cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dornier Do 17
Do 17Z v úlohe nočnej stíhačky
Potom, čo sa skončila výroba bombardéra v roku 1940, bola verzia Do 17Z upravená s použitím nosu z Junkersu Ju 88C, osadená jedným kanónom MG FF kalibru, a tromi guľometmi MG 17 na nočnú stíhačku. Tri prototypy boli upravené z existujúcich trupov verzie Do 17Z na konfiguráciu Do 17Z-7 Kauz I. Štandardný Do 17Z-7 bol osadený hviezdicovými motormi Bramo 323P-1 a posádku tvorili 3 ľudia. V porovnaní so štandardnou bombardovacou verziou, bolo palivo rozdelené do viacerých nádrží. Dve nádrže, každá s kapacitou 770 l, boli v krídlach. Tretia nádrž bola v bombovnici vnútri trupu, pričom mala kapacitu 895 l. Zásoba neseného kyslíku pre trojčlennú posádku bola zredukovaná na 9 fliaš, pretože záchytné lety vo veľkých výškach sa neočakávali. Prídavné pancierovanie, vo forme ťažkých oceľových plátov bolo pridané do nosu lietadla, na ochranu pred čelnou paľbou. Pôvodne bolo zamýšľané opancierovať celú kabínu posádky. To však nebolo realizované, pretože zvýšenie hmotnosti by ešte viac znížilo letové výkony, už beztak pomalého lietadla. Zásoba nábojov bola 3 000 nábojov pre 3 guľomety MG 17 a 400 nábojov pre kanón MG 151.
thumb|Dornier Do 17Z-10 vybavený radarom [[FuG 220 Lichtenstein]]
Neskôr bol dizajn ďalej upravený na verziu Do 17Z-10 Kauz II, pričom pevný nos mal zabudovaný infračervený vyhľadávací reflektor, pre infračervený detekčný systém Spanner Anlage. Verzia Z-10 bola vyzbrojená štyrmi guľometmi MG 17 nad infračerveným reflektorom a dvomi  kanónmi MG FF v spodnej časti nosu. Posádka mala možosť nabíjať kanón MG FF zvnútra. Jeden stroj Kauz II bol vybavený a skúšaný s radarom Lichtenstein. Bolo prerobených iba 10 strojov z existujúcich modelov verzie Z. Vyhľadávací systém Spanner Anlage sa ukázal byť zbytočným a mnoho strojov verzie Z-10 ním nebolo vybavené. Najmenej jeden stroj Z-10 s označením CD+PV bol použitý ako testovacie lietadlo pre zavedenie radaru Lichtenstein na konci roku 1941 – 1942. Zbavený všetkých súčastí vybavenia nočnej stíhačky Do 17Z-10 vážil. Výzbroj bola podobná verzii Z-7, s pridaním guľometu MG 17 a doplnením streliva o ďalších 1 000 nábojov v nose lietadla. Ďalšie zbrane zahŕňali guľomety MG 15.
Do 215
Model Do 215 bol vyvinutý ako exportná verzia strojov série Do 17Z a bol použitý v úlohe bombardéra, prieskumného lietadla a nočnej stíhačky.
Nemecká výroba
Oficiálne štatistiky vykazujú 2 139 Dornierov Do 17, ktoré zišli z nemeckých výrobných liniek. V Dornierovej továrni v Oberpfaffenhofene bolo postavených 328 Dornierov Do 17E spolu s ďalšími 77 strojmi Do 17F a 200 kusov Do 17M. Počet vyrobených Do 17Z v tejto továrni predstavuje 420 kusov. Vo Friedrichshafene bolo vyrobených 84 kusov Do 17K, pričom niektoré z nich boli predané do Juhoslávie. Výroba Do 17P bola rozdelená medzi viaceré továrne. V továrni Siebelu v Halle bolo vyrobených 8 kusov. V továrni Henschelu v Berlíne-Schönefelde postavili 73 kusov. V továrni HFB v Hamburgu postavili 149 kusov. Henschel taktiež vyrobil okolo 320 kusov Do 17Z, podielom 74 kusov prispela továreň HFB v Hamburgu a ďalších 73 kusov vyrobil Siebel. Neskôr bolo postavených 105 strojov verzie Dornier Do 215 v továrni v Oberpfaffenhofene.
Do 19. septembra 1938 dostala Luftwaffe 579 Dornierov Do 17. Boli to hlavne stroje verzie Do 17E, F, M a P. V období rokov 1939 – 1940 bolo postavených 475 bombardérov Dornier Do 17Z, 16 prieskumných strojov a 9 nočných stíhačiek. V tom istom čase bolo taktiež postavených 100 kusov Dornieru Do 215, upravenej verzie Dornieru Do 17.
Juhoslovanská výroba
Zahraničné vlády boli tiež zaujaté Dornierom Do 17. V júni 1936 si od Nemecka objednala juhoslovanská vláda 36 kusov Dornieru Do 17E. Rokovania o licencii boli dokončené 27. júna 1938 a zahŕňali právo na výrobu 36 kusov Dornieru Do 17Ka, s cenou 1 829 825 ríšskych mariek. Dňa 18. marca 1938 si Juhoslávia objednala 16 hotových Do 17Ka-2 a Ka-3, za cenu 3 316 788 ríšskych mariek. Posledné z týchto strojov dostali 21. apríla 1939. Stroje boli dokončené zo 72 – 96%.
Dornier mal nedostatočný prísun nemeckého vybavenia, vrátane motorov. Juhoslovania našli francúzskeho výrobcu, ktorý mal dodať pohonné jednotky namiesto Nemcov. Vybraný výrobca motorov bola firma Gnome et Rhône a ich motor Gnome-Rhône Mistral Major mal byť použitý v Do 17. Francúzi však zveličili výkony motoru, pričom uvádzali, že má výkon 649 kW a rýchlosť /h vo výške. Vrtule s konštantnou rýchlosťou boli nekvalitné a dodané neskoro. To viedlo k súdom s firmami Piaggio Aero a Ratier. Len jeden Do 17 bol vybavený úplným nemeckým vybavením. Zvyšok Dornierov mal belgické guľomety FN, české fotografické vybavenie a rádiové vybavenie firmy Telefunken. Celkom bolo v juhoslovanských továrniach vyrobených 70 kusov Do 17.
Prvá jednotka v Luftwaffe vybavená Do 17
thumb|Pohľad na Do 17 z kabíny druhého Do 17, 1940
Na konci roku 1936 sa začal masovo vyrábať Do 17E-1. Prvou jednotkou Luftwaffe, ktorá dostala tento bombardér bola KG 153 a KG 155. Prieskumná jednotka Aufklärungsgruppe (F)/122 začala s prezbrojením na Do 17F-1. Začiatkom roku 1937 sa sformovala KG 255 a bola vybavená strojmi Do 17E-1. Takmer 100 kusov bolo odoslaných do Španielska alebo stratených pri haváriách. Dňa 12. marca 1938 zhadzovali Do 17E, jednotky KG 155, pronacistické letáky nad Viedňou, ako prípravu na okupáciu mesta. KG 153 dostala svoj prvý Do 17E-1 dňa 20. septembra 1938, ako časť masového programu na prezbrojenie. Jednotka bola 1. mája 1939 premenovaná na KG 3. KG 155 sa prezbrojila na tento typ začiatkom roku 1938. KG 252 bola taktiež vybavená Do 17M, tentoraz aby bola pripravená čeliť Sudetskej kríze. Do decembra 1938 mala na stave 26 Do 17 a 17 posádok. Dňa 1. mája 1939 bola preznačená na Kampfgeschwader 2.
Španielska občianska vojna
Svoj krst ohňom prežil Do 17 počas španielskej občianskej vojny (1936 – 1939), kde prevyšoval väčšinu nepriateľských stíhačiek a darilo sa mu dobre. Španieli mu dali prezývku „treska“. Začiatkom roku 1937 sa rozbehla masová výroba verzií Do 17E a Do 17F. Do 17F-1 mal nahradiť Heinkel He 70 v úlohe vysokoletiaceho prieskumného lietadla a Do 17E-1 mal nahradiť starnúce bombardéry, Heinkel He 111B, Légie Kondor. Ale ukázalo sa, že moderné sovietske stíhačky republikánskeho letectva sú schopné zachytiť Do 17E a F, čo prinútilo Dorniera k urýchlenému doplneniu obrannej výzbroje.
Popri jednotkách nasadených na pomoc Frankovi bola aj 4.K/88 kapitána Rudolfa Freiherra Von Moreau. Erhard Milch, Ernst Udet a Albert Kesselring 6. januára 1937 rozhodli, že Légia Kondor by mala byť vybavená modernejšímí lietadlami. Krátko nato boli do Španielska odoslané Heinkely He 111B-1, Junkersy Ju 86D-1 a 12 kusov Dornierov Do 17E-1. Jednotka bola nazvaná VB/88 (Versuchsbomben Staffel, čiže experimentálna bombardovacia jednotka). Dorniery jednotky VB/88 boli súčasťou útoku na dedinu Guernica, pričom ich cieľom bol most. VB/88 zhodila 8 ton bômb, zatiaľ čo K/88 zhodila 37 ton, priamo nad mestom, spôsobiac tak smrť približne 1 500 ľudí. Bombardovanie VB/88 dosiahlo poškodenie mostu.
Jediným ďalším cieľom nemeckých bombardérov v ten deň bola železničná stanica. Dňa 8. júla 1937 Dorniery podnikli niekoľko misií na ochranu nacionalistických vojsk, ktoré ohrozovali Madrid. V tom čase boli Junkersy Ju 86 stiahnuté a nahradené Do 17F. Na jar 1938 dorazila do Španielska ďalšia jednotka, vybavená Dorniermi Do 17, 1.A/88. Spolu bolo súčasťou Légie Kondor 27 strojov Do 17E, F a P.
Poľské ťaženie
thumb|Dornier Do 17Z zhadzuje svoj náklad
Séria nových strojov Do 17Z, znamenala zavedenie zväčšeného nosu a zvýšenie defenzívnej výzbroje, pričom v roku 1939 už bola široko dostupná v jednotkách. Počas prvej fázy druhej svetovej vojny tvoril Dornier Do 17 spolu s Heinkelom He 111 chrbticu bombardovacích jednotiek Luftwaffe.
Od roku 1939 do roku 1940 používali Dornier Do 17 štyri bombardovacie skupiny Luftwaffe, ktorými boli: KG 2, KG 3, KG 76, KG 77. KG 76 a KG 77 používali Do 17E prvej generácie a zvyšné dve jednotky používali v čase vypuknutia vojny výhradne Do 17Z. Dňa 1. septembra 1939 bolo v bojovej pohotovosti 533 Dornierov a 705 Heinkelov. Celkový stav jednotiek Dornierov bol približne 100 kusov Do 17E-1, 32 kusov Do 17M-1 a 188 kusov Do 17Z-1 a Z-2, spolu s 213 kusmi Do 17P-1. Ich spoľahlivosť a robustnosť ich spravili v Luftwaffe vysoko populárnymi.
Počas ťaženia sa Do 17 jednotky I./KG 2, zúčastnili Bitky o Bzuru, kde zhadzovali zápalné bomby proti poľským jednotkám, tvoreným armádou Poznaň a armádou Pomorze. Tieto nálety spôsobili veľký počet strát poľskej armáde, ktorá sa potom stiahla do husto zalesnenej oblasti, čo prispelo k ich zraniteľnosti. Dornier Do 17 si počínal dobre a mohol použiť svoju rýchlosť na odpútanie sa z boja s poľskými stíhačkami.
Nórske ťaženie
Jedinou známou jednotkou zúčastnenou v nórskom ťažení bola prieskumná jednotka 1.(F)/120 (Aufklärungsgruppe). Operovala z letiska Lübeck/Blankensee v severnom Nemecku, až do okupácie Dánska; potom čo Wehrmacht dobyl južné Nórsko sa 10. apríla 1940 premiestnila na letisko Stavanger. Jednotka v tom čase vybavená Dorniermi Do 17P-1 zabezpečovala prieskum nad nórskym pobrežím a Severným morom.
Ťaženie na západe – 1940
thumb|right|Dorniery Do 17Z-2 nad Francúzskom, leto 1940
Prvým nemeckým lietadlom zostreleným nad Francúzskom počas vojny bol Dornier Do 17P, jednotky 2 (F) 123. Pripísal si ho pilot Mould, v stroji Hawker Hurricane z prvej squadrony RAF, 30. októbra 1939. Dornier s výrobným číslom Wrk Nr. 4414 skonštruovaný v továrni Blohm & Voss, sa zrútil blízko mesta Vassincourt, pričom zahynula celá trojčlenná posádka.
Počas bitky o Francúzsko sa užitočnosť Do 17 zmenšila v dôsledku obmedzeného doletu a nosnosti. Napriek tomu bol stroj stále obľúbený u posádok, vďaka väčšej obratnosti než mal Heinkel He 111 alebo Junkers Ju 88 a taktiež vďaka dobrým charakteristikám pri útokoch z malých výšok. Jeden z takýchto náletov bol prevedený aj jednotkou KG 2, proti letisku kontrolovanom RAF vo Vraux, 10. mája. Bolo zničených 6 lietadiel Bristol Blenheim a dve lietadlá Fairey Battle, patriacich 114. squadrone RAF, a mnoho ďalších bolo poškodených. Napriek tomu však spojenecké stíhačky spôsobili jednotke KG 2 a KG 3 stratu 19 Dornierov Do 17. Iba 2 týždne pred začatím ťaženia trpeli KG 2 a 3 nedostatočným zásobovaním paliva, a tak boli Dorniery nečinné a niektoré útoky zrušené. Začiatkom júna sa jednotky Dornierov stretávali s čoraz menšou opozíciou a straty prudko klesli, keď prestala Armée de l'Air predstavovať hrozbu. Ale nad Dunkerqueom spôsobili stíhačky RAF nemeckým jednotkám ťažké straty. Dňa 2. júna Nemci prišli o 30 strojov, vrátane 16 kusov Do 17. Jednotky Dornierov zhodili spolu 320 ton bômb.
Bitka o Britániu
Počas poľského ťaženia mohol Do 17Z vďaka svojej rýchlosti /h zostať v bezpečnej vzdialenosti od poľských stíhačiek a ľahký pancier bol účinný. Taktiež sa s úspechom zúčastnil bitky o Francúzsko a straty boli relatívne nízke, no pri stretnutiach s britskými stíhačkami sa ukázal ako pomalý a zraniteľný. V bitke o Britániu sa ukázalo, že rýchle dobre vyzbrojené a ľahké jednoplošné stíhačky zmenili rovnováhu síl medzi bombardérmi a stíhačkami jednoznačne v prospech posledne menovaných. Pri prvých náletoch utrpel Do 17 veľké straty.
Pretože motor Bramo 323 Fafnir bol určený na použitie v malých výškach, Luftwaffe reagovala nasadením jednotiek Do 17 vo viacerých hromadných misiách, kde leteli tesne nad zemou, v snahe vyhnúť sa tak nepriateľským stíhačkám. V porovnaní s Heinkelom He 111 bol Do 17 obratnejší a robustnejšie hviezdicové motory boli ideálne na útoky z malých výšok, pričom niektoré stroje boli osadené kanónom. V tom čase sa začal hromadne dostávať do služby nový Junkers Ju 88, nahrádzajúc Do 17 vo väčších výškach. Naopak, Dornier vynikal v prízemných útokoch, ale to bolo čoraz ďalej nebezpečnejšie.
Výhoda Dornieru v nízkych výškach sa ukázala byť diskutabilnou 7. septembra 1940, keď Luftwaffe prešla k celkovému bombardovaniu Londýna zo stredných výšok. Straty sa zvyšovali a 15. septembra 1940 prišli tri bojové skupiny vybavené Do 17, o 23 zostrelených a 13 poškodených lietadiel. Medzi zostrelenými strojmi bol aj známy Dornier Do 17 Z-2, s označením F1+FH patriaci jednotke KG 76, ktorého časť spadla na nádvorie Victoria Station a vyústil v blahoprajnú nótu holandskej kráľovnej Wilhelmíny, ktorá bola svedkyňou udalosti.
Významná udalosť sa odohrala 15. septembra 1940, dnes známym ako „deň Bitky o Britániu“. Medzi zostrelenými nemeckými strojmi bol aj Dornier Do 17 F1+FS, nájdený v poli blízko Shorehamu. Ukázalo sa, že Dornier bol vybavený plameňometom, inštalovaným v chvoste stroja. V trupe boli valce s dusíkom, vodíkom a olejom a výstupná tryska bola osadená turbínou. Najprv sa usúdilo, že to bolo zariadenie na produkciu dymu, imitujúceho poškodenie. No neskôr sa zistilo, že zariadenie bolo spúšťané jedným z zadných strelcov, s cieľom zničiť prenasledujúcej stíhačky zo zadnej sféry. Ale nedostatok kyslíku znamenal, že zariadenie zlyhalo a vyšiel z neho len nepretržitý prúd oleja.
thumb|Dornier Do 17Z jednotky [[Kampfgeschwader 3 nad Belgickom, september 1940]]
Straty Do 17 v auguste a septembri boli značné. V auguste 1940 bolo stratených 54 Dornierov a ďalších 20 odpísaných, v dôsledku technických problémov a nehôd. V septembri bolo stratených ďalších 50 strojov, spolu s 31 ks Do 17 a ich posádkami nezvestnými. V októbri Luftwaffe stratila 35 strojov. Dodatočná výzbroj ôsmich guľometov nainštalovaných na zlepšenie obrany sa ukázala ako neschopná odraziť útoky stíhačiek.
Boje pokračovali do októbra, kedy sa Luftwaffe koncentrovala na nočné útoky, ktoré vykonávali jednotky vybavené Heinkelmi He 111 a Junkersmi Ju 88, ktoré mali väčšiu nosnosť a vyššiu rýchlosť. Straty Do 17 v Bitke o Britániu boli stanovené medzi 132 a 171, čo je najnižšie percento zo všetkých troch typov nemeckých bombardérov.
Po zavedení Junkersu Ju 88 a zaradenia produkcie nového Dornieru Do 217, boli dni Do 17 zrátané, a výroba sa zastavila v polovici roku 1940. Aj napriek ukončeniu výroby sa Dornier zúčastnil vo väčšom množstve v bojoch po Bitke o Britániu, v Balkánskom ťažení, operácii Barbarossa a s inými štátmi Osi.
Balkánske ťaženie
thumb|Dornier Do 17Z (5K+EA) počas západného ťaženia, 1940
Najprv pronemecká Juhoslávia vyzerala byť pripravená pripojiť sa k štátom Osi, no vojenský puč zvrhol vládu a vyhlásil neutralitu. Rozhnevaný Hitler prikázal dobyť Juhosláviu útokom. Juhoslovania si na konci roka 1940 objednali dvadsať Do 17 Ka-2. Tieto stroje sa líšili od nemeckých Dornierov osaedenými motormi, ktorými boli francúzske Gnome-Rhône Mistral Major a ďalšie odlišnosti zahŕňali zahraničné prístroje a zbrane. V roku 1940 postavili Juhoslovania 50 ks týchto strojov v licencii, no väčšina bola stratená počas ťaženia.
Východný front
thumb|Dornier Do 17Z-2 na [[Veľká vlastenecká vojna|východnom fronte, zima 1941]]
Po úspešnom zakončení Balkánskeho ťaženia sa začala Luftwaffe pripravovať na operáciu Barbarossa, inváziu do Sovietskeho zväzu. V tom čase sa bojové skupiny už väčšinou prezbrojili na Junkers Ju 88 a Do 17 hral len malú úlohu. Boli nasadené len 2 prieskumné letky vybavené Dorniermi. Jednotka KG 2, ostala jedinou plne operačnou zložkou Luftwaffe, vybavenou Dorniermi. Najvýznamnejšia akcia Do 17 na Východnom fronte sa udiala 23. – 24. júna pri Grodne. Veliteľ sovietskeho západného frontu, armádny generál Dimitrij Pavlov, sa pokúsil o protiútok proti skupine Panzergruppe 3, ktorej velil Hermann Hoth. Nadvláda vo vzduchu a takmer žiaden vzdušný odpor, umožnili Dornierom Do 17 jednotky III./KG 2, zničiť kolóny sovietskej pechoty. S pomocou iných jednotiek, Luftwaffe hlásila zničenie 105 sovietskych tankov. Sovietsky 6. a 11. mechanizovaný zbor, spolu s 6. zborom kavalérie bolo zničených. Za mimoriadnu úspešnosť, dostal veliteľ 9./KG 2, Walter Bradel rytiersky kríž k železnému krížu.
Obmedzenia Do 17 v podobe krátkeho doletu a malej nosnosti sa opäť prejavili aj na východnom fronte. Rozloha nového dejiska bojov znamenala ďalšie zníženie bojovej hodnoty stroja a tak v bol v priebehu roka 1941 postupne vyradený z úlohy bombardéra. Zvyšné stroje boli použité na testovanie nových technológií a na nácvik v leteckých školách, zatiaľ čo ostatné boli odovzdané spriateleným krajinám, v priebehu nasledujúcich dvoch rokov.
Celkové straty KG 2 na východnom fronte v roku 1941 zahŕňali 3 zostrelené Do 17 v júni, 9 v júli a 9 v auguste, jeden Do 17 zničený na zemi v septembri a 3 v októbri. Koncom októbra bola jednotka prevelená na preškolenie sa na Junkers Ju 88. Napriek tomu sa Do 17 zúčastnil bojov s vzdušnými silami iných národov, po prechode Luftwaffe na Junkers Ju 88. Najmenej 5 ks prežilo koniec vojny vo Fínskych vzdušných silách z celkového počtu 15 ks, ktoré dostali Fíni od Nemcov; tieto potom slúžili aj po vojne, až kým neboli v roku 1952 zošrotované.
Nočný stíhač
Počas kampane na obranu ríše, bol Do 17 až do roku 1944 nasadený tiež ako nočná stíhačka. Najmenej desať Do 17Z bolo upravených, pričom jeden Do 17Z-7 a deväť Do 17Z-10 slúžilo takmer 2 roky v úlohe nočnej stíhačky, pričom boli zaradené v obrannom systéme vytvorenom Josefom Kammhuberom, ktorý bol známy ako „Kammhuberova línia“. Posádkami bol však považovaný za menejcenný v porovnaní s Junkersom Ju 88C. V tejto úlohe slúžil taktiež Do 215. Napriek tomu na Do 17 a Do 215 lietalo niekoľko nočných stíhacích es, ako napríklad Helmut Wolterdorf. Všetky zvyšné Do 17Z-10 boli stiahnuté z prvej línie počas leta 1942. Boli buď použité na náhradné diely alebo preradené do leteckých škôl nočných stíhačov.
Ťahač klzákov
thumb|Dornier Do 17E na [[Sicília|Sicílii s klzákmi DFS 230 v pozadí, 1943]]
Po stiahnutí z bojových operácii boli Do 17 od začiatku roka 1942 preradené na ťahanie klzákov so zásobami. Prvá výsadková skupina (I./Luftlandegeschwader – LLG) 1, dorazila príliš neskoro, aby mohla zásobovať obkľúčených Nemcov v Stalingradskom kotle, no pomohli pri zásobovaní 17. armády, ktorá sa stiahla na Kubáň začiatkom roka 1943. Zásoby boli dodané klzákmi DFS 230. Medzi 29. januárom a 30. marcom 1943 bolo pri týchto operáciách stratených 5 Dornierov Do 17.V priebehu októbra 1943 pomohla Luftlandegeschwader 1 zásobovať a čiastočne evakuovať nemeckú 17. armádu z Kubáne. Začiatkom roka 1945 bolo v jednotkách Schleppgruppen 1 a 2 stále ešte niekoľko strojov Do 17.
Dňa 10. júla 1943, zhromaždila jednotka I./LLG 1 na svojej základni Lézignan-Corbières vo Francúzsku 52 ks Dornierov Do 17 a 136 ks klzákov DFS 230. Dňa 10. novembra 1943 mala na svojej základni v Štrasburgu 36 ks Do 17 a 195 ks DFS 230, no len 14 ks Do 17 a 12 ks DFS 230 bolo letuschopných. Dňa 21. júla 1944 dotiahli Do 17 dva letky of I./LLG 1 s vojakmi nad plošinu Vercors, kde francúzske hnutie odporu vyhlásilo Vercorskú republiku. Do 1. septembra 1944 sa I./LLG 1 vrátila na svoju základňu v Štrasburgu, no ostalo jej len 20 ks Do 17 a tak bola zanedlho rozpustená.
Bulharské vzdušné sily
Bulharské vzdušné sily dostali 11 kusov Do 17M-1 a P-1 v roku 1940. Po ich nasadení v Balkánskom ťažení proti Juhoslávii a Grécku dostali Bulhari 15 koristných juhoslovanských Do 17Kb-1. Táto dodávka zahŕňala náhradné diely, motory a podvozky. Dorniery boli začlenené do prvej letky 5. bombardovacieho regimentu. V Bulharskej okupačnej zóne Juhoslávie vykonávali Do 17 misie proti juhoslovanským četníkom a partizánom medzi rokmi 19411944. Taktiež podporovali chorvátske sily v tej istej úlohe. V roku 1943 dostali ďalších šesť Do 17M.
V septembri 1944 Bulhari zmenili strany a vyhlásili vojnu bývalému spojencovi, Nemecku. V tom čase mali dvadsať Do 17 rôznych typov, ktoré patrili 1./5. bombardovacieho regimentu a 5 Do 17P patriacich prieskumnej jednotke 3./1. a ďalšie 4 ks patriace prieskumnej letke ďalekého doletu. Počas 71 dní operácií proti nemeckým silám stratili Bulhari 32 strojov. Pri 362 bojových misiách piloti zničili 173 nákladných áut, 42 vagónov, sedem obrnených vozidiel a 10 lietadiel, no skutočné nemecké straty boli ďaleko od týchto údajov. Bulhari podcenili spôsobenú škodu, ktorá bola ďaleko väčšia než uvedené údaje. Okrem Do 17, patriacich prieskumnej jednotke ďalekého doletu, zvyšné Do 17 sa po 2. decembri nepodieľali na misiách proti silám Osi. Po vojne sa do Juhoslávie vrátili 4 ks Do 17, ako súčasť vojnových reparácií. Ich ďalší osud je neznámy.
Letectvo Nezávislého štátu Chorvátsko
Po nemeckej invázii Juhoslávie bol v apríli 1941 sformovaný Nezávislý chorvátsky štát. Chorváti vytvorili 27. júna 1941 jednotku, nazývanú Hrvatska zrakoplovna legija, ktorej úlohou bol boj proti Sovietskemu zväzu. Jednotka mala 160 letcov, ktorí boli vycvičení v nemeckých leteckých školách, ako napríklad v Kampffliegerschule 3 na Balte, kde cvičili na Do 17Z. Dňa 31. októbra 1941 bola jednotka priradená k Kampfgeschwader 3, ako jednotka 10.(kroatisch)/KG 3, a dostala 15 ks Do 17Z, pričom pôsobila na východnom fronte. Jednotka neutrpela až do 1. decembra 1941, počas Bitky o Moskvu, žiadne straty. Do svojho stiahnutia späť do Chorvátska, vo februári 1942, si jednotka pripísala 366 bojových vzletov, 71 útokov z nízkych výšok, 4 zničené dediny, 173 budov, 276 vozidiel zničených a 11 zostrelených lietadiel. V júli 1942 bola na východný front odoslaná ďalšia jednotka, ktorá používala Nemcami vlastnené Do 17Z a bola označená ako 15.(kroat.)/KG 53. V novembri 1942 bola stiahnutá do Chorvátska.
Počet Do 17, ktoré sa zúčastnilo bojov v chorvátskych jednotkách je ťažko určiť. Chorvátske letky tvorili súčasť nemeckých bojových jednotiek, rovnako ako ich vlastné nezávislé jednotky a taktiež je nejasné, koľko strojov sa vrátilo späť do Chorvátska, ak vôbec nejaké. V januári 1942 bolo Chorvátsku podarovaných 11 Do 17Ka. Bolo taktiež prisľúbených 6 ks Do 17 z Luftwaffe, no podľa jedného zdroja neboli nikdy dodané a podľa iného zdroja bolo 6 Do 17E dodaných v roku 1942. Dňa 23. septembra 1942 alebo v marci 1943 bolo Chorvátskom zakúpených ďalších 30 ks Do 17E a 30 bolo sľúbených, no nikdy nedodaných. V novembri 1943 bol schválený nákup 79 ks Do 17Z, no stroje opäť nikdy neboli dodané. V decembri 1943 tvorili 1. a 2. bombardovacia squadrona časť Chorvátskej leteckej légie a mali dosiahnuť veľkosť skupiny vo februári 1944. Či sa to podarilo, ostáva nejasné.
Nagylózs
Nagylózs je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v obvode Sopron–Fertőd.
Studenec (prítok Sopotnice)
Studenec je potok na Hornom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Sopotnice, meria 2,3 km a je tokom IV. rádu. Tečie na území NAPANT-u.
Dornier Do 17
Fínske vzdušné sily
thumb|Dornier Do 17 Z-3, Wk. Nr 2622, 5M+L, patriaci fínskym vzdušným silám, ktorý ako jeden zo štyroch strojov na svete prežil vojnu, pričom bol zošrotovaný 19. septembra 1952
V novembri 1941 sa ríšsky maršal Hermann Göring rozhodol darovať 15 Dornierov Do 17Z fínskym vzdušným silám. Tieto stroje boli pridelené 46. Squadrone. Fíni svoje Do 17 použili väčšinou pri nočných náletoch a proti ľahším cieľom na fronte, pretože boli považované za zastarané, ich stúpavosť a rýchlosť boli podľa štandardov z roku 1942 považované za nedostatočné. Vo fínskom letectve spolu slúžilo 15 kusov Do 17 (tri Do 17Z-1, tri Do 17Z-2 a deväť Do 17Z-3). Desať strojov bolo stratených medzi januárom 1943 a januárom 1945, pričom zvyšných 5 bolo zošrotovaných až v roku 1952.
Studenec (prítok Sopotnice)
Prameň
Tečie v južnej časti ďumbierskej časti Nízkych Tatier, pramení v geomorfologickej časti Prašivá, na juhojuhovýchodnom svahu Malej Chochule (1 718,6 m n. m.) v nadmorskej výške 1 416 m n. m.
Nagylózs
Má rozlohu 1925 ha a žije tu 909 obyvateľov (2007).
Prízrak (rozlišovacia stránka)
Prízrak môže byť:
Dornier Do 17
Rumunské kráľovské letectvo
Medzi aprílom a májom 1942 bolo Rumunskému kráľovskému letectvu dodaných 10 Dornierov Do 17M a boli priradené k Escadrile 2 na prieskumné misie.
Používatelia
Bulharsko 22px|border Nezávislý štát Chorvátsko Fínsko Nacistické Nemecko Maďarsko Taliansko Rumunsko 22px|border Španielsky štát Švajčiarsko 22px|border Juhoslávia Spojené kráľovstvo Spojené Štáty
Dodnes zachované stroje
thumb|Formácia Dornierov Do 17Z pri nálete na Anglicko, 1940
Až doteraz sa verilo, že sa nezachoval žiaden z dvojmotorových bombardovacích Dornierov. V septembri 2007 sa našiel takmer celý Do 215 B-5 (verzia Dornieru Do 17Z), v plytkých vodách Waddenzee v Holandsku. Rôzne veľké kusy strojov Do 17, boli taktiež uchované v rôznych múzeách a súkromných zbierkach po celom svete.
Dňa 3. septembra 2010 bolo oznámené, že bol objavený Do 17, ležiaci v hĺbke, pri pobreží Anglicka. Lietadlo bolo objavené v Goodwin Sands v Kente v septembri 2008, no ostalo dôkladne stráženým tajomstvom. Dornier Do 17Z-2, výrobného čísla WrkNr 1160, bol používaný ''7. Staffel, III. Gruppe'' jednotky Kampfgeschwader 3. Bol súčasťou náletu KG 2 a KG 3, pri bombardovaní letiska RAF Debden a RAF Hornchurch, dňa 26. augusta 1940. Núdzovo pristál počas náletu. V júni 2010 boli uskutočnené potápacie aktivity v okolí stroja. Bolo zistené, že lietadlo je takmer v celku, chýba len časť smerového kormidla, stabilizátor, predná zasklená časť nosu, dvierka podvozku a kryt motora. Royal Air Force Museum plánuje vyzdvihhnúť vrak na jar 2011. Prebiehajú práce na zabránenie ďalšieho poškodenia Dornieru. Po vytiahnutí bude zrekonštruovaný na základni RAF v Cosforde a vystavený v múzeu v Hendone.
Špecifikácie (Do 17 Z-2)
right|300px
Studenec (prítok Sopotnice)
Opis toku
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom, zľava priberá krátky prítok z juhovýchodného úbočia Malej Chochule, prechodne tečie juhojuhovýchodným smerom a sprava priberá krátky prítok z východojuhovýchodného svahu Prašivej. Potom sa oblúkom stáča opäť na juhovýchod a v hornej časti Sopotnickej doliny, severne od Chaty pod Javorinkou, ústi v nadmorskej výške cca 910 m n. m. do Sopotnice.
NGC 1250
NGC 1250 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. októbra 1886.
Vývin myslenia
Vývin myslenia je vzchádzanie alebo utváranie sa jedných stavov alebo foriem myslenia z druhých. O vývine myslenia sa uvažuje tak z ontogenetického, ako aj z fylogenetického hľadiska. Vývin myslenia je predmetom dejín myslenia.
Svätá Lucia
Svätá Lucia je ostrovný miništát v Karibskom mori v súostroví Malých Antíl (patrí medzi Náveterné ostrovy), severne až severovýchodne od Svätého Vincenta a Grenadín, severozápadne od Barbadosu a južne od Martiniku. Tvorí ho ostrov s rozlohou 616 km2, na ktorom žije 163 362 obyvateľov (odhad 2014). Hlavným mestom je Castries.
Nagyszentjános
Nagyszentjános (doslova slovensky Veľký Svätý Ján) je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v Győrskom obvode.
Má rozlohu 3 030 ha a žije tu 1 880 obyvateľov (2007).
Svätá Lucia
Svoj názov získal podľa svätej Lucie zo Syrakúz.
Prírodné podmienky
Ostrov je vulkanického pôvodu. Na ostrove sa nachádza niekoľko sopiek ako Mount Gimie či Qualibou, ktorá vybuchla posledný raz v roku 1766. Podnebie je vlhké a horúce. Celý ostrov je pokrytý úrodnou sopečnou pôdou. Dažďový prales bol na ostrove z veľkej časti vyrúbaný.
Dejiny
Prvými obyvateľmi ostrova boli Arawakovia, ktorí prišli zo Severnej Ameriky v období rokov 200 - 400. Arawakovia boli postupne v období rokov 800 - 1000 vytlačení Karibmi. Karibovia vytvorili na ostrove zložitú prosperujúcu spoločnosť, ktorú viedol kráľ. Prvými Európanmi, ktorí prišli na pobrežie ostrova okolo roku 1500, boli Španieli. Prvá kolónia tu vznikla v roku 1660 a patrila Francúzsku. Pôvodní Karibovia boli vyhubení chorobami, ktoré sem osadníci zavliekli. Ostrov býva nazývaný Helenou Západnej Indie. Toto pomenovanie je asociáciou s Trójskou Helenou a je veľmi priliehavé, pretože Briti a Francúzi viedli o toto územie mnoho vojen. Ostrov zmenil štrnásťkrát svojho vlastníka. Definitívne v roku 1814 pripadol Spojenému kráľovstvu. Ostrov získal autonómiu roku 1967 a úplnú nezávislosť v roku 1979. Obyvatelia sú černosi, potomkovia otrokov z Afriky (tvoria skoro 90 % populácie), a žije tu menšina Indov (2,5%). Hlavou štátu je britský kráľ, ktorá je zastupovaná generálnym guvernérom. Výkonnú moc má vláda, ktorá sa zodpovedá demokraticky volenému dvojkomorovému parlamentu. Svätá Lucia je členom Spoločenstva národov.
Hospodárstvo
Hlavný zdroj príjmov ostrova je turistika. Tretina obyvateľov pracuje v poľnohospodárstve. Hlavným vývozným artiklom sú banány. Ďalej stojí za zmienku kokosový olej, kakao a mango. Veľa potravín sa však musí dovážať. Ostrov sa snaží využívať geotermálnu energiu.
Vivéka
Vivéka (sans.) je rozlišovanie, schopnosť rozoznávať skutočné od neskutočného, ktoré môže človeka doviesť k odvodeniu alebo poznaniu átmanu.
Châtillon (kantón)
Châtillon je francúzsky kantón v obvode Antony v departemente Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France. Tvorí ho mesto Châtillon.
Syrovín
Syrovín je obec v Česku v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 366 obyvateľov, z toho 195 mužov a 171 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,9 roka (muži 41,0 roka, ženy 45,1 roka).
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2006
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2006 boli v poradí 15. Majstrovstvá sveta vo volejbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konali sa od 31. októbra16. novembra 2006 v piatich japonských mestách: Kóbe, Nagoja, Osaka, Sapporo a Tokio, za účasti 24 tímov. Nováčikmi turnaja bolo až 6 družstiev: Azerbajdžan, Kamerun, Kazachstan, Kostarika, Srbsko a Turecko. Titul získalo Rusko, ktorá vo finále zvíťazilo nad Brazíliou. Pre samostatné Rusko to bola prvá medaila z MS, ale spolu s úspechmi Sovietskeho zväzu to bol už šiesty titul.
Kvalifikácia
Kvalifikácie sa zúčastnilo 75 družstiev:
Sviňa domáca
Sviňa domáca (iné názvy: prasa domáce, sviňa, brav; zastarano: brav domáci , kanec domáci ; v poľnohospodárstve aj (domáca) ošípaná ; lat. Sus scrofa domesticus, Sus scrofa domestica, Sus scrofa f. domestica, Sus domestica, Sus domesticus) je rôzne zaraďovaný taxón z rodu Sus.
Najčastejšie sa zaraďuje ako poddruh diviaka lesného, ale niekedy sa považuje za samostatný druh alebo naopak za integrálnu súčasť druhov, z ktorých sa vyvinul, teda spravidla diviak lesný (Sus scrofa), Sus vittatus a prípadne aj Sus mediterraneus.
Sviňa domáca je významným hospodárskym zvieraťom v poľnohospodárstve. V spotrebe mäsa obyvateľstvom na Slovensku prevláda práve bravčové mäso. Okrem mäsa poskytuje kožu. Z kosti a chrupaviek sa vyrába glej (lep).
Odborné názvoslovie
Samica sa volá prasnica (spravidla taká, že už porodila) príp. sviňa (v užšom zmysle), mladá prasnica sa volá prasnička, samec sa volá kanec, kanec vybraný a používaný na plemenitbu sa volá plemenný kanec, vykastrovaný samec sa volá brav, mláďa po pôrode v období cicania mlieka sa volá ciciak, v období odstavenia od matky odstavča (po odstavení do veku 4 mesiacov). Obdobie od oplodnenia po pôrod je prasnosť, pôrod je oprasenie.
Fylogenéza
Dnešné plemená domácich ošípaných vznikli z viacerých foriem divej ošípanej; podľa tradičného výkladu vznikli z týchto foriem: divá európska ošípaná (Sus scrofa ferus), divá stredomorská ošípaná (Sus mediterraneus/Sus scrofa mediterraneus) a divá ázijská pásikovaná ošípaná (Sus vittatus/Sus scrofa vittatus). Tieto formy sa od seba líšia najmä tvarom slznej kosti.
Domáca ošípaná bola domestikovaná na Blízkom Východe. Najstaršie nálezy pochádzajú z Cypra a sú staré 11 400 rokov. Nezávislá domestikácia prebehla aj asi 4000 rokov pred Kr. v Číne. Chov ošípaných sa písomne spomína asi 2500 rokov pred Kr. v Asýrii a Babylone v Chammurapiho zákonníku. V Európe sa ošípaná objavuje v staroveku. Domáca ošípaná mala minimálne tri domestikačné centrá. Dve v Európe: jedno v oblasti Baltského mora, druhé v oblasti Stredozemného mora. Tretie domestikačné centrum bolo v oblasti východnej Ázie.
Bajadéra (opereta)
Bajadéra (Die Bajadere) je opereta, ktorú skomponoval Emmerich Kálmán. Premiéra sa konala 23. decembra 1921 v Carl Theater vo Viedni. Libreto napísali Julius Brammer a Alfred Grünwald.
(„Die Bajadere“ je tiež názov polky op. 351, od Johanna Straussa ml., ktorá vznikla na motív operety Indigo a štyridsať zbojníkov.)
I. dejstvo
Indický princ Radjami, ktorý žije v Paríži sa zamiluje do divadelnej tanečnice Odetty, ktorá hrá práve hlavnú postavu v operete Bajadéra. Ak chce princ zdediť trón vo svojej krajine, musí sa oženiť.
II. dejstvo
Druhé dejstvo sa odohráva v princom zámku, kde si chce princ získať srdce Odetty, kým tá sa oňho zaujíma skôr ako o „exotické dobrodružstvo“. Odetta povie princovi, že ak má skutočnú východnú silu sugescie, musí dokázať jej vsugerovať, aby mu napísala ľúbostný list. Po veľkom princovom úsilí Odetta ten list „zo žartu“ napíše. Princ hneď ohlási blížiace sa zásnuby, ale Odettina hra vyjde najavo.
III. dejstvo
Medzitým sa však Odetta naozaj zaľúbila do princa a už ľutuje svoje bezohľadné taktizovanie. Stretávajú sa v bare, kde Odetta predsa len vyzná princovi lásku a pár sa udobrí. Na počesť mladého páru v bare zahrajú poslednú scénu operety Bajadéra - ktorá sa tiež končí šťastne.
Multiplex (digitálna televízia)
Multiplex je balíček televíznych a rozhlasových programov a doplnkových služieb vysielaný na jednom kanále v rámci digitálneho vysielania. Jednotlivé televízne kanály sú pre vysielanie zmiešané (multiplexované) do jedného digitálneho kanálu a v prijímači sú znova rozdelené (demultiplexované).
Guerfand
Guerfand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Suchá dolina (javorová)
Suchá dolina, , ) sa nachádza v Javorovej doline vo Vysokých Tatrách.
Poloha
Suchá dolina je jedno orograficky pravých horných odvetví Javorovej doliny medzi Suchým hrebeňom, Ľadovým štítom a Zadným Ľadovým štítom, ktoré sú na hlavnom hrebeni Vysokých Tatier. Ústie doliny je vo výške asi, jej dĺžka od dna Javorovej doliny po úpätie uzáveru (asi ) je.
Názov
V doline je potok Suchá voda aj to len v čase jarného odmäku alebo po výdatných dažďoch.
Turistika
Dolina Suchá voda nie je súčasťou prísne chránenej prírodnej rezervácie, ale nevedie cez ňu ani k nej žiaden turistický chodník. Vidieť ju z turistického chodníka, ktorý vedie Javorovou dolinou po značke na Sedielko.
Od dávnych čias ju navštevovali jurgovskí pytliaci a hľadači pokladov. Prvými turistami, ktorí sa v nej objavili boli Poliaci Walent Gadowski s priateľmi (13. júla 1908). V zime tu prvým turistom bol Poliak Stanisław Krystyn Zaremba 30.31. marca 1932.
Helmut Zilk
Život a profesionálna kariéra
Zilk sa narodil ako syn českého zamestnanca novín v 10. viedenskom obvode - Favoriten. V liberálnej rodine z Čiech mu otec zakázal počas vojny podpísať prihlášku do NSDAP. Na konci vojny bol členom komunistickej mládežníckej organizácie „Freien Österreichischen Jugend“ a bezprostredne po vojne (od 10. apríla 1945) členom rakúskej komunistickej strany (KPÖ).
Viera Mrázová
Viera Mrázová (* 30. marec 1947, Trnava) je slovenská právnička. Od 22. januára 1993 do 21. januára 2000 bola sudkyňou Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Helmut Zilk
Život a profesionálna kariéra
Zilk študoval na Viedenskej univerzite pedagogiku, germanistiku, psychológiu a filozofiu. Vroku 1947 pracoval ako učiteľ (Schulhelfer). Promoval v roku 1951 a v roku 1955 zložil učiteľské skúšky z pedagogiky (Lehramtsprüfung für Pädagogik) a robil v systéme vzdelávania učiteľov (Lehrerbildungsanstalt na Hegelgasse). Od roku1955 popri práci učiteľa bol aj najprv voľným spolupracovníkom televízie, aby sa neskôr naplno venoval práci v médiách - najskôr v rakúskom rozhlase ORF, neskôr v denníku Kronen Zeitung. Začiatkom 60. rokov pracoval v televízii v programe pre školákov o možnostiach odborného vzdelávania. V roku 1967 bol Zilk menovaný programovým riaditeľom (intendantom) rakúskej televízie ORF. V tejto funkcii Zilk založil „školskú televíziu“ na druhom rakúskom televíznom kanáli a uviedol ďalšie nové programy. Vysielací efekt rakúskej televízie, ktorý presahuje hranice Rakúska, využilo vysielanie východoeurópskej redakcie (Osteuroparedaktion) ORF, ktorá bola zriadená za Zilka, čo viedlo až k občasným protestom susedných komunistických vlád.
Viera Mrázová
V rokoch 1972 - 1990 prednášala na Katedre pracovného práva Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1990 až 1993 bola riaditeľkou legislatívneho odboru Ministerstva kontroly SR a Ministerstva školstva a vedy SR. Niekoľko rokov bola členkou Legislatívnej rady vlády SR a stálej komisie Legislatívnej rady vlády SR pre pracovné právo a sociálne zabezpečenie. V rokoch 2003 - 2010 bola výkonnou riaditeľkou Slovenského národného strediska pre ľudské práva. V roku 2007 kandidovala na funkciu ombudsmana.
Helmut Zilk
Život a profesionálna kariéra
Pred a počas Pražskej jari sa priebežne snažil o priateľské vzťahy s ČSSR. Program Telemosty / Stadtgespräche, ktorý v rokoch 1964 a 1965 zorganizoval spolu s riaditeľom Československej televízie Jiřím Pelikánom, bol ojedinelou spoluprácou verejnoprávnych televízií dvoch krajín s rozdielnym zriadením. V Československej televízii to boli vôbec prvé živé necenzurované diskusie.
Generálny riaditeľ ORF Gerd Bacher bol v roku 1974 zosadený vládou SPÖ Bruna Kreiského a Zilk, ktorý bol považovaný za jeho človeka, v tom istom roku prešiel do viedenských „Kronen Zeitung“, kde zastával funkciu ombudsmana. Do roku 1979 sa zoberal kritiku a sťažnosťami čitateľov, ktoré preposielal zodpovedným a vyjadroval sa k nim. V roku 1978 mal Zilk podporu Bruna Kreiského na post generálneho riaditeľa ORF, no na prekvapenie všetkých bol opäť zvolený Gerd Bacher a v júli 1978 sa Zilk ocitol v treťom manželstve so speváčkou Dagmar Koller.
Politická kariéra
V roku 1979 vymenil novinárčinu za svet politiky. Vo februári 1979 sa stal kultúrnym poradcom viedenského primátora Leopolda Gratza (SPÖ). V roku 1983 bol vymenovaný za ministra školstva a v roku 1984 sa stal primátorom Viedne. Na tejto pozícii zotrval celých 10 rokov až do roku 1994. V máji 1993 navštívil Bratislavu.
Dôležitým smerom v Zilkovej práce bolo zlepšenie vzťahov s Izraelom a židovským národom. Vďaka Zilkovi bolo vo Viedni otvorené Židovské múzeum a inicioval aj vytvorenie pamätníka obetiam holokaustu na Judenplatz vo Viedni. Aj po odchode do dôchodku bol Zilk naďalej v centre pozornosti rakúskych médií.
V decembri 1993 bol vážne zranený keď otvoril listovú bombu doručenú na jeho súkromnú adresu.
Zilkov vzťah k Česko-Slovensku
Práve pre tieto okolnosti bol Zilkovi navrhovaný Rad T. G. Masaryka za rok 1998. O lustráciu kandidátov požiadal prezidentov kancelár Ivan Medek Václava Bendu, riaditeľa Úrad dokumentácie a vyšetrovania zločinov komunizmu (Úřad dokumentace a vyšetřování zločinů komunismu) s predstihom a bez Havlovho vedomia. Václav Havel bol informovaný Bendom, že Zilk bol spolupracovníkom ŠtB a odmietol mu udeliť navrhované vyznamenanie. Podľa Bendu: Konštatujem na základe overených informácií, že Zilk bol v druhej polovici šesťdesiatych rokov najprv dôverným spolupracovníkom a potom agentom Prvej správy (rozviedka) československej Štátnej bezpečnosti (ŠtB) a že za svoju činnosť poberal peňažné prostriedky. V roku 1998 noviny Süddeutsche Zeitung publikovali rovnakú informáciu. Zilk označil tieto tvrdenia za ohováranie. Po dôkladnejšom vyšetrení prípadu sa česká strana ospravedlnila za „nepodložené a nepotvrdené“ obvinenia už v tom istom roku. Václav Havel sa aj osobne ospravedlnil za tento krok po pohrebe Zilka vo Viedni v roku 2008.
Zilkovu spoluprácu s ŠtB mal odhaliť už Ladislav Bittman, ktorý v roku 1968 ako agent Štb, prebehol na Západ. Podľa spisu sa do roku 1968 uskutočnilo okolo 60 stretnutí Zilka s Štb, ktorá ho viedla pod krycím menom „Holc“. Rakúska štátna polícia o týchto okolnostiach vedela najneskôr od roku 1969. Zilkovej kariére v jasne prozápadnom ORF to vôbec neuškodilo. Novinár českého denníka „Mladá fronta Dnes“ Jiří Šťastný vo svojom investigatívnom článku tvrdil, že Zilk mal kontakty aj s americkou CIA. Šťastný uviedol, že má na to isté zdroje, nechcel ich však menovať. Zilk mal „tak asi skôr oklamať Čechov“. O jeho vedomej spolupráci s ŠtB bola informovaná aj rakúsku štátna polícia a zjavne to nebolo na prekážku v jeho ďalšej kariére. Niektorí pozorovatelia v tom vidia indíciu, že bol ozaj zároveň v styku aj s CIA. V roku 1998 však už bol Zilk dávno penzista a je najpravdepodobnejšie, že intrigy už nemierili priamo na neho ale na Havla. Ešte v decembri 1998 nastal obrat v celom prípade, keď sa český veľvyslanec v Rakúsku Jiří Gruša po tom, čo Zilka oboznámil so závermi komisie českého ministerstva vnútra, označil Zilkovo obvinenie za nepodložené a nepotvrdené a ospravedlnil sa. Zilk potom navštívi Česko, kde s Havlom potvrdili dobré vzťahy s tým, že prípad je uzavretý. V roku 2008 sa Havel ospravedlnil po Zilkovej smrti ešte raz ospravedlnil za to, že ho (v roku 1998) pripravil o vysoké štátne vyznamenanie. „Možno sme mu niekedy ublížili z nevedomosti“, povedal básnik-prezident. Teraz máme viac informácií ako predtým.
V roku 2009 bol odtajnený ŠtB spis o Zilkovi. Spis s krycím menom Holec nie je nijako spektakulárny. V druhej polovici šesťdesiatych rokov bol s ŠtB agentmi vedome v styku, poskytoval im informácie, niekoľkokrát od nich prijal menší obnos (55 000 šilingov a 13 000 korún) a drobné služby (luster), naliehal na pokračovanie spoločnej česko-rakúskej televíznej diskusie Telemosty a prihováral sa za povolenie účasti československých katolíkov na katolíckych slávnostiach v Maďarsku. Poskytované informácie neobsahovali žiadne utajované skutočnosti, skôr len zákulisné klebety z viedenskej politickej scény, ktoré výrečný Zilk na požiadanie oznamoval každému, kto ho bol ochotný počúvať.
V roku 2016 boli obvinenia z údajnej špionážnej činnosti spracované režisérom Franza Novotného v rakúsko-českom celovečernom filme s názvom Krycie meno Holec (príbeh jedného vydierania), ktorého námet ako poviedku napísal režisér Jan Němec.
Ostatné
Helmut Zilk zomrel na zlyhanie srdca po príchode z dovolenky v Portugalsku. Zilk ochorel krátko pred 81. narodeninami, kvôli problémom so srdcom bol viackrát hospitalizovaný.
Ocenenie
Bolo po ňom pomenované Helmut-Zilk-Platz - námestie vo Viedni.
V rámci udeľovania Zlatej kamery v roku 1966 získal začiatkom roku 1967 Zlatú kameru za sériu Auslandssecho, v roku 1994 mu bola udelená Európska cena kultúry a čestné občianstvo mesta Prahy a v roku 1995 čestné občianstvo mesto Viedeň. Bol tiež nositeľom ceny Theodora Körnera a čestného doktorátu Tokijskej univerzity v Tokiu.
Javorinka (prítok Sopotnice)
Javorinka je potok na Hornom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Sopotnice, meria 1,5 km a je tokom IV. rádu. Tečie na južnom okraji územia NAPANT-u.
Prameň
Tečie na južnej strane podcelku Ďumbierske Tatry v rámci Nízkych Tatier, pramení v geomorfologickej časti Prašivá na juhojuhovýchodnom svahu Prašivej v nadmorskej výške približne 1 300 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv juhovýchodným smerom, následne sa stáča na východ. Z ľavej strany potom priberá krátky prítok z juhovýchodného úbočia Prašivej a v hornej časti Sopotnickej doliny, pri Chate pod Javorinkou, sa v nadmorskej výške cca 855 m n. m. vlieva do Sopotnice.
Nemeskér
Nemeskér (Zemiansky Kýr, Namišir, Altedlein) je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v obvode Sopron–Fertőd.
Má rozlohu 642 ha a žije tu 228 obyvateľov (2007).
Sainte-Colombe (Charente)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 1252
NGC 1252 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Hodiny, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. decembra 1834.
Clamart (kantón)
Clamart je francúzsky kantón v obvode Antony v departemente Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France. Tvorí ho mesto Clamart.
Lev Semionovič Vygotskij
Lev Semionovič Vygotskij (po rusky Лев Семёнович Выготский) (* 17. november 1896, Orša, Bielorusko – † 11. jún 1934, Moskva, Rusko) bol ruský psychológ. Zaoberal sa všeobecnou, detskou, porovnávacou a klinickou psychológiou. Vypracoval teóriu vývinu ľudskej psychiky: zaviedol okrem iného pojem zóny najbližšieho vývinu.
Vzor
Vzor môže byť:
Voľne dostupné vysielanie
Voľne dostupné vysielanie alebo voľne dostupné programy (angl. free-to-air, skr. FTA) je televízne alebo rozhlasové vysielanie, ktoré je šírené v nezakódovanej podobe. Každý, kto má prijímač, schopný prijímať daný typ vysielania, môže prijímať signál a sledovať/počúvať obsah vysielania bez potreby platenia ďalších poplatkov.
Režim FTA sa používa najmä pri terestriálnom (pozemskom) vysielaní, ale niektoré televízie takto vysielajú aj prostredníctvom satelitného či káblového vysielania.
Nyalka
Nyalka je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v obvode Pannonhalma.
Má rozlohu 1286 ha a žije tu 450 obyvateľov (2007).
Fontenay-aux-Roses (kantón)
Fontenay-aux-Roses je francúzsky kantón v obvode Antony v departemente Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France. Tvorí ho mesto Fontenay-aux-Roses.
Vyvodenie
Vyvodenie (vyvodzovanie) môže byť:
Vyvodenie je zriedkavo: vyvádzanie (odniekiaľ).
Šardice
Šardice sú obec v Česku v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 226 obyvateľov, z toho 1 099 mužov a 1 127 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 39,9 roka, ženy 41,9 roka).
Nyúl
Nyúl je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v Győrskom obvode.
Matematický vzorec
Matematický vzorec alebo vzorec je matematický zákon sformulovaný pomocou matematickych znakov a písmen, ktoré spravidla reprezentujú prvky istej číselnej množiny.
NGC 1253
NGC 1253 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
Sputnik 7
Sputnik-7 bol prvý sovietsky pokus o vypustenie sondy na prieskum Venuše. Sonda bola úspešne vypustená 4. februára 1961 na obežnú dráhu Zeme pomocou SL-6/A-2-e odpaľovacieho zariadenia. Odpaľovacia hmotnosť pozostávala zo zemskej odpaľovacej obežnej platformy (Ťaželyj sputnik 4) a sondy Venera. Štvrtý stupeň, raketa Molnija, mal odpáliť sondu k pristátiu na Venuši po jednom obehu okolo Zeme, ale zlyhalo zapaľovacie zariadenie (pravdepodobne kvôli chybe na časovači) a sonda ostala na obežnej dráhe okolo Zeme. Kvôli jej veľkosti (6 483 kg), nesovietski pozorovatelia predpokladali, že ide o zrušenú misiu pilotovanú ľudskou posádkou, neskôr predpokladali, že ide o zariadenie na odpaľovanie planetárnych sond z obežnej dráhy. Zvyšky sondy Sputnik 7 dopadli v oblasti Sibíri, kde z nej objavili kus s vlajkou.
Sainte-Sévère
Sainte-Sévère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.