cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glux-en-Glenne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bakalár umenia
Bakalár umenia (BcA.) je akademický titul, ktorý sa udeľuje v Česku absolventom prvého (bakalárskeho) stupňa vysokoškolského štúdia v umeleckých študijných programoch. Na Slovensku sa tento titul neudeľuje a absolventom umeleckých odborov sa udeľuje titul Bc. BcA. je približne ekvivalentný zahraničnému Bachelor of Fine Arts (BFA).
Prázdnota (astronómia)
Prázdnota je v astronómii prázdne miesto medzi vláknami galaxie, je to najväčšia štruktúra vo vesmíre, ktorá obsahuje veľmi málo alebo žiadne galaxie. Prázdnoty majú väčšinou priemer od 11 do 150 megaparsekov. Jednotlivé veľké prázdnoty, definované absenciou superhviezdokôp, sa občas nazývajú superprázdnoty. Prázdnoty, ktoré sa nachádzajú v hustom prostredí, sú menšie ako tie v redšom prostredí.
Zoznam prázdnot
Zoznam z roku 1994 obsahuje 27 super prázdnot do vzdialenosti 740 Mpc.
Nenachádzajú sa vo vyššie zobrazenej tabuľke:
Lanmodez
Lanmodez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ZooM+
ZooM+ je festival vokálnej hudby bez použitia hudobných nástrojov, ktorý sa pravidelne uskutočňuje v Trnave, zvyčajne na prelome septembra a októbra. Festival organizuje Vokálna skupina KRUHY v spolupráci s Mestom Trnava od roku 2008.
Festival bol založený ako prvé a jediné podujatie svojho druhu na Slovensku za účelom priblíženia a cappella žánru širšiemu publiku.
História
Festival bol založený v roku 2008. Úvodný ročník ZooM+ sa uskutočnil 25. - 27. septembra 2008. Festival otvorila Vokálna skupina KRUHY (SK) nasledovaná Banchieri Singers (HU). Ďalej sa predstavili Close Harmony Friends (SK) a Voxtet (CZ). Úvodný ročník uzavreli Basix (DK).
2. ročník festivalu sa uskutočnil 24. - 26. septembra 2009 opäť v priestoroch Arcibiskupského úradu v Trnave. Hosťami festivalu boli Fragile (SK), skupina Pitsj (NO), Velvet Voices (AT) a akustická skupina Affabre Concinui (PL).
3. ročník sa uskutočnil v dňoch 7. - 9.10. 2010 a odprezentoval vystúpenia svojich hostí v kine Hviezda v Trnave. Hosťami festivalu boli Sklo (SK), Affetto (CZ), Mezzotono (IT), skupina BIT (SLO), Mansound (UA).
4. ročník festivalu sa konal 8. - 9. októbra 2011, opäť v trnavskom kine Hviezda. Hosťami boli b vocal (ESP), Postyr (DK), Stouxingers (DE) a Vocal Six (SWE). Vystúpenie skupiny Postyr na festivale možno charakterizovať ako prvé živé vystúpenie elektronickej a cappella na Slovensku.
Schiedlberg
Schiedlberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Steyr-vidiek.
Žije tu 1 246 obyvateľov (1. 1. 2010).
Horušice
Horušice je obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 202 obyvateľov, z toho 101 mužov a 101 žien, pričom priemerný vek v obci bol 48,6 roka (muži 47,1 roka, ženy 50,1 roka).
Douai-Nord-Est
Douai-Nord-Est je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho šesť obcí.
Zdravas’ Mária
Zdravas’ Mária alebo Raduj sa, Bohorodička (po latinsky Ave Maria, grécky Θεοτόκε Παρθένε, cirkevnoslovansky Богородице Дѣво) je tradičná modlitba k Panne Márii, matke Ježiša Krista, známa v mnohých kresťanských cirkvách (napr. rímskokatolíckej, gréckokatolíckej, pravoslávnej). V protestantizme je neznáma.
História modlitby v západnej cirkvi
V stredoveku ju na Západe nazývali „Anjelské pozdravenie“. Jej forma sa vyvíjala postupne v priebehu storočí. Archeologické vykopávky v Nazarete, na mieste, kde teraz stojí Bazilika zvestovania odhalili grafity na stenách starého židokresťanského obydlia z tretieho storočia, na ktorých možno čítať XE M (chaire Maria), t. j. „Raduj sa, Mária“, slová z evanjelia sv. Lukáša. Prvá časť Zdravasu pozostáva z dvoch pozdravov v Svätom písme adresovaných Márii:
Zjednotenie týchto dvoch biblických pozdravov nastalo v liturgii. Pokiaľ ide o latinskú cirkev, v šiestom storočí sa obe evanjeliové state objavujú zjednotené v omšových textoch a to konkrétne v antifóne na ofertórium (obetovanie) štvrtej adventnej nedele. Na východe tiež nastáva postupné zjednotenie dvoch statí, ako dosvedčuje jeden úlomok zo siedmeho storočia nájdený v Luxore, v severnom Egypte. Až do tejto doby však Zdravas Mária nemá ešte charakter ľudovej modlitby, akou bol napr. Otčenáš a Verím v Boha. Okolo roku 1000 začína používanie Zdravasu ako modlitby v kláštornom prostredí ako napr. v Cîteaux a či v strednom Taliansku (San Pier Damiani). V roku 1198 na jednej synode v Paríži, za biskupa Oddona, bolo kňazom nariadené, aby nabádali ľud k modlitbe Verím v Boha, Otčenáš a Zdravas Mária. Je to po prvýkrát, čo sa modlitba Zdravas Mária objavuje medzi bežnými modlitbami. Tento zvyk sa rozšíril, avšak všeobecným sa stal až v 13. storočí. Text obsahuje len prvú časť (biblickú), bez mena Ježiš, a aj komentár sv. Tomáša Akvinského k modlitbe Zdravas Mária sa končí tu. Taktiež niektoré breviáre z druhej polovice 15. storočia a Veľký katechizmus sv. Petra Kanízia († 1597) svedčia iba o tejto časti modlitby.
V 15. storočí sa ku Zdravas Mária začína pridávať druhá časť - Svätá Mária, ktorá je cirkevne-ľudového pôvodu. Medzi rozličnými formulami zo 14.-15. storočia toto je príklad z toskánskeho prostredia: ''Ave o Maria, piena di grazia: il Signore è teco; tu sei benedetta sopra tutte le donne e benedetto il frutto del tuo ventre, Gesù. Santa Maria, Madre di Dio, prega per noi peccatori, al presente e al tempo della nostra morte. Così sia.'' (slovenský preklad: Zdravas' ó Mária...)
thumb|400px|Cirkevnoslovanský text modlitby Raduj sa, Bohorodička vo verzii s kratším záverom. Okrem toho treba spomenúť preslávenú kázeň sv. Bernardína zo Sieny († 1444), v ktorej tento známy kazateľ na konci komentára ku Zdravas Mária zvolá: „K požehnaniu, ktorým sa končí Zdravas: požehnaná si medzi ženami (Lk 1,42), my môžeme pridať: Svätá Mária, pros za nás hriešnych.“ Aj Hieronymus Savonarola († 1498) vo svojom traktáte o Zdravas Mária používa túto invokáciu. Meno Ježiš sa vkladá koncom 15. storočia.
Výraz „teraz i v hodinu smrti našej“ je dokumentovaný vo františkánskom breviári z roku 1525. O jeho postupné rozšírenie v aktuálnej forme sa zaslúžil breviár vydaný na príkaz Pia V. Treba však podotknúť, že rímsky breviár, ktorý si želal Tridentský koncil sa šíri len pomaly a iné breviáre modlitbu Zdravas Mária buď nepoznajú, alebo ju zavádzajú len pozvoľna. Takže modlitba zo začiatku je rozšírená medzi kňazmi, a cez nich sa dostáva k ľudu.
Text vo východných cirkvách
Vo východných cirkvách (gréckokatolíckej a pravoslávnej) je posledná časť modlitby odlišná od rímskokatolíckeho textu. V dlhšej verzii, používanej napr. gréckokatolíkmi na Slovensku, znie: „...tvojho života, lebo si porodila Krista, Spasiteľa a Vykupiteľa našich duší.“ Existuje aj kratší variant záveru: „...tvojho života, lebo si porodila Spasiteľa našich duší.“
Začiatok modlitby sa v slovenčine u gréckokatolíkov používa tiež v odlišnom znení: „Raduj sa, Bohorodička, Panna Mária, milosti plná,...“, ktorý vychádza z originálneho (gréckeho) textu Lukášovho evanjelia 1, 28: Χαῖρε, κεχαριτωμένη, ὁ κύριος μετὰ σοῦ, doslova: Raduj sa, milosti plná, Pán s tebou!
Strategický manažment
Strategický manažment alebo strategické manažérstvo (z angl. strategic management) je prístup, skladajúci sa z formulovania stratégie, jej implementácie a kontroly.
Definície
Podnik orientovaný na budúcnosť má vedenie so spoločnou perspektívou, schopné vypracovať víziu a je premknuté kolektívnym duchom. Stratégia v tomto zmysle je idea, koncepcia a kultúra, s ktorou sa stotožnili všetci pracovníci podniku a orientuje ich do budúcnosti. Túto definíciu treba chápať ako jednotný celok zložený z navzájom prepojených a neoddeliteľných súčastí.
G. Johnson a K. Scholes zostavili komplexnú definíciu stratégie, uvádzajú takého charakteristiky: Stratégia ako prirodzený výber, stratégia ako plán, Stratégia ako postupnosť čiastkových krokov, stratégia ako kultúra, stratégia ako politika, stratégia ako vízia.
Obsah pojmu
Strategický manažment sa skladá z formulovania vízie, poslania a cieľov podniku, analýzy vonkajšieho a vnútorného prostredia podniku, voľby vhodnej stratégie na podnikateľskej a podnikovej úrovni, návrhu organizačných zmien, administratívnych opatrení a kontrolného systému na realizáciu stratégie. Z uvedených krokov analýza externého a interného prostredia a výber vhodnej stratégie sa spoločne označujú ako formulovanie stratégie. Súbor opatrení na zavedenie a uskutočnenie stratégie sa nazýva implementáciou stratégie.
Medzi stratégiu a taktiku nie je možné vložiť presnú deliacu čiaru a často sa tieto pojmy podľa zaujatého hľadiska a postavenia prelínajú. To, čo je pre nižšiu riadiacu úroveň stratégiou, môže byť pre vyššiu riadiacu úroveň taktikou. To, čo sa zo súčasného hľadiska javí ako taktické, sa môže v budúcnosti ukázať ako strategické. Vízia predstavuje príťažlivý obraz podniku vo vzdialenejšej budúcnosti. Poslanie odpovedá na otázku, prečo podnik existuje a čo by mal robiť. Ciele konkretizujú poslanie.
Externá analýza slúži na identifikovanie strategických hrozieb a príležitostí v odvetvovom prostredí a v širšom národohospodárskom a globálnom rozsahu. Interná analýza určuje sily a slabosti podniku, identifikuje kvantitu a kvalitu disponibilných zdrojov.
Voľba stratégie znamená utváranie strategických variantov, ktoré sú vymedzené cieľmi podniku, jeho vnútornými silami a slabosťami, vonkajšími príležitosťami a hrozbami. Stratégia na podnikateľskej úrovni je stratégiou podniku, ktorý pôsobí iba v jednom odvetví, alebo je to stratégia jednej samostatnej podnikateľskej jednotky podniku, ktorý sa skladá z viacerých podnikateľských jednotiek (závodov, filiálok, divízií…). Stratégia na podnikovej úrovni formuje skladbu podnikateľských aktivít orientovaných na rozličné odvetvia z hľadiska dlhodobej maximalizácie zisku podniku ako celku.
Implementácia stratégie predstavuje rovnako významnú časť procesu strategického riadenia ako formulovanie stratégie. Úspech závisí od priebehu jej realizácie. Na úspešnú realizáciu stratégie je potrebné analyzovať zdroje moci a zdroje možných konfliktov. Strategické riadenie je nepretržitý proces. Keď je stratégia implementovaná, jej fungovanie musí byť stále sledované, aby bolo zrejmé, do akej miery sa vytýčené ciele reálne plnia. Spätná väzba slúži na potvrdenie jestvujúcich cieľov a stratégií alebo odporúča zmenu.
Uvedený proces strategického riadenia má charakter tradičného prístupu. Spontánne stratégie však vznikajú vnútri podniku bez predchádzajúceho plánovania. Aby nespôsobovali chaos, vedenie podniku ich musí testovať. Znamená to porovnať každú spontánnu stratégiu s cieľmi podniku, vonkajšími hrozbami a príležitosťami, vnútornými silami a slabosťami. Porovnávaním sa má zistiť, či spontánna stratégia je v súlade s potrebami a schopnosťami podniku.
Vývoj teórie a praxe strategického manažmentu
Prvá fáza sa začala v 50-tych a 60-tych rokoch a bolo pre ňu príznačné využívanie metód dlhodobého plánovania. Vyznačovala sa pomerne stabilnými vonkajšími podmienkami a dostatkom zdrojov. Prosperita podnikov závisela najmä od efektívneho využívania vnútorných zdrojov, a preto bolo plánovanie zamerané najmä na interné procesy a ich racionalizáciu.
Druhá vývojová fáza sa objavila koncom 60-tych a začiatkom 70-tych rokov a nazýva sa strategické plánovanie. Je dôsledkom prudko sa meniacich vonkajších podmienok (energetické krízy, ekologické hrozby, ...). Podnik začína byť chápaný ako otvorený systém, ktorý závisí od svojho okolia. Strategické plánovanie je založené na podrobnom skúmaní vonkajšieho a vnútorného prostredia, stanovuje strategické ciele a formuluje stratégiu podniku ako spôsob dosahovania cieľov.
Tretia vývojová fáza vzniká v druhej polovici 70-tych rokov a je chápaná ako široko založený systém strategického riadenia. V predchádzajúcej fáze sa malá pozornosť venovala skúmaniu spoľahlivosti a realizovateľnosti stratégie. Strategické riadenie doplnil stratég. Plánovanie o implementáciu, hodnotenie a kontrolu stratégie a chápe sa ako súvislý proces so spätnou väzbou.
Prístupy k strategickému manažmentu
Súčasnú situáciu v rozvoji teórie strategického riadenia charakterizuje už niekoľkoročný názorový súboj dvoch vyhranených škôl (I. Ansoff, H. Mintzberg). Ansoff dáva prednosť cieľovej orientácii a Mintzberg procesnej orientácii strategického rozvoja. Ak sa tieto dva zásadne odlišné názory usporiadajú do matice, vzniknú štyri prístupy k procesu strategického riadenia:
Plánovanie ako proces riadeného spoznávania
Súčasnú situáciu v rozvoji teórie strategického riadenia charakterizuje už niekoľkoročný názorový súboj dvoch vyhranených škôl, ktorých predstavitelia sú:
Podstata sporu sa dá vyjadriť slovami preskriptívny, teda nadriaďujúci, a deskriptívny, teda opisný prístup. Ansoff tvrdí, že strategické riadenie musí udávať smer riadeným činnostiam. Mintzberg zastáva názor, že stratégiu možno opísať až pri spätnom pohľade ako model týchto činností, ktorý nie je vytvorený po zrelej úvahe, ale vzniká spontánne počas aktívneho konania. Preto možno povedať, že Ansoff dáva prednosť cieľovej organizácii a Mintzberg procesnej orientácii strategického rozvoja. Ak sa dva odlišné názory usporiadajú do matice (obr. č. 1), tak vzniknú štyri koncepcie procesu strategického riadenia:
Plánovanie ako proces riadeného spoznávania pripúšťa, že je náročné alebo nemožné predvídať budúce externé a interné prostredie, pričom podniky v konkurenčnom prostredí sú vystavené časovému stresu a musia sa veľmi rýchlo orientovať, spoznávať.
Nekonkretizované problémy, neistota, protirečenia a paradoxy nemôžu byť uspokojivo vyriešené iba pomocou cieľovej orientácie.
Skutočné spoznávanie sa realizuje v praxi, v prostredí reálnych osôb a reálnych problémov. Tento prístup vytvára myšlienkové modely, ktoré sú predmetom diskusie. V nej sa utvára spoločná predstava o: realite, vzájomné porozumenie.
Spoločne sa nadobúdajú nové prenikavé poznatky o prostredí, ktoré sú práve také dôležité, ako definovanie presných cieľov do budúcnosti. Proces spoznávania je procesom plynulého prispôsobovania sa zdrojom tvorivého tlaku.
V prostredí, ktoré sa často ukáže ak nepredvídateľné, je riadenie založené na vnútornej motivácií a ochote k zmenám, pretože externé ciele nedokážu nepretržite určovať potrebný smer.
Manažér s týmto štýlom nikdy nie je spokojný so súčasným stavom. Strategický rozvoj je potom nekonečný proces neprestajného zdokonaľovania.
Predstaviteľa smeru plánovania ako procesu riadeného spoznávania sú:
Predchádzajúce kritické argumenty k racionálnemu plánovaniu sa vzťahujú aj na proces riadeného spoznávania, ktorý sa prednostne zameriava na rozvoj modelov myslenia než aktívne konanie. Vízie, myšlienkové modely, problémy implementácie a podniková kultúra sa ťažko začleňujú do analytických modelov, ktoré preto podávajú do istej miery jednoduchý pohľad.
Spontánna stratégia
Henry Mintzberg poukázal na to, že stratégia nie je vždy výsledkom racionálneho plánovacieho procesu. Stratégie, ktoré zdôrazňujú úlohu plánovania, ignorujú skutočnosť, že stratégie môžu vznikať bez akejkoľvek prípravy. Aj pri absencii zámeru môže mať podnik určitú stratégiu, ktorá vyplýva z jeho štruktúry a má spontánny, implicitný charakter. Súvisí to najmä s jedným zo základných problémov strategického riadenia, ktorý spočíva v rozpore medzi požiadavkou dlhodobej stability stratégie a požiadavkou jej maximálnej pružnosti.
Spontánne stratégie vznikajú vo vnútri podniku bez predchádzajúceho plánovania. Aby nespôsobovali chaos, vedenie podniku ich musí testovať. To znamená, že musí porovnať každú spontánnu stratégiu s cieľmi podniku, s vonkajšími hrozbami a príležitosťami, vnútornými silami a slabosťami. Týmto porovnávaním sa má zistiť, či spontánna stratégia je v súlade s potrebami a schopnosťami podniku.
Spontánnej stratégii chýba dostatok cieľovej i procesnej orientácie. Podľa tohto prístupu nie je možné navrhnúť budúcu vyhliadku a formulovať explicitné ciele v nepredvídateľnom okolí, naopak, je nutné reagovať pružným, dôvtipným spôsobom na nové, náhodne vznikajúce udalosti. Hlavným predstaviteľom tohto prístupu H. Mintzberg tvrdí, že významná časť strategického rozvoja podniku pozostáva z pružnej stratégie, ktorá sa spontánne vynára a objavuje. Podľa jeho názoru sú podniky prekvapované vývojovými trendmi, reagujú na ne neštruktúrovaným spôsobom a učia sa na svojich vlastných chybách.
Podľa Mintzberga má stratégia podniku rozličné podoby, ktoré vyjadril pomocou tzv. piatich P:
Racionálne plánovanie
Racionálne plánovanie je sústredené na navrhovanie a formulovanie dosiahnuteľných cieľov. Východiskom je určenie poslania a základných cieľov podniku, pre ktoré sa stanovujú variantné stratégie ich dosiahnutia. Výber vhodnej stratégie sa uskutočňuje podľa hodnotenia príležitostí a hrozieb v externom okolí podniku a síl a slabostí v internom prostredí. Medzi najznámejších teoretikov racionálneho plánovania patrí I. Ansoff, ktorý spracoval procesy strategickej analýzy a M. Porter, ktorý je známy modelmi odvetvovej štruktúry a hodnotového raťazca. Súčasťou praktickej aplikácie racionálneho plánovania sa stali techniky portfóliovej analýzy, ako sú matica BCG, matica McKinsey (GEC), metóda PIMS a benchmarking.
Plánovanie ako proces riadeného spoznávania pripúšťa, že je náročné alebo nemožné predvídať budúce externé a interné prostredie, pričom podniky v konkurenčnom prostredí sú vystavené časovému stresu a musia sa veľmi rýchlo orientovať (spoznávať). Proces spoznávania je procesom plynulého prispôsobovania sa a zdrojom tvorivého tlaku. Zástancami plánovania ako procesu riadeného spoznávania sú A. de Geuss, P.M Senge, P. Schwartz, a ďalší zo školy „učiacej sa organizácie“.
Súčasnú situáciu v rozvoji teórie strategického riadenia charakterizuje už niekoľkoročný názorový súboj dvoch vyhranených škôl (Ansoff, Mintzberg). Ansoff dáva prednosť cieľovej orientácii a Mintzberg procesnej orientácii strategického rozvoja. Ak sa tieto dva zásadne odlišné názory usporiadajú do matice, vzniknú štyri prístupy k procesu strategického riadenia:
Medzi najznámejších teoretikov RP patrí I. Ansoff (procesy strategickej analýzy) a M. Porter (modely odvetvovej štruktúry a hodnotový reťazec).
Igor Ansoff, na rozdiel od jednoduchosti harvardskej učebnice K. Andrewsa (obidve vyšli v r. 1965), dopracoval svoj model strategického plánovania do väčších detailov -57 políčok
Ak porovnávame tieto dve modely, tak Andrew ho nepripravoval pre tých, ktorých nazývame plánovači a preto prakticky ignoroval základný mechanizmu plánovania, ktorý nie je možné stotožniť s procesom formulácie stratégie, ale jeho model bol určený pre vrcholových manažérov. I. Ansoff na rozdiel od toho vypracoval určitý scenár, ako rozvíjať teóriu strategického plánovania, so stupňom rozpracovania, ktorý bol dovtedy zriedkavý.
Predpoklady, na ktorých bol založený model koncepčnej škole: Formulácia stratégie by mala byť kontrolovaný a premyslený, dobre formalizovaný a prepracovaný proces, dekomponovaný do jednoznačných krokov, každý doložený popisom a podporený technikami.
Zodpovednosťou za celý proces zostáva v princípe na CEO, zodpovednosť za jeho výkon v skutočnosti zostáva na plánovačoch.
Stratégia vychádza z tohto procesu plne vyvinutá, typicky formou generovanej pozície, musí byť jasná tak, aby mohla byť implementovaná prostredníctvom detailizácie cieľov, rozpočtami a operačnými plánmi rôzneho druhu
Anssoff sa v svojom modely nevenoval procesu strategického plánovania celkove, ale sa v sústredil iba na užší problém, ako podnikovú expanziu a diverzifikáciu – čo boli v 60. rokoch najaktuálnejšie problémy podnikových stratégií – tzv. produkt-market stratégií. „Konečný výsledok strategického rozhodnutia je záludne jednoduchý: pre firmu sme vybrali vhodnú kombinácia produktov a trhov. Táto kombinácia vyšla z možností inovácie produktov a expanzie na súčasných, vstupu na nové alebo diverzifikácie nových výrobkov na nové trhy.“ Jeho pohľad na stratégiu bol ako na pozíciu a nie ako na perspektívu.
Ansoff svoj model strategického plánovania charakterizoval ako “kaskádu rozhodnutí, začínajúcu s vysoko agregovaných a postupujúcu k viac špecifickým“. Tento model umožňuje riešenie problému niekoľkokrát opakovať a tak sa dostať k jasným výsledkom.
Prvým krokom je rozhodovanie o tom, či má firma diverzifikovať, druhým vybrať výrobko-trhovú orientáciu a tretím zušľachtiť orientáciu.
Hlavným rozhodnutím je firemná organizačná stratégia (synegicky štruktúrne rozhodnutie), ktoré nadväzuje na postupnosť rozhodnutí o štyroch komponentoch stratégie (výrobkov-trhová orientácia, rastový vektor, synergia a konkurenčné výhody). V celkom postupe sú dôležitými dva pojmy, a to analýza medzery a synergia.
Ako veľmi populárny manažérsky pojem, ktorý je v slovníkoch vysvetľovaný ako „kombinačná“ alebo „kooperačná“ činnosť medzi nervami v tele, alebo prvkami v chémii. Ansoff ju aplikoval na organizačnú stratégiu, kde ju popísal ako 2+2=5 efekt, vznikajúci vo firme, ktorá hľadá vhodnú výrobkovo-trhovú kombináciu z tohto pohľadu. Neskôr svoju definíciu rozšíril na „efekt, ktorý ak je vytvorený vhodnou kombináciou návratnosti firemných zdrojov môže byť väčší ako je suma ich častí“. Poznamenáva však, že synergia môže byť i negatívna. Meranie synergie je podobným spôsobom ako pri hodnotení silných a slabých stránok.
Ansoff svoju knihu inovoval v r. 1988 ako The New Corporate Strategy. Jeho prístup sa však stále sústreďuje na výrobkovo-trhovú orientáciu a nerieši strategický problém firmy celkove.
Modely používané v strategickom manažmente
Existuje veľký počet strategických modelov a ich náročná porovnateľnosť spôsobuje, že rozdelenie je dosť problematické. H. Mintzberg sa pokúsil klasifikovať ich a rozdelil ich na desať "strategických škôl“, ale je možné ich definovať oveľa viac. Väčšina škôl a autorov sa nezameriava na problém stratégie ako celok, ale vystihuje niektorú jej dôležitú stránku.
Pre zjednodušenie môžeme vymedziť 4 základné prístupy, ktoré nájdeme vo všetkých týchto modeloch a sú nimi:
BCG matica (Boston Consulting Group) – predstavuje dve dimenzie hodnotenia postavenia podniku na trhu. Na vodorovnej osi sa znázorňuje podiel na trhu a na vertikálnej osi rast trhu. Táto matica využíva 2 varianty úrovne, a to úroveň nízka a úroveň vysoká. V tejto dvojdimenzionálnej matici nám vznikajú 4 kvadranty, ktoré sú pomenované: hviezdy, otázniky, dojné kravy a psy, každý z týchto kvadrantov zastupuje určitú skupinu výrobkov:
GEC matica – je obdobou BCG matice, ktorá má odstrániť jej nedostatky. Má dvojdimenzionálne hodnotenie, ale má tri varianty (nízky, priemerný a vysoký). Úroveň trhu sleduje dlhodobo podľa kritérií, ktorými sú veľkosť trhu, miera rastu trhu, hrozby a príležitosti, sezónne a cyklické vplyvy apod. Pri úrovni podnikateľskej sily, resp. konkurenčnej pozície sú nasledované kritériá: podiel na trhu, porovnávanie s konkurenciou, znalosť trhov, kvalita manažérov apod. Každé z týchto kritérií je charakterizované dvomi faktormi, a to váhou a bodovým hodnotením. Výsledkom tohto hodnotenia môžu byť pozície: priemer. postavenie, produkovanie zisku, otáznikové postavenie.
PIMS analýza (Proft Impact of Marketing Strategy) - Táto analýza sa zameriava na vplyv marketingovej stratégie na zisk z hľadiska jednotlivých strategických podnikateľských jednotiek. Predstavuje bázu dát, ktorá predstavuje vzťah medzi výkonom podnikateľských jednotiek a základnými parametrami marketingových stratégií. Zaoberá sa:
GE matica - Bola vypracovaná firmami General Electric a McKinsey. je založená na týchto kritériách:
Poznáme 3 pásma matice GE:
BSC metóda- Balanced scorecard alebo „bilančná kartička“- Vytvorili ju v 90-tych rokoch Robert Kaplan a David Norton. Je to metóda vytvárajúca väzbu medzi stratégiami a operatívnymi činnosťami, pričom sa kladie dôraz na merateľnosť výkonu, teda dôležité pre túto metódu je výkazníctvo podniku. Meria výkonnosť prostredníctvom týchto štyroch perspektív: finančná a zákaznícka, perspektíva interných procesov a učenia sa a rastu.
ABC analýza- Activity Based Costing- vznikla koncom 20.storočia, vychádza z Paretovho pravidla, ktoré tvrdí, že: „80% všetkých dôsledkov spôsobuje len asi 20% príčinzákladom". je klasifikácia úloh do nasledovných skupín:
Podľa tejto analýzy by sa malo najskôr začať s úlohami skupiny A, ale v reálnom živote je to veľmi individuálna záležitosť.
Jozef Marko (lesnícky odborník)
Jozef Marko (* 21. marec 1928, Nové Mesto nad Váhom – † 28. marec 1986, Banská Bystrica) bol slovenský vysokoškolský pedagóg a lesnícky odborník.
Životopis
Vyštudoval na lesníckom odbore Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva v Košiciach (19471952). Od roku 1952 prednášal na katedre lesníckych stavieb VŠLD vo Zvolene. Špecializoval sa lesné cestné staviteľstvo, v rámci predmetu lesnícke technické meliorácie na zahrádzanie bystrín. Spoluautor publikácií o tejto problematike, autor štúdií a článkov v zborníku VŠLD a v časopise Les.
Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Zdeněk Jirotka
Zdeněk Jirotka (* 7. január 1911, Ostrava, Česko – † 12. apríl 2003, Praha, Česko) bol český spisovateľ a fejtonista, autor humoristických románov, poviedok a súdničiek.
Narodil sa v Ostrave, kde v rokoch 1925–29 študoval reálku, v roku 1933 maturoval na Stavebnej priemyselnej škole v Hradci Králové. Onedlho vstúpil do armády, kde zostal do roku 1940. Slúžil v mnohých mestách, napríklad v Košiciach, Olomouci, Brne a inde.
Začiatkom nacistickej okupácie pôsobil na ministerstve verejných prác, ale už po roku 1942 sa venoval výhradne spisovateľskej činnosti. Umožnil mu to mimoriadny ohlas na jeho prvotinu, humoristický román Saturnin. Treba povedať, že vo svojej ďalšej tvorbe tento román už neprekonal, na jeho úspech nadviazala len o rok neskôr kniha Muž se psem, v ktorej pre zmenu parodoval detektívny žáner.
V roku 1940 nastúpil do Lidových novin a po druhej svetovej vojne (1945–51) do Svobodných novin, po roku 1951 potom na dva roky do redakcie humoristického týždenníka Dikobraz. Medzi rokmi 1953 a 1962 pôsobil v redakcii Česko-slovenského rozhlasu, odkiaľ sa znova vrátil do redakcie Dikobrazu.
Kúzlo Jirotkovho humoru tkvie v inšpirácii „suchým“ anglickým humorom a často kúzlu nedopovedaného a skrytého.
Film
V roku 1994 nakrútil režisér Jiří Verčák rovnomenný film v hlavnej úlohe s Oldřichom Víznerom ako Saturninom.
Ľubica Vargicová
Ľubica Vargicová (* 21. jún 1968, Bratislava) je slovenská operná speváčka (soprán).
Životopis
Študovala na Konzervatóriu a neskôr na VŠMU v Bratislave u profesorky Vlasty Hudecovej. Spolu s manželom, hudobníkom Martinom Vargicom, žije v Bratislave a má tri deti.
Už ako poslucháčka VŠMU hosťovala v Slovenskom národnom divadle ako Kráľovná noci v Čarovnej flaute alebo ako Violeta v Traviate. Neskôr sa stala riadnou členkou súboru a predstavila sa v rôznych úlohách, kde využila svoj koloratúrny soprán. Na medzinárodnej scéne sa prvýkrát úspešne predstavila na Salzburskom festivale v postave Olympie v Offenbachových Hoffmannových poviedkach v roku 2003. Krátko na to spievala vo Viedenskej štátnej opere v titulnej postave Belliniho La Somnambulla.
Ľubica Vargicová sa pravidelne objavuje na významných operných scénach v Mníchove, Zürichu, Berne, Prahe, Budapešti, Berlíne, Lime atď. Vo Viedni spievala s veľkým úspechom Gildu vo Verdiho Rigolettovi, v Hamburgu Violetu v Traviate.
Nathan Mendelsohn
Nathan Saul Mendelsohn (* 14. apríl 1917, Brooklyn, New York, USA – † 4. júl 2006, Toronto, Kanada) bol kanadský matematik narodený v USA. Je známy predovšetkým vďaka svojej práci v kombinatorike, teórii grúp a teórii grafov. Je spoluobjaviteľom tzv. Dulmageho-Mendelsohnovej dekompozície, ktorá je metódou hľadania maximálneho párenia v bipartitnom grafe. V kombinatorike objavil tzv. Mendelsohnove systémy trojíc.
British Poetry Revival
British Poetry Revival je všeobecné pomenovanie voľného básnického hnutia v Británii, ktoré sa začalo rozvíjať v 60. a 70. rokoch 20. storočia. Znamená voľne preložené „oživenie britskej poézie“. Bolo reakciou na konzervatívnejší the Movement, ktorý bol tiež básnickou školou britskej poézie.
Vďaka nie malému podielu Cobbing's Writers Forum a prepojenej tvorivej dielne, Londýn sa stal strediskom mladých básnikov, ku ktorým treba počítať hlavne: Bill Griffiths (ústredná postava prvej etapy vývoja), Allen Fisher, Iain Sinclair, Gilbert Adair, Lawrence Upton, Peter Finch, Ulli Freer, Gavin Selerie, Frances Presley, Elaine Randell, Robert Sheppard, Adrian Clarke, Clive Fencott, Maggie O'Sullivan, cris cheek, Tony Lopez and Denise Riley.
Začiatky
Ak básnici hnutia Movement vzhliadali k Thomasovi Hardymu ako svojmu vzoru, básnici spojení s British Poetry Revival mali radšej modernistov, napríklad Ezru Pounda a Williama Carlosa Williamsa, z anglických zase Davida Jonesa, Basila Buntinga a Hugha MacDiarmida. Títo britskí básnici tvorili mimo oficiálnych prúdov 20. storočia v britskej poézii. Začiatkom roku 1960 väčší počet mladých básnikov začal využívať poetické možnosti, ktoré otvorili starší tvorcovia.
Do tejto skupiny patrili: Roy Fisher, Gael Turnbull, Ian Hamilton Finlay, Bob Cobbing, Jeff Nuttall, Tom Raworth, Michael Horovitz, Eric Mottram, Peter Finch, Edwin Morgan, Jim Burns, Elaine Feinstein, Lee Harwood and Christopher Logue. Viacerí z týchto a Allen Ginsberg sa stretli na International Poetry Incarnation 11. júna 1965 aby usporiadali prvý „Britský happening“.
Profesionálny džezový pianista Fisher aplikoval verše W.C. Williamsa z dielka „Paterson“ do svojej dlhej poémy „City.“ Turnbull, ktorý strávil nejaký čas v USA bol ovplyvnený Williamsom. Jeho škótsky nasledovník Scots Morgan a Finlay pracovali s poéziou zvukovo a vizuálne. Generáciou Beat generation boli ovplyvnení Mottram, Nuttall, Horovitz a Burns. Mottram a Raworth vzhliadali ku Black Mountain poets zatiaľ čo Harwood zdieľal záujem o básnikov New York School.
Prvá antológia hnutia British Poetry Revival bola Horowitzova Children of Albion: Poetry of the Underground in Britain (1969).
Rozvoj hnutia
Eric Mottram bol centrálnou postavou londýnskej poetickej scény. Dôkladne poznal autorov Beat generation a ostatných amerických básnikov a mal schopnosti tak ako propagandista aj básnik. Mottram absolvoval King’s College London spolu s viacerými básnikmi ako Gilbert Adair, Peter Barry, Sean Bonney, Hannah Bramness, Clive Bush, Ken Edwards, Bill Griffiths, Robert Hampson, Jeff Hilson and Will Rowe. Viacerí z nich sa zúčastňovali na básnických predstaveniach, individuálne alebo v skupinkách – napríklad „Cobbing's Bird Yak“ a „Konkrete Canticle“. Tak sa stalo, že Cambridgeská univerzita sa stala jedným z dôležitých centier rozvoja British Poetry Revival. Ďalšími stredobodmi tvorby a činnosti básnikov boli Northumbria a severné Anglicko, Wales a Škótsko.
Široký, takpovediac celoplošný záber British Poetry Revivalu umožnil asociovanie tvorcov a vydávanie antológií. V roku 1988 vyšla antológia The New British Poetry. Editovali ju aj Mottram a Edwards.
V roku 1987 vydali antológiu „A Various Art“ zaostrenú hlavne na cambridgeských básnikov.
Ian Sinclair zostavil antológiu Conductors of Chaos (1996).
Robert Hampson a Peter Barry vydali The New British poetries: The Scope of the possible (Manchester University Press, 1993).
V roku 1994 W.N. Herbert a Richard Price spolu vydali antológiu Scottish Informationist poetry Contraflow on the SuperHighway (Gairfish and Southfields Press).
V 90. rokoch 20. storočia začali básnici ako Johan de Wit, Sean Bonney, Jeff Hilson, a Piers Hugill organizovať tvorivé workshopy a tvorivé programy na univerzitách.
British Poetry Revival tak časovo pokryl vývoj od 60. rokov do konca 20. storočia.
Nicole Stottová
Nicole Marie Passonno Stottová (* 19. november 1962, Albany, New York, USA) bola pôvodne inžinierkou, od júla 2000 je americkou astronautkou, členkou oddielu astronautov NASA. Do vesmíru letela zatiaľ dvakrát, v oboch prípadoch s raketoplánom Discovery. V auguste 2009 letela na niekoľkotýždňový let na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako členka Expedícií 20 a 21. Neskôr, koncom februára a začiatkom marca 2011, absolvovala ešte jeden let s expedíciou STS-133.
Mladosť
Nicole Stottová sa narodila v Albany v štáte New York, detstvo prežila v meste Clearwater na Floride, tu tiež roku 1980 ukončila strednú školu. Roku 1987 získala bakalársky titul na Embry-Riddle Aeronautical University a stala sa projektantka v spoločnosti Pratt and Whitney. O rok neskôr prešla do Kennedyho vesmírneho strediska, tu sa venovala otázkam efektívnosti prípravy raketoplánov k letom. Roku 1992 získala magisterský titul na University of Central Florida. V rokoch 1996 – 1998 bola preložená do Huntington Beach v Kalifornii, tu riadila práce na priehradových konštrukciách ISS. Po návrate do Houstonu pracovala na simulátore letu raketoplánov.
Astronautka
Nakoniec raketoplán Discovery k misii STS-128 vzlietol 29. augusta 2009, Stottová na ISS vystriedala Tima Kopru a ostala na stanici do príletu raketoplánu Atlantis koncom novembra 2009.
S raketoplánom Discovery letela ešte raz 24. februára 2011 na krátkodobú misiu STS-133. Tento štart bol posledným pre raketoplán Discovery, po návrate bol odstrojený a dnes je vystavený v Národnom múzeu letectva a kozmonautiky Smithsonovho inštitútu vo Washington, D.C.
Let STS-133, naplánovaný pôvodne na september 2010, odštartoval po viacerých odkladoch až 24. februára 2011 z rampy LC-39A na Kennedyho vesmírnom stredisku. Na ISS vyniesol viacúčelový modul Leonardo, tretí modul ELC (ExPRESS Logistics Carrier) a humanoidného robota Robonaut. Stottovej úlohou (spolu s Barrattom) bolo okrem iného aj ovládanie robotického ramena Canadarm2 (kanadská ruka) počas vykládky nákladu z raketoplánu a dva výstupy do otvoreného vesmíru. Po splnení úloh 12-dňovej misie sa aj s kolegami 9. marca 2011 vrátila na Zem.
Celkovo vo vesmíre strávila 103 dní, 5 hodín a 49 minút.
Hobľovací nôž
Hobľovací nôž je nôž, ktorý je v hoblíku, resp. v hobľovačke. Je podobný sústružníckym nožom, ale má väčší prierez, pretože je namáhaný mechanickými nárazmi. Aj geometria nástrojov je rovnaká, až na uhol sklonu hlavnej reznej hrany.
Podľa spôsobu práce sa používajú:
Vo všeobecnosti sa používajú rovné alebo ohnuté nože, ktoré sú vhodné pri prácach s veľkým vyložením. Zabezpečujú lepšiu akosť obrobeného povrchu.
Eugen Onegin (opera)
Eugen Onegin je opera („lyrické scény“), v troch dejstvách a siedmich obrazoch od Piotra Iľjiča Čajkovského. Libreto podľa románu Eugen Onegin, ktorý bol napísaný vo veršoch od Alexandra Sergejeviča Puškina napísal sám skladateľ a Konstantin Stepanovič Šilovskij. Operu prvýkrát uviedli v moskovskom v Malom divadle v roku 1879.
Eugen Onegin je známym príkladom lyrickej opery; libreto veľmi presne nasleduje Puškinovu predlohu, zachovávajúc veľkú časť jeho poézie. Čajkovskij ju podfarbil svojou dramatickou hudbou. Ústrednou postavou príbehu je Eugen Onegin, sebecký antihrdina, puškinovský prototyp "zbytočného človeka".
Opera je pravidelne uvádzaná.
Vznik a uvedenie
V roku 1877 sa Čajkovskij rozhodne skomponovať operu podľa Puškinovho románu Eugen Onegin. Vypracuje scenár a poverí svojho známeho, publicistu Konstantina Stepanoviča Šilovského, aby napísal libreto. Začína s komponovaním prvého dejstva. Ešte v ten istý rok si vezme za manželku svoju žiačku, Antoniu Miľjukovovú, ktorá mu vyznala obdiv a lásku. No už o tri mesiace neskôr sa rozchádzajú.
Čajkovskij dokončuje Onegina na začiatku roku 1878. Na rozdiel od svojich ostatných opier dáva dielu podtitul "lyrické scény". Čajkovskij v librete použil pôvodné Puškinove verše, ktoré nám otvárajú vnútorný svet hrdinov. Opera je epizodická a chýba jej kontinuálny dej. Je skôr akýmsi výberom obrazov z Oneginovho života. Vďaka veľkej popularite pôvodného príbehu, Čajkovskij vedeľ, že diváci si ľahko domyslia detaily, ktoré z príbehu vynechal.
Čajkovskij sa veľmi obával o osud svojho diela. V jednom z listov Nadežde Filaterovne von Meck sa zdôveril: ''„(...) zdá sa mi, že opera je odsúdená na neúspech, že nazujme široké publikum. Jej dej je prostý, niet v nej scénických efektov, hudbe chýba lesk i bombastická efektnosť. Ale zdá sa mi, že niekorí vyvolení pri počúvaní tejto hudby možno budú dotknutí tými, pocitmi, ktoré ma ovládali počas jej komponovania.“ Ďalej dodáva: „Vyšlo to tak, že Onegin nebude ako divadlo pútavý. Preto tí, pre ktorých je v opere prvoradá scénická akcia, nebudú s dielom spokojní. Ale tých, ktorí sú schopní hľadať v opere hudobné vyjadrenie každodenných, prostých, všeobecne ľudských citov, ktoré majú ďaleko k tragike či teatrálnosti, tých moja opera môže, aspoň dúfam, uspokojiť. Je napísaná úprimne, a do tejto úprimnosti vkladám všetky svoje nádeje.“''
Veril, že inscenovanie Eugena Onegina vyžadovalo maximálnu jednoduchosť a úprimnosť. Aj preto zveril svetovú premieru diela do rúk študentov moskovského konzervatória. Premiéra sa konala 29. marca 1879 v Malom divadle. Tridsaťdvačlenný orchaster dirigoval Nikolaj Grigorievič Rubinštejn. 23. januára 1881 malo dielo premiéru vo Veľkom divadle pod taktovkou Enrica Bevignaniho.
Po premiérach v Kieve a Charkove na pokyn cára Alexandra III. uvádza roku 1884 Eugena Onegina aj Veľké (Mariinské) divadlo v Petrohrade. Uvedenie, ktoré dirigoval český dirigent Eduard Nápravník, sa stalo začiatkom svetového úspechu tejto Čajkovského opery. Napriek tomu, naďalej sa objavujú aj kritické výhrady voči nej.
Obsah
Dej sa odohráva v 20. rokoch 19. storočia na ruskom vidieku a v Petrohrade.
Prvé dejstvo
Prvý obraz: Statok Larinovcov, jeseň.
Domáca pani, vdova Larinová a pestúnka "ňaňa" spomínajú na staré časy ("Слыхали ль вы за рощей глас ночной"). Jej dve dcéry, Tatianu a Oľgu, je počuť z domu. Prichádza skupina sedliakov sláviacich koniec žatvy ("Болят мои скоры ноженьки со походушки"). Zdravia domácich a spievajú komickú pieseň o zvádzaní mlynárovej dcéry ("Уж как по мосту-мосточку"). Tatiana s Oľgou najprv spievajú pieseň, nato bezstarostná Oľga vyčíta Tatiane jej melanchóliu. Aj Larinovej robí starosť Tatianina snivá povaha a jej vášeň ku knihám ("Ну, ты, моя вострушка"). Prichádzajú hostia. Básnik Vladimír Lenskij, Oľgin snúbenec predstavuje dámam svojho priateľa a suseda, Eugena Onegina ("Mesdames! Я на себя взял смелость"). Zatiaľ čo Lenskij vyznáva svoju lásku k Oľge ("Как счастлив, как счастлив я!" a "Я люблю вас"), Onegin sa zhovára s Tatianou a hlboko na ňu zapôsobí.
Druhý obraz: Tatianina izba.
Večer, pred spaním, rozpráva ňaňa Tatiane o svojej svadbe a ťažkom živote ("Ну, заболталась я!"). Tatiana sa pestúnke zverí, že je zaľúbená. Ňaňa odchádza a Tatiana píše Oneginovi list, v ktorom sa mu vyznáva zo svojej lásky a ponúka mu spoločnú cestu životom ("Пускай погибну я, но прежде"). Zavčasrána prichádza ňaňa a Tatiana ju posiela aj s listom na Oneginov statok.
Tretí obraz: Záhrada Larinovej statku.
Slúžky oberajú ovocie a spievajú ("Девицы, красавицы"). Tatiana s úzkosťou očakáva Onegina ("Здесь он, здесь Евгений!"). Ten prichádza s Tatianiným listom a na jej vyznania odpovedá chladnými, vyhýbavými slovami ("Когда бы жизнь домашним кругом"). Vysvetľuje jej, že sa nechce viazať, a radí Tatiane, aby sa v budúcnosti vyhla takýmto otvoreným prejavov svojich citov.
Druhé dejstvo
Štvrtý obraz: Tančiareň v Larinovej dome.
thumb|left|Súboj Onegina s Lenským.
Piaty obraz: Na brehu rieky, skoro ráno.
Nasledujúceho rána čaká Lenskij a jeho sekundant Zareckij, na dohodnutm mieste na Onegina ("Куда, куда, куда вы удалились"). Konečne prichádza Onegin aj so svojim sekundantom. Aj keď Lenského i Onegina už prešla zlosť, ani jeden z nich nemôže ustúpiť. Padá výstrel a Lenskij klesá mŕtvy.
Tretie dejstvo
Šiesty obraz: Bál v dome bohatého šľachtica v Petrohrade, o niekoľko rokov neskôr.
Onegin sa po dlhom čase vracia domov, znudený a znechutený ("И здесь мне скучно!"). Prichádza na bál a tam stretáva priateľa, knieža Gremina. Ten mu predstavuje svoju manželku, ktorou nie je nikto iný ako Tatiana. Gremin spieva o svojom štastí a láske k Tatiane ("Любви все возрасты покорны"). Onegina sa zmocňuje vášnivá láska k tej, ktorú pred rokmi odmietol ("Ужель та самая Татьяна").
Onegin požiadal Tatianu o stretnutie. Vyznáva sa kňažnej zo svojich citov. Ani Tatiana neskrýva, že Onegina stále miluje. Teraz však už nie je slobodná, je viazaná povinnosťou voči manželovi, a preto nemôže vypočuť Oneginove prosby ("Онегин! Я тогда моложе"). Ich cesty sa navždy rozchádzajú.
Inštrumentácia
Inštrumentácia opery:
Love Parade
right|thumb|Loveparade 1989 – 2010 right|thumb|Loveparade v Berlíne, 2006 right|thumb|Loveparade v Essenu, 2007
Newyorské metro
80px|left thumb|Stanica South Ferry. thumb|Mapa metra
Newyorské metro, v origináli nazývané New York City Subway, je veľký prepravný systém metra nachádzajúci sa v New Yorku. Je to jeden z najväčších systémov verejnej dopravy v USA a rovnako aj na svete. Má 27 liniek, od 416 do 475 staníc (v závislosti od toho, ako sa počítajú spojené stanice) a dosahuje dĺžku 1056 km, pričom celková dĺžka tratí je a používa sa vyše 6 000 vozňov.
Love Parade
História
V roku 2004 sa Love Parade neuskutočnila. V roku 2005 usporiadatelia Love Parade odvolali, pretože mnohí sponzori krátko pred jeho začiatkom odriekli podujatiu podporu. V roku 2006 sa Love Parade opäť uskutočnila. Akcia sa po ročníkoch 2007 v Essene a 2008 v Dortmunde v roku 2009 znova nekonala kvôli prebiehajúcim stavebným úpravám v meste Bochum, kde sa podujatie malo konať.
Newyorské metro
Denne metro prepraví vyše 6 miliónov cestujúcich. Ako jeden z mála systémov slúži newyorská podzemná dráha cestujúcim bez prestávky, 24 hodín denne, 7 dní v týždni, 365 dní v roku.
Love Parade
Elektronický štýl hudby
Koncertu pre priaznivcov elektro-tanečnej hudby sa v posledných rokoch Love Parade sa pravidelne zúčastňujú známe mená ako Westbam, David Guetta, Underworld, Paul Van Dyk, Fedde Le Grand, ATB, Tiesto, Lexy & K-Paul, Dj Hell, Sven Vath, Marc Spoon, Hardy Hard, Tom Novy, Tiefschwartz, Anthony Rodher, Felix Krocher, Moonbotica, Carl Craig, Carl Cox, Digitalism, Richie Hawtin a mnoho ďalších.
Newyorské metro
Dejiny
Prvá podzemná trať bola otvorená v roku 1904, bola dlhá a štvorkoľajná. Prvá nadzemná trať bola postavená o 35 rokov skôr. Postupne sa vytvorili dvaja konkurenční súkromní prevádzkovatelia metra, spoločnosti BMT a IRT. Neskôr sa o stavbu a prevádzku začali zaujímať mestské úrady. Najskôr trate stavali a prenajímali ich BMT a IRT, v roku 1932 sprevádzkovali vlastný systém IND. V roku 1940 mesto odkúpilo oboch súkromných prevádzkovateľov a vytvorilo jednotnú sieť.
Love Parade
Televízia
Každý rok je podujatie vysielané aj v televízii. Televízna stanica VIVA, kedysi orientovaná primárne na tanečnú hudbu pravidelne poskytovala priame prenosy z miesta dejísk v rokoch 1997 – 2008. Podujatia z roku 2007 a 2008 vysielala aj česká hudobná stanica Óčko TV. Tento rok priamy prenos a reportáže z dejiska sprostredkovala len nemecká regionálna televízia WDR. Sledovať akciu bolo možné aj cez internet cez oficiálnu webovú stránku festivalu, kde bolo možné pozerať 30 video streamov.
Guy Laliberté
Guy Laliberté (* 2. september 1959, Quebec, Quebec, Kanada) je kanadský podnikateľ, filantrop a hráč pokru. Je zakladateľom a riaditeľom cirkusovej a zábavnej spoločnosti Cirque du Soleil. Roku 2009 sa vydal na týždeň do vesmíru na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako "kozmický turista".
Podnikateľ a filantrop
Guy Laliberté pochádza zo stredostavovskej frankokanadskej rodiny. Inšpirovaný zážitkom z Ringling Brothers and Barnum & Bailey Circus z detstva začal už v ranom veku vystupovať ako pouličný umelec, naučil sa chôdzi na chodúľach, hltanie ohňa, hru na akordeón a nejakú dobu sa tým živil. V roku 1984 založil vlastný cirkus – Cirque du Soleil. Postupne vybudoval zo svojej spoločnosti jeden z najväčších podnikov v danom obore, pôsobiaci v niekoľkých krajinách a s cca štyrmi tisíckami zamestnancov, ocenený na 2 miliardy dolárov.
V októbri 2007 založil nadáciu "Jedna kvapka", ktorej cieľom je rozšíriť vo verejnosti povedomie o problémoch súvisiacich s vyčerpávaním vodných zdrojov a pomoc obyvateľstvu oblastí postihnutých nedostatkom vody. Na chod nadácie prispel sumou 100 miliónov dolárov.