cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ľudovít Lancz
Smrť
20. júla 2004 spáchal samovraždu skokom zo svojho bytu na 11. poschodí na Andrusovovej ulici v Petržalke. Manželke a dcére poslal rozlúčkovú SMS. Je pochovaný v obci Veľká Mača (okres Galanta).
La Glacerie
La Glacerie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hlavná postava
Hlavná postava je v literatúre, filme alebo inom diele postavou, ktorá je v diele kľúčová a nenahraditeľná. Hlavné postavy majú väčšinou veľkú časť dialógov a sú tiež podrobne opisované ostatnými postavami. Často je názov hlavnej postavy zároveň názvom diela.
V historickej literatúre sú hlavné postavy často nositeľom vlastností alebo ideálov vtedajšej doby. Napríklad staroveký Herakles je silný a múdry, Pavol Bäumer z medzivojnového diela Na západe nič nové podáva svoj dezilúzny pohľad na udalosti začiatku 20. storočia.
Jedným z rozdielov medzi románom a novelou je nižší počet postáv v novele ako v románe. Počet hlavných postáv v novele je väčšinou obmedzený na 1 – 4 postavy.
Hippolytos (syn Aigypta)
Hippolytos (Hippolytos) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho arabskej manželky. Hippolytos bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Hippolytovi potom za manželku vybrali Rhodu, dcéru Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád, podľa antického autora Apollodora z Atén, Foiby, alebo Atlanteie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.
Palestínske národné futsalové družstvo mužov
Palestínske národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Palestínu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Palestinian Football Association (PFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1998. Jeho najväčším úspechom je štvrťfinálová účasť na majstrovstvách Ázie či 4. miesto na arabských majstrovstvách. V marci 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 101. miesto.
Vrcholné podujatia
Palestínske družstvo sa 2-krát pokúšalo kvalifikovať na majstrovstvá sveta FIFA, ale ani raz sa mu to nepodarilo.
majstrovstiev Ázie sa zúčastnilo 3-krát, prvýkrát v roku 2001 v Iráne. A hneď na prvom ázijskom šampionáte sa dostalo do štvrťfinále, kde tesne podľahlo 🇰🇷. Na ďalších 2 turnajoch sa cez základnú skupinu nedostalo. V roku 2005 sa nedostalo do štvrťfinálovej fázy iba o skóre, vyhralo však svoju skupinu o umiestnenie a v následnom play-off ho podľahlo 🇱🇧. Skončilo tak celkovo na delenom 11. mieste. Na ázijský šampionát v roku 2012 sa neprebojovalo, v západoázijskej kvalifikácii skončilo už v základnej skupine.
V roku 1998 sa zúčastnilo prvých arabských majstrovstiev, kde postúpilo zo základnej skupiny, ale oba zápasy play-off prehralo a skončilo na 4. mieste. V roku 2013 sa predstavilo na Ázijských halových hrách, na ktorých skončilo po 2 prehrách už v základnej skupine.
Mexičtina
Mexičtina môže byť:
Fabiola Zuluagová
Fabiola Zuluagová (* 7. január 1979, Cúcuta, Kolumbia) je bývalá kolumbijská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 5 turnajov WTA v dvojhre.
Aurions-Idernes
Aurions-Idernes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brezina (okres Trebišov)
Brezina (v minulosti Kolbáš, Kolbas, ) je obec na Slovensku v okrese Trebišov.
Dejiny
Prvé písomné zmienky o obci pochádzajú približne z roku 1300. Brezina sa v nich spomína pod menom Kulkassa a Kulbasa. Brezina bola počas svojej histórie prevažne poľnohospodárskou obcou, menšia časť obyvateľstva sa venovala remeslám ako košikárstvo, drevorubačstvo, kováčstvo, tkáčstvo a kolárstvo. Obec patrila od roku 1321 šľachte z Kazimíra. V roku 1427 obyvatelia obce platili daň z 8 port, 1582 10 port. V 17. storočí obyvatelia obce schudobneli, v roku 1610 platili daň z 2,75 a 1635 jednej porty.
Rozvoj obce sa začal po 2. svetovej vojne. Obec bola oslobodená sovietskou armádou 17. decembra 1944. Do roku 1968 boli upravené miestne komunikácie a v roku 1981 bola dokončená regulácia potoka.
Na základe vyhlášky povereníka vnútra dr. Daniela Okáliho č. A-311/16-II/3-1948 z 11. júna 1948 (úradný vestník vlády č. 55 čl. 946/1948) bola obec premenovaná na Brezinu.
Polohopis
Obec Brezina leží v regióne Dolný Zemplín na juhozápade okresu Trebišov, v rovinatej oblasti medzi Slanskými vrchmi, resp. ich časťou Milič a Zemplínskymi vrchmi, v tesnej blízkosti maďarských hraníc (približne 2 km). Susedí s obcami Kuzmice a Kazimír. Obcou preteká potok Izra. V obci začína značkovaná turistická trasa Brezina – Izra (jazero) – Čatorňa (Babia hora, medzi vrcholmi Zlodejka/Tolvaj-hegy a Lipovec/Hársas-hegy), ktorou je možné prejsť ďalej do malej obce Pusztafalu v Maďarsku. Chotár obce sa nachádza medzi 135 a
Erb
V zelenom štíte strieborná bordúra skloneného lemeša, uprostred so sklonenou striebornou ihlou, to všetko sprevádzané vpravo veľkým zlatým pravošikmým klasom na krátkom steble, vľavo zlatým vyrastajúcim viničom s troma striebornými strapcami hrozna (vľavo dvoma) a hore s jedným zlatým listom.
Vlajka
Vlajka má podobu deviatich pozdĺžnych pruhov zeleného, žltého, bieleho, zeleného, žltého, bieleho, zeleného, žltého, bieleho. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Obyvateľstvo
Pri sčítaní obyvateľstva v roku 2001 sa z vtedajších 702 obyvateľov približne 86% (605) prihlásilo k slovenskej národnosti, necelých 8% (54) k rómskej a 0,43% (3) k maďarskej národnosti. 24,36 % obyvateľov sa hlásilo k rímskokatolíckej, 51,28 % ku gréckokatolíckej a 11,4% k pravoslávnej viere. Menej ako polovica obyvateľstva bola v ekonomicky aktívnom veku, z nich asi dve tretiny boli zamestnané. V obci bolo 224 domov, z toho 190 obývaných.
Občianska vybavenosť
V obci je zavedený zemný plyn, nachádza sa tu niekoľko obchodov s potravinami a zmiešaným tovarom a pohostinstvo. V obci je futbalové ihrisko a obecná knižnica. V obci je materská škola a malotriedna základná škola. V obci sa každoročne konajú folklórne slávnosti. V obci sa nachádzajú napriek relatívne nízkemu počtu obyvateľov štyri kostoly: gréckokatolícky chrám sv. Petra a Pavla, reformovaný kostol, chrám pravoslávnej cirkvi z roku 1994 a rímskokatolícky kostol z roku 2004.
Zoznam miest
Zoznam miest pozri pod:
Tampere
Tampere (po švédsky Tammerfors) je tretie najväčšie fínske mesto a najväčšie vnútrozemské mesto v severnej Európe.
Leží v Južnom Fínsku a jeho centrum je medzi jazerami Näsi a Pyhä. Patrí k nemu ale aj pomerne rozsiahla oblasť v okolí týchto jazier. Zaberá plochu a má približne 200 tisíc obyvateľov. Bolo založené roku 1779.
Geografia
Mesto Tampere leží v južnom Fínsku, asi na severozápad od Helsínk. Okolitá krajina je iba mierne zvlnená, prevýšenie nie je v blízkom okolí väčšie ako 50 metrov. Ako na väčšine územia južného Fínska, mesto je obklopené lesmi, jazerami a močiarmi.
Stred mesta sa nachádza medzi dvoma jazerami, Näsi na severe a Pyhä  na juhu. Jazerá, medzi ktorými je 18 metrový rozdiel v nadmorských výškach spája uprostred mesta krátka, asi dvojkilometrová, rieka. Pretože pôvodne to boli skôr veľké pereje, ako rieka, má meno Tammerkoski (koski znamená po fínsky „pereje“). Dnes je rieka regulovaná s dvoma splavmi a čiastočne tečie aj niekoľko metrov nad okolitým terénom.
left|thumb|Näsijärvi Mesto sa z pôvodnej malej osady na západnom brehu rieky rozrástlo do pomerne veľkej aglomerácie majúcej v priemere okolo, pričom k mestu patrí aj rozsiahle územie na severe pozdĺž Näsijärvi, ktoré je však menej obývané. S mestom sú úzko spojené susedné menšie mestá Kangasala, Lempäälä, Nokia a Ylöjärvi. Mesto sa najviac rozrástlo v druhej polovici 20. storočia, keď vznikali aj celé veľké štvrte na mieste pôvodných lesov. Takým príkladom je Hervanta, ktorá sa začala stavať v roku 1972 a dnes v nej žije viac ako 25 000 ľudí.
Priemerná ročná teplota v Tampere je iba asi 4 °C, ale v lete sa teplota niekedy dostane aj cez 30 °C. Priemerná najvyššia teplota sa od júna do augusta pohybuje približne 20 °C. V zime naopak celkom iste spadne pod −20 °C, niektoré roky aj pod −30 °C. Priemerná najnižšia teplota je v januári a februári zhruba −10 °C. Prvý sneh sa zvyčajne objavuje v novembri a posledný mizne v apríli. Počas zimy ho napadne niekoľko desiatok cm. Jazerá v okolí bývajú od decembra do apríla zamrznuté, rieka však zamŕza iba výnimočne. V lete teplota vody v jazerách je vyššia ako 20 °C. Ročne v okolí Tampere spadne asi zrážok. Prší alebo sneží v priemere 112 dní v roku.
Dejiny
Oblasť Tampere bola pravdepodobne osídlená až po poslednej dobe ľadovej. Na brehu Tammerkoski je historicky doložená osada už od 10. storočia a prvá písomná zmienka o miestu pochádza z roku 1405. Najstaršia ešte stojaca budova na území mesta je stredoveký kostol v Messukyle, postavený okolo roku 1470. Na území pôvodného centra je najstaršia budova tiež kostol, ale omnoho novší, z roku 1825. Plnohodnotným mestom sa Tampere stalo 1. októbra 1779, keď po návšteve švédskeho kráľa Gustáva III. získalo mestské práva.
Pozoruhodné stretnutie prebehlo v Tampere roku 1905. Stretli sam tu na tajnom kongrese ruskí revolucionári. Po prvýkrát sa tak stretol Lenin so Stalinom.
Priemysel
Sila vody bola v Tampere využívaná už v stredoveku, najmä mlyny. Prvá celulózka sa v meste objavila už v osemdesiatych rokoch 18. storočia. Rozmach priemyslu v Tampere ale priniesol až príchod škótskeho továrnika Jamesa Finlaysona, ktorý tu v roku 1820 založil továreň na spracovanie bavlny. Ve štyridsiatych rokoch bola postavená vysoká pec. Neskôr pribudli aj ďalšie továrne spracúvajúce ľan a vlnu a farbiareň. V šesťdesiatych rokoch už bolo Tampere prevažne priemyselné mesto. Pretože sa mesto stalo známym vďaka svojmu textilnému priemyslu, získalo prezývku Manse – Manchester severu.
V tej dobe sa z bývalých Finlaysonových závodov stalo mesto v meste. K továrni patrila nemocnica, kostol, školy aj starobinec. Mesto sa rýchlo rozvíjalo a bolo strediskom pokroku. Bola tu napríklad použitá prvá žiarovka v severnej Európe.
Dnes je už väčšina prevádzok v centre uzavretá. Pracuje už iba celulózka. Z bývalých továrnických hál vznikli administratívne centrá, nákupné a rekreačné zariadenia. Budovy sa stali národnými pamiatkami. Výroba sa presunula z centra na perifériu mesta. Prevláda ľahký strojársky a drevospracujúci priemysel.
Dóm v Modene
Dóm v Modene alebo Katedrála v Modene je jedna z najvýznamnejších románskych stavieb v Európe a súčasť Svetového dedičstva v talianskom meste Modena.
Tampere
Priemysel
Najznámejšia firma dnes sídliaca v Tampere je pravdepodobne Nokia, výrobca elektroniky a telekomunikačných zariadení. V Tampere má Nokia hlavne vývojové laboratóriá.
Dóm v Modene
Dejiny
Práce na katedrále začali v roku 1099, pod vedením staviteľa Lanfranca, na mieste hrobu sv. Geminiana, modenského patróna. Na tomto mieste stáli v minulosti už dva kostoly, ktoré boli zničené. Sväté ostatky sú uchovávané v katedrálnej krypte.
Tampere
Mosty cez Tammerkoski
Pôvodne obyvatelia asi prekonávali rieku na jej južnom konci na člnoch. Prvý drevený most cez pereje vznikol ale už v stredoveku. Drevený most z roku 1807 vydržal iba štyri desaťročia a ani nasledujúci znova drevený most nevydržal dlhšie. V roku 1858 k hlavnému mostu pribudla aj lávka pre peších, asi pol kilometra proti prúdu. V roku 1884 bol drevený most nahradený železným, ale ani ten sa neukázal byť dobrým riešením. V roku 1929 preto rieku preklenul betónový most obložený žulou.
Dóm v Modene
Architektúra
Katedrála bola vyzdobená Anselmom da Campione a jeho nasledovníkmi. Majestátne rozetové okno vytvoril Anselmo, dva levy podopierajúce vstupné stĺpy sú antické, pravdepodobne nájdené pri kopaní základov.
Fasáda
Fasádu dekorujú reliéfy od Wiligelma, súčasníka Lafranca; zahŕňajú portréty prorokov a patriarchov, a zobrazenie biblických príbehov. Postranné vchody Porta Regia a Porta dei Principi zdobia reliéfy zobrazujúce epizódy zo života sv. Geminiana. Severným vchodom je Porta della Pescheria s reliéfmi inšpirovanými ročnými dobami kráľom Artušom.
Tampere
Demografia
V Tampere dnes (2005) žije viac ako 200 000 obyvateľov. Mesto zažilo v 20. storočí búrlivý rozvoj, keď sa počet obyvateľov šesťkrát zväčšil. Tampere má kladnú bilanciu ako v pomere narodení a úmrtí, tak aj imigrantov a emigrantov.
Dóm v Modene
Interiér
Katedrála je trojloďová. Medzi centrálnou loďou a kryptou je mramorové hradenie od Anselma da Campione zobrazujúce Oplakávanie Krista. Kazateľnica od Arriga da Campione je zdobená malými terakotovými soškami. Nápadný je tiež drevený krucifix zo 14. storočia. Katedrála uchováva aj dva betlehemy od významných modenských majstrov: Antonia Begarelliho z roku 1527 a, v krypte, Guida Mazzoniho z roku 1480, známy ako Madonna della Pappa.
Tampere
Demografia
Vďaka veľkej rozlohe mesta, priemerná hustota je asi 380 obyvateľov na km². Toto číslo je pod hranicou Európskej únie, podľa ktorej sa uznávajú obývané miesta za skutočné mestá.
Dóm v Modene
Interiér
Od roku 1997 je katedrála zapísaná na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Tampere
Demografia
V priemere tu žijú v jednej domácnosti necelí dvaja ľudia. Takmer 60 % bytov má iba jednu alebo dve miestnosti. Tri alebo štyri miestnosti má tretina bytov. Na jednu osobu v byte v priemere pripadá. Je tu viac ako 21 000 obytných domov.
V Tampere žije 52,3 % žien a 47,7 % mužov. Detí do 15 rokov je v meste 16 % a ľudí starších ako 64 rokov 15 %. Podiel dôchodcov sa má podľa prognóz do dvadsiatich rokov zvýšiť na pätinu, hlavne na úkor strednej generácie.
Mesto je oficiálne takmer jednojazykové, fínske. Žije tu iba asi tisícka švédsky hovoriacich ľudí. V meste ale vďaka imigrácii žije v posledných pätnástich rokoch takmer sto rôznych národností. Zrejme najväčšia komunita, asi dvetisíci jedincov, hovorí po rusky.
Najviac zamestnaných, asi 48 %, pracuje v službách, 22 % pracuje v priemysele (z toho celá polovica v ľahkom, najmä v elektrotechnickom priemysle) a 15 % v obchode. Doprave a telekomunikáciám sa venuje 7 % a v stavebníctve pracuje asi 6 % zamestnaných. V meste je 13 % nezamestnanosť.
V tamperských nemocniciach je asi 800 lôžok a za rok navštívi lekára zhruba milión ľudí. Denne vyhľadá zubára viac ako 400 a pomoc psychológa viac ako 150 ľudí.
Administratíva
Mesto patrí do provincie Južné Fínsko a je centrom regiónu Pirkanmaa. Patrí tiež do historickej provincii Häme.
V mestskom zastupiteľstve sú zastúpené tieto strany:
Školstvo
V Tampere je 57 základných škôl, niekoľko desiatok stredných škôl, dve polytechniky a dve univerzity.
Tamperská univerzita je staršia z obidvoch univerzít a je zameraná skôr na humanitné vedy. Vznikla odtrhnutím od Helsinskej univerzity v roku 1966. Teraz ponúka štúdium na fakultách ekonómie, humanitných vied, informačných technológií, lekárskej, pedagogickej a fakulte sociálnych vied.
Na rozdiel Tamperskej univerzity je Tamperská technická univerzita zameraná čisto technicky. Najvýznamnejšie odbory sú informačné technológie a fyzikálne inžinierstvo.
Doprava
left|250px|Parná lokomotíva v Tampere
Mesto má cestné a železničné spojenie s ďalšími fínskymi mestami. Tampere spája s Helsinkami moderná diaľnica. Ďalšie významné spojenia sú smerom k Turku, Lahti, Jyväskyle a Pori.
Železnica bola do mesta zavedená roku 1876 v rámci takzvanej severojužnej dráhy. Najskôr spájala Tampere s Helsinkami a nepriamo tiež s Turku. V roku 1883 bola dostavaná dráha až do Vaasy. V roku 1895 byla dostavaná dráha do Pori a roku 1971 aj skratka do Seinäjoki. K tomu ešte pribudla roku 1977 odbočka z pôvodnej vaasskej dráhy do Jyväskyly. Dnes cesta do Helsínk Pendolinom trvá necelú hodinu a pol.
Tampere má tiež vlastné letisko, z ktorého je denne vypravovaných niekoľko vnútrozemských a medzinárodných letov. Lieta sa odtiaľ napríklad do Štokholmu, Londýna alebo Frankfurtu.
V Tampere premáva aj pravidelná autobusová hromadná doprava. Ešte v šesťdesiatych rokoch 20. storočia tu premávali trolejbusy. Po príklade Helsínk sa plánuje výstavba rýchlodráhy spájajúcej najodľahlejšie časti mesta.
Kultúra
left|250px|Keskustori s kostolom a divadlom. Tampere je kultúrne mesto, usporiadúva sa tu mnoho kultúrnych akcií. Hudobní fanúšikovia si prídu na svoje na júnovom festivale vokálnej hudby, júlovom Tammerfestu a novembrovom Tampere Jazz Happeningu.
Okrem hudobných festivalov sa v Tampere tiež pravidelne konajú medzinárodné filmové a divadelné festivaly. Nielen pre tieto účely je v Tampere niekoľko kin, multikín a divadiel.
Kultúrnym centrom je tamperské kongresové centrum Tamperetalo sídliace hneď vedľa Tamperskej univerzity.
V meste nie je mnoho starých budov. Hlavnou atrakciou sú staré továrne haly prebudované na obchodné a zábavné centrá a kostoly. Veľmi zaujímavou stavbou je tiež tamperská verejná knižnica Metso (fínsky „tetrov“) z roku 1986, ktorá má strechu z naklonenej kupoly.
Najstarší kostol je z druhej polovice 15. storočia v Messukyle. Priamo na hlavnom námestí Keskustori sa nachádza pôvodne jediný tamperský kostol z roku 1825. Tamperská katedrála (Tampereen tuomiokirkko) bola postavená v rokoch 1902 až 1907. Katedrála je známa kontroverznými obrazmi nahých ľudí na múroch okolo hlavnej lode kostola. Zaujímavý je tiež obraz znázorňujúci Smrtku.
Za zmienku stojí aj moderný Kalevský kostol Kalevan kirkko vybudovaný roku 1966 na návrší v osi hlavnej tamperskej ulice. Vyniká svojimi ostrými vonkajšími rysmi a úsporným interiérom. A nemôžeme zabudnúť na červený Alexandrov kostol Aleksanterin kirkko z roku 1881 pomenovaný po cárovi Alexandrovi II.
V Tampere je tiež celý rad múzeí. Vedľa mestského múzea Vapriikki, ktoré je umiestnené v bývalej výrobnej hale, je najčastejšie spomínané malé múzeum V. I. Lenina. Deti ale zrejme omnoho viac ocenia múzeum bábik a kostýmov či múzeum rozprávkových postavičiek Mumínkov Tove Janssonovej v budove mestskej knižnice. Zaujímavé je tiež susediace mineralogické múzeum. Priaznivci skanzenov zas isto zavítajú do múzea starých robotníckych domčekov. V meste tiež pôsobí niekoľko umeleckých múzeí.
Tampere má aj svoj zábavný park, Särkänniemi. Je to komplex rôznych druhov horských dráh, malé zoo, planetária, akvária a delfinária. Celému parku potom dominuje 168 metrov vysoká vyhliadková veža s otočnou reštauráciou Näsinneula.
K fínskej kultúre neodmysliteľne patria aj sauny. Aj keď väčšina Fínov má saunu doma, v Tampere je niekoľko verejných sáun, väčšinou na brehu jazier.
Šport
thumb|250px|[[Nokia Arena, dokončená v roku 2021.]] V Tampere pôsobia dva prvoligové hokejové kluby, Ilves a Tappara, ktoré zdieľajú spoločný štadión. Podľa vzoru Manchesteru United v najvyššej fínskej súťaži pôsobí futbalový klub Tampere United. V júli tu tiež štartuje Tampere rally.
V okolí mesta je veľa ciest pre peších a cyklistov v lete a beh na lyžiach v zime. V meste je niekoľko plaveckých bazénov a viacúčelových hál. Obľúbeným halovým športom je florbal.
MŠK Púchov
MŠK Púchov je slovenský futbalový klub z mesta Púchov. Do roku 2006 mal názov FK Matador Púchov (do roku 1992 TJ Gumárne 1. mája Púchov).
História oddielu
Prvý futbalový klub v Púchove bol založený v roku 1920. Podľa bulletinu TJ Gumárne Púchov sa prvý futbalový zápas uskutočnil v Púchove v roku 1921. Púchov v ňom zvíťazil nad mužstvom z Pruského v pomere 2:1. Rozkvet futbalu však nastáva až po druhej svetovej vojne. V rokoch 1950 a 1963 sa Púchov prebojoval do II. ligy, neskôr strávil niekoľko ročníkov v III. lige. V rokoch 19741986 (s výnimkou sezóny 1982/83) pôsobilo mužstvo pod názvom TJ Gumárne 1. mája Púchov vo vtedajšej SNL (po 1. lige druhá najvyššia futbalová súťaž spolu s ČNL v ČSSR). Po vzniku samostatného Slovenska pôsobil Púchov v II. lige, v sezóne 1997/98 obsadil 3. miesto s 10-bodovým odstupom za postupujúcou Nitrou a Dubnicou, o rok nato 4. priečku. Ročník 1999/00 bol pre Púchovský futbal najúspešnejší v dovtedajšej 80-ročnej histórii – futbalový klub (pod názvom ŠK Matador) triumfoval v 18-člennej II. lige s dvojbodovým odstupom pred NCHZ Nováky, čím sa pre nastávajúcu sezónu stal účastníkom najvyššej súťaže (v tej dobe Mars superliga).
V premiérovej sezóne obsadili futbalisti Matadoru 6. miesto. Zároveň sa Púchov prebojoval zásluhou Fair-play súťaže do prvého kola Pohára UEFA, proti nemeckému klubu SC Freiburg. Po nepriaznivých výsledkoch 0:0 a 1:2 sa Púchov v tomto kole zo súťaže vypadol. Nasledujúci rok klub zaznamenal historický úspech, keď za majstrovskou Žilinou skončil s odstupom 7 bodov na 2. priečke, vďaka čomu v si sezóne 2002/03 opäť vybojoval účasť v Pohári UEFA – v predkole vyradil kazašský klub FC Atyrau (0:0, 2:0), v 1. kole však prehral s Girondins Bordeaux (0:6, 1:4).
V roku 2002 sa ŠK Matador stal po prvýkrát finalistom Slovenského pohára, keď postúpil postupne cez Petrochemu Dubová (1. kolo, 4:2), Slovan Bratislava (2.kolo, 3:0), FC Čaňa (štvrťfinále, 5:1) a MŠK Žilina (semifinále, 1:0 a 2:0). Vo finálovom zápase sa klub stretol v Považskej Bystrici s mužstvom VTJ Koba Senec, ktorému po nerozhodnom výsledku 1:1 podľahol v penaltovom rozstrele 4:2.
V Pohári UEFA 2003/04 porazili futbalisti Matadoru v predkole gruzínsky FC Sioni Bolnisi (3:0, 3:0), v 1.kole sa slovenský zástupca stretol so španielskym veľkoklubom FC Barcelona. Po domácej remíze 1:1 prehralo mužstvo vonku 0:8 a vypadlo z Pohára UEFA. Domáci zápas sa odohral na Štadióne A. Malatinského v Trnave.
Po sérii úspechov postihla klub kríza – v sezóne 2003/04 obsadil až 9. priečku, čím zachránil príslušnosť v najvyššej súťaži s 10-bodovým náskokom na úkor zostupujúceho bratislavského Slovana. V pohári vypadol Matador už v 2. kole s druholigovou Šaľou. Nasledujúcu sezónu priniesli stabilizované výsledky konečné 6. miesto, v Slovenskom pohári Púchov opäť vypadol v 2. kole s Rimavskou Sobotou.
Záchranárske práce postihli klub aj v ročníku 2005/06, keď o poslednú priečku bojoval najmä s Interom Bratislava. V kľúčovom zápase jari podľahol na domácom trávniku Interu 0:1. Púchov so štvorbodovou stratou na predposledné 9. miesto opustil po šiestich sezónach Corgoň ligu. Vypadnutie z najvyššej súťaže sprevádzala strata sponzora, spoločnosti (Matador), masívny výpredaj hráčov a finančné ťažkosti. Aj preto sa FK Púchov odhlásil z II. ligy a v ročníku 2006/07 štartoval po reorganizácii súťaží v II. lige západ (tretia najvyššia súťaž).
V ročníku 2008/2009 postúpil FK Púchov do 2. najvyššej súťaže, keď vyhral na štadióne Dúbravky 0:2 a zabezpečil si 7-bodový náskok pred druhými Vráblami.
V sezóne 2010/2011 skončil FK Púchov s 22 bodmi na poslednom mieste v I. lige a zostúpil spolu s predposledným FK Slovan Duslo Šaľa do II. ligy.
V sezóne 2018/2019 skončil MŠK Púchov na druhom mieste v 3. lige Západ a TJ Kovo Beluša nevyužila možnosť postupu do 2. ligy, tak možnosť prináležala Púchovu, ktorý ju využil.
Mládežnícky tím Púchova hrá od roku 1962 v dorasteneckej lige.
Mitochondriálna DNA
thumb|Štruktúra ľudskej mitochondriálnej DNA
Mitochondriálna DNA alebo mitochondriová DNA (skratka mtDNA) je genetická informácia, ktorá sa nachádza v mitochondriách. Podieľa sa na mimojadrovej dedičnosti. Z celkového množstva DNA v eukaryotickej bunke pripadá na mitochondriálnu DNA obvykle 1 % - 0,5 %.
Mitochondriálna DNA je tvorená 2 až 6 molekulami DNA, ktoré sú obvykle dvojreťazcové a uzavreté do kruhu, podobne ako chromozómy prokaryotov. Na základe toho sa usudzuje, že mitochondrie boli kedysi samostatnými prokaryotickými organizmami, ktoré sa stali endosymbiontami eukaryotických buniek. Genóm mitochondrií prechádzal evolúciou, počas ktorej sa z neho niektoré gény stratili či premiestnili do jadra. Molekulová hmotnosť mtDNA sa pohybuje rádovo v 107 Da.
Ľudská mtDNA sa skladá z 16 569 deoxyribonukleotidov a obsahuje 37 génov. Medzi nimi (tak ako medzi génmi mtDNA iných organizmov) sú aj dôležité gény kódujúce podjednotky dýchacích enzýmov: citochrómy a oxidázy. Mitochondriálna DNA je teda nevyhnutná pre život väčšiny eukaryotických buniek. Pre úspešnú syntézu bielkovín kódovaných v mtDNA zase musí byť do mitochondrie transportovaných množstvo produktov jadrových génov.
Zvláštnosti kódu
Kód mtDNA sa v mnohom odlišuje od jadrovej DNA. Jej gény sú na rozdiel od jadrovej usporiadané veľmi úsporne a dôležitý je v nich každý bázový pár. Posledný nukleotid jedného génu môže dokonca v niektorých prípadoch byť zároveň prvým nukleotidom ďalšieho génu. Ďalšou zvláštnosťou je sekvencia UGA, ktorá v jadrovej RNA znamená koniec syntézy peptidového reťazca (stop kodón), ale v mitochondrii táto sekvencia kóduje aminokyselinu tryptofán. Transkripciu mitochondriálnych génov zabezpečuje zvláštna mitochondriová RNA-polymeráza.
Mitochondriálna DNA sa na rozdiel od jadrovej, v ktorej sa polovica zdedí po otcovi a polovice po matke, dedí vo väčšine prípadov iba po matke. Takáto dedičnosť sa nazýva materálna.
Rhodé (dcéra Danaa)
Rhodé alebo Rhoda je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád. Podľa antického autora Apollodora z Atén bola Rhodé jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Hamadryády Foiby, alebo Atlanteie. O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Rhode za manžela vybrali Hippolyta, syna Aigypta a jeho arabskej manželky. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.
1541 Estonia
1541 Estonia je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 12. februára 1939.
Michail Jurievič Lermontov
Michail Jurievič Lermontov (* 15. október 1814, Moskva, Rusko – † 27. júl 1841, Piatigorsk, Rusko) bol ruský romantický básnik a dramatik.
Život a dielo
Lermontov sa narodil v Moskve. O rok sa rodina i so starou matkou presťahovala do Penzskej gubernie na neveľké sídlo Tarchany (dnes Lermontov), kde Lermontov prežil svoje detstvo. Jeho matka umrela tri roky po jeho narodení na tuberkulózu, v roku 1817. Jeho otec, Jurij Petrovič Lermontov, bol chudobný vojenský dôstojník a po smrti svojej manželky zveril svojho syna do výchovy jeho bohatej babičke. V novom dome sa Michail stal ohniskom hádok medzi babičkou a otcom, ktorého babička vylúčila z výchovy svojho syna.
Mladý Lermontov ostáva žiť so svojou starou matkou, s ktorou viackrát navštívil klimatické kúpele na Kaukaze, pretože bol chorľavý a trpel tuberkulózou. Táto choroba mala neskôr vplyv na celý charakter Lermontova. V Povesti (Повесть) opisuje vplyv tuberkulózy na hlavného hrdinu. Píše, že choroba ho naučila rozmýšľať. Nemohol sa hrať tak ako ostatné deti, preto sa zabával vlastnou predstavivosťou. Pri tretej návšteve kúpeľov v roku 1825 sa prvý raz zaľúbil. Podľa denníkového záznamu z júla 1830 pokladal túto lásku za ozajstnú. Neskôr už nikdy vraj tak neľúbil, hoci obraz milovanej si nevedel vybaviť, ba nepamätal si ani jej meno. Veľkolepá príroda Kaukazu navždy upútala jeho city a tvorivo podnietila jeho fantáziu, o čom svedčia nielen jeho básne, ale aj obrazy.
Lermontovovi sa však dostalo výborného vzdelania. Keď mal štrnásť rokov nastúpil do moskovskej internátnej školy pre deti bohatých aristokratov. Venuje sa hudbe a umeniu. Najobľúbenejším básnikom a neskôr i vzorom sa mu stáva Alexander Sergejevič Puškin. Píše svoje prvé básne a taktiež dokončil svoju prvú poému Čerkesi. Navštevuje a zapisuje si dojmy z moskovských divadelných predstavení. K tejto dobe sa viaže prvé spracovanie jeho opusu Démon. Z tematickej stránky sa zameriava na tragické ponímanie lásky, démonizmus, úvahy o osude seba i ľudstva ako takého, rozčarovanie a boj proti porobe. Začiatkom roku 1830 druhý raz prepracováva Démona. V apríli správa gymnázia uvoľňuje Lermontova na vlastnú žiadosť zo šiestej triedy a pripája svedectvo o výbornom prospechu.
250px|thumb|left|Lermontov obľuboval maľovanie horských krajiniek.
Potom študoval na Moskovskej univerzite. Tam sa venoval najmä etike, politológii a neskôr aj literatúre. Kvôli porušeniu disciplíny bol Lermontov v roku 1832 vylúčený z univerzity a odišiel do Petrohradu. V roku 1834 tu absolvoval vojenskú školu a bola mu udelená najnižšia dôstojnícka hodnosť. Zároveň bol povolaný do regimentu husárov cárskej stráže.
Zo svojej pozície u husárov pozoruje Lermontov spoločenský život smotánky. Bol zanietený pre písanie - už v roku 1832 mal napísaných vyše 200 lyrických básní a tri divadelné hry. Jeho vrcholným dramatickým dielom je veršovaná tragédia Maškaráda z roku 1836. Jej dej sa točí okolo strateného náramku, zámeny identity, žiarlivosti a pomsty. Cenzori boli s hrou natoľko nespokojní, že Lermontov ju musel trikrát prepracovať a hru nakoniec uviedli na javisko až niekoľko rokov po Lermontovovej smrti.
V rokoch 1838 až 1840 napísal rad príbehov zhromaždených pod názvom Hrdina našich čias. Dielo patrí do kánonu klasickej ruskej literatúry 19. storočia. Skladá sa z piatich oddelených príbehov, ktoré spojuje ich hlavný hrdina Grigorij Pečorin, ktorý je mladý, inteligentný, ale napriek tomu sa cíti zbytočný - literárny typ tzv. „zbytočného človeka“.
Lermontovove najväčšie dielo - filozofická poéma Démon rozpráva príbeh o anjelovi, ktorý sa zamiluje do smrteľníčky Tamary. Tu sa odráža básnikova sebareflexia ako démonického stvorenia. Melancholický Démon, ktorý bol vyvrhnutý z Raja, putuje po Zemi v nádeji, že opäť nájde pokoj. V noci navštívi Tamaru, ale jeho bozk ju zabije ako smrtiaci jed. Démon preklína svoje sny o lepšom živote. Lermontov na tomto diele pracoval už od svojich 14 rokov a vydali ho až posmrtne.
Kvôli duelu so synom francúzskeho vyslanca v Rusku musel odísť opäť do exilu, tentokrát k Čiernemu moru. Stále však bol v aktívnej vojenskej službe. Pre jeho odvahu ho obdivovali ostatní dôstojníci. Služba v armáde mu však bránila písať a tak začal predstierať chorobu, aby sa na lekárske potvrdenie dostal do kúpeľov v mestečku Piatigorsk neďaleko Moskvy. Tu v jeden večer nemiestne zažartoval na adresu starého rodinného priateľa - majora Martynova. Márnomyseľný Martynov vyzval Lermontova na súboj. Michail Jurievič Lermontov podľahol zraneniam, ktoré utrpel v súboji s Martinovom, 27. júla 1841 vo veku 26 rokov.
Lermontovove ostatky pochovali na tretí deň na cintoríne v Piatigorsku a o tri roky ich na žiadosť jeho babičky Jelizavety Alexejevny Arsenievovej previezli do Tarchán (dnešné Lermontovo). thumb|right|Tamara a démon
Démon
Démon je Lermontovova najznámejšia poéma. Prvýkrát vyšla tlačou v rokoch 1856 - 1858. Pracoval na nej v podstate celý život, vzniklo osem rukopisných redakcií poémy. Vychádzal v nej zo spola biblickej a spola apokryfnej legendy o zavrhnutí hriešnych anjelov, ktorá v európskych literatúrach obiehala ako vďačná látka už od Miltonovho Strateného raja a na Lermontova silno zapôsobila hlavne prostredníctvom Byronovho Kaina a vtedy veľmi cenenej epickej básne Alfreda de Vigny Eloa. Dôležitý bol aj vplyv prastarej gruzínskej povesti o zhubnej láske horského ducha k nevinnému dievčaťu. Dej poémy sa odohráva na Kaukaze. Výdatne to pomohlo k odpútavaniu Lermontovovho textu od literárnych predlôh, aj k tomu, že v hlavných postavách, Tamare a démonovi, sa stretávame s pyšnou a vášnivou gruzínskou kňažnou, zahnanou do kláštornej kobky bezútešným žiaľom nad smrťou milovaného ženícha tesne pred svadbou, a s absolútnym vyvrheľom, ktorému je predurčené, aby všetkým pohŕdal a všetko nenávidel. Démon - vyhnanec z raja blúdi snežnými útesmi Kaukazu. Stále rozosievanie zla ho omrzelo. Pri prelete nad rozkvitnutou krajinou v Gruzínsku zbadal krásnu kňažnú Tamaru, Gundalovu dcéru, ktorá sa chystá na svadbu. Démon zapríčiní smrť Tamarinho ženícha a usiluje sa roznietiť v jej duši ľúbostný cit. Tamaru prenasleduje prízrak démonovho vyznania, odchádza do kláštora. Asketický život v horskom kláštore však nepotlačí jej ľúbostné sny. Démon odháňa vyslanca raja Cherubína, ktorý chce dievča ochrániť. Základný konflikt poémy spočíva v démonovej snahe vzoprieť sa svojmu údelu, resp. vo fatálnej neschopnosti túto vzburu realizovať. Napriek vyznaniu lásky k Tamare sa totiž nezbavuje prekliatia, ale navyše vraždí jedinú bytosť na svete, na ktorej mu záležalo, pretože jeho bozky prinášajú smrť. Smrťou je však Tamarina duša vykúpená, dostáva sa do raja, zatiaľ čo démon zostáva sám bez lásky. Záverečným obrazom rozpadnutého hradu na útesoch Kazbeku poéma končí. Rozporné charaktery ústrednej dvojice vyjadrujú romantický svár náboženskej viery a titánskej vzbury proti Bohu. Démon je stelesnením zla a zároveň večným vyhnancom blúdiacim svetom, je stelesnením pozemskosti. Tamara, spútaná konvenciami feudálnych a náboženských zásad, sa vzpiera dogmám. Romantický charakter vydedenosti, osamelosti a individuálnej vzbury je v súhre s vykreslením prírody kaukazskej scenérie.
Hrdina našich čias
Novelistickým románom Hrdina našich čias (Герой нашего времени, 1839 - 1841) Lermontov zasiahol do vývoja ruskej prózy. Toto dielo je z hľadiska kompozície osobité, nemá jednotný sujet, pretože vzniklo spojením piatich pôvodne samostatných noviel, z ktorých boli niektoré už publikované v časopisoch ako výňatky Zo zápiskov jednoho dôstojníka na Kaukaze. V relatívne konzistentný celok ich spojujú dva krátke, avšak pre pochopenie zmyslu knihy veľmi podstatné autorské komentáre, (tzv. predhovory) a predovšetkým postava titulného hrdinu románu Pečorina, výslovne prezentovaného ako žijúce stelesnenie symptomatických predností a hlavne nedostatkov doby i generácie. Jednotlivé novely sa javia ako jednotlivé epizódy z Pečorinovho života, osvetľujú nám, spravidla uvádzaním hrdinu do rôznych prostredí a prostredníctvom ich konfrontácie s inými typmi, jeho jednotlivé charakterové rysy a životné postoje. Pre zvýšenie účinnosti nie sú radené chronologicky, ale tak, aby čitateľovo poznávanie „hrdinu doby“ postupovalo od vonkajších charakteristík k hlbšiemu prenikaniu do jeho vnútra. Z toho dôvodu ich rozprávajú traja rozprávači:
Vďaka tomu sa na hlavnú postavu dá pozerať z niekoľkých uhlov a z niekoľkých navzájom sa korigujúcich a doplňujúcich hľadísk, vrátane otvorenej a nesentimentálnej introspekcie. Z toho dôvodu sa tento román považuje za prvý ruský psychologický román. Novely Hrdinu našich čias: 250px|thumb|left|Titulná strana prvého vydania románu Hrdina našich čias z roku 1840 thumb|right|Maľba M. J. Lermontova, zachytáva prostredie kaukazských hôr, v ktorých sa odohráva dej poémy Novic.
Novic
Poéma Novic (Мцыри, 1840) predstavuje spolu s poémou Zbeh (Беглец, 1838) vrchol Lermontovovej veršovanej epiky. V poéme Novic je hlavným hrdinom, z Lermontovovho hľadiska zrejme ideálnym ľudským typom, mladý horal. Ten ešte ako chlapec padol do ruského zajatia, dostal sa do kláštora, tam bol pokrstený a pripravoval sa na rehoľnícky život. Hoci kláštoru vďačí za svoj život, nedokáže sa stotožniť s ponurým spôsobom existencie, podvedome ho mučí túžba po rodnej zemi. Preto nakoniec využíva príležitosť a utečie z kláštora s nádejou, že sa dostane naspäť do hôr svojho otca a bude tam žiť voľným životným štýlom svojich bojovných a ničím nespútaných predkov. Zažije rôzne dobrodružstvá, je omámený krásou horskej prírody, stretáva sa s mladým gruzínskym dievčaťom, podstupuje víťazný zápas s panterom. Po trojdňovom putovaní však s hrôzou zisťuje, že sa celú dobu pohyboval v akomsi začarovanom kruhu a vyčerpaný klesá pred dverami svojho kláštora. Súcitní rehoľníci ho odnesú do jeho izby, kde zomiera po tom, čo sa úprimne vyspovedal. Poéma ma ráz otvoreného lyrického monológu. thumb|right|Titulná strana Lermontovovho rukopisu drámy Maškaráda
Pieseň o cárovi Ivanovi Vasilievičovi, mladom gardistovi a smelom kupcovi Kalašnikovovi
Dej tejto historickej poémy sa odohráva v časoch vlády Ivana Hrozného, priamo v Moskve. Hoci poéma zachytáva cára aj jeho dvor, hlavnou postavou tu je príslušník nižšej vrstvy, mladý kupec Kalašnikov. Do jeho krásnej a vernej ženy Aľony sa vášnivo zamiluje cárov obľúbený gardista Kiribejevič. Keď vo svojej bezohľadnej náruživosti Aľonu cestou z kostola zneuctí, Kalašnikov mu prisahá pomstu. Využije povestné pästné zápasy, ktoré sa usporadúvali za cárovej účasti k obveseleniu ľudu, a tam v otvorenom súboji obávaného opričníka jedinou ranou zabije. Predvedú ho pred nahnevaného cára. Kalašnikov prizná zámernosť svojho činu, no nechce uviesť dôvod a je za to na cársky príkaz popravený. Sila poémy spočíva v atmosfére historicko-hrdinskej piesne s folklórnymi motívmi.
Maškaráda
Maškaráda je jednou z Lermontovových najvýznamnejších drám. Veršovaná tragédia má štyri dejstvá a zobrazuje prostredie vysokého petrohradského sveta. Lermontov drámu napísal v roku 1835, prvýkrát publikovaná bola v roku 1842 a inscenovaná roku 1862. thumb|left|Lermontovova kresba k románu Vadim Hlavnou postavou je bývalý náruživý hazardný hráč Arbenin, ktorý svetom mravnej lability, honby za peniazmi, titulmi a mocou, z vlastnej skúsenosti hlboko pohŕda. Jediným, čo jeho kritickú a vnútorne vyplienenú bytosť povznáša nad bezhraničnou skepsou, je láska k mladej, krásnej žene Nine, do ktorej vkladá celý zmysel svojej existencie. Napriek svojmu vysokému intelektu však zostáva natoľko spätý so svojím prostredím, predovšetkým s jeho zásadnou nedôverou v lepšie možnosti človeka, že sa dá veľmi ľahko preľstiť intrigou, neprávom uverí v neveru svojej milujúcej ženy a z urazenej pýchy a žiarlivosti ju rafinovane otrávi a bezcitne sa kochá jej predsmrtnými mukami. Keď sa dodatočne presvedčí o jej nevine, zavrhne v zúfalstve svoj život a na škodoradostné potešenie svojho okolia zošalie. Ide tu o variant démonovského námetu, rozvíjaného tentokrát na pozemskej rovine ako lyrický obraz katastrofických následkov bezuzdného a v nihilistický egocentrizmus rozvinutého individualizmu a skepticizmu. Niektoré momenty tajuplnosti a fatalizmu sú hyperbolizované, hra však aj napriek tomu podáva výstižnú charakteristiku prostredia. Má pevné obrysy, psychologická analýza hlavných postáv je prenikavá. Hovorovo plynulý, lakonický a vysoko intelektualizovaný verš dráme umožnil konverzačnú ľahkosť.
Vadim
Otázka odplaty, ktorá sa zvráti vo svoj protiklad, sa podieľa aj na sujetovej výstavbe Lermontovovej prozaickej prvotiny Vadim (1832 - 1834), ukotvenej v období Pugačovho povstania. Hrbáč Vadim, ktorý bol už v detstve spolu so svojou anjelsky krásnou sestrou Oľgou susedom okradnutý o všetko a teraz sa z túžby po pomste pridáva k vzbúrencom, predstavuje len jednu stránku básnikovho románového torza. Druhá, podstatnejšia, spočíva jednak v kritickom odhalení Vadimovho prílišného subjektivizmu (a z toho plynúcu neschopnosť splynúť s revoltujúcim davom) a v autorovom chápavom vzťahu k ozbrojenej ľudovej vzbure ako reakcii na feudálny tlak.
Katedrála svätého Petra a Pavla (Brno)
Katedrála svätého Petra a Pavla známa tiež ako Petrov, je katedrála nachádzajúca sa v Brne na vrchu Petrov v mestskej časti Brno-střed. Katedrála je národnou kultúrnou pamiatkou a patrí k najvýznamnejším architektonickým pamiatkam južnej Moravy a tiež medzi najvýraznejšie brnianske dominanty (je znázornená i na českej desaťkorunáčke). Jej veže sú vysoké 84 metrov. Interiér má prevažne barokovú podobu, zatiaľ čo exteriér s dvoma vežami, postavenými v rokoch 19041905 podľa návrhu architekta Augusta Kirsteina, je prestavaný v štýle novogotiky.
Zoznam geovedných článkov/G
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 135 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ga
Gabilläma · Gabro · Gadža-džima · Galenit · Galeras · Galimímus · Gallardosaurus · Galunggung · Gamalama · Gambia (rieka) · Gamčen · Gamkonora · Gandak (rieka) · Ganga · Gara Alutu · Garabogazköl Aylagy · Garbes · Gardské jazero · Garonne · Garudimímus · Gasparinisaura · Gastonia · Gašpar Mária gróf zo Šternberku · Gauja
gä
Gädamsa
ge
Gede · Geghama lerrnašchta · Geirangerfjord · Gejzír · Gemerikum · Gemerské pásmo · Gemológia · Genovesa · Geofyzika · Geofyzikálne meranie vo vrtoch · Geografická brána · Geochémia · Geochronológia · Geokracia · Geologická mapa · Geologické kladivo · Geologické práce (legislatívny termín) · Geologický cyklus · Geologický ústav Slovenskej akadémie vied · Geológ · Geológia · Geológia Álp · Geológia Českého masívu · Geológia Západných Karpát · Geomechanika · Geomorfologická jednotka · Geomorfologické členenie · Geomorfologické členenie Slovenska · Geomorfológia · Georadar · George Dawson · Geosféra (Zem) · Geosynklinála · Geosynklinálne more · Geotechnický monitoring · Geotektonika · Geotermálna energia · Gerecse (pohorie) · Gers (rieka) · Gersdorffit · Gete · Geureudong
gl
Glacier Peak · Glaciológia · Glarner Hauptüberschiebung · Glaukonit · Globálne ochladzovanie · Globálne otepľovanie · Globálny geopark UNESCO · Glyde
go
Gobi · Gobiceratops · Goethit · Gojirasaurus · Golaja sopka · Golfský prúd · Gombasecká jaskyňa · Gondwana · Goniometer (mineralógia) · Gorelyj · Goretovka · Gorgosaurus · Gortva (rieka) · Gossan · Goyocephale
gó
Gódávarí
gö
Göllü Dağ
gr
Graciliceratops · Graciosa (sopka) · Grafit · Gran Canaria (sopka) · Gran Sasso · Granada (sopka) · Granát (munícia) · Granit · Granitoid · Granodiorit · Granulit · Gravimetria (geofyzika) · Gravitholus · Great Dyke · Greenockit · Grinavské jazerá · Grímsvötn · Groppo (sopka) · Grónske more · Gryphognathus · Gryposaurus
gu
Guadalquivir · Guadiana · Guagua Pichincha · Guaibasauridae · Guallatiri · Guanlong · Guayaques · Guazapa (sopka) · Guelta · Gufa · Guguan · Guntur · Gunungapi Wetar · Gutenbergova diskontinuita
gü
Günz
Praga
Praga môže byť:
Miroslav Kováč (generál)
Generálmajor Ing.  Miroslav Kováč   (* 23. február  1958, Martin) je slovenský generál vo výslužbe. V roku 2007 bol ustanovený do funkcie veliteľa Síl výcviku a podpory ozbrojených síl SR.
Život
V roku 1981 absolvoval Vojenskú vysokú školu vo Vyškove na Morave a zároveň bol menovaný do hodnosti poručík ako vojak z povolania. Následne vykonával základné veliteľské funkcie v tankovom vojsku. Po ukončení postgraduálneho štúdia na Vojenskej akadémii A. Zápotockého v Brne bol v roku 1990 ustanovený do funkcie na operačnom oddelení veliteľstva divízie v Prešove.
Po rozdelení Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky sa v roku 1993, stal náčelníkom operačného oddelenia na veliteľstve 2. armádneho zboru v Prešove. Od roku 1997 do roku 1999 absolvoval jazykový kurz a štúdium na Veliteľskej akadémii generálneho štábu v Hamburgu (NSR). Po ich absolvovaní sa stal v roku 2002 veliteľom 1. mechanizovanej brigády v Prešove. V tejto funkcii ho prezident SR v roku 2003 vymenoval do prvej generálskej hodnosti brigádny generál. Od roku 2005 vykonával funkciu zástupcu veliteľa Pozemných síl OS SR v Trenčíne a v roku 2006 funkciu náčelníka Štábu personálneho manažmentu na generálnom štábe v Bratislave. V roku 2010 svoju vojenskú kariéru ukončil vo funkcii veliteľa Síl výcviku a podpory ozbrojených síl SR v Trenčíne.
Vyznamenania
Za službu vlasti, Čestný odznak OS SR, Za vernosť OS SR, Za službu v mierových pozorovateľských misiách, Pamätná medaila ministra obrany a ďalšie.
Korelácia (štatistika)
Korelácia je väzba (závislosť) medzi dvomi alebo viacerými znakmi v štatistickom súbore alebo medzi dvoma alebo viacerými náhodnými veličinami v teórii pravdepodobnosti.
Intenzita tejto väzby sa vyjadruje najmä korelačným koeficientom alebo korelačným pomerom.
La Godefroy
La Godefroy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Česká kuchyňa
thumb|Sviečková na smotane thumb|Vepřo-knedlo-zelo
Ján Levoslav Bella
Ján Levoslav Bella, pseudonymy tiež Janko Pravdomil a Poludničan (* 4. september 1843, Liptovský Mikuláš – † 25. máj 1936, Bratislava) bol slovenský duchovný, hudobný skladateľ, zbormajster, dirigent, hudobný pedagóg, hudobný publicista a organista.
Česká kuchyňa
Česká kuchyňa je spriaznená s nemeckou (najmä s bavorskou) a rakúskou kuchyňou. Oproti talianskej kuchyni nie je natoľko zdravá a na trávenie dosť ťažká. Česká kuchyňa je veľmi výrazne ovplyvnená polohou Česka. Česko má bohatú ponuku poľných plodín, ovocia, zeleniny, bobulí, rýb aj zveriny. Podľa toho je tiež pestrý český jedálny lístok.
Ján Levoslav Bella
Životopis
Narodil sa v Liptovskom Mikuláši ako Ján Ignác Bella v rodine organistu Jána Bellu a jeho manželky Terézie rod. Veselovskej ako najstaršie z desiatich detí. V rokoch 1853 – 1861 študoval na gymnáziu v Levoči a v Banskej Bystrici, v rokoch 1861 – 1863 teológiu v seminári v Banskej Bystrici, 1863 – 1865 na univerzite  vo Viedni, 1866 vysvätený za kňaza, 1928 dr.h.c. na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Od roku 1865 pôsobil v Banskej Bystrici, 1866 prebendát katedrálneho chrámu.
Od roku 1869 bol mestským kapelníkom v Kremnici. Od roku 1881 nasledujúcich takmer štyridsať rokov pracoval ako organista v sedmohradskom Sibiu, kde konvertoval na protestantizmus a oženil sa.
Česká kuchyňa
Polievky
thumb|Zelňačka
Ján Levoslav Bella
Životopis
Profesor hudby, riaditeľ Hudobného spolku, 1901 dirigent speváckeho zboru Hermania, od 1916 žil vo Viedni, od 1917 v Sibiu, od 1922 opäť vo Viedni, od 1928 až do svojej smrti v Bratislave.