cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Topoľčany
Polohopis
Mesto leží na Hornej Nitre, v širokom údolí rieky Nitra, medzi dvoma horskými pásmami, viditeľnými z mesta – Tribeč (východ) a Považský Inovec (západ). Centrom mesta prechádza železničná trať Nové Zámky – Prievidza, cesta II/499 na Piešťany a východným okrajom I/64 z Nitry na Žilinu. Z okolitých miest je Partizánske vzdialené severovýchodne, Bánovce nad Bebravou  severne, Piešťany  západne a Nitra  južne.
Pravek
Najstaršie archeologické nálezy patria do staršej doby kamennej (40 000 rokov pred naším letopočtom). Ľudia v tom čase žili v tlupách, živili sa lovom a nástroje si dorábali z kameňa. V období z pred 5 000 rokov žili v tomto priestore prví roľníci. 4 000 rokov pred Kr. ľud neolitu vyrábal hlinené nádoby a vedel tkať. Eneolit, čo je najmladšia doba kamenná, je zastúpená kanelovanou keramikou. Popri kamenej industrii sa vyskytuje aj medená. Na začiatku druhého tisícročia pred Kr. sa objavujú prvé skupiny bronzovej doby. V topoľčianskej oblasti sa objavuje okrem južnej maďarovskej kultúry, hlavne lužická a halštatská z druhého a prvého tisícročia pred Kr.
V mladšej dobe železnej – latén, čo je štvrté až druhé storočie pred Kr., obývali územie Kelti. Po ich odchode sem prenikli Germáni (4. storočie pred Kr. až 1. storočie). Toto obdobie nazývame rímsko-provinciálnym. So slovanským etnikom sa stretávame v staršej dobe hradištnej pred 9. storočím.
Stredovek
Jedným z najstarších písomných dokladov, ktorý sa žiaľ nezachoval, bola darovacia listina kráľa Bela III. (11721196), ktorou Topoľčany daroval Seudovi a Martinovi. Keďže Turda, syn Martinov zomrel bez potomkov, vnuk Bela III., Belo IV. (12351273) daroval v roku 1235 mesto aj s tromi dedinami: Tovarníky, Ylouch, a Račice, Dionýzovi-kráľovskému stajníkovi. Táto darovacia listina je zároveň najstaršou donačnou listinou, ktorá sa zachovala. V listine palatína Mikuláša z roku 1271 sa Topoľčany spomínajú ako Civitas, čiže mesto. Podľa nej tu robil pred richtárom prísahu Bartolomej z Diviak.
Syn Petra Čáka, Matúš Čák Trenčiansky, zdedil po bezdetnom strýkovi Matúšovi tribút v Topoľčanoch. V období rokov 12911314 dal na topoľčianskom majetku postaviť mocný hrad, ktorým chcel chrániť od východu svoj sídelný hrad v Trenčíne. V rokoch 1347, 1346, 1358 sa v Topoľčanoch konali župné zhromaždenia. V roku 1347 dostáva mesto od kráľa Ľudovíta výsadu vlastného súdnictva s výnimkou hrdelných sporov. Z listiny vydanej Kapitulou v Nitre v roku 1348 sa dozvedáme, že v Topoľčanoch bol kláštor Benediktínov, v ktorom bol opátomom Juraj.
V roku 1389 sa Topoľčany zase stali poddanským mestom. Vtedy ich kráľ Žigmund daroval Frantovi a Šimonovi zo Seče. Dedičia Sečéniovcov si podelili v roku 1411 majetky tak, že Hrad dostal Ladislav a mesto Šimon. Po smrti Šimona sa mesto stalo časťou Ladislavovho majetku. Keďže hranice mesta neboli presne určené boli sporné aj pozemky medzi Donynom – kastelánom v Nitrianskej Strede. Spor trval od roku 1406 do roku 1412. V tom čase bol v meste soľný sklad a Kráľovské soľné išpánstvo.
náhľad|[[Topoľčiansky hrad]]
Topoľčiansky hrad sa stal oporným husitským bodom, na ktorom už v roku 1431 sídlila husitská posádka. V roku 1432 bol veliteľom hradu Švejdovský. V jeseni roku 1434 ho opustil za výkupné 9 000 zlatých. Na jeho miesto sa dostal dobrodruh Gučinský, ktorý páchal na obyvateľstve mesta aj okolia veľké neprávosti a zlodejstvá. Postihnutí obyvatelia sa viackrát obrátili na kráľa. Ten z toho dôvodu dal v roku 1443 Gučinskému iný hrad na Morave. V tom roku mesto postihlo aj veľké zemetrasenie, ktoré sa zopakovalo aj o rok neskôr v roku 1444. Po smrti Ladislava Sečéniho požiadal Michal Országh kráľa o uvedenie do držby kráľovský majetok, čo odôvodňoval príbuzenstvom so Sečéniovcami a aj tým, že prispel na výkupné hradu od husitov čiastkou 2 000 zlatých. V roku 1459 mu kráľ Matej vyhovel. Až donačnou listinou z 28. júla 1481 sa celá záležitosť ukončila. Podľa nej patrilo k mestu Topoľčany okrem hradu aj 28 obcí. V prvej polovici 15. storočia bola v meste chýrna zvonolejáreň majstra Pavla. V Krušovciach sa vo veži kostola zachoval jeden z jeho zvonov. Podľa kanonickej vizitácie z roku 1559 je topoľčiansky kláštor v ruinách. Kláštor je v strede mesta.
Po smrti posledného Országha Krištofa sa v roku 1567 rozdelil majetok na niekoľko podielov. Jeden z nich sa stal majetkom Krištofa Ungnada. Vdova po ňom sa v roku 1590 vydala za Žigmunda Forgáča, ktorý sa tak stal vlastníkom Ungnadovho podielu po Lošoncim, ktorý bol vlastníkom polovice majetku. Nastal spor medzi Balassovcami a Forgáčovcami. Balassa totiž odkúpil v roku 1570 Lošonciho časť za 10 000 zlatých, na ktorú si robil aj Forgáč nárok a tak ju v roku 1595 za 25 000 zlatých aj odkúpil na základe predkupného práva. No už v roku 1601 si vymohol donáciu na celý majetok. Pre neznesiteľné podmienky a existenčné ťažkosti vypukla v meste v roku 1581 vzbura poddaných. Mesto dostalo 15. mája 1599 od kráľa Rudolfa II. dekrétom privilégiá. Dekrét zaručoval možnosť usporiadať jarmoky na Dorotu a Trojicu. V roku 1599 sa však do mesta dostali Turci a úplne ho zničili.
František Forgáč dal v Tovarníkoch postaviť kaštieľ. V roku 1605 Bocskajovi hajdúsi obsadili cele Ponitrie aj mesto. V rokoch 1607, 1608 a 1609 sa v Topoľčanoch konali kongregácie, pretože mesto ohrozovali Turci. V čase stavovského povstania Gabriela Betlena na stavovskom zhromaždení v Topoľčanoch sa ku povstaniu pridali miestni zemania. V tej dobe sa v tomto priestore hojne rozšírili zbojstvá. Po Betlenovi vypuklo povstanie, ktoré viedol Juraj Rákoci 2. Ľud trpel pod povstaleckým aj pod cisárskym vojskom. V roku 1644 prišla do mesta prezimovať cisárska armáda. Do mesta prišlo 8600 mužov. Rok po ich odchode vtiahlo do mesta kurucké vojsko, ku ktorému sa pridalo 1800 švédskych jazdcov. V roku 1643 zaplavilo Ponitrie znova turecké vojsko. Topoľčany boli znova spustošené a do zajatia a otroctva sa dostalo veľké množstvo ľudí. Roku 1703 dobyli mesto Kuruci. Mesto bolo viackrát vypálené. Veľké požiare boli v rokoch: 1718, 1730, 1731.
Stručný prehľad dejín mesta
thumb|170px|Pomník na židovskom cintoríne v Topoľčanoch
Pamiatky
thumb|[[Námestie M. R. Štefánika (Topoľčany)|Námestie M. R. Štefánika s rímskokatolíckym Kostolom Nanebovzatia Panny Márie]]
Obyvateľstvo
Topoľčany sú obývané prevažne Slovákmi s českou a rómskou menšinou. Väčšina obyvateľstva sú rímskokatolíci (dva kostoly) a taktiež menšina protestantov (jeden kostol). Historická synagóga bola zničená ohňom počas druhej svetovej vojny.
a iní
Priemysel
V meste sa nachádza drevársky, elektrotechnický, odevný a potravinársky priemysel.
Doprava
thumb|[[Cesta II. triedy 499 (Slovensko)|Cesta II. triedy 499 v Topoľčanoch]] thumb|Vlak [[Železničná spoločnosť Slovensko|Železničnej spoločnosti Slovensko na železničnej stanici v Topoľčanoch]]
Šport
thumb|Hráči [[hádzaná (7 hráčov)|hádzanárskeho klubu HK agro Topoľčany oslavujú titul vicemajstra 2018]]
V meste je mestská športová hala, zimný štadión, plaváreň a kúpalisko s troma bazénmi. Historicky najúspešnejšími športmi v meste sú hádzaná, stolný tenis, vodné pólo a hokej.
A Whiter Shade of Pale
„A Whiter Shade of Pale“ je debutový singel britskej rockovej skupiny Procol Harum. Publikovaný bol 12. mája 1967. Dňa 8. júna dosiahol vrchol v britských singlových rebríčkoch a udržal sa tam počas šiestich týždňov. Bez výraznejšej mediálnej propagácie sa dostal aj na piate miesto rebríčkov v Spojených štátoch. Táto pieseň patrí medzi hymny odporu voči oficiálnej kultúre a hnutia hippies 60. rokov 20. storočia, ako aj medzi hity tzv. „leta lásky“ roku 1967. Svojim celosvetovým predajom viac ako desať miliónov nosičov je zároveň v prvej tridsiatke zoznamu najpredávanejších singlov sveta.
So svojou inštrumentálnou zložkou, ktorá je odvodená od Bachovej kompozície a neobvyklej textovej časti, je skladba spoločným dielom autorskej dvojice Gary Brooker, Keith Reid, s významným prispením hráča na Hammond organ, Matthewa Fishera, ktorému boli dňa 30. júla 2009 britským súdnym dvorom súdne priznané autorské práva.
V roku 1977 bol tento song, spolu s „Bohemian Rhapsody“ od kapely Queen, na Brit Awards zaradený do zoznamu najlepších britských popových singlov rokov 1952-77, v roku 1998 ho uviedli do Grammy Hall of Fame. Z tejto skladby je známych viacej ako tisíc coververzií, počas nasledujúcich dekád bola zaradená do veľkého množstva kompilačných albumov a nachádza sa na viacerých filmových soundtrackoch vrátane takých ako The Big Chill, Purple Haze, Breaking the Waves, The Boat That Rocked, Oblivion a v časti New York Stories, ktorú režíroval Martin Scorsese. Coververzie piesne boli tiež vo viacerých filmoch, napríklad vo filme Withnail and I bola verzia od Kinga Curtisa a vo filme Sieť (z roku 1995) bola použitá jej hitová verzia od Annie Lennox.
Účasť na nahrávaní
Skladba bola nahrávaná v Olympic Studios v Londýne. Naspieval ju Gary Brooker, ktorý nahral v piesni aj klavírne party. Matthew Fisher v skladbe hrá na organe Hammond M-102, basovú gitaru nahral David Knights a gitaru Ray Royer. Bicie nástroje boli nahraté v podaní štúdiového hudobníka, ktorým bol Bill Eyden. Niekoľko dní nato bicie nahral nový bubeník a člen kapely Procol Harum, Bobby Harrison, no táto verzia nahrávky sa nakoniec na žiadny vtedajší oficiálny (monofónny) hudobný nosič nedostala. Producentom nahrávania bol Denny Cordell, technickú zvukovú spoluprácu zabezpečoval Keith Grant. Skladba „A Whiter Shade of Pale“ sa stala súčasťou americkej edície albumu Procol Harum, na britskej verzii tohto projektu pridaná nebola.
Text a kompozície
Východiskovým bodom pre text piesne bol pre Reida jej názov, ktorý zachytil z rozhovoru na jednej párty, kde niekto jednej žene povedal „You've turned a whiter shade of pale“ (niečo ako: „meníš sa z bledého odtieňa na ešte bledší...“) a táto veta zakotvila v jeho mysli. Pôvodný text mal štyri verše, z ktorých sa iba dva dostali do konečnej nahrávky. Tretí kapela Procol Harum bežne hrá na koncertoch a sporadicky sa hráva na nich aj štvrtý. Autor knihy Procol Harum: beyond the pale, Claes Johansen, naznačuje, že pieseň „sa v metaforách zaoberá vzťahmi medzi mužom a ženou, ktoré po vzájomnom zbližovaní končia sexuálnym aktom.“ Toto je podporené aj novinárom Tim de Lisle v knihe Lives of the Great Songs, kde poznamenáva, že slová sú o znepokojení pri zvádzaní podnapitých, ktorý je popísaný pomocou odkazov na sex ako formu cestovania, či objavovania, často podvodného s pomocou mýtických a dobrodružných ciest. Aj iní komentátori sa vyjadrili, ze slová piesne sú zamerané na sexuálne témy.
Štruktuálne a tematicky nie je pieseň v mnohých ohľadoch obvyklá. Nahratá verzia má 4:03 minúty a skladá sa iba z dvoch veršov, z ktorých má každý svoj refrén. Na svoju dobu má skladba väčší dôraz na jej inštrumentálnu časť, jej rýmovanie je voľnejšie. Text piesne je tiež na svoju dobu omnoho komplexnejšie vedený v náznakoch a referenciách. Textová zložka kompozície je považovaná za jeden z prvých príkladov pre tvorbu kapiel progresívneho rocku.
Fráza „a whiter shade of pale“ je od doby vzniku skladby v angličtine dosť často používaná a nachádza sa vo viacerých anglických slovníkoch. Ako taký, je tento výraz dnes často používaný v kontexte, ktorý úplne doslova neplní jeho úlohu v súlade s pôvodným textom piesne. Býva parafrázovaný aj vo forme „an Xer shade of Y“, kde môže namiesto bledšej („whiter“) použitý aj iný „farebný efek“t.
Maarten 't Hart, holandský biológ a spisovateľ nazýva skladbu „A Whiter Shade of Pale“ originálnou adaptáciou Johanna Sebastiana Bacha, respektíve jeho kantáty Ich steh mit einem Fuß im Grabe, BWV 156. Je komponovaná v pomalom tempe stupnice C dur a priebežne ju zdôrazňuje klesajúca opakovaná basová linka. V klasickej hudbe sa tento spôsob anglicky nazýva „ground bass“. Harmonická štruktúra verzií a refrénov je prispôsobená melódii organu s výnimkou záveru refrénu, ktorý zakončuje kadencia. Hlavná melódia organu sa objavuje na začiatku každého verša/ refrénu, no je počuteľná aj počas vokálnej línie, kde voči nej znie v kontrapunktoch. Spev spolu s organovým sprievodom na začiatku refrénu stúpa do vysokých tónov, v závere piesne inštrumentálna časť postupne zaniká do ticha spôsobom, aký bol v čase vzniku nahrávky populárnej skladby bežné.
Odozva
Singel „A Whiter Shade of Pale“ vyšiel 12. mája 1967. Vydalo ho hudobné vydavateľstvo Deram Records a do hudobných rebríčkov Spojeného kráľovstva sa dostal 25. mája. Po dvoch týždňoch bol na vrchole, kde sa udržal počas šiestich týždňov. Celkovo bol v rebríčku 15 týždňov. V Spojených štátoch sa singel v roku 1967 dostal na piate miesto a predalo sa z neho viac ako jeden milión nosičov. Reedícia singla v máji 1972 publikovaná vydavateľom Fly Records sa držala v rebríčkoch Spojeného kráľovstva 12 týždňov. Najvyššie sa v tomto roku dostala na trináste miesto. V Holandsku sa tento singel hneď po vydaní dostal v júni roku 1967 na prvú priečku, v júli roku 1972 tento úspech znovu zopakoval.
Pozície v rebríčkoch: prvá priečka v Spojenom kráľovstve, Holandsku, Nemecku, Írsku, Austrálii, tretia v Nórsku, piata v USA (Hot 100). Pieseň „A Whiter Shade of Pale“ dosiahla dvadsiate druhé miesto v Spojených štátoch aj v soulovej hitparáde.
Okrem množstva coververzií piesne, či už spomenutých uznaní: Britt Awards za najlepší pop singel rokov 1952-77, uvedenie do siene slávy Grammy, 57. priečka v zozname stovky najlepších piesní všetkých, čias, ktorý v roku 2004 zverejnil časopis Rolling Stone, aj britský televízny kanál Channel 4 dal tento song na 19. pozíciu svojho zoznamu stovky najveľkolepejších singlov,
Liga majstrov EHF mužov
Liga majstrov EHF mužov je najprestížnejšia európska hádzanárska klubová súťaž mužov, ktorú organizuje Európska hádzanárska federácia (EHF). Jej predchodca, Európsky pohár majstrov EHF, vznikol v roku 1955. Súčasná podoba súťaže vznikla v roku 1993. Najúspešnejším klubom je španielsky veľkoklub FC Barcelona, ktorý v nej zvíťazil 11-krát.
Súčasťou každého zápasu LM je hymna LMnazvaná ako Hymn of the Champions. Bola skomponovaná v roku 2007, jej autorom je Rakúšan Roman Kariolou a nahral ho Bratislavský symfonický orchester.
Dejiny a štruktúra
náhľad|Pohár Ligy majstrov EHF Európsky pohár majstrov (EPM) sa prvýkrát hral v sezóne 1955/56. Hralo sa vyraďovacím spôsobom, keď v každom kole proti sebe dva tímy odohrali 2 zápasy (každý tím hral raz doma a raz vonku) a ten s lepším skóre postúpil do ďalšieho kola. Zúčastniť sa mohli víťazi domácich líg a obhajcovia trofejí.
V sezóne 1993/94 prešla súťaž reorganizáciu do dnešnej Ligy majstrov (LM). V súčasnosti má Liga majstrov kvalifikačné kolo či kolá a hlavnú súťaž, hranú v 4 šesťčlenných skupinách (spôsobom každý s každým doma a vonku). Družstvá z jednotlivých štátov sú do skupín vyberané a nasadzované podľa Rebríčka EHF, ktorý EHF každoročne vypracuváva. Z každej z týchto skupín postupujú 4 najlepšie družstvá do vyraďovacej fázy, hranej systémom dvoch zápasov (doma - vonku), kde postupuje vždy mužstvo s lepším súčtom skóre z oboch zápasov (pri rovnosti rozhoduje vyšší počet strelených gólov na ihrisku súpera, pri rovnosti oboch skóre sa potom predlžuje a prípadne rozhodujú sedmičky). Semifinále a následné súboje o 1. a 3. miesto sa hrá turnajovým systémom Final four na jednom mieste.
Historické štatistiky
náhľad|FC Barcelona pri víťazstve v roku 2011
2 slovenské koruny
Minca v nominálnej hodnote 2 Sk bola minca meny slovenská koruna, ktorá na Slovensku platila od roku 1993 do roku 2008. V obehu ako platidlo bola ešte do 16. januára 2009.
Clem Burke
Clement Anthony Bozewski (* 24. november 1955, New York, New York, USA) je bubeník americkej new wave skupiny Blondie.
2 slovenské koruny
Zobrazuje na lícovej strane sošku Venuše zo 4.storočia pred Kr., ktorá sa našla na neolitickom sídlisku Zámeček v Nitrianskom Hrádku. Jej priemer je 22,50 mm, hmotnosť 4,40 g a vyrobená je zo zliatiny niklu a železa.
Clem Burke
V priebehu 80. a 90. rokov, v čase rozpustenia skupiny Blondie, hral na bicie v skupinách The Romantics, Eurythmics, The Tourists, Dramarama, The Fleshtones, spolupracoval aj s Pete Townshendom, Bobom Dylanom, Iggy Popom, či Joan Jett.
ODS
ODS môže byť:
Visolajský potok
Visolajský potok je potok na Strednom Považí, na území okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Pružinky, má dĺžku 4,5 km a je tokom IV. rádu.
Praděd
Praděd  je najvyšší vrch Hrubého Jeseníku, Moravy, českého Sliezska, Horného Sliezska a piaty najvyšší v Česku.
Na vrchole stojí 162 metrov vysoký televízny vysielač, ktorého horná plošina je najvyšším (hoci umelým) bodom v Česku. Vďaka nemu je vrchol identifikovateľný už z veľkej diaľky.
Prístup
Praděd je prístupný z niekoľkých smerov:
História vysielača
Na vrchole stála kamenná rozhľadňa, vysoká, postavená v rokoch 1903 až 1912 Moravskosliezskym sudetským horským spolkom (MSSGV). Veža bola postavená v romantickom duchu starého gotického hradu. Po druhej svetovej vojne chátrala a 2. mája 1959 sa zrútila. Napodobenina tejto rozhľadne (nemecky Altvaterturm) stojí od roku 2004 na hore Wetzstein u Lehestenu v Durínskom lese v Nemecku.
S rozmachom televízneho vysielania vyrástla v 60. rokoch 20. storočia na vrchole drevená konštrukcia s vysielačom. V roku 1968 začala výstavba súčasného s rozhľadňou, čomu predchádzalo vybudovanie asfaltovej cesty z Ovčárny. Stavba bola dokončená v roku 1983 otvorením reštaurácie a vyhliadky vo výške. Za priaznivých podmienok z nej vidieť Lysú horu, Snežku a Radhošť, vzácne pri dobrej viditeľnosti i Vysoké Tatry a Malú Fatru na Slovensku a Nízke Alpy v Rakúsku.
Kamenický potok
Kamenický potok môže byť:
Charlotte Brontëová
Charlotte Brontëová [] (* 21. apríl 1816, Thornton, Yorkshire, Spojené kráľovstvo – † 31. marec 1855, Haworth, Yorkshire, Spojené kráľovstvo) bola britská spisovateľka, sestra spisovateliek Anny Brontëovej a Emily Brontëovej a básnika a maliara Patricka Branwella Bronte..
Život
Charlotte Brontëová sa narodila ako tretie dieťa zo šiestich írskemu anglikánskemu reverendovi Patrickovi Brontë (pôvodne sa písal "Ó Proinntigh") a jeho žene Marii Brontëovej, rodenej Branwellovej. V roku 1820 sa rodina presťahovala do Haworthu, kde 15. septembra 1821 ich matka skonala na rakovinu. Päť dcér a jedného syna zverila do opatery svojej sestre Elizabeth Branwellovej. Súrodenci sa utiahli do snového sveta, Angrie, pre ktorý Charlotte s bratom Branwellom píšu noviny. V roku 1824 Charlotte spolu s troma zo štyroch sestier poslali do internátnej školy "Clergy Daughters' School" v Cowan Bridge v Lancashire. Dve staršie sestry - Mária a Elisabeth - opustili školu skôr a onedlho na to v roku 1825 zomreli na tuberkulózu. Charlotte a Emily sa domov vrátili v roku 1825.
Z penziónu sa vrátili predčasne, keď v roku 1842 zomrela ich teta Elizabeth Branwellová, ktorá sa o rodinu starala po smrti ich matky. Charlotte sa ešte sama vrátila v januári 1843 do Bruselu, aby tu získala učiteľské miesto, no jej druhý pobyt tu nebol veľmi šťastný. Cítila sa osamelá, bolo jej smutno za domovom, no trpela najmä hlbokým vzťahom ku Constantinovi Hegerovi. Po návrate domov v roku 1844 sa pokúšala založiť vlastnú školu, kde vyučovala angličtinu a Emily hudbu, ale pre nedostatok študentov aj tento projekt stroskotal. Spolu so sestrami sa usadila v Haworthe, kde prežívali z malého príjmu ich otca.
Leto 1848 bolo krátkym šťastným obdobím, ktoré sestry spolu prežili. Starosti im robil len zdravotný stav brata Branwella, ktorý v septembri toho roku umrel na zápal priedušiek, následky dlhoročného alkoholizmu a závislosti na ópiu, hoci Charlotte verila, že to boli len príznaky pľúcnej tuberkulózy. Onedlho na to sa zhoršil aj zdravotný stav Emily a Anny, ktoré krátko na to obe zomreli na tuberkulózu (Emily v decembri 1848 a Anna v máji 1849).
Posmrtne vydaná biografia od spisovateľky Elizabeth Gaskellovej, na vydanie ktorej dohliadal aj Charlottin otec Patrick Brontë, bola dlho považovaná za štandardný zdroj informácií o jej živote, veľmi kritizovaný feministkami ako Elaine Showalterová.
Tvorba
thumb|left|Portrét z roku 1850, pravdepodobne od Georgea Richmonda
Keď sa všetky tri sestry opäť usadili v Haworthe, venovali sa najmä vlastnej tvorbe a v roku 1846 vydali spoločnú zbierku básní pod mužskými pseudonymami Currer (Charlotte), Ellis (Emily) a Acton (Anna) Bellovci. Ani nepriaznivá kritika a iba tri predané exempláre ich neodradili od písania. V roku 1847 vydali sestry každá svoj román a stali sa zo dňa na deň slávnymi. Charlottin román Jane Eyrová slávil veľký úspech, zatiaľ čo Emilin román Búrlivé výšiny sa stretol s nepochopením a Annin román Agnes Greyová bol klasifikovaný ako ľahké čítanie. Keďže boli diela vydané pod mužskými pseudonymami, vznikli dohady o tom, kto sú autori týchto románov. Niektorí dokonca hovorili o tom, že ide o jednu osobu. Vydavatelia ryžujúci zo situácie tieto dohady ešte podporovali. Sestry sa nakoniec rozhodli odhaliť svoju identitu. Ich diela však naďalej vychádzali pod ich pseudonymami.
Dielo
náhľad|Brontëovej list pre Ellen Nusseyovú
Anzex
Anzex je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
HC Košice v sezóne 2006/2007
HC Košice v sezóne 2006/2007 hrali svoju štrnástu sezónu v najvyššej slovenskej hokejovej súťaži. V tejto sezóne sa klubu darilo, ale do finále nepostúpil, v semifinále prehral s Duklou Trenčín 2:4 na zápasy.
Káder
Tréneri
Herný systém
Základná časť sa hrala systémom, kde každý s každým odohral 3 zápasy vonku a 3 zápasy doma. Prvých 8 celkov po základnej časti postupuje do play-off, nikto nevypadával. Všetky série sa hrali na 4 víťazné stretnutia.
Edelénsky okres
thumb|Okres Edelény
Edelénsky okres je okres v severovýchodnom Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe. Jeho správnym centrom je mesto Edelény.
HC Košice v sezóne 2006/2007
Štatistiky hráčov
Zdroj: eurohockey.com, Slovenský zväz ľadového hokeja
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nižná Pisaná
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nižná Pisaná v okrese Svidník.
Červený
Červený môže byť:
1 slovenská koruna
Minca v nominálnej hodnote 1 Sk bola minca meny slovenská koruna, ktorá na Slovensku platila od roku 1993 do roku 2008. V obehu ako platidlo bola ešte do 16. januára 2009.
Na lícovej strana zobrazuje sošku madony z 15. storočia. Jej priemer je 21,00 mm a hmotnosť 3,85 g. Vyrobená je z CuSn Fe.
Falcko
Falcko (nem. Pfalz) je historické územie v Nemecku medzi Rýnom, Alsaskom a Sárskom.
Pôvodne grófstvo, 1214-1918 bolo pod vládou Wittelsbachovcov. V rokoch 1918-1930 bolo obsadené Francúzskom. Od roku 1946 je súčasťou nemeckej spolkovej krajiny Porýnie-Falcko.
Hardinghen
Hardinghen je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Igor Sikorsky
Igor Sikorsky (rod. Igor Ivanovič Sikorskij; ; ; * 6. jún (25. máj podľa juliánskeho kalendára) 1889, Kyjev – † 26. október 1972, Easton) bol pôvodne ruský a neskôr americký letecký konštruktér a priekopník letectva ukrajinského pôvodu. Ako prvý navrhol a zostrojil štvormotorové lietadlo, RBVZ Russkij viťaz, lietadlo so samonosným krídlom, a prvý úspešný vrtuľník s konfiguráciou jedného hlavného rotora a jedného chvostového.
Život
Igor Sikorsky sa narodil v Kyjeve (dnes je hlavným mestom Ukrajiny) vo vtedajšom Ruskom impériu ako najmladší z piatich detí. Jeho otec, Ivan Alexejevič Sikorskij, mal ruský a poľský šľachtický pôvod. Sikorského matka, Marija Stefanovna Sikorskaja (za slobodna Temriuk-Čerkasovová), bola lekárka, ktorá však túto činnosť nevykonávala. Otec bol medzinárodne renomovaný profesor psychológie na kyjevskej Univerzite svätého Vladimíra (dnes Kyjevská národná univerzita Tarasa Ševčenka) a preslávil sa aj ako aktívny ruský nacionalista.
thumb|left|170px|Igor Sikorsky na obálke časopisu [[Time (týždenník)|Time, 1953]]
Igor Sikorsky študoval od roku 1903 na námornej akadémii v Petrohrade, ale po troch rokoch z nej odišiel študovať do Paríža stavbu strojov. V roku 1907 pokračoval v štúdiu na Polytechnickom inštitúte cára Alexandra II. (dnes Národná technická univerzita Ukrajiny „Kyjevský polytechnický inštitút Igora Sikorského“). V januári 1909 odišiel na študijnú cestu do Francúzska. V máji toho istého roku začal so stavbou svojho prvého vrtuľníka s dvoma protibežnými rotormi. Po niekoľkých pokusoch so saňami poháňanými motorom s vrtuľou začal stavať druhý vrtuľník.
V roku 1910 začal konštruovať plošníky v dlhej rade od typu S-1 až po S-10. Na lietadle S-6 ustanovil 29. decembra 1911 prvý ruský medzinárodný rekord v rýchlosti s tromi cestujúcimi výkonom 111 km/h. V apríli 1912 bol Sikorsky prijatý do Rusko-baltského vagónového závodu (RBVZ) v Petrohrade ako hlavný konštruktér leteckého oddelenia. Nasledovali konštrukcie ďalších lietadiel, z ktorých sa sériovo vyrábal typ S-12 a jeden čas držal všeruský výškový rekord výkonom 3 680 m. Na podnet vedenia RBVZ začal na prelome rokov 1912 a 1913 so stavbou štvormotorového veľkolietadla pre strategický prieskum, ktoré bolo pod menom Boľšoj Russko-Baltijskij zalietané 15. marca 1913, zatiaľ ako dvojmotorové. V štvormotorovej konfigurácii prvýkrát vzlietlo 10. mája 1913. Dňa 2. augusta Sikorsky s týmto lietadlom premenovaným na Russkij viťaz utvoril svetový rekord vo vytrvalosti letu s cestujúcimi v trvaní 1 hod. a 54 min. Najznámejšou modifikáciou tohto lietadla sa stal typ Ilia Muromec, ktorý prvýkrát vzlietol koncom toho istého roka. Sikorsky tak vlastne založil ruskú tradíciu stavby gigantických lietadiel, na ktorú nadviazali v 30. rokoch stroje Tupolev ANT-20 a Kalinin K-7.
Borovany (okres České Budějovice)
Borovany sú mesto v Česku v okrese České Budějovice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 4 021 obyvateľov, z toho 1 953 mužov a 2 068 žien, pričom priemerný vek v meste bol 39,7 roka (muži 38,6 roka, ženy 40,7 roka).
Igor Sikorsky
Život
V roku 1919 emigroval do Spojených štátov, a to z niekoľkých dôvodov. Jedným z nich bolo to, že v Európe by ako letecký konštruktér nenašiel príliš veľké uplatnenie, a tiež bol sklamaný z občianskej vojny a boľševickej revolúcie v Rusku. V USA najprv pracoval ako učiteľ a lektor v školstve a hľadal uplatnenie v leteckom priemysle. V roku 1923 za pomoci niektorých bývalých ruských vojenských dôstojníkov založil spoločnosť Sikorsky Aero Engineering Corporation. V roku 1928 sa stal občanom USA. O rok neskôr bola jeho spoločnosť odkúpená americkou spoločnosťou United Aircraft, ktorá je dnes súčasťou konglomerátu United Technologies Corporation.
Sikorsky Aircraft Corporation je dnes jedným z najväčších svetových výrobcov vrtuľníkov. Sikorsky experimentoval s vrtuľníkmi ešte v Rusku, ale prvý úspešný let sa uskutočnil až 24. mája 1940. Vrtuľník niesol názov Vought-Sikorsky VS-300. Mal jeden trojlistový rotor poháňaný motorom s výkonom 56 kW (75 konských síl). Jeho ďalším známym výrobkom je napríklad vrtuľník Sikorsky SH-60 Seahawk.
Zoznam fyzikálnych článkov/I
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 44 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
id
Ideálna kvapalina · Ideálny plyn
ig
Igor Jevgenievič Tamm · Igor Vasilievič Kurčatov
il
Ilia Michajlovič Frank · Ilya Prigogine
in
Index lomu · Index toku · Inerciálna sústava súradníc · Inerciálna vzťažná sústava · Inertný plyn · Inflačný vesmír · Infračervené žiarenie · Intenzita elektrického poľa · Intenzita gravitačného poľa · Intenzita magnetického poľa · Intenzita osvetlenia · Interakcia hmotných objektov · Interferencia (vlny) · Intermediálna častica
io
Ionizačná energia · Ionizačná komora · Ionizujúce žiarenie
ió
Iónová sila
ir
Irène Joliotová-Curieová · Ira Sprague Bowen · Irving Langmuir
is
Isaac Newton · Isamu Akasaki · Isidor Isaac Rabi
iv
Ivan Alexander Getting · Ivan Baník · Ivan Branislav Zoch · Ivan Náter · Ivar Giaever
30. divízia granátnikov SS (1. bieloruská)
right|Znak divízie 30. divízia granátnikov SS (1. bieloruská) ( bola divízia Waffen-SS vytvorená v marci 1945. Jej mužstvo tvorili príslušníci Waffen-Grenadier-Brigade der SS (weißruthenische Nr. 1), ktorá vznikla v decembri 1944 zo spoľahlivých mužov rozpustenej divízie 30. Waffen-Grenadier Division der SS (russische Nr. 2). Výstavba divízie nebola nikdy dokončená, nezúčastnila sa žiadnej bojovej akcie a v apríli 1945 bola rozpustená. Nemeckí príslušníci divízie boli pridelení k 38. divízii tankových granátnikov SS Nibelungen.
Bojová zostava
Podľa:
Falibilnosť
Falibilnosť alebo falibilita môže byť:
Kagera
Kagera môže byť:
Kivu
Kivu môže byť:
Encsský okres
thumb|Okres Encs
Hlboký potok (prítok Hrona, Závadka nad Hronom)
Hlboký potok je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona s dĺžkou 5,9 km a je tokom III. rádu.
Encsský okres
Encsský okres je okres v severovýchodnom Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe. Jeho správnym centrom je mesto Encs.
Hlboký potok (prítok Hrona, Závadka nad Hronom)
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, na južnom svahu Kolesárovej (1 508,0 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 270 m n. m. Tečie viac-menej severojužným smerom, zľava priberá prítok (945,5 m n. m.) z juhovýchodného svahu Kolesárovej a ďalej tiež pravostranný prítok z Belušovej doliny. Vteká do Horehronského podolia, do podcelku Heľpianske podolie, na krátkom úseku tečie juhojuhozápadným smerom a po pribratí krátkeho pravostranného prítoku tečie znovu na juh. Zľava ešte priberá 3,1 km dlhý prítok a východne od obce Závadka nad Hronom ústi v nadmorskej výške cca 618 m n. m. do Hrona.
Čierny
Čierny môže byť:
NGC 3190
Spolu s NGC 3187 a NGC 3193 má označenie Arp 316. Halton Arp ich zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi kopy galaxií. Tieto galaxie spolu s NGC 3185 tvoria kopu galaxií Hickson 44, ktorej je NGC 3190 najväčším členom. Táto špirálová galaxia je k nám natočená zboku. Voči svojmu stredu je asymetrická a jej disk je skrútený, čo je pravdepodobne spôsobené interakciou s ostatnými galaxiami v tejto kope. Dá sa pozorovať už malým ďalekohľadom. Jej priemer je odhadovaný na 75 000 ly.
V tejto galaxii boli v roku 2002 pozorované supernovy SN 2002bo a SN 2002cv. Prvú objavil brazílsky amatérsky astronóm Paulo Cacella v marci v juhovýchodnej časti. Druhú objavil o dva mesiace neskôr na opačnej strane talianski tím, ktorý skúmal tu prvú.
Nizozemsko
thumb|Nizozemsko pri pohľade z vesmíru Nizozemsko môže byť slovenské označenie pre:
Treba poznamenať, že najnovšie niektoré zdroje (napr. Veľký atlas svetových dejín) – azda nesprávne – výraz Nizozemsko vôbec nepoužívajú a nahradili ho paušálne výrazom Holandsko (čo je obdobné terminológii západoeurópskych jazykov v tom zmysle, že sa historické aj dnešné nizozemské štáty označujú len jedným názvom). Podľa takéhoto prístupu hovoríme o „Holandsku“ už napríklad v 14. storočí a máme napríklad „Španielske Holandsko“ namiesto „Španielskeho Nizozemska“ a podobne.
Vo veľkej väčšine iných jazykov sa na rozdiel od slovenčiny jazykovými ekvivalentmi výrazu Nizozemsko (Netherlands, Niederlanden, Pays Bas…) označuje aj dnešné Holandsko, čím sa zabraňuje zámene s regiónom (teda časťou) Holandska nazývaným Holland.
Pozor na zámenu v češtine, kde slovenskému Nizozemsko zodpovedá české Nizozemí, a slovenskému Holandsko (v zmysle celý dnešný štát) české Nizozemsko.
Dejiny historického územia Nizozemsko
V 14. a 15. storočí sa územie Nizozemska stalo prakticky najvyspelejšou časťou Európy a toto územie ostalo až dodnes jednou z najvyspelejších častí sveta. Územie nemalo v stredoveku spoločného vládcu, až v 15. storočí väčšina štátikov/provincií na jeho území pripadla spoločne burgundským vojvodom a po vymretí burgundského rodu Habsburgovcom. V roku 1579 (nizozemská revolúcia) sa územie rozpadlo na dve časti:
Luxembursko väčšinou zdieľalo dejiny belgickej časti, od roku 1830 však existovalo samostatne v personálnej únii s Holandskom a od roku 1890 má vlastných vládcov.
Sieň slávy slovenského futbalu
Sieň slávy slovenského futbalu je symbolická inštitúcia s cieľom vyjadriť poctu slovenským futbalovým osobnostiam, verejne prezentovať úspechy slovenského futbalu a systematicky zhromažďovať, vystavovať a archivovať historické fakty, informácie a dokumenty o týchto osobnostiach. Vznikla z iniciatívy Slovenského futbalového zväzu v roku 2016.
Podľa Preambuly Štatútu je Sieň slávy slovenského futbalu poctou a vyjadrením rešpektu tým, ktorí pozdvihli futbalovým umením i životným príkladom povedomie národa, tým, ktorí sa zaslúžili o slávu, rešpekt a dobré meno slovenského futbalu.
História
Úvahy o vytvorení siene slávy mali dlhoročné trvanie, definitívne rozhodnutie nakoniec padlo na zasadnutí výkonného výboru Slovenského futbalového zväzu 4. decembra 2015 v Bratislave, kde schválili Štatút Siene slávy slovenského futbalu a zloženie členov komisie a čestnej rady.
Historicky prví členovia orgánov Siene slávy slovenského futbalu si prevzali menovacie dekréty a odznaky z rúk prezidenta Slovenského futbalového zväzu Jána Kováčika na slávnostnej recepcii 17. marca 2016 v Bratislave. Členmi výkonnej komisie sa stali vtedajší funkcionári Slovenského futbalového zväzu Jozef Kliment, Peter Šurin, Pavol Hozlár, Stanislav Dutka a Marcel Merčiak. Prvými členmi čestnej rady boli bývalý predseda Slovenského futbalového zväzu Milan Služanič, reprezentační tréneri Jozef Vengloš, Jozef Jankech a Jozef Barmoš, kapitán olympionikov z roku 1964 Anton Urban, medzinárodný rozhodca Vojtech Christov a športový novinár Michal Zeman.
Prvých jedenásť osobností slovenského futbalu, šesť žijúcich legiend a päť in memoriam bolo uvedených do siene slávy 27. marca 2016 v Bratislave počas slávnostného galavečera pri príležitosti vyhlásenia výsledkov ankety Futbalista roka 2015. Laureáti si prevzali odznaky členov SSSF a bronzovú trofej z dielne akademického sochára Jozefa Hobora.
Orgány Siene slávy
Podľa Štatútu Siene slávy slovenského futbalu sú jej orgánmi výkonná komisia a čestná rada. Členovia orgánov sú volení výkonným výborom Slovenského futbalového zväzu na štvorročné funkčné obdobie. Členstvo je čestné, bez nároku na odmenu. Nie je možné, aby bola osoba zároveň členom oboch orgánov, zároveň sa členom nemôže stať prezident ani člen výkonného výboru Slovenského futbalového zväzu.
Orgány Siene slávy slovenského futbalu majú spoločného tajomníka, ktorý administratívne a technicky pomáha zabezpečovať ich činnosť. Menujú ho predsedovia orgánov a sekretár Slovenského futbalového zväzu.
Výkonná komisia
Výkonná komisia Siene slávy slovenského futbalu má 5 členov (predseda, podpredseda a členovia), ktorých volí a odvoláva výkonný výbor Slovenského futbalového zväzu. Jej hlavnou úlohou je zabezpečovanie chodu siene slávy, vykonávanie dohľadu nad dodržiavaním Štatútu siene slávy a navrhovanie laureátov Siene slávy. Komisia môže každý rok navrhnúť minimálne 5, ale maximálne 10 kandidátov na zaradenie do siene slávy.
Od roku 2016 sú členmi výkonnej komisie funkcionári Slovenského futbalového zväzu Jozef Kliment, Peter Šurin, Pavol Hozlár, Stanislav Dutka a Marcel Merčiak.
Čestná rada
Čestná rada Siene slávy slovenského futbalu má 7 členov (predseda, podpredseda a členovia), pričom predsedu a členov volí a odvoláva výkonný výbor Slovenského futbalového zväzu. Jej členom môže byť bývalý futbalový hráč, funkcionár, novinár, alebo všeobecne rešpektovaný futbalový odborník. Hlavnou úlohou čestnej rady je výber laureátov siene slávy spomedzi kandidátov navrhnutých výkonnou komisiou. Členovia rady každoročne vyberajú minimálne jedného, ale maximálne troch laureátov, pričom aspoň jeden laureát musí byť z kategórie „hráč“.
Od roku 2016 sú členmi čestnej rady bývalý predseda Slovenského futbalového zväzu Milan Služanič, reprezentační tréneri Jozef Vengloš, Jozef Jankech a Jozef Barmoš, kapitán olympionikov z roku 1964 Anton Urban, medzinárodný rozhodca Vojtech Christov a športový novinár Michal Zeman. Od roku 2020 sú členmi Čestnej rady namiesto Jozefa Vengloša a Antona Urbana, ktorí sa vzdali svojich funkcií, bývalí reprezentanti Dušan Keketi a Ján Švehlík.
Kategórie a kritériá nominácie
Do Siene slávy slovenského futbalu môžu byť nominované osobnosti v kategóriách „hráč“, „tréner“, „funkcionár“, „rozhodca“ a „športový novinár“. Laureátmi siene slávy sa môžu stať v zmysle Štatútu osobnosti, ktoré svojimi výsledkami šírili slávu slovenského futbalu, osobným životom a príkladom ovplyvnili rozvoj futbalu a vo svojom profesionálnom aj osobnom živote sa riadili princípmi fair-play.
V kategórii „hráč“ sú pomocnými kritériami nominácie účasť alebo medailové umiestnenie na záverečnom turnaji majstrovstiev sveta, majstrovstiev Európy, či na turnaji olympiských hier, účasť minimálne vo štvrťfinále európskych pohárových súťaží, držiteľ titulu Futbalista roka, minimálne 100 reprezentačných štartov v medzištátnych zápasoch, minimálne 100 gólov v najvyššej ligovej súťaži na Slovensku alebo v zahraničí. Laureátom v tejto kategórii môže byť iba futbalový hráč, ktorý svoju aktívnu hráčsku činnosť ukončil aspoň 5 rokov pred nomináciou.
V kategórii „tréner“ by malo ísť o osobu, ktorá viedla tímy Slovenska (prípadne ČSR, ČSSR, ČSFR) na záverečnom turnaji majstrovstiev sveta či majstrovstiev Európy, dosiahla trénerské úspechy v európskych pohárových súťažiach, alebo o osobu, ktorá sa zaslúžila o rozvoj trénerskej metodiky a zavádzanie nových trendov do slovenského futbalu.
Kategória „funkcionár“ je určená pre bývalých futbalistov, ktorí po skončení kariéry na reprezentačnej úrovni prispievali k rozvoju futbalu a funkcionárov, ktorí prispievali k celoslovenskému rozvoju futbalu a ich úsilie presiahlo rámec danej doby.
V kategórii „rozhodca“ môže byť nominovaný rozhodca úspešne reprezentujúci Slovensko (prípadne ČSR, ČSSR, ČSFR) na záverečnom turnaji majstrovstiev sveta či majstrovstiev Európy, alebo na inom turnaji medzinárodnej úrovne, alebo rozhodca, ktorý v najvyššej domácej súťaži na Slovensku (prípadne ČSR, ČSSR, ČSFR) rozhodoval najmenej 100 futbalových stretnutí a aj po skončení kariéry sa angažoval pre rozvoj futbalu.
V kategórii„športový novinár“ sa do siene slávy môže dostať výnimočný novinár, ktorého žurnalistická práca preukázateľne presiahla rámec redaktorskej činnosti a konštruktívne sa zaslúžil o rozvoj futbalu v slovenskej spoločnosti.
Psychoterapia
Psychoterapia je zámerné upravovanie narušenej činnosti organizmu (choroby, poruchy) psychologickými prostriedkami, s cieľom liečby. Narušenie činnosti sa môže týkať psychických procesov a osobnosti alebo somatických procesov a orgánových funkcií. Môže byť podmienené psychogénne i somatogénne. K psychologickým prostriedkom patrí slovo, mimika, mlčanie, emotivita a emočné vzťahy, učenie, manipulácia prostredím a iné.
Kalinov (Krásno nad Kysucou)
Nachádza sa v údolí Bystrice, v Krásňanskej kotline a na okraji Kysuckej vrchoviny. Stred obce leží v nadmorskej výške Mestská časť leží po oboch stranách cesty II/520 v okrese Čadca.
Psychoterapia
Typológia
Rozlišuje sa
Kalinov (Krásno nad Kysucou)
Dejiny Kalinova
Kalinov je najstaršou osídlenou osadou v Bystrickej doline. Už prvé roky existencie bol pričlenený ku Krásnu, v roku 1342. Ako súčasť Krásna mal počas stredoveku okolo 60 domov, v ktorých žilo do 100 obyvateľov. Až v novoveku ma Kalinov už vlastný mlyn a začína sa rozvíjať až na začiatku 19. storočia. V roku 1835 z celkového počtu obyvateľstva v Krásne okolo 2300 obyvateľov mal Kalinov okolo 920 obyvateľov. Na konci 19. storočia sa tu postavila obecná píla- základ budúceho veľkého podniku v Krásne nad Kysucou. . V Kalinove bol postavený obchod s potravinami a postavili sa ďalšie kaplnky v okolí. Kalinov dodnes patrí pod Krasňanskú farnosť(je jeho filiálkou). V Kalinove sa z 19 kaplniek rozšírených v celom Krásne nachádza 6 kaplniek, prvá z nich bola postavená na začiatku 20. storočia. Ďalšie si postavili obyvatelia kopaníc aby nemuseli dochádzať ďaleko do kostola v Krásne.
Zaujímavosti
Žije tu približne 1.500 obyvateľov, čo Kalinov radí medzi druhú najľudnatejšiu mestskú časť v meste Krásno nad Kysucou, s veľkým počtom kopaníc a osád je Kalinov aj najväčšou mestskou časťou. Patria sem osady Barancovci, Bohovičovci, Capovci, Gašovci, Hackovci, Jarabicovci, Jozefíkovci, Kulijovskovci, Šurábovci iné.
Psychoterapia
Typológia
V individuálnej psychoterapii je rozhodujúcim faktorom efektívnosti liečebného pôsobenia psychoterapeutický kontakt lekára a pacienta, ktorý sa zakladá na vzájomnej úcte a dôvere, schopnosti lekára vcítiť sa (empatia).
Kalinov (Krásno nad Kysucou)
Zaujímavosti
Rozdelenie mestskej časti:
Psychoterapia
Psychoterapeutické metódy
Metódami klinickej psychoterapie sú:
Ďalej sem patrí aj:
Kalinov (Krásno nad Kysucou)
Zaujímavosti
Hranica mestskej časti s mestskou časťou Krásno nad Kysucou (stred): ulica SNP
Psychoterapia
Psychoterapeutické metódy
Používajú sa aktivizujúce terapeutické metódy, ktoré pomáhajú zvyšovať kompetenciu pacienta v medziosobnostných vzťahoch, zdokonaľovať jeho schopnosť sebapoznania i autoregulácie
Definície
Podľa P. Janet je psychoterapia aplikáciou psychologickej vedy na liečenie rôznych chorôb.
Kagera (rieka)
thumb|right|240px|Kagera pri vodopáde Rusumo. Tanzánia sa nachádza na ľavej strane rieky, Rwanda na pravej.
Pramení v Burundi pri jazere Kivu a vlieva sa do Viktóriinho jazera. Často sa pokladá za hlavnú zdrojnicu Nílu.
Tvorí prirodzenú hranicu medzi Rwandou a Tanzániou a Tanzániou a Ugandou. Počas Rwandskej genocídy sa po nej dostali zmasakrované telá až do Viktóriinho jazera.
Falibilizmus
Falibilizmus (lat.) je uznávanie možnosti omylu pri akomkoľvek, teda i vedeckom poznávaní. To platí nezávisle od toho, či sa metóda poznania opiera o rozum, skúsenosť, autoritu alebo tradíciu.
Empirické vedy, ktoré sa opierajú o induktívne postupy, nemôžu nikdy dosiahnuť absolútne poznanie a môžu sa vyvíjať len ako neustále prekonávanie omylov. Falibilizmus vystihuje tú skutočnosť, že každá vedecká teória musí byť neustále podrobovaná kritike a z tohto hľadiska stanovuje základnú podmienku vývoja vedy.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nižný Komárnik
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nižný Komárnik v okrese Svidník.
Emil Boc
Do politiky vstúpil v roku 2003 ako predseda Demokraticko-liberálnej strany, ktorá podporuje vládu rumunského prezidenta Traiana Băsesca.
NGC 3191
NGC 3191 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. marca 1828.
Argenton
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Niobé (dcéra Tantala)
Niobé alebo Nioba alebo zastarano Niobe (starogr. Niobé, lat. Nioba alebo Niobe) bola tébska kráľovná, Tantalova dcéra, manželka kráľa Amfióna.
Argenton
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Niobé (dcéra Tantala)
Mala sedem dcér a sedem synov. Keď obyvatelia Téb obetovali bohyni Léto, vyčítala im to a vyvyšovala sa nad bohyňu, vraj ona má 14 detí a Léto iba dve. Léto sa posťažovala na Niobu svojim deťom - Apolónovi a Artemide. Tí za trest zabili všetkých štrnásť Niobiných detí. Nioba od žiaľu skamenela a z očí jej vytekali dva nekonečné pramene sĺz. Jej manžel Amfión si od žiaľu prebodol mečom hruď.
Argenton
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Niobé (dcéra Tantala)
Podľa Nioby je pomenovaný chemický prvok niób.
Veľký potok (prítok Hrona)
Veľký potok je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 7,1 km a je tokom III. rádu.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, na východnom svahu Zadnej hole (1 619,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 500 m n. m. Najprv tečie juhovýchodným smerom Stratenou dolinou, sprava priberá prítok z južného svahu Zadnej hole a zľava z juhovýchodného svahu Zadnej hole. Ďalej priberá dva pravostranné prítoky z južných svahov Oravcovej a postupne sa stáča na juh. Pri horárni Kolesárová priberá prítok sprava z doliny Úplaz a vteká do Horehronského podolia, do podcelku Heľpianske podolie. Napája vodnú nádrž (plocha 5 ha) a preteká obcou Závadka nad Hronom. Na južnom okraji intravilánu obce ústi v nadmorskej výške okolo 609 m n. m. do Hrona.
Jonathan Swift
Jonathan Swift (* 30. november 1667, Dublin – † 19. október 1745, Dublin) bol írsky spisovateľ, satirik, autor politických a náboženských esejí a pamfletov, a cirkevný hodnostár. Bol členom „Scribblers club“, Klubu „perohryzov“, ktorého členmi boli prominentní literáti. Písal poéziu, satiru, politické pamflety, je autorom známeho fantasy - románu Gulliverove cesty, ktorý vo svojej dobe bol skôr satirickým románom.
Život
Narodil sa v Dubline, v deň sv. Andreja, krátko po otcovej smrti v anglickej rodine Swiftovcov z Yorku, ktorá žila v írskom Dubline. Jeho otec zomrel mladý, približne dva roky po sobáši. Za ženu si zobral Abigail Erickovú z Leicestershire, pochádzajúcu z veľmi starobylej rodiny Erickovcov, ktorí odvodzovali svoj pôvod od Ericka, veľkého vodcu, ktorý bojoval proti Viliamovi Dobyvateľovi. Tento sobáš bol z oboch strán veľmi nerozvážny; svojej manželke priniesol len veľmi chabú alebo žiadnu budúcnosť, a jeho smrť prišla veľmi nevhod v dobe, kedy ešte nestačil vytvoriť pre svoju rodinu stabilnejšie zázemie.
Vychovával ho strýko - či skôr pestúnka - v Anglicku, kam ho zobrali krátko po narodení. Tá ho veľmi starostlivo vychovávala a než sa vrátil k matke do Írska, naučila ho hláskovať a čítať, takže už ako trojročný dokázal prečítať ktorúkoľvek kapitolu z Biblie. A hoci podľa záznamov zo školy v Kilkenny, v Írsku takej vychýrenej, nebol príliš dobrým študentom, dostal tam solídne základy, vyštudoval s nie najlepším prospechom univerzitu Trinity College a stal sa v roku 1688 tajomníkom vynikajúceho anglického štátnika Williama Templa, priateľa kráľa Viliama III. Podriadené postavenie ho však obmedzovalo, a tak odišiel od Templa, stal sa anglikánskym duchovným, žil krátky čas ako vidiecky farár, ale vrátil sa zase k Templovi a zostal u neho až do jeho smrti v roku 1699.