cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riverdance
Účinkujúci
Výber tanečníkov do revue je prísny, prakticky všetci sú vo svojom druhu tanca majstrami, víťazmi súťaží v írskom tanci alebo s vynikajúcou tanečnou históriou.
História v číslach
Od svojho začiatku sa odohralo v 45 krajinách sveta na 6 kontinentoch viac ako 11.000 predstavení, počet divákov naživo presiahol 24 miliónov a v televízii 3 miliardy. Bolo predaných viac ako 3 miliónov kópií hudby ocenenej v Grammy Award a viac ako 10 miliónov videonahrávok VHS a DVD.
Riverdance má zápis v Guinessovej knihe rekordov z 21. júla 2013 za najdlhší zástup tanečníkov (1 693) tancujúcich synchrónne.
Zámok Jaroměřice nad Rokytnou
náhľad|Jaroměřický zámok z parku Zámok Jaroměřice nad Rokytnou je barokový zámok, ktorý spolu s chrámom sv. Margaréty vytvárajú dominantu a symbol mesta Jaroměřice nad Rokytnou.
Predchodca dnešného zámku
Niektorí bádatelia usudzujú, že na mieste dnešného zámku stála stredoveká tvrdza. Mala vzniknúť na strategicky výhodnom mieste: na skale z južnej strany chránenej močiarmi, ktoré vytvára riečka Rokytná. Proti tomu stojí názor, že tvrdza nie je nijako písomne doložená, že pre jej zriadenie nebol dôvod (majitelia Jaroměřic v Jaroměřiciach sídlo nemali), a teda že tvrdza možno vznikla až na konci stredoveku – po roku 1498 – predtým, než začala jej renesančná prestavba.
Podobu renesančného zámku a jeho existenciu dokladajú staré vyobrazenia Jaroměřic (napr. z roku 1693) a skalné pivnice s chodbami. Hneď na začiatku svojej vlády dal tvrdzu na zámok prestavať Ludvík Meziříčský (vládol v rokoch 1554 – 1576). Stala sa tak zámkom s tromi jednoposchodovými krídlami. Stredné krídlo bolo obrátené k námestiu, obe bočné krídla k rieke. Súmerne upravená záhrada siahala len k rieke a pri nej bola obklopená múrom. Na západe susedila s farou.
Dnešný zámok
náhľad|Zámocký park od kostola Dnešný zámok získal svoju podobu až prestavbou, ktorú platil posledný z Questenberkovcov – Jan Adam. Nie je úplne jasné, kto bol tvorcom prvotného návrhu barokovej prestavby zámku a kostola. Mohli to byť Johann Lukas von Hildebrandt aj Jakob Prandtauer, stavbu mohol viesť i Tomáš Gravani. Z ideálnej podoby sa podarilo realizovať len časť. Napriek tomu je zámok pre svoju rozľahlosť a výzdobu (sála predkov, salla terrena, kúpele, tanečná sála…) cennou kultúrnou pamiatkou.
Súčasťou projektu barokovej prestavby zámku bolo i založenie zámockej záhrady na pravom brehu rieky Rokytná. Park má asi 9 hektárov, z toho asi 8 hektárov práve na pravom brehu. Vody riečky Rokytná boli vzduté, a tým cielene mohli v parku vzniknúť dve slepé riečne ramená vytvárajúce z časti parku umelý ostrov. Pri úprave zámku došlo k odrúbaniu skál, takže už nie sú zrejmé. Zborený bol aj schátralý komplex fary.
Zámocký park je voľne prístupný verejnosti. Využíva sa na konanie rôznych kultúrnych akcií. Jednou z najvýznamnejších je Medzinárodný hudobný festival Petra Dvorského. Zámok spravuje brnianske pracovisko Národného pamiatkového ústavu.
V siedmom nebi (televízna relácia)
V siedmom nebi je televízna relácia, ktorú vysiela TV JOJ. Reláciu moderuje Viliam Rozboril a vysiela sa každú nedeľu o 20:35.
Velzic
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jean-Philippe Fleurian
Jean-Philippe Fleurian (* 11. september 1965, Paríž, Francúzsko) je bývalý francúzsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP vo štvorhre.
Janette Husárová
Janette Husárová (* 4. jún 1974, Bratislava) je slovenská profesionálna tenistka.
Významné úspechy
V roku 2002 pomohla vybojovať pre Slovensko Pohár federácie (Fedcup). Najväčšie úspechy dosahuje v štvorhre, v ktorej zaznamenala 23 titulov na okruhu WTA. V júli 2006 získala dva po sebe (s Michaëllou Krajicekovou).
Prosauropody
Prosauropody alebo prosauropódy (lat. Prosauropoda) bola skupina bylinožravých dinosaurov. Zástupcovia Prosauropoda sa vyznačovali veľkými rozmermi, dlhým krkom, relatívne malou hlavou a často veľkými pazúrmi predných končatín. Vyskytovali sa koncom triasu a začiatkom jury po celom svete.
Vývoj
280px|left|thumb|[[Plateosaurus]] Prosauropody vznikli z niektorého primitívneho zástupcu Sauropodomorpha, podobného rodom Thecodontosaurus a Saturnalia. Už koncom triasu predstavovali, spolu so sesterskou skupinou Sauropoda, najväčšie suchozemské stavovce. Za úspech na úkor iných v rovnakom čase rozšírených vďačili ekonomicky výhodnej telesnej stavbe tela (vzpriamené končatiny, ktoré netrčali do strán, boli energeticky výhodné, dovoľovali rýchlejší pohyb a umožnili dorastať do väčších veľkostí) a univerzálnosti v rámci zháňania potravy. Vďaka veľkej telesnej veľkosti a dlhému krku totiž dosiahli do výšok, kam žiadne iné zvieratá nedočiahli, kým veľkými pazúrmi predných končatín mohli vyhrabávať podzemné časti rastlín.
Začiatkom jury už neexistovali veľké krokodílom a cicavcom príbuzné plazy, s ktorými prosauropody nažívali v triase. Prosauropody a sauropody boli tak bezkonkurenčne dominantné bylinožravce na planéte. Z neznámych príčin však však prosauropody neprežili koniec spodnej jury. Ich miesto vyplnili stále väčšie sauropody.
Systematika
Prosauropoda tvorí spolu s infraradom Sauropoda podrad dinosaurov zvaný Sauropodomorpha.
Za prosauropody boli pôvodne považované všetky triasové sauropodomorfy. Neskoršie výskumy však situáciu zmenili. Primitívne formy ako rod Thecodontosaurus či rod Saturnalia tak ostali pred bránami tak taxónu Prosauropoda, ako aj sesterského taxónu Sauropoda, kým iné formy boli preradené do Sauropoda v širšom zmysle (napr. rod Melanorosaurus). Taxón Prosauropoda je tak momentálne tvorený niekoľko blízko príbuznými alebo bližšie nezaradenými rodmi a z čeľadí v ňom zostali približne len čeľade Plateosauridae (napr. rod Plateosaurus) a Massospondylidae (napr. rod Massospondylus).
Jan Tinbergen
Jan Tinbergen (* 12. apríl 1903, Haag, Holandsko – † 9. jún 1994, tamže) bol holandský ekonóm, predstaviteľ ekonometrie. V roku 1969 mu bola spolu s Ragnarom Frischom udelená Cena Švédskej ríšskej banky za ekonomické vedy na pamiatku Alfreda Nobela za „rozvoj a aplikáciu dynamických modelov pri analýze ekonomických procesov“.
Felsőlajos
Má rozlohu 1141 ha a žije tu 991 obyvateľov (2007).
Alberty
Alberty môže byť:
NGC 6035
NGC 6035 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 9. júna 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 537
NGC 537 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. septembra 1784.
Vlajka Guiney
right|thumb|230px|Vlajka Guiney
NGC 537
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Vlajka Guiney
Vlajka Guiney – Guinejská trikolóra opakuje populárne panafrické farby vo zvislých pruhoch v poradí červená, žltá a zelená a odpovedá farbám Guinejskej demokratickej strany. Červená pripomína krv preliatu za slobodu aj pôdu bohatú na bauxit, zelená nekonečné pastviny vo Futa Džalone a poľnohospodárstvo štátu, žltá slnečný svit, ktorý zahrieva bez rozdielu chudobných i bohatých, a tiež guinejské zlato.
Vlajka bola zavedená roku 1958.
NGC 6036
NGC 6036 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 23. júla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Olomučany
Olomučany sú obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 942 obyvateľov, z toho 476 mužov a 466 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,7 roka (muži 40,8 roka, ženy 42,5 roka).
István Bittó
Gróf István Bittó (de Sárosfalva et Nádasd; * 3. máj 1822, Blatná na Ostrove – † 7. marec 1903, Budapešť) bol uhorský politik a minister a predseda vlády a predseda parlamentu.
Život
Jeho otec bol Benjamin Bittó a matka Mária rod. Nagyová. Bittóova rodná obec bola súčasťou Bratislavskej župy, kde jeho otec zastával funkciu podžupana. Svoju kariéru začal ako štátny úradník v Mošonskej župe. V roku 1848 ho zvolili za poslanca uhorského snemu. Potom, čo stroskotala revolúcia, bol nútený sa ukrývať. Domov sa vrátil až v roku 1851. Zanedlho sa presťahoval do Šomoďskej župy a tam žil v ústraní.
Pochovaný je v rodinnej hrobke na cintoríne v Blatnej na Ostrove.
Tomíkovice
Tomíkovice sú osadou obce Žulová. Nachádzajú sa 2 km severne od Žulovej pozdĺž cesty do Vidnavy, na dolnom toku Skorošického potoka pred ústím do Vidnavky.
História
Tomíkovice sú prvýkrát pripomínané v roku 1291 v prameni vzťahujúcemu sa k rokom 1266-1268. Vznikli v priebehu vtedajšej kolonizácie Jesenicka vratislavskými biskupmi a sú pomenované zrejme po svojom lokátorovi menom Tomáš alebo Tomík. Latinské (Dominici villa) a nemecké (Dominiksdorf, Domsdorf) mená zrejme nie sú pôvodné. V miestach Tomíkovic je k roku 1284 spomenutá aj dedina Hlinná (Glinna), ktorá s Tomíkovicemi zrejme neskôr splynula.
V 14. storočí Tomíkovice - ako mnoho iných dedín v okolí - spustli a boli obnovené až pri novej kolonizácii biskupského panstva okolo roku 1576. Väčšina dedín zostala v majetku Vroclavského biskupstva. Tunajšie fojtstvo (šoltézstvo) bolo v roku 1671 povýšené na rytierske, a tvorilo teda samostatný statok, ale zostalo oproti okolitým dedinám vcelku malé a striedalo často majiteľa až do roku 1733, kedy ho získal kláštor sv. Márie Magdalény v Nise. Tomu fojtstvo patrilo do roku 1807, kedy ho kláštor pre obtiažnu správu cez rakúsko-pruské hranice predal Jánovi Nepomukovi Oehlovi. V rokoch 1844-1890 patrilo rodine Latzelovcov, ktorá v tom čase skúpila rad veľkostatkov v okolí, o.i. v Skorošiciach. V roku 1794 bola založená tunajšia škola (zrušená v roku 1976).
Okrem poľnohospodárstva sa v dedine uplatňovalo domácke pradiarstvo, ktoré však už v polovici 19. storočia hľadalo ťažko odbyt. Josef Latzel tu založil roku 1848 pradiarsku školu, ktorá mala pomôcť zlepšiť kvalitu a výkonnosť tohto tradičného odvetvia. Rozvoj kamenárstva v regióne okolo Žulovej sa Tomíkovic dotkol skôr okrajovo (žulové lomy na Kaňom vrchu), špecialitou obce sa ale stalo povozníctvo - preprava dreva, vápna aj kameňa pre stavebné a priemyselné účely. Týmto zamestnaním možno tiež vysvetliť rozšírenie robotníckeho hnutia medzi obyvateľmi, ktoré vyvrcholilo víťazstvom Komunistickej strany Československa vo voľbách roku 1929. Potom však aj tu prevládla strana Sudetonemecká, Tomíkovice boli po Mníchovskej dohode pripojené k Nemecku a ich napospol nemecké obyvateľstvo bolo po roku 1945 odsunuté.
V povojnovej dobe zostala ako jediná hospodárska aktivita v dedine poľnohospodárstvo. Fojtský veľkostatok prevzal v roku 1949 Štátny majetok Žulová a postupne k nemu pripojil aj pôdu ostatných poľnohospodárov v dedine. Roku 1980 bolo obhospodarovanie tunajšej poľnohospodárskej pôdy odovzdané jednotnému zemědělskému družstvu v Bernarticiach.
K Tomíkovicím patrí tiež malá osada Žlíbek ( alebo len Schlippe), vzniknutá koncom 18. storočia pri Schlippeho mlyne na Vidnavke. Začiatkom 19. storočia v nej bolo päť domov.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov Tomíkovic podľa sčítania alebo iných úradných záznamov : V Tomíkoviciach bolo v roku 2014 evidovaných 88 adries. Pri sčítaní ľudu v roku 2001 tu bolo napočítaných 70 domov, z toho 62 trvale obývaných.
Felsőszentiván
Felsőszentiván je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Bajskom okrese.
Má rozlohu 5 354 ha a žije tu obyvateľov.
NGC 903
NGC 903 je galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 13. decembra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,7.
Zámok Kunštát
náhľad|Zámok Kunštát Zámok Kunštát je zámok vypínajúci sa na výbežku plochej výšiny juhozápadne nad rovnomenným mestečkom.
Dejiny
Hrad bol založený už v prvej polovici 13. storočia, čo dokladajú románske prvky na stavbe. Bol teda stavaný už Gerhardom zo Zbraslavi, otcom prvého známeho držiteľa Kunštátu a kolonizátorom okolitého územia Kunu zo Zbraslavi a Kunštátu, ktorý sa po hrade píše v roku 1279.
Hrad rozšíril v prvej polovici 14. storočia Gerhard (Heralt) z Kunštátu, ktorý bol vo významných funkciách brnianskeho a znojemského komorníka. Kunštátska vetva rodu pánov z Kunštátu hrad držala až do roku 1414, kedy zomrel jej posledný mužský potomok Erhart mladší z Kunštátu. Hrad získala poděbradská vetva, resp. Boček starší z Poděbrad. Pretože jeho syn Viktorín Boček z Kunštátu a Poděbrad predčasne zomrel, hrad získal poručník Jiřího z Poděbrad Heralt z Kunštátu a Líšnice, ktorý bol známym odbojníkom rakúskeho vojvodu Albrechta II. Habbsburského, ktorý v roku 1436 Kunštát obliehal a dobyl.
V druhej polovici 15. storočia začala výstavba predhradia a štítového múru, stavebníkom bol český kráľ Jiří z Poděbrad, preto sa veža v prehradí nazýva Poděbradská. V jeho diele pokračovali Procek z Kunštátu a Opatovic a po ňom jeho o jednu generáciu mladší bratanec Jan Heralt z Kunštátu a Líšnice. Gotickú stavebnú aktivitu zavŕšil ich príbuzný Hynek Boček z Polné na začiatku 16. storočia. Rod Kunštátovcov hrad stratil nadobro v roku 1521, kedy ho kúpil Vilém II. z Pernštejna.
V roku 1560 získal hrad Jan Černický z Kácova. Ten začal vykonávať renesančnú prestavbu a hrad dostal podobu zámku. V roku 1593 kúpil panstvo rod grófov z Hardeku. V roku 1680 podnikol nový majiteľ Kašpar Fridrich, gróf z Lamberka, gotickú prestavbu a objekt sa tak definitívne zmenil na reprezentatívny zámok. V roku 1701 bola pristavená zámocká kaplnka sv. Jozefa. Približne v roku 1800 bola uskutočnená klasicistická úprava, o ktorú sa zaslúžili Honrichsovci, ktorí sídlili na zámku do roku 1945.
V roku 1948 bol kunštátsky zámok zoštátnený a slúžil ako depozitár Moravského zemského archívu v Brne. Od 1. januára 2005 je Kunštát v správe Národného pamiatkového ústavu a je sprístupnený pre verejnosť.
Vernols
Vernols je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Európske umenie
right|thumb|Pierre Mignard: Clio, 17. storočie
Európske umenie (západné umenie) je umenie, ktoré vznikalo na území Európy od praveku až do súčasnosti. Jeho podobu určovali antické a kresťanské tradície. Zásadným spôsobom ovplyvnilo umenie pokolumbovskej Ameriky, tieto dve kultúrne oblasti vytvorili celok - euro-americké umenie.
NGC 6037
NGC 6037 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 23. júla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Saint-Gand
Saint-Gand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 606
NGC 606 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 18. októbra 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
HC Košice v sezóne 2007/2008
HC Košice v sezóne 2007/2008 hrali 15. sezónu v najvyššej slovenskej hokejovej súťaži. V tejto sezóne sa klub prebojoval až do finále, v ktorom prehral so Slovanom Bratislava 3:4 na zápasy.
Káder
Tréneri
V priebehu sezóny:
Zápasy Základnej časti
V základnej časti sa Košice stretli s každým súperom dvakrát doma a dvakrát vonku, okrem tímu Slovensko 20, s ktorým odohrali len po jednom zápase.V 23. a 34. kole mali voľno.
Zápasy Nadstavbovej časti
V nadstavbe sa HC Košice stretol raz doma a raz vonku s tímami, ktoré obsadili dolné priečky v tabuľke.
Štatistiky hráčov
Zdroj: eurohockey.com, Slovenský zväz ľadového hokeja
Most (prvok počítačovej siete)
Správanie je podobné ako pri opakovači, resp. rozbočovači ; rozdiel je v tom, že rámec sa odosiela iba do siete, v ktorej sa nachádza cieľové zariadenie.
Vlajka Maurícia
thumb|Vlajka Maurícia
Vlajka Maurícia - tvoria ju štyri horizontálne pruhy - červený, modrý, žltý a zelený, jej farby sú odvodené zo štátneho znaku.
Červená predstavuje boj za slobodu a nezávislosť aj krv v tomto boji preliatu, modrá vody Indického oceánu, oblievajúce ostrov, žltá žiar slobody a novej nezávislosti, zelená rastlinné bohatstvo a farbu prírody počas celého roku.
Fujifilm FinePix S5 Pro
Fujifilm FinePix S5 Pro je digitálna zrkadlovka spoločnosti Fujifilm uvedená dňa 25. septembra 2006 a v súčasnosti sa už nevyrába. Nahradila staršiu zrkadlovku Fujifilm FinePix S3 Pro a je kompatibilná s objímkou Nikon F, vrátane objektívov veľkosti DX. Je postavená na základe tela D200 a má výhody jeho vylepšení: 11-bodový autofokus, blesk i-TTL, väčší 2,5" (64 mm) LCD displej a lítium-iónová batéria. Tiež sa môže pochváliť obrazovým senzorom Super CCD 23×15.5 mm v rovnakej konfigurácii ako ho mal jeho predchodca.
Vlajka Maurícia
Vlajka bola zavedená roku 1968, kedy krajina získala nezávislosť. Jej štyri farby majú pôvod v znaku krajiny z roku 1906.
Fujifilm FinePix S5 Pro
Takisto má funkciu rozpoznanie tváre a funkciu živý náhľad, ktorá pomáha pri zaostrovaní.
Prímorsko-gorskokotarská župa
Prímorsko-gorskokotarská župa je jedna z chorvátskych žúp. Nachádza sa na severozápadnom území štátu, sčasti v užšom Chorvátsku a sčasti v Istrii.
Charakter župy
Župa hraničí na západe s Istrijskou župou, na severe so Slovinskom a na východe s Karloveckou a Licko-senjskou župou. Patrí k nej Kvarnerský záliv a ostrovy Krk, Cres, Lošinj a Rab. Vnútrozemie jej územia sa nachádza vo vyšších nadmorských výškach, pri pobreží potom prudko klesá. Významnými hrebeňmi sú Veľká Kapela a Ćićarija pri hranici s Istrijskou župou. Pobrežie mora aj ostrovy sú husto osídlené, na rozdiel od vnútrozemia; hlavné mesto Rijeka je jedno z najväčších v Chorvátsku a zároveň aj dôležitá križovatka cestnej, železničnej a námornej dopravy. Je spojená diaľnicou aj železnicou s hlavným mestom Záhrebom, trajektmi potom s všetkými veľkými mestami na pobreží Jadranského mora.
Turfanská preliačina
Turfanská preliačina (čín. Turpan pchen-ti, pchinjin: Turpan Pendi) je medzihorská bezodtoková tektonická zníženina vo východnom Ťanšane v západnej Číne. Je dlhá a široká. Dno Turfanskej preliačiny leží 154 metrov pod hladinou svetového oceánu.
Majstrovstvá sveta C kategórie v hádzanej žien 1991
Majstrovstvá sveta C kategórie v hádzanej žien 1991 boli v poradí 3. majstrovstvá sveta C kategórie v hádzanej žien, ktoré organizovala Medzinárodná hádzanárska federácia (IHF). Konali sa v dvoch talianskych mestách: Cassano Magnago a Mortara, v dňoch od 13.23. marca 1991, za účasti rekordných 13 tímov. Nováčikmi C turnaja boli družstvá Česko-Slovenska, Izraela, Maďarska a Turecka. Na turnaji zvíťazilo 🇭🇺.
Tento turnaj slúžil ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta B kategórie 1992, ktoré organizovala Litva. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstiev. Bol to zároveň posledný turnaj MS C kategórie; od roku 1995 prebrala úlohu kvalifikácie na MS opäť európska kvalifikácia.
Ivana Christová
Ivana Christová (* 10. august 1970, Prešov) je bývalá dvojnásobná kráľovná krásy a svetová modelka slovenskej národnosti s bulharsko-maďarskými koreňmi. Vo svojej rodnej krajine sa preslávila ako historicky prvá novodobá Miss Československa (1989), na medzinárodnej úrovni ako víťazka tzv. Maja Internacional (1989). Následne prenikla na titulné stránky popredných módnych časopisov a v 90. rokoch 20. storočia sa stala vyhľadávanou tvárou kozmetických značiek a reklamných kampaní.
Na domácom trhu sa neskôr sporadicky pokúšala presadiť v hudobnom či filmovom priemysle, jej autorské príspevky v umeleckom žánri však nezaznamenali väčší ohlas. Nahrala dve profilové platne, Ivana (1998) a Flám (2000), na striebornom plátne nedostala príležitosť nad rámec epizódnych rolí.
Zásadnejšie výsledky jej priniesli vedľajšie podnikateľské aktivity, ktoré zastrešuje prostredníctvom svojej umeleckej agentúry Orin Art s.r.o. (2000) a predovšetkým charitatívna služba. Po nadácii Ivana Christová deťom (1994), založila v novom tisícročí i vlastné občianske združenie Orin Panacea (2006), v dôsledku čoho bola nominovaná na cenu Slovenka roka (2012). V komerčnej sfére sa venuje primárne poradenstvu v kozmetickej oblasti. Žije v Bratislave, je rozvedená a má dcéru Danielu.
Furnas
Furnas môže byť:
Osiky (okres Brno-venkov)
Osiky sú obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 124 obyvateľov, z toho 66 mužov a 58 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,1 roka (muži 44,8 roka, ženy 47,6 roka).
Open 13 1993
Open 13 1993 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 1. do 8. februára 1993  v hale na tvrdom povrchu v francúzskom meste Marseille. Titul v dvojhre získal Švajčiar Marc Rosset, ktorý vo finále porazil Holanďana Siemerinka. Bol to jeho piaty titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Francúzi Arnaud Boetsch a Olivier Delaître, ktorí vo finále porazili americko-juhoafrický pár Ivan Lendl, Christo Van Rensburg. Pre oboch to bol druhý a pre Boetscha posledný titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇨🇭 Marc Rosset vs. 🇳🇱 Jan Siemerink 6-2 7-6(1)
Clarence Gilyard
Clarence Darnell Gilyard, Jr. (* 24. december 1955, Moses Lake, Washington, USA† 28. november 2022 ) bol americký herec a vysokoškolský pedagóg.
Od roku 1980 sa objavil v mnohých filmoch. Niekedy bol uvádzaný ako Clarence A. Gilyard. Bol známy ako Conrad McMasters v seriáli Matlock, ako James "Jimmy" Trivett v seriáli Walker, Texas Ranger alebo ako počítačový expert Theo vo filme Smrtonosná pasca.
NGC 804
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Agua de Pau
Agua de Pau je stratovulkán v centrálnej časti ostrova São Miguel. Je tvorený vonkajšou 45 000 rokov starou kalderou s rozmermi 4 × 7 km a vnútornou, 2,5 × 4 km veľkou a 15 000 rokov starou kalderou. Vnútorná kaldera je čiastočne zaliata vodou (jazero Lagoa de Fogo).
Na západnom a severnom svahu sa nachádzajú početné lávové dómy (Pico Altinetes, Cerrado Novo, Cerro Queimado, Pico Barnabe, Pico da Mariana, Monte Escuro atď.), ako aj početné horúce pramene, pochádzajúce s postkalderovej vulkanickej aktivity. Posledná väčšia erupcia sa odohrala 28. júna 1563, keď došlo k deštrukcii dómu Cerro Queimado a vyvrhnutiu 1 mld m3 tefry. Úplne posledná erupcia sa odohrala o rok neskôr 1564, keď došlo k malej freatickej erupcii priamo v kaldere Fogo.
Fülöpháza
Fülöpháza je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kecskemétskom okrese.
Má rozlohu 4706 ha a žije tu 919 obyvateľov (2007).
Účinnosť terapie
Účinnosť terapie vyplýva z využívania niektorých všeobecných, nadradených princípov: je terapeutický vzťah, ktorý sa vytvoril medzi pacientom a lekárom. Účinnosť terapie je schopnosť pacienta získať v procese terapie nové poznatky a skúsenosti. V podstate možno predpokladať, že to zahrnuje určité učenie; predovšetkým je to učenie v oblasti emočnej.
Účinnosťou terapie býva aj zmena vzťahového rámcam, v ktorom sa určitá ťažkosť alebo okolnosť vníma.
Friedensreich Hundertwasser
Friedensreich Regentag Dunkelbunt Hundertwasser vlastným menom Friedrich Stowasser (* 15. december 1928, Viedeň, Rakúsko – † 19. február 2000, na palube Queen Elisabeth 2) bol rakúsky maliar, sochár a architekt.
Bol jedným z najznámejších a najkontroverznejších rakúskych umelcov 20. storočia. Vo svojej tvorbe sa venoval výtvarnému umeniu, architektúre, filozofii, ekológii a tiež dizajnu fasád domov, poštových známok, zástav, oblečeniu. Svoje výtvarné umenie vnášal aj do architektúry a zaradil sa tak svojou prácou medzi veľkých odporcov racionálnej, pravouhlej architektúry.
Životopis
Hundertwasser sa narodil vo Viedni v roku 1928 ako Friedrich Stowasser. Bol jediným synom židovskej matky a árijského otca, Josepha Marii Stowassera, ktorý zomrel rok po jeho narodení. Kresliť začal už ako šesťročný. V roku 1948 nastúpil na Akadémiu krásnych umení vo Viedni pod vedením Prof. Robina Christiana Andersena, vydržal tam však len tri mesiace.
Vďaka zlej situácii v Rakúsku v roku 1949 začal cestovať po svete. V tomto období precestoval takmer celé Taliansko, keď napokon vo Florencii spoznal Reného Brô, s ktorým odišiel do Paríža. V Paríži si zmenil svoje rodné priezvisko Stowasser na Hundertwasser, pretože mal pocit, že to lepšie znie. Vychádzal z prekladu slova hundert do slovanských jazykov na slovo sto.
Svoju prvú výstavu mal vo Viedni v Art Club of Vienna v roku 1952 a o dva roky neskôr už vystavoval v Paríži. V Paríži pracoval v ateliéri Reného Brô v Saint-Mandé, kde v roku 1953 namaľoval svoju prvú špirálu. Špirála sa od tohto roku stala charakteristickým prvkom jeho diela. Špirála ako protiklad rovnej čiary bola inšpiráciou jeho tvorby a naopak rovnú čiaru pokladal za ”matku všetkého zla, zdroj uniformity a ošklivosti“. Nazval ju bezbožnou, pretože sa nenachádza nikde v prírode. Na svojej prvej parížskej výstave vo Facchettiho štúdiu v roku 1954 dokonca povedal, že “rovná čiara vedie k zatrateniu ľudstva”. V tomto období vypracoval aj svoju teóriu transautomatizmu založenú na myšlienkach surrealistického automatizmu.
V roku 1958 prednášal Hundertwasser svoj Plesnivý manifest proti racionalistickej architektúre (Verschimmelungsmanifest gegen den Rationalismus in der Architektur, Seckau). Manifest vychádzal z myšlienok transautomatizmu a opäť odmietal racionalizmus a rovnú čiaru v architektúre. V tom istom roku sa aj prvýkrát oženil, ale o dva roky neskôr sa rozviedol.
V roku 1959 bola jeho práca ocenená na bienále v Sao Paulo. V tom istom roku založil spolu s Ernstom Fuchstom a Arnulfom Rainerom akadémiu umenia Pintorarium. Vďaka odporučeniu svojho priateľa Siegfrieda Poppeho, jedného z prvých zberateľov jeho diel, bol menovaný mimoriadnym profesorom na ''Škole výtvarných umení v Hamburgu. Spolu so svojimi študentmi v škole pomaľovali steny, dvere a okná učebne nekonečnou čiarou. Takzvaná Hamburská čiara predstavovala kritiku výučby a výchovy študentov architektúry. V roku 1960 usporiadal Hundertwasser v Paríži pri príležitosti svojej výstavy u Raymonda Cordiera Akciu žihlavy. V rámci akcie ponúkal ľuďom vývar zo žihľavy pripravený v hrnci na bielizeň. Keďže nikto nechcel, tak zjedol všetko sám. V hrnci zostali však zvyšky pracieho prášku a Hundertwasser si popálil žalúdok, z čoho mal dlhodobé zdravotné problémy.
NGC 6038
NGC 6038 je galaxia v súhvezdí Severná koruna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. marca 1787.
Friedensreich Hundertwasser
Životopis
V roku 1960 navštívil Japonsko a usporiadal veľmi úspešnú výstavu v Tokiu. V roku 1961 sa oženil s Japonkou Yuko Ikewada. Manželstvo skončilo po piatich rokoch rozvodom. V roku 1961 vystavoval na Benátskom Bienále.
NGC 6038
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Friedensreich Hundertwasser
Životopis
Podľa Hundertwassera má človek trojitú kožu: svoju prirodzenú pokožku, svoj odev a svoj dom. V roku 1972 pridal k prvým trom aj štvrtú kožu sociálne prostredie človeka a piatu kožu celej planéty.
náhľad|vľavo|Hundertwasser (vľavo) v roku 1965 v Hannoveri V roku 1967 organizoval prednášku V nahote v prospech tretej kože v Hartmannovej galérii v Mníchove a v roku 1968 protestoval opäť nahý vo Viedni. Počas viedenského protestu v Medzinárodnom študentskom domove predniesol svoj manifest Los von Loos(Preč od Loos-a). V roku 1968 kúpil na Sicílii loď, nazval ju Regentag a zmenil si meno na Friedensreich Hundertwasser Regentag.
V roku 1969 Hundertwasser odcestoval do Kalifornie a prvýkrát vystavoval v Spojených štátoch amerických. V roku 1972 sa spojil s Petrom Schamonim pri spolupráci na filme Regentag(daždivý deň, ktorý bol predstavený aj v Cannes. V tomto roku zomiera jeho matka. V roku 1975 bola zahájená jeho retrospektívna výstava, ktorá prebiehala až do roku 1992 v 15 krajinách a 80 galériách. Počas výstavy objavil v roku 1973 Nový Zéland, ktorý sa stal od roku 1976 jeho novou vlasťou. V roku 1973 uviedol svoj prvý album japonských litografií Nana hyaku mizu a bol prvým Európanom, ktorého diela vyryli japonskí majstri.
V roku 1978 Hundertwasser prišiel opäť do Benátok a pracoval na Vlajke pre mier na Blízkom východe. V Senegale vytvoril na požiadanie prezidenta sériu poštových známok. V roku 1979 bola v New Yorku zahájená ďalšia putovná výstava s názvom Hundertwasser is painting.
V roku 1980 vyhlásil Washingtonský starosta 18. november za Hundertwasserov deň. Tento rok sa stal prelomovým v jeho kariére. Na americkom kontinente usporadúval prejavy proti budovaniu atómových elektrární a vo Viedni začal pôsobiť ako staviteľ a predstavil maketu Hundertwasserovho domu. Konečne sa mu podarilo preniesť idealistické názory a kritiku do praktickej roviny a začal pôsobiť ako takzvaný lekár architektúry. Hundertwasserov dom otvorili pre nájomníkov 17. februára 1986. Nasledujúcich pätnásť rokov Hundertwasser vypracoval viac ako päťdesiat architektonických projektov a z nich bola až polovica realizovaná.
Hundertwasserove stavebné diela sa podľa stupňa zásahu do štruktúry daného miesta delia do troch kategórii. Prvá kategória sa nazýva exterior design a označuje obnovu fasád, vyplývajúcu z myšlienky práva na vlastné okno. Najväčšou realizáciou na úrovni exterior design je spaľovňa komunálneho odpadu a mestská tepláreň Spittelau vo Viedni (19881992). Druhý termín, takzvaný redesign, sa vzťahuje na projekty, ktoré okrem úpravy fasád zahŕňajú aj úpravu a obnovu vnútorných priestorov. Najrôznejších projektov redesignu je veľmi veľa. Najznámejším je snáď Kostol svätej Barbory v Štajersku (19871988) a obnova onkologického oddelenia v Univerzitnej nemocnici v Štajerskom Hradci (19911994). Viedenský Kunsthaus(19891991) je spolu s Hundertwasserhausom (19831986) je tretím dokladom Hundertwasserovej práce vo Viedni. Sú to takzvané šťastné priestory, ktoré autor vkladal do mestského organizmu.
Hundertwasserova umelecká činnosť bola veľmi rozsiahla, zasiahla do mnohých oblasti ľudskej činnosti a vďaka častému cestovaniu, aj do mnohých krajín a kultúr. Venoval sa aj navrhovaniu dizajnu praktických vecí ako napríklad hodiniek, telefónnych kariet, žetónov pre kasína alebo značiek pre rakúske automobily. V roku 1992 navrhol dizajn štyroch telefónnych kariet a poštových známok pre Viedeň. Spracoval 366 originálnych obalov kníh pre knižný klub. V roku 1998 bola zahájená jeho ďalšia retrospektívna výstava v Nemecku. V roku 1999 opäť odchádza bývať a pracovať na Nový Zéland.
Napriek tomu, že nie všetky Hundertwasswrove diela boli prijaté s pochopením, jeho práca bola odmenená mnohými medzinárodnými oceneniami. Podľa prieskumov urobených na onkologickom oddelení, ktoré obnovil, má nový prírodný dizajn nemocnice pozitívny vplyv na liečbu pacientov. Hundertwasserhaus ja dodnes jedným z turisticky najatraktívnejších oblastí Viedne.
Architektúra
náhľad|KunstHausWien Z množstva realizovaných architektonických diel sú najznámejšie:
Albánsko
Albánsko, dlhý tvar Albánska republika (albán. Republika e Shqipërisë) je národný štát nachádzajúci sa na Balkánskom polostrove v juhovýchodnej Európe, ležiaci na pobreží Jadranského a Iónskeho mora.
Na severozápade susedí s Čiernou Horou, na severovýchode so Srbskom, na východe so Severným Macedónskom, na juhu a juhovýchode s Gréckom a taktiež má námornú hranicu s Talianskom na západe (v Otrantskom prielive). Hranice prechádzajú cez vysoké pohoria a cez veľké jazerá – Skadarské jazero na severe a Ochridské a Prespanské jazero na východe. Pohoria zaberajú väčšinu územia, nížiny necelú tretinu.
V Albánsku dnes žijú približne 3 milióny obyvateľov (odhad z roku 2018). Hlavným a najväčším mestom je Tirana, úradným jazykom je albánčina. Etnicky a kultúrne ide o pomerne homogénnu krajinu, ktorú z 83 % tvoria Albánci a z 59 % moslimovia (údaj podľa sčítania obyvateľstva z roku 2011). Najpočetnejšou etnickou menšinou sú Gréci (0,9 % v roku 2011), ktorí obývajú najmä oblasť južného Albánska, tradične nazývanú Severný Epirus (Epiri i Veriut).
Albánsko je členom Organizácie spojených národov (OSN), Organizácie Severoatlantickej zmluvy (NATO), Organizácie pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe (OBSE), Rady Európy, Svetovej obchodnej organizácie (WTO), Stredoeurópskej zóny voľného obchodu (CEFTA), Organizácie islamskej spolupráce (OIC) a jedným zo zakladajúcich členov Únie pre Stredomorie. Od januára 2003 je potenciálnym kandidátom na vstup do Európskej únie a 28. apríla 2009 albánska vláda o členstvo v Európskej únii formálne požiadala.
Albánsko je parlamentnou republikou so zmiešanou ekonomikou. Reformy a transformácie trhu otvorili krajinu zahraničným investíciám, najmä čo sa týka rozvoja energetického priemyslu, dopravnej infraštruktúry, služieb a cestovného ruchu. Krajina sa neustále pokúša naštartovať ekonomický rast, ktorý by pomohol znížiť úroveň chudoby. V roku 2019 krajina dosiahla 66,5 v indexe ekonomickej slobody, s vysokým hodnotením v slobode obchodu (87,8) a nízkej miere daňového zaťaženia (86,3), ale s negatívnym hodnotením efektivity justície (30,6) a úrovne korupcie exekutívy (40,4).
Názov a etymológia
Názov krajiny má antický pôvod, podľa ktorého Albánsko znamená „biela krajina“  (z latinčiny albus – biely), v kontraste k susednej Čiernej Hore. Meno známe z väčšiny európskych jazykov sa pôvodne vzťahovalo na južnú časť krajiny nazývanú Albánia (z ilýrčiny olba – sídlisko, osada). Aj tento názov však z albánskeho slovníka zmizol a už v stredoveku Albánci označovali svoju krajinu ako Arbëria (vyslov „Arberia“).
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Stropkov
V okrese Stropkov sa nachádza 59 kultúrnych pamiatok. Nasleduje zoznam jednotlivých zoznamoch pamiatok podľa obcí.
Albánsko
Názov a etymológia
Súčasné vlastné pomenovanie albánskej krajiny Shqipëria (vyslov „Štiperia“) vzniklo až v neskorších storočiach. Pôvod nových termínov nie je pritom jednoznačne objasnený. Staršia filologická legenda ich pôvod spája so slovom shqipe (čítaj „štipe“ = orol). Podľa oficiálnej verzie tak domáci názov Albánska znamená „krajina skál“ alebo „krajina orlov“. Existuje ale téza, podľa ktorej ide o nový autonym vytvorený v Osmanskej ríši asi v 18. až 19. storočí na základe názvu jazyka. Správnejší sa teda zdá byť výklad, ktorý ukazuje na spojitosť týchto názvov so slovesom shqiptoj (čítaj „štiptoj“ = vyslovovať jasne, zrozumiteľne hovoriť).
Dejiny
Dejiny Albánska začínajú už tisíce rokov pred naším letopočtom. Najstaršie stopy existencie človeka na území dnešného Albánska siahajú až do praveku. Prvé doklady o osídlení regiónu sa datujú do strednému paleolitu (stredná fáza staršej doby kamennej), ktorý zahŕňal časové obdobie zhruba medzi 100 000 – 30 000 rokmi pred našim letopočtom. Dokumentujú to aj bohaté archeologické nálezy, napr. Xarra pri Sarande. Prudký civilizačný vzostup však zažila prehistorická spoločnosť až v neolite, t. j. v mladšej dobe kamennej (zhruba medzi 6000 – 2100 rokmi pred Kr.). Rozvoj tzv. „neolitickej revolúcie“ sa prejavil prechodom k produktívnemu poľnohospodárstvu.
V dobe bronzovej, ktorá trvala približne tisíc rokov – od roku 2100 do roku 1100 pred Kr. – bolo územie dnešného Albánska pomerne husto osídlené. Etnická príslušnosť týchto pravekých ľudí je však nejasná. Pre označenie rôznorodého neindoeurópskeho obyvateľstva, pobývajúceho počas bronzovej éry v južných častiach Balkánu, sa používal názov Pelasgovia. Podľa romantického výkladu, majúceho podobu historického mýtu, predstavovali priamych predkov starovekých Ilýrov a tým i prapredkov dnešných Albáncov.
Starovek
thumb|left|Rozšírenie starovekých [[Gréci|Grékov, ktorí obývali časť dnešného Albánska]] vľavo|náhľad|Staroveké mesto [[Apollónia (Albánsko)|Apollónia je dnes dôležitým archeologickým náleziskom]] náhľad|Zvyšky rímskeho [[Amfiteáter|amfiteátra v antickom meste Butrint, zapísané na zoznam UNESCO v roku 1992]]
Prvými historicky doloženými obyvateľmi dnešného územia Albánska boli koncom druhého tisícročia pred našim letopočtom ilýrske kmene indoeurópskeho pôvodu. Patria k najstarším európskym národom vôbec. Ilýri osídlili celý západný Balkán ako nositelia kultúry doby železnej, ktorá nastúpila začiatkom 11. storočia pred Kr. Pravdepodobne sa sformovali z prisťahovalcov a predchádzajúcich tamojších kultúr doby bronzovej. Starobylé ilýrske etnikum po sebe nezanechalo žiadne písomné svedectvo, takže ich najstaršie dejiny navždy zostanú neobjasneným tajomstvom. Prvé písomné správy o Ilýroch pochádzajú až zo 7. storočia pred Kr. od antických autorov.
Dnešní Albánci teda môžu mať pôvod v starovekých Ilýroch, hoci toto tvrdenie je nepodložené. Albánci sú pravdepodobne národ, ktorý vznikol miešaním starovekých balkánskych etník. Ilýri žili v malých skupinách, ktoré sa neskôr začali združovať pod jednotnú správu pod gréckym vplyvom. Na juhu Albánska sa grécke kmene, tzv. Epiróti, začali usadzovať niekedy v 7. až 8. storočí pred Kr. Veľká časť južného Albánska patrila do starovekého Grécka, lebo bola súčasťou kraja Epirus. Časť stredného Albánska neskôr kolonizovali dórske grécke mestské štáty.
V 2. storočí pred Kr. existovalo na území Albánska už niekoľko ilýrskych kráľovstiev. V tej dobe sa prudko rozvíjalo Rímske impérium. Albánske územie sa javilo ako vhodné predpolie pre ďalšiu expanziu na východ a tak roku 229 pred Kr. vyslal Rím prvé expedičné zbory. Dlhodobé boje medzi Ilýrmi a Rimanmi sa tak skončili porážkou Ilýrov a zánikom kráľovstva. Celá oblasť bola roku 168 pred Kr. podmanená Rímskou ríšou.
Rimanom sa do krajiny podarilo priniesť mier a prosperitu. Postavila sa slávna diaľková cesta zvaná Via Egnatia, ktorá spájala prístavy v Jadranskom mori s Konštantínopolom a merala. V roku 167 po Kr. bola zriadená rozľahlá rímska prefektúra Illyricum, do ktorej patrilo aj súčasné územie Albánska až do 4. storočia. Príslušnosť k Rímskej ríši nesporne podporila rozvoj hospodárskeho a kultúrneho života, zároveň však mala negatívne dôsledky pre samostatný etnický vývoj Ilýrov, ktorí boli vystavení pozvoľnej asimilácii.
Romanizácii a christianizácii sa vyhli iba ilýrske kmene, žijúce v neprístupných oblastiach, ktoré si naďalej uchovávali svojbytnosť i faktickú nezávislosť. Jedným z nich bol kmeň Albanoi (budúci Albánci), sídliaci v horách centrálnej časti krajiny, ktorého existenciu zaznamenal v 2. storočí alexandrijský učenec Klaudios Ptolemaios. Od tohto pomenovania kmeňa bol zrejme odvodený ako názov „Albánsko“.
Veyrières (Cantal)
Veyrières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Albánsko
Stredovek
alt=|náhľad|Stredoveké [[Ikona|ikony maliara Onufriho v múzeu na hrade Berat]] Roku 395 sa Rímska ríša rozpadla na dve polovice – ríšu Západorímsku a Východorímsku (Byzantskú), ktorej súčasťou sa stalo aj dnešné Albánsko. Vďaka sťahovaniu národov bola celá oblasť Ilýrie od 5. storočia vyplienená Vizigótmi, Hunmi a Ostrogótmi, v 7. a 8. storočí sa tu usadilo veľké množstvo Slovanov, ktorí z veľkej časti pôvodné ilýrske obyvateľstvo asimilovali (oblasť dnešného Slovinska, Chorvátska, Srbska, Bosny a Hercegoviny). Naopak tomu bolo v Albánsku, kde sa Slovania asimilovali s Ilýrmi a svoj jazyk prestali používať. Od 8. storočia je tento región známy ako Albánsko. V 9. až 11. storočí bolo Albánsko čiastočne ovládnuté Bulharskou ríšou. Bulharom sa podarilo obsadiť značné územie, vládu tam zaisťovali dosadení bulharskí feudáli, tzv. bojari.
Veyrières (Cantal)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Albánsko
Stredovek
Čo sa týka etnického vývoja, z 11. storočia pochádzajú najstaršie správy o Albáncoch ako národe. Nachádzame ich v byzantských kronikách, ktoré hovoria, že albánski horali sa neustále rozširovali zo svojich sídel smerom na juh, k nížinatým krajom. Roku 1081 albánske územie napadli a obsadili Normani, ktorých koncom 12. storočia vytlačili talianski osídlenci. Obchodné kontakty talianskymi mestami znovu oživili ekonomiku. Vďaka prosperite sa sformovali aj rane stredoveké štáty. Prvý samostatný albánsky štát, Arberešské kniežatstvo, bol založený v roku 1183. Arberešské kniežatstvo si však tiež udržalo svoju samostatnosť iba krátku dobu a v roku 1261 bola Byzantská ríša opäť rekultivovaná.
Veyrières (Cantal)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Albánsko
Stredovek
Mocenské pomery v priestore dnešného Albánska často zmenili. Nesváry medzi jednotlivými kniežatstvami umožnili ovládnutie albánskeho územia susednými štátmi. Nedlho po znovuzískaní väčšiny územia Albánska vzišiel pred Byzanciou na západe nový nepriateľ – Karol I. z Anjou. Roku 1271 vzniklo pod jeho vládou Albánske kráľovstvo (Regnum Albaniae). Anjouvský režim si však nezískal medzi obyvateľstvom očakávanú priazeň a lojalitu, čo napomohlo byzantskému cisárstvu v boji proti neapolským posádkam. V 13. a 14. storočí nastáva veľká expanzia Albáncov, ktorí sa usadili v dnešnom severogréckom kraji Epirus. Iné, lúpežné skupiny Albáncov vyplienili Stredné Grécko a Tesáliu, kde aj na istý čas vládli. Albánci sa však v týchto krajoch nemohli usadiť a museli sa vrátiť späť do dnešného Albánska. V rovnakom období grécki vládcovia pozvali albánskych usadlíkov, aby osídlili málo zaľudnené oblasti Grécka.
Čilské národné futsalové družstvo mužov
Čilské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Čile v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Federación de Fútbol de Chile (FFC). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo už v roku 1987. V apríli 2017 mu patrilo vo svetovom rebríčku 66. miesto.
Albánsko
Stredovek
K definitívnej likvidácii byzantskej nadvlády nad Albánskom došlo v rokoch 1343 – 1347, kedy bolo územie dnešného Albánska začlenené do Srbskej ríše. Navyše, srbská expanzia vyvolala migračnú vlnu Albáncov na juh do Grécka. Albánci, Arvaniti osídlili grécke kraje Atiku, južnú Boiotiu, južnú Eubóju, malé územia na Peloponéze a dostali sa až na ostrovy Ydra, Poros a Salamína. Títo Albánci sa kultúrne pogréčtili, no uchovali si svoj jazyk. V priebehu 2. polovice 14. storočia sa albánske územie rozdrobilo na niekoľko menších feudálnych celkov. Z dlhodobého hľadiska však boje nepriniesli vojna úžitok rodom ani drobným domácim feudálom, ale vonkajším mocnostiam: obchodným republikám Benátkam a Dubrovníku, ale najmä osmanským Turkom.
Turecká vláda
náhľad|Národný hrdina [[Skanderbeg]] náhľad|Hrad v [[Krujë (mesto)|Kruji]]
Na konci stredoveku od polovice 15. storočia bolo Albánsko formálne v područí Osmanskej ríše. Turecké prenikanie a útlak roznietili všeobecný odpor. Albánsky ľud sa neustále sa usiloval vymaniť spod tureckej kontroly. Symbolom protitureckého odboja sa stal národný hrdina Gjergj Kastrioti, známe pod menom Skanderbeg, ktorý zabránil tureckým výbojom v rokoch 1443 – 1468. Jeho centrum bol hrad v Kruji. Po jeho porážke sa Albánsko stalo opäť súčasťou Osmanskej ríše na viac než 400 rokov.
Čilské národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Na juhoamerických majstrovstvách dosiahlo svoj najlepší výsledok v rokoch 1996 a 2015, keď skončilo na 5. priečke. Trikrát sa zúčastnilo aj Juhoamerických hier, zakaždým však skončilo posledné. V roku 2014, keď hry organizovalo práve čilské Santiago, získalo vôbec prvý bod po remíze s 🇺🇾.
Albánsko
Turecká vláda
V priebehu 16. až 17. storočia Albánci hromadne prestupovali na islam, od 17. storočia sa stali spolu s bosnianskymi moslimami hlavnou oporou tureckej moci na Balkáne, neplatili dane. Do konca 17. storočia sa stal islam náboženstvom takmer 70% obyvateľstva (hlavne pre vysoké dane uvalené na kresťanov). Na islam prestúpili aj takmer všetci Albánci z Epiru. Na prelome 18. a 19. storočia vznikali v tureckom Albánsku poloautonómne kniežatstvá miestnych vládcov. Sever krajiny sa nachádzal pod vládou šľachtica Mustafa pašu z dynastie Bušatliov (paša skadarský, 1756 – 1831). Do južného Albánska a priľahlých regiónov rozšíril svoju moc Ali paša z Tepeleny (paša janinský, 1790 – 1822). Počas 20. a 30. rokov 19. storočia sa sultánskemu režimu podarilo zlikvidovať oba pašalíky. Moc osmanského impéria však začala postupne slabnúť až ku koncu 19. storočia.
Moderné dejiny
Prvé prejavy moderného nacionalizmu sa datujú do roku 1878, kedy vznikla hnutie tzv. Prizrenská liga. V tomto období došlo k národnému obrodeniu albánskej reči a kultúry. Miestni vlastenci žiadali vnútornú autonómiu Albánska, čím chceli zabrániť jeho rozdeleniu medzi susedné štáty. Túžba po nezávislosti sa prejavila nielen u Albáncov, čo viedlo k prvej balkánskej vojne, kedy sa proti Osmanskej ríši postavili armády Srbov, Grékov a Bulharov. S úpadkom osmanského panstva bola 28. novembra 1912 vyhlásená nezávislosť Albánska. Počas 1. svetovej vojny bolo územie Albánska striedavo okupované vojskami Rakúska-Uhorska, Francúzska a Grécka. Gréci striedavo ovládali južné Albánsko, tzv. Severný Epirus, pretože tu grécke obyvateľstvo tvorilo až 90%.
Po vojne bola snaha víťazných mocností (Británie, Francúzska a Talianska) rozdeliť albánske územie medzi jeho susedov (Chorvátsko a Grécko). Tento návrh bol však americkým prezidentom Wilsonom vetovaný a tak bolo roku 1920 Albánsko prijaté do Spoločenstva národov. Na počiatku 20. rokov 20. storočia nastúpil k moci autokratický politik Ahmed Zogu, ktorý sa dal vymenovať za monarchu. V roku 1939 bolo Albánsko bez odporu napadnuté a okupované fašistickým Talianskom. Kráľ Viktor Emanuel bol vymenovaný za albánskeho kráľa.
Po začiatku 2. svetovej vojny potom, čo nacistické Nemecko spolu s Talianskom okupovali Juhosláviu a Grécko, boli regióny Kosova a Kamerie pripojené k Albánsku. Preto Albánci podporovali Mussoliniho Taliansko, boli na úkor susedov spojení v bábkovom kráľovstve Viktora Emanuela. Po kapitulácii Talianska sa hromadne pripojili na stranu komunistov v čele s Enverom Hodžom. Tento stav trval až do konca roku 1944, kedy sa Nemci z oblasti stiahli a hranice sa vrátili do pôvodného stavu.
Komunistický režim
vľavo|náhľad|Komunistický diktátor [[Enver Hoxha|Enver Hodža bol jedným z najdlhšie vládnucich vodcov svojej doby]] náhľad|220x220bod|Vlajka Albánskej ľudovej republiky, neskôr Albánskej ľudovej socialistickej republiky. náhľad|260x260bod|Znak Albánskej ľudovej republiky, neskôr Albánskej ľudovej socialistickej republiky. Po druhej svetovej vojne sa k moci (za výdatnej pomoci z Juhoslávie) dostali komunisti. Albánsko nastúpilo na cestu budovania socializmu. Vedúcu pozíciu získala Albánska strana práce a komunistický diktátor Enver Hodža, ktorému sa podarilo vybudovať kult osobnosti. Došlo k znárodneniu priemyslu, industrializácii a kolektivizácii poľnohospodárstva. Hospodársky systém zakazoval súkromné vlastníctvo, a preto zaviedol štátny monopol. Ľudový štát pristúpil k centrálnemu riadeniu a plánovaniu národného hospodárstva. Rozvinul sa tiež zápas o odstránenie negramotnosti a zvýšenie kultúrnej i civilizačnej úrovne obyvateľstva. Ekonomická pomoc zahraničia napomáhala odstrániť vojenské škody v albánskom štáte.
Albánska politika a ekonomika sa stala závislou na pomoci Sovietskeho zväzu. Hodžovi však politický vývoj európskych socialistických krajín nevyhovoval a po určitých politických roztržkách so ZSSR boli pretrhnuté všetky putá s touto krajinou a politická orientácia bola roku 1961 prevedená na komunistickú Čínu. Tento stav trval až do roku 1978, kedy Čína zastavila všetku spoluprácu s Albánskom. V roku 1967 albánska vláda zakázala praktizovanie náboženstva a prehlásila ateizmus ako štátnu doktrínu. Albánsko sa oficiálne stalo prvým ateistickým štátom na svete.