cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dóm svätej Alžbety
Dóm v živote mesta a arcidiecézy dnes
Po erigovaní Košickej diecézy v roku 1804 sa dóm stal katedrálou a v roku 1995 sa po vyhlásení východnej provincie stal aj metropolitným chrámom. Dóm svätej Alžbety je hlavným chrámom Košickej rímskokatolíckej arcidiecézy a farským kostolom Farnosti svätej Alžbety v Košiciach. Konajú sa tu tri celodiecézne slávnosti: Zelený štvrtok, sviatok svätého Ondrejapatróna arcidiecézy a sviatok Troch košických mučeníkov, ktorých relikvie sú uložené v rovnomennom oltári Dómu. Špeciálne sa slávia relikvie svätej Alžbetypatrónky katedrály v deň jej smrti (17. november). Ostatky patrónky sú uložené v barokovom relikviári chrámového pokladu. V bežný deň sa v katedrále konajú tri omše len v slovenskom jazyku. V nedeľu sa slúži sedem omší, z toho jedna v latinčine a jedna v maďarčine. Liturgické slávnosti sú sprevádzané Zborom svätej Cecílie, ktorý pri Dóme pôsobí. Štátna verejnoprávna televízia pravidelne vysiela slávnostnú vianočnú omšu z košickej katedrály. Dóm je miestom usporiadania občasných koncertov Štátnej filharmónie Košice a v septembri na jeseň Medzinárodného organového festivalu Ivana Sokola. náhľad|vľavo|100px|Vstup do krypty Dóm je voľne prístupný verejnosti. S postupujúcou rekonštrukciou sa sprístupnili turisticky veľmi atraktívne priestory chrámu. Návštevníci môžu za poplatok navštíviť tieto objekty: Dóm svätej Alžbety je hlavnou dominantou mesta. Obyvatelia si svoj „Kostol“, ako ho bežne nazývajú, zvolili za najväčší div Košíc. Jeho patrónka, svätá Alžbeta, zase získala prvenstvo v ankete Naj Košičan/ka.
Vendenesse-sur-Arroux
Vendenesse-sur-Arroux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bertha Benzová
Bertha Benzová rodená Cäcilie Bertha Ringer (* 3. máj 1849, Pforzheim, Nemecko – † 5. máj 1944, Ladenburg) bola manželka Karla Benza. Bola prvou ženou-vodičkou automobilu vôbec a tiež prvým človekom, ktorý uskutočnil diaľkovú jazdu v automobile. Vďaka jej prínosu a podpore manžela v jeho činnosti a propagácii jeho práce je považovaná za priekopníčku automobilizmu.
Život
náhľad|left|Karl Benz a Bertha Benzová s [[Benz Patent-Motorwagen|Benzovým patentovaným motorovým vozidlom]] thumb|Benz Patent-Motorwagen Nr. 3 (1888) thumb|„Prvá čerpacia stanica sveta“ - mestská lekáreň vo Wieslochu, v popredí plastika na počesť Berthy Benzovej Bertha Benzová sa narodila v roku 1849 v Pforzheime ako dcéra tesárskeho majstra Karla Friedricha Ringera. Vo veku 23 rokov sa 20. júna 1872 v Ladenburgu vydala za Karla Benza. Svojmu mužovi poskytovala v jeho úsilí značnú oporu a to nielen psychologickú. Ešte pred svadbou pomohla Benzovi z finančných ťažkostí. Vložila do jeho firmy svoje predčasne vyplatené veno, pomocou ktorého mohol Benz splatiť dlhy a vyplatiť spoločníka Augusta Rittera, ktorý ťažkosti spôsobil, a firmu tak zachránila pred bankrotom. Vyplatenie spoločníka umožnilo manželom Benzovým získať samostatnosť v rozhodovaní o ďalšom vývoji ich podniku. Neskôr, potom ako o Benzove patentované motorové vozidlo pri krátkych skúšobných jazdách (takmer stále ukončených poruchou) nebol očakávaný záujem prizerajúcich sa a potencionálnych zákazníkov, rozhodla sa podporiť manžela veľmi účinným spôsobom. 5. augusta 1888 bez vedomia svojho muža podnikla so synmi – štrnásťročným Richardom a pätnásťročným Eugenom v Benzovej trojkolke 106 km dlhú jazdu z Mannheimu do rodného Pforzheimu. Z Mannheimu odchádzala za svitania a cez Bad Schönborn a jeho časť Mingolsheim a Neulingen-Bauschlott došla k večeru do Pforzheimu. Medzitým, aby upokojila manžela, poslala mu telegram o úspešnej ceste. Hoci bola primárnym cieľom jazdy návšteva jej matky v Pforzheime, Bertha, ktorá o ovládaní automobilu na rozdiel od svojich synov nič nevedela, chcela tiež svojmu mužovi ukázať, aká dôležitá je verejná prezentácia vynálezu pre jeho komerčný úspech. Verejné predstavenie vozidla a marketing totiž Benz ako typický vynálezca podceňoval.
Cestou musela Bertha Benzová riešiť mnoho technických a iných problémov. Napríklad keďže v tom čase sa nedal kúpiť benzín (Ligroin) inde, než v lekárni, keď pani Benzovej došlo palivo, stala sa mestská lekáreň vo Wieslochu pri Heidelbergu vlastne prvou „čerpacou stanicou“ na svete. Rovnako aj karburátor sa palivom často zanášal a upchával a bolo nutné ho čistiť, na čo Bertha používala dlhú a úzku sponu do vlasov. Bolo potrebné aj veľmi často dolievať vodu do odparovacieho, teda stratového chladiaceho systému, bezstratový systém vymyslel až o dvanásť rokov neskôr Wilhelm Maybach.
Táto prvá diaľková cesta priniesla záujem prizerajúcich sa, aj miestnych novín, rozptýlila tiež pochybnosti o spoľahlivosti a bezpečnosti „automobilov“ a položila tak základ budúcemu úspechu firmy. Prispela aj k mnohým technickým zdokonaleniam Benzovho vozidla, napríklad aj k pridaniu ďalšieho prevodu pre ľahšie zdolanie väčších stúpaní, ktorý v pôvodnom type chýbal a vozidlo tak bolo potrebné niekedy do prudšieho kopca tlačiť. Bertha Benzová sa do Mannheimu vrátila nasledujúci deň.
Bertha Benzová zomrela vo vysokom veku 95 rokov v Ladenburgu, meste v ktorom sídlila prvá dielňa Karla Benza.
Írsko (rozlišovacia stránka)
Írsko môže byť:
Tübingen (vládny obvod)
Tübingen (po nemecky: Regierungsbezirk Tübingen) je jeden zo štyroch vládnych obvodov (Regierungsbezirk) na juhovýchode spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko v Nemecku.
Vládny obvod Tübingen sa skladá z troch regionálnych zväzov (Regionalverband): Neckar-Alb, Bodensee-Oberschwaben a Donau-Iller.
Obyvateľstvo
Vývoj počtu obyvateľov vo vládnom obvode Tübingen od roku 1973:
Externé odkazy
Oficiálna stránka vládnych obvodov Bádenska-Württemberska
Drahany
Drahany sú mestečko v Česku v okrese Prostějov v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 535 obyvateľov, z toho 280 mužov a 255 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 39,6 roka, ženy 42,9 roka).
Martin Mikulič
Martin Mikulič (* 14. marec 1985, Bratislava) je slovenský futbalista. Je odchovancom klubu FC Artmedia Petržalka, v súčasnosti pôsobí ako tréner v Bruck an der Leitha.
Craonnelle
Craonnelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Basketbal na Letných olympijských hrách 1960
Basketbal na Letných olympijských hrách 1960 bol basketbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1960. Konal sa v Ríme, v Taliansku v dňoch od 26. augusta10. septembra 1960, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja boli 3 družstvá: Juhoslávia, Portoriko a Španielsko. Basketbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1936 a toto bolo jeho 5. vydanie. Zápasy sa hrali v arénach Palazzo dello Sport s kapacitou pre 15 000 a Palazzetto dello Sport s kapacitou pre 3 500 divákov.
Craonnelle
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Basketbal na Letných olympijských hrách 1960
Olympijský titul získalo piatykrát v rade družstvo 🇺🇸, ktoré sa vo finálove skupine umiestnilo pred a 🇧🇷.
Kvalifikácia
Pozn: Odstúpené Čile nahradilo Japonsko.
Craonnelle
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dřevnovice
Dřevnovice je obec v Česku v okrese Prostějov v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 477 obyvateľov, z toho 238 mužov a 239 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,2 roka (muži 35,6 roka, ženy 38,9 roka).
Basketbal na Letných olympijských hrách 1960
Skupina G
Pozn: Bulharsko nenastúpilo na zápasy skupiny G.
Poissonova konštanta (termodynamika)
Poissonova konštanta (iné názvy: Poissonovo číslo, pomer hmotnostných (resp. merných) tepelných kapacít, pomer tepelných kapacít) je podiel hmotnostnej tepelnej kapacity pri stálom tlaku a hmotnostnej tepelnej kapacity pri stálom objeme. Označuje sa \kappa, alebo k, alebo \gamma (v anglickej literatúre):
Pre ideálne plyny je zhodná s veličinou nazývanou izoentropický exponent (=adiabatický exponent).
Veličina má význam v termodynamike stlačiteľných tekutín, kde sa objavuje najmä v rovniciach súvisiacich s adiabatickým dejom. Vystupuje napríklad vo vzťahu pre rýchlosť zvuku v plynoch.
Pôvod názvu
Názov konštanty bol odvodený z toho, že vystupuje ako exponent v tzv. Poissonovom zákone platnom pre adiabatický dej ideálneho plynu.
Hodnota
Hodnota tejto konštanty závisí od toho ako, sa jednotlivé pohyby molekuly podieľajú na jej energii. Preto je závislá od počtu stupňov voľnosti, a ďalších veličín je však vždy väčšia ako 1.
Pre ideálny plyn
Poissonova konštanta ideálneho plynu závisí len od stupňov voľnosti f molekúl plynu podľa vzťahu: Pre jednoatómový plyn sú možné pohyby pozdĺž troch nezávislých súradnicových osí, t. j. má 3 stupne voľnosti: Pre dvojatómový plyn sú možné pohyby pozdĺž troch nezávislých súradnicových osí a rotácie okolo dvoch osí (okrem osi prechádzajúcej stredom spojených atómov), t. j. má 5 stupňov voľnosti: Pre trojatómový plyn sú možné pohyby pozdĺž troch nezávislých súradnicových osí a rotácie okolo troch osí, t. j. má 6 stupňov voľnosti:
Pre reálny plyn
Pri reálnych plynoch je zhoda s hodnotou vypočítanou pre ideálny plyn dobrá iba pre jednoatómové plyny. Pre dvoj- a viacatómové molekuly sa prejavuje vplyv tvaru molekuly, veľkosti (hmotnosti) atómov a termodynamickej teploty. S klesajúcou teplotou hodnota konštanty rastie. V tabuľke sú uvedené experimentálne zistené hodnoty pre niektoré plyny.
Jan Evangelista Purkyně
Jan Evangelista Purkyně (* 18. december 1787, Libochovice – † 28. júl 1869, Praha) bol významný český fyziológ, lekár a entomológ. Je jedným zo zakladateľov cytológie vďaka svojmu objavu zloženia živočíšnych buniek s jadrami.
Život
Jeho otec bol správcom libochovického šľachtického panstva. Keď mal Jan Evangelista šesť rokov, otec zomrel. V jedenástich rokoch odišiel za vzdelaním k piaristom. V dvadsiatich však z rádu odišiel. Živil sa ako vychovávateľ v urodzených rodinách a jeden zo zamestnávateľov ho usmernil k lekárstvu. Už v prvom ročníku štúdia v Prahe mu vo Viedni vyšla prvá báseň Orážení obrazu bez konce. Doktorskú prácu O zření v ohledu subjektivním obhájil roku 1818 a stal sa asistentom na pražskej lekárskej fakulte.
Pre vlastenecké názory sa ale márne uchádzal o profesúru. Až na príhovor vplyvného Goetheho, ktorý tiež študoval proces videnia, získal profesúru mimo Rakúska v pruskom Vratislave (Breslau, dnes Wrocław).
Tam roku 1832 získal výkonný mikroskop. Svoj najvýznamnejší objav prezentoval Purkyně na zjazde nemeckých prírodovedcov a lekárov v pražskom Karoline v roku 1837, kde medzi prvými na svete prisúdil bunkám základný význam pre život.
Vo Wrocławe mu zomreli manželka a obe dcéry na choleru, zostali mu dvaja synovia. Známym maliarom sa stal Karel Purkyně. Jan Evangelista tu odvádzal tvrdú bádateľskú prácu, ktorá z neho robí zrejme najfrekventovanejšieho eponyma českej vedy: Purkyňove vlákna v srdci, Purkyňove bunky v mozočku a rad ďalších po ňom nazvaných útvarov a javov.
Roku 1850 sa Purkyně vrátil na pražskú lekársku fakultu. Založil fyziologický ústav, avšak nad výskumom už prevládala činnosť organizačná a buditeľská. Stal sa členom londýnskej Kráľovskej spoločnosti, viedenskej a parížskej akadémie vied, poslancom zemského snemu, nositeľom Leopoldovho rytierskeho rádu.
V roku 1853 založil známy prírodovedecký časopis Živa.
Zomrel koncom júla 1869. Pochovaný je na vyšehradskom cintoríne.
Odkaz v spoločnosti
Po Janovi Purkyně bola pomenovaná Universita Jana Evangelisty Purkyně v Brne medzi rokmi 1960 až 1990. V súčasnosti jeho meno nesie Univerzita Jana Evangelisty Purkyně v Ústí nad Labem. Významnou súčasťou 1. lekárskej fakulty UKv Prahe je tiež Purkyňov ústav.
Saint-Cyr-du-Doret
Saint-Cyr-du-Doret je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Tarhoňa
náhľad|Tarhoňa náhľad|Strojom vyrobená tarhoňa
Saint-Cyr-du-Doret
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Tarhoňa
Tarhoňa (z maď. tarhonya) je cestovina pripravená z hladkej múky a vajec, ktoré sa po zamiesení strúha alebo krája nadrobno a nechá vyschnúť. Suché kúsky majú veľkosť a tvar zrniek ryže alebo obilia. Podáva sa ako príloha k mäsitým jedlám.
Názov tarhoňa pochádza pôvodne z tureckého názvu tarhana pre sušenú fermentovanú zmes múky, jogurtu a zeleniny.
Saint-Cyr-du-Doret
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ľudová platforma
náhľad|[[Ján Figeľ, predseda Kresťanskodemokratického hnutia (20092016), z ktorého iniciatívy vznikla Ľudová platforma]] Ľudová platforma bolo voľné zoskupenie slovenských stredopravicových politických strán tvorené Kresťanskodemokratickým hnutím (KDH), Slovenskou demokratickou a kresťanskou úniou – Demokratickou stranou (SDKÚ-DS) a stranou MOST – HÍD, ktoré vzniklo 17. novembra 2012. Jej založenie iniciovalo KDH v júni 2012, navrhujúc užšiu spoluprácu medzi stranami patriacimi do Európskej ľudovej strany (MOST – HÍD sa v tom čase o členstvo uchádzal). Jej zakladajúci členovia tento akt deklarovali ako vytvorenie stredopravej alternatívy voči ľavicovej koaličnej strane SMER – sociálna demokracia (SMER-SD). Platforma definitívne zanikla 18. marca 2014 vystúpením strany MOST – HÍD.
Predseda SDKÚ-DS Pavol Frešo spätne skritizoval nedodržanie záväzkov zo strany ostatných dvoch strán platformy, keďže MOST – HÍD aj KDH vytvorili volebné koalície so Smerom vo voľbách do orgánov samosprávnych krajov v roku 2013. Predseda strany Most-Híd Béla Bugár označil za ďalšiu príčinu nefunkčnosti zoskupenia zdĺhavé rokovania o spoločnom kandidátovi na prezidenta a následný neúspech nimi nominovaného kandidáta Pavla Hrušovského, ktorý sa v prvom kole prezidentských volieb v roku 2014 umiestnil na šiestom mieste s podielom platných hlasov 3,3 %, zatiaľ čo Robert Fico (SMER-SD) a Andrej Kiska (NEKA) získali 28,0 a 24,0 %.
Podľa politológa Michala Horského Ľudová platforma stroskotala na neschopnosti lídrov strán spolupracovať, ilustrovanej už vyššie zmieňovanými župnými a prezidentskými voľbami, pričom sa prílišne ideovo zamerala na vymedzenie sa proti SMERu-SD namiesto predkladania vlastných politických návrhov, nedokázala sa jasne vymedziť voči liberálnej Slobode a Solidarite Richarda Sulíka, ktorý spôsobil pád vlády Ivety Radičovej, ako aj voči poslaneckému zoskupeniu okolo Igora Matoviča. Politológ Tomáš Koziak označil platformu za prakticky už od počiatku „mŕtvy projekt“.
Saint-Cyr-du-Doret
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mars Astrobiology Explorer-Cacher
Mars Astrobiology Explorer-cacher (Max-c) je koncept NASA, misia vozidla na Marse, ktoré má byť vypustené v roku 2018 spoločne s európskym vozidlom ExoMars.
Vozidlo bude poháňané solárnymi panelmi s maximálnou hmotnosťou 50 kg a bude založené na komponentoch vozidla Mars Science Laboratory. Max-c vykoná na mieste astrobiologické meranie, zmeria možnosti obývateľnosti rôznych prostredí na Marse a pozbiera vzorky pre možný návrat na Zem budúcich misií.
Ciele misie
Hlavná úloha je hľadať v mieste, kde je veľký potenciál pre uchovanie fyzických a chemických dôkazov života na Marse, zistiť či v minulosti boli podmienky pre život na Marse, charakterizovať potenciál zachovania biologických stôp.
Primárnou vedeckou úlohou je pristáť na mieste s veľkým potenciálom obývateľnosti, a s veľkým potenciálom fyzických a chemických dôkazov života na Marse:
Vlastnosti vozidla
Mars Astrobiology Explorer-Cacher bude mať podobný dizajn ako má Mars Science Laboratory, aby sa znížila cena a možnosť neúspechu. Toto solárnymi panelmi poháňané vozidlo bude musieť mať dosah viac ako 10 km a životnosť aspoň jeden pozemský rok. Hmotnosť, okolo 65 kg, bude väčšia ako Mars Exploration Rover a menšia ako Mars Science Laboratory alebo ExoMars.
Pristátie
Max-c pristane v januári 2019 v severnej hemisfére Marsu v zime.
Dafné
right|thumb|230px|[[Carlo Maratti, Apolón prenasleduje Dafné, 1681, olej na plátne, Kráľovské múzeá výtvarných umení, Brusel]] Dafné alebo Dafna alebo zastarano Dafne (Dafné, ) bola dcéra riečneho boha Péneia, jedna z najkrajších nýmf.
Svojou krásou učarovala každému a zaľúbil sa do nej aj boh svetla a slnka Apolón. Napriek tomu, že bol mladý a príťažlivý, Dafné jeho dvorenie neopätovala. Spôsobil to šíp zo zlatého luku boha lásky Erosa. Ten sa chcel Apolónovi pomstiť za to, že sa z jeho luku vysmieval tvrdiac, že je lepší strelec ako on. Pretože Eros mal moc svojimi šípmi lásku roznecovať ale aj hubiť, vystrelil z luku na Apolóna šíp, ktorý vzbudzoval lásku a nymfu Dafné postrelil šípom, ktorý lásku zabíjal.
Dafné Apolónovi neustále unikala a priala si radšej smrť ako by sa mala stať jeho milenkou. Vidiac, že jeho túžobným chúťkam neunikne, požiadala otca aby jej pomohol. Priala si zmeniť podobu, kedy by sa jej krása premenila na niečo nepríťažlivé. Otec jej prianiu vyhovel a pri najbližšej príležitosti, keď Apolón Dafné opäť prenasledoval a zdalo sa, že ju už-už chytí, zmenil ju na vavrínový strom: jej hladkú kožu pokryl zvráskavenou kôrou, ruky jej premenil na konáre a vlasy na listy.
Vavrínový strom, z ktorého si Apolón potom uvil veniec na hlavu, bol v antickom svete považovaný za posvätnú rastlinu. Vencami z jeho listov sa ozdobovali olympijskí víťazi, rovnako ako sa nimi v starovekom Ríme dekorovali cisári či vojvodcovia, vracajúci sa z víťazných bojov.
Tragický príbeh Dafné sa stal často námetom umeleckého spracovania; pozoruhodne sa však častejšie objavuje v novodobom umení. Z antiky sa zrejme najslávnejšie spracovanie objavilo u básnika Ovidia v epickej skladbe Metamorfózy. Okrem toho z tohto obdobia pochádza pozoruhodná mozaika Apolón a Dafné z 3. stor. po Kr., umiestnená v Archeologickom múzeu v Solúne.
Zo starokresťanských čias pochádza kláštor Dafni neďaleko Atén, postavený v 5. – 6. storočí na mieste niekdajšieho Apolónovho chrámu, ktorý padol v roku 395 za obeť nariadeniu vydaného cisárom Thedosiom I. o ničení pohanských kultov. Tento chrám vznikol na mieste, kde vraj došlo k zázračnej premene nymfy Dafné. Dnešný kláštor je pozoruhodný mozaikovou výzdobou z 11. storočia vytvorenou v byzantskom štýle.
left|thumb|190px|Apolón a Dafné, 1622 - 1625, mramor, [[Galleria Borghese, Rím]]Z novodobých čias je zrejme najznámejším výtvarným spracovaním Berniniho súsošie Apolón a Dafné, vytvorené v rokoch 1622 – 1625 a umiestnené v rímskej galérii Borghese. Umelec týmto dielom zanechal divákom takmer živý obraz, divadelný výjav zachytávajúci okamih premenenia krásnej ženy na nevzhľadný strom.
Okrem výtvarného umenia motív Dafné nachádzame aj v hudbe; historicky prvá opera z roku 1597 od skladateľa Jacopa Periho nesie názov Dafné. Okrem viacerých ďalších hudobných spracovaní je známa Straussova opera Dafné z roku 1937.
Rassvet
thumb|Umiestnenie MIM-1 (na obrázku MRM-1) na ruskom orbitálnom segmente ISS Rassvet, konštrukčné označenie MIM-1 (Malý výskumný modul-1, ), je jedným z modulov ruského segmentu Medzinárodnej vesmírnej stanice (ISS). Je druhým z troch príspevkov Ruska do výskumného programu stanice ISS. Aj napriek veľkej podobe v pomenovaní s blokom MRM-2 sa mu tento tvarovo, ani veľkostne vôbec nepodobá. U MRM-2 sa skôr vychádzalo z tvaru modulu Pirs, avšak MRM-1 je vyrobený na základe úplne nových projektov a preto je tvarovo veľmi odlišný. Modul obsahuje dva čelné stykové uzly, jedným z ktorých bol pripojený k spodnému stykovému portu modulu Zarja a druhý slúži na prijímanie ruských lodí Sojuz alebo Progress. Modul vyniesol americký raketoplán Atlantis pri misii STS-132 v máji 2010.
Jan Štolba
Jan Štolba (* 1957, Praha) je český spisovateľ a hudobník. Narodil sa v Prahe, bol členom niekoľkých hudobných súborov - Originálního pražského synkopického orchestra, kapely Krásné nové stroje, Jazzfonického orchestra, Quel Jazz, dua s Alanem Vitoušem, Vlasta Třešňák Bandu a ďalších. Od 90. rokov 20. storočia píše fejtóny, literárne a filmové recenzie.
Literárna tvorba
V samizdatovej Edícii Petlice vydal cestovný Deník pro Marcelu Šternovou (1986), v Kolářovej pařížskej Edici K prvú zbierku Čistá vrána (1987). V polovici 90. rokov začal publikovať oficiálne, vydal prózy Provazochodcův sen (1995) a Město za (1997), zbierky básní Bez hnutí křídel (1996), Nic nemít (2001), Den disk (2002), Hřebeny (2007). Svoje literárne eseje a kritiky zhrnul vo výbere ''Nedopadající džbán. Úvahy o básnících a poezii'' (2006).
Ostrý Kameň
Ostrý Kameň je hradná zrúcanina vo výške pri obci Buková v okrese Trnava na strmom ostrohu Zárub, najvyššieho vrchu Malých Karpát. Leží v národnej prírodnej rezervácii Záruby. Bol to pohraničný hrad postavený na ochranu Českej cesty v 13. storočí. Po poškodení za Rákociho povstania sa hrad zmenil na ruiny.
Dejiny
Hrad Ostrý Kameň postavili v 13. storočí a v listinách sa prvý raz spomína roku 1273. Ako jeden z pohraničných hradov, strážiacich západné hranice Uhorska, mal aj špeciálnu úlohu chrániť diaľkovú obchodnú cestu, vedúcu z Budína cez západné Slovensko týmto priesmykom do českých krajín, ktorá je všeobecne známa ako tzv. česká cesta. Jeho meno je zrejme odvodené od tvaru skaly, na ktorej je postavený. Spočiatku bol kráľovským majetkom, no už v roku 1366 daroval kráľ hrad Mikulášovi zo Seče, čím sa dostal do súkromnej držby uhorských feudálnych rodín. Koncom 14. storočia naň dostal donáciu od kráľa Žigmunda známy vojvoda Stibor. Načas patril Kegelevičovcom, Thurzovcom, Forgáčovcom a od 15. storočia aj grófom zo Svätého Jura a Pezinka. V 16. storočí patril Czoborovcom spolu i s feudálnym panstvom, ktoré k nemu prislúchalo, ale od roku 1554 vlastnili štvrtinové podiely hradu Bakičovci a Révaiovci. V roku 1704 sa v okolí hradu odohrala veľká kurucká bitka, pri ktorej bol pravdepodobne poškodený aj hrad. Česká cesta v tom čase viedla už cez Bratislavu a hrad stratil svoju funkciu. Koncom 18. storočia získali hrad i panstvo do dedičnej držby Pálffyovci, ktorí preniesli sídlo panstva z hradu do mestečka Moravský Svätý Ján. Od toho času hrad pustol a zostali z neho len zrúcaniny.
Súčasný stav
Hradná ruina je kompozične pevne spätá s vápencovým podložím, kamenné murivá a zvyšky niekdajších múrov palácov, hospodárskych stavieb a bášt vyrastajú z členitého podložia. Budovy sa však značne rozpadávajú a ich mohutnosť zaniká v hustom lesnom poraste. Renesančná zdvojená konzola, kľúčová strieľňa a bočné ostenie sú jedny z mála zachovaných architektonických článkov. Hrad by mohol byť malebnou dominantou v širokej, kopcami lemovanej krajine, potreboval by sa však zbaviť časti zelene.
Iné projekty
.
Milan Staš
Klubový hokej
S hokejom začínal v Prešove medzi seniormi v sezóne 1979/1980. V nasledujúcej sezóne prestúpil do HC Košice, kde s výnimkou dvoch sezón, ktoré počas vojenskej služby absolvoval v Dukle Trenčín, pôsobil až do sezóny 1989/90. Od sezóny 1990/91 hrával každú sezónu v inom klube: postupne v Partizane Belehrad, francúzskom HC Mégeve, maďarskom HC Miskolc, opäť vo Francúzsku v HC St. Gérvais, rakúsku extraligu v Zeltwegu, nemeckú druhú ligu za EHC Pfronten, opäť v Maďarsku za FTC Budapešť, aby sa v sezóne 1997/98 vrátil do slovenského Trebišova, kde ukončil aktívnu hráčsku kariéru. Je dvojnásobným majstrom Česko-Slovenska a účastníkom Majstrovstiev sveta.
Reprezentácia
Na najvyššej úrovni reprezentoval od 28. februára do 25. apríla 1986 v 14. zápasoch, v ktorých strelil 1. gól. Zúčastnil sa Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 1986 v Moskve, kde Česko-Slovensko skončilo na 5. mieste.
Trénerská činnosť
Po ukončení hráčskej kariéry trénoval ešte v sezóne 1997/98 HK Trebišov ako asistent trénera. V nasledujúcej sezóne pôsobil ako tréner FTC Budapešť. V rokoch 1999-2001 bol asistentom Jána Selveka pri A-tíme HC Košice. V rokoch 2001-2005 bol trénerom juniorov toho istého klubu. Na jednu sezónu 2005/06 si opäť vyskúšal pozíciu asistenta A-tímu HC Košice, v ďalších dvoch sezónach bol hlavným trénerom dorastu. Od sezóny 2008/09 sa stal hlavným trénerom HC ’05 Banská Bystrica, s ktorou sa mu podarilo získať bronz v sezóne 2010/11. Od sezóny 2012/2013 sa stal trénerom poľského klubu KH Sanok, ale v priebehu sezóny prijal ponuku HC Košice pôsobiť ako hlavný tréner a získal striebornú medailu. Od novembra 2013 sa stal trénerom Trenčína. V sezóne 2014/2015 vedie prvoligový klub HK Dukla Michalovce. Popri klubovej trénerskej kariére viedol aj mládežnícke reprezentačné tímy. V sezóne 2004/05 bol asistentom trénera SR 17 o rok neskôr SR 18. O sezónu neskôr trénoval SR 16 ako hlavný tréner, rovnako ako ďalšiu sezónu SR 17. V sezóne 2007/08 bol asistentom trénera reprezentácie do 18 rokov.
Alžbeta z Yorku
Alžbeta z Yorku (* 11. február 1466, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 11. február 1503) bola anglická kráľovná ako manželka Henricha VII., za ktorého sa vydala v roku 1486. Vo svojom období bola považovaná za jednu z najkrajších žien.
Detstvo
Alžbeta sa narodila wo Westminsteri ako najstaršie dieťa Eduarda IV. a jeho manželky Alžbety Woodvillovej, pre ktorú to bolo druhé manželstvo – prvým manželom bol Ján Grey, s ktorým mala dvoch synov – Thomasa Greya a Richarda Greya.
Alžbetinými mladšími súrodencami boli Mária z Yorku (zomrela vo veku 14 rokov), Cecília z Yorku, Eduard V., anglický kráľ, Margaret z Yorku (zomrela v ôsmich mesiacoch), Richard zo Shrewsbury, prvý vojvoda z Yorku, Anna z Yorku, George Plantagenet, bedfordský vojvoda (zomrel vo veku dvoch rokov), Katarína z Yorku a Bridget z Yorku.
Zásnuby
Ako päťročná bola chvíľu zasnúbená s Georgom Nevillom, synom Johna Nevilla, grófom z Northumberlandu, ktorý bol stúpencom Eduarda IV. Zásnuby sa však zrušili, pretože John Neville sa po čase pridal ku kráľovým odporcom. V roku 1475 Alžbetu ponúkli ako nevestu pre Karola, francúzskeho dauphina. Zásnuby sa však neuskutočnili, pretože Karolov otec, Ľudovít XI., ju ako nevestu odmietol.
V roku 1477, keď mala 11 rokov, získala spolu so svojou matkou a tetou z otcovej strany, Alžbetou z Yorku, vojvodkyňou zo Suffolku, titul Lady z Garteru.
Obdobie po smrti Alžbetinho otca
V roku 1483 zomrel Eduard IV. a Alžbetinin mladší brat, Eduard V., sa stal kráľom. Keďže mal len trinásť rokov, tak Alžbetin strýko, otcov brat, Richard, vtedy gloucesterský vojvoda, sa stal regentom a ochrancom mladého kráľa. Richard zadržal Eduarda V. na jeho ceste z Ludlowa, kde žil ako waleský princ, do Londýna, kde mal byť korunovaný. Umiestnil ho do londýnskeho Toweru, údajne kvôli jeho ochrane. Alžbeta Woodvillová potom utiekla spolu so svojím mladším synom Richardom a dcérami do útočiska vo Westminster Abbey. Richard však naliehal na Alžbetu, aby mohol zobrať do Toweru aj malého Richarda a tá napokon súhlasila. Malý kráľ Eduard V. však o tri mesiace zomrel. Po jeho smrti začal Richard podnikať kroky, ktorými izoloval svojich synovcov a netere od woodvillovských, teda matkiných, príbuzných.
O dva mesiace neskôr, 22. júna 1483, bolo manželstvo Eduarda IV. vyhlásené za neplatné. Ukázalo sa, že Eduard v čase manželstva s Alžbetou Woodvillovou už bol zasnúbený s Lady Eleanor Butlerovou. Týmto sa z ich spoločných detí stali ľavobočkovia (nemanželské deti) a tak nemali nárok na dedičstvo. Parlament vydal zákon Titulus Regius (Titulovanie kráľa, „The Title of the King“), ktorý podporil toto rozhodnutie, teda zákonne prehlásil deti Eduarda IV. za nemanželské a vyhlásil Richarda za právoplatného kráľa. Richard potom 6. júla 1483 nastúpil na trón ako Richard III. Eduard V. a jeho brat zmizli krátko po Richardovom menovaní za kráľa. Neskôr sa začali šíriť klebety, že boli obaja zavraždení.
Boj o kráľovský trón
Medzitým Richard III. plánoval, že Alžbetu ožení s bezvýznamným námorným dôstojníkom, synom Roberta Stillingtona. Tento dôstojník a zároveň aj nádejný ženích bol však zajatý Francúzmi pri pobreží Normandie a bol uväznený v Paríži, kde zomrel „o hlade a chudobe“.
V roku 1484, Alžbeta a jej rodina opustila Westminster Abbey a vrátila sa na kráľovský dvor Richarda III. Povrávalo sa, že Richard III., Alžbetin strýko, si ju chce zobrať za manželku. Jeho manželka, Anna Nevilleová, totiž zomierala a nemali žiadnych žijúcich potomkov. Richard však tieto povery poprel. Neexistujú žiadne presvedčivé dôkazy podporujúce Richardov zámer oženiť sa s Alžbetou, hoci sir George Buck neskôr tvrdil, že má list, ktorý tento zámer potvrdzuje.
7. augusta 1485 sa Henrich spolu s vojskom vylodil vo Walese a začal pochodovať smerom k Anglicku. 22. augusta 1485 sa odohrala Bitka pri Bosworthe, v ktorej sa stretli Alžbetin snúbenec a strýko. Napriek tomu, že Richard mal väčšiu armádu, bol porazený a zabitý v boji. Henrich mal po víťazstve právo na korunu, a tak sa z neho stal Henrich VII.
Kráľovská manželka
thumb|Alžbeta ako mladá kráľovná Henrich bol dedičom rodu Lancasterovcov, no tento šľachtický rod bol mladý a menej významný ako rod Yorkovcov, on však získal trón na základe svojho vojenského víťazstva. Hoci si bol vedomý a uznával potrebu svojho sobáša s Alžbetou kvôli zabezpečeniu stability trónu, upevnenia svojho postavenia na ňom, a oslabenia dedičských nárokov iných pozostalých členov z rodu Yorkovcov, nemal Henrich v úmysle deliť sa s niekým o moc. Chcel, aby bolo jasné, že on vládne ako kráľ – víťaz, teda ako jediný vládca, a nie ako Alžbetin manžel a tiež nemal v úmysle deliť sa s ňou o moc. Aby to bolo možné, tak okamžite zrušil zákon Titulus Regius, čím znovu zlegitimoval deti Eduarda IV. a uznal vládu Eduarda V., pretože nechcel, aby jeho manželka mala právo na trón ako dedička Eduarda IV. a rozhodol sa, že jeho korunovácia sa uskutoční 30. októbra 1485, teda ešte pred svadbou. Henrich však nedostal povolenie na svadbu od pápeža. Nakoniec parlament spísal petíciu v mene ľudu, ktorá uznávala jeho svätú prísahu a tak si Henrich mohol Alžbetu vziať. Spravil tak 18. januára 1486. Ich prvý syn Artur sa narodil 20. septembra 1486. Henrich korunoval Alžbetu ako kráľovnú – manželku 25. novembra 1487. Hoci Henrichov nárok na trón bol založený na vojenskom víťazstve, Alžbeta by mala byť právoplatná dedička trónu ako potomok Eduarda IV., keďže sa predpokladalo, že obaja jej bratia boli mŕtvi.
Manželstvo bolo nakoniec vydarené a obaja partneri, ako sa zdalo, sa mali navzájom v úcte. Alžbeta ako kráľovná nevyvíjala žiadnu politickú snahu a to kvôli jej rozhodnej svokre Lady Margaret Beaufortovej, ale bola láskavá, vľúdna a štedrá k svojim príbuzným a poddaným. Alžbeta milovala tanec, hudbu a hru v kocky. Chovala anglické chrty a podľa niektorých historických záznamov mala rada lukostreľbu a poľovačky.
Smrť
thumb|Alžbeta so svojím manželom Henrichom VII. 14. novembra 1501 bol Alžbetin najstarší syn Artur, ktorý mal za manželku španielsku infantku, Katarínu Aragónsku (dcéra Ferdinanda II. Aragónskeho a Izabely I. Kastílskej), spolu so svojou ženou poslaný na hrad Ludlow, čo bola tradičná rezidencia waleských princov. Artur o šesť mesiacov na to zomrel, pravdepodobne na infekčné ochorenie vírusového pôvodu, a Katarína, ktorej sa podarilo z tej istej choroby vyliečiť, sa stala vdovou. Táto udalosť veľmi zarmútila Henricha VII. a Alžbeta sa ho snažila utešiť, že jeho matka nemala viac detí a on bol jej jediným synom, ale že im Boh nechal ešte jedného pekného syna a dve krásne princezné, a že ešte sú obaja dosť mladí, aby mali ďalšie deti. Arturova smrť podnietila Alžbetu, aby ešte raz otehotnela, čím sa snažila posilniť dedičstvo. 2. februára 1503 porodila dievča, ktoré pomenovali Katarína, no dieťa zomrelo niekoľko hodín po pôrode.
Alžbeta dostala popôrodnú infekciu a zomrela 11. februára, v deň svojich tridsiatych siedmych narodenín. Jej manžel úprimne oplakával jej smrť. Na niekoľko dní odišiel na osamelé miesto a nikto k nemu nesmel ísť. Napriek tomu, že bol známy svojou šetrnosťou, jej vystrojil veľkolepý pohreb. Alžbeta je pochovaná vo Westminster Abbey v Dámskej kaplnke (Lady Chapel), ktorú jej dal Henrich postaviť.
Po Alžbetinej smrti
Henrich VII. sa po čase ešte zamýšľal oženiť s cieľom obnoviť spojenectvo so Španielskom – ako možné manželky vystupovali Jana Neapolská, kráľovná-vdova z Neapolska (neter Ferdinanda II. Aragónskeho), Jana Kastílska (dcéra Ferdinanda a Izabely) a Margaréta Habsburská (švagriná Jany Kastílskej a Kataríny Aragónskej). Nakoniec však zomrel ako vdovec v roku 1509. Pochovali ho k manželke Alžbete. Ich hrob je v súčasnosti možné nájsť pod ich obrazom v jeho kaplnke.
Ľukava
Ľukava (do 2010 aj Ľukva) je potok v západnej časti okresu Rimavská Sobota, je to pravostranný prítok Rimavy s dĺžkou 14,5 km. V okolí osady Mojša (do 2008 aj Majša) meandruje a na dolnom toku bola vybudovaná vodná nádrž Kurinec využívaná najmä na rekreačné účely.
Prameň: v Cerovej vrchovine, v podcelku Bučenská vrchovina, na severnom úpätí vrchu Dlhý vrch a vrchu Trojchotár  v nadmorskej výške
Smer toku: po osadu Antalova pustatina na severovýchod, odtiaľ viacmenej na východ
Geomorfologické celky: 1. Cerová vrchovina, podcelok Bučenská vrchovina, časť Blhovská vrchovina, 2. Juhoslovenská kotlina, podcelok Rimavská kotlina
Ústie: do Rimavy v oblasti Gemerských terás, na území obce Rimavské Janovce v nadmorskej výške okolo
Obce: osada Ľukava (do 2010 aj Ľukva), Opátik, Antalova pustatina, osada Mojša (do 2008 aj Majša), časti mesta Rimavská Sobota - Dúžava a Kurinec.
Pôvod názvu
Medzi odborníkmi toponymie nie je jednota o pôvode názvu a preto sa stretávame s viacerými výkladmi pôvodu názvu. Názov vodného toku Ľukava vznikol buď spojením slovného základu luk z praslovanského lǫkъ (vo význame ohyb, zákruta) a prípony názvov vodných tokov (hydroformantu) -ava (vo význame voda, potok, vodný tok), teda potok s charakteristickými oblúkmi, podobne ako iné názvy vodných tokov s touto príponou: Rudava, Bebrava, Hlinava, Výrava, alebo zo slovného koreňa lukav- v prídavnom mene lukavý (vo význame záludný, nestály, falošný, zákerný), teda potok nestály svojim priebehom, často sa vylievajúci zo svojho koryta; podobný pôvod názvu má i potok Lukavica (prítok Hrona) a potok Lukavica (prítok Šibskej vody) (v oboch prípadoch bol názov neskôr prenesený na obec Lukavica okres Zvolen i na obec Lukavica okres Bardejov). Podľa ďalšieho výkladu názov potoka Ľukava má pôvod v domácej prezývke Luka z osobného mena Lukáš. Mäkké ľ v názve Ľukava vo všetkých troch výkladoch pôvodu názvu je vplyvom miestneho nárečia.
Pomenovací akt prebehol v slovenskom jazykovom prostredí v podobe Lukava → Ľukava; po prisídlení maďarského obyvateľstva bol názov Ľukava podľa zákonitostí preberania cudzích slov do maďarčiny prevzatý a modifikovanný do podoby → Lyukva podobne ako Morava → Morva, Orava → Árva, Žitava → Zsitva, Jelšava → Jolsva; po opätovnom posune slovensko-maďarskej etnickej a jazykovej hranice bol tento názov späťprevzatý do slovenčiny v podobe Ľukva; názvoslovná autorita v roku 2010 revitalizáciou pôvodného názvu štandardizovala podobu Ľukava so zohľadnením nárečového ľ.
Verdun-sur-le-Doubs (obec)
Verdun-sur-le-Doubs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rupicapra
Rupicapra (po slovensky kamzík) je rod turovitých.
Systematika recentných taxónov
Rod Rupicapra: Systém s vyššie uvedenými 2 veľkými druhmi (t.j. kamzík vrchovský v širšom zmysle a kamzík stredozemný) platil ako bežný systém do roku 2011, odvtedy sa v literatúre paralelne vyskytujú dva systémy - buď naďalej systém s vyššie uvedenými 2 druhmi alebo po novom systém s vyššie uvedenými 6/7 druhmi (t.j. kamzík vrchovský v užšom zmysle, (?)kamzík balkánsky, kamzík rumunský, R. asiatica, kamzík pyrenejský, kamzík abruzský a kamzík kantaberský).
Ako vidno, ak sa (tak ako v minulosti) kamzík stredozemný zaradí pod kamzíka vrchovského (v širšom zmysle), tak sa rod Rupicapra stáva zhodným s druhom kamzík vrchovský (za predpokladu, že sa ignorujú prípadné vyhynuté druhy).
František Sahula
František Sahula (* 8. apríl 1963, Praha – v noci z 30. apríla na 1. mája 2008 ) bol český gitarista, spevák, skladateľ a textár. Pôsobil v skupine František Sahula & Synové výčepu, ale často hral aj so skupinou Tři sestry, ktorej bol opakovane členom.
Začiatkom mája 2008 bol František Sahula surovým spôsobom zavraždený. Páchatelia osemnásťročný Jiří Kulvejt a dvadsaťročný Jan Dvořáček boli v marci 2009 právoplatne odsúdení k päťnásťročnému nepodmienečnému trestu odňatia slobody.
Banka pre medzinárodné platby
Banka pre medzinárodné platby (Bank for International Settlements – BIS) je medzinárodná organizácia (banka) na podporu medzinárodnej menovej a finančnej spolupráce. Slúži ako banka pre centrálne banky. Bola založená Haagskou dohodu v roku 1930 v Bazileji ako zúčtovacie medzinárodné centrum na vyrovnanie vojnových náhrad platených povojnovým Nemeckom po 1. svetovej vojne. Ako zúčtovacie stredisko slúžila aj po druhej svetovej vojne. Neskôr sa vzhľadom na zmeny na finančných trhoch zmenila na metodické, teoretické a informačné centrum pre banky a hlavne pre bankový dohľad. BIS spolupracuje pri riešení medzinárodných menových a finančných problémov.
Externé odkazy
Banka pre medzinárodné zúčtovanie (BIS)
http://www.bis.org
Banka pre medzinárodné zúčtovanie (BIS) je medzinárodná finančná organizácia, ktorá predstavuje najvýznamnejšie centrum medzinárodnej spolupráce centrálnych bánk. Vďaka tomu sa BIS označuje aj ako "banka centrálnych bánk". V súčasnosti je členom BIS 55 centrálnych bánk.
BIS bola založená 17. mája 1930 a je najstaršou medzinárodnou finančnou organizáciou na svete. Jej názov bol odvodený od jej pôvodného účelu - v zmysle Zmluvy z Versailles administrovať všetky finančné operácie spojené s povojnovými reparáciami. Od svojho začiatku však bola miestom, kde sa začala oficiálna spolupráca bánk a finančných inštitúcií. Z dôvodu neutrality bol za hlavné sídlo BIS vybraný Bazilej vo Švajčiarsku, ku ktorému neskôr pribudli ďalšie dve reprezentatívne kancelárie v Hongkongu a v Mexiko City. Po druhej svetovej vojne bola BIS zverená "starostlivosť" o fungovanie bretton-woodského menového systému, ale aj riešenie ďalších závažných kríz, ktoré mali vplyv na svetový finančný vývoj. BIS poskytla núdzovú pomoc centrálnym bankám a finančným inštitúciám, ktorých meny a systémy sa ocitli v problémoch (1931-33 Nemecko a Rakúsko, 1968 Francúzsko,1966-68 Veľká Británia, 1982 Mexiko, 1998 Brazília). Na pôde BIS sa začala aj spolupráca európskych centrálnych bank na príprave a založení Európskeho menového systému a predchodca ECB - Európsky menový inštitút sídlil v BIS až do roku 1994, keď bol oficiálne presťahovaný do Frankfurtu.
Základné imanie BIS je denominované v SDR (Special Drawing Rights - Zvláštne práva čerpania) a predstavuje akciový kapitál upísaný výlučne členskými centrálnymi bankami. Orgány BIS
Rada riaditeľov (Board of Directors) má v súčasnosti 20 oficiálnych členov, z toho guvernéri centrálnych bánk Belgicka, Francúzska, Nemecka, Veľkej Británie, Talianska a predseda Rady guvernérov FED USA sú členmi ex officio. Podľa Stanov BIS môže byť v Rade riaditeľov najviac 9 členov volených z guvernérov ostatných členských centrálnych bánk. Rada zasadá najmenej 6-krát ročne a schvaľuje správy o administratívnej a finančnej činnosti banky.
Rada riaditeľov delegovala právo na prijímanie rozhodnutí o operatívnych činnostiach banky vrcholovému manažmentu banky, ktorý riadi generálny riaditeľ (General Manager). V roku 2008 bol za generálneho riaditeľa BIS zvolený p. Jaime Caruana, ktorý nastúpi do funkcie 1. apríla 2009. Vrcholový manažment banky pripravuje a prijíma rozhodnutia týkajúce sa obchodných činností a bankových operácií BIS, ako aj politiky banky v oblasti rozpočtu a personálneho obsadenia.
Valné zhromaždenie BIS (General meeting) sa koná vždy po skončení finančného roka BIS (končí sa 31. marca), schvaľuje výročnú správu BIS a nadväzne výšku dividend.
Guvernéri BIS sa stretávajú na pravidelných dvojmesačných zasadnutiach, ktorých predmetom je monitorovanie globálneho ekonomického a finančného vývoja a diskusie k problémom menovej a finančnej stability, dohľadu nad finančným trhom a riadeniu centrálnych bánk.
Činnosť BIS
BIS spolupracuje s viac ako 100 centrálnymi bankami sveta a medzinárodnými finančnými inštitúciami. Prispieva k nej svojimi pravidelnými štatistickými prehľadmi a rôznymi tematickými analýzami, ako aj prostredníctvom činnosti niekoľkých výborov a ďalších odborných fór :
Výbor pre globálny finančný systém (Committee on the Global Financial System - CGFS) monitoruje podmienky svetového finančného systému a na základe analýz vypracúva strategické odporúčania pre guvernérov centrálnych bánk G 10 zamerané na zlepšenie fungovania finančných trhov a globálneho finančného systému.
Výbor pre platobné a zúčtovacie systémy (Committee on Payment and Settlement Systems - CPSS) monitoruje a analyzuje vývoj domácich platobných a zúčtovacích systémov a pripravuje návrhy štandardov v tejto oblasti.
Výbor pre trhy (Markets Committee), pôvodne známy ako Výbor pre zlato a devízy, monitoruje činnosť devízových trhov a analyzuje dopady konkrétnych udalostí na ich činnosť, vrátane predpovedania ich možného vývoja.
BIS aktívne prispieva k zdokonaleniu medzinárodnej finančnej architektúry aj spoluprácou s inými odbornými inštitúciami - napr. Fórum finančnej stability (Financial Stability Forum - FSF), Medzinárodná asociácia poisťovateľov vkladov (International Association of Deposit Insurers - IADI) alebo Medzinárodná asociácia dohľadu nad poisťovňami (International Association of Insurance Supervisors - IAIS) a sama založila Inštitút finančnej stability (Financial Stability Institute - FSI), ktorý napomáha posilňovať finančné systémy a inštitúcie v celosvetovom meradle, najmä pri implementácii pravidiel obozretného podnikania a skvalitňovania bankového dohľadu.
BIS je aj medzinárodným fórom na koordináciu technickej pomoci medzi centrálnymi bankami a zároveň je aj sama poskytovateľom technickej pomoci formou tematicky zameraných vzdelávacích programov.
Camac
Camac alebo Cammock (angl. River Camac, ír. An Chamóg) je rieka vo východnom Írsku. Je to pravostranný prítok Liffey.
Vzniká sútokom troch zdrojníc pritekajúcich z Dublin Mountains a územia County Kildare, ktoré sa spájajú v Corcaigh Park v západnom Dubline. Odtiaľ tečie severovýchodným smerom cez mestské štvrte Clondalkin, Fox & Geese, Bluebell, Inchicore a Kilmainham a v blízkosti železničnej stanice Heuston Station sa vlieva do Liffey.
Autorita (sociológia)
Autorita výslovne rešpektuje slobodu (na rozdiel od moci alebo nátlaku, ktorý ju buď obmedzuje, alebo neguje). Autorita sa opiera buď o danú skutočnosť (že ten, kto sa vyznačuje autoritou, je umeleckým kritikom, vedcom, lekárom atď.), o dosiahnuté postavenie (učenca, učiteľa, mudrca atď.), alebo o úrad (kňaza, policajta, administrativneho pracovníka atď.).
Zdroj autority sa chápe podľa toho, aké významové útvary intervenujú v priebehu úvah o autorite, napr. v kresťanstve, kde ako ústredný intervenujúci významový útvar akejkoľvek úvahy vystupuje predstava alebo pojem Boha, sa zdroj autority odvodzuje od Boha.
Antipatros (4. stor. pred Kr.)
Antipatros zvaný Antipas (po grécky: Αντίπατρος) alebo po latinsky Antipater (* 397 pred Kr. – † 319 pred Kr.) bol vojvodca Filipa II. a miestodržiteľ Macedónie za Alexandra Veľkého. V roku 320 pred Kr. sa stal regentom celej Macedónskej ríše.
Just Be (album)
Just Be je druhý štúdiový album holandského trance DJa Tiësta, ktorý bol vydaný dňa 6. apríla 2004 v Holandsku a 15. mája 2004 v USA. Na albume vokálne spolupracovali BT, Kirsty Hawkshaw a Aqualung. Z albumu bol vydaný singel „Adagio for Strings“, ktorý je remakeom rovnomennej skladby od Samuela Barbera. Ďalej boli z albumu vydané single „Love Comes Again“, „Traffic“ a „Just Be“. Skladba „Sweet Misery“ bola pôvodne napísaná pre skupinu Evanescence, avšak jej vydanie nebolo časovo zhodné z vydaním ich albumu.
Just Be: Train Tour
Just Be: Train Tour je koncertné turné na podporu jeho albumu Just Be. Turné začalo dňa 20. mája 2004 v meste Breda, kde bol Tiësto oficiálne povýšený starostom mesta Haag na dôstojníka Royal-Nassau.
Eduard II. (Anglicko)
Eduard II. (* 25. apríl 1284, Caernarfon, Wales – † 21. september 1327, Berkeley, Anglické kráľovstvo) bol kráľ Anglicka z dynastie Plantagenetovcov od roku 1307 do 25. januára 1327.
Bol synom Eduarda I. V roku 1312 mal s Izabelou Francúzskou syna Eduarda III.