cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sukcesia (ekológia)
Začiatok sukcesie
Oheň, sopečné výbuchy, prachové búrky, víchrice, ľadovce, záplavy, teda akékoľvek narušenie vegetácie môže zvyčajne prerušiť sukcesiu a čiastočne alebo úplne obnažiť pôdu a nastaviť znovu prvé štádiá sukcesie (zvyčajne zostane na mieste zvyšok pôdy a rastlín). Prudký výbuch sopky Krakatoa neďaleko ostrova Jáva v roku 1883 zabil celý život v okolí tým, že povrch sopky pokryl popolom a pyroklastickým materiálom. Počas prvého roku sa v popole začali objavovať trávy a iné pionierske rastliny; počas 50 rokov sa ostrovy úplne pokryli vegetáciou a zloženie rastlín bolo takmer nerozoznateľné od zloženia na ostatných ostrovoch v tejto oblasti. Prípad z nedávnej doby: obnova porastu v oblasti hory Svätej Heleny na pacifickom pobreží na severozápade USA začala už v dobe, kedy výbuch sopky ešte doznieval. K prírodným procesom, ktoré utvárajú krajinu patrí taktiež lesný požiar, ktorý je často spôsobený bleskom.
Alain Poher
Alain Poher (* 17. apríl 1909, Ablon-sur-Seine, Francúzsko – † 9. december 1996, Paríž) bol francúzsky politik, dvakrát dočasný prezident Francúzska a predseda Senátu v rokoch 1968 až 1992. V rokoch 1966 až 1969 bol predsedom Európskeho parlamentu.
Životopis
Podľa francúzskej ústavy z roku 1958 predseda senátu preberá prezidentské právomoci i povinnosti v prípade prezidentovej rezignácie alebo smrti a stáva sa dočasnou hlavou štátu do usporiadanie volieb a uvedenia nového prezidenta do úradu.
Poher sa prvý raz stal dočasným prezidentom 29. apríla 1969, po rezignácii Charlesa de Gaulla. V nasledujúcich prezidentských voľbách kandidoval. Čiastočne z dôvodu absencie dlhodobej straníckej príslušnosti ho v druhom kole porazil Georges Pompidou a on sa znovu ujal výlučne senátneho predsedníctva po Pompidouovej prísahe 20. júna 1969. Pompidou však zomrel vo funkcii 2. apríla 1974, necelých šesť rokov po voľbách (do roku 2000 prezidentský mandát sedem rokov) a Poher sa opäť stal dočasným prezidentom až do prísahy víťaza nasledujúcich volieb, Valéry Giscarda d’Estainga 27. mája 1974.
Neapolské kráľovstvo
Neapolské kráľovstvo alebo Neapolsko bol historický štátny útvar na juhu Apeninského polostrova, ktorý existoval v rokoch 1285 – 1816. Do roku 1285 patrilo územie okolo mesta Neapol Sicílskemu kráľovstvu, ktoré vzniklo v roku 1130.
Povstanie a rozdelenie kráľovstva
V roku 1282 vypuklo na Sicílii proti Francúzsku rozsiahle povstanie, ktoré sa do dejín zapísalo ako Sicílske nešpory. Príčinou povstania bol veľký daňový útlak kráľa Karola I. a jeho vláda – neustále sa totiž pokúšal o ďalšiu expanzívnu politiku; okrem iného aj na území obnovenej byzantskej ríše. Preto toto povstanie finančne podporil aj byzantský cisár Michael VIII. Palaiologos. Sicílsky vzbúrenci potom prijali za svojho kráľa aragónskeho kráľa Petra III. Ten však ovládol iba ostrov Sicília a pevninská časť kráľovstva zostala naďalej v rukách Anjuovcov.
Po dvadsiatich rokoch bojov bola v roku 1302 uzavretá mierová zmluva, ktorou bola uznaná samostatnosť ostrovného kráľovstva na čele s aragónskou dynastiou a bolo oficiálne pomenované Kráľovstvo Trinacria (bežne sa však skôr označovalo Kráľovstvo Sicílske za (messinským) majákom). Mierová zmluva ďalej potvrdila pevninskú časť kráľovstva dynastii Anjuovcov; táto pevninská časť sa síce formálne nazývala Sicílske kráľovstvo (bežne sa tiež označovala aj ako Kráľovstvo Sicílske pred (messinským) majákom), ale v súčasnosti je známe ako Neapolské kráľovstvo (pomenované podľa hlavného mesta).
Španielska nadvláda
V roku 1735 dobyl Sicílske kráľovstvo vo vojne o poľské dedičstvo parmský vojvoda Karol Bourbonský, ktorý sa zároveň stal aj neapolským kráľom. Obe kráľovstvá boli odvtedy s krátkou Napoleonskou prestávkou pod vládou jedného panovníka a v roku 1816 boli aj formálne spojené do Kráľovstva oboch Sicílií.
Fenomenológia náboženstva
Fenomenológia náboženstva je odbor religionistiky, ktorý skúma, zaraďuje, hladá korene a vzájomné súvislosti náboženských javov (fenoménov), najmä svätých miest, predmetov, osôb, časov. Metodologicky nadväzuje na filozofickú fenomenológiu.
Zoznam fyzikálnych článkov/U
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 33 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
uh
Uhlová dráha · Uhlová rýchlosť · Uhlové zrýchlenie
ul
Ultra krátke vlny · Ultrafialová katastrofa · Ultrafialové žiarenie
un
Unbibium · Unbihexium · Unbinilium · Unbioctium · Unbipentium · Unbiquadium · Unbiseptium · Unbitrium · Unbiunium · Unitárny priestor · Univerzálna plynová konštanta · Unquadnilium · Untribium · Untriennium · Untrihexium · Untrinilium · Untrioctium · Untripentium · Untriquadium · Untriseptium · Untritrium · Untriunium · Ununennium
uz
Uzavretá sústava (výmena energie) · Uzol (astrodynamika)
Na kutinách
Na kutinách je prírodná pamiatka ev. č. 883, nachádzajúca sa v katastrálnom území obce Lubné v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je fragment bohato štruktúrovaného lesného porastu s prírode blízkou druhovou skladbou, vitálnou populáciou jedle bielej a prítomnosťou väčšieho množstva odumretej drevnej hmoty, které sa dochovalo v hlbokom žľabe pod obcou Lubné.
Adam Trajan
Narodil sa v Benešove pri Prahe. Študoval na Karlovej univerzite a v roku 1609 dosiahol hodnosť bakalára. Po skončení štúdií pôsobil vo Vimperku ako evanjelický farár. V roku 1621, rok po bitke na Bielej hore, odišiel do exilu do Uhorska, kde konvertoval na katolíctvo a pôsobil ako farár v obci Drahovce.
Aurignac
Aurignac môže byť:
Adam Trajan
Je autorom mnohých básní, no najznámejšou sa stala latinská oslavná báseň Saluberrimae Pistinienses Thermae (Uzdravujúce piešťanské kúpele), ktorá vyšla tlačou v Trenčíne roku 1642.
Biografia
Bol protestanským kňazom. Otec Ján pochádzal z Trutnova, bol dvakrát ženatý a mal jednu dcéru. Študoval teológiu na univerzite v Prahe. V roku 1609 dosiahol hodnosť bakalára. Pôsobil ako kňaz vo Vimperku a roku 1621 odchádza do exilu, zdržoval sa v Scheliningere, Šoproni a v Žiline a pred rokom 1640 bol správcom farnosti protestantských farníkov v Drahovciach, potom pravdepodobne v Trenčíne. Písal na rôzne témy ako sú spisy lekárske, náboženské, historické, autobiografické a príležitostnú oslavnú poéziu. Po latinsky napísal elegickým distichom oslavnú báseň na liečivé (uzdravujúce) piešťanské pramene Saluberrimae Pistinienses Thermae (Trenčín, 1642). Prvýkrát na jej význam upozornil Matej Bel v Notitia Hungariae… (1742). Báseň má okrem umeleckej aj historickú a dokumentárnu hodnotu. Obsahuje množstvo údajov o prírode, osídlení Piešťan i okolia a tunajších kúpeľoch. Dosiaľ nie je známe, aké bolo jeho pastoračné pôsobenie v Drahovciach, nie je tu známa protestantská komunita. Možné je i to, že to boli spoluexulanti z Čiech. Nevieme ani, kde a kedy skonal s určitosťou.
Zoznam fyzikálnych článkov/Ú
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 6 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
úč
Účinný prierez · Účinok (fyzika)
ún
Únava materiálu · Úniková rýchlosť
úr
Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky
úv
Úvod do kvantovej mechaniky
Kontext (jazykoveda)
Kontext je súvislá časť textu, z ktorej možno určiť vzájomné vzťahy medzi jazykovými, kompozičnými alebo tematickými jednotkami. Náuka o kontexte sa nazýva kontextológia.
Fenomén (filozofia)
Fenomén (z gr. Phainomenon = jav) je jav daný v skúsenosti(zázrak). Je to jav nazeraný zmyslami alebo intelektuálne. Fenomén treba odlišovať od pojmu fenoménu alebo od akýchkoľvek iných významových útvarov, ktoré si ľudia vytvárajú pri svojom poznávaní fenoménov. Povedzme fenomenologické chápanie fenoménu sa odlišuje od Kantovho chápania fenoménu.
Sartre
Podľa Sartra fenomén vyjavuje a zároveň je podstatou.
Fenomenológia
Rozdiel medzi zmyslovým a nezmyslovým objasníme na príklade: Vidím, ako sa na lúke pasú dve kravy. Prichádza k nim tretia. V akom zmysle vidím, že dve a jedna sú tri? 2+1=3 (evidentný matematický fakt) mi celkom iste nie je dané zmyslovo názorne. Číra platnosť 2+1=3 nijako nezávisí od fakticky sa pasúcich kráv. Fakticky sa pasúce kravy sú niečím empirickým, reálnym, individuálnym, čo sa môže ľubovoľne meniť. 2+1=3 ničím takým nie je. Nevnímame to, ale nazeráme. Akty vnímania, v ktorých sú mi dané pasúce sa kravy, ma možno privádzajú k nazretiu, že 2+1=3. Toto 2+1=3 sa síce ukazuje vo vnímaní, ale nie ako niečo vnímateľné. Edmund Husserl odhaľuje fenomén nezmyslového (podobne ako Platon) najprv v čisto formálnych útvaroch logiky a matematiky.
Ukazuje sa teda dvojvrstevnatosť fenoménov, ktorá je ťažisková pre celú fenomenologickú filozofiu: Na jednej strane je to vrstva empiricky-reálneho, ktoré sa stáva názorným v aktoch vnímania našej zmyslovosti. Táto vrstva je základom (tvorí základ fenoménov a "nesie" druhú vrstvu).
Na druhej strane je to vrstva esencií a esenciálnych faktov. Označuje sa aj ako vrstva ideálnych predmetov, event. ako vrstva eidetického. Je prístupná pre duchovné akty, noézy a je postihovaná bezprostredným zrením esencií.
Také esencie a esenciálne fakty možno ukázať nielen v logickej a matematickej oblasti, ale vôbec v každej skúsenosti, kde potom možno hovoriť aj o materiálnych (obsahových) esenciách. Napríklad: Mám červenú ceruzu, nepochybne empirický reálny predmet. Červenosť tejto ceruzy mi je daná aktom zmyslového vnímania. Zrenie esencie však nepostihuje túto červenosť tu, ale eidos červený, číru esenciu, ktorá je spoločná všetkému červenému. Na tejto červenosti a na tomto určitom odtieni červene je rovnako nezávislá ako 2+1=3 je nezávislé od oných pasúcich sa kráv. Existujú samozrejme esencie rôznych stupňov. Od eidosu červený môžu prejsť k eidosu farba a ďalej k eidosu vlastnosť.
Fenomenológii ide o to, analyzovať fenomény tak, aby ako danosť vystúpili esencie a esenciálne fakty.
Federal Reserve System
thumb|Centrála FED
Federal Reserve System, po slovensky často prekladané ako Federálny rezervný systém (zriedkavo Federálna rezervná sústava), skrátene Fed, je sústava viacerých bánk a súvisiacich inštitúcií, spolu tvoriacich centrálnu banku USA.
Úlohy a ciele FEDu
Federálny rezervný systém má za úlohu plniť nasledujúce úlohy a ciele :
Charakteristika FEDu
Štruktúra Federálneho rezervného systému obsahuje Výbor guvernérov (Board of Governors of the Federal Reserve System), Federálne rezervné banky (Federal reserve banks), Federálny výbor pre voľný trh (Federal Open Market Committee) a členské banky. Doplnok k tejto štruktúre tvoria poradné výbory a to Federálny poradný výbor (Federal Advisory Council), Poradný výbor klientov bánk (Consumer Advisory Council) a Poradný výbor sporiacich inštitúcií (Thrift Institutions Advisory Council). FED ako taký je prísne nezisková inštitúcia. Ak by náhodou vykázal zisk, tak ten bude celý vrátený do štátnej pokladnice. Medzi najvýznamnejších guvernérov FEDu môžeme zaradiť Paula A. Volckera, Alana Greenspana a Bena S. Bernankea.
Výbor guvernérov
Sídli vo Washingtone a je hlavným riadiacim orgánom Federálneho rezervného systému. Tvorí ho sedem členov (každý člen musí pochádzať z inej Federálnej rezervnej oblasti). Všetkých členov menuje prezident a schvaľuje Kongres. Funkčné obdobie týchto členov je 14 rokov, pričom sa uplatňuje tzv. rotačný systém t.j. každé dva roky sa vymení jeden člen. Funkčné obdobie predsedu a miestopredsedu Výboru guvernérov je štvorročné, pričom do funkcie môžu byť vymenovaní až trikrát za sebou. Podmienkou na získanie nominácie na predsedu alebo miestopredsedu je, aby daný nominant bol už členom Výboru guvernérov alebo bol tesne pred vymenovaním. Od 1. februára 2006 bol predsedom rady guvernérov FEDu Ben Bernanke a podpredsedom Donald Kohn. Nová prezidentka - Janet Yellen bola zvolená 9. októbra 2013 a vymenila v pozícii šéfa FEDu Bena Bernanke od 3. februára 2014. Od 5. februára 2018 je predsedom FEDu Jerome Powell.
Hlavnými úlohami tohto výboru je rozhodovanie o menovej politike, určovanie výšky diskontnej sadzby, stanovovanie povinných minimálnych rezerv, schvaľovanie pravidiel regulácie, dohľad nad členskými bankami a holdingovými spoločnosťami. Výbor je tiež zodpovedný za ochranu klientov bánk a je poverený menovaním troch z deviatich riaditeľov Federálnych rezervných bánk. Zasadanie výboru prebieha týždenne za prítomnosti reprezentantov ministerstva financií federálnej vlády. Predseda Výboru guvernérov podáva pravidelné správy o činnosti výboru pred senátnym výborom dvakrát ročne a to 20. februára a 20. júla v danom roku.
Zápornosť
Zápornosť alebo negatívnosť môže byť:
Federal Reserve System
Federálne rezervné banky
Tvorí ich dvanásť centrálnych bánk v jednotlivých federálnych okresoch. Jednotlivé banky sídlia v týchto mestách: New York, Atlanta, Boston, Chicago, Cleveland, Dallas, Kansas City, Minneapolis, Philadelphia, Richmond, San Francisco, St. Louis. Všetky tieto banky prijímajú rezervy ďalších bánk, taktiež bankám poskytujú úvery, emitujú hotovostné obeživo a zabezpečujú medzibankové zúčtovanie. Všetky federálne rezervné banky sú akciové spoločnosti vlastnené jednotlivými členskými bankami. Členské banky sa pri vstupe do Federálneho rezervného systému musia povinne stať spolumajiteľmi federálnej rezervnej banky, ktorá spadá do ich okresu. Daný podiel je potom neprevoditeľný, ale bankám za neho prislúcha dividenda vo výške šesť percent ročne. Jednotlivým akcionárom z držania podielov nevyplývajú žiadne vlastnícke práva. Zaujímavosťou je, že ak by bol Federálny rezervný systém zrušený, tak všetky záväzky a pohľadávky by prešli na americkú federálnu vládu.
Vedenie každej jednej Federálnej rezervnej banky tvorí deväťčlenný Výbor riaditeľov. Troch riaditeľov menujú banky z bankového prostredia. Traja riaditelia sú menovaní z nebankového prostredia a sú určovaní tiež jednotlivými členskými bankami. Poslední traja riaditelia sú reprezentantmi verejnosti, ktorí nesmú vlastniť akcie jednotlivých bánk a sú menovaní Výborom guvernérov. Z týchto troch riaditeľov sú volení predseda a miestopredseda Výboru riaditeľov.
Zápornosť
Zápornosť je vlastnosť vyjadrovať popieranie, opačnosť.
Negatívnosť je týkanie sa negatívu, pozri negatív.
Federal Reserve System
Federálny výbor pre voľný trh
Vznikol v roku 1935. Jeho zodpovednosťou je určovať koncepciu menovej politiky. Do jeho náplne tiež patrí vykonávanie operácií na voľnom trhu s cennými papiermi americkej federálnej vlády a jej pridružených agentúr. Zodpovedný je tiež za devízové intervencie, ktoré často konzultuje s ministerstvom financií. Federálny výbor pre voľný trh tvorí všetkých sedem členov Výboru guvernérov. Ďalej je členom prezident Federálnej rezervnej banky v New Yorku. Zvyšok tvoria štyria prezidenti zo zostávajúcich jedenástich Federálnych rezervných bánk. Títo sa rotujúco striedajú na jednoročnej báze. Výbor zasadá pravidelne osemkrát do roka, avšak môže sa stretnúť aj na mimoriadnych zasadnutiach. Predsedom výboru sa stáva predseda Výboru guvernérov a podpredsedom výboru je Prezident Federálnej rezervnej banky v New Yorku. Rozhodnutia výboru sa prijímajú na základe jednoduchej väčšiny (pri rovnosti hlasov rozhoduje predseda).
Členské banky
Povinnými členmi sú všetky banky pôsobiace na federálnej úrovni. Tie musia držať akcie niektorej z dvanástich Federálnych rezervných bánk. Musia si povinne upísať v prislúchajúcej Federálnej rezervnej banke hodnotu, ktorá sa rovná šiestim percentám ich vlastného kapitálu. Ak pôsobia komerčné banky len na štátnej úrovni, tak sa členom Federálneho rezervného systému môžu stať až, keď splnia určené podmienky, ako napríklad kapitálovú primeranosť. Členská banka musí držať presne určený počet akcií a tie nie sú obchodovateľné ani prevoditeľné na inú osobu alebo inštitúciu. Výhodami členstva je povinná každoročná dividenda, možnosť čerpať diskontné úvery a možnosť voliť členov Rady riaditeľov. Nevýhodou členstva sú tvrdšie bankové regulácie a povinné poistenie u Federálnej depozitnej poisťovacej spoločnosti.
Aviakompanija Transaero
OAO Aviakompanija Transaero (rud. ОАО Авиакомпания «Трансаэро»), anglický názov: Transaero Airlines, je po spoločnosti Aeroflot druhá najväčšia letecká spoločnosť v Rusku. Spolu so spoločnosťami UTair a S7 tak tvoria štvoricu najsilnejších leteckých prepravcov.
Federal Reserve System
Ostatné poradné výbory
Poradný výbor klientov bánk – tvorí ho predseda, miestopredseda a ďalších 24 členov, ktorí zastupujú domácnosti a firmy. Členmi sú väčšinou ľudia z akademickej obce a právnici. Schádzajú sa trikrát ročne na stretnutiach vo Washingtone, kde radia Výboru guvernérov.
Zoznam fyzikálnych článkov/T
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 82 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
t-
T-15 (reaktor)
ta
Tachyón · Takaaki Kadžita · Tatiana Korcová · Tauón · Tavenina
te
Tečenie materiálu · Technická práca · Technický skúšobný ústav Piešťany · Tektonika (geológia) · Tekutosť · Teleso (fyzika) · Temná energia · Tenzor · Teoretická fyzika · Teoréma pozitívnej energie · Teória · Teória chaosu · Teória matíc · Teória plasticity · Teória pružnosti · Teória relativity · Teória steady state · Teória strún · Teória veľkého zjednotenia · Teória všetkého · Tepelná rovnováha · Tepelná rozťažnosť · Tepelná smrť vesmíru · Tepelný odpor · Tepelný stroj · Tepelný vodič · Teplo · Teplomer · Teplota spaľovania · Teplota topenia · Teplota varu · Teplota vznietenia · Teplota vzplanutia · Termická stavová rovnica · Termická účinnosť · Termika · Termistor · Termodynamická teplota · Termodynamická účinnosť · Termodynamická veta · Termodynamický stav · Termodynamika · Termoelektrický jav · Termochemická rovnica · Termochémia · Termometria · Termonukleárna reakcia · Tesla (jednotka)
ti
Tiaž · Tiažové zrýchlenie · Tieň · Titiovo-Bodeovo pravidlo
tl
Tlaková potenciálna energia
to
Tok svetla · Topenie · Topografia · Tošihide Masukawa · Tošio Kató
tr
Trajektória (krivka) · Transaktinoid · Tretia termodynamická veta · Tribológia · Trojný bod · Trojrozmerná projekcia
tu
Tuhé teleso · Tuhnutie · Tuhosť · Tunelový jav · Turbulencia
tv
Tvar vesmíru · Tvar Zeme
Februárová revolúcia (1917)
thumb|Demonštrácia vo februári 1917 Februárová revolúcia predstavuje prvú etapu revolučných udalostí v Rusku, ktoré sa vystupňovali na začiatku marca 1917 (Ruská revolúcia). Z chronologického hľadiska je druhou demokratickou revolúciou, ktorá zachvátila krajinu (po prvých revolučných udalostiach v rokoch 1905/1907).
Revolúcia začala v marci (podľa juliánskeho kalendára vo februári) 1917 vyhlásením generálneho štrajku. V dôsledku nepokojov a bojom medzi revolučne naladenými masami a políciou v uliciach hlavného mesta Petrohradu, ktoré skončili víťazstvom revolúcie abdikoval 15. marca cár Mikuláš II. a 23. marca bola ustanovená Dočasná vláda na čele s kniežaťom Georgijom Ľvovom. Vládna koalícia sa však rozpadla pri riešení otázky nezávislosti Ukrajiny 2. júla a druhým premiérom sa stal Alexandr Kerenskij, ktorý bol vo Ľvovovej vláde od 2. mája ministrom vojny.
Dňa 7. novembra (25. októbra) však boľševici uskutočnili ozbrojený štátny prevrat známy ako Októbrová revolúcia (Veľká októbrová socialistická revolúcia) a postupne zlikvidovali akúkoľvek opozíciu.
Predohra
Prvá svetová vojna Cárske Rusko výrazne ekonomicky oslabila. Rýchlo industrializovaná krajina bola od konca 19. storočia plná sociálnych protikladov a nesplnených očakávaní novovznikajúcej robotníckej triedy v mestách ako aj nevyriešených problémov roľníkov na vidieku, ktoré ruský autokratický systém cára Mikuláša II. nehodlal riešiť. Problémy sa vyostrovali práve počas svetovej vojny, kedy bol cársky režim vystavený veľkej zaťažkávacej skúške. Za priamy podnet možno považovať neúspechy Ruska na frontoch, veľké materiálne aj ľudské straty a rozvrat hospodárstva vyplývajúci zo straty tradičných trhov a orientácie ekonomiky na vojenskú výrobu. Kritickú situáciu sťažovali problémy so zásobovaním armády aj civilného obyvateľstva a hlad, prejavujúci sa hlavne v mestách Od januára 1917 začali v dôsledku nedostatku potravín štrajkovať postupne desiatky tisíc petrohradských robotníkov. Keďže však bola vojna bol štrajk automaticky považovaný za sabotáž. Predstavitelia mesta ani cár tento problém nedokázali vyriešiť a svojim konaním vyvolali naopak ešte väčšie protesty.
Marcové (februárové) udalosti
7. marca 1917 (22. februára podľa juliánskeho kalendára) začali štrajkovať tisíce robotníkov veľkej Petrohradskej Putilovskej fabriky - najväčšej továrne v krajine. 8. marca (23. februára podľa juliánskeho kalendára) nespokojné Petrohradské ženy, mnohé stojace v dlhých radoch na chlieb vyvolali mohutnú protivojnovú demonštráciu. Desiatky tisíc žien pracujúcich v Petrohradských továrňach, ale aj bežných žien v domácnosti vyšli do ulíc aby vyjadrili svoju nespokojnosť s nedostatočnými dodávkami chleba, nespokojnosťou s cárskou vládou a bojom za zrovnoprávnenie s mužmi, keďže 8. marca bol Medzinárodný deň žien. Protestujúci často kráčali za spevu Marseillaisy, kričali Chlieb! a Preč s cárom!. K nim sa zanedlho pridali robotníci a robotníčky textilných tovární z Vyborgského rajónu. Na niektorých miestach protesty prerástli do stretov s políciou a kozákmi. Večer toho istého dňa vydal Mikuláš II. rozkaz veliteľovi petrohradského vojenského okruhu, aby demonštrácie okamžite ukončil. Pokusy nasadiť proti demonštrantom vojsko neboli úspešné, pretože vojaci odmietli strieľať do neozbrojených civilistov, niektorí sa dokonca vzbúrili, zastrelili svojich veliteľov a pridali sa k vzbúrencom. V priebehu ďalších dvoch dní začal generálny štrajk, ku ktorému sa pridali študenti aj veľká časť petrohradskej strednej triedy, ako boli drobní obchodníci, úradníci a taxikári. Štrajk čoskoro prerástol do občianskych nepokojov, pri ktorých dochádzalo k rabovaniu obchodov.
náhľad|left|Čcheidze počas príhovoru pre vzbúrencov okolo budovy Štátnej dumy. Množstvo protestujúcich v nasledujúcich dňoch narastalo. K nim sa začali pripájať agitátori socialistických strán na nižšej úrovni. Hlavne eserov, umiernených sociálnych demokratov (menševikov) a menej aj radikálnych sociálnych demokratov (boľševikov). Naďalej však išlo skôr o spontánne ľudové povstanie bez širšej organizácie. Revolúcia vodcov všetkých politických strán zastihla nepripravených. Najvyššie autority viacerých politických strán sa v tej dobe vôbec nenachádzali v krajine, boli vo väzeniach, alebo boli mimo diania vo vyhnanstve na Sibíri. Lenin a Martov boli v Zürichu. Trockij v New Yorku, Černov v Paríži, Cereteli, Dan, Goc, Kamenev a Stalin na Sibíri.
náhľad|Barikáda na križovatke ulíc Litejnej a Segejevskej 11. marca (27. februára) 1917.
11. marca (27. februára) niektoré cárovi oddané jednotky a polícia zastrelili pri nepokojoch viac než 150 ľudí. Opakovala sa situácia podobná ako v krvavú nedeľu roku 1905. Už nasledujúci deň 12. marca prerástli nepokoje do otvoreného boja medzi revolučnými silami a cárskym vojskom a políciou. Tento deň je považovaný za vyvrcholenie protestov a začiatok otvoreného povstania. Vojenské jednotky, väčšina ktorých bola tvorená čerstvými brancami s veľkými sympatiami k protestujúcim, často neuposlúchla rozkazy a viaceré z nich sa pridali k vzbúrencom. Prvá z jednotiek, ktorá ako celok prešla na stranu vzbúrencov bol Volynský pluk pod vedením poddôstojníka T.I. Kirpičnikova. Zakrátko sa k nim pridali aj ďalšie jednotky vrátane Litovského a Preobraženského pluku. Revolučné sily, následne obsadili všetky dôležité časti mesta, Petropavlovskú pevnosť, železničnú stanicu, telefónnu ústredňu a budovy vlády. Cár Mikuláš II. nepochopil situáciu a namiesto ústupkov nariadil rozdrviť vzbúrencov vojensky, čo bolo celkom nereálne riešenie. Aj tie vojská, ktoré boli oddané cárovi neboli ochotné strieľať do neozbrojených civilistov.
Podobne ako počas revolúcie v roku 1905 vytvorili robotníci a vojaci orgány samosprávy nazývané soviety (syn. rady alebo výbory). Najdôležitejší z nich sa nachádzal v Petrohrade, jeho predsedom bol menševik N.S. Čcheidze a jeho zástupca eser A.F. Kerenskij. Predstavitelia týchto dvoch strán mali v soviete väčšinu. Prvé zasadenie Petrohradského sovietu sa odohralo 12. marca (27. februára podľa juliánskeho kalendára). Soviet prebral zodpovednosť za dodržiavanie poriadku a zásobovanie mesta. Robotníci a vojaci potom v Moskve a onedlho aj v ďalších mestách po celej krajine tvorili ďalšie soviety. Jedným z prvých nariadení sovietu bolo Nariadenie č. 1, ktoré zbavovalo dôstojníkov armády veliteľskej autority a podriaďoval ich vojenským výborom. 12. marca bol vytvorený Dočasný výbor Štátnej dumy, pod vedením Michaila Rodzjanko. Úlohou tejto inštitúcie bolo nastoliť opätovný poriadok a fungovanie štátu, ako aj schopnosti krajiny ďalej viesť vojnu proti krajinám Trojspolku. Výbor sa tiež pokúšal presvedčiť cára k ústupkom. Následne sa 14. marca výbor dohodol s esermi a menševikmi Petrohradského sovietu na vytvorení novej (Dočasnej vlády). Mimo Petrohradu začali v marci spontánne vznikať soviety na rôznej regionálnej (provinciálnej, ujezdnej a volostnej) úrovni. Všeobecne ich spájal proticársky postoj, takže sa v nich nenachádzali žiadni cárski alebo policajní úradníci. Soviety organizovali zásobovanie potravinami a neskôr dohliadali na skutočnú demokratizáciu regionálnych orgánov ako boli miestne dumy a zemstvá.
14. marca cár Mikuláš II. opustil svoj štáb a odišiel do Petrohradu, ale po ceste narazil na odpor revolučných vojsk a preto odišiel do Pskova, na štáb severného frontu. Tam po porade s veliteľom frontu skonštatoval, že na potlačenie revolúcie nemá dostatok síl a tak sa 15. marca o 23:40 (2. marca podľa juliánskeho kalendára) vzdal cárskeho trónu v prospech svojho brata Michaila Alexandroviča. Ani táto správa však ľud neuspokojila a Michail Alexandrovič sa navyše trónu okamžite vzdal, pričom vyhlásil, že budúcnosť štátneho zriadenia v Rusku musí vyriešiť Ústavodarné zhromaždenie. Tým sa 15. marca 1917 skončila tristoročná vláda rodu Romanovcov v Rusku.
Marec - jún
S časom sa vykryštalizovali tri politické bloky, ktoré spolu súperili o moc. Boli to liberáli, umiernení socialisti a radikálni (ľaví) socialisti. Liberáli tvorili hlavne Stranu konštitučných demokratov (tzv. kadetov; viedol ich P. N. Miľukov), ktorí prevažovali v prvej Dočasnej vláde a neskôr od mája do októbra 1917 boli v koalícii s umiernenými socialistami. Umiernení socialisti sa delili na menševikov, ktorí predstavovali umiernenú časť sociálno-demokratickej strany (hlavní predstavitelia J. O. Martov, A. S. Martynov, P. B. Alexandrov, I. Cereteli, G. V. Plechanov) a Stranu socialistov revolucionárov (skr. SR, alebo jednoducho eserov; hlavní predstavitelia A.F. Kerenskij, V. M. Černov, N.M. Avksentiev). Umiernení socialisti mali v Petrohrade aj väčšine sovietov po celej krajine najväčšiu popularitu. Eseri boli najväčšou stranou v celej krajine. Politika menševikov stála na tzv. Revolučnom defendizme, ktorý presadzoval hlavne gruzínsky menševik Cereteli. Požadoval to, v čo dúfala väčšina obyvateľstva a to predovšetkým ukončenie bojov na fronte svetovej vojny a mier na princípe samourčenia národov a bez anexií. Nežiadali pri tom okamžitý mier, ale hodlali zotrvať v obrane krajiny až do jeho podpísania. Časť menševikov sa pridala k Dočasnej vláde. Tú však postupne oslabovali veľké protivojnové demonštrácie a neúspechy na fronte, hlavne zlyhanie v letnej ofenzíve. Niektorí menševici (napr. Miľukov) naivne verili, že revolúcia privedie obyvateľstvo k zomknutiu okolo štátu a vlna vlastenectva umožní napraviť problémy v armáde. 5. mája 1917 vstúpili eseri a menševici do koalície s kadetmi.
náhľad|Dočasná vláda v marci 1917.
K radikálnym socialistom sa radili ľaví boľševici (V. I. Lenin), ľaví menševici, ľaví eseri (A. R. Goc) a anarchisti. Radikálni socialisti najprv tvorili iba zanedbateľnú skupinu, ale po vytvorení koalície liberálov so sociálnymi demokratmi ich popularita začala narastať, hlavne po tom, čo Dočasná vláda nedokázala splniť očakávania ľudu ako bola tiež neschopnosť dohodnúť sa na spôsobe ukončenia vojny, dohodnúť prísľub pozemkovej reformy a tiež decentralizácie krajiny a možnosti samourčenia pre jednotlivé národy. Vzhľadom na to, že socialistické a sociálno-demokratické strany mali v krajine najväčšiu podporu obyvateľstva, konflikty medzi nimi určovali trend celého vývoja roku 1917. Radikálnu opozíciu najprv posilnil príchod viacerých výrazných postáv z exilu. V. I. Lenin sa vrátil 3. apríla 1917 po takmer 17 rokoch v exile. Títo rýchlo využili nadchádzajúcu situáciu.
Júl - august
V priebehu leta sa odohralo viacero dôležitých udalostí. 3. júla 1917 odstúpili všetci ministri za stranu kadetov, kvôli Ukrajinským snahám o získanie samostatnosti. V priebehu dňa obkľúčilo Tauridský palác, v ktorom sídlil soviet niekoľko desiatok tisíc ozbrojených radikálnych robotníkov a vojakov pod vedením nižších boľševických vodcov, ktorí požadovali aby výkonný výbor Sovietu prevzal moc vlády („Všetku moc sovietom“). Na obranu Sovietu vláda rýchlo vyslala početné vojská, ktoré boľševikov rozohnali. Zahynulo asi 400 ľudí. Onedlho 7. júla vznikla nová vláda, ktorej predsedom sa stal bývalý minister vojny Kerenskij.
Obdobie od júla do augusta 1917 možno označiť ako jednovládie, kedy sa konečne podarilo Dočasnej vláde aby Soviet prestal zasahovať do jej činnosti. Najväčšia moc bola sústredená do rúk predsedu Dočasnej vlády Kerenského. Ten začal presadzovať posilňovanie represívnej činnosti štátu voči anarchii vyvolanej revolúciou, čo niektorí považujú za cestu k diktatúre.
Vidiek pociťoval revolúciu inak. Roľníci boli jednak ovplyvnení socialistickou agitáciou a očakávali pozemkovú reformu. Zároveň boli čoraz nespokojnejší s ekonomickou situáciou a kontrolovanými cenami obilia, ktoré boli také nízke, že sa im prestalo vyplácať jeho pestovanie. Väčšina z nich si obilie buď ponechala alebo z neho pálila alkohol. Problémy však narastali aj v mestách, kde začal byť nedostatok potravín. Roľníci naopak pociťovali nedostatok priemyselných výrobkov.
4. júna bol menovaný do funkcie veliteľa ruskej armády gen. Brusilov, jeden z najschopnejších ruských veliteľov, keď nahradil generála Alexejeva. Tzv. kerenského ofenzíva smerom na Ľvov, ktorú realizovali vojská pod vedením Brusilova začiatkom júla 1917 síce začala dobre, ale bola zakrátko zastavená nemeckým protiútokom. Ruská armáda bola v rozklade a ofenzíva, do ktorej vkladal Kerenskij aj viaceré demokratické sily všetky nádeje, bola odrazená a ruské sily boli nútené ustupovať. 1. septembra sa Nemcom podarilo obsadiť Rigu. Ruskí vojaci neochotní ďalej bojovať ustupovali. Zoči voči vojenskej katastrofe bol na fronte v polke júla nariadením Dočasnej vlády znovuobnovený trest smrti ako aj cenzúra. Vo vládnych kruhoch sa začalo hovoriť o potrebe potlačenia sovietu a efektívnej koncentrácii moci v rukách diktátora. Kerenskij však namietal proti zavedeniu trestu smrti aj v tyle, aj proti militarizácii priemyslu a železníc, ako nereálnemu kroku, ktorý by v konečnom dôsledku väčší poriadok nepriniesol.
August - október
Obdobie od augusta do októbra 1917 predstavuje záverečnú fázu existencie Dočasnej vlády, kedy došlo k definitívnemu krachu parlamentarizmu v Rusku. 2. augusta bol gen. Brusilov nahradený vo funkcii veliteľa armády gen. Kornilovom, ktorý sa mal pokúsiť o znovuobnovenie disciplíny. Kornilov však Dočasnej vláde nedôveroval a 26. augusta predostrel Kerenskému ultimátum, v ktorom požadoval vznik diktatúry, ktorá by mala kontrolu nad všetkými civilnými i vojenskými stránkami života. Kerenský tento krok chápal ako sprisahanie a ďalšieho dňa Kornilova odvolal z funkcie najvyššieho veliteľa. Gen. Kornilov následne svojim vojskám 9.-13. septembra nariadil pochodovať smerom na Petrohrad. Kerenskij, ktorý tak zostal bez pomoci ozbrojených revolucionárov bezmocný musel o pomoc požiadať Soviet. Revolučné sily ozbrojených robotníkov a revolučných gárd Kornilovove vojská zastavili, naštrbila sa však dôvera v demokratický blok. Došlo postupne k strate dôvery v Dočasnú vládu a opätovnému posilneniu moci Sovietu. 25. septembra 1917 Kerenskij vytvoril novú vládu, ktorej sa však nepodarilo získať dôveru Sovietu.
Politická situácia v tomto období, jednak rozbroje medzi ľavicovými a pravicovými stranami, neschopnosť riešiť skutočné problémy krajiny a postupná radikalizácia revolučných síl, viedli k posilneniu pozície boľševickej strany. Tá si zakladala na triednom odpore voči vláde, ktorú označovali ako buržoázno-statkársku, ako aj snahách o ukončenie imperialistickej vojny. Lenin, ukrývajúci sa vo Fínsku preto začal pripravovať ďalší pokus o prevzatie moci boľševikmi, ktorý sa odohral 7. novembra 1917 (25. októbra) a znamenal definitívny pád Dočasnej vlády (Októbrová revolúcia). Odpor voči ich aktivitám napokon vyvolal občiansku vojnu.
Izraeliti
Izraeliti sú staroveké semitské kmene, ktoré si pod vedením Jozueho podrobili pôvodné kmene na území Kanánu okolo roku 1230 pred Kr. a vytvorili politický a náboženský zväz 12 kmeňovych štátov. Súčasne asimilovali, alebo si podrobili pôvodné obyvatelstvo, najmä príbuzných Hebrejcov (Kananejcov atď.).
Dolné Zelenice
Polohopis
Obec Dolné Zelenice leží v JZ časti okresu Hlohovec, ktorý je súčasťou Trnavského kraja. Na severovýchode obec susedí s obcou Horné Zelenice, na západe s mestskou časťou mesta Hlohovec, so Šulekovom, juhozápadná hranica je tvorená obcou Siladice a na juhu a východe susedí s obcou Dvorníky.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hermanovce nad Topľou
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hermanovce nad Topľou v okrese Vranov nad Topľou.
Dolné Zelenice
Polohopis
Obec Dolné Zelenice sa rozprestiera na rozlohe, čo predstavuje 1,014 % z celkovej rozlohy okresu. Obec má 548 obyvateľov (1. 6. 2007), čo je len 1,19 % z celkového počtu obyvateľov okresu Hlohovec.
Dejiny
Koncom 9. storočia územie obce osídlili Maďari. V 12. storočí patrilo územie obce Dolné Zelenice (vtedy nazývané Zela) hradu Hlohovec, ktorý patril uhorskému kráľovi Kolmanovi. V 13. storočí dochádza k zmene vlastníka a obec Zela sa stáva majetkom hradu Szolgagyoru, ktorý sa nachádzal na Posádke (časť obce Dvorníky). Úlohou hradu bolo strážiť a kontrolovať pohraničné oblasti, ktoré si Maďari po dobytí Slovenska začali budovať proti západným susedom. Hrad mal pre Maďarov strategicky výhodnú polohu na vyvýšenine a v blízkosti brodu cez Váh. Takýmito hradmi boli aj hrad v Trenčíne, v Beckove, v obci Banka, v Hlohovci, v Šintave a v Šali.
Obec Dolné Zelenice sa prvýkrát spomína v roku 1244 pod názvom Zela. Obec bola pôvodne založená úplne pri Váhu, v okolí dnešnej kaplnky. Meno obce je údajne odvodené od blízkeho močiara na severovýchode katastra obce Dolné Zelenice, v ktorom vraj bola voda vždy zelená od drobných rastlín. Kompa pod hradom Szolgagyor slúžila na prepravu obchodníkov cez Váh, pretože tadiaľ viedla obchodná cesta. Váh bol tak zdrojom príjmov pre obyvateľov. Zároveň však pri povodniach ohrozoval majetky i životy obyvateľov obce. Keď sa obchodná cesta posunula ďalej na sever (prechádzala cez Hlohovec), ľudia, aby sa vyhli povodniam, začali si stavať svoje príbytky asi západne od Váhu a to v dvoch častiach vzdialených od seba asi. Takto sa z pôvodnej osady Zelenice vytvorili v roku 1360 dve samostatné obce – severnejšie Horné Zelenice a južnejšie Dolné Zelenice. Prvé domy Dolných Zeleníc stáli pozdĺž súčasnej hlavnej komunikácie vedúcej cez obec.
14. novembra 1720 sa obec stala majetkom hlohovského pána, Juraja Erdődyho. Erdődyovci boli najstaršou grófskou rodinou bývalého Uhorska. V tomto období nastalo aj pokatolíčtenie obyvateľstva obce, pretože Erdődyovci boli silní katolíci. Erdődyovci však mali často finančné problémy, a preto obec predali rodine Szunyoghovej.
Po 2. svetovej vojne Szunyoghovci bez rozlúčky ušli z obce.
V roku 1960 sa JRD Dolné Zelenice zlúčilo s JRD Posádka pod spoločným názvom JRD Dolné Zelenice s pôdnym fondom. V roku 1964 JRD postavilo modernú štvorbytovku. V tomto období je v obci Základná (9-ročná) škola, do ktorej dochádzajú žiaci aj z okolitých obcí, Horných Zeleníc a Siladíc.
Geologická stavba územia obce Dolné Zelenice
Územie obce Dolné Zelenice je tvorené kvartérnymi geologickými sedimentmi. Okolie vodných plôch v juhovýchodnej časti územia je tvorené resedimentovanými pieščitými štrkmi prikoritovej fácie, ktoré sa vyformovali počas holocénu (mladšie štvrťohory). V holocéne sa vyformovali aj litofaciálne nečlenené hliny, hlinité piesky až štrky dolinných nív riek a potokov., ktoré sa vyskytujú na ostatnom území obce. V pleistocéne (staršie štvrťohory) sa vyformovali pieščité štrky, štrky a piesky dnovej akumulácie v nízkych terasách a v nivách, ktoré sa vyskytujú v SV časti katastra. Na území obce sa nachádzajú aj predkvartérne a kvartérne zlomy, ktoré prechádzajú JV a SV časťou územia.
V katastrálnom území obce Dolné Zelenice sa v alúviach Váhu ťažia štrky, štrkopiesky a piesky k stavebným účelom.
Geomorfológia obce Dolné Zelenice
Katastrálne územie obce Dolné Zelenice patrí z geomorfologického hľadiska do Alpsko-himalájskej sústavy, ktorá sa na území Slovenska člení na 2 podsústavy, a to Karpaty a Panónsku panvu. Územie obce Dolné Zelenice leží v podsústave Panónska panva, v provincii Západopanónska panva, v subprovincii Malá dunajská kotlina, v oblasti Podunajská nížina, ktorej súčasťou je celok Podunajská pahorkatina s podcelkom Dolnovážska niva.
Aurignac (kantón)
Aurignac je francúzsky kantón v obvode Saint-Gaudens v departemente Haute-Garonne v regióne Midi-Pyrénées na juhu Francúzska. Tvorí ho 19 obcí.
Dolné Zelenice
Klímageografická charakteristika obce Dolné Zelenice
Podľa Končekovej klasifikácie (1980) patrí územie obce do teplej klimatickej oblasti, ktorá je charakteristická:
Tekolďany
Tekolďany sú obec na Slovensku v okrese Hlohovec. V obci je rímskokatolícky kostol Panny Márie Ružencovej z roku 1934.
Carcassonne (obvod)
Carcassonne je obvod v departemente Aude a regióne Occitánia vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 18 kantónov a 207 obcí.
Mosonmagyaróvársky okres
Mosonmagyaróvársky okres (maďarsky: Mosonmagyaróvár járás) je okres v severnom Maďarsku. Jeho správnym centrom je mesto Mosonmagyaróvár.
Rímska doba na Slovensku
Toto je článok o rímskej dobe (prelom letopočtu – 375/380 po Kr.) na území Slovenska.
Zoznam slovenských článkov/J
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1521 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Kvazar
thumb|Umelecké znázornenie [[ULAS J1120+0641, veľmi vzdialeného kvazaru, poháňaného čiernou dierou s hmotnosťou 2 milióny hmotností Slnka. Kredit:ESO/M. Kornmesser]]
Rímska doba na Slovensku
Prehľad
Periodizácia na Slovensku:
Na Slovensku v rímskej dobe sídlili (nie vždy počas celého obdobia):
Kvazar
Kvazar (iné názvy: kvazár, kvázihviezdny rádiový zdroj ; z anglického quasar – Quasi-stellar radio source) je vzdialené vysokoenergetické aktívne galaktické jadro. Kvazary sú extrémne jasné objekty. Prvé z nich identifikovali ako zdroje elektromagnetickej energie, vrátane rádiového a viditeľného spektra, s vysokým červeným posunom, ktoré sa javili ako body, podobne ako hviezdy, a vôbec nie ako zdroje podobné galaxiám.
Zoznam slovenských článkov/J
je
Jedlinka · Jedľové Kostoľany · Jela Lukešová · Jela Špitková · Jelenec · Jelka · Jelšava (mesto) · Jelšovce · Jelšovec (obec) · Jenkovce · Jerguš Bača · Jesenské (okres Levice) · Jesenské (okres Rimavská Sobota) · Jestice · Ješkova Ves · Jevgenij Libezňuk · Jevgenij Markovič Iršai · Jezerské jazero · Jezersko
Rímska doba na Slovensku
Prehľad
V tomto období vzniklo aj Vanniovo kráľovstvo.
Kvazar
Povaha týchto objektov bola kontroverzná až do 80. rokov minulého storočia. Súčasné vysvetlenie hovorí, že kvazar je kompaktná oblasť v strede masívnej galaxie, ktorá obklopuje supermasívnu čiernu dieru v jej jadre. Jej veľkosť je 10 – 10 000-krát Schwarzschildov polomer čiernej diery. Kvazar je poháňaný akrečnym diskom okolo čiernej diery.
Ulica Laca Novomeského
Ulica Laca Novomeského je ulica:
Rímska doba na Slovensku
Stará rímska doba (0/6/10 po Kr. – 180)
Prvýkrát prekročili Rimania Dunaj v okolí Slovenska keď sem približne v rokoch 9 – 11 pred Kr. viedol legát Marcus Vinicius vojnovú výpravu práve proti Dákom a Basternom. V tomto čase, za caesara Octaviana Augusta, mal Rím ešte hranicu svojej provincie Illyricum na riekach Sáva a Dráva, na juhu dnešného Maďarska. Marcus Dákov porazil a podľa prameňov si Rím podmanil kmene Kotínov, čo boli zvyšky Keltov, a Osov, ilýrskeho kmeňa, aj na území Slovenska a hranicu impéria posunul týmto výpadom až k Dunaju.
Hermin
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam slovenských článkov/J
ji
Jindřich Engel · Jirko Malchárek · Jiří Bicek · Jiří Kánský · Jiří Suchý (filozof)
Kvazar
Prehľad
Niektoré kvazary prejavujú zmeny v jase, ktoré sú veľmi rýchle v optickom spektre a v röntgenovom spektre ešte rýchlejšie. Pretože tieto zmeny nastávajú veľmi rýchlo, tak určujú hornú hranicu objemu kvazaru. Kvazary nie sú omnoho väčšie ako slnečná sústava. Z toho vyplýva extrémne vysoká energetická hustota. Kvazar s najväčším známym červeným posunom je ULAS J1120+0641, s červeným posunom 7.085, čo predstavuje skutočnú vzdialenosť približne 29 miliárd svet. rokov od Zeme.
Atómové elektrárne Mochovce
Atómové elektrárne Mochovce (EMO) sú jadrové elektrárne, ktoré ležia na mieste rovnomennej bývalej obce Mochovce medzi mestami Nitra a Levice neďaleko mesta Vráble. Elektrárne prevádzkujú dva jadrové tlakovodné reaktory typu VVER 440/213, pričom v lokalite sú ešte ďalšie dva rozostavané bloky rovnakého typu. Prvé dva bloky v roku 2009 prvýkrát prekročili 7 000 GWh vyrobenej elektrickej energie za rok. Celkovo tak pokrývajú približne 26 % spotreby elektrickej energie na Slovensku. Výstavba 3. a 4. bloku je s hodnou 6,2 miliárd eur najväčšou investícou v dejinách Slovenska.
Inaugurácia Andreja Kisku
Vojenská prehliadka
Po ukončení programu v Redute nasledovala o 12:35 pred budovou na Mostovej ulici vojenská prehliadka. Náčelník Generálneho štábu generálporučík Milan Maxim podal prezidentovi hlásenie. Neskôr sa „v sprievode veliteľa Čestnej stráže OS SR podplukovníka Romana Grnáča prezident uklonil vlajke SR a pokračoval v prehliadke nastúpených jednotiek, kým príslušníci Vojenskej hudby OS SR hrali pieseň Rušaj junač. Nasledovalo predstavenie hlavných funkcionárov Ozbrojených síl SR.“
Kvazar
Prehľad
Predpokladá sa, že kvazary sú poháňané akréciou materiálu do supermasívnej čiernej diery v jadre vzdialenej galaxie. Predstavujú žiarivú verziu všeobecnej skupiny objektov známych ako aktívne galaxie. Keďže žiarenie nedokáže uniknúť zo supermasívnej čiernej diery v strede kvazaru, unikajúca energia je v skutočnosti vytváraná mimo horizontu udalostí gravitačnými silami a neskutočným trením materiálu padajúceho do čiernej diery. Hmotnosť čiernych dier v kvazaroch určili merania na 106až 109 hmotností Slnka. Niekoľko tuctov blízkych veľkých galaxií bez náznakov kvazarového jadra obsahuje podobne veľké čierne diery v ich jadrách, a tak sa predpokladá, že všetky veľké galaxie obsahujú také čierne diery, ale len malý zlomok vyžaruje silnú radiáciu a sú viditeľné ako kvazary. Hmota zhlukujúca sa okolo čiernej diery pravdepodobne nebude padať priamo do čiernej diery, ale bude mať nejaký moment hybnosti smerom okolo čiernej diery, čo spôsobí zhlukovanie hmoty v akréčnom disku. Kvazary sa môžu zapáliť alebo opätovne vzplanúť z normálnych galaxií, v prípade zrážky galaxií, alebo ak centrálna čierna diera získa nový zdroj hmoty. Predpokladá sa, že kvazar vznikne pri kolízii našej Galaxie s galaxiou Androméda približne za 3 – 5 miliárd rokov.
Zoznam slovenských článkov/J
jó
Jób Trusius · József Gyönyör · József Kvarda · József Liszka · József Menyhárt
Atómové elektrárne Mochovce
Tretí a štvrtý mochovský jadrový blok sú tesne pred dokončením. V júli a auguste 2018 sa vykonala na primárnom okruhu tretieho reaktora tzv. studená hydroskúška, ktorá prebehla presne podľa plánu s dobrými výsledkami. Po jej ukončení sa začala ďalšia fáza uvádzania do prevádzky - malá revízia, teda kontrola stavu zariadení po studenej hydroskúške. Horúca hydroskúška - otestovanie primárneho aj sekundárneho okruhu na nominálnych parametroch - t.z. pri projektovanom tlaku a teplotách, ale zatiaľ bez jadrového paliva, sa začala 21. decembra 2018. Po zopakovaní programu horúcej hydroskúšky bude nasledovať veľká revízia a po nej má byť v treťom štvrťroku 2022, po vydaní súhlasu Úradu jadrového dozoru SR, do reaktora 3. bloku zavezené jadrové palivo, čím sa začne finálna fáza uvádzania elektrárne do prevádzky. Slovenské elektrárne, a.s. chcú v roku 2022 začať vyrábať z 3. bloku prvé megawatty nízkouhlíkovej elektriny. Po dokončení výstavby tretieho a štvrtého jadrového bloku Mochovce, bude Slovenská elektrizačná prenosová sústava z hľadiska zabezpečenia silovej elektriny bezpečná, a to aj v prípade neprevádzkovania štyroch 110 MW blokov fosílnych elektrární na uhlie EVO 1 – blok 5 a blok 6, a ENO B – blok 1 a blok 2, ktoré budú vyradené z prevádzky, v zmysle rozhodnutia vlády SR, najneskôr do konca roka 2023.
Inaugurácia Andreja Kisku
Ekumenická bohoslužba
Po pešom presune z Hviezdoslavovho námestia sa Kiska medzi 13:30 a 14:20 zúčastnil ekumenickej bohoslužby Te Deum v Dóme sv. Martina. Bohoslužbu celebroval rímskokatolícky arcibiskup Stanislav Zvolenský. Zvolenský tiež povedal: „Želáme si, aby náš prezident mal načúvajúce srdce a správne rozlišovanie, čo je dobré a zlé, a vnímavosť pre tých, ktorí trpia.“ Na bohoslužbe sa zúčastnili aj bývalí prezidenti Gašparovič a Kováč.
Atómové elektrárne Mochovce
31. mája 2016 navštívil AE Mochovce generálny riaditeľ Agentúry pre jadrovú energiu OECD (NEA) William D. Magwood, ktorý ocenil prijaté bezpečnostné opatrenia na výstavbe. Koeficient pohotovosti k nominálnej záťaži jadrových blokov UFC (unit capability factor) v roku 2017 bol v AE Mochovce na 2. bloku viac ako 94 %, na 1. bloku 85 % z dôvodu dlhej generálnej opravy, ktorá sa robí každé 4 roky. Slovenské jadrové bloky patria dlhodobo medzi najspoľahlivejšie v porovnaní s ostatnými reaktormi typu VVER, ktorých je spolu v prevádzke 70 (Slovensko, Česko, Maďarsko, Fínsko, Ukrajina, Rusko, Čína, Arménsko, India, Irán, Bielorusko).
25. augusta 2022 Úrad jadrového dozoru vydal povolenie na spustenie tretieho bloku do prevádzky. Po nadobudnutí účinnosti 15 dní po vyhlásení bude do reaktora možné naviesť palivo. Naplno by blok mal začať pracovať za 5 mesiacov.