cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Clive Sinclair
Prvý počítač
náhľad|Domáci počítač ZX 80 (1980) náhľad|[[ZX Spectrum (1982) s perifériami]] V roku 1979 sa predával počítač Commodore PET za 700 libier a noviny Financial Times predpovedali, že ceny počítačov by počas piatich rokov mohli klesnúť na len 100 libier. Sinclair sa rozhodol toto zníženie cien urýchliť a v roku 1980 sa na trhu objavil počítač ZX80, ktorý sa predával za 99,95 libier ako hotový výrobok a za 79 libier ako stavebnica. Do septembra 1980 už firma Sinclair Research predala viac než 20 000 kusov tohoto počítača. V septembri sa objavila na trhu prídavná pamäť pre ZX80 s veľkosťou 16 KiB. Počas jedného roka bolo predaných 70 000 kusov počítača ZX80.
Úpadok Sinclair Research
Po počítačoch ZX81 a ZX Spectrum Sinclair ohlásil počítač Sinclair QL, ktorý sa mal stať najväčším triumfom. Počítač sa ale dostal na trh ako nedokončený a obsahujúci mnoho chýb, čo Sinclairovo meno poškodilo. Kvôli nekompatibilite s počítačmi ZX Spectrum sa Sinclair QL príliš nepredával. Veľa financií bolo tiež vyčerpaných na výrobu elektromobilu Sinclair C5. Situáciu nezachránilo ani uvedenie počítača ZX Spectrum+, trh už bol počítačmi nasýtený. Osem týždňov po uvedení počítača ZX Spectrum 128K+ Sinclair predal počítačovú divíziu Sinclair Research spoločnosti Amstrad.
Od roku 1997 bol Clive Sinclair jediným zamestnancom Sinclair Research.
Ďalšie aktivity
náhľad|Elektromobil Sinclair C5 (1985) náhľad|900 g prenosný počítač [[Cambridge Z88 (1988)]] V roku 1988 Sinclair založil firmu Cambridge Computers a vyvinul prenosný počítač Cambridge Z88, ktorý bol technologicky znova inovatívny, no trhovo sa už príliš neujal.
Sinclair sa venoval vývoju na poli elektroniky, a snažil sa preraziť aj do oblasti dopravy, aj napriek neúspechu elektromobilu Sinclair C5. Medzi jeho výrobky patrili napr. elektrobicykle Zike a Sinclair X-1 či skladací bicykel A-bike.
Od roku 1959 bol členom britskej Mensy, pričom v rokoch 19801997 bol jej predsedom. Evidované IQ mal 159.
Medzi jeho ďalšie záujmy patrila poézia, hranie pokru a beh maratónov.
Osobný život
Clive Sinclair mal so svojou prvou ženou Ann Trevor-Briscoe, s ktorou sa v roku 1985 rozviedol, tri deti: Belindu, Crispina and Bartholomewa. V roku 2010 sa oženil s tanečnicou Angie Bowness, ktorú spoznal v roku 1996.
Publikácie
Sinclair bol autorom série elektrotechnických konštrukčných návodov z oblasti (v tom čase ešte len rozvíjajúcej sa) tranzistorovej rádiotechniky a audiotechniky, vydávaných vydaveteľstvom Bernard Babani v rokoch 19591963:
Heugas
Heugas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v hádzanej mužov 2000
Majstrovstvá Južnej Ameriky v hádzanej mužov 2000 bol v poradí 4. turnaj majstrovstiev Južnej Ameriky v hádzanej mužov, ktoré organizovala Juhoamerická hádzanárska konfederácia (CoSBa). Konal sa v Montecarle, v provincii Misiones, v Argentíne v dňoch od 20.22. apríla 2000, za účasti 4 tímov. Svoj druhý titul získala 🇧🇷, ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred domácou 🇦🇷.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Panamerické majstrovstvá 2000, ktoré organizovala Brazília. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Belcastel (Aveyron)
Belcastel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Heugas
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Belcastel (Aveyron)
Poloha
Belcastel má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Belcastel má 225 obyvateľov (2009).
Heugas
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jasenina (vrch)
Jasenina je vrch v Stolických vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Ďubákovo, približne severne od Poltára.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Stolických vrchov, v geomorfologickom podcelku Málinské vrchy. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Poltár a zasahuje na katastrálne územie obce Ďubákovo a Krná. Najbližším sídlom je na severnom úpätí situované Ďubákovo a Šoltýska, juhozápadne sa nachádza Málinec, južne Krná a východne Kokava nad Rimavicou.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou a horských lúk na úbočí je možné pozorovať okolité vrchy Stolických vrchov, Javorie, Poľanu, Veporské vrchy a prihraničné vrchy v severnom Maďarsku.
Volksstimme
Volksstimme (dosl. Hlas ľudu) môže byť:
Kandidátka HSĽS pre voľby do Národného zhromaždenia v roku 1920
Kandidátne listina koalície Československej strany ľudovej a Slovenskej ľudovej strany pre voľby do Národného zhromaždenia republiky Československej v roku 1920. Zo siedmich volebných krajov, ktoré tvorili vtedajšie územie Slovenska, koalícia nepodala kandidátku len v XX. volebnom kraji (Košice).
Kandidáti do poslaneckej snemovne
Okrem XVII. volebného kraja sú ostatné kandidátne listiny neúplne. Uvedené sú len popredné miesta.
Janka Bleyová
Janka Bleyová (* 9. február 1953, Banská Bystrica) je slovenská žurnalistka a autorka námetov a scenárov v rámci televíznej dokumentárnej tvorby.
Spolupráca s odbornou verejnosťou
Spolupracuje s významnými odborníkmi zo všetkých oblastí zdravotníctva, sociálnej práce, policajnej kynológie, záchranárstva atď.
Vo voľnom čase sa venuje písaniu námetov a scenárov a pomoci ľuďom v núdzi. V súčasnosti pôsobí ako redaktorka v Slovenskom rozhlas. Žije v Bratislave a má tri deti.
Jej prácu v prospech skvalitnenia zdravotnej starostlivosti a zlepšenia prístupu lekárov k pacientom ocenili také osobnosti ako Viliam Fischer, Christian Barnard, MUDr. Ivan Novotný, MUDr. Pavol Kunovský, MUDr. Eva Siracká a ďalší.
Oppenheimer (film)
Natáčanie filmu bolo oznámené v septembri 2021, keď spoločnosť Universal Pictures vyhrala výberové konanie. Natáčanie začalo koncom februára 2022 a skončilo v máji toho istého roku. Film bol natáčaný v kombinácii veľkoformátového farebného a čiernobieleho filmu IMAX 65mm a 65mm. Rovnako ako vo svojich predchádzajúcich filmoch použil Nolan rozsiahle praktické efekty a minimum CGI.
Premiéra filmu Oppenheimer sa uskutočnila 11. júla 2023 v Paríži a do kín bol v Spojenom kráľovstve a Spojených štátoch uvedený 21. júla 2023, na Slovensku už o deň skôr, a to 20. júla.
Dej
Film začína ukážkami z Oppeneheimerovej mladosti, pokuse otráviť svojho učiteľa a tiež prvé stretnutie s Nielsom Bohrom. Pokračuje jeho príchodom do Princetonu a prakticky celý film je prelínaný ukážkami z jeho procesu pred komisiou AEC a tiež vypočúvaním Lewisa Straussa pred senátom na funkciu ministra hospodárstva vo federálnej vláde (scény z pohľadu Straussa sú natočené čiernobielo). Oppenheimer začína vyučovať kvantovú fyziku na univerzite v Berkley, kde sa ubjavujú jeho ľavicové názory, spozná sa s Jean Tatlockovou, členkou komunistickej strany USA, s ktorou mal pomer. Spozná sa taktiež so svojou budúcou ženou Katherine.
V roku 1942 požiada plukovník, neskôr generál, Leslie Groves Oppenheimera aby viedol projekt Manhattan, s čím nakoniec súhlasí. Pokračuje vo vyvíjaní zbraní, a tiež rieši závažné otázky spojené s jeho minulosťou, ponukou na poskytnutie informácií Sovietskemu zväzu. To rázne odmietne a nahlási, ale pri tom klame čo mu pohorší počas vypočúvania pred komisiou AEC. Po tom, čo je nacistické Nemecko porazené, je veľa vedcov v projekte Manhattan proti ďalšiemu výskumu čo Oppenheimer odmieta. Akonáhle je úspešne vykonaný test Trinity, sú nálože odvezené armádou na použitie v Japonsku. Oppenheimer začína pociťovať výčitky avšak nedáva ich veľmi najavo.
Oppenheimer sa stretne s prezidentom Harrym Trumanom a hovorí mu, že cíti krv na rukách. Prezident ho vysmeje na nazve „ufňukancom“. Film pokračuje zábermi jeho vypočúvania pred komisiou AEC a tiež vypočúvaním Lewisa Straussa pred senátom. Oppenheimer je nakoniec komisiou AEC vyhlásený za lojálneho občana USA ale bezpečnostná previerka mu udelená nie je. Proti Lewisovi Straussovi pred senátom vypovedal David Hill a odhalil plán na verejné zničenie Oppenheimera odobratím mu bezpečnostnej previerky a zriadením značne nespravodlivého procesu pred komisiou z motívu osobnej pomsty. Následkom toho senát zamietol vymenovanie Lewisa Straussa na funkciu vo federálnej vláde.
Mura (rieka)
Mura alebo Mur (,, a , prekm. Müra, Möra) je rieka prameniaca v Alpách a ústiaca ľavostranne do Drávy. Má dĺžku a plochu povodia.
Priebeh toku
Rieka pramení v Radstadtských Taurách v Rakúsku a pokračuje východným smerom do Slovinska. Tu sa jej tok dostáva do Stredodunajskej roviny a pokračuje územím Chorvátska, kde tvorí prirodzenú hranicu s Maďarskom. Vlieva sa do Drávy.
Vodný režim
Mura patrí medzi rieky s dažďovo-snehovým režimom a priemerný prietok dosahuje /s.
Využitie
Vodná doprava je možná do Grazu v Rakúsku. Na rieke bolo vybudovaných niekoľko vodných elektrární. Je splavná pre vodákov.
Hontanx
Hontanx je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hinx
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Volkswille
Volkswille bol týždenník, ktorý vychádzal v Bratislave v roku 19201921.
Zelienka (rozlišovacia stránka)
Zelienka (v zoológii a botanike zastarano aj: zelenka) môže byť:
Malá Litvorová veža
Malá Litvorová veža je výrazná veža v severnej časti severného hrebeňa Zadného Gerlachovského štítu, medzi Zadnou Gerlachovskou lávkou a Lučivianskou lávkou.
Názov
Názov vyplýva z polohy nad Litvorovou dolinou. Litvor je ľudový názov vzácneho glaciálneho reliktu - archangeliky lekárskej (Archangelica officinalis Hoffm.). Rastie v kosodrevinovom pásme Vysokých Tatier. Kedysi bohaté tatranské náleziská archangeliky poškodili korienkári, ktorí z nich pripravovali liečivé výťažky proti "deviatim chorobám". Poľské pomenovanie Niżnia Wysoka Gerlachowska je odvodené od starého názvu Bradavice: Vysoká.
Turistika
Veža je prístupná len v sprievode horského vodcu.
Volksstimme (ČSR)
náhľad|Titulný list denníka Volksstimme, ktorý vychádzal v Bratislave po prvej svetovej vojne. Volksstimme bol denník, ktorý vychádzal na Slovensku po prvej svetovej vojne.
Bol to orgán Sociálnodemokratickej, neskôr Komunistickej strany Československa. Pred rokom 1919 vychádzal pod názvom Westungarische Volksstimme. Denník vychádzal v Bratislave, v Liberci a znovu v Bratislave, vždy o 6.00 ráno okrem pondelka. Od 30. júna 1923 vychádzal každú nedeľu. Jeho majiteľom bola Sozialdemokratische Partei, od 1921 Kommunistische Partei.
Redaktori
Hlavným redaktorom bol S. Mayer.
Zodpovední redaktori boli Fr. Heintz, H. Hoffmann, Richard Reiter, Karol Hledik, Jozef Herrmann, Alphons Heinsch, Adalbert Hampel, Rudolf Appelt.
Horsarrieu
Horsarrieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Labastide-Chalosse
Labastide-Chalosse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Josse
Josse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenská pravda (orgán HSĽS)
Slovenská Pravda bol týždenník pre Východné Slovensko, ktorý vychádzal od r. 1920 do r. 1936.
Noviny vychádzali v Prešove, v Košiciach, v Bratislave každý piatok, neskôr každú nedeľu, neskôr opäť piatok. Noviny vydávalo Vydavateľstvo Slovenskej Pravdy v Prešove.
Týždenník bol Orgánom HSĽS. Vyšiel 26. novembra 1920, zanikol 23. februára 1936. Po roku 1936 vychádzal s novým vročením (číslovanie ročníkov) ako denník.
Hugo Gressmann
Hugo Gressmann (* 27. marec 1877, Mölln, Pruské kráľovstvo† 7. apríl 1927, Chicago, USA) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis
Hugo Gressmann sa narodil 27. marca 1877 v severonemeckom meste Mölln v rodine železničiara. Detstvo strávil v obci Travemünde (dnes súčasť Lübecku).
Maturitnú skúšku úspešne zložil v roku 1896 na lübeckom gymnáziu Katharineum.
Následne študoval protestantskú teológiu a orientálne jazyky na univerzitách v Greifswalde, Göttingene, Marburgu a Kiele. Počas štúdia v Greifswalde sa stal členom študentského spolku Schwarzburgbund-Verbindung Sedinia, v Göttingene bol členom spolku Schwarzburgbund-Verbindung Burschenschaft Germania a v Marburgu Schwarzburgbund-Verbindung Frankonia. K jeho profesorom patrili o. i. aj Friedrich Giesebrecht (18521910), Julius Wellhausen (18441918), Rudolf Smend (18511913), Wilhelm Bousset (18651920), Otto Baumgarten (18581934), Albert Eichhorn (18561926), Peter Jensen (18611936), Georg Hoffmann (18451933) a Mark Lidzbarski (18681928).
V roku 1899 prijala fakulta tento spis ako Gressmannovu dizertačnú prácu. Gressmannovi bol tak po jej úspešnej obhajobe udelený akademický titul Dr. phil.
V roku 1902 Gressmann úspešne ukončil aj štúdium teológie na univerzite v Kiele, jeho dizertačná práca mala názov Studien zu Eusebs Theophanie. V roku 1904 sa tu habilitoval a začal pôsobiť ako súkromný docent.
Sexuálne vzrušenie
Sexuálne vzrušenie človeka je súhrn prejavov ukazujúcich na pripravenosť k pohlavnému styku. Tieto prejavy sú fyziologickej ako aj psychologickej povahy. Prejavy sexuálneho vzrušenia nie sú z veľkej časti ovládané vôľou. Stav sexuálneho vzrušenia je výsledkom kombinácie podnetov vychádzajúcich z erotogénnych zón (spracovaných v predĺženej mieche) a signálov zo šedej kôry mozgu (rozumové vyhodnotenie situácie na základe skúseností alebo fantázie). Z mozgových štruktúr odpovedá na vzrušenie štvorhrbolie v strednom mozgu a zrejme aj tuber cereneum na spodine III. mozgovej kôry.
Sexuálne vzrušenie u človeka
Najmarkantnejším prejavom sexuálneho vzrušenia muža je erekcia pohlavného údu. Dochádza k nej v okamihu, keď v miechovom kontrolnom centre dôjde k prekročeniu prahovej excitačnej úrovne podnetu. Impulz je vyslaný po nervi erigens do cievnej pletene penisu. V dôsledku zmien v priesvitu ciev (rozšírenie tepien a zúženie žíl) dôjde k naplneniu hubovitých teliesok (2 kavernózne telieska po stranách penisu, jedno toporivé teliesko uretry) a erekciu. Zmena priesvitu je ovládaná chlopňami Ebnerových vankúšikov a podporovaná sťahom m. bulbocavernosus. Mechanizmus erekcie je ovládaný centrom v bedrovej časti miechy, pričom už spustený erekčný reflex nie je ďalej vôľou ovládateľný.
Hugo Gressmann
Životopis
Rok 1906 strávil Gressmann v Jeruzaleme ako vedecký pracovník Nemeckého evanjelického inštitútu starovekých dejín Svätej zeme (Deutsches Evangelisches Institut für Altertumswissenschaft des Heiligen Landes), ktorého riaditeľom bol vtedy nemecký protestantský teológ a orientalista Gustaf Dalman (18551941).
V roku 1907 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora Starého zákona na univerzite v Berlíne, stal sa tak nástupcom Hermanna Gunkela, ktorý v tom čase prevzal miesto riadneho profesora na univerzite v Gießene.
Za riadneho profesora bol vymenovaný až v roku 1921. náhľad|Hrob Huga Gressmanna a jeho manželky Hanny rod. Horst Gressmann bol v rokoch 1922 až 1927 riaditeľom berlínskeho Institutum Judaicum. Jeho nástup znamenal pre tento inštitút radikálnu zmenu kurzu – Institutum Judaicum sa už viac nemal venovať „misii medzi židmi“, ale kritickému vedeckému bádaniu. Gressmann bol presvedčený o nevyhnutnej potrebe štúdia judaizmu a judaistiky a netrpel v tomto ohľade nijakými predsudkami. Vďaka tomu mohli v inštitúte hosťovať mnohí významní židovskí učenci, ako napr. Ismar Elbogen (18741943), Julius Guttmann (18801950) alebo Leo Baeck (18731956). Dôsledkom dlhodobého budovania dobrých medzináboženských vzťahov bolo pozvanie Gressmanna ako hosťujúceho profesora na Jewish Institute of Religion v New Yorku. Počas svojho prednáškového turné po Spojených štátoch amerických na jar 1927 však Gressmann náhle dostal ťažký zápal pľúc. Zomrel na následky komplikácií 7. apríla 1927 v Chicagu. Pochovaný bol na evanjelickom cintoríne v berlínskej štvrti Nikolassee, na jeho náhrobnom kameni je vyrytý citát zo 4. kapitoly Jánovho evanjelia: „Boh je duch a tí, čo sa mu klaňajú, musia sa mu klaňať v Duchu a pravde.“ (Jn 4, 24)
Hugo Gressmann bol jedným z najvýznamnejších predstaviteľov Nábožensko-dejinnej školy. Veľkou inšpiráciou mu bol Albert Eichhorn, ktorému venoval aj svoje dielo Der Ursprung der israelitisch-jüdischen Eschatologie [Pôvod izraelsko-židovskej eschatológie].
Po odstúpení Karla Martiho (18551925) v roku 1924 prebral Gressmann vedenie odborného časopisu Zeitschrift für die alttestamentliche Wissenschaft.
Étienne Marcel
Étienne Marcel (* medzi 1302 až 1316, Francúzsko – † 31. júl 1358, Paríž) bol predstavený parížskych obchodníkov počas panovania kráľa Jána II. Dobrého. Ocitol sa v čele reformného hnutia, ktoré skúšalo nastoliť monarchiu kontrolovanú mešťanmi Paríža v roku 1357 čeliac kráľovskej moci uskutočňovanej následníkom trónu. Poverený Tretím stavom spĺňal významnú úlohu v generálnych stavoch v období kulminácie Storočnej vojny. Generálne stavy v roku 1355 reálne nadobudli kontrolu nad daňami. V roku 1356 žiadali Valoisovci ďalšie preddavky na nové dane a v roku 1357 taktiež platbu výkupného za kráľa Jána, ktorý bol po prehranej bitke pri Poitiers zajatý Angličanmi.
Stavy na čele s Étiennom Marcelom sa vzbúrili proti kráľovskému dvoru neschopnému riešiť krízu, ktorá drvila kráľovstvo. Následník trónu Karol prevzal moc a zachraňoval korunu pre rod Valois. Étienne Marcela zavraždil stúpenec následníka trónu Jean Maillart, keď sa pokúsil spojiť s roľníckymi povstalcami (Les Jacques).
Feudálna spoločnosť a kríza
Étienne Marcel podobne ako Jacob van Artevelde vo Flámsku bol osobnosťou pochádzajúcou z vysokého patriciátu Paríža blízkeho dvoru, ktorá sa preslávila obranou malých remeselníkov tvoriacich jadro mestského obyvateľstva. Títo mešťania boli katalyzátorom hnutia hlbokej reformy v kríze feudálneho systému. V XIV. a XV. storočí šľachta a cirkev neudržali úlohu, ktorá im patrila v spoločnosti troch stavov. Ekonomické a kultúrne zmeny spôsobovali diferenciáciu v treťom stave medzi buržoáziou, ktorá mala nezvrátiteľnú moc v stavovskej spoločnosti. Nespokojnosť s krízou a príklad flámskych mešťanov, talianskej a nemeckej hanzy jej dávali príležitosť skúsiť ukázať, že mestá boli schopnejšie spravovať spoločnosť a zodpovedať za nové hospodárske potreby čoraz viac sústredené na obchod a menej na vlastníctvo pôdy.
Nástup buržoázie k moci
Stredoveká spoločnosť sa počas renesancie významne rozvinula. Európa napredovala technicky, umelecky aj demograficky. Mestá sa rozvinuli vytvoriac novú sociálnu vrstvu sústredenú na remeslá a obchod. Feudálny a náboženský systém s tromi stavmi sa prispôsobil agrárnej decentralizovanej spoločnosti. Šľachta chránila územia a vykonávala spravodlivosť. Katolícke kňazstvo bolo duchovným sprievodcom komunít. Zaoberalo sa sociálnou prácou a rozvíjalo kultúru. Sedliaci svojou prácou zabezpečovali výrobu potravín.
Počnúc koncom 13. storočia sa rovnováha medzi tromi stavmi narušila. Rozvoj miest potreboval centralizovaný štát riadiaci justíciu, zjednocujúci menu a chrániaci ho pred možnými vojenskými útokmi. Taká štruktúra musela byť financovaná a štát potreboval finančné zdroje, ktoré feudálny systém získaval redistribúciou bohatstva smerom k vazalom kráľa. Vysoký patriciát obchodníkov vlastnil tieto zdroje a preto sa stal nepochybným aktérom v spoločenských procesoch.
Keďže Kapetovci nedisponovali dostatočnou administráciou a boli obmedzovaní mocou feudálov, delegovali čím ďalej tým viac politických právomocí na buržoáziu. To isté sa dialo aj v daňových a justičných záležitostiach, čo vytváralo zóny moci na veľkých obchodných križovatkách krajiny. Rast problémov v riadení spôsobil, že kráľ a šľachta museli delegovať časť právomocí na parlament a justičný dvor. V danej dobe mali suverénni panovníci zvyk prenajímať právo vyberania daní súkromným osobám, čo im zabezpečilo pohodlné príjmy.
V Anglicku konanie Jána Bezzemka proti Filipovi II. Augustovi vyvolalo v roku 1215 uzákonenie Magny Charty anglickými lordmi, ktorá inštitucionalizovala okrem iného slobodu miest a kontrolovanie daní parlamentom.
Iná časť mestskej šľachty cítila zodpovednosť za kultúru vytvoriac laické školy, ktoré financovala. Toto vyvolali potreby obchodu a remesiel v mestách. Tým istým spôsobom sa financovali aj iné sociálne potreby. Väčšina technických inovácií bola vytvorená laickými inžiniermi, architektmi (napr. Villard de Honnecourt), remeselníkmi (napr. Jacopo Dondi a jeho syn Giovanni, vynálezcovia orloja). Cirkev stratila v mestskom prostredí časť svojho kultúrneho a sociálneho poslania.
Diskreditácia Valoisovcov
Začiatok Storočnej vojny bol pre Francúzsko katastrofou a kráľovská moc utrpela prehranou bitkou pri Kresčaku v roku 1346. Príčiny diskreditácie boli tieto:
náhľad|Palais de la Cité – sídlo kráľa v X. – XIV. stor., neskôr väznica La Consiergerie
Situácia v Paríži
Vo vyššie opísanom kontexte krízy kráľovstva, kedy sa mestá stali hlavnou politickou silou a najviac Paríž, najväčšia mestská aglomerácia vtedajšej Európy, vstúpil do diania Étienne Marcel. Okolo roku 1328 mala populácia Paríža asi 200 tisíc obyvateľov, čo ju robilo najľudnatejším mestom Európy až do roku 1348, kedy ju zdecimovala epidémia moru. Určitú časť obyvateľov tvorila šľachta a štátni úradníci. Veľkú časť tvorila vrstva remeselníkov. Mesto bolo tiež sídlom významnej univerzity Sorbonne. Paríž bol veľkým centrom spotreby tovarov, ktoré po rieke Seine dopravovali z trhov v kraji Champagne, z bohatých regiónov Normandie a z Flámska, Brabantu a kraja Artois. V 14. storočí hradby Karola V.(1364 – 1380) zahŕňali 3. a 4. obvod Paríža a rozkladali sa po most Pont Royal pri bráne Saint-Denis. Paríž bol sídlom kráľovského dvora a štátnej administrácie v Palais de la Cité a centrom veľkého obchodu a remesiel. Väčšina členov generálnych stavov sa kumulovala práve tam.
Rodinné korene
Rodina Étienna Marcela bola jednou z najmocnejších vo francúzskom meštianstve. Pierre Marcel bol familiárom Svätého Ľudovíta, ktorého sprevádzal na krížovú výpravu. Bola to rodina remeselníkov-súkenníkov veľmi rozšírená a tvoriaca solidárne spojenectvo. Marcelovci dovážali látky z Flámska a Brabantska, boli zásobovatelia kráľovského dvora a kráľa, ktorému požičiavali aj peniaze. Zbohatli vďaka špekuláciám s nehnuteľnosťami a inými vecami, vďaka čomu získali prístup na dvor. Napríklad, predali kráľovi blízko stojace domy pri paláci, aby sa tak dal rozšíriť. Táto rodina vedela rozširovať okruh svojich spojencov politickými manželstvami. Étienne Marcel pochádzal po matke z rodu úradníkov kráľovského dvora a po otcovi z rodiny súkenníkov-dodávateľov dvora.
Začiatky
Étienne Marcel bol synom Simona Marcela, súkenníka, a Isabelle Barbou zvanej La Délice. Okolo roku 1330 sa dal na obchodovanie s látkami. Spojil sa so Jeanom de Saint Benoît a predával dvoru látky. Oženil sa so Jeanne de Dammartin, dcérou bohatého parížskeho konšela, druhýkrát s Marguerite des Essarts, dcérou bankára Pierra des Essarts. Kontakty tejto rodiny mu pomohli vstúpiť do politiky a vytvárať nové vzťahy s bohatými obchodníkmi vo Flámsku. Bol vlastníkom početných parížskych budov, býval na ulici Vieille-Draperie v L’Île de la Cité.
Konflikt s Robertom de Lorris
Spojenci Étienna Marcela Pierre des Essarts a Jean Poilevillain boli pravidelne využívaní kráľom na monetárnu politiku znehodnucujúcu menu. Znižovali obsah vzácneho kovu v minciach, čo bolo negatívne prijímané meštianstvom aj šľachtou, lebo devalvácia znižovala hodnotu príjmov z ich lénnych majetkov.
Po bitke pri Kreščaku boli vzatí kráľom na zodpovednosť za zlé spravovanie štátu a daní do väzenia. Marcel sa pokúsil intervenovať za nich u grófa de Flandre aby oslobodil Pierra des Essarts, ktorý bol hodený do šatlavy bez súdu, čo sa mu nepodarilo, des Essarts umrel vo väzení v roku 1349. Tým sa stal Marcel jedným z jeho dedičov, ale snažiac sa vyhnúť pokutám, ktoré by mohli vyplynúť jedného dňa z procesu proti des Essartsovi, odmietol dedičstvo a následníctvo trónu. náhľad|Obchodné cesty a politická situácia v roku 1350. Robert de Lorris, tiež mocný mešťan, bol jedným zo zaťov Pierra des Essarts. Dokázal sa vrátiť do kráľovej družiny v roku 1347 a stať sa jedným z blízkych poradcov Jána Dobrého. Tam dosiahol 7. februára 1352 rehabilitáciu in memoriam svojho svokra. Toto však neoznámil verejne a stal sa sám dedičom des Essartsa aj jeho 50 tisíc libier. Étienne Marcel to považoval za podvod, ktorý mu spôsobil výdavky. Jeho zášť sa otočila proti špekulantom, ktorí sa sústreďovali okolo Jána Dobrého. Kráľovský pokladník sa rozhodol obísť parížskych súkenníkov a robiť priamo objednávky v Ženeve, Louvaine a Bruseli. Toto spôsobilo, že Étienne Marcel bol vytlačený von z patriciátu a následne sa ocitol v úlohe vodcu ulice – nižších stavov.
Mocenské pozície
Étienne Marcel bol členom dvoch najprestížnejších parížskych bratstiev Veľké bratstvo pri Notre-Dame kňazov a mešťanov Paríža a Bratstvo Saint-Jacques-aux-Pelérins. Členovia druhého bratstva skladali prísahu putovania do Compostelly, ktorého Navarra bola po ceste a ktorého Karol V. Múdry bol tiež členom. Marcel prevzal úlohu vodcu v týchto združeniach a v roku 1350 bol menovaný za prepošta Veľkého bratstva pri Notre-Dame. Vďaka svojmu rastúcemu vplyvu nahradil v roku 1354 aj cechmajstra cechu obchodníkov Jeana de Pacy.
Étienne Marcel nebol zo začiatku v opozícii voči Valoisovcom. Naopak, záujmy kráľa a jeho družiny a mestských záujmov spolu ladili. Vojna s Anglickom spôsobila blokádu obchodných ciest a prosperita Paríža závisela od bezpečnosti plavby po Seine a prístupu do Flámska. Na zasadnutí generálnych stavov 8. mája 1355 bola snaha zjednodušiť výpočet daní, aby sa tým dosiahla ich širšia výťažnosť. Ale dane sa nezväčšili. Kráľ povolal Jeana Poilevillaina a Nicolasa Braqua a menoval ich ministrami. Mena bola devalvovaná opäť. Dôchodky a nájmy sa znehodnotili znova. Nespokojnosť stúpla. thumb|Situácia vo Francúzsku v období 13561363. Zelená farba-roľnícke vzbury, červená farba-anglonavarrské vojenské útoky, oranžová farba-francúzska armáda
Politicko-vojenská a ekonomická situácia
Konfrontovaný s anglickou hrozbou, Ján Dobrý (Jean le Bon) zvolal generálne stavy do Paríža do veľkej sály v Palais de la Cité na 2. decembra 1355, aby mu pomohli postaviť armádu o 30 000 mužoch, ktorú potreboval ihneď. Étienne Marcel a jeho príbuzní a partneri (bratanec Imbert de Lyon, Jean de Saint-Benoit, predošlý cechmajster obchodníkov Jean de Pacy, konšeli Pierre Bourdon, Bernard Cocatrix, Charles Toussac a Jean Belot) tam boli hlavnými predstaviteľmi mesta. Stavy boli v nepriateľskej nálade, čo sa týkalo verejných financií, lebo mena bola do toho momentu devalvovaná až o 82% medziročne. Šľachta cítila súrnu potrebu posilniť menu. Obchodníci mali hlavne potrebu stabilnej meny. Po nájazdoch Čierneho princa Eduarda v Languedocu a vojvodu z Lancastru v kraji Artois stavy zistili potrebu postaviť novú armádu namiesto tej zničenej pri Crécy. Ešte viac však mali potrebu financovať garnizóny na obranu Paríža. Prijali opätovné zvýšenie daní z obchodných transakcií o 8 denárov z jednej libry „za podmienky, že budú kontrolovať tvorbu a použitie fondov tvorených z preddavkov daní a že bude emitovaná silná mena“. Generálne stavy menovali kolégium 9 úradníkov, ktorí mali vyberať preddavky.
Dane sa vyberali zle a nová mena rýchlo devalvovala. Stavy sa stretli znovu v marci 1356 a rozhodli rozšíriť výnos z daní vyrúbením taxy z príjmov z pozemkov. Toto sa činilo ťažko, pretože bolo treba schopnú administráciu, ktorá by určila príjmy daňovníkov.
Kráľ s novou silnou armádou financovanou stavmi začal prenasledovať anglického Čierneho princa novými nájazdmi. Zahnal ho na juh kraja Poitiers. Cieľ nebol len vojenský, ale aj morálny: bolo treba očistiť erby šľachty a kráľa poškvrnené v bitke pri Crécy. Ďalším dôvodom boja bolo ochrániť obyvateľstvo pred lúpežnými nájazdmi, čo bolo pôvodným poslaním šľachtického stavu. To bola príčina, prečo kráľ dal stiahnuť vojenské jednotky vyslané jednotlivými mestami proti Angličanom do Poitiers: pretože to bola kráľova úloha chrániť monarchiu. Bitka pri Poitiers sa konala 19. septembra 1356. Kráľ Ján Dobrý sa bil hrdinsky, pretože nechcel opakovať útek svojho otca z bitky pri Crécy. Angličania ho zajali, ale so cťou a zachránil korunu. Počas svojho londýnskeho zajatia užíval všetky pocty zo strany Čierneho princa. Za jeho oslobodenie bolo podľa prvej Londýnskej zmluvy požadované „výkupné 4 milióny ecu“.
Kráľov syn následník Karol, ktorý mohol opustiť tábor po bitke, sa stal regentom a vyjednával s Anglickom počas toho, ako demobilizované kompánie žoldnierov plienili krajinu. Preto, aby sa vyhol takým neporiadkom, následník regent navrhol vytvoriť stálu armádu z 30 tisíc mužov. Toto boli príčiny extrémneho zvyšovania daní. náhľad|Vražda Étienna Marcela
Obdobie 1355 – 1358 a konečná etapa
Étienne Marcel sa stal v roku 1355 vodcom parížskeho tretieho stavu a kontroloval všetok obchod a dôležitú administratívu až do roku 1357. Po prehratej bitke pri Poitiers sa stal vodcom opozície proti Valoisovcom. Následník trónu, budúci Karol V., sa pokúsil reorganizovať administráciu, no Marcel zostal v opozícii proti nemu prejaviac tak svoje mocenské prvenstvo. Jeho pozícia v Paríži bola suverénna. Jeho cieľom bolo stať sa kráľom a pomôcť Karolovi Navarrskému v jeho záujmoch. Po úteku regenta následníka organizoval obranu Paríža. Postupne sa však stal nepopulárnym a to hlavne z troch dôvodov:
31. júla 1358 bol zavraždený stúpencom následníka trónu Jeanom Maillartom.
Následok pádu Étienna Marcela
Po páde Étienna Marcela boli právomoci parížskeho prepoštstva redukované. Bol nastolený zmier medzi tromi stavmi, no daňová záťaž nebola znížená. Rod Valoisovcov zvíťazil v tejto historickej potýčke o moc, kedy sa sám ocitol na určitú dobu bez vplyvu v monarchii. V roku 1382 vypukli opäť nepokoje vzburou remeselníkov v Rouene. Podobná vzbura sa udiala v Paríži 1. marca 1382, ktorá sa nazýva revoltou Maillotínov. Dav ukoristil 2-3 tisíc kladív a atakoval parížsku radnicu aby oslobodil vtedajšieho prepošta obchodníkov Huguesa Aubriota. Kvôli tomu bolo prepoštstvo obchodníkov v roku 1383 spojené s parížskym prepoštstvom a jeho súdny dvor rozpustený podľa nariadenia kráľa.
V roku 1413 sa opäť parížski obchodníci pokúsili nastoliť monarchiu riadenú stavmi: tzv. les cabochiens podporovaní Jánom Nebojácnym a univerzitou Sorbonne predložili kráľovi Karolovi VI. Nariadenie cabochienov, ktoré prevzalo princípy z Grande ordonnance v roku 1357. Táto vzbura však trvala krátko a bola prísne potlačená Armagnacovcami.
Klingerova kolónia
náhľad|Klingerova kolónia v roku 2017
Labastide-d’Armagnac
Labastide-d’Armagnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Labatut (Landes)
Labatut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Agis III.
Agis III. alebo Agis III. bol kráľom Sparty od roku 338 pred Kr. do roku 331 pred Kr. Pochádzal z kráľovského rodu Eurypontovcov. Jeho spolukráľom z kráľovského rodu Agiovcov bol Kleomenes II.
Rok nástupu Agida III. na trón bol významný aj pre Macedónsko, keď sa po bitke pri Chaironei stalo hegemónom Grécka. O rok neskôr macedónsky kráľ Filip II. na kongrese v Korinte pri účasti väčšiny gréckych štátov (bez účasti Sparty) inicioval spoločnú vojenskú výpravu proti Perzskej ríši. Filip II. bol však onedlho zavraždený a úloha vodcu vojenskej výpravy pripadla jeho nástupcovi Alexandrovi Veľkému. Vojenská výprava sa začala na jar v roku 334 pred Kr.
Napadnutá Perzská ríša následne vyvíjala protimacedónske vojenské opatrenia aj v oblasti Grécka. V Egejskom mori brázdila perzská flotila, ktorá pod vedením Farnabaza narúšala zásobovacie linky Macedónska. Farnabazos navyše Grékov nespokojných s Macedónskou nadvládou podnecoval k povstaniu a ponúkol im aj finančnú podporu. Sparta bola rastom macedónskej moci znepokojená a nebola osamotená, tento nepokoj s ňou zdieľali aj iné grécke štáty a väčšina jej susedov na Peloponéze. Sparta sa preto rozhodla povstať a Agis III. od Farnabaza peniaze prijal.
Vhodnou chvíľou sa pre zmobilizovanie vojska Sparty a zjednotenie protimacedóskej koalície Sparťanom videl rok 331 pred Kr., keď bolo vojsko macedónskeho miestodržiteľa Antipatra viazané bojmi proti Trákom na severe. Podľa historika Diodora Sicílskeho Sparťania a ich partneri zložili vojsko o počte 20 000 pešiakov a 2 000 vojakov kavalérie a pozíciu vrchného veliteľa vojsk dostal spartský kráľ Agis III. Keď sa Antipatros dozvedel o tejto mobilizácii, ukončil urýchlene ťaženie v Trákii a pochodoval s celou svojou armádou na Peloponéz. K jeho vojsku sa pridali aj ďalší Gréci, ktorí zostali lojálni Macedóncom a tak armáda Antipatra dosiahla počtu 40 000 vojakov. K bojovému stretu vojsk došlo pri meste Megalopolis. Hoci bolo vojsko Antipatra vo veľkej početnej prevahe boj trval dlhú dobu, lebo Sparťania bojovali obetavo a držali si svoje pozičné postavenie. Boj sa ale nakoniec skončil víťazstvom Macedóncov. Na bojisku zostalo 5 300 mŕtvych Sparťanov a 3 500 vojakov Antipatra.
Cohors V Callaecorum Lucensium
Cohors quinta Callaecorum Lucensium bola kohorta pomocných zborov Rímskeho vojska v období antického Ríma. Pôvodom bola z Hispánie z Callaecie a bola zostavená z Keltiberského obyvateľstva.
História kohorty
Od 1. až do 3. storočia sa táto jednotka zdržiavala v provincii Panónia, v 1. storočí v Gerulate (Bratislava – Rusovce) a v 2. až 3. storočí v Crumere (na území dnešného Nyergesújfalu).
V Gerulate ich pobyt dokladá nález kolkovanej tehly COH V LVC a v Crumere nápis na podstavci oltára z roku 198 po Kr. a na oltári Neptúna, ktorého presné datovanie nie je kvôli nejednotnosti výkladu bádateľov možné presne datovať. Prvý nápis na oltári dokladá priamu účasť 5. kohorty v bojoch proti barbarom na ľavom brehu Dunaja za cisára Septimia Severa. Za udatnosť v týchto bojoch získala kohorta čestný titul Antoniniana. Pannoniu opustila 5. kohorta iba v rokoch 166169, kedy bola odvolaná do provincie Moesia Superior. Tu jej prítomnosť dosvedčujú pamiatky nájdené v Sirmiu (Sremska Mitrovica) a Guberci. V Guberci to dokladá obetný nápis, kde je priamo spomenuté, že sa kohorta zdržiavala v tejto oblasti.
Labenne
Labenne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1975
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1975 bol v poradí 7. turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v mestách Bogota, Cali a Bucaramanga, v Kolumbii v dňoch od 23. septembra do 4. októbra 1975, za účasti 13 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Senegalu a domácej Kolumbie. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali v aréne Coliseo El Pueblo v Cali. Piaty titul v rade získal, ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred 🇯🇵 a. Strieborné Japonsko získalo svoju prvú medailu.
Tento turnaj slúžil zároveň ako jedno z kvalifikačných podujatí na basketbalový turnaj Letných olympijských hier 1976. Kvalifikovali sa naň 3 najlepšie družstvá.
Labouheyre
Labouheyre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bussardov náporový motor
náhľad|Umelecká predstava Bussardovho náporového motora ako pohonu medzihviezdnej kozmickej lode. náhľad|Bussardov náporový motor, 1-[[medzihviezdna hmota, 2-zbieranie medzihviezdnej hmoty, 3-transport hmoty povedľa užitočného nákladu, 4-jadrová syntéza, 5- dýza pohonu, 6- výtok hmoty z dýzy ]]
Bussardov náporový motor alebo Bussardov kolektor (angl. Bussard ramjet alebo Bussard ramscoop alebo Bussard collector ) je teoretický spôsob kozmického pohonu navrhnutý v roku 1960 americkým fyzikom Robertom W. Bussardom.
Opis
Bussard navrhol variant pohonu fúznej kozmickej lode založený na náporovom motore, pri ktorom je táto loď schopná vykonať medzihviezdny let. Palivo získava s využitím obrovských elektromagnetických polí (v rozsahu od kilometrov po mnoho tisíc kilometrov v priemere) ako vstupného kolektora na zber a stláčanie vodíka z medzihviezdnej hmoty. Vysoké rýchlosti kozmickej lode vtlačia naberanú medzihviezdnu hmotu do postupne sa zužujúceho magnetického poľa a stláčajú ju, kým nedôjde k termonukleárnej fúzii. Magnetické pole potom smeruje energiu do dýzy rakety a poskytuje ťah. Predpokladalo sa, že dynamický odpor na vstupe je nižší ako ťah, vytvorený pohonom.
Uskutočniteľnosť projektu
T. A. Heppenheimer analyzoval Bussardov pôvodný návrh s fúziou protónov, ale zistil, že straty pri kompresii medzihviezdnych protónov v porovnaní s hustotou fúzie boli väčšie ako výkon, ktorý bolo možné vyrobiť, čo naznačuje, že navrhovaná verzia Bussardovho náporového motora bola nerealizovateľná.
Ústavný zákon o zániku Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky
Ústavný zákon o zániku Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky bol vydaný dňa 25. novembra 1992 v zbierke zákonov pod číslom 542/1992. Týmto ústavným zákonom sa rozhodlo o zániku ČSFR a vzniku dvoch samostatných štátovČeska a Slovenska.
Pozadie
Rozdeleniu Česko-Slovenska bránil existujúci ústavný zákon o referende z roku 1991 pretože stanovoval, že Česko-Slovensko je možné rozdeliť jedine referendom. K eliminácii referenda bol teda potrebný nový ústavný zákon. Spoločný návrh HZDS a ODS síce ponechával referendum ako jednu z možností rozdelenia štátu, umožňoval však vedľa nej aj ústavným zákonom či dohodou národných rád, prípadne vystúpenie jednej z republík z federácie na základe jej nespochybniteľnej vôle. Vládne strany zároveň rozpútali kampaň proti referendu.
Posledné dni pred prejednávaním zákona o zániku federácie boli naplnené horúcimi rokovaniami. Česká aj slovenská opozícia podporujúca myšlienku únie a referenda našla definitívneho spojenca v HZDS, ktoré zase videlo v opozícii brzdu proti príliš rýchlemu rozpadu Česko-Slovenska. Takzvaná „demokratická opozícia“ (teda bez republikánov a komunistov) rokovala s Michalom Kováčom dvakrát 21. septembra a 28. septembra. Pri existencii zákazu majorizácie sa tak pre českú a slovenskú opozíciu otvoril priestor s pomocou HZDS a SDĽ presadiť buď vykonanie referenda alebo zmenu federácie na úniu. Pretože ODS okrem HZDS nemala v slovenskej časti Snemovne národov žiadneho spojenca, nemohla sama žiadny ústavný zákon presadiť.
Možnosť, že návrh ústavného zákona neprejde si česká vláda uvedomovala ale zrejme ju podcenila. Schôdzka premiérov bola nakoniec stanovená až na 6. október zrejme v domnienke, že spoločný postup je dostatočne zaistený. Ale 28. septembra došlo k náhlej roztržke medzi Václavom Klausom a Vladimírom Mečiarom na zasadnutí Rady obrany štátu (ROS). Príčinou bol jednak Mečiarov nesúhlas s návrhom zákona o delení majetku federácie, ktorý o deň skôr schválila federálna vláda, predovšetkým však nesúhlas s kategorickou požiadavkou českej strany na urýchlené rozdelenie armády. Strach z možných územných požiadaviek Maďarska, resp. z postoja maďarskej menšiny, viedol Mečiara k snahe aby aj po rozdelení federácie zostala v nejakej forme zachovaná spoločná armáda. Táto požiadavka bola však celkom nereálna, pretože Česko nemalo záujem sa zapliesť do prípadného slovensko-maďarského konfliktu. Mečiar nakoniec z rokovania odišiel a tak sa stalo, že pri prerokúvaní Ústavného zákona o zániku federácie ku koordinácii postupu ODS a HZDS nedošlo.
Prvé hlasovanie
Návrh Ústavného zákona o zániku federácie začalo Federálne zhromaždenie prerokúvať dňa 29. septembra 1992. Opoziční poslanciči už českí alebo slovenskí - návrh odmietli a znovu žiadali referendum. Bez ich súhlasu nebola nádej, že by návrh ústavnou väčšinu prešiel. Hlasovanie sa uskutočnilo 1. októbra 1992 a návrh skutočne prepadol: v Snemovni ľudu chýbal ku schváleniu 1 hlas, v českej časti Snemovne národov tiež jeden hlas a v slovenskej časti 3 hlasy. Toho využil poslanec Miloš Zeman za ČSSD a predložil návrh na uznesenie o ustanovení komisie pre prípravu premeny federácie na česko-slovenskú úniu. Schválenie uznesenia nevyžadovalo na rozdiel od predloženého zákona ústavnou väčšinou a ani uplatnenie zákazu majorizácie. Pretože pre uznesenie okrem opozície hlasovala aj časť poslancov HZDS, bol návrh skutočne schválený.
ČSSD predpokladala, že základom pre rokovania bude materiál komisie ČSSD vychádzajúci z existencie dvoch štátov so spoločnými orgánmi pre zahraničnú politiku, obranu a financie, rozhodujúcimi na princípe parity, pričom otázka medzinárodnoprávnej subjektivity zostala otvorená. Klaus trval na podpise prehlásenia, v ktorom by sa HZDS otvorene vyslovilo proti únii a konfederácii a zaviazalo by sa presadzovať rozdelenie Česko-Slovenska na dva celkom samostatné štáty. Mečiar nakoniec súhlasil.
Schválenie zákona
Ďalší vývoj Česko-Slovenska bol už celkom v znamení jeho demontáže. Nový kompetenčný zákon z 8. októbra 1992 bol prijatý bez väčšieho odporu opozície. Tento zákon preniesol kompetencie na republiky a v praxi znamenal, že federácia sa stala nefunkčnou.
Dňa 9. novembra sa v moravských Židlochoviciach vlády dohodli na texte zmluvy o priateľských vzťahoch a spolupráci a podpísali ďalších sedem spoločných dokumentov a dohôd.
Ústavný zákon 541/1992 Sb. zo dňa 13. novembra rozdelil federálny majetok v pomere 2:1 čím dával jasne najavo, že s ďalšou existenciu Česko-Slovenska sa už nepočíta.
Nový návrh
Dňa 18. novembra sa Federálne zhromaždenie zišlo k hlasovaniu o novom návrhu Ústavného zákona o zániku federácie. Ten so zákonom o rozdelení majetku priamo súvisel a obidva návrhy boli dokonca podané spoločne.
Filozofia nového návrhu ústavného zákona o zániku federácie bola tentokrát odlišná než návrh z 1. októbra. Nešlo o spôsoby, ktorými federácia môže zaniknúť, ale o nový ústavný zákon, podľa ktorého mala existencia federácie jednoducho skončiť 31. decembra 1992 o 24:00 SEČ. Návrh ústavného zákona schválili obe národné rady 17. novembra teda v deň tretieho výročia Nežnej revolúcie.
Hlasovanie
V stredu 25. novembra 1992 dopoludnia sa Federálne zhromaždenie zišlo k novému rokovaniu a dohodovací výbor predložil kompromisný návrh. Hlasovanie prebehlo presne o 13:21.
143 poslancov v Snemovni ľudu hlasovalo takto:
72 poslancov slovenskej časti Snemovne národov hlasovalo takto:
72 poslancov českej časti Snemovne národov hlasovalo nasledovne:
Ústavný zákon bol teda po súhlasnom uznesení oboch snemovní schválený. Ústavný zákon bol potom publikovaný pod číslom 542/1992 v Zbierke zákonov a o polnoci 31. decembra 1992 na jeho základe Česká a Slovenská Federatívna Republika zanikla.
Juraj Tóth
Doc. RNDr. Juraj Tóth, PhD. (* 28. marec 1975, Bratislava) je slovenský astronóm a vysokoškolský pedagóg.
V roku 1998 absolvoval štúdium astronómie a astrofyziky na Fakulte matematiky a fyziky Univerzity Komenského v Bratislave. Zároveň v rovnakom roku zaznamenal významné pozorovanie Leoníd, meteorického roja, z modranského observatória v Harmónii, ktoré neskôr publikoval v časopise Earth, Moon, and Planets.
Vyučuje astronómiu na Fakulte matematiky a fyziky Univerzity Komenského v Bratislave. Publikoval v mnohých časopisoch pre astronómiu, so špecializáciou na meteoroidy. 20. marca 2010 v rámci terénej expedície v obci Vyšný Klátov našiel prvý úlomok meteoritu „Košice“, ktorý tu padol z 28. februára na 1. marca. Ide o prvý slovenský meteorit s rodokmeňom, a 14. na svete.
Swing the Mood
„Swing the Mood“ je skladba anglického zoskupenia Jive Bunny and the Mastermixers, z ich debutového albumu Jive Bunny: The Album.
Juraj Tóth
Jeho dielo Orbital Evolution of Příbram and Neuschwanstein uverejnil Smithsonian Astrophysical Observatory.
Swing the Mood
Producentmi boli otec a syn Andy a John Pickles. Skladba je vytvorená štýlom cut and paste a spája v sebe viacero prvotných skladieb rock and rollovej éry, s bohatým uplatnením skladby „In the Mood“ od Glenna Millera. Problémy s autorskými právami zapríčinili opätovné nahranie skladby, pričom dosiahla veľký úspech, aj keď kritikmi nebola hodnotená príliš pozitívne. V Spojenom kráľovstve obsadila skladba 1. miesto v rebríčku UK Singles Charts po dobu päť týždňov. Následne sa stala celosvetovým fenoménom a takisto obsadila 11. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100. Singel sa stal druhým najpredávanejším singlom roku 1989 v Spojenom kráľovstve, pričom ho prekonal len singel „Ride On Time“ od Black Box.
Juraj Tóth
Je po ňom pomenovaný asteroid 24976 Jurajtoth.
Je ženatý a má tri deti.
Swing the Mood
Sample
Táto skladba obsahuje prvky alebo časti nasledujúcich skladieb:
Labrit (obec)
Labrit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Landes, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.