cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karol Beck
Zaujímavosti
V novembri 2008 vypadol z rebríčka ATP. Nakoniec sa zistilo, že išlo o technickú chybu.
Perec
Perec alebo Perenec je vodný kanál napájaný z Hrona, ktorý v minulosti slúžil ako zdroj energie pre početné mlyny. Teraz sa využíva pre pohon 2 malých elektrárni. Jedna je v Leviciach a druhá v Mýtnych Ludanoch. Meria, je tokom III. rádu a priemerná lesnatosť jeho povodia dosahuje len cca 10 %. Preteká východnou časťou Podunajskej pahorkatiny.
Opis toku
Vodný tok začína od hate pri obci Veľké Kozmálovce, ktorá odvádza časť vody z koryta Hrona (z vodnej nádrže Veľké Kozmálovce). Sprvu tečie na juh súbežne s korytom Hrona na západe, pri obci Starý Tekov sa stáča na VJV a tečie okrajom obce, koryto križuje Starotekovský kanál a pokračuje cez obec Hronské Kľačany. Odtiaľ tečie na juhovýchod k Leviciam, kde sa v priestore po Levickým hradom križuje s Podlužiankou, esovito sa ohýba a preteká mestom smerom na juh. Južne od mesta obteká Levické rybníky na pravom brehu, opäť mení smer toku na juhovýchod, obteká obec Mýtne Ludany a križuje sa s korytom ďalšieho vodného toku, so Sikenicou. V blízkosti obce Hontianska Vrbica sa stáča viac na JJV, sprava sa oddeľuje Kukučínovský kanál, následne obteká obec Zbrojníky i osadu Malý Pesek, kde mení smer toku na juh. Potom preteká obcou Sikenica, sprava priberá Kukučínovský kanál a vzápätí opäť sprava Kompu. Severne od obce Šalov sa sprava oddeľuje Hornoperecký kanál a Perec postupne obteká obce Šalov, Malé Ludince a Zalaba na ľavom brehu. Pod Zalabou sa stáča na juhozápad, sprava priberá bezmenný vodný tok pritekajúci z katastrálneho územia obce Malé Ludince a obteká obec Sikenička opäť na ľavom brehu. Západne od tejto obce sa oddeľuje pravostranný Dolnoperecký kanál a hlavný tok pokračuje na juh popri obci Pavlová na ľavom brehu a napokon sa východne od obce Kamenín spája s vodami Hrona.
Obce
Perec postupne preteká katastrálnymi územiami týchto obcí:
Agasthenes
Agasthenes alebo Agasthenés môže byť:
Arborétum Kysihýbeľ
Arborétum Kysihýbeľ je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa pri osade Kysihýbel v katastrálnom území mesta Banská Štiavnica v okrese Banská Štiavnica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1950 a naposledy novelizované v roku 1986 na rozlohe 7,5400 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Ochrana jedného z najcennejších dendrologických objektov Slovenska, dôležitého z vedeckovýskumného (štúdium cudzokrajných drevín), náučného a kultúrno-výchovného hľadiska. Založené bolo J. Tuzsonom, asistentom lesn. akadémii v B. Štiavnici v r. 1900.''
Mimo obdobia letných prázdnin, je arborétum Kysihýbel zatvorené. Na stránke Národného lesníckeho centra sa píše: "Vstup do arboréta je možný len so sprievodcom po dohode ... Záujem o návštevu treba ohlásiť minimálne 3 dni vopred." a tiež "Možnosť návštevy najmä väčších organizovaných skupín po telefonickom dohovore s vedúcim arboréta."
Saudská Arábia
Saudská Arábia (, hovorovo: as-Saúdíja), dlhý tvar Saudskoarabské kráľovstvo , je štát zaberajúci prevažnú časť Arabského polostrova v juhozápadnej Ázii.
Prírodné a klimatické podmienky
thumb|left|Topografia Na území Saudskej Arábie leží jedna z najvyprahnutejších púští sveta, kde teploty často vystupujú až na 45 °C. Na severe sa púšť an – Nafúd tiahne až do Jordánska a Sýrie. Úzka a vlhká pobrežná nížina na západe pozdĺž Červeného mora rýchlo prechádza do strmých hôr, ktorých vrcholky na severe v Hidžáze dosahujú a na juhu v pohorí Asír dokonca až  Východne od pohorí krajina pomaly klesá do  širokej púštnej náhornej plošiny ad-Dahná, ktorá zasahuje až k Perzskému zálivu. Prudké vetry a piesočné búrky bičujú púštnu a skalnatú krajinu vo vnútrozemí. Na JV sa rozkladá nehostinná púšť Rub´al-Chálí, v preklade prázdna štvrtina. Je to najväčšia súvislá piesočná púšť na svete; ľudoprázdna, monotónna a bez vody. Južné púštne hranice s Jemenom a Ománom sú vytýčené len neurčito. Veľká časť vnútrozemia je neprebádaná.
V krajine nechýba vegetácia. Na jar v pohorí Asír kvitne množstvo rastlín, mesto at-Tá´if je známe ružami a pomarančovníkmi. V oázach rastú palmy, akácie, jalovce a tamarišky. Často tu sú vidieť stáda tiav a oslov. Voľne tu žijú leopardy, vlky, líšky, hyeny, priamorožci (vzácny druh antilopy), gazely, paviány, divé mačky, jazvece a rôzne druhy hadov. Sťahovavé vtáky z Európy odpočívajú pri ťahu na pobreží Červeného mora. Tradičným športom je sokoliarstvo. Bohatú faunu a flóru Červeného mora spopularizoval francúzsky bádateľ Jacques Cousteau.
Obyvateľstvo
thumb|left|Miera ženskej obezity je v Saudskej Arábii jedna z najvyšších na svete. thumb|left|[[Kameňovanie satana]] Pôvodní obyvatelia vyznávajú islam a sú Arabi. Okrem nich tu ale dnes žije asi 8 200 000 prisťahovalcov a to z: Indie 1 500 000, Bangladéša 1 500 000, Filipín 1 200 000, Pakistanu 1 000 000, Maroka 1 000 000, Jemenu 800 000, Indonézie 600 000, Srí Lanky 400 000, Sudánu 250 000, Libanonu 150 000, Sýrie 100 000, Eritrey 100 000, Turecka 80 000, Európy 70 000 a USA 30 000.
Národným náboženstvom je islam, ktorý oficiálne vyznáva 100 % obyvateľstva. Neoficiálne údaje sú ale nasledovné: sunnitskí moslimovia 81,5 %, šiitskí moslimovia 11 %, katolíci 3,5 %, 2,5 % hinduisti a 1,5 % budhisti.
Dnes v zemi žije cez dvadsaťdeväť miliónov obyvateľov. Pôvodné domorodé obyvateľstvo Saudskej Arábie je v porovnaní so susedskými arabskými štátmi etnicky aj jazykovo homogénnejšie. Odhaduje sa, že 15 % občanov krajiny tvoria šiiti, ktorí obývajú prevažne Východnú provinciu. Hovorová arabčina sa delí do troch hlavných dialektov. To sú dialekt hidžazský, nadždský a zálivový.
Hospodárstvo
Je založené hlavne na spracovaní a vývoze ropy. Rozvíjajú sa pozoruhodným tempom aj iné odvetvia priemyslu a služieb. Krajina patrí medzi bohatšie krajiny sveta.
Ropa bola síce objavená už v 30. rokoch, ale až do konca 2. svetovej vojny z nej zem nemala žiadny úžitok. Príjmy plynuli hlavne od pútnikov navštevujúcich sväté mestá Mekku a Medinu. Ale v roku 1973 krajiny OPECu (Organizácia krajín vyvážajúcich ropu) so silným saudským vplyvom výrazne obmedzili ťažbu, čo viedlo k prudkému nárastu cien, ktorý mal ďalekosiahle následky pre svetovú ekonomiku. Saudská Arábia znárodnila náleziská ropy, ktoré boli do toho času v rukách zahraničných ropných spoločností.
Od roku 1980 však napätie na trhu poľavovalo. V období iránsko-irackej vojny v rokoch 1980 – 88 vláda ťažbu zvýšila, aby zabránila prudkému nárastu cien. V 90. rokoch však Saudská Arábia nebola schopná odvrátiť pokles cien, ktoré sa dostali na najnižšiu historickú úroveň. Okrem toho vynaložila 64 miliárd dolárov na vojnu v Perzskom zálive vrátane 16,8 miliárd vyplatených v hotovosti USA, ktoré do oblasti vyslalo cez 400 000 vojakov. Roku 1994 vláda uvažovala o drastických rozpočtových škrtoch, aby rozpočet vyrovnala a oznámila reštrukturalizáciu svojho dlhu voči americkým zbrojárskym spoločnostiam. Rozhodla aj o čiastočnej privatizácii štátnych podnikov.
Ropné polia, ktoré sú zdrojom takmer všetkého bohatstva zeme, ležia na východe krajiny pri Perzskom zálive. Najväčšie ropné pole na svete Ghawár je dlhé a  široké a ťaží sa tu 5 miliónov barelov denne. Je tu ďalších 14 ropných polí. Rozvojové plány založené na bohatstve z ropy zahŕňajú výstavbu bytov a škôl a zásobovanie vodou. Školstvo je bezplatné, ale negramotnosť zostáva vysoká (takmer 60 %), na výstavbu bytov sa zadarmo poskytujú pozemky a bezúročné pôžičky. V období 1980 – 95 bolo vybudovaných asi 2000 tovární.
Takisto veľké investície smerovali do poľnohospodárstva. Aj keď je možné poľnohospodársky využívať len 2 % územia (orná pôda), bohaté dotácie zvýšili produkciu obilnín zo 130 000 ton v roku 1980 na 3,9 milióna ton v roku 1992. Roku 2010 to bolo 2 mil. ton. Môžeme teda povedať, že krajina je dnes v produkcii obilnín sebestačná. Boli vybudované rozsiahle umelo zavlažované zeleninové záhrady, chránené umelohmotnými plachtami.
Poľnohospodárstvo, ktoré zamestnáva asi 13 % obyvateľov Saudskej Arábie v oázach, roztrúsených po celej krajine, vytvára asi jednu desatinu HDP. Obrovské zásoby ropy a zemného plynu v saudskej časti Perzského zálivu urobili zo Saudskej Arábie najväčšieho exportéra ropy na svete.
História
Osmanskí Turci ovládali severozápadné oblasti krajiny od 16. do začiatku 20. storočia. Počas 1. svetovej vojny boli vytlačení Arabmi, ktorých povstanie zorganizoval britský plukovník T. E. Lawrence (legendárny Lawrence z Arábie). Otcom modernej Saudskej Arábie bol však Ibn Saúd, ktorý v kmeňových vojnách v rokoch 1902 – 1924 zjednotil 4 hlavné oblasti Nadžd, al-Hása, Hidžáz a Asír. V roku 1932 vyhlásil kráľovstvo Saudská Arábia a stal sa jej prvým panovníkom. Kráľ zomrel v roku 1953. O režime za jeho čias platí: „[šlo o] úplný a neosvietenecký absolutizmus, udržovaný úplnou nevzdelanosťou a barbarským systémov trestov“.
Ďalší panovníci:
Cestovný ruch
Cestovný ruch je v tejto prísnej islamskej krajine obmedzený takmer výlučne na moslimských pútnikov navštevujúcich posvätné miesta Mekku a Medinu. Jednotlivcom sa vstupné víza spravidla neudeľujú.
Mekka je Mohamedovo rodisko a najposvätnejšie mesto a najvýznamnejšie pútnické miesto moslimov. Jedným z piatich pravidiel islamu je aspoň raz v živote navštíviť Mekku.
Prístav Džidda na pobreží Červeného mora je obchodným a diplomatickým centrom krajiny a zároveň vstupnou bránou pútnikov, ktorí sa každoročne v počte presahujúcom 1 milión vydávajú do Mekky a Mediny. Sväté mesto Mekka leží na východ od Džiddy v úzkom údolí medzi kopcami a hradmi. Mesto je preslávené Veľkou mešitou Haram so svätyňou Ka´ba, kde sa nachádza Čierny kameň, ktorý v dávnej minulosti spadol z neba. Medina, mesto ležiace od pobrežia Červeného mora, je chránené dvojitými hradbami s deviatimi bránami. V miestnej mešite sú hroby Muhammada, jeho dcéry Fatimy a chalífa Omara. Je tu takisto islamská univerzita. Všetci moslimovia sa snažia aspoň raz v živote navštíviť Mekku a Medinu. Ľuďom iného vyznania je vstup do týchto miest prísne zakázaný. V niektorých rokoch počet pútnikov vykonávajúcich tradičný hadždž (púť) dosiahol podľa odhadu až 2,5 milióna.
Hoci má krajina veľký potenciál, čo sa týka cestovného ruchu (pobrežie Červeného mora napr.), zatiaľ konzervatívne odmieta iný druh turizmu ako náboženský.
Infraštruktúra
Počas prvých dvoch saudskoarabských päťročníc (1970 – 1979) došlo k výraznému rozvoju infraštruktúry. V krajine je zhruba spevnených ciest, z toho asi  je asfaltových. Dĺžka železníc je asi a do železničnej dopravy vláda investuje veľké peniaze.
V krajine sa nachádza cez 215 letísk, z ktorých medzinárodné sú Rijád, Džidda, Dammám a Tabuk. Čo sa týka námornej dopravy, Saudská Arábia mala roku 2010 k dispozícii 74 obchodných lodí a najväčšími prístavmi sú Džidda, Dammám, Jubail a Janbu, ktorými prechádza 95 % námornej dopravy. Sieť ropovodov a plynovodov dosahuje dĺžky asi. Počet pevných liniek roku 2010 presahoval 4 milióny a počet mobilných telefónov 51 miliónov. Počet užívateľov internetu, ktorý je cenzúrovaný (vláda blokuje prístup k niektorým stránkam), bol roku 2009 necelých 10 mil.
Zahraničná politika
V súčasnosti je najvýznamnejším regionálnym rivalom Saudskej Arábie šiitský Irán. Vzájomné vzťahy oboch krajín sú veľmi komplikované. V súčasnosti aj napriek vonkajšiemu zdaniu pokojného spolužitia, podporovaného vzájomnými návštevami na najvyššej úrovni, je cítiť napätie, ktoré je determinované aspektami politickými, náboženskými, ekonomickými a bezpečnostnými. Spor týchto krajín možno vnímať ako rivalitu v rámci zachovania mocenskej rovnováhy v regióne Blízkeho východu, kde si každý z aktérov stráži svoje záujmy. Politika kooperácie medzi týmito štátmi na teraz, aj z dôvodu spoločného členstva v OPECu a regulácii cien ropy, nie je veľmi pravdepodobná.
Saudská Arábia významne posilnila svoj vplyv v regióne Zálivu založením Rady pre spoluprácu arabských krajín v Zálive (1981), ktorá koordinuje hospodárske, bezpečnostné a sociálne politiky tamojších krajín. Takisto Saudská Arábia vníma ako jednu zo svojich zahraničnopolitických priorít vyriešenie palestínskej otázky. Z toho vyplýva, že úhlavným nepriateľom krajiny aj naďalej zostáva Izrael. Je zjavné, že toto nepriateľstvo nie je z arabskej strany neprekonateľné. Dôkazom toho je Arabská mierová iniciatíva predložená roku 2002 na summite Ligy arabských štátov v Bejrúte práve Saudskou Arábiou. Iniciatíva požadovala stiahnutie Izraela z okupovaných území vrátane východného Jeruzalema výmenou za normalizáciu vzťahov. Táto iniciatíva bola bojkotovaná radikálnymi kruhmi na obidvoch stranách barikády a nedošlo k jej naplneniu.
Ekonomika
thumb|right|Vývoz (2006) Na počiatku 21. storočia už nič nenapovedá tomu, že sa saudská ekonomika zrodila len v tridsiatych rokoch 20. storočia ako ekonomika závislá výhradne na príjmoch z každoročných náboženských pútí do Mekky. Saudská ekonomika prešla na prelome tisícročia mnohými liberalizujúcimi reformami. Roku 2005 krajina vstúpila do Svetovej obchodnej organizácie (WTO). Čo sa týka otvorenosti a slobody ekonomického prostredia, obsadila 54. miesto v indexe ekonomickej slobody pre rok 2011, a predbehla tak napríklad Poľsko a Francúzsko a z krajín regiónu aj Kuvajt.
Saudská ekonomika je úplne závislá na ťažbe ropy a jej exporte. Ropný priemysel je lokalizovaný do dvoch hlavných stredísk: Džubajl na pobreží Perzského zálivu a Janba na pobreží Červeného mora. Tieto dve oblasti môžeme právom nazvať srdcom saudskej ekonomiky. Ťažba ropy a petrochemický priemysel prinášajú do štátnej pokladnice každoročne cez 90 % všetkých príjmov. Z dlhodobého hľadiska je situácia neúnosná a preto sa v krajine od nástupu kráľa Abdulláha (2005) pripravuje druhá etapa ekonomických reforiem, ktoré by mali zaistiť premenu priemyselného hospodárstva na ekonomiku poznania, čo by vo svojom dôsledku malo znamenať významné zníženie závislosti na ťažbe ropy a zároveň vyššiu účasť obyčajných Saudov na pracovnom trhu.
Závislosť na svetovom trhu s ropou neumožňuje efektívnu a predikovateľnú tvorbu štátneho rozpočtu, a to obzvlášť pokiaľ vezmeme do úvahy skutočnosť, že saudský verejný sektor je podriadený 5 – ročnému ekonomicko-kultúrnemu plánu (Ramady, 2010: 16).
Deviaty 5 – ročný ekonomicko-kultúrny plán pre roky 2010 – 2014, predkladaný ministerstvom hospodárstva a plánovania, sleduje tieto ciele: rovnomerný rozvoj provincií, rozvoj sociálneho štátu, diverzifikácia ekonomiky (podpora high-tech, turizmu, solárnej energetiky), podporu rastu súkromného sektora, nastavenie limitov pre trvale udržateľný rozvoj (predovšetkým v otázke vodných zdrojov) a aj cez nízku mieru nezamestnanosti, ktorá v roku 2009 predstavovala 5,4 %, podporu zamestnanosti saudských občanov, ktorí by nahradili zahraničných gastarbeiterov.
Kultúra
Saudská kuchyňa sa s príchodom prisťahovalcov z ostatných arabských krajín obohatila, ale mäso a ryža zostávajú hlavnou potravou. Svojich priateľov Saudovia hostia jedlami z jahňacieho, kuracieho, kozieho či ťavieho mäsa, ktoré pripravujú s ryžou, orechami a bylinkami. Všetci jedia zo spoločnej misy prstami pravej ruky. Polievky a šaláty sa korenia pažítkou, koriandrom alebo kôprom. V pobrežných oblastiach je bohatý výber rýb. Ku každému jedlu sa podáva chlieb šámí. Tradičnou pochúťkou sú datle, mliečny puding muchallabíja a pečivo plnené medom a orechy nazývané bakláva. Po jedle sa popíja káva s koriandrovými semiačkami.
Beduínska pohostinnosť je príslovečná. Medzi kočovníkmi stačí, aby cudzinec popil s príslušníkmi kmeňa vodu, kávu alebo čaj alebo pobozkal ich stan a tým si bez ďalších okolkov zaistí ich priazeň a ochranu.
Mestá a provincie
thumb|[[Hustota zaľudnenia (obyv./km²)]] Najväčšími saudskými mestami sú Rijád-hlavné mesto (4 725 000), Džidda (3 234 000), Mekka (1 484 000), Medina (1 104 000) a Dammám (902 000). Saudskú Arábiu tvorí 13 provincií:
Literatúra
Časť uvedených informácií pochádza z tejto literatúry
NGC 5072
NGC 5072 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 26. apríla 1867.
Prima Divisione 1924/1925
Prima Divisione 1924/1925 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stala Bologna, ktorá tak získala svoj prvý taliansky titul.
NGC 5072
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Prima Divisione 1924/1925
Predkvalifikačné kolo
Do ďalšieho kola postúpili Spezia a Novara.
Kvalifikačné kolo
Tímy boli rozdelené geograficky podľa regiónov, pričom z kažého regiónu postúpil minimálne jeden klub.
Vzduchové chladenie (spaľovacie motory)
thumb|Vzduchom chladený lietadlový motor thumb|Valec vzduchom chladeného motora thumb|Zabudovanie vzduchom chladeného motora [[Tatra 128 so systémom pretlakového núteného chladenia]] Vzduchové chladenie je spôsob chladenia spaľovacích motorov, zabezpečujúceho odvod zvyškového tepla a prevádzku motora v optimálnom tepelnom režime. Je realizované prúdom vzduchu cez rebrovanie valcov a tepelne namáhané časti motora.
Oproti kvapalinovému chladeniu má výhodu v jednoduchšej konštrukcii (chýba chladič, rozvod kvapaliny, čerpadlo i zložité chladiace kanáliky v bloku i hlave motora) i v menšej tepelnej zotrvačnosti, čo je výhodné v extrémnych teplotných podmienkach. Nevýhodou je vyššia hlučnosť a pomerne veľký výkon na pohon ventilátora (4 - 10% celkového výkonu).
Využitie
Vzduchové chladenie sa využíva u väčšiny malých motorov, pri kosačkách, motocykloch a takmer všetkých vrtuľových lietadiel. Motory osobných automobilov sa v minulosti vzduchom chladili napr. u modelov Porsche a Tatra (napr. Tatra 603 a 613), ktorá tvorí výnimku aj pri nákladných vozidlách (Tatra 148 a 815).
Dezider Spíro
Dezider Spíro (* 27. marec 1904, Zvolen - † 23. apríl 1971, Zvolen) bol slovenský maliar.
Životopis
Študoval na vysokej škole umeleckého priemyslu v Budapešti, odbor figurálnej kompozície. Po roku 1935 stredoškolský profesor kreslenia v Banskej Bystrici a vo Zvolene. Roku 1932-1935 pracoval na monumentálnej výzdobe perzského veľvyslanectva a rezidencie veľvyslanca, kde stvárnil klasické orientálne témy. Autor realistických obrazov s tatranskými a ľudovými motívmi i úžitkovej grafiky.
Tajné životy
Tajné životy je slovenský dramatický seriál z produkcie RTVS. Jeho prvá séria sa vysielala na Jednotke od 1. januára do 22. marca 2015 a mala 13 častí. 18. mája 2015 RTVS informovala, že seriál dostane druhú sériu, ďalších 13 častí, ktorá zároveň bude posledná a seriál uzavrie. RTVS ju začala vysielať 5. februára 2017.
Dej
Eva je obetavá riaditeľka azylového domu Druhá šanca pre ženy a deti v núdzi, ktorá zvádza boj medzi prílišným nasadením v práci a nepochopením vlastnej rodiny, ktorú zanedbáva a začína sa jej pomaly rozpadávať. Azylový dom vedie s verným kolegom Martinom, ku ktorému ju púta viac než len profesionálny vzťah. Keď do azylového domu príde psychicky týraná Linda, nielenže skomplikuje vzťah medzi Evou a Martinom, ale svojou prítomnosťou aj ohrozí samotnú existenciu azylového domu. V dome sa stretáva s tromi veľmi odlišnými ženami: fyzicky týranou Máriou, Rómkou Džesikou s nebezpečným tajomstvom a citovo vyprahnutou učiteľkou Táňou. Všetky štyri ženy tu budú musieť za pomoci Evy, personálu azylového domu, ale aj za vzájomnej pomoci, odhaliť temné tajomstvá, prekonať staré traumy a uchopiť svoje druhé šance na šťastnejší život.
Film o seriáli Tajné životy
29. januára 2017, týždeň pred premiérou druhej série, odvysielala RTVS dokumentárny film zo zákulisia nakrúcania druhej série s názvom Film o seriáli Tajné životy.
Belá (rieka)
Belá je prítok Váhu, odvodňujúci Kôprovskú a Tichú dolinu vo Vysokých Tatrách.
Tok rieky
Belá je pokračovaním Tichého potoka, vzniká na sútoku Kôprovského potoka a Tichého potoka v nadmorskej výške. Tečie popri Podbanskom, prijíma Kamenistý potok a potok Dovalovec, Račkovú a popri dedinách Pribylina, Vavrišovo, Dovalovo a Liptovský Peter smeruje paralelne s cestou do Liptovského Hrádku, kde ústi v nadmorskej výške do Váhu v lokalite zvanej Úšusty.
Rieka sa prvýkrát spomína v listinách Bela IV. pod názvom riullum Feier Potok, čo znamená že už na konci 13. storočia mala rieka dnešný zemepisný názov. Obsahom názvu Belá je jej divý tok rozbúrenej, do biela spenenej vody.
Rieka v minulosti veľakrát zmenila tok, spravidla po každej väčšej povodni. Tečie po štrkovom náplavovom kuželi vzniknutom splavovaním hornín z pramennej oblasti. Na tomto kuželi vytvára ramená, meandre a štrkové lavice. Zmene toku rieky hovoríme aj divočenie rieky.
Za účelom využitia energetického potenciálu rieky bola za Dovalovom vybudovaná elektráreň, ktorá sa postupne zveľaďovala.
Povodie Belej podľa prítokov (v smere toku)
Belá (P - pravostranný prítok, Ľ - ľavostranný prítok) od sútoku
Splavnosť
Splavuje sa od cestného mostu v Podbanskom po prístavisko vo Vavrišove, za SV aj po ústie. Od Vavrišova je koryto značne devastované výstavbou malej vodnej elektrárne a reguláciou rieky.
Športová plavba sa vykonáva podľa zákona NR SR č. 580/2003 Z.z. o vnútrozemskej plavbe a o zmene a doplnení niektorých zákonov v úseku:
Návštevníci sú povinní riadiť sa návštevným poriadkom TANAPu.
Nebezpečné miesta
Na celom úseku nebezpečenstvo spadnutých stromov a možnosť ľahkého utopenia v drevenom sifóne. Za VV valce, ktoré držia. Na úseku pod Vavrišovom pozor na ostrý lomový kameň, armovacie železo a betónové bloky v koryte rieky. Belá je horský tok a podmienky sa môžu zmeniť i v priebehu dňa. Preto sa pred splavom informujte o aktuálnom stave.
Posledná veľká povodeň
Veľká povodeň bola na tejto rieke v roku 1933, kedy bola zaplavená oblasť od Pribyliny po Liptovský Hrádok.
Hubová
Hubová môže byť:
Huba (priezvisko)
Huba (o význame pozri huba) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Liptovskej Lúžnej (okres Ružomberok), Topoľčanoch a Ružomberku.
Známi nositelia
Pozri v článku Huba.
Nové Město nad Metují
Nové Město nad Metují je mesto v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 9 784 obyvateľov, z toho 4 713 mužov a 5 071 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,8 roka (muži 41,5 roka, ženy 44,0 roka).
Poyntingov-Robertsonov efekt
Poyntingov-Robertsonov efekt je efekt spočívajúci v tom, že sa obežné dráhy malých častíc medziplanetárnej hmoty v dôsledku pôsobenia žiarenia Slnka stále viac približujú k Slnku.
Dynamický účinok slnečného žiarenia ovplyvňuje ostatné častice, ktoré sa riadia zákonmi nebeskej mechaniky (pre častice rádovo 3,10−5 cm tlak žiarenia vykompenzuje gravitáciu úplne). Meteoroid pohlcuje žiarenie a potom ho postupne vyžaruje aj do smeru v ktorom letí. Keďže žiarenie má určitú hmotnosť, chová sa voči meteoroidu ako odporujúce prostredie. Tým sa zníži rýchlosť meteoroidu, prevládne gravitačná sila a meteoroid klesne na dráhu bližšie k Slnku. Pretože odporujúce prostredie pôsobí neustále, nie je dráha meteoru uzavretá. Meteoroid krúži po špirálovitej dráhe k Slnku, až sa v jeho blízkosti vyparí. Mení sa rovina dráhy, ale sklon a uhol dráhy meteoroidu sa nemení. Mení sa veľká polos a výstrednosť dráhy. Tento efekt má veľký vplyv na separáciu meteoroidov podľa hmotnosti.
Gianluca Pessotto
Gianluca Pessotto (* 11. august 1970, Latisana) je bývalý taliansky futbalista, ktorý hral na Majstrovstvách sveta 1998 a Majstrovstvách Európy 2000.
Pád z okna
Počas Majstrovstiev sveta 2006 vypadol z okna budovy Juventusu Turín z posledného poschodia. Podľa svedkov bol po dopade pri zmysloch a držal v ruke ruženec. Lekár Juventusu Turín povedal, že Pessotto trpel depresiami. Zo zranení sa liečil 10 týždňov. Vo februári 2007 dementoval chýry o tom, že to bol pokus o samovraždu. Podľa neho to bola neštastná náhoda. Podľa policajnej verzie Pessotto vyliezol na parapet a z 15 metrovej výšky skočil s ružencom v ruke na dve zaparkované autá.
Brienon-sur-Armançon
Brienon-sur-Armançon môže byť:
Budova Stredoslovenskej energetiky
náhľad|Priečelie budovy Budova stredoslovenskej energetiky je budova v Žiline navrhnutá Františkom Eduardom Bednárikom a Ferdinandom Čapkom (spolupráca Štefan Paulík). Je to nárožná štvorposchodová budova postavená v rokoch 1941 - 1943 pre spoločnosť Spojené elektrárne severozápadného Slovenska. Dnes však sídli Stredoslovenská energetika v novej budove na ulici Pri Rajčianke 8591/4B, 010 47 Žilina.
Charakteristika
Nárožie je mierne zaoblené, vytvorené sklobetónovým kubusom so schodiskom, hlavným vstupom, ktorý je prekrytý výraznou markízou podopretou na pilieroch. Budova je zložená z dvoch krídel, konštrukčne dvojtraktových a dispozične trojtraktových.
Hlavná fasáda s jej dlhými pásovými oknami pripomína expresionistickú architektúru 20. rokov.
Majstrovstvá sveta FIFA vo futsale 2012
náhľad|Zúčastnené krajiny
Majstrovstvá sveta FIFA vo futsale 2012 boli 7. majstrovstvá sveta FIFA vo futsale. Bolo to najvyššie podujatie FIFA vo futsale v roku 2012. Konalo sa od 1.18. novembra 2012 v Bangkoku a Nakhon Ratčasima, v Thajsku, za účasti 24 tímov. Počet účastníkov sa oproti posledným MS zvýšil o 4. Nováčikmi podujatia bolo až 6 tímov: Kuvajt, Kolumbia, Maroko, Mexiko, Panama a Srbsko.
Thajsko vyhralo kandidatúru na MS pred krajinami ako Azerbajdžan, Česko, Čína, Guatemala a Srí Lanka.
Arény
Hlavný štadión turnajaBangkok Futsal Arena sa nestihol postaviť včas a pre nesplnené bezpečnostné požiadavky boli zápasy presunuté do Huamark Indoor Stadium.
Nasadenie do výkonnostných košov
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v aktuálnom medzinárodnom rebríčku FIFA k 22. októbru 2012 Vyžrebovanie skupín prebehlo 24. augusta 2012.
Najlepší strelci
náhľad|Eder Lima
Banskoštiavnická botanická záhrada
Banskoštiavnická botanická záhrada je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Banská Štiavnica v okrese Banská Štiavnica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1958 na rozlohe 3,5522 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Dendrologický objekt založený v r. 1807-1810 za účelom štúdia aklimatizácie cudzokrajných drevín a pre pedagogické účely.
Forcé
Forcé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Bléneau (kantón)
Bléneau je francúzsky kantón v obvode Auxerre v departemente Yonne v regióne Burgundsko. Skladá sa zo 7 obcí.
Forcé
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martina Suchá
Martina Suchá (* 20. november 1980, Nové Zámky) je bývalá slovenská profesionálna tenistka.
Tenisová kariéra
Martina začala hrať v roku 1996 na ITF Circuit. V roku 2002 sa dostala do prvej stovky, vyhrala v Quebec City ako nenasadená hráčka. Peňažné ceny jej koncom roka 2004 vyniesli okolo 0,6 mil. dolárov.
Villefranche-de-Rouergue (obec)
Villefranche-de-Rouergue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 12213 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľubomír Moravčík
Ľubomír Moravčík (* 22. jún 1965, Nitra) je bývalý slovenský futbalista a futbalový tréner. Hrával v rokoch 1983 až 2002 na pozícii stredopoliara, tvorcu hry. Bol označovaný za špecialistu na priame kopy a technicky nadaného hravého futbalistu.
NGC 5073
NGC 5073 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 8. februára 1785.
Ľubomír Moravčík
Klubová kariéra
V tom istom roku však na podnet slovenského trénera Jozefa Vengloša podpísal zmluvu so slávnym škótskym veľkoklubom Celtic Glasgow. Jeho ligovým debutom bol zápas proti Dundee FC 7. novembra 1998. Do pamäti fanúšikov Celticu sa zapísal už o tri týždne neskôr, keď v tradičnom a ostrosledovanom derby proti Rangers. Celtic vyhral v tomto zápase 5 – 1 a Moravčík bol vďaka svojmu výkonu a dvom streleným gólom hviezdou stretnutia. Postupne sa tak Moravčík stal hviezdou mužstva a miláčikom tribún, známa bola jeho spolupráca s ďalšou legendou klubu Henrikom Larssonom. V roku 2001 bol uvedený do Siene slávy Celticu. Kariéru ukončil v drese japonského klubu JEF United Ičihara.
Reprezentačná kariéra
Vrchol reprezentačnej kariéry zažil Ľubomír Moravčík na MS 1990 v Taliansku. Nastúpil vo všetkých piatich zápasoch československého mužstva. V dôležitom štvrťfinálovom zápase proti 🇩🇪 ho fauloval Pierre Littbarski v pokutovom území, ale rozhodca Kohl vylúčil pre svoju impulzívnu reakciu (vykopnutie kopačky) práve Moravčíka. Po rozpade Česko-Slovenska sa stal spolu s Tittelom a Dubovským lídrom slovenského mužstva. Ako najskúsenejší hráč sa stal aj kapitánom. Za československú a slovenskú reprezentáciu nastúpil celkovo 79-krát a strelil 13 gólov. Viac štartov mal v čase Moravčíkovho odchodu zo Slovákov na konte iba Miroslav Karhan.
Trénerská kariéra
Po ukončení hráčskej kariéry sa z Moravčíka stal tréner. Viedol slovenský reprezentačný tím do 16 rokov. V jesennej časti sezóny 2008 – 09 bol trénerom prvoligového ViOn-u Zlaté Moravce.
Boľkovce
Boľkovce sú obec na Slovensku v okrese Lučenec. V časti obce Boľkovská osada sa nachádza športové letisko Lučenec.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci Buchk je z roku 1255. V roku 1481 patrila Divínskemu hradnému panstvu, potom Somoskőovcom. Veľkostatky tu mali Zacharovci a Szilassyovci. Obyvateľstvo sa zaoberalo roľníctvom, chovom dobytka, ošípaných a oviec.
3838 Epona
3838 Epona je planétka s priemerom 11 km, ktorú objavil A. Maury 27. novembra 1986.
Epona je aj galská a keltská bohyňa na koni, uctievaná v celej keltskej ríši pre svoju dobrotu a schopnosť pomáhať smrťeľníkom. Jej obraz zdobil a ochraňoval mnohé stajne, všeobecne sa považovala za ochranu roľníctva, ľud jej pripisoval moc nad úrodou a plodnosťot dobytka. Preto ju zvyčajne zobrazovali s rohom hojnosti alebo košom ovocia v rukách. Epona bola jediné náboženstvo, ktoré od Galov prevzali Rimania
Vrakunský cintorín
Vrakunský cintorín môže byť:
Ivo Gogál
Ivo Gogál (* 11. január 1959, Zvolen) je slovenský televízny, divadelný a dabingový herec. Je syn režisérky Marty Gogálovej a herca a režiséra Jána Gogála. Svoj debut absolvoval už ako šesť ročný. Je druhýkrát ženatý, má štyri deti a žije v Bratislave.
Dabing
Ivo Gogál má veľmi hlboký hlas, vďaka ktorému je veľmi často obsadzovaný na černochov, hlavne tých starších.
Herci ktorých Gogál dabuje najčastejšie (v zátvorke sú uvedené príklady filmov, v ktorých Gogál daného herca nadaboval): Taktiež nadaboval postavu kapitána Barbossu (Geoffrey Rush) v sérii filmov Piráti z Karibiku, Dartha Vadera (James Earl Jones) v pôvodnej trilógií Star Wars, postavu Johna Luthera (Idris Elba) v seriáli Luther, postavu elfa Elronda (Hugo Weaving) v sérii Pán prsteňov a filme Hobit: Neočakávaná cesta a postavu Leona Vancea (Rocky Carroll) v seriáli NCIS: Námorný vyšetrovací úrad.
Angelov vodopád
náhľad|Angelov vodopád Angelov vodopád (v jazyku miestnych indiánskych kmeňov Parekupa-meru alebo Kerepacupai Merú) je najvyšší vodopád na svete. Je súčasťou Národného parku Canaima, ktorý patrí do Svetového dedičstva UNESCO.
Je 15-krát vyšší ako Niagarské vodopády. Padá z bralného lemu stolovej hory známej pod názvom Auyán Tepui v Guyanskej vysočine na východe Venezuely. Nachádza sa na rieke Churún, ktorá patrí do povodia Orinoka. Jeho celková výška je 979 m (podľa venezuelskej vlády 1 002 m), voda v jeho hornej časti absolvuje neprerušený voľný pád v dĺžke 807 metrov, v dolnej časti potom meria 172 m.
Názov
Názov dostal podľa amerického pilota a dobrodruha Jimmiho Angela, ktorý ho objavil v roku 1937, ale v názve vodopádu prísne vzaté nie je anglické slovo (meno) Angel, ale španielske slovo Ángel, ktoré znamená anjel (slovenský názov vodopádu je teda prísne vzaté nesprávny).
Charakteristika
Na vrchole náhornej plošiny Auyantepui s plochou 770 km² sa zachytáva veľké množstvo dažďovej vody. Tá sa steká do jednej rieky a potom kaskádovito padá do kotla rieky Churún. Podľa posledných výskumov môže na plošine Auyantepui spadnúť ročne až 7 000 mm zrážok. Prúd padajúcej vody nie je stály. V daždivých obdobiach zaplavuje voda aj dažďový prales pod vodopádmi. Keď je sucho, značná časť vody sa vyparí ešte než dopadne k päte skalného stupňa. Pod ním sa tak otvára pohľad na obrovský skalný amfiteáter, ktorý tu voda po milióny rokov vyhĺbila.
Čukotčina
Čukotčina alebo čukčina (zastarano luoravetlančina ) je paleoázijský jazyk patriaci do čukotsko-kamčatskej jazykovej rodiny, spolu s koriačtinou, kerečtinou, aliutorčinou a itelmenčinou. V čukotčine, rovnako ako aj v ostatných jazykoch uvedenej jazykovej rodiny, sa vyskytuje ''„vokálna harmónia a morfológia je aglutinujúca, prefixálno-afixálna. Vo vete prevláda ergatívna štruktúra. Rozlišujú sa pády a slovesné časovanie je široko rozvinuté. Výraznou črtou týchto jazykov je inkorporácia.“''
Čukotčina sa používa na severovýchode Sibíri, najmä v Čukotskom autonómnom okruhu. Podľa sčítania obyvateľstva z roku 2010 čukotsky hovorí 5 100 ľudí, aj keď počet etnických Čukotčanov činí 15 900.
Veľký teror
náhľad|Verdikt tzv. Trojky UNKVD Kalininskej oblasti, 27. decembra 1937 odsudzujúci Piotra Konstantinoviča Zinovieva (nar. 1894) na trest smrti zastrelením. Za agitáciu zameranú na podkopanie sovietskej vlády, šírenie provokatívnych fám o konci sovietskej moci a obnovení kapitalizmu. Veľký teror alebo veľká čistka alebo hovorovo ježovščina je označenie pre obdobie najmasovejších stalinských represií v ZSSR v rokoch 1937 - 1938. Čistky predstavovali masový teror proti príslušníkom Komunistickej strany, armády, štátnym činiteľom, inteligencii a rôznym iným vrátane politicky neangažovaným osobám v krajine. Realizované boli na základe rozkazov J. V. Stalina.
Represie veľkej čistky sa zakladali na rozhodnutiach Politbyra CK VKP(b), ktoré boli prijaté v súlade so Stalinovou teóriou o posilnení orgánov diktatúry proletariátu pre boj s pozostatkami kapitalitstických tried a potrebe odstránenia osôb nepriateľských sovietskemu zriadeniu pomocou izolácie a fyzickej likvidácie.
Počas obdobia veľkého teroru bolo z politických dôvodov v ZSSR odsúdených a zastrelených 681 692 ľudí. Odhaduje sa, že spolu s úmrtiami v pracovných táboroch GULAGu počet obetí teroru rokov 1937 - 1941 predstavuje asi 1 milión. Pri prenasledovaní prevažne domnelých nepriateľov ľudu bolo celkovo zatknutých 1,2 milióna členov Komunistickej strany, čo predstavuje až 1/2 jej členskej základne. Z nich bolo asi 50 000 prepustených na slobodu a 600 000 bolo zastrelených alebo zahynulo v táboroch.
Napriek tomu, že boľševický plán na elimináciu nepriateľov sovietskeho systému môže na prvý pohľad pripomínať dôsledne pripravenú a dôkladne vykonanú sériu trestných operácii, bol teror v skutočnosti improvizovaný a namierený proti nejasne definovanej kategórii osôb a vykonávaný v podstate náhodným spôsobom.
Termín veľký teror (v angl. origináli The Great Terror; rus. Большой террор) pre označenie udalostí v ZSSR použil anglo-americký historik Robert Conquest vo svojej knihe The Great Terror: Stalin’s Purge of the Thirties z roku 1968. Termín ježovčina (rus. Ежо́вщина) známy v krajinách ZSSR bol odvodený mena šéfa NKVD N.I. Ježova, ktorý bol vykonávateľom čistiek v období ich vrcholu. Žiadne z týchto pomenovaní nebolo nikdy použité sovietskymi orgánmi.
Predohra
Po Leninovej smrti roku 1924 fungovalo vedenie sovietskej boľševickej strany istý čas ako kolektívny orgán. Spomedzi boľševických vodcov sa vyprofilovali ako potenciálni vodcovia krajiny dvaja z nich Josif Stalin a Lev Trockij, ktorých považoval za najvhodnejších kandidátov aj sám Lenin. I keď Lenin krátko pred smrťou v dodatku k závetu varoval vedenie strany pred nebezpečným Stalinovým charakterom bolo už neskoro. List sa nikdy nedostal na verejnosť aj napriek snahám jeho ženy Nadeždy Krupskej. Stalin sa k moci dostával postupne. Najprv, vďaka tomu, že bol Gruzínec, ako komisár pre národnostné menšiny, keďže sa predpokladalo, že bude národnostným problémom rozumieť lepšie ako boľševickí intelektuáli, ktorí strávili dlhé roky na Západe. Neskôr od roku 1919 pôsobil ako Komisár na robotnícko-roľníckom inšpektoráte. Od roku 1922 viedol administratívny aparát strany ako jej generálny tajomník. Na tomto mieste si získal rešpekt, vďaka tomu, že zvládal komplikovanú prácu na nepopulárnom mieste, o ktorú iní vodcovia nemali záujem. Stalin pri tom získal možnosť dosadzovať nižších straníckych úradníkov, ktorí ho neskôr viackrát podporili v rozhodujúcich momentoch.
Po roku 1928 začal Stalin upevňovať svoju moc v boľševickej strane. Odstránením viacerých konkurentov najprv Trockého, ktorý bol najprv poslaný do vyhnanstva, neskôr vypovedaný z krajiny. Ďalší z jeho oponentov Bucharin, bol prinútený verejne priznať svoje chyby a bol postupne odstránený z vedenia strany. Naopak Stalinovi podporovatelia ako Lazar Kaganovič, Sergej Kirov a Stanislav Kosior sa vďaka nemu dostali do Politbyra ako plní členovia, Andrej Andrejev, Anastas Mikojan, Grigorii Petrovskij, Sergej Syrcov či Vlas Čubar ako kandidáti.
V rámci svojich plánov na rozvoj zaostalej ekonomiky, ktorá po svetovej vojne, revolúcii a bojoch občianskej vojny zostala v rozklade, sa Stalin rozhodol ukončiť obdobie tolerovania obmedzeného súkromného vlastníctva, označovaného ako NEP (skr. nová ekonomická politika). Na prelome 20. a 30. rokov nariadil vytvorenie tzv. päťročných plánov, ktoré mali za cieľ industrializáciu krajiny a kolektivizáciu poľnohospodárstva. Násilná kolektivizácia, ktorej sa obyvateľstvo vidieka v prevažnej miere nehodlalo pridať dobrovoľne bola presadzovaná krutými metódami. Nesúhlasiaci roľníci, boli označení ako tzv. kulaci, propagandou vykresľovaní ako vykorisťovatelia a úžerníci. Stovky tisíc roľníkov bolo s rodinami vysídlených do nehostinných oblastí krajiny, do Kazachstanu a na Sibír a pracovných táborov GULAG. Pri transportoch a nedôsledne naplánovanom presídlení zomreli stovky tisíc osôb. Ďalším bolo násilne odnímané obilie a dobytok. Viaceré vidiecke oblasti hlavne na Ukrajine a centrálnom a južnom Rusku a Severnom Kaukaze, tradičných obilných regiónoch krajiny, boli začiatkom 30. rokov, kedy kolektivizácia vrcholila, v dôsledku rekvirácie potravín vystavené hladomoru. Tisíce náhodne vybraných exemplárnych prípadov sa dostalo pred súdy. Mnohí z obvinených boli bez riadneho súdu popravení. Boľševikmi šírená propaganda, ku ktorej sa pridal napr. aj Maxim Gorkij, nekriticky podporovala kolektivizáciu. Bezohľadná Stalinova politika, ktorá nebrala ohľad na množstvo obetí, napokon prinútila roľníkov podvoliť sa vyvlastneniu a vstúpiť do kolchozu. Množstvo vidieckeho obyvateľstva sa pokúšalo odísť za prácou a jedlom do miest. Odliv do miest však bol prísne regulovaný, keďže sovietski roľníci nemali legitimácie, bez ktorých nemohli cestovať a pracovať mimo svojho bydliska. Prílev kapitálu získaného predajom potravín do zahraničia podporil politiku industrializácie. Ťažké škody, ktoré kolektivizácia spôsobila, mali za následok postupné znižovanie efektivity sovietskeho poľnohospodárstva do takej miery, že sa z krajiny postupne v povojnovom období stal importér obilia.
Stalinova manželka Nadežda, ktorá zrejme poznala odpor obyvateľstva a utrpenie mnohých prenasledovaných na vidieku, spáchala po jednom zo Stalinovych verejných vystúpení na podporu kolektivizácia 9. novembra 1932 samovraždu.
Zámienky veľkého teroru
náhľad|Delegáti na XVII. zjazde Všeruskej Komunistickej strany (boľševikov) v roku 1934. Veľká časť delegátov padla za obeť nasludujúcemu teroru.
XVII. zjazd Všeruskej Komunistickej strany (boľševikov) v roku 1934 znamenal pre Stalina nepríjemné zistenie, že má v rámci vedenia strany viacero odporcov. Počas tajnej voľby členov ústredného výboru a následnom hlasovaní o zotrvaní Stalina vo funkcii generálneho tajomníka, proti nemu hlasovali stovky delegátov. Naopak veľkú podporu získal Stalinov blízky spolupracovník a populárny predstaviteľ Komunistickej strany Sergej Kirov. Kvôli šokujúcemu výsledku boli záznamy o hlasovaní ešte v priebehu zjazdu zničené a sfalšované, takže pravdu o skutočných výsledkoch sa delegáti nedozvedeli.
1. decembra 1934 bol Sergej Kirov v Smoľnom v Leningrade zavraždený. Vraždu vykonal agent NKVD Leonid Nikolajev. Informácie o pozadí vraždy nie sú celkom jasné. Viacero dôkazov naznačuje, že ju tajne nariadil Stalin z obavy pred Kirovou popularitou. Kirov mohol byť v strane jeho konkurentom a Stalin sa ho postupne začal obávať. Kirovova vražda bola následne pripísaná opozícii na čele so Zinovievom a Kamenevom. Tí boli zatknutí v priebehu niekoľkých týždňov. Obvinili ich ako členov antisovietskej „Zinovievskej“ skupiny, ktorá mala údajne tzv. Leningradské aj Moskovské centrum. Procesy, ktoré prebehli boli plne vykonštruované a namierené čisto na odstránenie Stalinových oponentov. V priebehu zimy a jari 1935 došlo k zatýkaniu stoviek „Zinovievcov“ a „Trockistov“.
Nastalo obdobie odkrývania domnelých sprisahaní proti štátu a straníckym predstaviteľom. V marci až apríli 1935 NKVD odhalilo tzv. kremeľský prípad. Ďalší z vykonštruovaných procesov, v ktorom boli obvinení pracovníci a obsluhujúci personál Moskovského ústredia strany z pripravovaného atentátu na najvyšších predstaviteľov strany. Došlo tiež diskreditácii viacerých straníckych pracovníkov ako bol napr. Šljapnikov, označených ako tzv. robotnícka opozícia. Štvavá politika a obvinenia zo sabotáže v poľnohospodárstve, či priemysle sa stávali novými spôsobmi na vysvetlenie neúspechov sovietskeho plánovaného hospodárstva. NKVD pod vedením Genricha Jagodu 27. mája 1935 zákonom č. 00192 zaviedlo policajné trojky, trojčlenné komisie, ktoré môhli urýchlene súdiť nepriateľov ľudu.
Moskovské procesy
Druhý proces s tzv. paralelným antisovietskym trockistickým centrom trval od 23. do 30. januára 1937. Obvinených bolo 17 menej významných politických funkcionárov ako Karl Radek, Jurij Pjatkov a Grigorij Sokoľnikov. Boli uznaní vinnými zo špionáže pre Japonsko a Nacistické Nemecko. 13 z nich bolo zastrelených, ostatní odsúdení na dlhoročný pobyt v žalári. 18. februára spáchal samovraždu blízky Stalinov spolupracovník Sergo Orždonikidze. Koncom júla 1937 sovietske ministerstvo vnútra vydalo rozkaz č. 00447, ktorý mal za následok popravu viac než 79 000 osôb a 8 a viac ročné väzenie pre 190 000 ďalších. V septembri 1937 sa do spleti obvinení z laxnosti v jednaní s „trockistami“ dostal aj doterajší hlavný vykonávateľ čistiek Genrich Jagoda, ktorý sa začal zdráhať vykonávať nezmyselné prenasledovanie štátnych a straníckych predstaviteľov. Bol najprv zbavený funkcie a poverený vedením bezvýznamného Komisariátu spojov. V priebehu dvoch rokov bol zatknutý a spolu s radom svojich spolupracovníkov niekoľko mesiacov držaný vo vyšetrovacej väzbe a napokon popravený. Vo vedení NKVD ho nahradil Nikolaj Ježov, nedávno vymenovaný za jeho zástupcu. Práve nástup Ježova predznamenal novú vlnu perzekúcií, ktoré postihli široké masy obyvateľstva a stali sa v sovietskej spoločnosti známe ako tzv. ježovščina. Na základe predtým vydaných nariadení začali byť preventívne prenasledovaní kriminálni recidivisti, nebezpeční kriminálnici ale aj osoby potenciálne nebezpečné boľševickému režimu, ako boli bývali predstavitelia cárskeho štátneho aparátu (napr. bývali príslušníci polície, úradníci), bieleho (protiboľševického) hnutia, kulaci, predstavitelia cirkvi alebo osoby, ktoré sa vrátili z emigrácie. Policajné trojky dostali právo súdiť a likvidovať osoby týchto kategórii.
náhľad|vľavo|Exhumácia obetí stalinského teroru v ukrajinskej Vinnici, počas nacistickej okupácie v roku 1943 cez druhú svetovú vojnu. Tretí proces, s tzv. pravicovo trockistickým blokom sa začal v marci 1938. Hlavným obvineným bol Nikolaj Bucharin, hlava Kominterny; Alexej Rykov, vedúci Sovietu ľudových komisárov a Genrich Jagoda, šéf NKVD a hlavný realizátor dovtedajších štátom organizovaných represií. Pojednávania všetkých moskovských procesov spravidla prebiehali podľa vopred dohodnutého plánu, porušovali práva na spravodlivý proces obvinených, boli narušením noriem justície a spravidla končili popravou obvinených.
Židia proti okupácii
náhľad|Demonštrujúci aktivisti JATO [[Seattle, 2002]] Židia proti okupácii (Jews Against the Occupation, skrátene JATO) je skupina pôvodne z New Yorku, ktorá sama seba nazýva „organizáciou moderných, sekulárnych a veriacich Židov rôzneho veku usilujúcich o mier v oblasti Izraela a Palestíny prostredníctvom spravodlivosti pre Palestínčanov aj Izrael“. Tiež požadujú zbúranie bezpečnostnej bariéry na pomedzí Izraela a Západného brehu Jordánu, ktorú nazývajú „Stenou apartheidu“ (Apartheid Wall).
Veľký teror
Moskovské procesy
náhľad|Podpisy Stalina, Vorošiolova, Kaganoviča, Ždanova a Molotova na zozname popravených počas čistiek v Leningrade. Procesy nepostihli iba Stalinovu opozíciu, ale aj členov Strany, ktorí kritizovali jej prácu, alebo okázalý životný štýl jej členov. Zároveň sa obrátila aj proti viacerým pracovníkom strany, ktorí mohli svojim okázalým životným štýlom stranu diskreditovať. Divadelné procesy boli dôsledne naplánované, venovali sa im zahraničné aj domáce médiá. Ich cieľom bolo zlikvidovať najvýznamnejších Stalinovych politických oponentov a boli dôležitou zámienkou pre ďalšie čistky v Strane a štátnom aparáte, ktoré nasledovali. V rokoch 1937 – 1938 začalo NKVD kampaň proti národnostným menšinám, hlavne Poliakom a roľníkom, čo opäť postihlo hlavne Ukrajincov a národnostné menšiny západu Európskej časti ZSSR, ale napr. aj Kórejcov na Ďalekom východe. Opäť začalo prenasledovanie presídlených kulakov najmä vo vyhnanstve na Sibíri, z obavy pred ich spoluprácou s Japonskom, ktoré viedlo svoje aktivity v Mandžusku. V súvislosti s rozkazom č. 447 pokračovali akcie NKVD, ktoré viedli k fyzickej likvidácii tisícov zaistených osôb. Celkovo bolo do novembra 1938, kedy bol Ježov odvolaný, zatknutých asi 1,5 milióna osôb pre kontrarevolučnú alebo protištátnu činnosť a asi 700 000 z nich bolo bez riadneho súdu popravených. Ostatní boli spravidla odsúdení na dlhoročné tresty v pracovných táboroch GULAG.
Židia proti okupácii
Organizácia tvrdí, že hľadá jednotu s palestínskym ľudom podporou ľudských väzieb, ktoré presahujú náboženské, etnické a politické rozpory. Protestujú najmä proti následujúcim šiestim bodom:
Podľa Rachel Newmannovej, členky JATO
Veľký teror
Čistky v armáde
náhľad|Prví piati maršali ZSSR v roku 1935. Sediaci z ľava: [[Michail Tuchačevskij (†1937), Kliment Vorošilov, Alexandr Jegorov (†1939). Stojaci z ľava: Semion Buďonnyj, Vasilij Bľucher (†1938).]] Od začiatku 30. rokov Stalin intenzívne rozvracal sociálne štruktúry pretrvávajúce z čias Cárskeho Ruska. Kolektivizácia a deportácie spolu s budovaním priemyslu menili ráz predtým výrazne poľnohospodárskej krajiny. Sovietsky režim získaval neobmedzenú kontrolu nad všetkým dianím v spoločnosti. Veľkú mieru samostatnosti si však naďalej udržiavala armáda, úzko spätá s boľševickou stranou, ale zároveň s množstvom bývalých cárskych dôstojníkov.