cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dišpenz (cirkevné právo)
Dišpenz (iné názvy: dišpenzácia; staršie: dispenzácia, dišpens ) je v kánonickom práve osobitný správny akt kompetentnej cirkevnej autority, ktorým je v konkrétnom prípade konkrétny adresát (osoba alebo osoby) oslobodený od účinkov nejakého cirkevného zákona (normy), pretože dodržanie zákona by mu pravdepodne spôsobilo veľkú ujmu. Pri udeľovaní musí byť presne pomenovaný rozumný a existujúci dôvod dišpenzu. Cieľom dišpenzu musí byť duchovno-pastoračné dobro veriacich. Dišpenz je jeden z prostriedkov uplatňovania kánonickej miernosti. Dišpenz od Božích zákonov nemožno udeliť, udeľuje sa len dišpenz od cirkevných zákonov.
Allainville (Eure-et-Loir)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mokřiny u Vomáčků
Lokalita
Územie Mokřiny u Vomáčků sa nachádza v katastrálnom území mesta Zliv v okrese České Budějovice. Okolo lokality nie je špeciálne vyhlásené ochranné pásmo a tak podľa § 37 zákona č. 114/92 Zb. je brané ako ochranné pásmo územia do vzdialenosti 50 metrov od lokality. Samotná lokalita sa nachádza približne 1000 metrov na severozápad od mesta Zliv. Na severozápadnej až severnej hranici je oblasť ohraničená železničnou traťou České Budějovice - Protivín, na západe lúkami a elektrickým vedením, na juhu sú opäť lúky a menšiu časť hranice tvorí les. V juhovýchodnej časti zasahuje do lokality Zlivský rybník, respektíve jeho zátočina. Územím preteká Soudný potok a umelo vybudovaná vodná priekopa. Približne štyri kilometre severne od lokality, proti prúdu Soudného potoka, sa nachádza bývalá chemická úpravňa uránovej rudy MAPE spoločne s odkaliskom. náhľad|Spadnuté stromy cez Soudný potok v oblasti rezervácie Z geomorfologického pohľadu sa územie nachádza v Českobudějovické panve v Zlivskej časti Blatenskej panvy. Územie sa rozkladá v nadmorskej výške medzi 383 až Vzhľadom na to, že sa jedná v širšom meradle o plochú krajinu, v prípade povodní dochádza k širokému rozliatiu a zaplaveniu rozsiahlych plôch.
Dišpenz (cirkevné právo)
Právomoc udeľovať dišpenz má ipso iure pápež, na základe zákonnej delegácie môže dišpenz udeliť v širšom rozsahu diecézny biskup a v užšom rozsahu miestny ordinár. Farár alebo kaplán (diakon) potrebuje výslovné udelenie dišpenznej moci.
Dišpenz sa udeľuje napríklad pri svadbách (pri svadbe veriaceho s neveriacim). Dišpenz možno udeliť aj od cirkevných prikázaní.
Konkrétny príklad: Konferencia biskupov Slovenska v roku 2021 udelila pre veriacich celej krajiny dišpenz od povinnej účasti na omši v nedeľu a prikázaný sviatok, z dôvodu pandémie choroby COVID-19.
Mokřiny u Vomáčků
Lokalita
Územie prírodnej rezervácie má rozlohu 61,4594 ha, z toho pripadá 18,6801 ha na vodné plochy, 10,4439 ha na trvalo zatrávnené plochy, 0,7128 ha na ornú pôdu a 31,7932 ha na ostatné plochy. Z vodných plôch potom pripadá 1,3908 ha na zamokrené oblasti, 12,7656 ha na vodné nádrže a 4,5237 ha na vodné toky.
História
Podľa palynologického výskumu založeného na peľových zrnách je zrejmé, že holocénna časť slatiny v severnej časti chráneného územia bola poľnohospodársky využívaná už najmenej pred tisíckou rokov. Hospodárenie prebiehalo až do polovice 20. storočia prevažne extenzívne, kedy bola z pozemkov odvádzaná povrchová voda drobnými stokami a raz ročne potom boli kosené či prípadne spásané dobytkom. Je pravdepodobné, že v tejto dobe bolo kosené aj tŕstie, ktoré sa ďalej spracovávalo. vľavo|náhľad|Dvojica odvodňovacích stôk na území rezervácie V 60. rokoch 20. storočia prebehli významné zmeny pri vodnom toku Soudného potoka, kedy došlo k regulácii, preloženiu a zahĺbeniu jeho toku a likvidácii prirodzenej hydrosféry na brehu Zlivského rybníka depóniou hornín. Tieto zásahy podporovali aj meliorácie v najbližšom okolí, čím došlo k čiastočnému vysušeniu väčšiny územia prírodnej rezervácie. Lúky boli následne prihnojované a taktiež tu boli prisievané hospodársky významné druhy. V juhozápadnej časti rezervácie boli niektoré pozemky dokonca rozorané. V 60. rokoch 20. storočia boli tiež vykonané úpravy na Zlivskom rybníku, ktorý bol razantne vyhrnutý a tento materiál bol použitý na výstavbu mohutných valov po obvode rybníka. Stavbou týchto valov boli zničené litorálne porasty tŕstia, ktoré sa tu predtým nachádzalo. Časť materiálu bola použitá na výstavbu niekoľkých ostrovov a polostrovov v rybníku. Vzhľadom na to, že tento materiál bol bohatý na živiny, zarástol porastom trste obyčajnej, radom nitrofilných druhov ako je pŕhľava dvojdomá (Urtica dioica), pichliač roľný (Cirsium arvense), lipkavec obyčajný (Galium aparine) a náletmi drevín ako breza previsnutá (Betula pendula), vŕby, dub letný (Quercus robur). Z pôvodného rozsiahleho litorálneho porastu tak zostala len malá oblasť v severozápadnej časti rybníka.
Južná časť územia bola v podstate nepretržite pravidelne dvakrát ročne kosená, v čom sa na území o výmere 17,71 ha stále pokračuje súkromníkom. Časť pozemkov v okolí Zlivského rybníka spadá v súčasnosti pod správu AOPK ČR, ktorá tieto územia kosí raz ročne.
Prírodná rezervácia bola vyhlásená 30. decembra 1991 vyhláškou 395/92 sb., v rámci čoho bola zmenená kategória ochrany na prírodnú rezerváciu. Územie je evidované ako jedna z možných lokalít pre prípadné rozšírenie zoznamu európsky významných lokalít v rámci Natura 2000. Od roku 1995 nebolo územie rezervácie hnojené. Od roku 2004 je väčšina lúk dvakrát do roka kosená.
Geológia
Geologické podložie prírodnej rezervácie tvoria horniny typu pieskovcov, zlepencov a ílovcov spodného oddielu klikovského súvrstvia. Tieto horniny sú v rámci celého územia prekryté vrchnou časťou mydlovarského súvrstvia, treťohorného obdobia. Na juhozápade územia sú spraše a sprašové hliny. Strednú časť tvoria fluviálne štrky a piesky risu. V ľavobrežnej časti Soudného potoka sa nachádzajú ďalej deluviálne sedimenty pleistocénneho obdobia. Holocén je zastúpený v lokalite pozdĺž potoka fluviálnymi nivnými piesčitohlinitými sedimentami. Pôdny profil reprezentuje glej zbahnený, iba v severnej časti územia sa vyskytuje typický glej až pseudoglej.
Hydrolológia
náhľad|Soudný potok spoločne s trstinovým porastom V rámci územia sa nachádza takmer 69 ha veľký Zlivský rybník, ktorý je z 0,9 ha porastený litorálnym porastom. Jeho priemerná hĺbka dosahuje 0,9 m, s maximálnou hĺbkou 1,8 m. Tento rybník je polointenzívny využívaný na chov rýb v rámci Rybářství Hluboká nad Vltavou a. s. Oblasť je odvodňovaná Bezdrevským potokom (tiež nazývanom ako Soudný potok) patriaceho do povodia Vltavy. Jedná sa o potok s kaprovými vodami podľa charakteru jeho toku. Tento potok bol v 60. rokoch 20. storočia preložený, čo malo za následok významné vysušenie lokality.
V období jarného topenia snehu býva v lokalite zvýšená hladina podzemnej vody, čo vyhovuje rastlinám zväzu Caricion gracilis. Taktiež v prípade povodní je územie zaplavené, keďže sa nachádza na rozsiahlej málo členitej časti terénu. Tieto povodne do oblasti taktiež prinášajú značné množstvo živín, prevažne z okolitých polí a rybníkov vyššie po prúde, čo podporuje rast steblovky vodnej (Glyceria aquatica) a ďalších nitrofilných druhov. Hladina vody kolíše v období od apríla do septembra v prípade rybníkov okolo 60 cm, v prípade spodnej vody o 50 cm. Zvyčajná hladina podzemnej vody bola nájdená prieskumným vrtom v hĺbke 1,6 až 3,7 metra pod povrchom v priepustných sedimentoch. V prípade nivných hlín sa nachádza hladina podzemnej vody v hĺbke 0,5 až 1,2 metra. Ide teda o artézsku vodu, ktorá nevystupuje na povrch. vľavo|náhľad|Pohľad na Zlivský rybník od severozápadu V roku 1999 došlo v snahe zvýšiť diverzitu v severnej časti chráneného územia na vybudovanie plytkej tône v trstinovom poraste. Vplyvom povodne v roku 2002 sa do tône dostali ryby, ktoré zvyšujú rytím dna jej eutrofizáciu a požierajú larvy obojživelníkov.
Flóra
Celkovo je územie tvorené niekoľkými spoločenstvami. Sú nimi spoločenstvo striedavo vlhkých lúk zväzu Molinion (asociácie Sanquisorbo-Festucetum pratensis a Junco-Molinietum) s prechodmi ku spoločenstvám nivných psiarkových lúk zväzu Alopecurion pratensis. Toto spoločenstvo zaberá približne 20% územia a to prevažne v južnej časti prírodnej rezervácie. Reprezentované je hygrofilnou (vlhkomilnou) až mezohygrofilnou lúkou mierne sa zvažujúcou juhovýchodným smerom k brehu Zlivského potoka. Pôdny podklad je tvorený zbahnelým glejom. Časté sú tu ostrovčeky porastu vysokých ostríc (Carex), ďalej hrachor močiarny (Lathyrus palustris) a žltuška lesklá (Thalictrum lucidum). Ďalej sa v týchto spoločenstvách nachádza ostrica Hartmannova (Carex hartmanii), lipkavec severný (Galium boreale), kosienka farbiarska (Serratula tinctoria), betonika lekárska (Betonica officinalis), žltuška lesklá (Thalictrum lucidum), nevädza lúčna (Centaurea jacea), čertkus lúčny (Succisa pratensis) alebo krvavec lekársky (Sanguisorba officinalis). náhľad|Soudný potok prechádzajúci cez trstinový porast Ďalšie spoločenstvo reprezentujú suchozemské tŕstie zväzu Phragmition communis pokrývajúce približne 30% rezervácie a to prevažne v severnej časti chráneného územia v okolí Soudného potoka. Tento porast tvorí prevažne trsť obyčajná (Phragmites australis). Táto časť územia sa nachádza na typických glejoch a pseudoglejoch. V zátoke v severozápadnej časti Zlivského rybníka sa nachádza na malej ploche litorálny porast trstín rákosia. Porast trsti obyčajnej začal na území rýchlo expandovať do okolitých spoločenstiev po narušení vodného režimu v lokalite. Okrem tŕstia sa tu nachádzajú aj súvislé porasty steblovky vodnej (Glyceria maxima), chrastice trsťovitej (Phalaroides arundinacea) alebo ostrice štíhlej (Carex acuta).
Na ďalších 12% územia sa vyskytuje vegetácia vysokých ostríc zväzu Caricion gracilis a to prevažne v severnej časti prírodnej rezervácie. Tento porast tvoria prevažne ostrica štíhla (Carex acuta) a lesknica kanárska (Phalaris arundinacea). V rámci tohto spoločenstva sa vyskytuje pomerne hojne aj kosatec žltý (Iris pseudacorus). vľavo|náhľad|[[Zbehovec plazivý (Ajuga reptans) kvitnúci v oblasti rezervácie]] Medzi významné druhy rastlín, ktoré sa tu vyskytujú a majú tu vitálnu populáciu, patria kriticky ohrozený hrachor močiarny (Lathyrus palustris), z ohrozených hviezdica močiarna (Stellaria palustris), žltuška lesklá (Thalictrum lucidum), či ostrica Hartmanova (Carex hartmanii), z rastlín vyžadujúcich osobitnú pozornosť potom kosienka farbiarska (Serratula tinctoria) a lipkavec severný (Galium boreale). Ďalej tu rastie fialka slatinná (Viola stagnina), vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata) alebo karbinec európsky (Lycopus europaeus). Lokálne sa tu vyskytujú taktiež ruderálne druhy v podobe pŕhľavy dvojdomej (Urtica dioica) a pichliača roľného (Cirsium arvense).
Bezstavovce
Z hmyzu sa na území rezervácie vyskytuje zástupca môr (Noctuidae) sivkavec skobovitý (Phragmitiphila nexa) známa iba z dvoch lokalít v Čechách (druhou je neďaleká prírodná rezervácia Vrbenské rybníky), ďalej motýľ piadivka (Perizoma sagittatum). Rezervácia sa vyznačuje pestrým druhovým zložením vážok (Odonata) (pozorovaných bolo 24 druhov ), ide napr. o druh Orthetrum albistylum a šidielko Coenagrion hastulatum. V trstinách žijú vzácne druhy chrobákov o celkovom počte 153 druhov z 19 čeľadí (prieskum bol realizovaný počas jednej vegetačnej sezóny v roku 1999) ako napr. zástupca z čeľade drobčíkovitých Deinopsis erosa. Z tejto čeľade bolo pozorovaných celkom 55 druhov. Druhou najpočetnejšou skupinou boli bystruškovité s výpočtom 44 druhov. Bol tu zaznamenaný taktiež výskyt octomilky Amiota albilabris známy len z niekoľkých málo lokalít v Česku.
Z ďalších významných druhov sa tu nachádza maločlenec Atomaria apicalis. Zo zástupcov dvojkrídlového hmyzu sa tu vyskytuje tipuľa tmavá (Tanyptera atrata).
Obojživelníky a plazy
Zo silne ohrozených druhov obojživelníkov sa tu vyskytuje skokan zelený (Pelophylax esculentus) vo vitálnej populácii obývajúci tunajšie vodné toky, niekoľko jedincov rosničky zelenej (Hyla arborea) a malá populácia kunky červenobruchej (Bombina bombina) v kalužiach na ceste v severnej časti chráneného územia. Z plazov sa tu vyskytuje nie veľmi hojne, ohrozená užovka obojková (Natrix natrix) a to prevažne v bezprostrednom okolí vodných tokov.
Ryby
Vo Zlivskom rybníku sa chovajú intenzívne ryby, z čoho 90% násady pripadá na kapra obyčajného (Cyprinus carpio).
Vtáky
náhľad|[[Kalužiak červenonohý (Tringa totanus)]] Miesto je bohaté na zástupcov avifauny. Na najvlhkejších častiach kosených lúk hniezdi jeden pár kalužiaka červenonohého (Tringa totanus) a močiarnice mekotavej (Gallinago gallinago). Ďalej približne päť párov slávika modráka (Luscinia svecica cyanecula) a občas tu hniezdi svrčiak slávikovitý (Locustella luscinioides). V trstinách sa dominantne vyskytuje trsteniarik prúžkovaný (Acrocephalus schoenobaenus), trsteniarik bahenný (A. scirpaceus), trsteniarik obyčajný (A. palustris) a strnádka trstinová (Emberiza schoeniclus). V trstinových porastoch ďalej hniezdia kaňa močiarna (Circus aeruginosus) a chriašteľ vodný (Rallus aquaticus). Ostrovné depónie využíva k hniezdeniu chavkoš nočný (Nycticorax nycticorax). vľavo|náhľad|[[Svrčiak slávikovitý (Locustella luscinioides)]] Medzi ďalšie druhy hniezdiace v lokalite patrí lyžičiar biely (Platalea leucorodia), beluša malá (Egretta garzetta), hrdzavka potápavá (Netta rufina), chriašteľ vodný (Rallus aquaticus) a vlha obyčajná (Oriolus oriolus). Predpokladá sa, že tu hniezdi aj myšiarka močiarna (Asio flammeus). Príležitostne tadiaľ tiahnu kŕdľe potápok čiernokrkých (Podiceps nigricollis), kačice chripľavky (Anas strepera), beluše veľkej (Egretta albav), hlaholky severskej (Bucephala clangula) a kačice lyžičiarky (Anas clypeata), v množstve jednotlivých kusov sa tu vyskytuje aj orliak morský (Haliaeetus albicilla), rybár riečny (Sterna hirundo) a rybárik riečny (Alcedo atthis), prezimovávajú tu jedinci fúzatky trstinovej (Panurus biarmicus). Od jari do jesene sa tu vyskytujú jedinci kormorána veľkého (Phalacrocorax carbo). Medzi ďalšie pozorované druhy patrí potápka chochlatá (Podiceps cristatus), kačica chrapka (Anas crecca), strakoš veľký (Lanius axcubitor) alebo kúdeľníčka lužná (Remiz pendulinus).
Cicavce
Z cicavcov sa tu vyskytujú oba dva druhy piskorov, konkrétne dulovnica väčšia (Neomys fodiens) a dulovnica menšia (Neomys anomalus). Ďalej myška drobná (Micromys minutus) a hraboš močiarny (Microtus agrestis). Na území rezervácie boli pozorované pobytové stopy vydry riečnej (Lutra lutra), však početnosť jej populácie je neznáma. Vysoká trstina, ktorou zarastá časť rezervácie, sa stala útočiskom srnčej zveri a diviaka (Sus scrofa).
Starostlivosť o lokalitu
V rámci starostlivosti o lokalitu dochádza k pravidelnému koseniu lúk (raz či dvakrát do roka, záleží na lokalite ), čo všeobecne prospieva druhovej rozmanitosti. Avšak v časti s výskytom hrachora močiarneho dochádza ku kosbe dvakrát do roka, čo nie je vhodné, pretože rastlina nestihne dosiahnuť fázy semien. Plán starostlivosti navrhuje zmeniť dobu kosenia týchto častí rezervácie. Z dôvodu nekontrolovaného šírenia trstinového porastu v severnej časti lokality sa plánuje začať s dôsledným redukovaním tohto porastu a približne v päťročnom cykle mozaikovito kosiť aj spojený porast trste obyčajnej. Niektoré časti ostrovnej depónie boli vyrúbané od náletových drevín, aby sa zachovali hniezdiace stanovištia. náhľad|Časť vyvýšeného násypu vzniknutého [[Bager|vybagrovaním dna rybníka]] Problémom časti rezervácie je intenzívne využívanie Zlivského rybníka pre chov rýb, ktoré pravdepodobne vytvára značný vyžierací tlak na litorálne porasty a ďalšie rastliny obsiahnuté vo vodnom stĺpci. Priemerná biomasa rýb kolísala v rybníku od 500 do 2000 kg/ha rýb s priemernou ročnou produkciou 700 až 1200 kg/ha. Od 90. rokov 20. storočia došlo k prevedeniu rybníka na jednohorkové hospodárenie. Súčasne je tu povolené poľovníctvo, však za obmedzujúcich podmienok (zákaz posedov, prikrmovania zveri atď.). Avšak tento predpis nie je poľovníkmi rešpektovaný a na území prírodnej rezervácie zmieňuje plán starostlivosti minimálne dva posedy a krmelec.
Trimester
Trimester (z  < tri- – „tri“ + mensis – „mesiac“) môže byť:
Samo Daxner
Samo Daxner (* 4. alebo 5. máj 1856, Banská Štiavnica † 27. apríl 1949, Tisovec ) bol slovenský advokát a politik; poslanec Revolučného národného zhromaždenia, neskôr senátor za Republikánsku stranu poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu.
Životopis
Narodil sa v rodine Juraja Daxnera a Márie rod. Rosiarovej, v Banskej Štiavnici, kde sa jeho mama dočasne zdržiavala. Študoval na gymnáziu v Revúcej. Pôvodne sa chcel po absolvovaní štúdia venovať národohospodárstvu, ale na nátlak matky sa stal advokátom. Navštevoval preto právne školy v Bratislave a v Budapešti. Po zložení advokátskej skúšky hospodáril na rodinnom statku v Tisovci a viedol advokátsku prax. Často sa zaoberal politickými kauzami ľudí z radov slovenských národovcov. V roku 1879 založil Samo Daxner v Tisovci hasičský zbor, roku 1877 tu tiež ustanovil spevácky spolok. Ovládal niekoľko jazykov a okrem iného do slovenčiny preložil Predanú nevestu od Bedřicha Smetanu a operu Viléma Blodeka V studni, ktoré v Tisovci potom zohrali miestni ochotníci. V roku 1904 v tejto obci organizoval prvý šachový turnaj na Slovensku. V okolí Tisovca zbieral ľudové piesne. Niektoré z nich vyšli v zbierke Slovenské zpevy II. (Martin, 1890).
V 90. rokoch 19. storočia patril medzi novo nastupujúcich politikov Slovenskej národnej strany. Vďaka priateľom udržiaval kontakt s dianím v českých krajinách. V novembri 1918 bol v Tisovci hlavnou postavou tunajšieho prevratu a viedol miestnu národnú radu.
Po roku 1918 zasadal v Revolučnom Národnom zhromaždení. Na post v tomto zákonodarnom zbore rezignoval v roku 1919. Bol profesiou advokátom. Čoskoro po vzniku ČSR bol menovaný Vavrom Šrobárom do funkcie župana Gemersko-malohontskej župy. Tu dohliadal na preberanie moci na jej území československými úradmi a armádou. V máji 1919 sa županského úradu vzdal.
Na začiatku 20. rokov bol členom Slovenskej národnej a roľníckej strany (SNaRS) a v marci 1920 sa uvádzalo, že za ňu bude kandidovať v parlamentných voľbách v roku 1920 do senátu. Zvolený nebol, ale senátorom Národného zhromaždenia bol potom v rokoch 19221925, pretože sem dodatočne nastúpil ako náhradník po tom, čo zomrel Ján Ružiak. Zastupoval Republikánsku stranu poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu, do ktorej sa roku 1922 SNaRS zlúčila.
Po roku 1948 mu bol odňatý jeho statok a hospodársky majetok.
Godfried Danneels
Godfried Danneels (* 4. jún 1933, Kanegem, Belgicko – † 14. marec 2019, Mechelen ) bol belgický kardinál, emeritný arcibiskup Mechelen-Brusel a emeritný prímas Belgicka.
Samo Daxner
Životopis
Jeho synom bol právnik a dôstojník Vladimír Daxner.
Godfried Danneels
Životopis
Narodil sa vo flámskej obci Kanegem. Študoval na Katolíckej univerzite v Leuvene a na Pápežskej gregoriánskej univerzite v Ríme. Počas štúdií bol v roku 1957 vysvätený za kňaza v rodnej obci. Neskôr sa venoval akademickej a pedagogickej činnosti. Ako odborník na liturgiku zavádzal vo svojej krajine liturgické reformy súvisiace so závermi Druhého vatikánskeho koncilu.
V roku 1977 ho pápež Pavol VI. vymenoval za antverpského biskupa. Vysviacku prijal 18. decembra 1977 z rúk belgického prímasa Suenensa. Takmer presne o dva roky vystriedal kardinála Suenensa a stal sa metropolitným arcibiskupom Mechelen-Brusel a prímasom Belgicka. Zároveň sa stal veľkým kancelárom Katolíckej univerzity v Leuvene a belgickým vojenským biskupom. Po svojom nástupe do úradu belgického prímasa sa postupne stal rešpektovanou autoritou v belgickej spoločnosti aj v cirkvi. V súlade s tradíciou tzv. kardinálskych diecéz (diecézy, ktorých biskupi sa tradične menujú za kardinálov), medzi ktoré patrí aj Mechelen-Brusel, ho pápež Ján Pavol II. 2. februára 1983 vymenoval za kardinála s titulárnym chrámom Sant'Anastasia al Palatino. Kardinál Danneels bol blízky belgickej kráľovskej rodine, vykonával pre jej členov krstné, sobášne a pohrebné obrady. Zúčastnil sa ako kardinál-volič konkláve v rokoch 2005 aj 2013. V konkláve v roku 2005 bol spomínaný ako papabile.
Kánonický vek, v ktorom je povinný predložiť pápežovi svoju rezignáciu z úradu, dosiahol v roku 2008. Pápež Benedikt XVI. ju prijal až v roku 2010.
Názory
Kardinál Danneels bol považovaný za centristického a niekedy až liberálne zmýšľajúceho kardinála. V druhej polovici pontifikátu Jána Pavla II. sa názorovo vzdialil od Vatikánu najmä kvôli svojim názorom na synodalitu a kolegialitu v cirkvi v protiklade s centralistickou orientáciou Vatikánu.
Bol zástancom ekumenizmu a podporovateľ Komunity z Taizé. Podporoval právnu definíciu zväzkov osôb rovnakého pohlavia. Otvorene vystupoval proti zavedeniu možnosti eutanázie v Belgicku.
Belgická cirkev pod jeho vedením sa tiež nevyhla škandálom súvisiacim so sexuálnym zneužívaním mladistvých. Kardinál Danneels sa niekoľkokrát na rôznych úrovniach bránil pred obvineniami z nečinnosti alebo zo zamlčovania takýchto skutočností. Najznámejší je prípad biskupa z Brugg Rogera Vangheluwe, ktorý sexuálne zneužíval svojich maloletých synovcov. Kardinál sa o tejto skutočnosti dozvedel v roku 2010 niekoľko dní pred vypuknutím aféry a nekonal vo veci iniciatívne, čo veľmi poškodilo jeho reputáciu.
Čchang-e 5
Čchang-e 5 je čínska robotická mesačná prieskumná misia, pozostávajúca z pristávacej sondy a návratovej sondy so vzorkami. Nosná raketa Dlhý pochod 5 so sondou odštartovala 23. novembra 2020 o 20:30 UTC z kozmodrómu Wen-čchang.
Pristávací modul 1. decembra 2020 o 15:11 UTC úspešne pristál na povrchu Mesiaca pri osamotenom komplexe lunárnych dómov Mons Rümker v Oceáne búrok (Oceanus Procellarum) a v priebehu ďalších hodín by mal by začať so zberom vzoriek tamojšieho regolitu, ktoré budú následne vynesené späť k orbiteru. Pristátie návratovej kapsuly so vzorkami na Zemi je naplánované na 16.17. decembra.
Štart bol pôvodne plánovaný na december 2019, bol však odložený pre zlyhanie rakety Dlhý pochod 5 v roku 2017. Čchang-e 5 je prvou čínskou návratovou misiou, ktorej cieľom je návrat na Zem s aspoň 2 kilogramami vzoriek lunárnej pôdy a horniny. Rovnako ako jeho predchodcovia, sonda je pomenovaná po čínskej bohyni mesiaca Chang'e. Predchádzajúca mesačná misia s odberom vzoriek a ich návratom na Zem bola Luna 24 v roku 1976.
Misia sa skladá zo štyroch modulov: lander zhromaždí asi 2 kg vzoriek z hĺbky 2 m pod povrchom a umiestni ich do vzostupnej sondy, ktoré odletí na lunárnu obežnú dráhu, kde vykoná automatické stretnutie a dokovanie s orbiterom, ktorý presunie vzorky do návratovej kapsule pre dopravu na Zem.
Užitočné zaťaženie
Lander nesie pozemné kamery, panoramatickú kameru, minerálny spektrometer, analytický prístroj na analýzu zemného plynu, analytický prístroj pre zloženie pôdy, odberový prierezový teplotný detektor a radar prenikajúci do zeme. Na získanie vzoriek je vybavený robotickým ramenom, rotačno-nárazovým vrtákom, lopatkou na odber vzoriek a separačnými trubicami na izoláciu jednotlivých vzoriek.
La Meije
La Meije je druhý najvyšší vrch v Alpes du Dauphiné vo Francúzsku. Nachádza sa v skupine Massif des Écrins na hraniciach medzi departementami Hautes-Alpes a Isère nad dedinou La Grave asi juhovýchodne od Grenoblu. Po Barre des Écrins to je druhý najvyšší vrch pohoria.
Vrch tvorí zubatý hrebeň orientovaný v smere západ – východ. V hrebeni sú tieto vrcholy a sedla (od západu):
Na západe La Meije susedí s vrcholom Le Râteau, ktorý je oddelený sedlom Brèche de la Meije. Na juhovýchode susedí s vrcholom Le Pavé, ktorý je oddelený sedlom Brèche Maximin Gaspard. Z vrcholu Pic Central vybieha severovýchodným smerom krátka rázsocha s vrcholom Bec de l'Homme. Na južných svahoch vrchu sa rozkladá ľadovec Glacier des Étançons, na východných Glacier de Lautaret, na severovýchodných Glacier de l'Homme a Glacier du Tabuchet a na severozápadných Glacier de la Meije. Pod vrcholom Pic du Glacier Carré se nachádza miniatúrny ľadovec Glacier Carré.
Na vrchol vystúpili ako prví 16. augusta 1877 Emmanuel Boileau de Castelnau a Pierre Gaspard so synom. Dnes možno na vrchol vystúpiť od chaty Refuge du Promontoire alebo od chaty Refuge de l'Aigle. V obidvoch prípadoch však ide o náročný  výstup v kombinovanom terénu skala - ľad.
Allonnes (Eure-et-Loir)
Allonnes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Taintrux
Taintrux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Michael Michai Kitbunchu
Michael Michai Kitbunchu (* 25. január 1929, Samphran, Thajsko) je thajský kardinál, emeritný arcibiskup Bangkoku.
Životopis
Narodil sa v obci Samphran v rodine čínskeho pôvodu a študoval v kňazskom seminári v Siracha. Neskôr študoval v Ríme na Pápežskej univerzite Urbaniana. Počas štúdií ho na kňaza vysvätil dňa 20. decembra 1959 arménsky kardinál Gregorio Pietro Agagianian. Po návrate do Thajska pôsobil v pastorácii a neskôr ako rektor kňazského seminára v Bangkoku.
Pápež Pavol VI. ho v roku 1972 vymenoval za metropolitného arcibiskupa Bangkoku. Vysvätil ho 7. júna 1973 jeho predchodca Joseph Khiamsun Nittayo. Pápež Ján Pavol II. ho 2. februára 1983 menoval ako prvého Thajčana do hodnosti kardinála s titulárnym kostolom San Lorenzo in Panisperna. V roku 2005 sa zúčastnil konkláve, ktoré zvolilo pápeža Benedikta XVI.. Po dosiahnutí kánonického veku 75 rokov a rezignácii z úradu arcibiskupa Bangkoku ho pápež požiadal o zotrvanie vo funkcii do vymenovania nástupcu. Dňa 14. mája 2009 ho v úrade nahradil Kriengsak Kovitvanit.
Sedanka (železničná zastávka)
Sedanka je železničná zastávka (predtým železničná stanica) Ďalekovýchodnej železnice v meste Vladivostok v Rusku. Nachádza sa na predmestí Vladivostoku v časti Sedanka.
Stanica bola otvorená v roku 1893, v roku 1897 bola postavená staničná budova, ktorá sa zachovala dodnes. Elektrifikovaná v roku 1962.
V lete 2001 bol v blízkosti stanice počas silného tajfúnu, ktorý viedol k prudkému vypusteniu vody v nádrži Sedanka, zbúraný kovový dvojkoľajový železničný most cez rieku Sedanka. V dôsledku toho bol Vladivostok na tri dni odrezaný od železnice, kým sa nepostavil dočasný most. V lete 2002 boli skolaudované dva nové oceľové jednokoľajové mosty.
Osobná doprava
Cez stanicu prechádzajú trasy všetkých mestských elektrických jednotiek. Cez stanicu premávajú aj medzimestské elektrické rýchliky bez zastavenia.
Košická rovina
Košická rovina je geomorfologický podcelok Košickej kotliny. Leží južne a juhozápadne od Košíc.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Lučensko-košická zníženina → Košická kotlina → Košická rovina *** Územie zaberá rovinatú, málo zvlnenú časť kotliny v povodí riek Hornád a Bodva s Idou. Na západe susedí s podcelkami Slovenského krasu, Dolný vrch, Turnianska kotlina, Zádielska planina a Jasovská planina, severne nadväzuje Medzevská pahorkatina a na území Košíc aj Hornádske predhorie, podcelok Čiernej hory. Východným smerom pokračuje Košická kotlina Toryskou pahorkatinou a na juhu sa z krajiny dvíha Abovská pahorkatina.
Chránené územia
Košická rovina patrí medzi stredne husto osídlené oblasti, no krajina je i vďaka rozsiahlemu komplexu železiarňam či intenzívnej poľnohospodárskej činnosti, značne poznačená. Zachovaných prírodných území je minimum a jediným chráneným územím sú Perínske rybníky.
Doprava
Táto časť Košickej kotliny patrí medzi dopravne najvýznamnejšie oblasti regiónu. V Košiciach sa križujú komunikácie zo severu (od Prešova), z východu (od Michaloviec), z juhu (od Miškovca) i zo západu (od Rožňavy). Južnou časťou vedie európska cesta 58 v koridore cesty I/16 (Rožňava – Košice), na juhovýchode potom európska cesta 71 v koridore cesty I/68 a rýchlostnej cesty R4. Zo západného smeru vedie rovinatým územím aj železničná trať Zvolen – Košice, južným smerom železničná trať Košice – Hidasnémeti. Špecifickú úlohu zohráva širokorozchodná železničná trať Užhorod – Haniska, ktorá je využívaná na zásobovaní železiarní. Vo východnej časti sa nachádza medzinárodné letisko Košice.
Sedanka (rieka v Kamčatskom kraji)
Sedanka je rieka na severozápade polostrova Kamčatka. Preteká územím Tigiľského rajónu v Kamčatskom kraji v Rusku. Je to pravý prítok rieky Tigiľ. Dĺžka rieky je 108 km, plocha povodia 1490 km².
Pramení v pohorí Stredokamčatský chrbát, na svahoch sopky Gornyj Institut. Vlieva sa na pravom brehu do rieky Tigiľ na 99 kilometri. Šírka rieky na dolnom toku je 50 metrov, hĺbka je 1 meter, rýchlosť prúdu je 1,8 m/s.
Na rieke nie sú žiadne osady, s výnimkou niekoľkých rybárskych základní. Sedanka je bohatá na lososa. Napriek svojej nedostupnosti je obľúbená medzi milovníkmi rybolovu. Rieka obsahuje všetky druhy tichomorských lososov, pstruhy (Salvelinus leucomaenis, Salvelinus malma).
Alluyes
Alluyes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam častí seriálu Don Matteo
Toto je zoznam častí talianského televízneho seriálu Don Matteo. Seriál mal premiéru 7. januára 2000 na talianskej stanici Rai Uno.
1. séria (2000)
! colspan="2"|Časť ! Pôvodný názov ! Slovenský názov ! Autor/i ! Režisér ! Pôvodné uvedenie ! Slovenské uvedenie
2. séria (2001)
! colspan="2"|Časť ! Pôvodný názov ! Slovenský názov ! Autor/i ! Režisér ! Pôvodné uvedenie ! Slovenské uvedenie
3. séria (2002)
! colspan="2"|Časť ! Pôvodný názov ! Slovenský názov ! Autor/i ! Režisér ! Pôvodné uvedenie ! Slovenské uvedenie
4. séria (2004)
! colspan="2"|Časť ! Pôvodný názov ! Slovenský názov ! Autor/i ! Režisér ! Pôvodné uvedenie ! Slovenské uvedenie
5. séria (2006)
! colspan="2"|Časť ! Pôvodný názov ! Slovenský názov ! Autor/i ! Režisér ! Pôvodné uvedenie ! Slovenské uvedenie
<!-- #
-. séria (2000)
! colspan="2"|Časť ! Pôvodný názov ! Slovenský názov ! Autor/i ! Režisér ! Pôvodné uvedenie ! Slovenské uvedenie -->
Hríb sosnový
leftHríb sosnový (staršie: hríb bôrový, hríb borový, bôrovka, hríb smrekový ; ľudovo: borák ; lat. Boletus pinophilus alebo Boletus pinicola) je druh huby z rodu hríb (Boletus) z čeľade hríbovité. Staršie sa niekedy zaraďoval ako súčasť druhu hríb obyčajný (Boletus edulis v širšom zmysle), a to niekedy pod slovenským názvom hríb obyčajný borový (resp. bôrový).
Je to jedlá huba rastúca naprieč Európou a západnou Áziou. Vyskytuje sa predovšetkým v ihličnatých lesoch a na piesčitých pôdach, pričom rastie v mykoríznej symbióze s ihličnatými stromami akými sú rôzne druhy borovíc, jedľa biela, smrek obyčajný či niektoré druhy listnatých stromov ako gaštan, dub, buk.
Opis
Klobúk má 60-300 mm v priemere, najprv je polguľovitý, potom klenutý a napokon hrubo vankúšovitý, robustný, mäsitý, na povrchu hrboľatý a často aj vráskavý. Hlúbik je 70-160 mm dlhý a 30-100 mm hrubý, v mladosti takmer guľovitý alebo vajcovitý, potom kyjakovito valcovitý, relatívne krátky a hrubý, tvrdo mäsitý. Výtrusný prach je olivovohnedý až olivový.
Denudácia
Denudácia môže byť:
Jaskyňa Sedmička
Jaskyňa Sedmička je jaskyňa, ktorá sa nachádza v pohorí Malé Karpaty, v katastri obce Lozorno.
Geológia a geomorfológia
Všetky krasové jaskyne na Slovensku sú vytvorené vo vápencoch, jaskyňa Sedmička v type hrubolavicových vápencov patriacich do Prepadlianskeho súvrstvia. Táto hornina vznikla v období druhohôr, konkrétne v spodnej jure, teda asi pred 190 miliónmi rokov ako usadenina v nehlbokom mori. Podzemné priestory sú založené na puklinách rozšírených eróznym pôsobením vody, ktorá nimi v minulosti pretekala. Väčšie siene a dómy vznikli na križovaní puklín a sú poznačené rútením. Druhotne sa na stenách a v strope vytvorili sintrové náteky, stalaktity a na podlahe stalagmity. Tieto útvary sa sformovali vyzrážaním rozpusteného uhličitanu vápenatého z roztokov vznikajúcich presakovaním dažďovej vody cez vápencové nádložie. Zvlášť pekná výzdoba je v hornom poschodí (Tiffanyho puklina). Spodné časti sú vyplnené splaveným štrkom a blatom, ktoré sem prinášajú povrchové toky pri zvýšenom vodnom stave. V jaskyni je celoročne stála teplota 8,5°C.
Speleologické možnosti
Vrstva vápencov, v ktorých je jaskyňa vyvinutá, sa tiahne v smere na východ viac než a na juh asi. Prekonaním úžin a odstraňovaním nánosov je možné v týchto smeroch objaviť ďalšie chodby. Najbližším cieľom jaskyniarov je prepojiť jaskyňu Sedmička s neďalekou Silnického jaskyňou, od ktorej ju v najnižšiom mieste delí iba okolo a podľa prúdenia vzduchu obe jaskyne komunikujú. V súčasnosti má jaskyňa zameraných chodieb s výškovým rozdielom. Vstup do jaskyne je možný len v sprievode registrovaných jaskyniarov, ktorí majú povolenie na prieskumnú činnosť.
Tendon (Vosges)
Tendon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Amilly (Eure-et-Loir)
Amilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tigiľ
Tigiľ môže byť:
Toryská pahorkatina
Toryská pahorkatina je geomorfologický podcelok Košickej kotliny. Leží v jej východnej časti a zaberá územie Toryskej nížiny medzi Prešovom, Košicami a Slanskými vrchmi, až po hranicu s Maďarskom.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Lučensko-košická zníženina → Košická kotlina → Toryská pahorkatina *** Územie zaberá mierne zvlnenú východnú a severnú časť kotliny v povodí riek Hornád, Torysa a Olšava. Na západe nadväzuje Košická rovina, málo zvlnená časť Košickej kotliny, severnejšie potom Hornádske predhorie a Sopotnické vrchy, patriace do Čiernej hory a Šarišská vrchovina. Na severe nadväzujú podcelky Spišsko-šarišského medzihoria Šarišské podolie a Stráže, na severovýchode na kratšom úseku Záhradnianska brázda, ktorá je súčasťou Beskydského predhoria. Východne vystupujú Slanské vrchy a ich podcelky Šimonka, Makovica, Mošník, Bogota a Milič.
Chránené územia
Toryská pahorkatina patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a najmä v okolí miest Košice a Prešov je krajina výrazne poznačená následkami ľudskej činnosti. Najmä centrálna rovinatá časť pahorkatiny je intenzívne poľnohospodársky využívaná, zachovaných prírodných území je teda aj tu pomerne málo. Chránené územia sa nachádzajú najmä na okraji pahorkatiny. V strednej časti je národná prírodná rezervácia Gýmešský jarok a prírodná rezervácia Mirkovská kosatcová lúka, v strednej časti leží chránený areál Nižnočajská pieskovňa a národná prírodná pamiatka Herliansky gejzír.
Doprava
Pahorkatina patrí medzi dopravne najvýznamnejšie oblasti regiónu, nakoľko ňou vedú severojužné i západovýchodné tranzitné koridory. V Košiciach i Prešove sa križujú významné cestné komunikácie európskeho významu s cestami nadregionálneho významu. Metropolami vedie diaľnica D1, okrajovo tiež rýchlostná cesta R4. Zo západu na východ vedú medzinárodné cesty E 50 a E 58, zo severu na juh E 71 a E 371. Územím vedú i hlavné železničné trate zo Žiliny, z Poľska, z Maďarska i z Ukrajiny, na ktoré sa napájajú lokálne trate. Špecifickú úlohu zohráva širokorozchodná železničná trať Užhorod – Haniska, ktorá je využívaná na zásobovaní železiarní.
Zámok lásky
náhľad|Most so zámkami náhľad|Zámok lásky s vyrytými romantickými nápismi na zakázku náhľad|Zámok lásky zamknutý v [[Stuttgarte]] Zámok lásky alebo zámok zamilovaných, zámok zaľúbených je visiaci zámok, niekedy ozdobený srdiečkami alebo milostnými nápismi, ktorý v niektorých krajinách zamykajú ako vyznanie lásky zamilovaní, najčastejšie na zábradlia mostov, ale aj na ďalších miestach na verejných priestranstvách, tento zvyk býva považovaný za romantický.
Zámok lásky má pri uzamknutí pár zamilovaných navždy spojiť. Odkiaľ presne pôvodne tento spôsob vyznania lásky pochádza nie je jasné, novodobo ho ale spropagoval Federico Moccia vo svojej knihe Chcem ťa a predovšetkým o rok neskôr prostredníctvom filmovej verzie z roku 2007.
Začiatok a rozšírenie zvyku
Podľa niektorých pochádza zvyk z Číny. Ľudia si tam zamykajú duše do kovových škatuliek a kľúč zhadzujú z útesu do údolia Žltých hôr. Iná verzia hovorí, že pochádza z 80. rokov dvadsiateho storočia z Maďarska a ďalší, že vznikol z veršov srbskej autorky Desanky Maksimovićovej.
V sfilmovanej romantickej novele Chcem ťa, z roku 2007, túto myšlienku použil Federico Moccia. Milenci v diele potvrdzujú svoju lásku tým, že zamykajú na Mulvijský most v Ríme zámok a kľúč hádžu so slovami per sempre – navždy do Tiberu. Práve tam totiž údajne zomrel patrón zamilovaných, svätý Valentín. Román inšpiroval zamilovaných vyznávať si lásku tiež týmto spôsobom najprv v Ríme, práve na moste Ponte Milvio, neskôr ale aj v ostatných talianskych mestách. Nakoniec sa vďaka románu, a najviac potom po roku 2007 vďaka filmu, zvyk rozšíril aj do ďalších krajín v celej Európe aj mimo nej.
Rozhorčenie správcov mostov
Niekde podporujú aktivity zamilovaných sami starostovia. Väčšinou ale správcovia mostov a ďalších postihnutých objektov, ktorými sú najčastejšie práve radnice, s vešaním týchto zámkov nesúhlasia.
Zamilovaní vešajú zámky na zábradlie vzácnych pamiatok alebo čerstvo zrekonštruovaných mostov a tie ich podľa správcov ničia. Odierajú náter; hrdza účinkuje na staré stavby, pri väčšom množstve zámkov je problémom s ich hmotnosťou a môže dôjsť aj k narušeniu statiky zábradlia alebo celého mosta, ako sa stalo napr. v roku 2014 na Pont des Arts v Paríži.
náhľad|Odstraňovanie zámkov lásky na [[Karlov most|Karlovom moste]] Radnice kvôli tomu často zámky nechávajú priebežne odstraňovať. Napríklad radnica v Děčíne uvažovala o vyhlásení lokality, ktorú pre vešanie zámkov lásky odporučí. V Ríme hrozila za zavesenie zámku na Ponte Milvio pokuta až 50 eur.
Meno zvyku
Väčšinou sa takto upravené zámky nazývajú „zámky lásky“, na Taiwane napríklad „zámky túžby“ a na Morave miestami tiež „kladky z lásky“.
Obchodný význam zvyku
Na zvyk zareagovali niektorí svetoví výrobcovia zámkov, ktorí vyrábajú série určené priamo pre zamilovaných. Jedná sa predovšetkým o zámky v tvare srdca alebo sú to zámočky so zodpovedajúcimi potlačami.
Záujem o tento zvyk v Česku dokladal napríklad údaj, podľa ktorého sa záujem o visacie zámky v období pred Valentínom zvyšoval zhruba o 15%.
József Menyhárt
PaedDr. József Menyhárt, PhD. (* 15. september 1976, Dunajská Streda) je slovenský politik maďarsk ej národnosti, jazykovedec a vysokoškolský pedagóg. V rokoch 2016 až 2020 bol predsedom Strany maďarskej komunity – Magyar Közösség Pártja (SMK).
Životopis
Vzdelanie:
Pracovný pomer:
Súkromie:
Kazík
Kazík môže byť:
Dondukova gradina
Dondukova gradina (, doslova Dondukovova záhrada), známa aj pod názvom Gradska gradina (, doslova Mestská záhrada) je mestský park ležiaci v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Anet (Eure-et-Loir)
Anet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Dondukova gradina
Poloha
Park sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v miestnej časti Maraša (presnejšie v bývalej štvrti Chadži Jumer ) medzi ulicami „Christo G. Danov“ (, doslova ulica Christa G. Danova), „Šesti septemvri“ (, doslova bulvár Šiesteho septembra) а „Betchoven“ (, doslova Beethovenova ulica).
Anet (Eure-et-Loir)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dondukova gradina
Charakteristika a dejiny
Jedná sa o prvý verejný park na území nielen Plovdivu, ale aj celého Bulharska. Bol založený na jar roku 1878. Pomenovaný je po generálovi A. Dondukovovi (v tom čase generálnom guvernérovi počas dočasnej ruskej správy Bulharska), ktorý bol zároveň aj autorom myšlienky založenia parku, ako aj organizátorom tejto iniciatívy. Park bol vytvorený slávnym krajinným architektom Lucienom Chevallazom podľa projektu Georgiho Michajloviča, hlavného inžiniera Plovdivského departmentu. Park bol ohradený a bol prístupný verejnosti v čase od 6:00 do 19:30 a konali so v ňom mestské zábavy s hudbou. Na plošine medzi skalami oproti parku sa tiež konali počas sviatočných dní koncerty vojenskej hudby. V roku 1905 sa návštevné hodiny predĺžili a park bol otvorený až do polnoci, pričom 15 minút pred uzavretím parku sa zvonilo na zvonec, aby návštevníci boli upozornení na jeho uzatvorenie.
Topoľany
Topoľany sú mestská časť mesta Michalovce, do roku 1960 samostatná obec.
Prvá správa o Topoľanoch je z roku 1248, keď ju Peter, syn Sobeslava dal manželke ako veno. . Názov obce je odvodený od slovenského názvu listnatého stromu topoľ, ktoré bolo používané ako pomenovanie pre jej obyvateľov (Topoľani) a z toho vznikol názov obce.
V roku 1419 mala 2 sídliská Staré a Nové Topoľany. V roku 1600 bolo v Topoľanoch 17 obývaných poddanských domov, daň bola v roku 1610 odvádzaná z 1,5 a v roku 1635 0,5 porty. V roku 1715 mala 14 opustených a 13 obývaných domácnosti, v roku 1787 mala 40 domov a 338 obyvateľov, v roku 1828 mala už 55 domov a 448 obyvateľov.
Sedanka (Kamčatský kraj)
Sedanka je obec v Tigiľskom rajóne v Kamčatskom kraji v Rusku.
Geografia
Bola založená pred rokom 1953. Podľa odhadu z roku 2007 mala populácia 660 obyvateľov. Obývaná prevažne Itelmenmi.
Anet (Eure-et-Loir)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dondukova gradina
Charakteristika a dejiny
V parku sa nachádza budova súčasného Prírodovedno-náučného múzea (postavená v roku 1880 ako budova plovdivskej radnice), ako aj obradný dom a pamätníky Ivana Vazova a Zachariho Stojanova. 19. mája 1992 bol park oficiálne vyhlásený v štátnom vestníku č. 41 za pamiatku parkového umenia. Z dôvodu svojho významu ako prvý verejný mestský park je tiež vyhlásený za pamiatku bulharskej záhradno-parkovej kultúry a rozkazom Národného inštitútu pre kultúrne pamiatky z 12. novembra 1993 je aj v tzv. režime na ochranu historických zelených plôch v centrálnej mestskej časti.
V roku 2018 bola v rámci parku vytvorená malá etnozáhrada pozostávajúca zo siedmich stromov, ktorá symbolizuje mierové súžitie etník a kultúr. Stromy zasadili detskí zástupcovia arménskeho, bulharského, židovského, talianského, ruského a tureckého národa, pričom siedmy strom symbolizuje všetky ostatné národy, ktorých život, kultúra a história sú spojené s Plovdivom.
Thaon-les-Vosges
Thaon-les-Vosges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zópyros zo Syrakúz
Zópyros zo Syrakúz bol na 140. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Zópyros dal 140. olympiáde meno, pretože menom víťazov tejto disciplíny sa olympiády označovali. Olympijské víťazstvo Zópyra zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (gr. Chronografia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Kazik
Kazik môže byť:
General Grant
thumb|right|150px|General Grant, strom generála Granta General Grant, strom generála Granta je najväčší sekvojovec mamutí a zároveň aj 2. najväčší strom sveta. Nachádza sa v Národnom parku Kings Canyon v Kalifornii. Pomenovaný je po generálovi Grantovi.
They-sous-Montfort
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tigiľ (obec)
Tigiľ je obec v Kamčatskom kraji v Rusku, administratívne centrum Tigiľského rajónu. V roku 2021 tu žilo 1372 obyvateľov. Nachádza sa tu letisko Tigiľ.
Geografia
Obec sa nachádza v severozápadnej časti polostrova Kamčatka, na rieke Tigiľ, 48 km od jej sútoku s Ochotským morom. Vzdialenosť do mesta Palana v priamom smere je 165 km, do mesta Petropavlovsk-Kamčatskij - 523 km.
2. hokejová liga (Slovensko) 2019/2020
2. hokejová liga (Slovensko) 2019/2020 je dvadsiata siedma sezóna v histórii 2. hokejovej ligy. Hrá v nej 18 tímov rozdelených do dvoch skupín. Víťaz 2. ligy postúpi do Slovenskej hokejovej ligy. Sezóna bola 12. marca 2020 predčasne ukončená počas Play-off časti kvôli epidémii koronavírusu COVID-19.
Hrací model
I. časť – ZÁKLADNÁ (ZČ) a) V základnej časti skupiny “A” sa stretnú družstvá každý s každým celkovo 2x (1x doma, 1x vonku) = 18 kôl b) V základnej časti skupiny “B” sa stretnú družstvá každý s každým 2x (1x doma, 1x vonku) = 18 kôl. c) PP SZĽH čl. 2.1.15 – prestupové obdobie je obdobie určené na podávanie žiadostí o prestup alebo hosťovanie, ktoré je od 1. mája bežného roku do 31. januára nasledujúceho kalendárneho roka, pokiaľ Výkonný Výbor SZĽH (ďalej len “VV SZĽH”) neurčí pre jednotlivé súťaže skorší dátum ukončenia prestupového obdobia v príslušnej súťaži, najneskôr do konca základnej časti príslušnej súťaže; tým nie je dotknutý koniec medzinárodného prestupového obdobia, určený predpismi IIHF, ak IIHF nestanoví pre olympijskú sezónu v ktorej sa konajú ZOH predĺženie termínu konca medzinárodného prestupového obdobia. Bodovanie: 3 body – výhra v riadnom hracom čase, 2 body – výhra po predĺžení alebo SN, 1 bodov – prehra v predĺžení, alebo po SN, 0 bodov – prehra v riadnom hracom čase