cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kandijské kráľovstvo
Politický systém
Dobytie Kréty prinieslo Benátkam prvú veľkú kolóniu. Ostrov sa stal najväčším zámorským územím republiky až do jeho expanzie na severnú taliansku pevninu (Terraferma) začiatkom 15. storočia. Vzdialenosť Kréty od Benátok zvýšilo nebezpečenstvo a komplikácie vlády na ostrove. Benátska republika umožnila správu ostrova benátskym kolonistom vyslaných z Benátok. Oblasť Sfakie nebola nikdy úplne podrobená a vláda ju nechala pod voľným dohľadom supervízora, ktorý bol v rôznych časoch zodpovedný priamo za Iraklio alebo Chaniu. Počas nadvlády Benátok trvala diskriminácia medzi benátskou a krétskou šľachtou a takmer všetci správcovia boli menovaní Benátkami. Siahala od rektorov (guvernérov hlavných miest) až po sudcov, pričom predstavitelia štátnej pokladnice tvorili elitu byrokracie. Najvyššia vojenská hodnosť na ostrove bola hodnosť kapitána generale de mar, zatiaľ čo ostatné vojenské záležitosti boli pod velením guvernéra Iraklia. V prípade závažnej vojenskej krízy bol z Benátok vyslaný generálny guvernér. Politický systém bol založený na Benátskom modeli. Na jeho čele stál vojvoda. Jeho členmi boli Veľká rada, Senát, Rada desiatich, Štátni inkvizítori a ďalšie inštitúcie. Nižšie vrstvy hierarchie boli doplnené úradníkmi, kastelánmi a veľkým kancelárom. S vytvorením teritórií sa začali v ich hlavných mestách menovať rektori, ktorý mali obmedzenú vojenskú autoritu. Väčšina administratívy sa uskutočnila v Loggii. Každé z miest malo mať jednu, kde sa šľachta mohla stretnúť, aby prediskutovala záležitosti mesta alebo ostrova ako celku. Loggia však bola viac ako len administratívnym centrom. Bolo to tiež centrum spoločenského života pre šľachtu. Práve z balkónov ohlasovali štátne dekréty a vojvodovia alebo iní vládcovia sledovali svetské alebo náboženské prehliadky. Po roku 1569, keď sa zvýšilo osmanské nebezpečenstvo, sa vymenovanie generálneho guvernéra stalo pravidelným na dvojročné funkčné obdobie a túto funkciu zastávali niektorí z najvýznamnejších benátskych štátnikov. Od roku 1578 bol vymenovaný ďalší generálny guvernér, ktorý velil armáde na ostrove, a miestnym námorným silám velil admirál. náhľad|Administratívne členenie šesť benátskych provincií (sexteria) na Kréte v priebehu [[13. storočie|13. storočia.]]Vojvoda (tal. duca di Candia) bol zástupca Benátskej republiky na Kréte počas Benátskej nadvlády 12051667. Vojvoda bol volený s pomedzi rodov benátskej šľachty na ostrove na obdobie dvoch rokov, ktorému pomáhali štyria a neskôr len dvaja členovia rady, ktorí boli vymenovaní na dvojročné funkčné obdobie. Z pôvodných štyroch boli dvaja rektori miest na ostrove. Vojvoda a jeho radcovia spolu tvorili Signoria Kréty.
Administratívne členenie
Ku Kandijskému kráľovstvu patrili ostrovy Tinos a Kythéra. Ostrov bol spočiatku rozdelený do šiestich provincií známych ako sextaria, pomenovaných po šiestich okresoch mesta Benátky, pričom samotné mesto Iraklio spadalo pod priamu vládu Benátok. V 14. storočí sa Kréta reorganizovala na štyri regióny známe ako teritoria, čo sa zhruba zhoduje s modernými prefektúrami. Ostrov sa ďalej delil na pevnosti a feudálne oblasti, ktoré vlastnila aristokracia ostrova.
Ekonomika
náhľad|Triptych v tvare skrinky pre latinských zákazníkov, Snímanie z kríža, Uloženie Krista do hrobu a Vzkriesenia, Nikolaos Zafouris, [[15. storočie]] Po celé benátske obdobie bolo poľnohospodárstvo stále hlavným sektorom, hoci počas politických nepokojov prvých dvoch storočí došlo k poklesu výroby. Obnovením mieru došlo k oživeniu vývozu, predovšetkým vína, na úkor výroby obilia. Približne polovica celkovej výroby vína sa vyvážala, najmä do severnej Európy, kde stála dvakrát toľko ako iné vína. Veľmi cenené bolo najmä sladké víno s názvom Malvázia, pretože si uchovávalo oveľa dlhšie ako suché vína z Francúzska a Talianska. Počas panovania Henricha VIII. v rokoch 1509 až 1547 sa vývoz vína do Anglicka stal tak dôležitým, že v Irakliu bol založený anglický konzulát, ktorého jediným cieľom bolo zabezpečenie dodávok vína. V roku 1512 dosiahla celková produkcia vína asi 100 000 meríc, zatiaľ čo v roku 1554 vyprodukovala samotná Chania 14 000 barelov.
Po páde Cypru v roku 1571 dramaticky vzrástli ceny vína, pričom Krétu navštevovali anglickí piráti a za celú produkciu platili neuveriteľné ceny. Ako vedľajší produkt obchodu s vínom sa výroba sudov s vínom stala hlavným odvetvím v Irakliu. Rozsiahla kultivácia viniča spôsobila hladomor. Úrady sa pokúsili obmedziť pestovanie viniča, dokonca vydávali rozkazy vykoreniť vinič vo veľkom meradle. Skutočnosť, že tieto príkazy sa museli opakovať po mnoho rokov, naznačuje, že politika sa stretla s malým úspechom. V niektorých rokoch zlá úroda prinútila vládu dovážať obilie až štyri mesiace v roku, aby sa zabránilo hladovaniu. Spočiatku bol tento dovoz z osmanských území, ale v roku 1555 bol zakázaný a situácia sa zhoršila. Vojna a povstanie, sucho, vyčerpanie pôdy, nadprodukcia vína, vyľudňovanie morovými a pirátskymi útokmi to všetko prispelo k skutočnému nebezpečenstvu hladomoru. Drevené výrobky z cyprusovitého dreva boli vysoko cenené, ako sú truhlice a malé stoly. V neskorších rokoch to boli vyrezávané drevené oltárne, kríže a oltárne krídla. Medzi ďalší exportovaný tovar patrila bavlna, hodváb, med a vosk. Hlavný vývoz smeroval do Benátok alebo priamo do ďalších európskych prístavov.
Dôležitým, ale zväčša nezdokumentovaným prvkom bol obchod s otrokmi, ktorý dosiahol svoj vrchol v 14. a 15. storočí. Trh s otrokmi existoval vo všetkých prístavných mestách a obchod bol nepochybne hlavným prispievateľom k krétskej ekonomike. Okrem bežného tovaru sa dovážal luxusný tovar pre bohatých šľachticov a obchodníkov. Išlo o šperky, sklo a hodváb z Talianska, korenie a arabská guma z Východu a vlnu z Flámska. Populárne boli aj slané ryby a kaviár. Vzhľadom na historickú tradíciu keramiky na Kréte sa z Talianska dovážala jemná keramika. So zvyšujúcou sa úrovňou gramotnosti sa papier stala dôležitou komoditou.
Spoločnosť a kultúra
vľavo|náhľad|Krétska školy, [[Emmanuel Tzanes, ikona evajnelistu Marka (patróna Benátok), 17. storočie.]] Po obsadení Kréty Benátčanmi došlo k prílivu kolonizátorov z Benátok. Benátčania tvorili len asi 3% obyvateľov Kréty. Od roku 1534 sú k dispozícii spoľahlivejšie údaje zo sčítania ľudu, ktoré naznačujú stály nárast počtu obyvateľov z približne 175 000 v tom roku na necelých 290 000 v roku 1644. Grécke obyvateľstvo ostrova bolo z času na čas rozšírené utečencami z Malej Ázie a po páde Konštantínopolu v roku 1453 utieklo na Krétu mnoho byzantských rodín. Kréta bola v prvých rokoch benátskej nadvlády opísaná ako feudálna spoločnosť a na druhej strane boli Benátky republikou, takže neexistoval úplný systém lojality. Na V skutočnosti ani politické, ani hospodárske systémy neboli skutočne feudálne. Moc nevyplývala z vlastníctva pôdy, ale z postavenia osoby ako člena šľachty v Benátkach a čo je najdôležitejšie, z jej oprávnenosti zúčastniť sa Veľkej rady.
Počas benátskej nadvlády bolo grécke obyvateľstvo Kréty vystavené vplyvu renesančnej kultúre. V prvých storočiach benátskej vlády boli príležitosti na vzdelanie obmedzené. Niektoré kláštory poskytli niekoľko tried, zatiaľ čo súkromní lektori ponúkli deťom v mestách základné vzdelanie v taliančine, gréčtine a latinčine. Všeobecná úroveň vzdelania sa začala zlepšovať na konci 14. storočia príchodom učencov z Byzancie. Pád Konštantínopolu tento proces výrazne urýchlil. Títo vedci zakladali školy a veľmi prispievali k vzdelávaniu, literatúre a intelektuálnemu životu. Od konca 14. storočia, keďže na ostrove neexistovali univerzity, začali Kréťania cestovať do Talianska, najmä na univerzitu v Padove, aby získali vysokoškolské vzdelanie. Mnohí z nich pokračovali v úspešnej cirkevnej, politickej alebo univerzitnej kariére po celej Európe. Snáď najznámejší z nich bol Petros Philarges, prvý grécky profesor na Parížskej univerzite, ktorý sa neskôr stal kardinálom a potom pápežom pod menom Alexander V. Po roku 1453 sa Kréta de facto stal strážcom byzantského intelektuálneho dedičstva a kláštory začali prekvitať a zmeniť sa na hlavné centrá učenia. Mnoho kláštorov na celom ostrove zohralo významnú úlohu pri šírení klasických gréckych textov na Západ. Kláštor svätej Kataríny zohrával ústrednú úlohu pri rozvoji kultúrneho života Kréty medzi 15. a 17. storočím. Krétska škola vybudovala významnú knižnicu, ktorá mala obrovský význam pre intelektuálnu a umeleckú renesanciu ostrova. Škola sa stala hlavným centrom vzdelávania a vyučovala gréckych klasických autorov, filozofiu, teológiu, rétoriku a umenie. Na ostrove sa rozvíjala prosperujúca literatúra v krétskom dialekte. Najznámejšou prácou z tohto obdobia je báseň Erotokritos. Mnoho jeho absolventov sa vyznačovalo literatúrou, zatiaľ čo tam študovalo veľké množstvo ikonopiscov. Učenci a umelci z ostrova šírili vedomosti do Západnej Európy a stali sa tak jedným z hlavných exportov Kréty. Intelektuálny život ostrova sa ďalej zlepšoval v druhej polovici 16. storočia, keď boli založené tri akadémie v Rethymne, Irakli a Chanii.
Možno najtraumatickejší príklad krétskej renesancie možno nájsť v maľbe, konkrétne maľbe ikon. Od druhej polovice 14. storočia emigranti z Byzantskej ríše so sebou priniesli najnovšie štýly z Konštantínopolu. O niečo neskôr, začiatkom 15. storočia, sa začal prejavovať vplyv talianskej renesancie. V priebehu času táto kombinácia viedla k výraznej Krétskej škole maľby ikon. Krétska škola síce nebola príliš vzdialená od štylizovaného a formálneho byzantského štýlu, dodala dielam ale bohatosť farieb a prvky realizmu a perspektívy. Došlo k rozmazaniu rozlíšenia medzi ikonou a obrazom, keď benátska šľachta začala objednávať náboženské obrazy. Ikony boli rozšírené v Stredomorí a Severnej Európe a boli dôležitým vývozom. Do konca 16. storočia bolo v Irakliu viac ako 200 maliarov rozdelených do cechov. Významnými predstaviteľmi Krétskej školy sú Michael Damaskinos (aj Michail, starogr. Michaél Damaskénos), Andreas Ritzos, Angelos Akotantos, Theodor Pulakis (starogr. Theodor Poulakés), Theofanes Krétský, Emmanuel Tzanes, Theofanes Grék, Dionysios z Furny (starogr. Dionysios z Fourny) a El Greco. Po osmanskej okupácii Kréty v 17. storočí sa centrum gréckej maľby presunulo na Iónske ostrovy, ktoré zostali pod benátskou nadvládou až do roku 1797.
Damian Lillard
náhľad|Damian Lillard v 2012 Damian Lamonte Ollie Lillard Sr. (* 15. júl 1990, Oakland, Kalifornia, USA) je americký basketbalista hrajúci za Portland Trail Blazers v NBA.
Zo života
Hral na univerzite Weber State Wildcats, odkiaľ si ho na drafte do NBA v roku 2012 vybral Portland zo šiesteho miesta. Lillard získal vo svojej prvej sezóne ocenenie pre najužitočnejšieho nováčika (NBA Rookie of the year). Celkovo až trikrát bol vybraný na zápas hviezd (NBA All-Stars game), čo sa podarilo iba šiestim hráčom Portlandu v histórii. V súčasnosti (2018) patrí pre svoje ofenzívne zručnosti k najlepším strelcom celej súťaže. V roku 2014 sa dostal do All-NBA Third Team, v roku 2016 do All-NBA Second Team a v roku 2018 do All-NBA First Team. Takisto ho neobišlo ocenenie Magic Johnson Award.
Osobný život
Lillard má jedného syna - Damiana Lillarda juniora.
Pád Konštantínopola
Pád Konštantínopola alebo dobytie Konštantínopola osmanskými Turkami bol vojenský stret prebiehajúci od 2. apríla do 29. mája 1453. Pád Konštantínopola predstavuje definitívny zánik Byzantskej ríše a oficiálny počiatok veľmocenského postavenia Osmanskej ríše v juhovýchodnej Európe. Udalosť býva historikmi považovaná i za jeden z medzníkov medzi stredovekom a novovekom, či za jednu z hlavných príčin hľadania zámorských ciest do Indie.
Samotné obliehanie vzhľadom na počet útočiacich vojsk trvalo prekvapivo dlho - až dva mesiace. Odpor obrancov sa zlomil najmä po tom, čo bol zranený janovský žoldniersky veliteľ Giovanni Giustiniani a po tom, čo zahynul posledný byzantský cisár Konštantín XI. Na turíčnu nedeľu, 29. mája 1453 mesto Konštantínopol a spolu s ním i Byzantská ríša padli. Princ Orhan bol popravený po tom, čo bol zajatý pri pokuse o útek. Sultán Mehmed si i za dobytie Konštantínopola vyslúžil prezývku Fatih - Dobyvateľ.
Predchádzajúce udalosti
Po tom, čo sa k moci v ríši dostali Angelovci začala ríša upadať a pre vzťahy so západom a nepopularitu vládnuceho cisára sa Byzantská ríša stala cieľom IV. križiackej výpravy. Po jej uskutočnení ríša dočasne zanikla zanechajúc za sebou niekoľko gréckych nástupníckych štátov a veľké množstvo menších a väčších križiackych panstiev.V roku 1261 sa dynastii Palaiologovcov podarilo znovu dobyť mesto Konštantínopol a Nikajské cisárstvo sa znovu stalo skutočnou Byzantskou ríšou.
Ríši sa podarilo taktiež obnoviť moc nad viacerými stratenými územiami v Európe, avšak zlá ekonomická situácia, veľká morová epidémia v rokoch 13461349 a nepriateľsky naladení susedia na všetkých stranách hraníc ríše znamenali pre ríšu veľké problémy a postupný úpadok. V päťdesiatych rokoch 15. storočia tak Byzantská ríša ovládala už len okolie hlavného mesta Konštantínopol, niekoľko drobných ostrovov v Marmarskom mori a pomerne autonómny peloponézsky Morejský despotát so sídlom v Mystre. Okrem Byzancie v regióne ešte existovalo samostatné Trebizondské cisárstvo a kniežatstvo Theodoro, ktoré prežili i pád Byzancie, no zanikli ešte v tom istom storočí.
Naopak osmanská ríša zažila v 14.15 storočí značný rozkvet. Za vlády sultána Orhana sa ríša rozšírila na väčšinu severovýchodnej Anatólie a v roku 1329 Osmani porazili Byzanciu v bitke pri Pelekanone, čo znamenalo definitívnu stratu Anatólie. Ríša Osmanov sa za jeho vlády taktiež rozšírila do Európy. V šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch sa Osmanom podarilo získať nadvládu nad Bulharskom a po tom, čo 15. júna 1389 v bitke na Kosovom poli porazili i Srbov stala sa Osmanská ríša hegemónom juhovýchodnej Európy. Definitívnu bodku nádejám kresťanskej Európy na odrazenie Turkov dala bitka pri Nikopole v roku 1396, ktorá skončila porážkou kresťanskej koalície. Začiatkom 15. storočia sa Osmanská ríša dostala do krátkodobej stagnácii v dôsledku timurovskej expanzie, avšak po tom, čo východná hrozba zanikla sa sultánom moc podarilo skonsolidovať a dokázali ríšu rozšíriť na východ i na západ. V roku 1422 sa uskutočnilo prvé osmanské obliehanie Konštantínopola. Po bitke pri Varne sa Osmani stali dominantným štátom celého Balkánu a zabrániť tureckej hrozbe nedokázala ani druhá bitka na Kosovom poli.
Keď v roku 1451 na turecký trón nastúpil sultán Mehmed II., vôbec sa netajil, že chce po dlhých rokoch byzantsko-osmanských vojen a dočasných prímerí urobiť za Byzantskou ríšou bodku a dobyť jej poslednú baštu - Konštantínopol. Hneď v nasledujúcom roku bola v priebehu troch mesiacov v tesnej blízkosti mesta, oproti pevnosti Anadolu hisar vystavaná pevnosť Rumeli hisar (Rumélijská pevnosť), ktorá mala slúžiť bezpečnému vylodeniu útočiacich vojsk. Byzantínci miesto nazývali Laimokopia - "rezačka prielivu", pretože prieliv sa vďaka pevnostiam stal osmanskou doménou. Cisár Konštantín XI. opätovne hovoril o cirkevnej únii (ktorá hoci bola v minulosti už prijatá skončila neúspechom), opäť prijal katolícky krst a viackrát ponížene žiadal západ o pomoc. Európa, ktorá sa však zmietala vo vlastných problémoch nedokázala na prosby účinne odpovedať. Viacerí benátski hodnostári taktiež Byzanciu už považovali za stratenú a chceli zlepšovať vzťahy s Osmanmi. náhľad|Theofilos Hatzimihail: Konštantín Palaiologos v boji|vľavo
Pád mesta
Prípravy na dobytie mesta prebiehali na oboch stranách. Do Konštantínopola na prosby zúfalého cisára prichádzali dobrovoľníci z Európy (najmä Janova a Benátok) a byzantskí vlastenci z gréckych zemí (najmä z ostrovov Rhodos a Chios). Z Janova prišiel žoldniersky veliteľ Giovanni Giustiani, ktorému cisár zveril obranu vonkajších hradieb. Benátske vojská v meste a niekoľko lodí viedol Girolomo Minotto. Samotné mesto malo vynikajúce čiastočne opravené hradby, ktoré v histórii mesta nikde neboli prekonané po súši, ale len z mora. Vo vnútri mesta bola situácia horšia, pretože mesto malo svoje zlaté obdobia už dávno preč. Odmysliac si obchodnú štvrť Galatu na druhej strane Zlatého rohu (ktorá zaujala neutralitu) malo mesto v 50. tokoch 15. storočia okolo 40 00050 000 obyvateľov. Byzantské loďstvo, ktoré sa kedysi honosilo nadvládou nad morami (thalassokraciou) bolo takisto dávno preč, poslednú ranu byzantskému loďstvu zasadili Janovčania v 14. storočí. Okrem toho mesto niektorí obchodníci opustili. náhľad|Benjamin Constant: Vstup Mehmeda II. do mesta|vľavo Osmani už koncom roka 1452 sústreďovali v Edirne a okolí svoje vojská. Celkové počty osmanských vojsk nie sú úplne známe, dobové predpoklady, ktoré hovorili o 165 000 až 400 000, sú však zjavne prehnané. V januári 1453 sa k Osmanom pridal aj menší oddiel zo Srbska, ktoré bolo pod nadvládou Osmanov. Asi 1500 jazdcov viedol srbský bojar Jakša. Zo Srbska Mehmed získal takisto baníkov, ktorý mali podkopávať mestské hradby. V tureckých službách taktiež pôsobil uhorský vojenský inžinier Urban, ktorý pre nich vyrábal delá. Urban svoje služby najprv ponúkol byzantskému cisárovi, avšak ten si jeho služby nemohol dovoliť. náhľad|Ukážka tureckého dela z 15. storočia
Mehmedov plán bol obsadiť mesto pokiaľ možno čo najrýchlejšie, aby ho náhodou neprekvapili európske vojská. Už od počiatku bojov preto turecké vojská mesto obliehali a ostreľovali jeho tisícročné hradby. Prvý riadny útok sa pravdepodobne začal 6. alebo 7. apríla, jeho cieľom bol najzraniteľnejší úsek hradby - tzv. mesoteichonský úsek, kde do mesta prechádzala rieka Lykus. Byzantské delá obsluhované Janovanmi avšak dokázali útočiacich Turkov úspešne zahnať. Situácia bola pre Byzantíncov na hradbách priaznivá, až pokým sa im nepokazilo ich najväčšie delo.
Okolo 17. apríla Turci opäť zaútočili na najzraniteľnejší úsek hradby, avšak znovu boli odrazení a ich straty boli obrovské, kým podľa benátskeho doktora Nicola Barbara nezomrel ani jeden kresťan. Aby si Osmani posilnili morálku, vyslal Mehmed svojho veliteľa Sulemana Baltoghlu a loďstvo na Princov ostrov (Prinkipo) v Marmarskom mori, ktorý patril Byzancii. Niekedy v tomto čase taktiež Osmania zaútočili na menšie pevnôstky severne od mesta. náhľad|Obliehanie mesta (plán mesta) 20. apríla sa však turecké postavenie opäť zhoršilo po tom, čo sa mesta po mori dostala pomoc od pápeža, ktorý Byzancii poslal tri janovské galéry s dvomi stovkami vojakov. Západná pomoc s eskortou sicílskych lodí s byzantskými zásobami prerazila osmanskú blokádu a i napriek obrovskej snahe Osmanov o námornú odvetu sa im nepodarilo mestskú námornú obranu prelomiť a prístav zostal nedobytý.
Aby Mehmed II. prekonal prístavnú reťazovú ochranu, nechal po akomsi drevenom moste (nazývanom diolkos) preniesť lode z neďalekého Diplokoionského prístavu v Bosporskej úžine do prístavu Zlatý roh, čím prekonali reťaz chrániacu prístav. Turci sa následne rýchlo vysporiadali s byzantským loďstvom a od konca apríla tak mohli na mesto útočiť aj od mora i od pevniny.
Začiatkom mája začala morálka v meste klesať. Obrancom sa zmenšovali zásoby potravín a ich rady značne redli. Takisto pomoc od kresťanských panovníkov neprichádzala. Jedinou nádejou pre mesto zostávala benátska pomoc, ktorú žiadal miestny veliteľ Minotto, avšak pre skúsenosti Grékov s Benátčanmi sa na ich pomoc príliš nespoliehali. Definitívne nádej obrancov na benátsku pomoc zhasla po tom, čo sa do mesta podarilo prekĺznuť lode, ktorá mala pátrať po Benátčanoch v Egejskom mori. 8. - 12. mája Turci vtrhli do Blachernského palácového opevnenia, ktoré chránili Benátčania, boli avšak zahnaní. O pár dní neskôr sa srbským baníkom podarilo vyhodiť do vzduchu Kaligarovu bránu, ku ktorej sa presunuli po neúspechu pri Charísiovej bráne. V noci z 18. mája na 19 mája sa počas nočného útoku Byzantíncom podarilo zničiť tureckú obliehaciu vežu. náhľad|Reťaz Zlatého rohu
22. mája vojská zastihlo zatmenie mesiaca, ktoré si obrancovia i útočníci vysvetľovali negatívne. Byzantínci si znamenie vysvetlili ako znak toho, že ich Boh opúšťa, Mehmed II. naopak na radu svojich astronómov svoj názor zmenil. 23. mája cisára Konštantína navštívili osmanskí poslovia s ponukou na kapituláciu, čo však Konštantín odmietol. V meste sa následne uskutočnila veľká procesia všetkého kresťanského obyvateľstva, ktorej sa zúčastnil i samotný cisár. Procesia prešla okolo celých hradieb a konštatinopolský klér s ikonami žehnal obrancom. Takisto sa po piatich mesiacoch konala veľká omša, zrejme jediná, v ktorej sa prejavila predtým zjednaná, no nerealizovaná cirkevná únia. Cisár Konštantín XI. pri príležitosti držal veľkolepý prejav, ktorým sa pokúsil obnoviť morálku. Slová cisárovho prejavu sa zachovali v dvoch čiastočne odlišných verziách od mytilenského arcibiskupa Leonarda a štátneho sekretára Georgia Sphrantza.
Naopak v osmanskom tábore morálka i napriek dobrému znameniu klesala. Ťaženie, ktoré malo byť chvíľkovou záležitosťou, sa predĺžilo. Sultán zvolal 26. mája bojovú poradu a niektorí jej členovia (medzi nimi najmä Halil Paša) radili sultánovi od obliehania upustiť. Obávali sa najmä možného uhorského vpádu do krajiny, či neistej benátskej pomoci obrancom mesta. Nakoniec však prevážili hlasy za zotrvanie a tak bol o pár dní nariadený generálny útok na mesto.
Posledný útok na mesto sa začal skoro ráno v utorok 29. mája. Ako prvé poslal sultán do boja rozličné vojská kresťanov alebo konvertitov, ktorí mali najmä zamestnať ospalých obrancov. K hradbám sa však nedostali. Následne nasledovali ďalšie útoky a bombardovanie. Po piatich hodinách bojov sa pravdepodobne jednému osmanskému delu podarilo zraniť janovského veliteľa Giustianiho, ktorý bol z boja odvedený na janovskú loď. Zranenie veliteľa obrany výrazne demoralizovalo brániace sa vojská a janičiarskym oddielom sa podarilo dostať k vnútorným hradbám. Janovskí bratia Bocchiardiovci sa ešte pokúsili zaútočiť na turecký tábor, avšak ich misia bola viacmenej samovražedná. Boje pokračovali a niekde v nich krátko po prekonaní hradieb zomrel aj Konštantín XI. Jeho telo nebolo možné identifikovať. Vojaci v meste sa dali na útek. Benátčania a Janovčania sa nalodili na svoje lode, niektorí hľadali záchranu v Galate. Turecké vojská po prekonaní odporu začali rabovať mesto, plienenie trvalo podľa moslimskej tradície tri dni. Vyplienené boli mestské chrámy, kláštory i paláce, rabovania bol ušetrené len niektoré kľúčové budovy ako Chrám sv. Apoštolov, ktoré sultán uchránil v dôsledku potrebnej podpory patriarchu po dobytí mesta. Stovky kresťanov v meste bolo zotročených a desiatky žien znásilnených, tí, ktorí rabovanie prežili, boli následne oslobodení. Galata si za svoju neutralitu udržala svoje postavenie a privilégiá. Osmanský princ Orhan bol Turkami popravený po tom, čo bol v obleku gréckeho mnícha zajatý pri pokuse o útek. Sultán Mehmed II. si za dobytie Konštantínopola vyslúžil prezývku Fatih - Dobyvateľ a prehlásil sa sa rímskeho cisára (Kayser i Rum), podobne sa však za dediča Ríma prehlásili i ruskí cári a od 9. storočia sa k dedičom Ríma prihlasovali i Svätá ríša rímska, či iné krajiny.
náhľad|Pád Konštantínopola|vľavo
Následky
Následkov pádu Konštantínopola bolo viacero. Definitívny zánik Byzantskej (resp. Východorímskej) ríše znamenal konečné preváženie hlasu katolíckej strany nad pravoslávím v kresťanskom svete, pretože východné patriarcháty sa dostali pod nadvládu moslimov. Keďže sa južné pravoslávne krajiny sa dostali pod vplyv Turkov, ťažisko ortodoxnej kultúry a umenia sa prenieslo do Ruska, ktoré nikdy neuznalo Florentskú cirkevnú úniu. Moskva sa vďaka manželským vzťahom s Palaiologovcami prehlásila za "Tretí Rím" a ako ochrankyňa pravoslávia získala veľkú medzinárodnú prestíž. Krátko po dobytí Byzancie padli i posledné zvyšky predchádzajúcej ríše - Morejský despotát a Trapezuntské cisárstvo, či jemu podriadené kniežatstvo Theodoro na Kryme a Gréci podobne ako iné národnosti na Balkáne prišli o svoj vlastný štát.
Konštantínopol sa stal novým hlavným mestom Osmanskej ríše a takisto sa postupom času menil názov mesta. Stále sa používal názov Konštantínopol "Kostantiniyye", (القسطنطينية), avšak začali sa presadzovať i názvy Islambol a Istambol (Istanbul). Väčšina kresťanských chrámov v meste bolo konvertovaných na mešity (napr. Chrám Hagia Sofia), druhý najväčší kostol Chrám svätých Apoštolov bol pre jeho chátrajúci stav zbúraný a na jeho mieste bola postavená mešita Mehmeda Dobyvateľa. náhľad|Osmanská ríša po smrti Mehmeda II. Pád Konštantínopola spôsobil taktiež odliv inteligencie z bývalého byzantského sveta. Byzantskí učenci pre seba hľadali miesta na dvoroch európskych rodov a mnohí z nich zakotvili v Taliansku. V bohatej Florencii vďaka podpore Cosima de' Medici vznikla dokonca Florentská Akadémia, kde pôsobili takí učenci ako Ján Argyropoulos, či Demetrios Chalkokondyles. I vďaka gréckym imigrantom sa v Európe podarilo obnoviť štúdium Platóna a helénskych autorov. Rozšírila sa taktiež znalosť gréčtiny u renesančných autorov (v stredoveku sa navzájom grécky východ a latinský západ vzďaľovali). Významnými gréckymi učencami na západe boli napr. aj kardinál Bessarion, či Manuel Chrysoloras. Známou sa stala aj Krétska umelecká škola, ktorej najvýznamnejším nasledovníkom bol El Greco.
Okrem priamych následkov, ako ďalší mocenský rozmach Osmanskej ríše a jej orientácia na mocenské dobývanie Európy a Ázie, malo dobytie Konštantínopola viaceré nepriamejšie následky. Nástup osmanského hegemónu v Stredomorí postupne vytlačil z gréckych ostrovov Janovčanov a Benátčanov, s ktorými pôvodne Osmani udržiavali priateľské vzťahy. To viedlo k definitívnemu odrezaniu európskych ciest do Orientu a hľadanie nových ciest na Západe, čo viedlo k zámorským objavom.
Transaminácia
vpravo|náhľad|300x300bod|Prenos aminoskupiny medzi aminokyselinou a alfa-ketokyselinou Transaminácia je chemická reakcia, pri ktorej dochádza k presunu aminoskupiny na ketokyselinu, čím vzniká nová aminokyselina. Vďaka transaminačným reakciám dochádza k deaminácii väčšiny aminokyselín. Je to jedna z hlavných degradačných dráh, ktorá premieňa esenciálne aminokyseliny na neesenciálne aminokyseliny (aminokyseliny, ktoré môžu byť organizmom syntetizované de novo).
Pád Konštantínopola
Obraz v kultúre
náhľad|Zonaro: Dobytie Konštantínopola O dobytí Konštantínopola a zániku Byzantskej ríše bolo vytvorených, resp. touto udalosťou bolo inšpirovaných nespočítateľné množstvo diel. Nasledujúci zoznam je neúplný zoznam diel o danej udalosti. náhľad|Konštantín XI. socha v Aténach
Legenda
S pádom Konštantínopola je spojených viacero legiend. Pravdepodobne najznámejšia hovorí o spiacom cisárovi Konštantínovi XI., ktorý sa má jedného dňa vrátiť, keď bude mesto znovu dobyté a Byzantská ríša obnovená. Legenda bola podporená najmä tým, že sa nepodarilo identifikovať cisárovo mŕtve telo. Podobné legendy o spiacich hrdinoch však neboli v byzantskej, gréckej, či i iných kultúrach ojedinelé.
Transaminácia
Aminoskupina glutamátu sa potom presúva na oxalacetát v druhej transaminačnej reakcii, čím vzniká aspartát:
Mechanizmus reakcie
Transaminácia katalyzovaná aminotransferázami prebieha v dvoch krokoch. V prvom kroku sa α-aminoskupina prenesie na enzým, čím vzniká príslušná α-ketokyselina a amínovaný enzým. V druhom kroku sa aminoskupina prenesie na akceptorovú ketokyselinu, čím vzniká aminokyselina a obnoví sa pôvodný enzým. Chiralita aminokyseliny sa určuje počas transaminácie. Aby mohla táto reakcia prebehnúť, aminotransferázy vyžadujú prítomnosť koenzýmu s aldehydovou skupinou, pyridoxal-5'-fosfátu (PLP), derivátu pyridoxínu (vitamínu B6). Počas reakcie sa PLP mení na pyridoxamín-5'-fosfát (PMP), čo umožňuje väzbu aminoskupiny. PLP je kovalentne naviazaný na enzým v podobe Schiffovej bázy, ktorá vzniká kondenzáciou aldehydovej skupiny s ε-aminoskupinou lyzínu v enzýme.
Produkt transaminačnej reakcie závisí na dostupných α-ketokyselinách. Zvyčajne sa tvoria alanín (z pyruvátu), aspartát (z oxalacetátu) alebo glutamát (z α-ketoglutarátu), keďže príslušné α-ketokyseliny sa tvoria v metabolizme.
Alternatívny mechanizmus
Druhým typom transaminačnej reakcie je nukleofilná substitúcia amínu alebo amidového iónu na amín alebo amónnu soľ. Napríklad pri ataku primárneho amidového aniónu na primárny amín vznikajú sekundárne amínu:
Symetrické sekundárne amíny sa dajú pripraviť pomocou Raneyho nikla (2RNH2 → R2NH + NH3). Kvartérne amónne soli môžu byť dealkylované etanolamínom:
Aminonaftalény takisto podstupujú transamináciu.
Druhy aminotransferáz
Transaminácia je katalyzovaná niekoľkými druhmi aminotransferáz. Tie môžu byť špecifické pre konkrétne aminokyseliny, alebo môžu prijímať ako substrát skupinu chemicky podobných aminokyselín. Druhý typy sa aplikuje na rozvetvené aminokyseliny, teda leucín, izoleucín a valín. Dve bežné aminotransferázy sú alanínaminotransferáza (ALT) a aspartátaminotransferáza (AST).
Věra Benšová-Matyášová
Věra Benšová-Matyášová (* 24. júl 1929, Praha – † 10. júl 2007, Praha) bola česká herečka a novinárka.
Životopis
Po gymnaziálnych štúdiách študovala na pražskom Tanečnom konzervatóriu, ktoré absolvovala roku 1952. Angažmá: Krajské krušnohorské divadlo (19531954), Divadlo satiry a estrády v Prahe (19551957), Státní divadlo v Karlíně (Hudební divadlo Karlín (19571961)). Hrala aj v niekoľkých českých filmoch (Nevěra, Strakonický dudák, Obušok, z vreca von!, Princezná so zlatou hviezdou, Botostroj). Od roku 1961 sa venovala novinárskej práci. Bola redaktorkou Zemĕdelských novin v ktorých uverejňovala články o kultúre, divadle, divadelné recenzie a baletné kritiky. Pochovaná je v Jasenovej.
Burgundy School of Business
Burgundy School of Business je európska biznis škola nachádzajúca sa v Paríži, Lyone a Dijone. Bola založená v roku 1899.
Charakteristika
BSB je trojnásobne akreditovaná medzinárodnými CGE, EQUIS a AACSB. Škola má cca 17 000 absolventov. Významnými absolventmi sú Stéphane Baschiera (CEO Moët & Chandon) a Antoine Lesec (CEO Being).
Štúdium na BSB, ktorá je medzinárodnou Grand Ecole pre výučbu a výskum, ponúka možnosť využívať výnimočnú sieť spoločností a podnikateľov.
Školné závisí od toho, či študenti pochádzajú z európskych alebo mimoeurópskych krajín, a pohybuje sa od 8 200 do 29 000 eur ročne.
Študijné programy
BSB má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, médiá, ľudské zdroje. V portfóliu sú tak isto Executive MBA.
Umiestnenia v rebríčkoch
V roku 2022 sa program Master in Management umiestnil na 62. mieste v globálnom rebríčku Financial Times.
Saint-Sornin-Leulac
Saint-Sornin-Leulac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Épaignes
Épaignes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prísaha prezidenta Spojených štátov amerických
thumb|right|250px|Prísaha [[Barack Obama|Baracka Obamu do rúk predsedu Najvyššieho súdu Johna G. Robertsa, 20. január 2009]] Prísaha prezidenta Spojených štátov amerických je pravidelne skladaná dňa 20. januára na základe XX. dodatku Ústavy, podľa ktorej po prvýkrát zložil tento deň prísahu Franklin Delano Roosevelt v roku 1937. Do tej doby bol pravidelný prezidentský sľub skladaný 4. marca. Dôvodom k uzákoneniu XX.dodatku bolo predovšetkým skrátenie prechodnej doby od novembrového zvolenia nového prezidenta a časom jeho nástupu do úradu. Obvykle je prísaha vykonaná na biblii, aj keď to nie je vyžadované. Chester A. Arthur v roku 1881 a Theodore Roosevelt v roku 1901 bibliu odmietli. Ústava nehovorí, kto vykonáva inauguráciu. Existuje tradícia, že vykonávateľom je predseda Najvyššieho súdu USA. Prvý prezident George Washington vykonal 1. inauguráciu do rúk starostu New Yorku.
Text prezidentského sľubu
„Slávnostne prísahám (alebo sľubujem), že budem čestne vykonávať funkciu prezidenta Spojených štátov a podľa svojich síl budem zachovávať, strážiť a brániť Ústavu Spojených štátov“.
(Ústava, článok II., odd.1)
Podmienky voliteľnosti prezidenta
Podmienky pre zvolenie za prezidenta upravuje Ústava Spojených štátov, konkrétne:
"Voliteľnou na úrad prezidenta môže byť len osoba, ktorá získala občianstvo Spojených štátov zrodením či mala toto občianstvo v dobe prijatia ústavy, dosiahla vek tridsiatich piatich rokov a býva aspoň štrnásť rokov v Spojených štátoch."
(Ústava, článok II., odd. 1.)
Majstrovstvá sveta v horseballe
Majstrovstvá sveta v horseballe sú najvyššie medzinárodné podujatie národných družstiev v horseballe, ktoré riadi Medzinárodná horseballová federácia (FIHB). Prvé majstrovstvá sveta sa uskutočnili v roku 2006, v Argentíne; organizovali sa len v mužskej kategórii. Zvíťazilo na nich Portugalsko. Druhé majstrovstvá sveta, tentoraz už v kategórii mixu, sa konali v Portugalsku. V roku 2012 sa na majstrovstvách popri zmiešanej kategórii prvýkrát organizoval aj ženský turnaj, v ktorom zvíťazilo družstvo Francúzska. V mixe dominuje podujatiu rovnako družstvo Francúzska, ktoré dokázalo zvíťaziť na všetkých troch turnajoch. Podujatie sa organizuje v 4-ročnej periodicite.
Saint-Sulpice-Laurière
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kunešovská hornatina
Kunešovská hornatina alebo Kunešovská planina je geomorfologický podcelok Kremnických vrchov.
Vymedzenie
Nachádza sa v severozápadnej časti Kremnických vrchov a obklopuje ho na severe Diviacka pahorkatina (podcelok Turčianskej kotliny), na východe pokračuje pohorie Flochovským chrbtom a následne na juhu Jastrabskou vrchovinou. Západnými susedmi sú Žiarska kotlina, Nízky Vtáčnik (podcelok Vtáčnika), Handlovská kotlina (podcelok Hornonitrianskej kotliny) a na severozápade nadväzuje podcelkom Rovne pohorie Žiar.
Ochrana prírody
Kremnické vrchy nie sú plošne chráneným územím a v tejto časti sa nachádza len NPR Turiec.
Épégard
Épégard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Sulpice-les-Feuilles
Saint-Sulpice-les-Feuilles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Antropocén
Antropocén (z gréc. anthropos - človek, kainos - nový) je navrhované geochronologické obdobie, ktoré má byť zhodné s obdobím charakterizovaným intenzívnou ľudskou činnosťou a jej vplyvmi na svet, a ktoré teda trvá dodnes. Ide o pojem navrhnutý koncom 20. storočia; sporný je nielen pojem samotný, ale aj dátum jeho začiatku (pozri nižšie). Medzinárodná únia geologických vied (IUGS) a Medzinárodná komisia pre stratigrafiu (ICS) zatiaľ, po návrhu na Medzinárodnom geologickom kongrese v roku 2016, neuznali pridanie antropocénu do chronostratigrafickej tabuľky. Napriek tomu sa termín antropocén používa ako neformálny termín.
Pôvod termínu
Zavedenie termínu sa pripisuje ekológovi a botanikovi Eugene F. Stoermer, ktorý termín začal používať v 80. rokoch 20. storočia. Popularitu mu však priniesol až holandský atmosferický chemik Paul Josef Crutzen po roku 2000. Ľudská aktivita zasahuje do chodu životného prostredia a planéty takým spôsobom, že podnietila niektorých vedcov zaviesť tento termín. Veľa z nich si myslí, že zmeny, spôsobené v ekosystéme človekom, nám vytvorili nové geochronologické obdobie, ktoré treba uznať a zaznamenať.
Veľké zrýchlenie
Veľké zrýchlenie je názov obdobia, ktoré spadá pod antropocén a začalo sa v roku 1950. Okolo roku 1950 totiž údajne nastala drastická zmena vo vývoji, ktorá trvá dodnes.
Čang Kao-li
Čang Kao-li je bývalý podpredseda vlády Čínskej ľudovej republiky a bývalý člen Stáleho výboru Politbyra Komunistickej strany Číny. V roku 2021 bol čínskou tenistkou Pcheng Šuaj obvinený zo znásilnenia.
Antropocén
Veľké zrýchlenie
V roku 1750 bolo na Zemi len 800 miliónov obyvateľov. Do roku 1930 sa počet zvýšil na 2 miliardy. Po roku 1950 však vidíme prudký nárast, ktorý v roku 2011 dosiahol 7 miliárd. Podľa údajov z apríla 2020 je na Zemi 7,7 miliárd ľudí. Môžeme sledovať aj situáciu urbanizácie. Pred rokom 1950 nedosahoval počet ľudí žijúcich v mestách ani 1 miliardu. V roku 2014 však toto číslo dosiahlo 3,7 miliárd. Za tento čas narástol taktiež počet motorových vozidiel zo 40 miliónov na 850 miliónov a produkcia plastov prešla z 1 milióna ton na 300 miliónov ton za rok.
Čang Kao-li
Politická kariéra
Čang pochádza z chudobnej rodiny z juhovýchodnej provincie Fu-ťien. Po vyštudovaní ekonomiky na Sia-menskej univerzite pracoval pre ropnú firmu v provincii Kuang-tung. Tam začal postupne rásť v byrokratickom ako aj straníckom rebríčku, v roku 1997 sa stal predsedom miestneho výboru KSČ pre juhočínske mesto Šen-čen a o rok neskôr aj podpredsedom provinčného výboru komunistickej strany. V roku 2001 bol povýšený na guvernéra provincie Šan-tung, kde sa o rok neskôr stal aj predsedom provinčného výboru KSČ. V roku 2007 bol povýšený na straníckeho šéfa v meste Tiencin, ktoré spadá priamo pod vládu, a zásluhou čoho sa stal aj členom Politbyra KSČ.
Po 18. zjazde Komunistickej strany v roku 2012 bol Čang zvolený za člena Stáleho výboru Politbyra Komunistickej strany, najvyššej a najmocnejšej inštitúcie v strane a v štáte. O rok neskôr bol na Všečínskom zhromaždení ľudových zastupiteľov (čínskom parlamente) zvolený za podpredsedu vlády ČĽR. V tejto pozícii mal pod vedení premiéra Li Kche-čchianga na starosti predovšetkým ekonomickú agendu, bol okrem iného zodpovedný aj za chod Troch roklin, najväčšej vodnej elektrárne na svete. Po skončení funkčného obdobia vo funckii vicepremiéra odišiel v roku 2018 na dôchodok.
Obvinenie zo znásilnenia
V októbri 2021 ho na sociálnej sieti Weibo v rámci čínskej verzie hnutia MeToo obvinila známa čínska tenistka Pcheng Šuaj zo znásilnenia. Podľa vyjadrenia Pcheng, Čang s ňou mal romantický pomer v roku 2011 a v roku 2018 ju za pomoci svojej manželky znásilnil. Pchengovej post bol zo sociálnej siete stiahnutý do pol hodiny a ona sama sa na niekoľko týždňov neukázala na verejnosti, čo vyvolalo obavy o jej bezpečnosť. Pod hashtagom #WhereIsPengShuai (#KdeJePchengŠuai) jej na sociálnych sietiach vyjadrilo podporu množstvo známych tenistov, vrátane Novaka Đokovića či Naomi Osakovej. Ženská tenisová asociácia WTA v reakcii na dianie zrušila tenisové turnaje v Číne.
Mihuľa Vladykovova
Mihuľa Vladykovova (Eudontomyzon vladykovi) je druh mihule. Žije najmä v hornej a strednej časti povodia Dunaja. Bola zistená v Rakúsku, Nemecku, Česku, Slovensku, Bulharsku, Rumunsku, Srbsku a Čiernej Hore. Na území Slovenska je kriticky ohrozená.
Hucqueliers
Hucqueliers môže byť:
Épieds (Eure)
Épieds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Sylvestre (Haute-Vienne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Épinay
Épinay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mick Schumacher
Mick Schumacher (* 22. marec 1999, Vufflens-le-Château ) je nemecký automobilový pretekár. Svoju pretekársku kariéru začal v roku 2008 na pretekoch motokár. Od roku 2015 jazdí vo formulových závodoch, od roku 2017 jazdil v európskej sérii Formule 3. Je synom pretekára Michaela Schumachera, pri motokárových pretekoch však používal pseudonymy Mick Betsch (priezvisko matky Corinny za slobodna) a Mick Junior. V roku 2020 sa stal šampiónom Formule 2. Od sezóny 2021 do sezóny 2022 bol jazdcom Formule 1 v tíme Haas. Jeho tímový kolega bol dánsky jazdec Kevin Magnussen.V roku 2023 ho v tíme Haas nahradí skúsený nemecký pilot Nico Hülkenberg
Osobný život
Mick lyžoval so svojím otcom, keď Michael 29. decembra 2013 utrpel život ohrozujúce poranenia mozgu. V marci 2017 Mick prvýkrát verejne hovoril o svojom otcovi, pričom ho opísal ako „môj idol“ a „môj vzor“.
Kamenný vrch (prírodná pamiatka, okres Třebíč)
Kamenný Vrch je prírodná pamiatka ev. č. 958 neďaleko obce Heraltice v okrese Třebíč v nadmorskej výške 590 - 610 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Mick Schumacher
Osobný život
Pri príležitosti 1000. pretekov Scuderie Ferrari v F1, jazdil na víťaznom aute svojho otca, Ferrari F2004, pričom pri tejto príležitosti mal na sebe otcovu prilbu.
Kamenný vrch (prírodná pamiatka, okres Třebíč)
Ochrana
Predmetom ochrany je prirodzená pastvina s horčekom českým (Gentianella bohemica).
Mick Schumacher
Osobný život
Schumacher považuje šach za neoddeliteľnú súčasť svojej mentálnej prípravy pred pretekmi F1. Povedal: „Mám pocit, že táto hra prináša sústredenie, pretože musíte byť vždy pripravený mysľou. Cez víkend chcem byť vždy mentálne pripravený na každú výzvu, ktorá príde.“
Formula 1
Schumacher sa stal jazdcom Ferrari Driver Academy 19. januára 2019. Nasledoval kroky svojho otca a špeciálne väzby s tímom v rámci svojej rodiny označil za významnú časť vstupu do akadémie tímu.
2. apríla 2019 debutoval Mick Schumacher vo vozidle Formuly 1, keď pilotoval Scuderiu Ferrari SF90 vrámci prvého dňa testovania počas sezóny na Bahrain International Circuit, ako jediný debutant v poli. Počas dopoludňajšieho testovania si Schumacher zapísal osobný najlepší čas 1:32,552 z 30 kôl, čím sa umiestnil na šiestom najrýchlejšom mieste spomedzi ostatných jazdcov. Počas zvyšku dňa Schumacher najazdil ďalších 26 kôl, zajazdil výsledný čas 1:29,976 na najmäkšej dostupnej sade pneumatík, z čoho sa stal najrýchlejší čas, kým Max Verstappen z Red Bull Racing nezajazdil o päť minút neskôr kolo 1:29,379. Po utorňajšom teste Schumacher povedal, že sa so Scuderiou Ferrari cítil ako doma a svoju prvú jazdu si užil.
Schumacher mal nasledujúci deň pokračovať v testovaní pre Alfa Romeo Racing.
Schumacher mal debutovať počas tréningu Formuly 1 na Veľkej cene Eifel 2020 v prvom tréningu, kde mal jazdiť za Alfa Romeo Racing namiesto Antonia Giovinazziho. Kvôli zlým poveternostným podmienkam bol tréning zrušený. Schumacher debutoval na Veľkej cene Abú Zabí 2020 v prvom tréningu, keď jazdil za Haas namiesto Kevina Magnussena.
Pred sezónou 2021 Schumacher požiadal o používanie skratky „MSC“ v televíznych prenosoch. MSC bola skratka, ktorú používal jeho otec Michael na rozlíšenie medzi Michaelom a jeho bratom Ralfom, ktorí pretekali v F1 súčasne. Schumacher predtým pretekal pod skratkou „SCH“ vo Formule 2.
2021
Schumacher jazdil za tím Haas v roku 2021 po podpise viacročnej zmluvy po boku Nikitu Mazepina, s ktorým pretekal v motokárach. Rozhodol sa pretekať s číslom 47 pretože jeho dve obľúbené čísla, 4 a 7, už používali Lando Norris a Kimi Räikkönen. Po finále sezóny Formuly 1 v Abú Zabí šéf tímu Ferrari Mattia Binotto povedal, že očakáva, že Schumacher bude mať „veľmi ťažkú“ prvú sezónu, ale dodal, že verí, že by mohol jazdiť za Ferrari už v sezóne 2023.
Schumacher sa na svoje debutové preteky, Veľkú cenu Bahrajnu, kvalifikoval ako devätnásty pred tímovým kolegom Mazepinom. Schumacher sa pretočil v prvom kole, ale dokázal pokračovať a nakoniec skončil posledný zo zostávajúcich jazdcov na 16. mieste. V ďalších pretekoch, Veľkej cene Emilia Romagna, havaroval pred výjazdom z boxovej uličky počas safety caru na trati, pričom si zlomil predné krídlo. Pit lane bola následne uzavretá, aby sa umožnilo odpratanie úlomkov, čo mu zabránilo vstúpiť do boxov na opravu na dve kolá. Preteky opäť dokončil na 16. mieste. Schumacher ťažko havaroval v tréningu na Veľkú cenu Monaka a tím nedokázal opraviť jeho auto včas na kvalifikáciu. Predviedol jedno z mála predbehnutí na trati Grand Prix, keď v úvodnom kole predbehol Mazepina. Na Veľkej cene Azerbajdžanu predbehol Mazepina krátko pred cieľom, keď skončil s náskokom len 0,074 s a získal 13. miesto.
Jastrabská vrchovina
Jastrabská vrchovina je geomorfologický podcelok Kremnických vrchov.
Mick Schumacher
2021
Schumacher haváriou spôsobil, že kvalifikácia na VC Francúzska bola odmávaná červenou vlajkou. Preteky dokončil na 19. mieste. V záverečnom tréningu na Veľkú cenu Maďarska havaroval a musel vynechať kvalifikáciu, pretože jeho auto nebolo včas opravené. Po tom, čo sa v úvodnom kole vyhol kolíziám, skončil v pretekoch trinásty a neskôr po diskvalifikácii Sebastiana Vettela postúpil na dvanáste miesto. Toto bola jeho najvyššia pretekárska pozícia v sezóne a povedal, že je hrdý na svoj výkon po bitkách na trati s Maxom Verstappenom. Jeho prvé DNF prišlo v 33. kole Veľkej ceny Ruska kvôli úniku oleja. Vo Veľkej cene Turecka dosiahol Schumacher Q2 a kvalifikoval sa na štrnástom mieste, čo bolo v tomto bode najvyššie kvalifikačné miesto jeho kariéry vo Formule 1. V úvodnom kole sa zrazil s Fernandom Alonsom, čo spôsobilo, že sa Schumacher točil. Pokračoval a skončil devätnásty. Alonso sa neskôr ospravedlnil za svoju úlohu v zrážke. Do Veľkej ceny Mexico City štartoval štrnásty, ale po kolízii s Estebanom Oconom bol vyradený už v prvej zákrute. Na Veľkej cene Saudskej Arábie sa jeho preteky skončili v ôsmom kole po náraze do bariéry.
Schumacher ukončil svoju premiérovú sezónu devätnásty v šampionáte jazdcov, pred tímovým kolegom Mazepinom, ale bez bodov.
Jastrabská vrchovina
Vymedzenie
Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria a obklopujú ju na severe Kunešovská hornatina, na východe pokračuje pohorie Flochovským chrbtom a následne na juhovýchode Turovským predhorím. Južnú hranicu Jastrabskej vrchoviny i celého pohoria vymedzuje údolie Hrona, na ktorého ľavom brehu leží Hodrušská hornatina (podcelok Štiavnických vrchov) a západný okraj prechádza do Žiarskej kotliny.