cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Ľavá loď
V roku 1917 v atmosfére udalostí prebiehajúcej prvej svetovej vojny však spomínané reliéfne výjavy nahradili reliéfmi s vojnovými scénami a samotný oltár dostal nové pomenovanie – Vojnový. Na troch z reliéfov bol návštevníkom chrámu predstavený akýsi mini-príbeh mladého uhorského husára. Začínal prvou scénou, na ktorej sa mladý vojak lúči so svojou rodinou, pokračoval priamou frontovou scénou a končil na treťom výjave, kde mladý husár zomiera a pred smrťou prijíma posledné pomazanie a eucharistiu od mladého kňaza. Celý príbeh mal svoje ideové vyvrcholenie na štvrtom reliéfe, na ktorom pred Božským srdcom (bolo zjednocujúcim prvkom všetkých výjavov) kľačí v modlitbe najvyšší veliteľ vojsk, samotný cisár František Jozef I. odetý v slávnostnej uniforme poľného maršala. Oltár, ktorý sa v rámci rakúsko-uhorskej monarchie stal prvým z radu tzv. vojnových oltárov, v takejto podobe mohli návštevníci Dómu obdivovať až do roku 1920. V období vrcholiacich protiuhorských a protimonarchistických nálad v uvedenom roku reliéfy odstránili, najmä keď predtým boli niekoľkokrát poškodené vandalmi.
V oltárnych fiálových nadstavcoch sú umiestnené štyri sochy – uprostred Božské srdce Ježišovo po stranách so sochami svätého Vavrinca (vľavo) a prvého mučeníka svätého Štefana (vpravo). Oboch svätcov poznáme podľa ich tradičných atribútov – symbolov ich mučeníckej smrti: svätého Vavrinca podľa roštu a svätého Štefana podľa kameňa v ruke. Oltár završuje socha anjela so zloženými rukami.
Predela oltára obsahuje reliéfne stvárnenie Poslednej večere, ktoré nápadne pripomína slávnu Leonardovu Poslednú večeru v milánskom Kostole Santa Maria delle Grazie. Za istú paralelu s niekdajšou funkciou chrámu ako miesta korunovačných aktov možno považovať uloženie relikvie posledného rakúskeho cisára a uhorského kráľa bl. Karola I. do oltára Kalvárie 21. októbra 2011.
Druhým oltárom je oltár svätého Ondreja vytvorený dielňou Jozefa Lipperta. Nepomerne skromnejší oltár obsahuje v ústrednej nike sochu svätého Ondreja po stranách doplnenú sochami svätého Alojza v odeve jezuitského novica a svätého Imricha.
Z trojice vitrážových okien v severnej lodi je najzaujímavejšie dvojdielne okno nad oltárom svätého Ondreja. Nápisy na oboch tabuľkách v spodných častiach objasňujú, že okno vzniklo v roku 1874 prispením učiteľov bratislavskej školy, tzv. normálky. Išlo o ľudovú školu zaradenú do siete vzdelávacích ústavov, ktorá pripravovala hlavne nových pedagógov. V Bratislave v druhej polovici 19. storočia existovala pri sv. Martinovi normálka (Normalhauptschule) s nižšou reálkou (Realschule). V ľavej lodi sa nachádzajú vchody do oboch bočných kaplniek – svätého Jána Almužníka a svätej Anny.
Kaplnka svätého Jána Almužníka
náhľad|left|Interiér kaplnky sv. Jána Almužníka s oltárnou menzou. Nad dvojicou stojacich anjelov spočíva strieborná zasklená rakva so svätcovými ostatkami Umelecky najvýznamnejšou z kaplniek Katedrály svätého Martina je baroková kaplnka svätého Jána Almužníka. V rokoch 1729 – 1732 ju do priestoru medzi severný múr presbytéria a východné čelo severnej lode (na mieste bývalej gotickej sakristie) dal postaviť arcibiskup Imrich Esterházy. Na jej výzdobu povolal vtedajších najvýznamnejších umelcov na čele so sochárom Georgom Rafaelom Donnerom (dodnes nie je uspokojivo vyriešené, či je Donner aj architektom kaplnky. Literatúra 18. storočia mu jednoznačne pripisovala autorstvo projektu, v neskoršom období bola táto teória spochybnená a plány kaplnky boli pripísané známemu architektovi J. E. Fischerovi z Erlachu).
Donner prišiel do Bratislavy zo Salzburgu, kde v predchádzajúcich troch rokoch pracoval na výzdobe zámku Mirabell. Tamojšie nie príliš úspešné pôsobenie viedlo Donnera k odchodu do Bratislavy kde mohol bezo zvyšku zúročiť svoje vzdelanie i talent. Bratislava mu poskytla podmienky potrebné pre tvorbu: veľkorysého mecéna, veľké objednávky s možnosťou realizovať svoje výtvarné predstavy a domov, ktoré vo svojej vlasti nemal. Na rozdiel od Viedne Prešporok nebol „v zajatí“ talianskej výtvarnej konvencie, voči ktorej boli domáci umelci vo veľkej nevýhode. V osobe ostrihomského arcibiskupa zasa sochár našiel veľkorysého, dobrotivého, rozvážneho a chápavého donátora, milovníka umenia, ktorému bezo zvyšku splnil jeho predstavy. Na nasledujúcich desať rokov (do konca roku 1739, kedy mesto opustil a odišiel do Viedne) sa mu Bratislava stala skutočným domovom.
Svätcovo telo však dnes nie je kompletné. V roku 1580, t. j. v čase, keď svätcove ostatky odpočívali v sakristii chrámu, odobrali z jeho tela jeden z prstov ľavej ruky a venovali ho viedenským jezuitom. Ďalšiu časť získali predstavitelia budínskej kapituly. Tí sa od doby, kedy bolo rozhodnuté o tom, že relikvia ostane v Bratislave a nevráti sa do Budína, usilovali, aby získali aspoň niektorú časť svätcovho tela. Ich úsilie bolo zavŕšené v lete 1716. 26. júna v uvedenom roku bola z relikvie oddelená noha od pravého členka a odovzdaná predstaviteľom Budína. Udialo sa tak na príkaz pápeža Klementa XI., ktorý pri tejto príležitosti sám získal časť svätcových ostatkov – spodný článok prsteníka pravej ruky. Bohatá drapéria oltára svätého Jána Almužníka s poletujúcimi anjelmi vrcholí v baldachýne. Predela oltára pozostáva zo siedmich bronzových, pôvodne pozlátených reliéfov pašiového cyklu: Bičovanie, Kristus na Olivovej hore, Nesenie kríža, Pieta, Stavanie kríža, Ukladanie do hrobu a Korunovanie tŕním. Z hľadiska Donnerovej sochárskej tvorby predstavujú reliéfy umelcov najobsiahlejší cyklus. Na južnej strane kaplnky Donner umiestnil postavu Imricha Esterházyho. S portrétnou vernosťou zvečnil arcibiskupa ako prostého kňaza v polohe rozjímajúceho adorátora kľačiaceho ako na javisku v mušľovej nike, s tvárou oproti veľkému oknu, modliaceho sa so sklonenou hlavou k oltáru v závere kaplnky. Sochársky riešený náhrobok, pripodobňovaný k rímskym náhrobkom vysokých cirkevných hodnostárov, patrí k najpozoruhodnejším stredoeurópskym sepulkrálnym dielam 18. storočia a k mimoriadne významným umeleckým prácam v Katedrále svätého Martina. Hneď za vchodom je do podlahy kaplnky zamurovaná mramorová náhrobná tabuľa, na ktorej prostý text vyjadruje arcibiskupovu túžbu: náhľad|Volútová kartuša nad vchodom do kaplnky svätého Jána Almužníka obsahuje text zo spisu [[Augustín z Hippa|svätého Augustína]]Umelecká výzdoba kaplnky vrcholí v malej kupole s laternou v strede, ktorej povrch nad rímsou pokrývajú fresky, dielo popredného rakúskeho barokového umelca Daniela Grana (1694 – 1757). Po obvode oválnej kupoly umelec na pozadí maľovanej iluzívnej architektúry umiestnil zoskupenia alegorických ženských postáv personifikujúcich kresťanské Cnosti, stvárnených podľa ikonografických zvyklostí so svojimi obvyklými atribútmi. Na strane nad oltárom je to Nádej (Spes) s kotvou a vetvičkou ruží v ruke s Vierou (Fides) s kalichom a hostiou. Na bočnej strane nad nikou s arcibiskupovou sochou je Láska (Caritas) s knihou a planúcim srdcom v zdvihnutej ruke a Milosrdenstvo (Misericordia) v podobe sediacej mladej ženy s rohom hojnosti a s olivovou ratolesťou. Na strane nad vchodom je Múdrosť (Sapientia) s Baránkom Božím na knihe so siedmimi pečaťami a Spravodlivosť (Iustitia) s váhami v ruke. Nad oknom dve posledné postavy personifikujú Umiernenosť (Temperantia) s jarmom na pleciach a Kajúcnosť (Paenitentia) s bičíkom pokánia v ruke.
Granova freska v kaplnke svätého Jána Almužníka, vytvorená medzi 4. júlom a 13. decembrom 1731, je na území Slovenska jediným známym dielom tohto vynikajúceho freskára a vysoko hodnoteného cisárskeho dvorného maliara.
28. októbra 1732 bola stavba dokončenej kaplnky slávnostne vysvätená.
Vstup do kaplnky lemuje honosný portál s ťažkou, umelecky kovanou mrežou, prekrytý zhora a z bočných strán ťažkým závesom s drapériami a strapcami. Mreža opticky oddeľuje kaplnku, dnes slúžiacu ako svätostánok, od chrámového priestoru, no súčasne dáva možnosť okoloidúcim nahliadnuť do jej interiéru, vyznačujúceho sa decentnou farebnosťou a pôsobiaceho nanajvýš intímne. Nad portál umiestnili nápis vo volútovej kartuši: NULLI SANCTORUM/SED IPSI DEO SANCTORUM/QUAMUIS IN MEMORIAM SANCTORUM/CONSTITUIMUS ALTARIA. S. AUG. L. XX. Cont. Faust. Manich. C. XXI. Sec. IV. Anno Christi 396 (Nikomu zo svätých, lež samému Bohu svätých, hoci na pamiatku svätých, postavili sme tento oltár) Nápis je odvolávkou na citát z 21. kapitoly apologetického spisu svätého Augustína Contra Faustum Manichaeum (Proti manichejcovi Faustovi) (396 – 398). Citát z toho istého diela nachádzame aj v nápise nad portálom kaplnky z jej vnútornej strany – A NOBIS COLI SANCTOS/SED NON LATRIA, ET JDEO/NON EST JDOLOLATRIA (Uctievaným svätým nekonáme bohoslužbu, pretože to nie je náboženstvo).
Kaplnka svätej Anny
náhľad|vľavo|Kaplnka svätej Anny. Stropný svorník s maľbou [[Kristus Pantokrator|Krista Pantokrata a medailónmi štyroch evanjelistov. Autorom malieb je Carl Jobst]] Druhou samostatne stojacou kaplnkou je kaplnka svätej Anny pri severnom múre chrámu. Vznikla v roku 1514 (vročenie vyryté nad jej vchodom) kedy ju pristavali medzi druhý a štvrtý oporný pilier severnej lode. Zvonku prekryla severný portál spred polovice 14. storočia so vzácnou kamenárskou výzdobou, ktorý sa aj napriek viacerým prestavbám zachoval dodnes. Tympanón nad portálom obsahuje motív Najsvätejšej Trojice – Boha Otca so stromom života a Krista – symbolu nového života, nad ktorými sa vznáša holubica – symbol Ducha svätého. Zobrazenie v podobe tzv. Trónu milosti je najdokonalejším spôsobom, aký stredovek na zobrazenie teologicky mimoriadne komplikovanej a abstraktnej trojičnej problematiky poznal. Všetky tri Božské osoby umelec umiestnil v jednej osi. Po stranách výjav adoruje dvojica anjelov. Reliéf je doplnený dvoma tzv. prefiguráciami Krista (symbolickými odkazmi na Kristovu obeť a zmŕtvychvstanie: pelikán živiaci svoje mláďatá vlastným mäsom a krvou na pravej strane a levica oživujúca svoje mŕtvo narodené mláďa na strane ľavej).
Demografia Estónska
Tento článok sa zaoberá demografiou Estónska.
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Kaplnka svätej Anny
Na oboch bočných stenách sú oproti sebe vo výške očí umiestnené dva epitafy – na pravej epitaf bratislavského prepošta a správcu kaplnky (v rokoch 1629 – 1632) Juraja Nagya z roku 1636, dielo neznámeho bratislavského sochára. Podľa nápisu na epitafnej doske, náhrobok dal zhotoviť Lukáš Vatay, radca Uhorskej komory, s manželkou Zuzanou. Na ľavej stene visí epitaf jágerského prepošta, opáta Michala Maurovitiusa z roku 1638.
Demografia Estónska
K 1. januáru 2016 žije v Estónsku 1 311 800 obyvateľov.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hnojné
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hnojné v okrese Michalovce.
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Kaplnka svätej Anny
Pri ľavej stene stojí mramorový epitaf spisovateľa a kanonika Jozefa Ignáca Bajzu, ktorý je pochovaný v podzemí Dómu (náhrobok vytvoril v roku 1933 akademický sochár Jozef Pospíšil, autorom spisovateľovho portrétneho medailónu na náhrobku na základe Pospíšilovho návrhu je Alojz Rigele). Z umeleckej výzdoby kaplnky zaujme ornamentálna výmaľba stropu, pochádzajúca z čias regotizácie chrámového interiéru, zakomponovaná do pôvodnej sieťovej klenby. Centrálne pole obsahuje podobizeň žehnajúceho Ježiša Krista držiaceho v ľavej ruke otvorenú knihu na stránkach s gréckymi písmenami Α (alfa) a Ω (omega), t. j. počiatok a koniec (slová zo Zjavenia svätého Jána: „Ja som Alfa i Omega, počiatok i koniec, prvé i posledné“ (Zj 22,13)). Susediace polia obsahujú medailóny štyroch evanjelistov. Autorom výmaľby je maliar Carl Jobst.
Demografia Estónska
Stav a historický vývoj
Estónsko predstavuje jednu z krajín s najnižším prírastkom obyvateľstva za posledných sto rokov - počet obyvateľov Estónska vzrástol z 1 107 059 v roku 1922 na 1 311 800 podľa odhadu k 1. januáru 2016. Navyše, počet etnických Estóncov sa za dané obdobie dokonca znížil z 970-tisíc na 908-tisíc. Dôvodom sú okrem nízkej pôrodnosti predovšetkým veľké straty počas druhej svetovej vojny, stalinské deportácie a emigrácia - nielen Estóncov, ale aj Nemcov a Švédov.
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Kaplnka svätej Anny
Presvetlenie kaplnky zabezpečuje trojica vitrážových okien, z ktorých je umelecky aj ikonograficky najzaujímavejšie okno priamo oproti vchodu do kaplnky. Jeho ústredným motívom je zápas svätého archanjela Michala s drakom. Na vitráži z roku 1877 je znázornený v póze ako zadupáva draka, symbol satana, do pekelného ohňa. Na Michalovom štíte čítame latinský nápis, ktorý je prekladom hebrejskej pôvodiny archanjelovho mena QUIS ET DEUS? (Kto je Boh?).
Demografia Estónska
Stav a historický vývoj
Po druhej svetovej vojne rast obyvateľstva zabezpečovala predovšetkým systematická imigrácia Rusov a ďalších národov ZSSR do Estónskej SSR. Počet obyvateľov vzrástol z 1 351 640 v januári 1970 na 1 570 599 v januári 1990. Odvtedy Estónsko stratilo asi šestinu obyvateľov. Podľa sčítania, uskutočneného v decembri 2011, žilo v Estónsku 1 294 455 ľudí. Tento pokles je výsledkom kombinácie emigrácie (tretina úbytku) a prirodzeného úbytku (dve tretiny úbytku), ten bol zaznamenaný každý rok od roku 1990 s výnimkou roku 2010. V roku 2010 bol počet živonarodených vyšší o 35 osôb než počet zomretých. Emigrácia bola tradične vyššia u etnických menšín (návrat nedávnych imigrantov).
Veková štruktúra
V rokoch 1970 až 1990 bola veková štruktúra estónskeho obyvateľstva pomerne stabilná, keď približne 22% obyvateľstva predstavovala veková kategória 0–14-ročných, 66% bolo veku medzi 15 a 65, kým 12% bolo starších ako 65 rokov. V dôsledku poklesu pôrodnosti po roku 1990 poklesol podiel detí na 15% (2009), kým podiel ľudí v poproduktívnom veku vzrástol na 17% (2009). Podiel ľudí vo vekovej skupine 15–64 mierne vzrástol na 68%.
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Kaplnka svätej Anny
Z kaplnky svätej Anny sa vstupuje do chrámového podzemia s hrobkami umiestnenými pod kostolom a v priestore severne od chrámu.
Demografia Estónska
Prirodzený prírastok
Od roku 1947 do roku 1989 bol počet živonarodených vyšší ako počet zomretých, po roku 1990 sa tento stav obrátil (jedinou výnimkou bol rok 2010). V roku 2015 sa narodilo v Estónsku 13 973 (10,7 na 1000 obyv.) detí, zomrelo 15 389 ľudí (11,8 na 1000 obyv.) a prirodzený úbytok tak dosiahol 1 416 ľudí (-1,1 na 1000 obyv.).
Úhrnná miera plodnosti
V rokoch 1970 až 1990 bola úhrnná miera plodnosti tesne na 2 deťmi na 1 ženu. Na zabezpečenie reprodukcie obyvateľstva je potrebných vo vyspelých krajinách s nízkou detskou úmrtnosťou asi 2,1 dieťaťa na ženu. Po rozpade ZSSR tento ukazovateľ prudko poklesol až na 1,28 v roku 1998, potom nastal mierny rast na 1,72 dieťaťa v roku 2010. V dôsledku hospodárskych problémov opäť poklesol, tentoraz na 1,52 v roku 2013, odvtedy narástol na 1,60 dieťaťa v roku 2015.
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Podvežie a organová empora
Podvežie katedrály je vnútornými múrmi rozdelené na tri časti: južnú časť zaberá tzv. kaplnka kráľovnej Žofie, strednú časť sakristia a severnú tzv. kaplnka kanonikov.
Demografia Estónska
Miera dojčenskej úmrtnosti
Miera dojčenskej úmrtnosti v Estónsku v posledných desaťročiach výrazne poklesla. V roku 1970 zomrelo do 1 roku 17,7 z 1000 narodených, v roku 1980 to bolo 17,1, v roku 1990 12,3 dieťaťa, v roku 2000 už len 8,4 promile a v roku 2011 len 2,6 prípadov na 1000 živonarodených.
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Podvežie a organová empora
Po vretenovom schodisku sa vystupuje do priestoru na druhom podlaží, ktorý sa v dávnej minulosti využíval ako bibliotheca, t. j. kapitulská knižnica. Išlo o najstaršiu knižnicu na území mesta, ktorej začiatky siahali až do 12. storočia. V časoch najväčšieho rozmachu jej knižničný fond (dnes uložený v Slovenskom národnom archíve), obsahoval tritisíc päťsto kníh. K jeho najvzácnejším exponátom patrili Bratislavský notovaný misál z prvej polovice 14. storočia, štyri antifonáre z 15. storočia a tzv. Prayov kódex pochádzajúci z 12. storočia. Za svoje pomenovanie kódex vďačí svojmu objaviteľovi, jezuitskému historikovi Jurajovi Prayovi, ktorý dielo písané po maďarsky (ide o doteraz najstaršiu známu písomnú pamiatku v maďarskom jazyku) objavil v roku 1770.
Stredná časť dómskeho podvežia, sakristia, sa spolu s miestnosťou na druhom podlaží využíva ako klenotnica. Do jej interiéru sa vstupuje honosným portálom, nad ktorým dominujú barokové hodiny, dielo prešporského majstra Lorentza Brüdera. Po oboch stranách vstupu sa nachádzajú dve drevené lavice, pochádzajúce z pôvodného interiérového vybavenia.
Klenotnica bola zriadená v rokoch 2006 – 2008 na podnet magistra umenia Romana Bajzíka. Jej kolekciu tvorí vyše štyridsať kalichov, dvadsaťštyri relikviárov, desať monštrancií a niekoľko desiatok ďalších liturgických predmetov (berly, cibóriá, kazuly, svietniky a i.) ako aj vynikajúce ukážky kostolného nábytku. Najskvostnejším artefaktom je stošesť centimetrov vysoká zlatá, bohato zdobená gotická monštrancia a strieborný pozlátený, dvadsaťpäť centimetrov vysoký kalich zo začiatku 15. storočia. Medzi exponátmi sa nachádzajú aj dve vzácne tabuľové maľby z obdobia okolo roku 1480 od Majstra Winklerovho epitafu – Ukrižovanie svätého Filipa a Martýrium svätého Mateja. Súčasťou dómskeho pokladu je aj replika svätoštefanskej kráľovskej koruny (dielo Romana Bajzíka), umiestnená vo vitríne v pravej lodi katedrály. Severnú časť podvežia zaberá miestnosť zvaná locus consistorii, v ktorej sa konal obrad inštalácie nového kapitulského kanonika (preto miestnosť niesla pomenovanie kaplnka kanonikov). Jej význam však svojho času ďaleko presahoval hranice mesta. V tejto sieni sa totiž vybavovali záležitosti súvisiace s činnosťou tzv. hodnoverného miesta.
Demografia Estónska
Etnické skupiny
Estónsko je národnostne pomerne heterogénna krajina, keďže podľa sčítania 20111 tvoria Estónci 68,54% populácie. Z územného hľadiska je obyvateľstvo etnicky kompaktnejšie, keďže menšiny sú koncentrované v dvoch krajoch (z 15) - v Tallinne (kraj Harjumaa) a v kraji Ida-Virumaa (mesto Narva a okolie).
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Podvežie a organová empora
Nad touto miestnosťou sa nachádzal priestor, ktorý slúžil ako kapitulský archív. Vystupovalo sa doň po točitom schodisku. O dôležitosti archívu svedčil počet dokumentov, ktoré sa tu v priebehu stáročí nazhromaždili. V jednej jeho časti, tzv. súkromnom srchíve, bolo uložených osemsto šestnásť stredovekých listín, sedemdesiattri zväzkov indexov a protokolov a tridsaťosem máp a plánov. V druhej časti, tzv. Archíve hodnoverného miesta, bolo v priebehu rokov 1240 – 1866 uchovávaných dvetisíc dvestotridsať stredovekých listín a stodevätnásť zväzkov úradných kníh.
Demografia Estónska
Etnické skupiny
V medzivojnovom období tvorili menšiny len 12% obyvateľov Estónska.
V dôsledku presídľovania v rámci ZSSR klesol podiel Estóncov z 88% v roku 1934 na 61,5% v roku 1989.
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Zvony
náhľad|vľavo|V septembri 2010 bol po vyše 100 rokoch z veže sňatý model kráľovskej koruny. Po rekonštrukcii bola koruna vystavená v interiéri katedrály. Pred jej opätovným umiestnením na hrot veže vložili do jej útrob dobové dokumenty Pôvodne vo veži Dómu svätého Martina viselo šesť zvonov. Najväčší z nich, Wederin (Die Wederin), odliaty v roku 1670 vo zvonárskej dielni Baltazára Herolda, mal hmotnosť 2513 kilogramov, spodný priemer 1557 milimetrov a výšku. Okrem neho tu bolo päť ďalších zvonov: Zwölferin z roku 1807 (hmotnosť 1358 kilogramov), Viertlerin z roku 1821, dva bezmenné zvony ( a ), Josefin a najmenší 25-kilogramový Zügenglocklein (umieráčik). V roku 1914 po začiatku prvej svetovej vojny však všetky zvony, okrem najväčšieho Wederina a najmenšieho Zügenglocklein (umieráčik), z veže zložili, roztavili a materiál z nich získaný použili na odlievanie diel.
Dnes je vo veži katedrály umiestnených osem zvonov. Okrem pôvodného Wederina, ktorý musel byť pre značné poškodenie zrekonštruovaný, bolo v novembri 2000 do zvonice slávnostne inštalovaných ďalších sedem zvonov, symbolických darov okolitých štátov. Malý zvonček Zügenglocklein (umieráčik) je umiestnený v sanktusovej vežičke. Celkom je v Dóme 9 zvonov.
Demografia Estónska
Jazyky
Okrem úradného jazyka, ktorým je estónčina, sa v Estónsku používa aj ruština, ukrajinčina, angličtina, fínčina, nemčina a iné.
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Zvony
Najväčší, nazvaný Mária Terézia (Maria Theresia), až 2 200 kilogramov vážiaci zvon s priemerom 1,5 metra je darom Viedne a spolkových krajín Dolné Rakúsko a Burgenland. Maďarsko a jeho hlavné mesto Budapešť dalo vyrobiť 850-kilogramovú Svätú Margitu (Szent Margit), poľská Varšava 500-kilogramového Jána Pavla II. (Ioanis Paulus II. ), česká Praha 340-kilogramového Svätého Adalberta (Vojtěch) a hlavné mesto Ukrajiny, Kyjev, 290-kilogramového Svätého Vladimira (Святой Владимир). Súčasne s uvedenými zvonmi boli v rámci rekonštrukcie vežových hodín a zvonkohry umiestnené vo veži aj dva menšie zvony: sv. Jozef (hmotnosť asi ) a Panna Mária s hmotnosťou asi, ktoré financovala fara spolu s príspevkami veriacich.
Demografia Estónska
Estónska gubernia
Estónska gubernia zahŕňala severnú časť dnešného Estónska. Južná časť bola súčasťou Livónskej gubernie.
Katedrála svätého Martina (Bratislava)
Zvony
Zvony katedrály sv. Martina:
Hodinové zvony:
Podzemie katedrály
náhľad|Hrobové miesta v krypte katedrály náhľad|Hrob spisovateľa a bratislavského kanonika [[Jozef Ignác Bajza|Jozefa Ignáca Bajzu v krypte]] Zaujímavou súčasťou interiéru katedrály sú návštevníkmi vyhľadávané hrobky v podzemí chrámu. Podzemie sa člení na viacero krýpt, z ktorých návštevníkom sú prístupné (vstup z kaplnky svätej Anny) iba tzv. kanonická a mestská krypta.
Jednou z najzaujímavejších častí je bezpochyby verejnosti neprístupná arcibiskupská hrobka nachádzajúca sa pod kaplnkou svätého Jána Almužníka, kde sú v honosných rakvách uložené telesné ostatky štyroch po sebe nasledujúcich ostrihomských arcibiskupov – prímasa Imricha Esterházyho (1725 – 1745), kardinála Mikuláša Čákiho (1751 – 1757), prímasa Františka Barkóczyho (1761 – 1765) a kardinála Jozefa Baťána (1776 – 1799). O dôležitosti pochovaných osôb podávajú svedectvo kovové rakvy vyzdobené rozmanitými symbolmi: okrem erbov, kniežacích a kardinálskych klobúkov, beriel a kulichov aj presýpacími hodinami ako symbolu plynúceho času, umrlčími hlavami na znak nevyhnutného konca pozemského putovania či krížmi ako pripomienkou zmŕtvychvstalého Krista. Arcibiskup Imrich Esterházy je pochovaný v rokokovej rakve z medi; pôvodná rakva Mikuláša Čákiho sa nezachovala, terajšia pochádza z konca roku 1836, keď ju dal zhotoviť arcibiskup Ján Scitovský. Aj ostatky ďalších dvoch arcibiskupov, Františka Barkóczyho a Jozefa Baťána, spočívajú v kovových rakvách – medenej rokokovej, resp. cínovej empírovej. Ďalšou významnou kryptou pod Dómom je rodová hrobka Pálfiovcov pod severnou časťou Dómskeho sanktuária, ktorej vstup prekrýva mohutná kamenná platňa pod epitafom Jána Draškoviča pri severnom múre kostola. Do hrobky bolo v priebehu dvestoštyridsiatich piatich rokov uložených najmenej dvadsať osôb. Prehľad najvýznamnejších príslušníkov rodu, pochovaných v hrobke: V roku 1845 hrobku prekryli mohutnou kamennou platňou, na ktorej spomínaný rok je rokom celkom posledného pohrebu na tomto mieste. Dnes hrobku tvorí vyše desať metrová a viac ako dva metre široká a vysoká chodba. Všetky pôvodné hroby ako aj rakvy sú však prázdne.
Dómsky cintorín
Južne od terajšieho Dómu svätého Martina sa od samých počiatkov existencie kostola rozprestieralo námestie zvané Dómske. Smerom na juh sa zvažovalo a siahalo až k niekdajšej Vydrickej bráne. Na jeho južnom svahu sa rozkladal Dómsky cintorín. Bol jediným miestom na pochovávanie mŕtvych vnútri mestských hradieb. Mnohí zo zámožných obyvateľov mesta si želali po svojej smrti byť pochovaní, ak nie priamo v Dóme, tak aspoň na tomto mieste, a nie na niektorom z cintorínov za hradbami mesta. Na cintoríne existovalo i niekoľko pohrebných kaplniek (napr. kaplnka svätého Ondreja z rokov 1320 – 1330 či kaplnka svätého Egídia). Tu sa nachádzal aj karner, kostnica s oltárom, pred ktorým sa odbavovali zádušné omše. Cintorín však bol neveľký a časom svojou kapacitou nestačil. Keď sa k tomu pridružil i nezáujem oň zo strany mestskej rady, v roku 1735 ho úradne zatvorili a pochovávať sa mohlo iba za mestskými hradbami. Napriek tomu tu bohatších mešťanov výnimočne pochovávali aj neskôr, až do polovice 18. storočia. V rámci osvietenských zdravotníckych reforiem Márie Terézie však cintorín v roku 1778 zrušili úplne, priestor (dnešné Rudnayovo námestie) upravili a prispôsobili pre potreby návštevníkov kostola.
Dôležité udalosti v dejinách katedrály
Katedrála svätého Martina patrí k najvýznamnejším pamiatkam na celom Slovensku. Okrem vlastnej architektúry, vzácnych plastík a interiérového gotického a barokového vybavenia je chrám zaujímavý aj v súvislosti s dôležitými udalosťami národných a uhorských dejín.
Gesamtkunstwerk
Gesamtkunstwerk (nem.) je všeumelecké dielo ako vyrovnaná syntéza hudobno-dramatickej, slovesnej, hereckej, tanečnej a výtvarnej zložky. S ideou gesamtkunstwerku vystúpil R. Wagner.
Majstrovstvá sveta vo vodnom póle 2011
Majstrovstvá sveta vo vodnom póle 2011 boli v poradí 14. majstrovstvá sveta vo vodnom póle, ktoré organizuje Medzinárodná plavecká federácia (FINA). Boli súčasťou Majstrovstiev sveta v plaveckých športoch 2011. Konali sa od 17.30. júla 2011 v Šanghaji, v Číne, za účasti 16 mužských a 16 ženských tímov. Druhýkrát organizovala svetový šampionát ázijská krajina, keď pred desiatimi rokmi hostila podujatie japonská Fukuoka. Dejiskom turnaja bol komplex Shanghai Oriental Sports Center s kapacitou 18 000 divákov. Víťazom v mužskej kategórii sa po finálovej výhre nad 🇷🇸 stalo 🇮🇹. U žien získalo titul 🇬🇷, ktoré vo finále vyhralo nad domácou 🇨🇳.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia na vodnopólový turnaj Letných olympijských hier 2012, ktoré hostil Londýn. Kvalifikovali sa naň 3 najlepšie družstvá v mužskej kategórii.
Lekáreň U Salvátora
Lekáreň u Salvatora je novorenesančná budova a bývalá lekáreň v Starom Meste v Bratislave na Panskej ulici 35.
V roku 1904 ju dal postaviť lekárnik Rudolf Adler. Na fasáde budovy sa nachádza kamenná socha Krista Spasiteľa (lat. Salvator - spasiteľ) od sochára Alojza Rigeleho. Prízemie je opustené a vo vyšších podlažiach sa nachádza 10 bytov, ktoré sú čiastočne obsadené. Od roku 1963 patrí budova medzi chránené pamiatky a je jedným z výrazných príkladov novorenesančnej architektúry v Bratislave. V máji 2020 získalo budovu pod svoje krídla mesto Bratislava do výlučného vlastníctva.
V budove sa v období od roku 1904 do roku 1995 nachádzal mobilár najvzácnejšej jezuitskej lekárne, pochádzajúci z roku 1727. Počas svojej viac ako 300-ročnej existencie sa štyrikrát sťahoval, bol cirkevným, súkromným a národným majetkom a asi polovica jeho života je úzko spätá s jezuitským rádom. Tento mobilár je unikátny nielen pre svoje bohaté barokové zdobenie, ale je aj zaujímavý svojim pútavým príbehom.
Historické súvislosti
Mobiliár bývalej jezuitskej lekárne bol zhotovený okolo roku 1727 pre potreby rezidencie sv. Martina v Prešporku. Niektoré jeho časti pochádzajú už z roku 1658 a pravdepodobne boli súčasťou lekárne, ktorú dal zriadiť a v tomto roku daroval jezuitom arcibiskup Juraj Lippay.
V roku 1727 bola vykonaná úradná skúška všetkých lekární a jezuiti dostali právo prevádzkovať lekáreň a predávať lieky. V tomto roku bola vytvorená podstatná časť barokového nábytku lekárne. Po zrušení rádu sa mobilár predal formou dražby a tak sa v roku 1775 stal jeho prvým súkromným majiteľom lekárnik Karol Sessel. Následne lekáreň vystriedala od roku 1819 až do roku 1884 niekoľkých majiteľov. V roku 1833 bola premiestnená do paláca grófa Csákyho. Od roku 1884 vlastnil lekáreň Dr. Rudolf Adler, ktorý nechal postaviť dom u sv. Salvátora na Panskej ulici č. 35 v Bratislave, kam v roku 1904 premiestnil na prízemie túto lekáreň. Oficína bola podobná pôvodnej miestnosti jezuitskej rezidencie a bola umelecky dotvorená stropnou štukou a štyrmi alegorickými maľbami od miestnych amatérskych maliarov J.Sztankovicsa a R. Adlerovej, dcéry lekárnika. V tomto období sa vykonávali úpravy na mobiliári lekárne, bola doplnená o niektoré prvky, ako napr. hodiny viedenskej výroby, upravené vlysy na čele mobiliáru a zasklenie časti vitrín.
Po smrti Dr. Rudolfa Adlera v roku 1906 sa lekáreň dostala do rúk nájomcov, v roku 1950 prešla do verejného vlastníctva a fungovala ako lekáreň až do roku 1995. V tomto roku sa mobiliár dostal do súkromných rúk a bol demontovaný a prevezený mimo územia Bratislavy. Nasledujúcich 15 rokov bol nábytok ukrytý pred verejnosťou a neexistovali o ňom žiadne informácie až do roku 2010, kedy mobiliár kúpil súkromný zberateľ a lekárnik PharmDr. Erik Kovács. Ten dal nábytok kompletne zreštaurovať a pre účely jeho umiestnenia postavil modernú budovu v Novom Meste nad Váhom. V budove sa nachádza priestor pre lekáreň, ktorý je kópiou pôvodného priestoru lekárne v dome u sv. Salvátora, vrátane kópie pôvodného štukového stropu a dlažby. Do tohto priestoru v roku 2018 umiestnil mobiliár barokovej lekárne a zriadil Múzeum lekárnictva u sv. Salvátora a tým ho znovu sprístupnil verejnosti. V Múzeu sa okrem mobiláru nachádza rozsiahla zbierka farmaceutických artefaktov siahajúca až do 16.storočia.
Mesto Bratislava v zastúpení primátorom Matúšom Vallom, po získaní budovy Lekárne sv. Salvátora do svojho výlučného vlastníctva, vyslovilo eminentný záujem o premiestnenie tohto mobiliáru späť do jeho pôvodných priestorov. Dňa 15.októbra 2021 sa mesto Bratislava po dlhých rokovaniach stáva vlastníkom tohto unikátneho mobiliáru. Erik Kovács sa tak zaslúžil nielen o záchranu a zreštaurovanie tohto historického mobiliáru, ale aj o jeho návrat do pôvodných priestorov v Bratislave na Panskej ulici.
Racionalizmus (filozofia)
Racionalizmus je stanovisko rozumu, súbor filozofických smerov, ktoré do centra svojej pozornosti stavajú rozličné druhy rozumu, myslenie a um, racionalitu a logické usporiadanie vecí. Po nábehoch k objektivistickému racionalizmu v antike dochádza k systematizácii vlastného, subjektivistického racionalizmu v 17. storočí a v 18. storočí, a to najmä v dielach Descarta, Spinozu, Leibniza a Ch. Wolffa. Blaise Pascal, ako aj empiristi John Locke, Hume, Condillac proti racionalizmu bojovali. O prekonanie protirečenia medzi racionalizmom a empirizmom sa vo svojej koncepcii kriticizmu zaslúžil Kant. Fichte, Schelling, Hegel sa opäť vracajú k objektivistickému racionalizmu či presnejšie k panlogizmu.
Plne racionalistický je historický materializmus, pozitivizmus, pragmatizmus a od týchto filozofií závislé alebo nimi ovplyvnené myšlienkové smery súčasnosti: marxizmus, novopozitivizmus, logicizmus, fyzikalizmus.
Za racionalizmus možno považovať každú doktrínu, ktorá z metafyzického hľadiska vyhlasuje, že nič neexistuje bez dôvodu a teda že nič nie je nepochopiteľné rozumom.
Podľa M. Lemckeovej je racionalizmus stanoviskom v teórii poznania, ktoré vychádza z názoru, že ratio, rozum, myslenie ako protiklad zmyslového vnímania je jediným východiskom a zárukou platného poznania. Iba určenia, ktoré pochádzajú z myslenia, sú zárukou spoľahlivého a istého vedenia o súcne, ktoré nepodlieha zmenám, ani náhodnému vzniku a zániku – na rozdiel od rozmanitých možností zmyslových klamov.
Peter Beňuška
Peter Beňuška (* 8. júl 1951, Bratislava) je slovenský architekt. V rokoch 1990 až 1994 pôsobil ako viceprimátor a hlavný architekt mesta Bratislavy a v roku 2002 kandidoval na primátora Bratislavy.
Absolvoval Fakultu architektúry Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave, vzdelanie si dopĺňal postgraduálne na Graduate School of Design Harvardskej univerzity v roku 1993 a na školení manažérov na Harvard Business School v roku 2012.
Navrhol a realizoval viaceré obytné zóny v Alžírsku. Založil Úrad životného prostredia Bratislavy, bol jeho prvým prednostom. Pôsobil ako viceprezident Spolku architektov Slovenska, člen redakčnej rady časopisu ASB, zakladateľ a predseda občianskeho združenia Dom Európy, člen Európskej akadémie v Paríži a expert programu EÚ URBACT. Od novembra 2008 viedol oddelenie projektov nehnuteľností Európskej komisie v Bruseli a od februára 2016 do januára 2020 pôsobil ako hlavný architekt Európskej komisie.
Boulieu-lès-Annonay
Boulieu-lès-Annonay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Boulieu-lès-Annonay má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Hedonista
Hedonista (gr.) je prívrženec hedonizmu.
Boulieu-lès-Annonay
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Suchá Dolina
Suchá Dolina je obec na Slovensku v okrese Prešov, 24 km od Prešova. V minulosti boli zaznamenané aj tieto názvy obce: Rok 1773 – Szucha-Dolina, Sucha Dolina; 1786 – Dolina, Sucha Dolina; 1808 – Szuchádolina, Suchá Dolina; 18631913 Szárazvölgy; 19201960, 1990 – Suchá Dolina.
Nachádza sa tu predajňa potravín s pohostinstvom pod jednou strechou. Hlavnými zmenami prešli v poslednom čase kostol, ktorý bol kompletne obnovený a taktiež prístupové schodisko a zároveň miestny úrad. Dedina je rozostavená okolo hlavnej komunikácie ale má aj jednu ulicu, ktorú rozdeľuje vyregulovaný potok.
Z prírodných zaujímavosti hodno spomenúť, speleologické monitorovanie jaskynného útvaru Skalná diera (Penežnica), južne od obce Suchá Dolina.
Czarne
Czarne je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat człuchowski v rovnomennej gmine.
Rádio Regina
Rádio Regina je slovenská rozhlasová stanica a ako druhý program Slovenského rozhlasu má za úlohu podporovať a rozvíjať najmä vzťah poslucháčov k svojej obci, mestu a regiónu. Je to plnoformátová regionálna programová služba so záberom na poslucháčov „v zrelom veku“. 14 hodín týždenne do jeho vysielania vstupuje Redakcia národnostno-etnického vysielania Rádia Patria.
V programe má veľa publicistiky, no prostredníctvom mnohých hudobných relácii sa venuje aj oldies hudbe. Hudobný formát tvoria overené slovenské, české aj zahraničné hity s ťažiskom na 60. – 80. roky. V programe má zaradených aj niekoľko umeleckých programov. Pomer slova a hudby je 45% : 55%.
Regionálne vysielanie
Rádio Regina má tri regionálne verzie: Regina západ so štúdiom v Bratislave, Regina stred so štúdiom v Banskej Bystrici a Regina východ so štúdiom v Košiciach. V pracovných dňoch vysiela každé štúdio vlastný regionálny program počas 11 hodín, vo zvyšnom čase vysielajú spoločný program zo štúdia v Bratislave. Cez víkend je vysielanie prevažne spoločné (s výnimkou Hudobných pozdravov a sobotného rána a predpoludnia).
Časový plán autonómneho vysielania regionálnych štúdií:
Spravodajstvo
V pracovných dňoch vysiela stanica správy každú hodinu od 05:00 do 17:00, o 20:00 a 21:00. Päťkrát denne (o 09:00, 10:00, 11:00, 14:00 a 15:00) vysiela každé štúdio regionálne správy, ktoré mapujú udalosti v konkrétnom regióne. Vo zvyšnom dennom čase sú správy spoločné pre všetky tri verzie Reginy, vrátane hlavnej spravodajskej relácie Žurnál rádia Regina o 17:00, ktorú pripravuje každý deň iné štúdio.
Cez víkend sú správy vysielané v sobotu každú hodinu od 06:00 do 11:00, v nedeľu o 06:00, 07:00 a 09:00, v oba víkendové dni o 12:00, 15:00 a 17:00. Všetky správy cez víkend sú spoločné.
Niektoré vydania správ (skoro ráno, večer) sú preberané z vysielania Rádia Slovensko. Takisto je preberané ranné a poludňajšie vydanie Rádiožurnálu.
Digitálne
Rádio Regina vysiela v DAB multiplexe spoločnosti Avis a od 1. februára 2021 aj v multiplexe spoločnosti Towercom.
Rádio je zaradené aj v 1. multiplexe DVB-T2.
Počúvanosť
Rádio Regina je s počúvanosťou 6,7% šiestou najpočúvanejšou rozhlasovou stanicou podľa prieskumu Market & Media & Lifestyle spoločnosti Median SK (2+3 Q 2015).
Kritický realizmus (smer súčasnej filozofie)
Kritický realizmus je smer súčasnej filozofie, ktorý vznikol ako reakcia na neorealizmus, proti ktorého téze o imanentnosti objektu vo vedomí staval svoje učenie o štruktúre poznávacieho aktu (subjekt, objekt, danosť alebo podstata ako obsah vedomia).
V USA boli v 20.-30. rokoch 20. stor. jeho predstaviteľmi najmä: D. Drake, A. O. Lovjoy, J. B. Pratt, A. K. Rogers, Santayana, R. W. Sellars a ďalší.
Beňuš (rozlišovacia stránka)
Beňuš môže byť:
Koliza pyskatá
Koliza pyskatá alebo kolíza pyskatá (lat. Trichogaster labiosa, staršie Colisa labiosa) je druh ryby z čeľade Osphronemidae.
Pied-de-Borne
Pied-de-Borne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Koliza pyskatá
Pôvod
Koliza pyskatá pochádza z Južnej Ázie (Bangladéš, Mjanmarsko).
Pied-de-Borne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sněženky ve Vysokém lese
Sněženky ve Vysokém lese je prírodná pamiatka ev. č. 1688 juhozápadne od obce Chmelík v okrese Svitavy. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú zamokrené ekosystémy s bohatým výskytom snežienky jarnej.
Czersk
Czersk je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat chojnicki v rovnomennej gmine.
Žije tu 9 492 obyvateľov (30.6.2007).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bánovce nad Ondavou
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Bánovce nad Ondavou v okrese Michalovce.
Svobodova niva
Svobodova niva je prírodná rezervácia ev. č. 2014 neďaleko obce Železná Ruda v okrese Klatovy. Oblasť spravuje Správa NP a CHKO Šumava.
Predmetom ochrany je systém rozmerných pseudokrasových dutín sprevádzaných fluoritovou mineralizáciou.
Tournehem-sur-la-Hem
Tournehem-sur-la-Hem je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beňuš (priezvisko)
Beňuš je slovenské priezvisko odvodené od mena Benjamín. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v obci Zákamenné (okres Dolný Kubín), potom v Lučenci a Topoľčiankach (okres Zlaté Moravce).
Známi nositelia
Pozri v článku Beňuš (rozlišovacia stránka).
Glutamát sodný
Glutamát sodný alebo často glutaman sodný je sodná soľ kyseliny glutámovej. Komerčne je dostupný aj pod názvom glutasoľ. Známy je aj pod označením MSG (z angl. monosodium glutamate), E621 alebo Vetsin.
Vlastnosti
Je biely kryštalický prášok, dobre rozpustný vo vode.
Použitie
Glutamát sodný sa používa v potravinárskom priemysle ako dochucovadlo a prostriedok na zvýrazňovanie chuti pod označením E 621. Používa sa hlavne v instantných polievkach a omáčkach i v zemiakových lupienkoch, v niektorých koreninách, ochucovadlách, ale aj v mrazených mäsových a zeleninových výrobkoch. Široké uplatnenie má v ázijskej kuchyni.
Glutamát sodný aktivuje chuťové receptory jednej z piatich základných chutí - umami. Jeho účinok zosilňujú disodné ribonukleotidy.
Škodlivosť
Mnohé štúdie vedené či už samotnými výrobcami, ale predovšetkým nezávislými inštitúciami, nepreukázali škodlivosť glutamánu v množstvách používaných v potravinách. Placenta je pre glutamát takmer nepriepustná, takže nie je toxický ani pre tehotné ženy.
Nadmerné užívanie môže vyvolať zdravotné problémy, najmä zvracanie, tuhnutie svalov, búšenia srdca, bolesti hlavy, studený pot a závraty. Niektorí ľudia môžu mať intoleranciu na glutamát, tá je však zvyčajne spôsobená vedľajšími produktami, ktoré vznikajú pri jeho výrobe.
Výroba
Prirodzene sa vyrába ľubovoľnými procesmi, pri ktorých dochádza k štiepeniu bielkovín (sušenie, fermentácia, zrenie či pomalé varenie) alebo zo sušených rias. Bežne sa získava fermentáciou kukurice, cukrovej repy alebo trstiny. Pri týchto procesoch však okrem L -glutamátu vzniká aj D -glutamát, ktorý ľudské telo nevie metabolizovať.
Człuchów
Człuchów je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat człuchowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 14 517 obyvateľov (30.6.2007).
Rameno Perzea
thumb|right|Štruktúra ramien Galaxie, rameno Perzea je svetlomodrou farbou
Naše Galaxia je špirálová galaxia s priečkou so štyrmi hlavnými a minimálne dvoma vedľajšími ramenami. Rameno Perzea s polomerom 10 700 parsekov sa nachádza medzi ramenami Pravítka a Strelca. Je pomenované podľa jeho blízkosti k súhvezdiu Perzeus.
Existuje hypotéza, že rameno Orióna, v ktorom sa nachádza Slnečná sústava a Zem, je časťou ramena Perzea. Táto hypotéza ale nie je potvrdená.
Rameno Perzeus obsahuje niekoľko Messierových objektov:
Vlajka Libérie
thumb|Vlajka Libérie
Vlajka Libérie je variantom vlajky Spojených štátov amerických, z ktorých iniciatívy táto prvá černošská republika v Afrike vznikla.
Jedenásť horizontálnych pruhov (šesť červených a päť bielych) pripomína jedenásť signatárov deklerácie nezávislosti, modré pole v ľavom hornom rohu, zaberajúce šírku piatich pruhov, africký kontinent, a biela päťramenná hviezda v ňom žiariace svetlo Libérie ako vtedy jedinej africkej republiky. Červená farba znamená udatnosť, vrúcnosť a vytrvalosť, modrá slobodu, právo a vernosť, biela čistotu.
Vlajka v dnešnej podobe pochádza z roku 1847, kedy došlo k vyhláseniu nezávislosti. V rokoch 1827 – 1847, kedy Libéria mala štatút americkej kolónie, bol počet jej pruhov (sedem červených a šesť bielych) aj farieb celkom zhodný s vlajkou USA. Štvorec vľavom hornom rohu vtedy zaberal šírku siedmich pruhov a niesol voľný biely stredový kríž.
Vykanie
Vykanie je oslovovanie jednej osoby pomocou 2. osoby množného čísla (namiesto 2. osoby jednotného čísla - tykania). V niektorých jazykoch, napr. v nemčine a staršej slovenčine, sa používa alternatívne 3. osoba množného čísla, tzv. onikanie. Vykanie neznámym osobám sa v slovenčine považuje za zdvorilé, tykanie neznámej osobe naopak za urážlivé.
V septembri 2016 bolo vo firmách vykanie na ústupe, častejšie sa vyskytovalo tykanie. Vo firmách sa tiež vyskytovalo vykanie s používaním krstného mena.
Tykanie
Tykanie je v niektorých jazykoch spôsob oslovovania jednej osoby pomocou 2. osoby jednotného čísla (ty). Tykanie sa v mnohých spoločnostiach považuje za dôverné, neformálne a v mnohých situáciách a spoločenských vzťahoch za neprijateľné. Na vyjadrenie formálnosti, spoločenského odstupu alebo úcty, hlavne pri jednaní s cudzími, staršími alebo spoločensky významnejšími osobami sa ako protiklad používa vykanie, teda oslovovanie jednotlivého človeka v 2. osobe množného čísla. V niektorých iných jazykoch, napr. nemčine, sa využíva aj onikanie (oslovovanie v 3. osobe množného čísla), prípadne iné jazykové prostriedky.
V septembri 2016 bolo vo firmách vykanie na ústupe, častejšie sa vyskytovalo tykanie. Vo firmách sa tiež vyskytovalo vykanie s používaním krstného mena.
Plusko
náhľad|Sídlo na Trnavskom mýte
V bukách
V Bukách je prírodná pamiatka ev. č. 479 juhozápadne od obce Chmelík v okrese Svitavy. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Plusko
Mládežnícka organizácia Plusko je nezisková, mimovládna mládežnícka organizácia, založená 7. januára 2002 mladými ľuďmi s dlhoročnými skúsenosťami v oblasti práce s mládežou.
V bukách
Ochrana
Predmetom ochrany je prirodzená bučina s bohatým podrastom.
Plusko
Charakteristika
Cieľovou skupinou sú ľudia vo veku od 15-30 rokov, bez rozdielu rasy, náboženstva a politickej príslušnosti, zdravotne znevýhodnenú mládež nevynímajúc.
Snaženie organizácie je zamerané i na reálnu vzájomnú integráciu znevýhodnenej a zdravej mládeže.
Organizácia spolupracuje s ďalšími miestnymi a medzinárodnými neziskovými organizáciami.
Edgar Allan Poe
Bol autorom spravidla fantastických a mystických príbehov a zakladateľom detektívneho a hororového žánru.
Život
Bol jedným z troch detí páru kočovných hercov Elizabeth a Davida Poeových. Jeho otec mal alkoholické sklony a opustil matku ešte pred Edgarovým narodením. Matka zomrela v roku 1811 vo veku 24 rokov na tuberkulózu a zanechala po sebe tri siroty: malého Edgara, jeho mentálne postihnutú sestru Rosalie a brata Williama, ktorý rovnako ako otec mal alkoholické sklony a predčasne zomrel.
Ako trojročná sirota bol Edgar zverený do útulku v Richmonde, kde sa ho po relatívne krátkej dobe ujala rodina Allanovcov, veľkoobchodníkov s tabakom; odtiaľ plynie Poeove prostredné meno Allan. Rodina istý čas bývala v Liverpoole a tajomné Anglicko sa tak stalo mladému Edgarovi zdrojom inšpirácie po celý život. Dodalo jeho neskorším dielam fantazijnú, typicky poeovskú hrôzostrašnosť.
V roku 1834 sa stretol s prvým úspechom, keď získal hlavnú cenu na súťaži, ktorú organizoval baltimorský týždenník Saturday Visitor so svojim príbehom Rukopis nájdený vo fľaši. Neskôr vstúpil do Richmondského Souther Literary Messenger a v roku 1835 sa stal jeho hlavným šéfredaktorom.
V roku 1836 sa oženil so svojou trinásťročnou sesternicou Virginiou Clemm (zomrela predčasne o jedenásť rokov neskôr v roku 1847). Alkohol a drogy spôsobovali Poeovi intenzívne stavy depresie a neskôr vďaka nim aj stratil zamestnanie. Roku 1845 uverejnil Havrana, ktorý doslova ohromil vtedajšiu verejnosť. Poe v tom čase zažil krátke obdobie slávy a mondénnych úspechov. Jeho alkoholové a drogové dlhy ho však z tohto postavenia rýchlo uvrhli späť do zúfalej biedy.
Poeova smrť bola hodná diel, ktorým sa venoval: 3. októbra 1849 bol nájdený opitý (a zrejme aj pod vplyvom omamných látok) na baltimorskom chodníku v blízkosti Light Street. Bol urýchlene hospitalizovaný, ale z kómy, do ktorej následne upadol, sa po celé štyri dni neprebral. Zomrel v ranných hodinách 7. októbra 1849.
Osobnosť
Edgar Allan Poe bol obdarovaný vysokou inteligenciou, bol veľmi zdvorilý, ale tiež až prehnane prudký a divoký; len tak sa v jeho hlave mohli zrodiť tie najkurióznejšie myšlienky, aké kedy prešli ľudskou mysľou.
Už od detstva čítal diela Lorda Byrona, Samuela Taylora Coleridge a väčšinu romantických autorov svojej doby. Hlbšie sa takisto zaoberal kozmogóniou, prírodnými vedami a mysticizmom. Tieto svoje znalosti následne využíval pri písaní svojich diel (napríklad Zostup do Maelströmu, Tisící druhý Šeherezádin příběh, Tři neděle v týdnu), kedy dokázal s matematickou presnosťou dosiahnuť geniálny efekt a zanechať tak v čitateľovi dopredu psychologicky premyslenú impresiu (väčšinou strachu či hnusu, často ale aj humoru a prekvapenia).
Ešte počas svojho života stratil všetky ženy, ktoré miloval, a znesváril sa so všetkými ľuďmi, ktorí by mu boli v ťažkých okamihoch schopní pomôcť. Žil v takpovediac nepretržitej biede, aj keď sa už počas svojho života dočkal istej slávy (najmä svojimi žurnalistickými prácami).