cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diablo II
Kúzelníčka
Pri použití akejkoľvek mágie alebo pri ich kombinácií je vždy kúzelníčka zraniteľná v boji na blízko. Vhodnou stratégiou je teda podnikať rýchle útoky a stiahnutia, ideálne s cieľom prinútiť protivníkov k prenasledovaniu. Podmienkou pre túto stratégiu je namiesto ťažkých brnení používať magické predmety s rôznymi bonusmi. Obrovskou pomocou je zvolenie topánok, umožňujúcich zrýchlené pohybovanie.
Nekromant
Nekromant, tak ako čarodejnica, preferuje len jeden druh mágie a to nekromanciu. Využíva smrť vo svoj prospech. Po mnohých hodinách štúdia kníh a zvitkov sa jeho koža stala sivou a prsty kostnatými, takže nadobudol mŕtvolný vzhľad. Mnohí sa mu vyhýbajú kvôli jeho vzhľadu, ale nikto nepopiera jeho moc.
Nekromant alebo nekromancer, je bojovník schopný niesť zbraň a používať ju. Jeho sila sa skrýva vo veľmi špecifických vlastnostiach, kombinujúcich oslabovanie súperov kliatbami, prečíslenie vlastnými nemŕtvymi jednotkami a samozrejme používaním many ako prostriedku na zvýšenie efektivity boja proti ľubovoľnému množstvu nepriateľov.
Stratégia hry za nekromanta môže byť v rôznych podobách. Vďaka dvojici špecifických zbraní (kúzelná palička a rôzne tajomné elixíry či hlavy démonov slúžiace ako jednoduchý štít) sa nekromant stavia viac dozadu. Bojovému umeniu barbara alebo paladina sa rovnať nemôže. Po vyčarovaní nemŕtvych nasledovateľov spočíva jeho práca hlavne v zosielaní klatieb na nepriateľov, čím dáva vlastným nemŕtvym jednotkám bojovú výhodu.
Paladin
Paladin je bojovník nasledujúci učenie Zakarumu. Bojuje za to čo považuje za správne. Prináša požehnanie na svojich spojencov zatiaľ čo na nepriateľov prináša neľútostný rozsudok smrti.
Paladin je mocný bojovník, využívajúci magické aury, ktoré zlepšujú jeho bojové vlastnosti. Efekt týchto auier je veľmi vysoký, no nie je možné mať naraz viac ako jednu. Bojové schopnosti umožňujú paladinovi efektne bojovať na blízku, a to s väčšinou zbraní. Okrem dobrej možnosti používať obojručné zbrane mu tiež pripadá možnosť bojovať so štítom. Nevýhodou je absencia efektívneho útoku na diaľku.
Stratégia hry za paladina môže mať viac podôb, založených na zvolených aurách a výzbroji. Prevažné použitie je v hre jedného hráča, i v hre viac hráčov bojovník v prvej línií. Vďaka kľúčovej schopnosti bojový zápal a kľúčovej aure tŕne je vhodný v boji proti väčšiemu počtu slabších i silnejších nepriateľov.
ACT I.
Dorazili ste do tábora kde sa nachádzajú utečenci z mesta Tristram a zvyšky klanu Sisterhood of the Sightless Eye. Po tom čo mestom prešla osoba známa ako Dark Wanderer- Temný pútnik sem prišli démoni a vypálili mesto. Mnoho obyvateľov a aj členov klanu bolo ovládnutých do démonmi. Vašou prvou úlohou bude vyčistiť neďalekú jaskyňu od démonov. Po jej vyčistení sa dozviete že na pohrebisku je démon menom Blood Raven a vy ho máte zabiť. Po jeho zabití vás pošlú najsť starý zvitok ktorý vám pomôže dostať sa do mesta Tristram a tam oslobodiť Deckarda Caina. Deckard Cain je posledný z dávneho národa Horadrimov. Horadrimovia boli vyvolení Tyraelom, archanjelom spravodlivosti, aby uväznili troch démonických lordov – Mephista, Baala a Diabla. Po jeho oslobodení vás pošle kováčka najsť v kláštore kladivo. V močiaroch je aj veža ukrývajúca poklad. V kláštorných katakombách je démonka Andariel, ktorá je za všetko zodpovedná. Andariel tu ostala, aby bránila Temného pútnika (ktorý je v skutočnosti Diablo).
ACT II.
Vydali ste sa na juh nájsť Tal Rashovu hrobku kde je uväznený Baal. Pravdaže Temný pútnik tu už bol a za ním prišla temnota. V stokách mesta Luth Gholein ožila múmia a vašou úlohou je zbaviť sa jej. Na to aby ste sa dostali do Tal Rashovej hrobky musíte v púšti nájsť Horadrickú kocku – artefakt schopný meniť podstatu predmetov (ktorým vytvoríte kľúč do hrobky), žezlo a amulet ktoré spolu vytvoria kľúč. V hrobke však nakoniec nájdete démona Duriela. Zistíte teda, že Baal a Diablo odišli a mieria nikam inam než do sídla Zakarumu, kde je väznený Mephisto.
ACT III.
V divočine na juhu vás čaká úloha dostať sa do Mephistovho väzenia. Mephisto svojou mocou pokrivil paladinov a vďaka tomu získal Diablo svoju slobodu. Keď však konečne preniknete až do chrámu zistíte že Baal aj Diablo zmizli. Diablo sa vydal bránou do pekla zatiaľ čo Baal vyrazil k Worldstone. Po tom čo zabijete Mephista, uväzníte ho do jeho Soulstone – kameňa, ktorý dokáže natrvalo udržať dušu démona.
ACT V.
Tento act je súčasťou datadisku – Diablo II Lord of Destruction. Baal sa vydal na sever k worldstone. Jeho soulstone bol pri boji z Horadrimmi poškodený a preto sa musel mág Tal Rasha obetovať aby ho uveznil. Soulstone ostal spletený z jeho podstatou natoľko že aj potom čo sa od neho odpútal stále s ním bol spojený. Chcel použiť soulstone aby poškvrnil Worldstone svojim zlom. Ak by mu to vyšlo, poškvrnil by zlom každého človeka a obrátil ich proti nebu, čím by peklo vyhralo. Hrdinovia vyrazili na sever aby mu v tom zabránili a pridali sa k nim druid a zabijačka. Baalovy sa podarilo poraziť barbarov a dostal sa až k Worldstone a hoci sa hrdinom podarilo zabiť ho bolo už neskoro, poškvrnil svojim soulstone samotný kameň Worldstone. Tyrael, ktorý tam dorazil, sa rozhodol že nedovolí aby sa ľudia stali sluhami démonov a preto hodil svoj meč do Worldstone a tým ho zničil. Meč to prežil ale o Tyraelovom osude sa od vtedy nevie. Zničenie Worldstone spôsobilo výbuch ktorý zničil okolie a spravil ho neobývateľným.
Zuzana Ďurišová
JUDr. Zuzana Ďurišová (* 1950) je sudkyňa a predsedníčka senátu Správneho kolégia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Neúspešne kandidovala na predsedníčku Najvyššieho súdu SR vo voľbách 19. mája 2014.
Diamantinasaurus
Diamantinasaurus bol rod sauropóda, žijúceho v období prelomu spodnej a vrchnej kriedy (asi pred 100 miliónmi rokov) na území dnešnej Austrálie. Objavený materiál zahŕňa čiastočne zachovanú postkraniálnu kostru. Typový a jediný druh je Diamantinasaurus matildae.
Zuzana Ďurišová
Štúdium
V rokoch 1965 – 1968 študovala na Strednej všeobecnovzdelávacej škole na Novohradskej ulici v Bratislave (dnes Gymnázium Jura Hronca). Následne pokračovala v štúdiu práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1968 – 1974).
Diamantinasaurus
Materiál s označením AODL 603 zahŕňa časti kostry vrátane končatín. Neobvyklý je palcový pazúr, ktorý u odvodených titanosaurov nebýva obvykle prítomný. Diamantinasaurus dosahoval celkovej dĺžky asi 16 metrov a bol rovnako ako ostatné sauropódy mohutným, štvornohým bylinožravcom.
Zuzana Ďurišová
Profesijná kariéra
V rokoch 1974 – 1987 pracovala ako podniková právnička v ZPA Bratislava. V roku 1988 zložila arbiterské skúšky a do roku 1991 vykonávala funkciu štátnej arbiterky. V rokoch 1991 – 1992 bola riaditeľkou odboru na Federálnom úrade pre hospodársku súťaž.
V roku 2014 ohlásila kandidatúru na predsedníčku Najvyššieho súdu SR. Sudcovská rada Najvyššieho súdu SR k voľbám pristúpila 19. mája 2014.
Petiville (Seine-Maritime)
Petiville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štuka (malta)
thumb|Detail štukovej fasády domu v poľskom [[Toruń|Toruni.]] Štuka (z ) alebo štuková malta je zmes jemného piesku a vápna, niekedy aj sadry, s vodou, z ktorej sa zhotovujú vrchné omietky, ak sa chce docieliť dokonalá hladkosť povrchu, alebo sa používa na vytváranie ozdobných, väčšinou reliéfnych úprav stien a stropov v interiéri a vonkajších fasád budov (štukatúra, štuková výzdoba). Remeselník, ktorý pracuje so štukou, je štukatér.
Argyfié
Argyfié alebo Argyfia (Argyfié, Argyfia) je v gréckej mytológii manželka egyptského kráľa Aigypta. Argyfié, manželka egyptského kráľa Aigypta, bola matkou šiestich jeho synov, Lynkea, Prótea, Bousirida, Enkelada, Lyka a Daifróna. Aigyptos bol otcom päťdesiatich synov, ostatné deti mal so svojimi družkami. Synovia Aigypta sa uchádzali o päťdesiat dcér jeho brata Danaa, ktorý vládol v susednej Líbyii. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Poslúchli ho všetky dcéry okrem najmladšej Hyperméstry, ktorá sa do svojho manžela Lynkea zaľúbila a otcov rozkaz nesplnila. Za tento hrozný skutok boli dcéry Danaa bohmi odsúdené na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Program Surveyor
thumb|200px|Kozmická sonda typu Surveyor Surveyor bol program amerických kozmických sond určených na mäkké pristátie na Mesiaci a na výskum jeho povrchu. Surveyor mal vrátane trojnohy výšku 3,7 m, priemer základne 4,3 m a hmotnosť 1 0001 491 kg. Napájaný bol slnečnými batériami. Pristátie na Mesiaci sa uskutočnilo pomocou retrorakety s ťahom 40 000 N a troch malých dýz, ktoré sa automaticky vypli vo výške 4.3 m nad povrchom. Sonda tak dopadla so zníženou rýchlosťou. Každý Surveyor bol vybavený televíznou kamerou s meniteľným ohniskom, nasmerovanou na pohyblivé zrkadlo, pomocou ktorého sa snímalo okolie sondy. Surveyor 3 a ďalšie uskutočnili aj chemické analýzy vzoriek mesačného povrchu. Boli vystrojené pohyblivou lopatkou ovládateľnou zo Zeme. Zistili čadičový pôvod mesačných kameňov, potvrdenými neskôr pozemskými analýzami vzoriek. Definitívne sa dostatočne potvrdila pevnosť mesačného povrchu z hľadiska ďalších mesačných výprav.
V rámci programu Surveyor štartovalo celkovo 7 sond, z toho 5 bolo úspešných v splnení svojej misie.
Mjókó
Mjókó môže byť:
Chris Pratt
Chris Pratt (* 21. jún 1979, Virginia, Minnesota, USA) je americký herec známy najmä svojimi rolami v  televíznych seriáloch (Parks and Recreation, Everwood). V roku 2013 získal jednu z hlavných rolí v pripravovanom snímku Jurský park 4 (2015).
9. júla 2009 sa na Bali oženil so známou herečkou Annou Farisovou. V auguste 2012 sa im narodil syn.
Sedan
náhľad|vpravo|Typická konfigurácia 4-dverového sedanu Sedan v širšom zmysle je typ automobilu so zatvorenou najmenej štvormiestnou karosériou, s dvoma radmi plnohodnotných sedadiel, s pevnou strechou a stupňovitou zadnou časťou. Môže mať dvoje alebo štvoro bočných dverí a v zadnej časti veko siahajúce až k streche. V staršej literatúre sa za sedan považoval len štvordverový variant so zadným vekom, ktoré sa otváralo bez zadného okna. Dvojdverový sa označoval ako tudor.
Sedan v užšom zmysle je typ karosérie s rovnakými znakmi.
Príklady vozidiel: Škoda 100, Škoda 120, Škoda Superb I, Peugeot 406 sedan, Audi A8, S8, BMW rady 7. náhľad|Sedan Lada Vesta
Niigata-Jake-jama
Niigata-Jake-jama je mladý andezitovo-dacitový lávový dóm, nachádzajúci sa na japonskom ostrove Honšú v prefektúre Niigata. Sopka leží na starších, treťohorných horninách a jej vek sa odhaduje na 3 100 rokov. Sopka je pomerne aktívna, len v 20. storočí bolo zaznamenaných asi 10 menších freatických erupcií, posledná na jar v roku 1998. Väčšie erupcie sa odohrali v rokoch 887, 989 a 1773.
Hervé
Hervé, vlastným menom Florimond Ronger, (*30. jún 1825, Houdain, Francúzsko † 4. november 1892 Paríž) bol francúzsky herec, spisovateľ a operetný skladateľ. Napísal vyše sto rôznych diel, z toho takmer polovicu tvorili operety, alebo komické opery (opera buffa).
Životopis
Narodil sa v rodine žandára, matka bola Španielka. Otca stratil v dvanástich rokoch. Vďaka peknému hlasu sa mu podarilo umiestniť v zbore parížskeho kostola sv. Rocha. Neskôr nastúpil na parížske konzervatórium. Od roku 1839 sa ako šestnásťročný zamestnal ako organista v Bicêtre Hospital v Paríži, čo bol ústav pre duševne chorých, kde bola zamestnaná aj jeho matka. Komponoval hudobné predstavenia, v ktorých niekedy pacienti aj hrali, čím sa ich snažil zamestnať a odviesť pozornosť od ich skutočnej situácie.
Od roku 1845 pôsobil ako organista v kostole St. Eustache. O tri roky neskôr 1848 ho priateľ, herec Desiré požiadal, aby napísal hudbu k jeho benefičnému vystúpeniu. Uviedli ju ako jednodejstvovú grotesku Don Quichette et Sancho Pança v parížskej Opéra National. Hudobný talent mu vyniesol v roku 1851 miesto dirigenta v Théâtre du Palais Royal.
V roku 1854 získal licenciu na vlastné divadlo „Les Folies Nouvelles“, kde okrem pantomím mohol uvádzať aj hudobné grotesky s maximálne dvoma hercami. Keďže tento limit ho značne obmedzoval, obchádzal ho bábkami, zasahoval do deja ako dirigent a nezastavil sa ani pred bláznivejšími nápadmi. Kvôli jeho povahe a životnej dráhe mu ľudia dali prezývku „Le compositeur toqué“ (Šialený skladateľ), čo bol súčasne aj názov jedného z predstavení, ktoré bolo uvedené v jeho divadle.
Jedným z predstavení v „Les Folies Nouvelles" bola aj Offenbachova hra Oyayaie ou le reine des Iles. Čoskoro však Offenbach otvoril svoje vlastné divadlo Bouffes Parisiens a stal sa Hervého konkurentom. Hervé bol spoločne s Offenbachom pri zrode nového operetného žánru, avšak hlavná úloha pri jeho zrode sa pripisuje Offenbachovi. Hervé po otvorení Offenbachovho divadla svoje divadlo opustil a odišiel z Paríža. Veľa cestoval po Francúzsku aj zahraničí. V Londýne získal miesto kapelníka v Empire Theatre.
Po návrate do Paríža začal písať celovečerné operety a získaval si nimi priazeň publika. Svoju najslávnejšiu operetu, Mamzelle Nitouche napísal Hervé v roku 1883. Jej hlavná postava organistu Celestena nesie isté autobiografické prvky z autorovej mladosti.
Výber z diel
thumb|right|240px
Hengoat
Hengoat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Reichenthal
Reichenthal je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Urfahr-okolie.
Žije tu 1 467 obyvateľov (1. 1. 2010).
Dawn of the Black Hearts
Dawn of the Black Hearts je koncertný album skupiny Mayhem. Ide o polooficiálny album. Na obale je zobrazený spevák Dead po samovražde. Je to jediná zachovaná fotografia Deadovej mŕtvoly, ostatné boli spálené.
Album bol niekoľkokrát znovu vydaný, občas s pridanými bonusmi. Štyri bonusové skladby pochádzajú z úplných začiatkov Mayhem. Boli nahraté v Ski v roku 1986 so spevákom Messiahom a bubeníkom Manheimom. Niekedy bývajú ale chybne označené ako pochádzajúce z Lillehammeru, a ako spevák je nesprávne uvedený Maniac.
László Bulcsú
László Bulcsú (* 9. október 1922, Čakovec – † 4. január 2016) bol chorvátsky jazykovedec, spisovateľ, prekladateľ a polyglot, ktorý hovoril viac ako 40 jazykmi.
Vzhľadom na svoje vytváranie početných novotvarov a obhajobe jazykového purizmu získal prezývku „chorvátsky Šulek našej doby“.
Kynológia
Kynológia je zjednodušene veda o psoch (gr. kynos = pes a logos = veda; canis = rodové označenie psovitých šeliem v latinčine). Kynologická veda má francúzsky pôvod.
Kynológia sa zaoberá psom ako najstarším a najbližším spoločníkom človeka všeobecne, čiže spája vedomosti o pôvode a genetike psa, šľachtiteľstvo psích plemien, výcvik psov a prácu so psami, psie športy, chov a odchov psov, ošetrovanie a starostlivosť o psov a okrajovo aj časti veterinárneho lekárstva a psiu psychológiu.
Na Slovensku kynológiu zastrešuje Slovenská kynologická jednota (SKJ), ktorá je členom Medzinárodnej kynologickej federácie FCI.
Svetová séria
Svetová séria (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je označované finále play-off severoamerickej bejzbalovej ligy Major League Baseball. Hra sa každý rok v októbri. Vo Svetovej sérii sa stretávajú víťazné tímy American League a National League. Legendárnym víťazom je klub New York Yankees, ktorý vyhral 27-krát.
Výsledky Svetovej série
Následujúca tabuľka obsahuje výsledky jednotlivých Svetových sérií od roku 1903. Zvyčajne sa hralo na štyri víťazné zápasy (výnimkami sú roky 1903, 1919, 1920 a 1921, keď bolo k ukončeniu série treba päť víťazných zápasov). Niektoré odkazy v tabuľke sú zdanlivo nezmyselnéukazujú na úplne iný klub, než aký je názov tabuľke. To je dané sťahovaním a premenovávaním klubov MLBnapríklad Washington Senators je skorším názvom dnešného klubu Minnesota Twins.
Reichersberg
Reichersberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Ried im Innkreis.
Žije tu 1 384 obyvateľov (1. 1. 2010).
Pierre Boulez
náhľad|Pierre Boulez v roku 1968 Pierre Boulez [pjɛʁ bu.lɛːz] (* 26. marec 1925, Montbrison, Francúzsko† 5. január 2016, Baden-Baden, Nemecko) bol francúzsky hudobný skladateľ, dirigent a klavirista.
Biografia
Od detstva hral na klavír a bol nadaný aj na matematiku. Neskôr študoval na Parížskom konzervatóriu u Oliviera Messiaena. Neskôr bol dirigentom mnohých hudobných telies, medzi ktoré patria BBC Symphony Orchestra a New York Philharmonic. V roku 1984 spolupracoval s Frankom Zappom, s ktorým nahral album Boulez Conducts Zappa: The Perfect Stranger.
V roku 1989 získal ako jeden z prvých cenu Praemium Imperiale a v roku 1996 sa stal držiteľom Polar Music Prize. V roku 2000 získal Wolfovu cenu za umenie. V roku 2009 prevzal na Janáčkovej akadémii múzických umení v Brne čestný doktorát. V roku 1990 a znovu o dvadsať rokov neskôr vystúpil na Pražskej jari.
„eSACHERe“
Spolu s ďalšími 11 skladateľmi – priateľmi (C. Beck, L. Berio, B. Britten, H. Dutilleux, W. Fortner, A. Ginastera, C. Halffter, H. W. Henze, H. Holliger, K. Huber a W. Lutosławski) švajčiarskeho dirigenta a mecenáša Paula Sachera (19061999), bol požiadaný ruským violončelista Mstislavom Rostropovičom, aby pri príležitosti Sacherových 70. narodenín napísal skladbu pre sólové violončelo s použitím nôt obsiahnutých v jeho mene (eS, A, C, H, E, Re). Pierre Boulez vytvoril skladbu „Messagesquisse“. Skladby boli čiastočne uvedené v Zürichu 2. mája 1976. Celý projekt „eSACHERe“ bol uvedený (prvýkrát v kompletnom koncertnom prevedení) českým violončelistom Františkom Brikciusom na jeseň 2011 v Prahe.
Devay
Devay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hénon
Hénon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Viedenské metro
80px|left thumb|U2 stanica Rathaus thumb|U1 pri [[UNO-City]] thumb|Stanica Volkstheater thumb|Viedenské metro čiastočne používa staré trate mestskej dráhy, ako napríklad tu pri Hietzingu
Sieť metra
V súčasnosti sieť pozostáva z piatich liniek metra, má dĺžku 83,1 km a 109 staníc. Premáva od 5:00 do približne 0:30. Cez deň metro jazdí v 2 – 5 minútových odstupoch, po 20. hodine každých 7-8 minút. Cez víkendy od piatka do nedele do 00:30 minút premáva metro nepretržite v 15 minútových intervaloch, s dvoma policajtmi a 3 dispečermi v jednej súprave a na stanici.
Každá linka metra má vlastnú charakteristickú farbu, v ktorej sú vybudované aj mnohé jej stanice.
Na sieť metra úzko nadväzuje viedenská rýchlodráha (Schnellbahn, S-Bahn).
Trate
Schéma liniek metra|thumb
Iné projekty
.
Svetová kvalifikácia v basketbale mužov na LOH 1964
Svetová kvalifikácia v basketbale mužov na LOH 1964 bola svetová kvalifikácia v basketbale mužov na Letné olympijské hry 1964 v Tokiu, ktorú organizovala Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konala sa v Jokohame, v Japonsku v dňoch od 25. septembra4. októbra 1964. Zúčastnilo sa jej 10 tímov, ktoré súťažili o 2 postupové miesta na olympijský turnaj. Víťazom turnaja sa stalo 🇲🇽.
Svetovej kvalifikácie sa nezúčastnili európske družstvá, tie odohrali olympijskú kvalifikáciu na samostatnom turnaji.
Konečné poradie
Pozn: Neskôr na LOH postúpili aj Kanada a Kórejská republika, ktoré nahradili odstúpené družstvá a 🇪🇬.
Peter Bella
Peter Bella (* 12. november 1842, Liptovský Mikuláš - † 13. jún 1919, Budapešť) bol slovenský básnik a prekladateľ. Používal pseudonym Horal, preto je v súčasných publikáciách uvádzaný pod menom Peter Bella-Horal.
Rodinné väzby
Tvoril v období literárneho realizmu a ako väčšina básnikov, ktorí sa formovali v ovzduší sedemdesiatych rokov 19. storočia prikláňal sa, spolu s mladším bratom Ondrejom, k básnickej technike ľudovej piesne.
Je autorom básne "Aká si mi krásna, ty rodná zem moja", ktorú neskôr zhudobnil Eugen Suchoň. Vyhotovil prvý známy preklad do slovenčiny, dnes už svetoznámej piesne "Tichá noc".
Peter Štyvar
Peter Štyvar je odchovancom rožňavského futbalu.
V sezóne 2006/07 strelil za AS Trenčín tri góly a za MŠK Žilina desať gólov. V nasledujúcej sezóne 2007/08 skončil na treťom mieste v tabuľke strelcov s pätnástimi gólmi.
Dňa 4. decembra 2008 strelil v zápase Skupiny F Pohára UEFA 08/09 gól na 2:0 proti Aston Ville. Práve v tomto zápase upútal na seba pozornosť fukcionárov klubu Bristol City, ktorí ho koncom roka 2008 kúpili za 775 000 eur. Podpísal s nimi zmluvu na dva a pol roka. V máji 2009 ho klub poslal na ročné hosťovanie do gréckeho klubu Škoda Xanthi, ktoré nadobudlo platnosť 1. júla 2009.
Reprezentácia
V reprezentácii odohral svoj prvý zápas na turnaji na Cypre proti Ukrajine, keď v 84. minúte striedal Petra Pekaríka.
Reprezentačné zápasy
(Stav k: 29. máju 2009)
Považská ulica (Ružomberok)
Považská ulica je frekventovaná ulica v Ružomberku.
Pierrecourt (Seine-Maritime)
Pierrecourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Charité-sur-Loire (kantón)
La Charité-sur-Loire je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho 14 obcí.
Nie Chaj-šeng
Nie Chaj-šeng (* 8. september 1964) (, trad. ), ) je od roku 1998 čínsky kozmonaut. Absolvoval dva pilotované lety (Šen-čou 6 a Šen-čou 10) a v súčasnosti je čínskym kozmonautom s najdlhšie stráveným časom vo vesmíre.
Život
Nie Chaj-šeng pochádza z malej dediny neďaleko mesta Jang-tang z okresu Cao-jang v provincii Chu-pej. V štrnástich rokoch, po smrti otca, odišiel zo školy živiť rodinu. Vrátil sa až na naliehanie učiteľov. V rokoch 1983-1987 študoval vojenskú vysokú leteckú školu. Po štúdiu slúžil vo vojenskom letectve.
Kozmonaut
V októbri 1995 začal medzi čínskymi vojenskými pilotmi výber do oddielu kozmonautov. Medzi kozmonautov bol zaradený v januári 1998. Pri prvom čínskom pilotovanom kozmickom lete (2003, Šen-čou 5) bol druhým náhradníkom.
Roku 2005 bol menovaný za člena posádky lode Šen-čou 6, druhého čínskeho letu, veliteľom lode bol Fej Ťün-lung Fej. Loď odštartovala 12. októbra 2005 o 3:00 UTC. Po splnení letového programu pristáli kozmonauti v návratovom module 16. októbra 2005 o 20:33 UTC. Orbitálny modul zostal na obežnej dráhe s očakávanou životnosťou pol roka, zanikol v atmosfére Zeme 1. apríla 2008.
Roku 2008 bol zaradený do záložnej posádky letu Šen-čou 7. Bol náhradníkom pilota Ťin Chaj-pchinga. V roku 2012 bol náhradníkom veliteľa letu Šen-čou 9.
Svojho druhého pilotovaného letu sa Nie Chaj-šeng dočkal v júni 2013, tentokrát ako veliteľ lode Šen-čou 10, ktorá sa spojila s kozmickou stanicou Tchien-kung 1. Letu sa spolu s ním zúčastnila druhá čínska kozmonautka Wang Ja-pching a kozmonaut Čang Siao-kuang. Let trval takmer 15 dní a Nie Chaj-šeng sa po ňom stal čínskym kozmonautom s najdlhším celkovým pobytom vo vesmíre.
Paškál
thumb|Paškál z roku 2005 Paškál (z, lat. a gréckeho pascha a to pôvodne z hebrejského pesah (prechod, prekročiť; pamiatka na odchod Židov z Egypta) je vysoká veľkonočná svieca.
Paškál je zapaľovaný pri veľkonočnej vigílii v cirkvách západnej liturgickej tradície a symbolizuje vzkrieseného Krista, ktorého svetlo podľa kresťanskej náuky rozráža temnoty smrti.
Veľkonočná sviečka sa zapaľuje pri veľkonočnej vigílii, ktorá sa koná v noci, od ohňa v blízkosti kostola. Postupne sa s ňou vchádza do zhasnutého kostola a diakon so zdvihnutou sviecou trikrát spieva zvolanie „Kristus svetlo sveta!“ (lumen Christi). Liturgia potom pokračuje rozsvietením ďalších sviečok a veľkonočným chválospevom zvaným Exsultet, ktorý spieva opäť diakon.
Na vysokej sviečke je vidieť kríž, ktorý sprevádzajú grécke písmená Α (alfa) a Ω (omega); tieto písmena symbolizujú, že Kristus je začiatok a koniec. Do kríža sú vpísané jednotlivé číslice letopočtu – symbol toho, že Kristus vládne dejinám. Do kríža je vsadených päť kadidlových zŕn predstavujúcich päť rán Kristových na kríži. left|upright|thumb|Možné zdobenie sviečky Pri veľkonočnej vigílii sa veľkonočná sviečka trikrát ponorí do vody počas jej žehnania. Pri každom krste sa od nej rozsvecuje sviečka krsteného. Veľkonočná sviečka býva umiestnená v blízkosti oltára, je žehnaná na Bielu sobotu a v kostole sa rozsvecuje pri každej bohoslužbe počas veľkonočnej doby, ktorá trvá až do Turíc, a pri slávení ďalších sviatostí počas celého roku (krst, sviatosť birmovania, manželstvo, svätenie, pohreb).
Práve vloženie kadidlových zŕn do paškálu, jeho požehnanie tvorí spolu so slávnostným sprievodom s paškálom (nesie ho diakon alebo kňaz so spevom: „Svetlo Kristove“) a spevom Exultet bohoslužbu svetla na Veľkonočnú vigíliu.
Sviečka má byť pre pravdivosť znamenia zhotovená z vosku, každý rok nová, len jedna, dostatočne veľká a nikdy nie falzifikát. Neprípustné je teda používanie tzv. olejových paškálov, ktoré skutočnú sviečku len imitujú (podľa inštrukcií Kongregácie pre bohoslužbu z roku 1988). U menších farností, ktoré na tom nie sú finančne práve dobre a ich paškál vyzerá ešte použiteľne, je bežné, že len upravia letopočet a veľkonočná vigília sa koná s rovnakou sviečkou aj niekoľkokrát.
Pozri aj
Veľkonočná vigília
Reichraming
Reichraming je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Steyr-vidiek.
Žije tu 1 804 obyvateľov (1. 1. 2010).
Dominik Tatarka
thumb|Pamätná tabuľa v Prahe
Dominik Tatarka (pseudonymy tak, Vasil; * 14. marec 1913, Plevník-Drienové – † 10. máj 1989, Bratislava) bol slovenský prozaik, esejista a publicista.
Životopis
Narodil sa ako predposledné z ôsmich detí a ako jediný syn. Základnú školu vyštudoval v Plevníku, gymnaziálne štúdia začal v Nitre a dokončil maturitou v roku 1934 na Československom reálnom gymnáziu v Trenčíne. V ďalšom štúdiu pokračoval na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, kde v rokoch 1934 až 1938 študoval odbor slovenčina – francúzština. V rokoch 1938 až 1939 študoval na parížskej Sorbonne.
Počas 2. svetovej vojny pracoval ako stredoškolský profesor francúzštiny a slovenčiny na Gymnáziu v Žiline a v Turčianskom Svätom Martine. Počas vojny vstúpil taktiež do KSČ a na jej konci sa aktívne zapojil do SNP.
Po skončení vojny pracoval ako štátny úradník, redaktor vo viacerých denníkoch (napr. Pravda), výtvarný redaktor v Tatran a tiež ako scenárista pre Československý film v Bratislave. Napísal viacero politicky angažovaných diel, v ktorých podporoval politiku KSČ.
Vydaním knihy Démon súhlasu (1956) Tatarka odštartoval nekompromisnú kritiku režimu, ktorá zásadne ovplyvnila jeho ďalší život. V roku 1968 proti okupácii Československa sovietskymi vojskami. Na Námestí SNP v Bratislave, burcoval emócie a podnecoval diskusie.
V roku 1969 mu bol ešte udelený titul zaslúžilý umelec, no po vystúpení z KSČ v roku 1969 bol v roku 1971 vyčiarknutý zo zoznamu členov Zväzu slovenských spisovateľov. Bol prenasledovaný režimom a jeho diela boli stiahnuté z knižníc.
V roku 1970 pracoval v lesnom závode, neskôr si zarábal aj ako zberač odpadkov. Netrvalo dlho a skončil na invalidnom dôchodku. Udržiaval styky s disidentským hnutím, publikoval v samizdate a ako jeden z mála Slovákov podpísal Chartu 77 už v roku 1977.
Bol sledovaný ŠtB (2. odbor XII. správy ZNB) pod kódovým menom „Seladon“ „Opozícia“ a „Pegas“.
V roku 2013, pri príležitosti 100. výročia narodenia, vydala Slovenská pošta poštovú známku s portrétom Dominika Tatarku od akademického maliara Dušana Grečnera.
Hodnotenie
„Patril ku generácii ľudí, ktorí boli presvedčení, že komunizmus je civilizačná misia, ktorá je spojená s pokrokom.“ tvrdí historik Ústavu pamäti národa (ÚPN) Peter Jašek.
„Najprv sa režimistickým pohľadom díval na obdobie vojnového slovenského štátu a písal schematické romány, napríklad Farskú republiku, neskôr budovateľské romány, kde oslavoval kolektivizáciu, ktorá bola v skutočnosti spojená s množstvom násilia. Vytriezvenie prišlo v druhej polovici 50. rokov. V Démonovi súhlasu (1956) reagoval aj na vraždy v rámci komunistického režimu a stalinizmu,“ približuje historik Ondej Podolec z ÚPN.
Tvorba
Literatúre sa začal venovať ešte pred 2. svetovou vojnou. Jeho prvotinou boli prózy Cesty a Záchvevy duše, ktoré vyšli v stredoškolskom časopise Svojeť. Prvým knižným dielom sa stalo až dielo V úzkosti hľadania. Jeho tvorba je poznačená nadrealizmom, odmietaním schematizmu a ideovým negativizmom. Vo svojich dielach prezentuje ako svoje osobné zážitky, tak i snahu o rozbor charakteristík svojich postáv a riešenie spoločenských aj individuálnych problémov. Okrem próz napísal i cestopis a viacero odborných statí o literatúre. Venoval sa i prekladom z francúzštiny (Alfred de Musset, Guy de Maupassant a i.) a napísal i niekoľko filmových scenárov.
Mamzelle Nitouche
Mamzelle Nitouche (vysl. Mamzel Nituš - dalo by sa to preložiť ako "slečna netýkavka") je najznámejšia opereta, ktorú skomponoval Hervé. Premiéra sa konala 26. januára 1883 v Paris Variétes. Libreto napísali Henry Meilhac a Arthur Milhaud. Opereta dosiahla svetový úspech a viackrát sa hrala aj v českých a slovenských divadlách (pod pôvodným, francúzskym názvom).
I. dejstvo
Denisu de Flavigni chovankyňu v kláštore a najlepšiu speváčku v zbore, chcú rodičia vydať naslepo za poručíka Fernanda de Champlatreux. Domov ju má odprevadiť organista Celesten. Avšak Celesten napísal operetu (pod preudonymom Floridor) pre miestne divadlo a jej premiéra má byť práve ten večer. Denisa predošlý deň našla partitúru, opereta sa jej strašne zapáčila a cez noc sa ju naučila naspamäť. Celestenovi pohrozí, že keď ju nevezne do divadla, tak ho prezradí predstavenej kláštora.
II. dejstvo
Floridor a Denisa prichádza do divadla. Stretnú sa s Fernandom, ktorému sa Denisa predstaví ako „Mamzelle Nitouche“. Padnú si do oka bez toho, aby tušili, že sú vlastne zasnúbení. Primadonna Corina, ktorá koketuje s Floridorom, žiarli na Denisu a odmietne v operete hrať. Keďže vysvitne, že Denisa vie rolu naspamäť, jediná možnosť ako zachrániť premiéru je zveriť jej hlavnú rolu. Denisa má vďaka svojmu dobrému hlasu veľký úspech.
IV. dejstvo
Keď sa Denisa so Celestenom dostanú z kasární, vracajú sa do kláštora, pretože už zmeškali všetky vlaky. Denisa, ako obľúbenkyňa matky predstavenej nemá problém vysvetliť, že sa vrátili preto, lebo ona „plakala, že sa nechce vydať, ale ostať v kláštore“. Do kláštora prichádza Fernand, ktorý sa večer zaľúbil do „Mamzelle Nitouche“ a nechce sa už vydať za Denisu. Keď obaja odhalia pravdu, Denisa musí vymyslieť novú výhovorku, že si to rozmyslela a predsa len sa vydá, pretože sa chce „obetovať, aby poručíka de Champlatreuxa priviedla na pravú vieru“. Teraz už mladým zaľúbencom nič nestojí v ceste ...
Diennes-Aubigny
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hillion
Hillion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Château-Chinon (Ville) (kantón)
Château-Chinon (Ville) je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho 15 obcí.
Ferdinand Raimund
Ferdinand Raimund (vlastným menom Ferdinand Jakob Raimann) (* 1. jún 1790, Viedeň - † 5. september 1836, Pottenstein) bol rakúsky dramatik a spolu s Johannom Nestroyom predstaviteľ staroviedenského národného divadla.
Dutohlávka
Dutohlávka (Cladonia) je rod lišajníka z čeľade dutohlávkovité. Obsahuje asi 350 druhov, z toho v strednej Európe žije približne 70. Je hojne rozšírená od nížin do vysokých pohorí.
Starý Smokovec
Starý Smokovec je najstaršia tatranská osada a administratívne centrum Vysokých Tatier.
Sídli tu mestský úrad, sú tu hotely, požičovne, cestovné kancelárie. Je situovaná na križovatke Cesty slobody s cestou II/534 od Popradu, medzi Novým Smokovcom a Horným Smokovcom. Spolu s Tatranskou Lomnicou a Štrbským Plesom patrí medzi najvýznamnejšie tatranské strediská cestovného ruchu.
Dutohlávka
Jej telo tvorí často hojne rozkonárená dvojtvárna stielka. Konáriky sú sivé, sivozelené až žltozelené. Z prízemnej stielky vyrastajú útvary v tvare pohárikov - podéciá. Podéciá sú zvyčajne vyššie ako 1 cm a často sú šupinaté rovnako ako aj prízemná časť stielky.
Starý Smokovec
Názov osady
Pôvod názvu je nejednoznačný. Historici sa na ňom nezhodujú. Vychádzajú z rôznych prameňov. A tak sa ponúkajú rôzne vysvetlenia. vľavo|náhľad|[[Kokila s kusom železa z laténskej doby nájdená pod Novým Smokovcom]]
Dutohlávka
== Druhy ==
Starý Smokovec
Názov osady
Blízko osady na ľavom brehu Slavkovského potoka na prelome nášho letopočtu fungovala železná huta, ktorá pravdepodobne obchodovala s rímskymi kupcami. Tatranský autor Anton Marec v štúdii o názvosloví Vysokých Tatier uvažuje, že korene názvu najstaršej tatranskej osady siahajú k jazyku starogermánskych kmeňov k slovu „smeik“ či „smeuk“, prípadne k podstatnému menu „smok“ – dym alebo k staronemeckému slovesu „smoken, schmoekern“ – dymiť. Neďaleko pod Novým Smokovcom sa našli pozostatky po hutníckej činnosti, bola tu lokalita Hámor. Stáli tu taviace pece. Túto lokalitu mohol označovať názov „Smokecke“ alebo „Smeukeck“ – Kút. Z neho sa dymilo. Prešmyčkou bolo vytvorené slovo „Schmoks“ – „Schmeks“. Iná verzia, ktorú uvádza Anton Marec, môže mať základ v spojení „zum Schmeks“, ktorým spišskí Nemci označovali cieľové miesto svojej cesty, akoby chceli naznačiť, že idú do lokality, kde stoja huty a objekty, ktoré tu boli ešte v prvej polovici 15. storočia, keď sa do nich pred rabujúcimi husitmi a bratríkmi uchýlili miestni obyvatelia. Fakt je i to, že osada sa pôvodne menovala Czákyho osada a neskôr Tatranské kúpele. Názov Schmeks sa začal používať až okolo roku 1830, keď intravilán obce prerástol ku potoku Schuttergraben, ktorý tvoril hranicu medzi Starým a Novým Smokovcom, teda na tom území, kde bol „Kút, kde sa dymí“ – „Smeukek, Schmeks“.
Ponúka sa aj iné vysvetlenie. Anton Marec uvádza, že Zmok v staroslovanskom jazyku, okrem iných výrazov, znamená had. Podľa neho v pôvodnej oblasti na mieste Starého Smokovca bolo veľa hadov, preto sa sídlo mohlo pôvodne volať Smokovec v zmysle Hadovo – čo v staroslovanskom jazyku znamenalo Zmok(ovec).
Staroslovanský démon Zmok (Zmok niekde aj Zmak, česky Zmek, v staroslovanskej cirkevnej reči Smok wodnjoho draka (vodného draka). V poľštine Smok je drak, v staroslovanskom, srbskom a ruskom jazyku znamená Zmija, Zmij, had, drak, jašter. Všetky tieto slová sú v slovanských jazykoch etymologicky i mytologicky príbuzné. V slovenskom jazyku sa Zmok najčastejšie objavuje v postave ohňa alebo horiacej v povetrí letiacej reťaze, i ako postava kuriatka a pod.)  bol pohanským ochrancom nerastných bohatstiev a patrónom železiarov. Zmokovcom sa ešte pred založením osady volal okolitý les. Možno predpokladať, že sa transformoval zo skoršej podoby. Zmokovec časom premenovali na Smokovec. Kým stál pod Slavkovským štítom sám, bol Smokovcom alebo Šmeksom. Keď v jeho susedstve v roku 1875 vyrástol Nový Smokovec, premenovali staršiu osadu na Starý Smokovec a druhú osadu na Nový Smokovec. náhľad|Pôvodný prameň kyselky Smokovecká kyselka bola v minulosti podstatne výdatnejšia a silnejšia ako dnes. Ľudia sa ňou ponúkali a vraveli „ochutnaj ju“ (schmeck´s!) a vzájomne si zisťovali "chutí" (schmeckt´s). Od toho ku Šmeksu už nebolo ďaleko. Maďarskej nacionalistickej klientele, ktorá chodila do Smokovca v polovici 19. storočia, sa toto pomenovanie nevidelo. Skupina kúpeľných hostí 31. júla 1846 vpísala do návštevnej knihy veršík, v ktorom odporúčala premenovať Šmeks na Tátrafüred – Tatranské kúpele. Meno prešlo aj do uhorského úradného názvoslovia a po založení Nového Smokovca ho upravili na Ó-Tátrafüred – Staré Tatranské kúpele. Od roku 1918 platí oficiálne ustálený názov Starý Smokovec.
História
vpravo|náhľad|Starý Smokovec na začiatku 19. storočia Les, v ktorom vyrástol Starý Smokovec, bol koncom 18. storočia vlastníctvom iliašovského (bijacovského) veľkostatkára Štefana Csákyho. V roku 1793 si pri prameni kyselky postavil poľovnícky domček. Ľudia z okolitých dedín poznali od nepamäti prameň kyslej vody pod Slavkovským štítom, veriac v jeho magickú moc, pili jeho vodu a tradične pri ňom poriadali slávnosti letného slnovratu. Štefanovi Cákymu podnet k založeniu osady dal evanjelický kazateľ, prírodovedec a milovník Tatier Tomáš Mauksch, rodák z Kežmarku, žijúci v tom čase vo Veľkom Slavkove. vľavo|náhľad|Bývalý hotel Scepusia (Spiš) s meteorologickou stanicou vyrobenou v železiarňach v [[Diós Györi, ktorá v týchto miestach stojí dodnes]]
Kyjovská pahorkatina
Ochrana prírody
Prírodné pamiatky:
Starý Smokovec
História
V roku 1797 Štefan Csáky dal pri prameni kyselky vybudovať tri drevené ubytovne pre letných návštevníkov a kaplnku. Tým dal základ pre prvé tatranské letovisko a turistické východisko – Starý Smokovec. Štefan Csáky po rodinných nezhodách stratil záujem o nové letovisko, a tak sa osady, po krátkom čase, ujal na konci prvého decénia 19. storočia jeho druhostupňový synovec Karol Csáky. Prenajal na veľmi krátky osadu Jakubovi Franczovi z Veľkej Lomnice, po ktorom sa v roku 1818 stal ďalším nájomcom Michael Raisz zo Spišskej Soboty. Zakrátko, v roku 1824 Karol Csáky rozšíril kúpele o nové kóje, jedáleň, tanečnú sálu, tavernu a kočiareň so stajňou pre 24 koní. Kúpeľní hostia sa liečili v kyselke, ktorá vyvierala nad osadou. Bol to práve Štefan Csáky, ktorý v plnej miere nasmeroval orientáciu novej tatranskej osady na kúpeľníctvo. Dňa 17. decembra 1883 podpísal zmluvu so  spišskosobotským hostinským Jánom Jurajom Rainerom a jeho manželkou Alžbetou na  päť rokov. Rainer však zo začiatku nemal záujem o kúpele, ale o letovisko. V rokoch 1834 a 1835 tu vybudoval sieť chodníkov, urobil parkovú úpravu a skvalitnil ubytovacie a stravovacie priestory. Rainerovci sprístupnili dva pramene kyselky, ktoré hostia nazvali Rainerov a Alžbetin prameň. V roku 1839 gróf Csáky predĺžil Rainerovcom zmluvu o nájme. Rainer dospel k názoru, že ďalší rozvoj osady nebude možný bez investícií do kúpeľníctva. V tom istom roku dal prestavať jeden turistický objekt na liečebný dom, v ktorom sa mali klienti možnosť liečiť Priessnitzovou metódou. Poradil mu to fyzikus Provincie XVI. spišských miest Samuel Posevitz. Rainer sa rozhodol, okrem iného, zlepšiť prístup do horskej kúpeľnej osady a začal rokovať s vedením Spišskej župy o rozšírení cesty. Bol úspešný. V roku 1841 sa zmenili vlastnícke pomery a osada sa stala majetkom podtatranskej obce Mlynica. S Rainerom pokračovali v nájomnej zmluve do roku 1846 kedy ju vypovedali. Zakrátko však zistili, že nedokážu sami spravovať kúpeľnú osadu a s Rainerom na konci roku 1847 podpísali zmluvu na tridsať rokov.
Sprístupnenie Košicko-bohumínskej železnice v roku 1871 znamenalo ďalší rozvoj Tatier. V posledných rokoch 19. stor. bolo v osade 23 budov s 300 lôžkami v 214 izbách. Najlepšie bol vybavený hotel Scepusia, no v 60. rokoch 20. storočia ho zbúrali. Kúpeľných hostí prepravovali z Popradu do Smokovca kočiarmi. Cesta trvala približne 70 minút a taxa bola 3,60 zlatých. "Podľa článkov v týždenníku Vasárnapi Ujság z roku 1886 : Malé kúpeľné miesto pod Karpatmi, nazvané Schmeks, ktoré pred troma desaťročiami ani nemalo maďarské pomenovanie a pozostávalo iba z niekoľkých malých dreveníc, je dnes pyšnou skupinou švajčiarskych chát a kaštieľov, na ktoré sa díva aj cudzinec so zanietením."V roku 1904 otvorili prvý tatranský veľkohotel Grand. Po pokusoch o nasadenie cestných trolejbusov (v roku 1904) spojili v roku 1908 Poprad so Smokovcom elektrickou železnicou, ktorú v roku 1911 predĺžili do Tatranskej Lomnice a v roku 1912 na Štrbské Pleso. Dňa 21. decembra 1908 dali do prevádzky pozemnú lanovku na Hrebienok. Lanovka bola dlhá 2019 metrov a prekonávala výškový rozdiel 254 metrov. Po prvej svetovej vojne vyrástol Hoepfnerov dom (dnešný hotel Smokovec). vpravo|náhľad|Starý Smokovec pred I. svetovou vojnou
V roku 1919 bolo vo Vysokých Tatrách obsadených denne tristo lôžok. V roku 1931 mala osada prvú jednotriednu školu. V rokoch 1923 – 1932 rozšírili a vyasfaltovali úsek cestnej magistrály od Štrbského Plesa po Tatranské Matliare a potom do roku 1937 po Tatranskú Kotlinu. Cestu premenovali na Cestu slobody. V medzivojnovom období tu bola zriadená turistická informačná kancelária, Športový klub Vysoké Tatry so sídlom v Starom Smokovci organizoval lyžiarske, volejbalové i tenisové súťaže. V roku 1930 usporiadal stolnotenisové majstrovstvá Európy v Starom Smokovci, svoju činnosť tu sústreďovali horskí vodcovia. vľavo|náhľad|Švajčiarsky dom
Druhá svetová vojna zabrzdila rozvoj Starého Smokovca. V roku 1947 nariadením Slovenskej národnej rady bola vytvorená obec Vysoké Tatry s kompetenciou od Štrbského Plesa po Tatranskú Kotlinu. Vo februári 1948 vznikol Jednotný národný výbor Vysoké Tatry so sídlom v Starom Smokovci. V roku 1960 sa celá oblasť Vysokých Tatier stala súčasťou Popradského okresu. Po druhej svetovej vojne sa rozbehla nová výstavba hotelov a rekreačných zariadení. Ďalšia výstavba sa uskutočnila pred Majstrovstvami sveta v klasických lyžiarskych disciplínach v roku 1970. Po roku 1989 boli mnohé objekty a rekreačné zariadenia, penzióny a hotely sprivatizované.
Architektúra a urbanizmus Smokovcov
vpravo|náhľad|Poľovnícky roh (vľavo) Morské oko (vpravo) a úplne vpravo v pozadí Bezstarostnosť vpravo|náhľad|Vila Flóra Najstaršie stavby sú neďaleko prameňov smokoveckej kyselky (Švajčiarsky dom, vila Flóra). Z hrazdených budov vyniká dominanta Starého Smokovca, secesný hotel Grand, rímskokatolícky kostol, vila Klotilda, stanica TEŽ (Tatranskej elektrickej železnice) a menšie penzióny. Pôvodné centrum osady sa tiahlo pozdĺž promenády – teraz parkoviska, nad hotelom Grand a okrem spomenutých zachovaných budov ho tvorili už dávnejšie zaniknuvšie Morské oko, Čarovný dom, Bezstarostnosť, Poľovnícky roh a poniže ležiace kaviarenské budovy.
Po druhej svetovej vojne nastal veľký stavebný rozmach osád (Starého i Nového Smokovca). Hoci sa autori projektov usilovali o identický výraz "slovenskej horskej architektúry", toto obdobie charakterizuje nejednotnosť architektonického stvárnenia stavieb. Napríklad budova terajšieho Mestského úradu, hotel Bystrina, bývalá zotavovňa Budovateľ, hotel MS, hotel Park, údolná stanica lanovky na Hrebienok, Supermarket – bývalý obchodný dom a iné.
Obnova historických pamiatok
Vila Ilona v Starom Smokovci, ktorá je majetkom mesta Vysoké Tatry, bola v minulosti využívaná na bývanie. Budova je zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu v registri nehnuteľných kultúrnych pamiatok pod číslom 11785/0. Mesto Vysoké Tatry sa rozhodlo vytvoriť v nej reprezentačné priestory, ktoré budú slúžiť na rokovania zástupcov mesta so zástupcami domácich aj zahraničných partnerov.
Zaujímavosti
Ceny lepších izieb v smokovských penziónoch sa v hlavnej sezóne koncom 19. storočia pohybovali od 2 až do 4 zlatých, turistické ubytovanie stálo 1 zlatku, osobitná posteľ stála 40 grajciarov. mimo sezóny boli ceny polovičné. Ako obslužné, hudobná taxa a kúpeľná taxa sa účtovali týždenné poplatky vo výške 1 zlatky, za deti do 10 rokov sa platilo len polovicu. Poplatok za vodoliečebné kúry bol za deň 50, za kosodrevinový kúpeľ s kúpacím úborom v sezóne 75 a mimo sezóny 60 grajciarov.
V roku 1927 spotrebovali tatranské reštaurácie 48 ton mäsa, 28 ton zeleniny, 40 ton múky a pečiva, 5,15 ton tukov, 3 tony masla, 8,6 tony cukru, 8035 hl mlieka a 1 738 000 vajec. Najviac sa míňalo mäso, predovšetkým teľacina 15 t, hovädzina 9,75 t a bravčovina 9,25 t. Mäso stálo v priemere 12,50 Kč. Roľníci spod Vysokých Tatier dochovali každoročne pre tatranských hostí 250 kusov hovädzieho dobytka s hmotnosťou. Menšie a ľahšie kusy reštauratéri odmietali. To isté platilo pre teľatá, ktorých sa spotrebovalo približne 3740 kusov a dovážali ich okrem iných aj z Gemeru a Podkarpatskej Rusi.
vľavo|náhľad|Izba v hoteli Grand
Denná penzia stála v tom čase v najdrahšom smokoveckom hoteli Grand 40 Kč. V roku 1925 v Grande jednoposteľová izba stála 18 – 60 Kč a v priemere 30 Kč. V dobre vybavenej Tatre s výbornou diétnou kuchyňou bolo do denného poplatku 65 Kč zahrnuté ubytovanie, stravovanie a základná vodoliečba. Hosťa, ktorý býval v niektorých zo smokoveckých viliek a stravoval sa v Tatre, vyšiel deň pobytu na 40 – 50 Kč. Túto požadoval alpský sedliak, ibaže za puritánsky nocľah a neporovnateľne jednoduchšiu a skromnejšiu stravu. Ceny hotelov rovnakých kategórií boli v Alpách priemerne o 20% vyššie. Cena za nocľah v turistických ubytovniach bola 6 – 8 korún, v Alpách mala zhruba 20 korunovú hodnotu. Obed v cene 25 – 30 korún bol v roku 1936 pre väčšinu vtedajších občanov veľmi drahý.
vpravo|náhľad|Jedáleň v hoteli Grand
Zamestnanci v hoteloch a reštauráciách boli väčšinou z okolitých dedín a do práce mnohí dochádzali pešo, alebo nocovali na pôjdoch a v suterénoch budov. Pred prvou svetovou vojnou pracovali v kuchyniach i na vrátniciach, alebo aj pri parkových úpravách deti. Na okraji osád striehli na hostí žobraví Cigáni.
Hostia pokladali Vysoké Tatry za rozprávkové hory a najsolventnejší hostia ich radi využívali na poľovačky. Sám arciknieža Fridrich tu zastrelil za jediný týždeň 11 kamzíkov.
Cirkev
náhľad|Projekt vyhotovil architekt Gedeon Majunke zo Spišskej Soboty Kostol v Starom Smokovci je postavený vo vysokohorskom alpskom štýle so svojim charakteristickým hrázdeným murivom. Štíty kostola sú bohato vyrezávané a zdobené, strecha tvorí zároveň aj klenbu kostola. Architektúra je komponovaná v neogotickom štýle a svojou kompozíciou vynikajúco zapadá do vysokohorského prostredia. Je skutočným skvostom a patrí medzi najkrajšie stavby v celých Vysokých Tatrách. Kostol dal postaviť spišský biskup Juraj Császka na žiadosť arcikňažnej Klotildy v roku 1888. Projekt vyhotovil architekt Gedeon Majunke zo Spišskej Soboty. Staršia kaplnka zasvätená sv. apoštolom Petrovi a Pavlovi, ktorú dal postaviť spišský veľprepošt Biacovský, už dlhší čas nevyhovovala na bohoslužby kvôli malej kapacite. Vnútorné stolárske práce boli zadané renomovanej firme G.A. Weisz, ktorá medzi iným zariadila kostol v Dolnom Kubíne.