cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klapy
Je to bralnatý hrebeň nad vodnou nádržou Nosice, budovaný vápencami a vápnitými pieskovcami s pestrou mozaikou rastlinných a živočíšnych druhov, ktorý je rozdelený na Malé a Veľké Klapy. Je súčasťou bradlového pásma. Klapské bradlo je najväčším povrchovým výskytom klapskej jednotky, bradlového pásma. Podľa niektorých názorov je celé bradlo veľká olistostróma alebo olistoplaka krinoidových vápencov, ktorá sa zosunula do panvy, v ktorej sedimentovali upohlavské zlepence.
Klapy patria medzi najbohatšie náleziská ponikleca slovenského v okolí, najmä na južnej strane. Historici usudzujú, že názov Klapy je aspoň dvetisícročný (pôvod v germánskom označení skala klippen). Domácimi obyvateľmi je často prezývaný Klape alebo Klapé.
Ľudovít Hološka
Ľudovít Hološka (* 18. september 1943, Jablonica) je slovenský maliar, kresliar, ilustrátor, teoretik obrazu a vysokoškolský pedagóg.
Životopis
Jeho otec bol Štefan Hološka a matka Mária rod. Turanská. V mladosti bol v úzkom kontakte s literátmi a spisovateľmi bratislavského a trnavského okruhu, niektoré litrárne priateľstvá trvajú doteraz. Jeho manželka bola dlhoročnou prekladateľkou a pedagogičkou z francúštiny, najmladšou sestrou Vincenta Šikulu. Hoci Ľudovít Hološka pochádza z výrazne hudobníckej rodiny, dal sa na výtvarnú dráhu.
V rokoch 19581962 absolvoval Školu umeleckého priemyslu, 19621968 Vysokú školu výtvarných umení, odbor-maľba v Bratislave u prof. Jána Mudrocha, 1990 doc., 1995 sa stal profesorom. V rokoch 19681974 bol umelcom v slobodnom povolaní, 19741986 odborným asistentom na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského Trnava, (1986 - 1988) odborným asistentom na Fakulte architektúry Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave, (1988 - 2008) odborným asistentom, doc., prof. na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, (19942001) profesor na Pedagogickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave, od 2001 prof., prodekan na Fakulte výtvarných umení Akadémie umení v Banskej Bystrici, kde v roku 2021 ukončil svoju pedagogickú činnosť.
Jeho maľby a kresby sú súčasťou zbierok viacerých verejných galérií (aj v Stredoslovenskej galérii v Banskej Bystrici), ilustroval viac ako 80 knižných titulov, je autorom výberu textov o výtvarnom umení Vrstvy tvaru (1986), monografie Alexander Ilečko (1998), článkov v periodikách Romboid, Výtvarný život, Profil a i. Člen Spolku výtvarníkov Slovenska. Venuje sa svojej autorskej tvorbe v médiu maľby, kresby, denníkových záznamov, v knižnej ilustrácii. Ako pedagóg, bol pedagógom mnohých už teraz významných umelcov-umelkýň vyštudovaných na Slovensku. Celoživotne sa zaoberá výtvarným videním a znakovými asociáciami v maľbe a obraze. Venuje sa aj kurátorskej činnosti, ako aj písaniu o umelcoch a ich diele. Svojimi textami prispel napríklad do monografie o diele Jána Bergera (RECO, 2014) a Rudolfa Filu (GMB, 2016). Žije a pracuje v Jablonici.
Ľudovít Hološka Bibliografia
'''Monografické publikácie, texty a skladačky o tvorbe Ľ. Hološku:'''
Kolektívne publikácie:
'''Texty Ľ. Hološku o umení:'''
Boršodsko-abovsko-zemplínska župa
Boršodsko-abovsko-zemplínska župa je župa v severovýchodnom Maďarsku. Hraničí so Slovenskom (Košický a Banskobystrický kraj) a maďarskými župami Nógrád, Heves, Hajdú-Bihar a Szabolcs-Szatmár-Bereg. Jej hlavné mesto je Miškovec, rozloha župy je a žije tu 739-tisíc obyvateľov.
Otročín
Otročín je obec v Česku v okrese Karlovy Vary v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 503 obyvateľov, z toho 265 mužov a 238 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 37,2 roka, ženy 42,5 roka).
Marolles-lès-Bailly
Marolles-lès-Bailly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 102 obyvateľov (2009).
Rakovčík
Rakovčík je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Polohopis
Obec Rakovčík sa nachádza na severovýchode Slovenska, približne 8 km južne od okresného mesta Svidník na hornom toku rieky Ondava. Katastrálne územie obce sa rozprestiera na výmere 467 ha.
Chotár Rakovčíka susedí na severe s obcou Mestisko, na severozápade s Mlynárovcami, na východe s katastrom obce Duplín, na juhu so Šarišským Štiavnikom a na juhozápade s obcou Beňadikovce.
Rakovčíkom preteká Studený potok, do ktorého sa v obci vlieva Bezmenný potok.
Caharet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Rakovčík
Polohopis
Najvyšší bod obce dosahuje výšku 494 m n. m., neďaleko od kóty Kochman (500,5 m n.m.).
Caharet
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rakovčík
Dejiny
Obec patrila panstvu Makovica. Obyvatelia pracovali v lesoch a chovali dobytok. V 19. storočí tu mali majetky Holländerovci.
Maieutika
Maieutika (gr. umenie pôrodnej baby; pôrodnícke umenie – narážka na povolanie Sokratovej matky) je termín používaný Sokratom pre umenie viesť dialóg. Maieutika je súčasť sokratovskej metódy. Jej jadrom je myšlienka, že pravda je latentne prítomná v rozume každého človeka už od narodenia, ale musí sa „priviesť na svet“ skrze správne položené otázky učiteľa.
Rakovčík
Dejiny
V roku 1787 mala obec 22 domov a 160 obyvateľov, v roku 1828 mala 26 domov a 202 obyvateľov. V rokoch 1850–1880 tu bolo veľké vysťahovalectvo. Začiatkom prvej svetovej vojny ju obsadilo ruské vojsko.
Maieutika
Maieutika pozostáva z dvoch krokov:
Caharet
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rakovčík
Dejiny
V čase druhej svetovej vojny v obci bývala židovská rodina Rozembergovcov. V roku 1942 však bola odsunutá na neznáme miesto, a o jej ďalšom osude nie sú žiadne informácie.
Maieutika
Cieľom maieutiky je u Sokrata a Platóna tzv. ευ ζην (eu zén), „správny/dobrý/spravodlivý život“.
Rakovčík
Dejiny
Hoci obec nezasiahla priama vlna bombardovania, jej obyvatelia boli pred nemeckými vojakmi evakuovaní. 8. 4. 1944 tu partizáni zo skupiny Čapajev demolovali diaľkové telefónne vedenie nemeckej armády. Bola to jedna z prvých partizánskych akcií na východnom Slovensku. Obec bola sovietskym vojskom oslobodená 18. januára 1945.
V bývalom dome Rozembergovcov bola zriadená škola. V roku 1960 bol na MNV zavedený prvý telefón. O rok neskôr bola založená Miestna ľudová knižnica, ktorá funguje do súčasnosti.
Erb
V modrom štíte na zelenej pažiti je strieborný kosák so zlatou rukoväťou. Znamenie erbu tvorí roľnícky nástroj a je vyhotovený podľa pečatidla obce z roku 1868. Erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom v roku  2002 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: R-91/2002. Autormi erbu sú Jozef Novák a Ladislav Čisárik.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbách 2/6 bielej, 1/6 modrej, 2/6 žltej a 1/6 zelenej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Sčítanie 2011
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011
Občianska vybavenosť
V súčasnosti sa obec zapája do rôznych projektov, vďaka ktorým sa zlepšuje životná úroveň občanov, ako aj vzhľad obce. V posledných rokoch bolo postavené multifunkčné ihrisko, hasičská zbrojnica, prebehla rekonštrukcia budovy obecného úradu, miestneho rozhlasu, regulácia potoka, oplotenie cintorína a iné.
Haussignémont
Haussignémont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Henri de Baillet-Latour
Gróf Henri de Baillet-Latour (* 1. marec 1876, Brusel, Belgicko – † 6. január 1942, Brusel) bol belgický šľachtic a tretí predseda Medzinárodného olympijského výboru (MOV).
Henri de Baillet-Latour sa stal členom MOV v roku 1903] a neskôr tiež spoluzakladal Belgický olympijský výbor. Spoluorganizoval Letnú Olympiádu v roku 1920, ktorá sa konala v Antverpách. Antverpám bola organizácia hier pridelená len v roku 1919, ale napriek krátkemu času na prípravu a skutočnosti, že Belgicko bolo vo vojnovom konflikte (prvá svetová vojna), Hry boli úspešné.
Po rezignácii Pierra de Coubertina na funkciu predsedu MOV bol Henri de Baillet-Latour zvolený za jeho nástupcu. Viedol MOV až do svojej smrti v roku 1942. Vo funkcii predsedu MOV ho nahradil Sigfrid Edström.
2334 Cuffey
2334 Cuffey je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Indiana University 27. apríla 1962.
Súdny proces o HIV v Líbyi
Súdny proces so šiestimi zahraničnými zdravotníkmi v Líbyi obvinenými z úmyselného nakazenia viac ako 400 detí v líbyjskej nemocnici El-Fatih v druhom najväčšom líbyjskom meste Benghází vírusom HIV, známy aj ako prípad bulharských sestričiek, začal v roku 1998 vypuknutím epidémie AIDS v detskej nemocnici v Líbyi, pokračoval obvinením zdravotníkov, roky trvajúcimi súdnymi procesmi, ich odsúdením na smrť až po záverečné prepustenie v júli 2007.
Súdne procesy
Palestínsky lekár a päť bulharských sestričiek, ktorí v nemocnici v 90-tych rokoch pracovali, boli obvinení z rozšírenia nákazy HIV a zatknutí v roku 1999. Sestričky Snežana Dimitrovová, Nasia Nenovová, Vaľa Červeňašková, Valentína Siropulová a Kristiana Valčevová, a lekár Ašraf Džuma al-Hadžúdž svoju vinu popreli a zahraniční vedci dospeli k záveru, že epidémia AIDS bola pravdepodobne spôsobená zlými hygienickými podmienkami v nemocnici. V roku 2004 boli šiesti zdravotnícki pracovníci prvýkrát odsúdení na smrť. Po spŕške medzinárodnej kritiky nariadil Najvyšší súd v Líbyi nový proces, ktorý však skončil v decembri 2006 s tým istým výsledkom napriek vedeckej štúdii, ktorá sa objavila pár týždňov pred rozsudkom a potvrdila, že HIV sa rozšírilo v nemocnici pred tým, ako v nej šiesti zdravotníci začali pracovať. Viacero sestričiek vypovedalo, že ich priznania boli vynútené násilím - že ich mučili a znásilňovali. Po tretíkrát boli zdravotnícki pracovníci odsúdení na smrť 11. júla 2007. V júli 2007 Najvyššia súdna rada v Líbyi zmenila ich rozsudok na doživotné väzenie.
Prepustenie
Po dosiahnutí dohody s Európskou úniou boli zdravotnícki pracovníci 24. júla 2007 vydaní do Bulharska, aby si tam odpykali svoj doživotný trest. V tom čase už mali za sebou 2755 dní strávených vo väzení. Krátko po prílete zdravotníkov domov im bulharský prezident Georgi Parvanov udelil milosť. Dohodu o ich oslobodení sa podarilo dosiahnuť až po mnohých rokoch intenzívneho medzinárodného tlaku, hlavne zo strany Európskej únie. "Bez neho by sme dnes neboli slobodní," povedala Valčevová v rozhovore počas návštevy Európskeho parlamentu v roku 2007. Medzinárodná kampaň na oslobodenie zdravotníkov vždy zdôrazňovala, že sa stali obetným baránkom zlyhaní líbyjského zdravotníckeho systému. "Návrat zdravotníkov je priamym dôsledkom bulharského členstva v Európskej únii, solidarity, ktorú EÚ preukázala Bulharsku," povedal bulharský premiér Sergej Stanišev po prepustení zdravotníkov. Syn líbyjského vodcu Saif al-Islam Kaddáfí v auguste 2007 pripustil, že priznania zdravotníkov boli vynútené týraním elektrickými šokmi a vyhrážkami ich rodinám a potvrdil, že niektoré z detí boli nakazené už pred príchodom zdravotníkov do nemocnice. Povedal tiež, že rozsudok o vine zdravotníkov bol založený na protirečiacich si odborných správach a: "Je tam zanedbanie, aj katastrofa, ktorá sa stala, je tam tragédia, ale nebolo to plánované."
Kokot (Štúrovo)
Kokot (iné názvy: Cacat, Chokot, Kokat, Kakat, Kakath, Gockern a iné) bola osada a hrad na území dnešného Štúrova. Hrad aj osada boli zničené Turkami (ÚGKK SR uvádza vpád v roku 1543), neskôr bola v 40. rokoch 16. storočia v ich tesnej blízkosti založená nová osada „Parkán“ (t. j. podľa názvu „opevnenie“), z ktorej sa vyvinulo postupne i vlastné Štúrovo v dnešnej podobe. Samotný názov Kokot sa ale používal až do 19. storočia ako hovorový alternatívny názov pre (pravdepodobne celé) Štúrovo (vtedy oficiálne v maďarčine Párkany).
Kvocient
Kvocient (lat.) je číslo, ktoré udáva pomer dvoch hodnôt.
PC
PC môže byť skratka pre:
P.C. môže byť:
Kvodlibet
Kvodlibet (lat. quodlibet) môže byť:
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2007
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2007 boli v poradí 25. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 6.16. septembra 2007 v Moskve a Petrohrade, v Rusku, za účasti 16 tímov. Počet tímov sa oproti minulým turnajom zvýšil 4 družstvá. Nováčikom turnaja bolo družstvo Srbska. Zápasy sa odohrali v 2 arénach: Sportivnyj komplex Olimpijskij a Sportivnyj komplex Jubilejnyj. Titul získalo prekvapujúco 🇪🇸, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácim 🇷🇺. Pre Španielsko to bola vôbec prvá medaila.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Svetový pohár 2007. Kvalifikovali sa naň 2 najlepšie družstvá.
Kvalifikácia
náhľad|Účastníci ME 2007
Zoznam chránených území v okrese Bardejov
Toto je zoznam chránených území v okrese Bardejov aktuálny k roku 2015, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Bardejov.
Juraj Holveid
Juraj Holveid, tiež Holvay, Holvaid, Holvajth (*  Prievidza) bol pedagóg, náboženský spisovateľ.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Mestský kantor a rektor školy v Prievidzi, Trenčíne, po roku 1667 v Sliezsku, naposledy učiteľ v Niwnici, kde emigroval po odhalení Vešeléniho sprisahania pri prenasledovaní protestantov. Autor náboženských dišpút a dišputy z logiky.
180 Garumna
180 Garumna je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil J. Perrotin 29. januára 1878.
6489 Golevka
6489 Golevka je planétka.
Lysippos
náhľad|Fragment Aristotelovej hlavy Lysippos (* asi 360 pred Kr. - † asi 305 pred Kr.) bol grécky sochár obdobia helenizmu, tvorca panovníckeho portrétu (Seleukos I.), portrétov Sokrata, Euripida, Aristotela. Lysippove sochy sa zachovali v rímskych kópiách (Apoxymomenos). Lysippos na rozdiel od iných predchádzajúcich autorov (napr. Polykleita či Feidia), ktorí svoje sochy koncipovali len pre frontálny pohľad, túto tradíciu frotality prelomil a vytvoril diela, na ktoré sa dalo pozerať zo všetkých strán a zaviedol aj nový kánon, podľa ktorého mali byť sochy štíhlejšie ako napr. Polykleitove diela.
Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 2002
Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 2002 sa hrala ako súčasť Qatar ExxonMobil Open 2002 od 31. decembra 2001 do 7. januára 2002. Titul získal Maročan Júnas al-’Ajnáwí, ktorý vo finále porazil Španiela Félix Mantilla 4-6 6-2 6-2. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP.
Rovné (okres Svidník)
Rovné je obec na Slovensku v okrese Svidník. Obec bola v novembri 1944 čiastočne vypálená počas bombardovania lietadlami Červenej armády. Zhorelo 5 domov.
Erb
V modrom štíte na zelenej pažiti je zlatý pluh s kolieskom a striebornými radlicami. Znamenia erbu boli spracované podľa pečatidla z roku 1868 a vychádzajú z poľnohospodárskeho motívu s čiastočne hovoriacou symbolikou, ktorá tvorí rovná pažiť. Erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom 20. februára 1998 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: R-63/1998. Autormi erbu sú Jozef Novák a Ladislav Čisárik.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbách 3/8 modrej, 1/8 žltej, 1/8 bielej a 3/8 zelenej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Marolles-sous-Lignières
Marolles-sous-Lignières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 320 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Craspedodon
Craspedodon bol rod vtákopanvových dinosaurov, snáď patriaci k infraradu Ceratopsia. Žil vo vrchnej kriede, asi pred 85 miliónmi rokov. Na území dnešného Belgicka bolo nájdených niekoľko zubov, podobných zubom Iguanodona. Typový a jediný známy druh tohto rodu je Craspedodon lonzeensis, opísaný Louisom Dollom v roku 1883, avšak s ohľadom na malé množstvo nájdeného materiálu je považovaný za nomen dubium. Dlho bol tiež považovaný za príslušníka skupiny Iguanodontia, ale neskôr bol preklasifikovaný do kladu Neoceratopsia, v rámci ktorého je zrejme bližšie skupine Ceratopsoidea než Protoceratopsidae. Ak je táto nová klasifikácia správna, stane sa Craspedodon prvým známym európskym neoceratopsidom.
2335 James
2335 James je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil E. F. Helin 17. októbra 1974.
Hajducko-bihárska župa
Hajducko-bihárska župa je župa v Maďarsku. Hlavné mesto župy je Debrecín, rozloha župy je a žije tu 549-tisíc obyvateľov.
Južný Málosmadulu
right|400px|thumb|Administratívny atol [[Bá (atol Južný Málosmadulu je "dvojatol" hore).]]
Južný Málosmadulu je zemepisný názov atola administratívne spadajúceho pod atol Bá na Maldivách. Patrí medzi menšie atoly. Nachádza sa 5 km južne od Severného Málosmadulu a 12 km severne od atolu Goidú. Pozostáva z 10 obývaných (Kudarikilu, Kamadú, Kendú, Kihádú, Donfanu, Daravandú, Málos, Édafusi, Hitádú, Tuládú) dvoch ostrovov využívaných na priemyselné účely (Kunfunadú, Dunikolu) a 54 neobývaných ostrovov. Atol je dlhý 45 km (severovýchod - juhozápad) a široký 30 km.
Externé odkazy
Stránka Oceandots + obrázok atola z vesmíru - anglicky
Jozef Rakovan (šľachtiteľ)
Ing. Jozef Rakovan, CSc. (* 1945, Ochodnica – † 2014, Bratislava) bol slovenským agronómom a šľachtiteľom, ktorý významným spôsobom prispel k šľachteniu, pestovaniu, výrobe a spracovaniu špeciálneho druhu pšenice tvrdej (Triticum durum, Desf.) na Slovensku.
Život
Narodil sa v roku 1945 v kysuckej dedine Ochodnica, kde prežil detstvo. Študoval na strednej poľnohospodárskej škole a neskôr na Poľnohospodárskej univerzite v Nitre v odbore rastlinná výroba. Po štúdiu pracoval ako agronóm v PD Bobrov na Orave. Neskôr pôsobil vo Výskumnom ústave závlahového hospodárstva v Bratislave a následne v šľachtiteľskom a semenárskom podniku Slovosivo.
V roku 1990 inicioval založenie Združenia šľachtiteľov, pestovateľov a spracovateľov cestovinárskej pšenice (SOLDUR). Vďaka tomuto združeniu a spoločnosti RADUR sa začali významne rozširovať pestovateľské plochy pšenice tvrdej, čo umožnilo slovenským výrobcom cestovín začať výrobu nevaječných semolinových cestovín. Postupne sa začal venovať výhradne pestovaniu a rozmnožovaniu osiva tvrdej pšenice a zabezpečoval výrobu osiva pre celé Slovensko, ale aj okolité štáty ako Česko, Rakúsko a Maďarsko.
V roku 2006 musel zo zdravotných dôvodov firmu odovzdať dcére, ktorá s jeho pomocou pokračovala s výrobou osiva pre Slovensko. S jej pomocou vydal ešte počas svojho života odbornú publikáciu Pestovanie tvrdej pšenice na Slovensku: praktická príručka pre pestovateľov tvrdej pšenice.
Elektrický rušeň 151
Elektrický rušeň 151 (továrenské označenie Škoda 65Em) je rušeň Českých dráh, ktorý vznikol modernizáciou strojov radu 150 vyrobených firmou Škoda Plzeň (Škoda 65E). Má prezývku „potkan“, „krysa“ alebo prípadne „banán“ (podľa najčastejšieho zeleno-krémového náteru). Rušeň s výkonom 4 000 kW je vybavený odporovou reguláciou a je určený pre ťahanie ťažkých rýchlikov na jednosmernej napájacej sústave 3 kV. V súčasnosti je táto rada jednou z troch rád rušňov Českých dráh s maximálnou rýchlosťou 160 km/h alebo vyššou. Tieto rušne sú nasadzované predovšetkým na vlakoch kategórie Expres, InterCity a EuroCity na trase Ústí nad Labem - Praha - Ostrava - Košice. Do decembra 2013 boli dislokované v DKV Praha, PJ Praha Vršovice. Teraz však už jazdia pod hlavičkou DKV Olomouc, PJ Bohumín.
Priebeh modernizácie
thumb|left|Rušeň 151.001 v prvých dňoch po hlavnej oprave vo farbách [[České dráhy|ČD.]] náhľad|left|Pohľad na riadiaci pult rušňa radu 151. Prvé zrýchlenie radu 150 na základe požiadaviek Výskumného ústavu železničného prebehlo v roku 1992. Pri ňom bol iba upravený prevodový pomer, dosadené tlmiče vrtivých pohybov a ďalšie zariadenia potrebné pre prevádzku rýchlosťou 160 km/h. V tom čase sa však už začalo uvažovať o oveľa rozsiahlejšej modernizácii. Ako prvý bol k tejto modernizácii pristavený posledný vyrobený rušeň 150.027. Vykonané úpravy spočívajú v zmene prevodového pomeru, dosadení tlmičov vrtivých pohybov, bezpečnostných skiel, náhrade pôvodných dvoch kompresorov jedným novým, výmene batérií, dosadenie kovokeramických brzdných doštičiek a vykonanie ďalších modifikácií. Modernizácie prebiehali do roku 2002 v Škode a ČMŽO, celkovo bolo takto upravených 13 rušňov. Po zničení rušňa 151.018 bolo v roku 2008 rozhodnuté o modernizácii stroja 150.023 za využitia niektorých dielov zo zničeného rušňa. Novovzniknutá 151.023 dostala pri opravách „retro“ náter a je tak vyhľadávaným cieľom železničných fotografov.
Reklamné nátery
Rad 151 je pre inzerentov obľúbený. Rušne vozia dôležité spoje, a preto môžu zaujať veľký počet cestujúcich. Na rušni 151.001 bol od júna 2002 aplikovaný vôbec prvý reklamný náter na rušňoch ČD. Inzerentom bola spoločnosť ČEZ a rušeň propagoval jej produkt Duhová energie. Od jari 2007 do decembra 2013 propagovala svojim náterom vlaky EuroCity a InterCity Českých dráh. Teraz však už jazdí v korporátnom nátere ČD. Medzi ďalší rušeň, opatrený reklamným lakom bol rušeň 151.014, ktorý propagoval Poštovú sporiteľňu od apríla 2006 do konca roku 2014. Od novembra 2006 do začiatku roku 2016 jazdil rušeň 151.019 s náterom propagujúcim ČEZ. Posledným reklamným rušňom je 151.006, ktorý so sloganom Jedeme v tom spolu! propaguje mnohoročnú intenzívnu spoluprácu Dopravnej fakulty Jana Pernera Univerzity Pardubice a Českých dráh. Toto sfarbenie má od augusta 2018.
Lucia Gubiková
Lucia Gubiková (* 11. február 1993, Michalovce), slovenská hádzanárska reprezentantka, hrajúca na poste brankárky. Je odchovankyňou a hráčkou Iuventy Michalovce.
Kariéra
Je reprezentantkou Slovenska v kategóriach mládeže (juniorky; predtým aj kadetky) a v septembri 2010 prvýkrát vo svojej kariére už ako sedemnásťročná reprezentovala v kategórii žien v sérii troch priateľských stretnutí s Bieloruskom.
Hádzanej sa počas celej doterajšej kariéry venovala v rodných Michalovciach v tamojšej Iuvente. Prvé stretnutia v družstve žien odchytala už v jarnej časti sezóny 2008/09. V nasledujúcej sezóne vytvorila stabilnú brankársku dvojicu so skúsenou Ingrid Kudročovou. Tento stav platí aj teraz v jesennej časti sezóny 2010/11.
Jozef Holúbek
Jozef Holúbek (* 18. marec 1883, Padina - † 8. september 1956, Trenčianske Teplice) bol právnik, spisovateľ, prekladateľ.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Prešove, v roku 1897-1898 v Banskej Bystrici, v roku 1898-1904 na srbskom gymnáziu v Novom Sade, od roku 1904 na právnickej fakulte univerzity v Budapešti, JUDr. Advokát v Novom Sade, po roku 1926 v Prahe. Počas štúdií pracovník Slovenského spolku v Budapešti. Časopisecky debutoval roku 1899 básňami v prílohe Obzoru, umelecky sa presadil črtou Cesta na Čiernu Horu, v medzivojnovom období publikoval články prevažne o poľnohospodárstve. Autor knihy poviedok o živote a folklóre Slovákov vo Vojvodine v 2. polovici 19. storočia funkcionár Matice slovenskej (MS), Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS), Československej jednoty, podpredseda Klubu československých turistov.
Oľga Odzganová
thumb|Miesto posledného odpočinku cintorín - Opatovce nad Nitrou (12. september 2012)
Životopis
Narodila sa v Seredi a študovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Jej prvým pôsobiskom bola Pedagogická škola v Krupine, odkiaľ prešla pracovať priamo do vtedajšieho Československého rozhlasu v Bratislave (1957). Tu začínala najprv vo Vysielaní pre školy, kde sa zameriavala na spoluprácu s Detským speváckym zborom Československého rozhlasu a s jeho vtedajším zbormajstrom Ondrejom Franciscim.
Alexinikos z Élidy
Alexinikos (Alexinikos) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 268 pred Kr.
Alexinikos z Élidy bol na 128. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov (palé paidón). V Olympii túto disciplínu zaviedli na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty. Staroveký autor Pausanias uvádza, že v olympijskej Altide videl sochu olympionika Alexinika. Bola dielom sikyónskeho sochára Kanthara, syna Alexida, žiaka slávneho sochárskeho majstra Eutychida.
Oľga Odzganová
Životopis
Keď sa začalo vysielanie jednej z najpopulárnejších rozhlasových relácií pre mládež Na modrej vlne (prvú relácia odznela 15. septembra 1961 a vysielala sa až do roku 1990), stala sa najmä jej hudobnou redaktorkou a spolumoderátorkou. Prostredníctvom nej mohli mladí ľudia začať spoznávať reprezentantov progresívnej domácej i západnej populárnej hudby, najmä rockovej.
Oľga Odzganová sa výrazne zaslúžila o popularizáciu umenia, najmä rôznych hudobných žánrov v množstve relácií pre široké poslucháčske zázemie.
Posledné roky života prežila v regióne Horná Nitra. Po dlhej a náročnej chorobe zomrela dňa 19. februára 2012 v bojnickej nemocnici. Telesné pozostatky boli uložené na cintoríne v obci Opatovce nad Nitrou.
Peter Brhlovič, K anatómii cenzúry rocku na Slovensku (1958 – 1989): ''„Dierou v ideologickom člne režimu na Slovensku sa však začiatkom šesťdesiatych rokov stala rozhlasová relácia Na modrej vlne, vysielaná každý piatok večer po Rozhlasových novinách. Hoci jej názov vychádzal z modrej farby košieľ Československého zväzu mládeže, mládež sa na ňu chytala pre úplne iný dôvod. Hudobná redaktorka Oľga Odzganová zaraďovala medzi rôzne rozhovory a úvahy Ernesta Weidlera najmä aktuálne hity z divadielka Semafor, ale, sem-tam, aj Cliffa Richarda, Chubbyho Checkera, Shadows, Ventures, Newbeats, Kinks či The Beatles. To bolo čosi neslýchané, lebo sa to dalo počúvať aj cez ,rozhlas po drôte', ktorý tu bol na to, aby ľudia nepoužívali ladiaci gombík a neblúdili zbytočne po kadejakých Luxemburgoch či Slobodných Európach.“''
František Holý
František Holý (* 13. február 1906, Nová Baňa - † 19. marec 1971, Banská Bystrica) bol mäsiar, živnostník, protifašistický bojovník.
Životopis
Účastník ilegálneho protifašistického odboja v Novej Bani, väznený v koncentračnom tábore pri Salzburgu. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Pierre de Coubertin
Pierre de Coubertin (* 1. január 1863, Paríž, Francúzsko – † 2. september 1937, Ženeva, Švajčiarsko), pôvodným menom Pierre de Frédy, bol francúzsky pedagóg a historik, zakladateľ moderných Olympijských hier.
Životopis
Narodil sa v Paríži v aristokratickej rodine ako štvrté dieťa Charles Louisa de Frédy a Agathy-Gabrielle de Mirville de Coubertin. Inšpirovaný návštevami stredných a vysokých škôl vo Spojenom kráľovstve a USA sa rozhodol zlepšiť vzdelávanie vo Francúzsku. Domnieval sa, že súčasťou zlepšení by mala byť športová (telesná) výchova, ktorú považoval za dôležitú pre osobný vývoj mladých ľudí.
Rastúci medzinárodný záujem o staroveké Olympijské hry, podporovaný archeologickými nálezmi v Olympii v tom čase, ho primäl k vytvoreniu plánu na oživenie Olympijských hier. Prvý raz s návrhom vystúpil 25. novembra 1892 na jubilejnom zasadaní Únie francúzskych spoločností atletických športov v amfiteátri parížskej Sorbonny, ale bez ohlasu.
Aby svoj plán spopularizoval, zorganizoval 23. júna 1894 medzinárodný kongres v Sorbonne. Na tomto kongrese navrhol zaviesť Olympijské hry. Kongres viedol k vytvoreniu Medzinárodného olympijského výboru (MOV) a de Coubertin sa stal jeho generálnym tajomníkom. MOV rozhodol, že prvé Olympijské hry sa budú konať v Aténach v Grécku a následne každé štyri roky. Prvá Olympiáda sa ukázala byť úspešnou a po jej skončení a odstúpení prvého predsedu MOV, Demetriusa Vikelasa, sa de Coubertin stal predsedom organizácie, ktorú založil.
Napriek počiatočnému úspechu, následné hry v roku 1900 v Paríži a 1904 v St. Louis v USA boli zatienené medzinárodnými výstavami konanými v tom čase a dostalo sa im len málo pozornosti médií.
Tento trend sa podarilo zvrátiť štvrtými Hrami konanými v roku 1908 a Olympijské hry sa stali najdôležitejšou športovou udalosťou. De Coubertin vytvoril pre Hry v roku 1912 nový šport - moderný päťboj a neskôr odstúpil z vedenia MOV po ďalších Hrách konaných v Paríži v roku 1924. Tretím predsedom MOV sa stal Belgičan Henri de Baillet-Latour.
De Coubertin ostal čestným predsedom MOV až do svojej smrti v roku 1937 v Ženeve. Je pochovaný v Lausanne (ktoré je sídlom MOV), no jeho srdce bolo pochované v pamätníku v blízkosti starogréckej Olympie.
Jaroslav Holeša
Jaroslav Holeša (3. september 1970, Bratislava) je bývalý česko-slovenský a slovenský reprezentant v hádzanej. V súčasnosti sa tomuto športu venuje ako funkcionár.
Na konferencii Slovenského zväzu hádzanej 15. októbra 2010 bol na obdobie rokov 20102014 zvolený za nového prezidenta zväzu, kde vystriedal Pavla Derfényiho, ktorý v tejto funkcii pôsobil 10 rokov. Holeša získal vo voľbách 54 hlasov, Derfényi 47, neplatný bol 1 hlas.
Jodid vápenatý
Jodid vápenatý (CaI2) je anorganická zlúčenina vápnika a jódu. Táto biela hygroskopická pevná látka sa výborne rozpúšťa v vode. Jodid vápenatý má podobné vlastnosti ako príbuzné soli, napríklad chloridu vápenatého. Používa sa vo fotografickom priemysle.
Reakcia
Henri Moissan ako prvý izoloval v roku 1898 čistý vápnik redukciou jodidu vápenatého čistým sodíkom:
Jodid vápenatý možno získať pôsobenia kyseliny jodovodíkovej na uhličitan, oxid alebo hydroxid vápenatý:
Na vzduchu jodid vápenatý pomaly reaguje s kyslíkom a oxidom uhličitým a uvoľňuje jód, ktorý je zodpovedný za žltkasté sfarbenie nečistých vzoriek.
Použitie
Jodid vápenatý sa používa vo fotografii (pri výrobe fotocitlivých emulzií), v lekárstve (ako zdroj jódu a expektorans) a ako prídavná látka do potravín (emulgátor, označenie E916).
Enigma (šifrovací stroj)
náhľad|Prístroj Enigma na ktorej je viditeľná rozvodná doska, klávesnica, svetelný panel a cez vrchný kryt vystupujúce krúžky rotorov
Enigma bola prenosným elektromechanickým šifrovacím strojom pracujúcim na princípe otáčajúcich sa rotorov. Používala sa v niekoľkých modifikovaných verziách najmä nemeckými ozbrojenými silami pred vypuknutím a počas druhej svetovej vojny. Šifra Enigmy bola Nemcami považovaná za neprelomiteľnú a absolútne bezpečnú, no už v roku 1932 ju prelomili poľskí kryptológovia, ktorých poznatky využili po vypuknutí vojny spojenecké vojská. Informácia o prelomení kódu bola jednou z najtajnejších. O prispení Poliakov sa otvorene začalo hovoriť až v roku 1973.
Opis
náhľad|vľavo|250px|Zapojenie enigmy ukazujúce tok prúdu. Znak 'A' je zakódovaný ako 'D' [[Súbor:Enigma-action sk.svg|náhľad|200px|Šifrovanie 2 písmen pomocou Enigmy: prúd je vedený do sústavy rotorov, cez reflektor a späť znovu cez rotory.
Pozn.: sivé čiary predstavujú ďalšie možné elektrické okruhy vnútri každého z rotorov, ktoré sú napevno zapojené vnútri rotorov. ]]
Šifrovanie prebieha takto: po stlačení klávesu sa uzavrie elektrický obvod. Prúd preteká rôznymi súčasťami, až sa nakoniec rozsvieti jedna z mnohých žiaroviek na paneli, čím indikuje výsledné zašifrované písmeno.
Napríklad pri šifrovaní správy <tt>ANX…</tt> operátor najskôr stlačí <tt>A</tt>, rozsvieti sa napríklad <tt>Z</tt>, teda <tt>Z</tt> bude prvým písmenom zašifrovaného textu. Následne operátor stlačí <tt>N</tt> a rovnakým spôsobom pokračuje.
Pre bližšie vysvetlenie je použitá schéma na ľavom obrázku. Pre zjednodušenie sú zobrazené iba 4 súčasti z každej časti. V skutočnosti je na paneli 26 žiaroviek, klávesov a zdierok. Prúd preteká z batérie (1) cez stlačené dvojcestné tlačidlo (2) k rozvodnej doske (3), ktorá umožňuje preskupiť zapojenie klávesnice, do pevného vstupného kolesa (4), ďalej cez tri (Wehrmacht Enigma) alebo štyri (Kriegsmarine M4) rotory (5). Potom vstupuje do reflektora (6), ktorý inou cestou vracia prúd späť do rotorov (5) a vstupného kolesa (4). Ďalej postupuje cez zástrčku 'S' (7), ktorá je v našom prípade prepojená s káblom (8) do zástrčky 'D', a následne ďalším dvojcestným spínačom ku žiarovke (9).
Neprestajné otáčanie sa rotorov zapríčiňuje neustálu zmenu cesty signálu a kódovanie správy polyalfabetickou šifrou, ktorý vo svojej dobe zabezpečoval veľmi vysokú bezpečnosť prenosu.
Rotory
Rotory (tiež bubienky či rotačné valce, ) sú srdcom šifrovacieho stroja. Pripomínajú koleso s priemerom približne, vyrobené z tvrdej gumy alebo bakelitu, s kruhovo uloženými kolíkmi na pružinách z jednej strany a plochými elektrickými kontaktmi zo strany druhej. Uloženie kolíkov a kontaktov je rovnaké ako opis písmen na abecednom krúžku rotora – typicky 26 písmen od A do Z. Ak sú rotory uložené vedľa seba, kolíky jedného z nich sa dotýkajú s plochými elektrickými kontaktmi susedného, uzatvárajúc elektrický obvod. Vnútri rotora sa nachádza 26 prevodov spájajúcich zhodne so zvolenou kombináciou kolíky z jednej strany s kontaktmi z druhej. Spôsob káblového prepojenia je iný pre každý typ rotora. 220px|náhľad|vľavo|Tri rotory Enigmy a os na ktorej sa osádzajú Jednotlivý rotor zabezpečuje iba jednoduché substitučné šifrovanie. Napríklad kolík zodpovedajúci písmenu E môže byť spojený s kontaktom písmena T na druhej strane. Zložitosť systému šifrovania závisí na použití viacerých, navzájom prepojených rotorov – prevažne troch či štyroch – a zároveň ich pravidelného otáčania, čo zabezpečuje ešte vyšší stupeň komplikácie šifrovania.
Po vložení rotora do šifrovacieho stroja mohol byť nastavený do jednej z 26 pozícií. Otáčanie bubienka umožňoval do neho pripevnený vlnovkový krúžok, presahujúci cez vrchný kryt stroja po jeho zatvorení. Aby operátor stroja mohol nastaviť rotor do odpovedajúcej pozície, bol do neho pripevnený abecedný krúžok s 26 písmenami alebo číslami, ktorých zodpovedajúca pozícia bola viditeľná v špeciálnom okienku v kryte stroja. V raných modeloch stroja bol abecedný krúžok pripevnený k rotoru, ale neskôr sa kvôli zvýšeniu komplikácie šifrovania zaviedli rotory s meniacim sa nastavením abecedného krúžku. Toto nastavenie bolo nazvané termínom Ringstellung (nastavenie rotora).
Enigmy Heeru (pozemných vojsk) a Luftwaffe (letectva) boli vybavené niekoľkými typmi rotorov, no v čase zavedenia ich mali iba tri. 12. decembra 1938 bola súprava rotorov rozšírená na 5, z ktorých sa do použitia v stroji vyberali tri. Kvôli odlíšeniu boli rotory označené rímskymi číslicami I, II, III, IV a V. Každý z nich mal jeden zárez umiestnený v rôznych miestach abecedného krúžku, slúžiaci na jeho otáčanie, vďaka čomu značne narastala zložitosť šifry. Viera konštruktérov stroja, že zavedenie zárezu prakticky znemožní dekódovanie správ sa ukázala mylná, pretože vďaka zavedeniu poľskej „hodinovej metódy“ Jerzyho Różyckiho a neskôr britskej metódy nazvanej „banburismus“ bola nakoniec šifra Enigmy prelomená.
|Spôsob okáblovania rotorov IV A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z I      E K M F L G D Q V Z N T O W Y H X U S P A I B R C J II      A J D K S I R U X B L H W T M C Q G Z N P Y F V O E III     B D F H J L C P R T X V Z N Y E I W G A K M U S Q O IV      E S O V P Z J A Y Q U I R H X L N F T G K D C M W B V       V Z B R G I T Y U P S D N H L X A W M J Q O F E C K
Enigmy Kriegsmarine (námorníctva), na rozdiel od strojov Heeru a Luftwaffe, boli vybavené väčším počtom rotorov. Na počiatku ich bolo 6, neskôr 7 a nakoniec 8. Dodatočné rotory označené ako VI, VII a VIII boli okáblované rôznym spôsobom a mali po dvoch zárezoch vo výške písmen 'N' a 'A', ktoré umožňovali ich častejšie otáčanie.
Enigma M4, ktorú využívalo Kriegsmarine, obsahovala štvrtý rotor, no jeho využitie nevyžadovalo prebudovanie štandardnej trojrotorovej verzie. Dodatočné miesto bolo získané vďaka použitiu nového tenšieho otáčajúceho bubienka a špeciálneho štvrtého rotora, ktorý sa síce neobracal, ale mohol byť nastavený ručne v jednej z 26 pozícií. Štvrtý rotor bol vyrábaný v dvoch verziách označených ako Beta a Gama.
Krokový mechanizmus
náhľad|220px|Krokový mechanizmus Enigmy. Všetky tri západky (zelené) pracujú súčasne. V prvom rotore (1) je rohatka (červená) posúvaná pri každom stlačení klávesu. V tom okamihu je druhý rotor (2) nastavený takým spôsobom, že západka zapadajúc do zárezu ho posunie pri nasledujúcom stlačení klávesu. Tretí z rotorov (3) sa nehýbe, pretože v druhom rotore nie je zárez nastavený v zodpovedajúcej pozícii a západka zostáva nečinná.
V snahe väčšieho skomplikovania kódu sa niektoré rotory neotáčali pri každom stlačení klávesu. Taká činnosť zabezpečuje meniace sa kódovanie znaku v každej pozícii rotorov ako aj stvorenie efektu veľmi komplikovaného mnohoznakového substitučného šifrovania.
Otáčanie rotorov bolo zabezpečené mechanizmom západky a rohatky. Na každý rotor boli pripevnené rohatky s 26 zubami spolupracujúcimi so západkami. Každé stlačenie klávesu stroja zároveň spôsobuje potlačenie západiek, ktoré v prípade zapadnutia do zárezu rohatky spôsobia jeho pootočenie.
V Enigme používanej pozemnými silami a letectvom bol na rotory vložený dodatkový krúžok so zárezom. Päť základných rotorov (IV) mali po jednom záreze, no dodatkové rotory strojov Kriegsmarine (VIVIII) po dva. V istých prípadoch sa zárez nastavil do takej pozície, že západka susedného rotora umožnila pootočenie dvoch rotorov naraz. V inom prípade sa západka kĺzala po povrchu krúžku so zárezom nespôsobujúc jeho dodatočné pootočenie. Pre rotory s jedným zárezom nastupuje dodatočné pootočenie každých 26 pootočení prvého rotora a podobne pootočenie tretieho, každých 26 pootočení druhého. Druhý rotor sa otáča takým istým spôsobom ako tretí, preto v istej chvíli preskočí o dva zúbky pri jednom stlačení klávesu, skracujúc svoju dobu obrátky (podvojný krok).
náhľad|vľavo|220px|Krokový mechanizmus Enigmy M4, vľavo je viditeľný reflektor
Fakt činiteľa podvojného kroku v Enigme odlišuje spôsob obracania sa rotorov napríklad od automobilového počítadla kilometrov. Podvojný krok sa vyskytne ak prvý rotor postupuje o krok a v okamihu trafenia sa západky do zárezu v druhom rotore, nastáva jeho pootočenie o jeden krok dopredu. Takisto sa to deje s tretím rotorom, ale v okamihu trafenia západky do zárezu je pootočený o jeden krok naraz s druhým rotorom. V nasledujúcom cykle západka posúva druhý rotor ďalší raz (druhý v rade).
Aby sa získalo miesto na štvrtý kódovací rotor Beta či Gama v Enigme Kriegsmarine, ktorá sa začala používať v roku 1942, bol uplatnený tenší otáčajúci rotor a stenčený bol aj štvrtý rotor. Žiadne iné mechanizmy stroja nepodliehali zmene. Rovnako nebola pridaná západka na dodatočný rotor, čiže mohol byť nastavený iba ručne v jednej z 26 pozícií.
Pri stlačení klávesu na klávesnici Enigmy nastáva najprv otočenie rotorov a až neskôr dochádza k uzavretiu elektrického obvodu.
Vstupný valec
náhľad|vľavo|320px|Uloženie rotorov Enigmy. Tri otočné valčeky sú zamontované medzi dvomi pevnými: vstupný valec a otočný valec (označený písmenom „B“) na ľavej strane.
Zoznam významných svetových lutnistov
Toto je zoznam významných svetových lutnistov. Zoznam nie je úplný.
Enigma (šifrovací stroj)
Vstupný valec
Vstupný valec, alebo stojan, je spojený s rozvodnou doskou (ak je prítomná), alebo bezprostredne s klávesnicou a svetielkami a z druhej strany so sústavou rotorov. Aj keď sám spôsob spojenia klávesnice s valcom nemá väčší význam pre bezpečnosť kódovania, dopomohol na počiatku snáh Mariana Rejewskiho pracujúceho nad objasnením spôsobu káblového prepojenia rotorov. Komerčný stroj mal klávesy spojené v súlade s rozložením klávesnice: <tt>Q</tt>\rightarrow<tt>A</tt>, <tt>W</tt>\rightarrow<tt>B</tt>, <tt>E</tt>\rightarrow<tt>C</tt>, a tak ďalej, no vo vojenskej verzii bola prepojená abecedne: <tt>A</tt>\rightarrow<tt>A</tt>, <tt>B</tt>\rightarrow<tt>B</tt>, <tt>C</tt>\rightarrow<tt>C</tt>, a tak ďalej. Odkrytie toho faktu Rejewskim mu umožnilo vypracovanie ďalších rovníc dovoľujúcich konečné prelomenie tajomstva Enigmy.
Reflektor
S výnimkou prvých dvoch modelov Enigmy, označených písmenami A a B, obsahovali všetky neskoršie stroje reflektor (nemecky Umkehrwalze). Bolo to patentné riešenie, ktoré odlišovalo Enigmu od iných súdobých šifrovacích strojov na podobnom princípe. Úlohou reflektora bolo spojenie elektrických kontaktov do párov a spätné presmerovanie signálu cez sústavu rotorov, ale inou cestou.
|Prepojenia párov kontaktov reflektorov B a C (nehybný reflektor)
V komerčnej verzii typu C mohol byť reflektor osadený v jednej z dvoch pozícií, no v novšej verzii D v jednej z 26 pozícií, ale počas šifrovania sa nepohyboval. Vo verzii pre tajnú spravodajskú službu Abwehr sa reflektor otáčal rovnako ako ostatné rotory.
|Prepojenia párov kontaktov reflektorov B a C (otočné Enigmy M4)
UKW B  AE  BN  CK  DQ  FU  GY  HW  IJ  LO  MP  RX  SZ  TV UKW C   AR  BD  CO  EJ  FN  GT  HK  IV  LM  PW  QZ  SX  UY
Enigmy využívané v Heer a Luftwaffe takisto obsahovali nepohyblivé reflektory, ktoré boli produkované v štyroch verziách. Prvá z nich bola označená ako Umkehrwalze A a bola nahradená 1. novembra 1937 typom Umkehrwalze B. Tretia verzia Umkehrwalze C zavedená v roku 1940 bola užívaná veľmi krátko, pravdepodobne kvôli chybe. Verzia Enigmy s touto verziou reflektora bola rozkódovaná sekciou Hut 6 kryptologického strediska v Bletchley Park. Štvrtá verzia valca bola po prvý raz použitá okolo 2. decembra 1944. Na rozdiel od predchádzajúcich, Umkehrwalze D obsahoval zmenené vinutie, ktoré mohlo byť nastavené operátorom do jednej z preddefinovaných pozícií.
Rozvodná doska
náhľad|280px|Rozvodná doska (Steckerbrett) je umiestnená na čelnej stene stroja nižšie od klávesnice a v prípade jej využitia je na nej možné vykonať 13 prepojení. Na fotografii sú zamenené dva páry písmen: S-O i J-A.
Rozvodná doska umožňovala rôznorodé okáblovanie, ktoré mohlo byť menené operátorom. Prvý raz bola rozvodná doska zavedená v roku 1930 do strojov Heeru, Luftwaffe a onedlho aj v Kriegsmarine. Zmena okáblovania rozvodnej dosky napriek svojej jednoduchosti značne zvyšovala komplikáciu šifry Enigmy, dokonca viac než dodatočný rotor. Enigma bez rozvodnej dosky mohla byť rozkódovaná relatívne jednoduchým spôsobom, dokonca aj ručne, ale zmena písmen pomocou nej prinútila dešifrantov k použitiu špeciálnych dekódovacích strojov.
Elektrický signál prebieha z klávesnice cez rozvodnú dosku do vstupného valca. Každé písmeno na doske obsahuje dve zástrčky na banánové konektory, do ktorých sa vkladá zásuvka. Po vložení zásuviek nastáva odpojenie horných kontaktov od klávesnice a dolných od vstupného valca. Elektrický signál prebieha zamieňajúc miesta prepojení dvoch písmen.
Príslušenstvo
náhľad|vľavo|280px|„Schreibmax“ – tlačiarenský modul pripojený k Enigme, ktorý vylúčil ručné zapisovanie písmen, objavujúcich sa na svetelnom paneli
náhľad|200px|Modul Uhr do Enigmy
Veľmi užitočným príslušenstvom Enigmy M bol Schreibmax, malá tlačiareň, ktorá mohla tlačiť celú sústavu 26 znakov na úzkej papierovej páske. Použitie tohto prístroja umožnilo zjednodušenie práce, takže nebol potrebný druhý operátor, ktorého úlohou bolo odčítavanie zo svetielok a zapisovanie dekódovanej správy. Schreibmax bol inštalovaný na hornom kryte stroja namiesto panelu so svetielkami, ktorý bol v čase práce tlačiarne demontovaný. Okrem očividnej výhody pre užívateľa, zavedenie Schreibmaxu zvyšovalo taktiež bezpečnosť prenosu. Aby sa zapisovateľovi šifrogramu znemožnilo čítanie dekódovanej správy, stačilo tlačiareň vzdialiť alebo inštalovať za prekážku.
Iným užitočným príslušenstvom bol dodatočný diaľkový svetelný panel, ktorý tak ako v prípade Schreibmaxu umožňoval odčítavanie správy v druhej miestnosti, alebo mimo dosahu zraku operátora. Verzie Enigmy obsahujúce dodatočný svetelný panel mali objemnejšiu skrinku dovoľujúcu jeho uskladnenie v zodpovedajúcej priehradke.
V roku 1944 Luftwaffe zaviedla dodatočný rozvod rozvodnej dosky nazývaný Uhr. Vyzeral ako malá škatuľka so 40-pozičným otočným prepínačom zastupujúcim doterajšie zásuvky. Po pripojení zariadenia do Enigmy zhodne s aktuálnym denným kľúčom, mohol operátor vybrať pomocou otočenia prepínača jednu zo 40 pozícií, z ktorej každá zodpovedala inej kombinácii okáblovania.
Matematický opis
Šifrovací stroj Enigma kóduje písmená takým spôsobom, že každé z nich môže byť opísané matematicky ako výsledok permutácie. Na príklade trojrotorovej Enigmy používanej nemeckými pozemnými a leteckými silami to bude vyzerať následne: ak P označuje zmeny na rozvodnej doske, U označuje reflektor a L, M, R označujú zmeny na troch ďalších rotoroch. Matematický zápis šifrovania E môžeme zapísať takto:
Po každom stlačení klávesu sa rotory otáčajú, meniac spôsob šifrovania. Napríklad, ak prvý rotor z pravej strany R sa otočí o i pozícií, spôsob šifrovania bude vyjadrený ako, kde \rho je cyklickou permutáciou zrkadliacou <tt>A</tt> na <tt>B</tt>, <tt>B</tt> na <tt>C</tt> a tak ďalej. Podobne pohyby stredného a posledného rotora môžu byť predstavené ako otočenia j a k rotorov M a L. Funkcia šifrovania potom bude vyzerať takto:
Procedúry používania Enigmy
náhľad|320px|Na výkonné šifrovanie informácií Enigma vyžadovala listy denných kľúčov a zároveň dodatočné informácie o kódoch. Procedúry používania Enigmy v Kriegsmarine boli oveľa dôkladnejšie a bezpečnejšie ako v iných ozbrojených zložkách. Kódová kniha Kriegsmarine bola vytlačená na ružovom papieri, červeným tušom rozpustným vo vode, čo malo zabezpečiť ľahkosť jej zničenia v prípade nebezpečenstva zajatia nepriateľom. Kniha na fotografii bola ukoristená zároveň s ponorkou U-505.
Nemecká vojenská komunikácia bola rozdelená na mnoho rôznych sietí, z ktorých každá používala iné nastavenia pre ňou používané stroje Enigma. Každá zo sietí mala v Bletchley Park názvy kľúčov a boli im pripísané dodatočné kódové kryptonymy ako napríklad Red, Chaffinch a Shark. Každá z jednotiek pracujúcich v danej sieti dostávala v istých termínoch listy nastavení Enigmy. V záujme úspešného doručenia správy museli byť odosielajúci aj prijímajúci stroj nastavené identicky, zahŕňajúc do toho tú istú sústavu rotorov nastavených v tých istých štartovacích polohách ako aj identicky nastavenú rozvodnú dosku. Všetky informácie o nastaveniach strojov boli ustálené dopredu a tlačené vo forme kódových kníh.
Počiatočné nastavenie Enigmy, jej kľúč obsahoval nasledujúce údaje: