal v rokoch 1960 – 1987 anglickú literatúru na univerzite v Birminghame, kde žije dodnes ako spisovateľ v slobodnom povolaní. Jeho dielo zahrňuje humoristické romány, ako aj literárnovedné práce a kritické eseje. Podobne ako jeden z hrdinov Changing Places (Hostující profesoři) prednášal Lodge v roku 1969 na univerzite v Berkeley v Kalifornii, je špecialistom na Jane Austenovú a editorom kritických vydaní jej diel.
Kostol svätého Jána Nepomuckého na Skalke
Kostol svätého Jana na Skalke je kostol v Prahe, v Novom Měste, v ulici Na Slupi (pod Karlovým námestím neďaleko Albertova).
Dejiny
Barokový kostol bol postavený medzi rokmi 17301739 podľa Kiliána Ignáce Dientzenhofera. Významnou a neprehliadnuteľnou súčasťou stavby sú dve veže (tie však nie sú z pohľadu od Vltavy vidieť, lebo ich zatieňuje kláštor Emauzy). V interiéri je dôležitá hlavne nástropná freska Apotheosy svätého Jána Nepomuckého z roku 1748 a drevený model sochy taktiež sv. Jána Nepomuckého, ktorá je dnes umiestnená na Karlovom moste. Do kostola vedie schodisko, ktoré vzniklo vo veľmi stiesnenom priestore pred kostolom v roku 1776, sochy k nemu boli umiestnené o štyri roky neskôr.
Program Space Shuttle
Prípravné práce na prvý štart
V roku 1978 sa na let začala pripravovať prvá dvojčlenná posádka, ktorú tvorili veliteľ John Young a pilot Robert Crippen. Prvý operačný raketoplán s menom Columbia dostala NASA až v marci 1979, čo však bol už prvý termín (hoci v tom čase dávno neaktuálny) predpokladaného štartu. Pri skúšobnom lete lietadla SCA s Columbiou na chrbte však niektoré z dlaždíc jej tepelnej ochrany odpadli a poškodili niekoľko iných dlaždíc. Stroj sa následne musel opravovať, a tak sa na Kennedyho vesmírne stredisko vydával s dvojtýždňovým oneskorením. Prišiel tam 24. marca, no vtedy ešte ani zďaleka nebol v letuschopnom stave. Chýbali mu ešte hlavné motory, pomocné generátory hydrauliky, palivové články, riadiace počítače, tepelná izolácia motorov a 7 800 doštičiek tepelnej ochrany (iný zdroj uvádza až 30 000). Columbia bola pritom prvý stroj, ktorý mal byť vybavený motormi SSME a kompletnou tepelnou ochranou. Prvý dátum štartu bol stanovený na 31. marec 1980. V auguste 1979 dostala Columbia motory SSME, s ktorými boli dlho značné technické problémy. Prvou kompletnou a letuschopnou časťou raketoplánu boli motory SRB – dvojica raketových motorov na tuhé pohonné hmoty, ktoré sa z boku pripájali k nádrži ET. Ich posledný test, po ktorom boli vyhlásené za letuschopné, sa uskutočnil 17. septembra 1979.
Rozum a cit (román)
Rozum a cit (pôvodne sa dielo volalo "Elinor and Marianna" - Elinor a Marianna) je román Jane Austenovej z roku 1811.
Partia (územie Partov)
Pôvodne to bola od cca. 550 pred Kr. satrapia Achajmenovskej perzskej ríše ležiaca medzi satrapiami Média na východe, Perzia (Párs) na juhu, Ária na západe, Hyrkánia na severozápade a Baktria na severozápade. Potom v 4. storočí pred Kr. územie pripadlo Alexandrovi Veľkému, po jeho smrti Seleukovcom a v polovici 3. storočia pred Kr. sa stalo jadrom novovzniknutej Partskej ríše.
Parthská říše Parthusok 安息
Rozum a cit (román)
Po manželovej smrti sa musí pani Dashwoodová so svojimi tromi dcérami (Elinor, Marianne a Margaret) v dôsledku nedostatku financií vysťahovať. Útočisko nájdu u vzdialeného príbuzného. Rodina sa snaží dať dokopy Marianne a zámožného plukovníka Brandona a tak vyriešiť zlú finančnú situáciu. Ale Marianne ho odmieta a radšej sa zabáva s mladým Willoughbym. Dej ešte zamotáva Edward Ferras, ktorý má záujem o Elinor, ale jeho rodina s týmto vzťahom nesúhlasí.
Do filmovej podoby tento príbeh spracoval v roku 1995 režisér Ang Lee (Tiger a Drak, Skrotená hora) - v hlavných úlohách Emma Thompsonová (Elinor), Kate Winsletová (Marianne), Hugh Grant (Edward Ferras) a Alan Rickman (plukovník Brandon).
Program Space Shuttle
Problémy s tepelným štítom
V snahe ušetriť finančné prostriedky najala firma Rockwell International na lepenie doštičiek tepelnej ochrany vysokoškolských študentov, ktorí však prácu vykonali nespoľahlivo. Niektoré doštičky sa museli strhnúť a znova prilepiť. Nasledujúceho roku sa kritériá na dynamickú pevnosť tepelného štítu zvýšili, a tak bolo treba vymeniť ďalších 3 400 doštičiek. Medzi nimi i také, ktoré už raz boli menené. Rekonštrukcia tepelného štítu si napokon vyžiadala celý rok a skončila sa až 16. novembra 1980. Až potom, 24. novembra, sa Columbia mohla presunúť do montážnej haly Vehicle Assembly Building (VAB), v ktorej bola pripojená k nádrži ET. K ET sa zase z oboch strán symetricky pripájali motory SRB a celý tento komplex bol zostavený na mobilnom vypúšťacom zariadení Mobile Launcher platform (MLP). Dňa 29. decembra sa MLP so svojím nákladom vydal na sedemhodinovú cestu na štartovací komplex 39A, kde začali záverečné skúšky.
Už pred prvým štartom sa vyskytli obavy vyplývajúce z krehkosti dlaždíc, ktoré by mohli byť poškodené padajúcimi kusmi materiálu (najmä ľadu) pri štarte. Objavil sa dokonca návrh inšpekcie tepelného štítu pri prvom lete, ale nakoniec sa zrušil s tým, že dlaždice zodpovedajú kritériám. Napokon, hoci z prvého a 26 ďalších letov sa Columbia bezpečne vrátila, sa obavy ukázali byť opodstatnené. Pri misii STS-107 v roku 2003 totiž dlaždice chrániace ľavé krídlo Columbie poškodil počas štartu kus izolačnej peny odpadnutej z nádrže ET. Poškodenie bolo také závažné, že Columbia sa pri návrate do atmosféry rozpadla a celá jej sedemčlenná posádka zahynula.
Prvé lety
thumb|300px|right|Štart raketoplánu Columbia na jeho prvú misiu [[STS-1, 12. apríl 1981]] thumb|Pohľad zo zadných okienok raketoplánu Columbia na laboratórium [[Spacelab počas jeho prvého letu pri misii STS-9, 28. november 1983]]
Prvá misia v programe Space Shuttle mala označenie STS-1. Predchádzalo jej viac ako štvordňové odpočítavanie, pričom plánovaný dátum štartu bol 10. apríl 1981. Pre poruchu na jednom z riadiacich počítačov sa musel štart odložiť o dva dni. Columbia tak odštartovala na svoju prvú misiu 12. apríla 1981, čo bolo zároveň 20. výročie štartu prvého človeka do vesmíru. Misia STS-1 trvala dva dni a prebehla bez väčších komplikácií. Išlo o prvý americký pilotovaný kozmický let od roku 1975, kedy sa uskutočnil spoločný americko-sovietsky let Apollo-Sojuz.
Po bezproblémovom pristátí Columbie na Edwardsovej základni vzdušných síl sa približne o pol roka vydala Columbia do vesmíru znova. Jej posádku tvoril veliteľ Joe Engle a pilot Richard Truly. Hoci let mal podľa plánu trvať 5 dní, napokon sa musel rapídne skrátiť na dva dni a šesť hodín, a bol dokonca o sedem minút kratší ako prvý skúšobný let. Dôvodom bol výpadok jednej z dvoch palubných batérií. Nasledovali ďalšie skúšobné lety STS-3 a STS-4, stále s dvojčlennou posádkou. Až piata misia, STS-5, sa dala považovať za prvý operačný let, pretože počas nej boli z nákladového priestoru Columbie po prvýkrát vypustené dve družice. Posádka raketoplánu sa zároveň rozšírila na štyri osoby.