cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Otto von Bismarck
thumb|Bismarckov pamätník v Hamburgu Otto Eduard Leopold von Bismarck-Schönhausen, vojvoda z Lauenburgu (* 1. apríl 1815, Schönhausen, Nemecký spolok – † 30. júl 1898, Friedrichsruhe, Nemecké cisárstvo) bol jeden z najvýznamnejších politikov 19. storočia a zakladateľ Nemecka. Bol predsedom vlády Pruského kráľovstva (1862 - 1890) a stal sa prvým kancelárom (1871 - 1890) Nemeckej ríše. Jeho nekompromisný prístup a autoritatívne vystupovanie mu vynieslo prezývku železný kancelár (chcel spojiť Nemecko železom i krvou ).
Životopis
Po skončení revolúcie v roku 1848 bol v nasledujúcom roku zvolený do pruského parlamentu. Ako reprezentant Pruska vo Frankfurte bol Bismarck čoraz viac presvedčený, že Prusko by malo viesť zjednotený nemecký národ (to bolo považované za cieľ každého liberála v tej dobe). Následne pracoval ako veľvyslanec v Rusku a Paríži. V roku 1862 ho pruský kráľ Viliam I. vymenoval za ministerského predsedu a ministra zahraničných vecí Pruska, čím sa vyriešil konflikt medzi stále liberálnejším parlamentom a kráľom.
V roku 1870 sa vyostrili už tak napäté vzťahy s Francúzskom vinou emžskej depeše v ktorej zosmiešnil jednanie s Francúzskom. Bola mobilizovaná pruská armáda a vypukla francúzsko-pruská vojna. Južné nemecké štáty, považované Francúzskom za agresora, sa pripojili k severnej nemeckej konfederácii. Po obkľúčení francúzskej armády pri Sedane a niekoľkomesačnom obliehaní Paríža bolo Francúzsko donútené v máji 1871 podpísať mierovú zmluvu; bolo ňou anektované Alsasko a časť Lotrinska a navyše museli Francúzi zaplatiť penále 5 miliárd frankov.
Bismarck, oslavovaný ako národný hrdina, bol prvým ríšskym kancelárom novej Ríše. V zahraničnej politike sa teraz venoval udržiavaniu mieru medzi európskymi silami Francúzska, Rakúska, Nemecka a Ruska. Veril tomu, že v prípade vojny by Nemecko vďaka svojmu umiestneniu v strede Európy bolo zničené.
Vo vnútroštátnych záležitostiach ho znepokojoval vznik dvoch nových strán: Katolíckej strany a Sociálno-demokratickej strany. V roku 1872 sa začala kampaň proti katolicizmu, nazvaná „Kulturkampf“. Napadol tiež sociálnych demokratov dvoma spôsobmi: strana a jej organizovanie boli zakázané, zatiaľ čo robotnícka trieda bola upokojená veľmi progresívnou legislatívou, ktorá garantovala zdravotné a úrazové poistenie rovnako ako aj starobné dôchodky.
Vo voľbách roku 1890 mali ako katolícka, tak aj sociálno-demokratická strana veľký úspech a za vlády cisára Viliama II. (nastúpil na trón v roku 1888) 18. marca 1890 odstúpil.
Uchýlil sa na svoje statky, kde písal pamäte. V novembri 1894 zomrela jeho manželka Johanna, čo ho hlboko zasiahlo. On sám zomrel 30. júla 1898, krátko pred jedenástou hodinou večer.
Na jeho počesť boli pomenované nemecká bojová loď Bismarck a mesto Bismarck v Severnej Dakote, USA.
St John's Wood
thumb|Nahrávacie štúdiá [[Abbey Road Studios]] thumb|[[Lord's Cricket Ground]] thumb|Stanica [[londýnske metro|metra St. John's Wood]]
St John's Wood je jednou z londýnskych štvrtí obvodu City of Westminster, nachádzajúca sa neďaleko Regent’s Parku. St John's Wood je vzdialený približne dva a pol míle na severozápad od Trafalgarského námestia.
Dejiny
Kedysi bol St John's Wood súčasťou Great Middlesex Forest, neskôr sa stal majetkom Rádu rytierov Svätého Jána z Jeruzalema (angl.: Knights of St John of Jerusalem).
Rozvoj oblasti začal až na začiatku 19. storočia. St John's Wood bol jedným z predmestí Londýna, kde sa výnimočne uprednostnila výstavba s nižšou hustotou obyvateľstva. V tom čase sa totiž v Londýne preferovala výstavba terasových domov s vyššou hustotou obyvateľstva. Napriek tomu, že časom bola časť víl zbúraná a prestavaná na obytné domy, St John's Wood patrí stále medzi žiadané obytné štvrte.
Medzi známych obyvateľov St John's Wood okrem iného patrí britská supermodelka Kate Moss.
Miesta záujmu
St John's Wood sa nachádza kriketové ihrisko Lord's, sídlo Marylebone Cricket Club a neoficiálna mekka britského kriketu. Okrem iného sa tu nachádza aj Abbey Road známa najmä vďaka najmä nahrávacím štúdiám, v ktorých nahrala skupina The Beatles všetky svoje albumy vrátane albumu Abbey Road. Jeho obal zachytáva skupinu na prechode prechodcov, ktorý sa nachádza priamo pred štúdiom.
Dopravné spojenie
Najbližšie stanice londýnskeho metra: Najbližšie železničné stanice:
Paolo Lorenzi
Paolo Lorenzi (* 15. december 1981, Rím, Taliansko) je súčasný taliansky tenista.
NGC 2002
NGC 2002 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 24. septembra 1826.
NGC 7132
NGC 7132 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 18. októbra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Draveil (kantón)
Draveil je francúzsky kantón v departemente Essonne v regióne Île-de-France. Vznikol 7. decembra 1975.
Hviezda (rozlišovacia stránka)
Hviezda môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Volkovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Volkovce v okrese Zlaté Moravce.
Zoznam konfliktov v Ázii
Toto je zoznam vojenských konfliktov, ktoré sa aspoň sčasti odohrávali na ázijskom kontinente.
Švajčiarska nemčina
náhled|upright=1.3|Jazyková situácia vo Švajčiarsku. Oblasť nemeckých nárečí (t.j. švajčiarskej nemčiny) je označená oranžovou farbou. Švajčiarska nemčina alebo schwyzertüütsch [švicertüč] (v švajčiarskej nemčine: Schwi(i)(t)zerdü(ü)tsch, Schwi(i)(t)zertü(ü)tsch, Schwy(y)(t)zerdü(ü)tsch, Schwy(y)(t)zertü(ü)tsch, Schwiezerdü(ü)tsch [švic(e)rtü(ü)č, švíc(e)rtü(ü)č, švic(e)rtíč] ; v spisovnej nemčine: Schweizerdeutsch [švajcədojč]) je súhrnné označenie všetkých nemeckých nárečí (konkrétne: hornonemeckých nárečí), ktorými sa (autochtónne) hovorí na území Švajčiarska. Konkrétne sú to tieto nárečové skupiny: Švajčiarska nemčina teda nie je jeden jazyk či jedno nárečie; jednotlivých nárečí švajčiarskej nemčiny je veľký počet, sú pomerne rozdielne a žiadne spoločné nárečie pre celé nemecké Švajčiarsko neexistuje. Švajčiarska nemčina v mnohých ohľadoch zodpovedá starej podobe hornej nemčiny, presnejšie strednej hornej nemčine (Mittelhochdeutsch) a v prípade walsančiny dokonca starej hornej nemčine (Althochdeutsch).
Švajčiarska spisovná nemčina
Od švajčiarskej nemčiny vecne úplne odlišný je podobne znejúci termín švajčiarska spisovná nemčina (v spisovnej nemčine: Schweizerhochdeutsch alebo Schweizer Hochdeutsch). Švajčiarska spisovná nemčina je švajčiarsky variant normálnej spisovnej nemčiny, t.j. švajčiarsky ekvivalent rakúskej (spisovnej) nemčiny a spolkovonemeckej spisovnej nemčiny. Od spolkovonemeckej či rakúskej spisovnej nemčiny sa líši len v detailoch. Švajčiarsku spisovnú nemčinu sa švajčiarske deti naučia až v škole prípadne škôlke, a/alebo ju pochytia v televízii alebo iných médiách.
EP
EP môže byť skratka:
Salvádorčania
Salvádorčania (špan. Salvadoreños) sú obyvatelia Salvádora alebo osoby pochádzajúce z tejto krajiny.
NGC 2003
NGC 2003 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
FH Hafnarfjörður (hádzaná mužov)
FH Hafnarfjörður je islandský mužský hádzanársky klub z Hafnarfjörðuru. Spolu s hádzanárskym oddielom žien a futbalovým oddielom tvorí jeden klubový celok, ktorý vznikol v roku 1929. Je 16-násobný majster krajiny a 5-násobný víťaz národného pohára, čo z neho robí druhý najúspešnejší islandský mužský hádzanársky klub histórie. V európskych súťažiach debutoval až v roku 2011. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, N1 deildin karla.
Úspechy
Islandská najvyššia súťaž:
Víťaz Islandského pohára:
Európske súťaže
Pohár EHF:
NGC 7134
NGC 7134 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kozorožec, ktorú objavil nemecko-americký astronóm Christian Heinrich Friedrich Peters v roku 1860.
Saint-Martial-de-Gimel
Saint-Martial-de-Gimel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fíčer
Fíčer (z angl. feature) je umelecky spracované rozhlasové dokumentárne pásmo. Fíčer je považovaný za žáner alebo za metodiku tvorby tzv. menej závažného spravodajstva, resp. aj závažných tém, ktoré sú spracované s odstupom a nadhľadom v širších súvislostiach. Fíčer je jednou z foriem žánrovo synkretickej (prekrývajúcej rôzne prístupy) prezentácie spravodajských tém. Východiská fíčru sú v anglosaskej žurnalistike.
Špecifikácia žánru
Anglická novinoveda špecifikuje a člení spravodajské žánre na dva typy : 1. hard news a 2. soft news. A práve soft news je považované za vhodné pomenovanie jednej z oblastí spravodajstva emocionálneho typu. Soft news poskytujú priestor na spracovanie tém menej spoločensky závažných, s nižšou časovou aktuálnosťou  a s možnosťou využiť živší jazyk i štýl. V slovenskej novinovede tento žáner korešponduje s beletrizovanou správou (Tušer, 2003; Mistrík, 1997).
Najrozšírenejším typom soft news je fíčer. V porovnaní s hard news je subjektívnejšie ladený, aj napriek tomu sa v anglickej novinovede zaraďuje k spravodajstvu. Autorov subjekt sa prejavuje na úrovni pozorovaní a opisov, nie však v stanoviskách. Fíčer informuje, ale najmä zabáva, priamo nehodnotí, neposudzuje, uprednostňuje strohé a vecné fakty pred názormi. Text fíčru prináša čitateľovi autorom svojsky videné fakty, spracované ako príbehy osôb alebo epizódy – pravdivo a s nadhľadom prerozprávané verejnosti.
Typológia a štruktúra
Typológia fíčru vyčleňuje dva jeho typy: 1. news feature (viaže sa na hlavnú tému dňa), jeho obdobou je second-day feature; 2. timeless feature (nadčasový).
Fíčer nemá pevne stanovenú štruktúru. Môže sa skladať z titulku a troch základných komponentov: úvod, jadro a záver. Žurnalistické príručky uvádzajú niekoľko druhov úvodov typických pre fíčer. Najčastejšie sa využíva popisný úvod. Fíčer sa môže začínať tiež výrokom, otázkou, citátom, predpoveďou a pod. Často charakter úvodu súvisí s konkrétnym typom fíčra.
Jedno zo systematickejších členení fíčrov podľa J. Vojteka (2000) uvádza staršia anglická príručka z roku 1959 : 1. ľudsky príťažlivé, 2. historické, 3. životopisné a osobnostné, 4. cestopisné, 5. vysvetľujúce a návodové, 6. vedecké, 7. sezónne a dovolenkové. Jazyk a štýl sú porovnateľné s beletrizovanou správou alebo riportom, ktoré nachádzame v slovenskej novinovede ako spravodajské žánre najviac príbuzné fíčru. V závislosti od tematického rozmeru žánru je text ladený buď smerom k subjektívnym štýlom (hovorový, umelecký), alebo k objektívnym.
Hudobný fíčer
Najnáročnejší rozhlasový žáner využívajúci celé široké spektrum rozhlasových výrazových prostriedkov. Spracúva konkrétnu tému - problém, jav z oblasti hudobnej vedy, dejín hudby, interpretačnej a skladateľskej praxe. Relácia kladie dôraz na atraktívnu tému, originálny prístup tvorcu, netradičné - experimentálne postupy.
Fíčer ako slovo
Niektorí ľudia sa so slovom fíčer nemôzu stotožniť. Je pre nich klasickým príkladom prevzatým z rozhlasáckeho argotu je podľa nich dokonca hnusné. V slovenčine sa krkolomne skloňuje a vytesňuje významovo rovnoznačné pekné slovenské slovo črta, ktoré sa v minulosti homonymicky používalo na vyjadrenie charakteristiky, rysu, ale aj literárneho, či dramatického útvaru.
Extended play
Album má obvykle viac ako sedem skladieb a celková dĺžka skladieb albumu má byť medzi 25 – 80 minútami. Single obsahujú maximálne tri skladby o celkovej dĺžke do 10 minút. Časové rozpätie EP vinylového albumu je teda medzi 10 – 25 minútami, u CD albumu (vzhľadom na jeho vyššiu kapacitu) je horná hranica posunutá do cca 30 minút.
V čase vydávania vinylových platní v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch vychádzali EP platne s priemerom 7"  najčastejšie s dvoma skladbami na jednej strane. Táto platňa sa prehrávala rýchlosťou 45 ot/min.
Jozef Podprocký
Jozef Podprocký (* 10. jún 1944, Žakarovce – † 31. marec 2021, Košice ) bol slovenský hudobný skladateľ.
Aboncourt (Moselle)
Aboncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Jozef Podprocký
Kompozíciu začal študovať popri hre na klavíri na Konzervatóriu v Košiciach u Juraja Hatríka, ktorý v tomto období na Konzervatóriu pôsobil. V študiach pokračoval na VŠMU (1965-1970) v kompozičnej triede Jána Cikkera. Štúdia ukončil v triede Alexandra Moyzesa.
Aboncourt (Moselle)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jozef Podprocký
Od roku 1969 do roku 2013 pôsobil na Konzervatóriu v Košiciach ako profesor skladby a hudobno-teoretických predmetov. V rokoch 1986 – 1988 vykonával aj funkciu riaditeľa Štátnej filharmónie v Košiciach.
Aboncourt (Moselle)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Jozef Podprocký
Jeho hudobná reč vychádza zo vzorov európskej hudobnej moderny, najmä z rozšíreného tonálneho hudobného myslenia. Vo svojej kompozičnej činnosti sa popri tvorbe orchestrálnych, koncertantných,  komorných a inštruktívnych skladieb, venoval aj vokálno-inštrumentálnej i zborovej tvorbe. Inšpirácie zo slovenskej kompozičnej školy aj folklórneho materiálu transformoval postupmi európskej hudobnej moderny (bartókovské technológie, princípy 2. viedenskej školy, sonoristika a p.), ktoré svojim spôsobom veľmi decentne a v súlade s vlastným naturelom selektoval a integroval do vlastného štýlu. Odmietol teda experiment a pochopil substanciu diela ako umelecké posolstvo pre širší okruh poslucháčov. Podprocký disponuje jemu vlastným štýlom, svoje remeslo má pevne v rukách a v podstate každá jeho skladba je tektonicky i obsahovo iná – odlišná. Je moderným tradicionalistom, inklinujúcim k takým hudobným štruktúram, ktoré v sónickej podobe implikujú našu dobu a ozvučujú čiastku z jeho charakteru takým technologicko-tvorivým poriadkom, čo znie dobre a novo. Často využíva kombináciu folklórnych prvkov s polymodálnou a dvanásťtónovou organizáciou harmonických a melodických prvkov a tiež v kombinácii s aleatorikou. Má zmysel pre úspornosť výrazových prostriedkov, prestúpených racionálnou zložkou. Celý rad jeho skladieb inšpirovali poprední východoslovenskí, ale aj iní interpreti: Košické kvarteto, dirigent Bystrík Režucha, organista Ivan Sokol, akordeonisti Vladimír Čuchran a Peter Katina, Quasars ensemble a iní. Mal osobitý vzťah k hudbe minulých dôb. K jeho veľkým zásluhám patrí oživovanie skladieb alebo diel skladateľov najmä z východoslovenského regiónu. Žiaci Jozefa Podprockého: Peter Breiner, Iris Szeghy, Norbert Bodnár, Alexander Mihalič, Ondrej Morosz, Peter Guľas, Jana Kmiťová, Ivan Buffa, Peter Duchnický...
Aboncourt (Moselle)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Podprocký
Je držiteľom Ceny Jána Levoslava Bellu na rok 1978 za Sláčikové kvarteto č. 2, Ceny nadácie Hemerkovcov (1994), Ceny primátora mesta Košice 1994, Ceny kritiky za rok 2003 a Ceny Mesta Košice 2009.
Manuel Orantes
Manuel Orantes (* 5. február 1949, Granada, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista.
V sedemdesiatych a na začiatku osemdesiatych rokov 20. storočia sa pravidelne umiestňoval v desiatke najlepších svetových tenistov podľa rebríčku ATP. Jeho najväčším úspechom je víťazstvo na grandslamovom turnaji US Open v roku 1975, okrom toho dokázal tiež postúpiť do finále na French Open v roku 1974.
Počas svojej kariéry vyhral 33 turnajov ATP v dvojhre:
Heretik (priezvisko)
Heretik (o význame pozri heretik) je slovenské a české priezvisko. Je veľmi zriedkavé, na Slovensku sa vyskytuje v Bratislave, Starej Ľubovni, Námestove a Oravskej Polhore (okres Námestovo), v Česku v Havířove a Ostrave.
Známi nositelia
Pozri v článku Heretik.
Meranie výkonu spaľovacích motorov
Meranie výkonu spaľovacích motorov je merací proces pomocou ktorého sa stanoví výkonová charakteristika spaľovacieho motora, rep. konkrétne číselné hodnoty jeho výkonu vo vybraných bodoch charakteristiky.
Jednotkou pre udávanie výkonu je 1 watt (W), ale pre bežné spaľovacie motory je to jednotka príliš malá, preto sa používa častejšie 1 kilowatt (kW).
Metodiky merania
Meranie môže prebiehať za rôznych vonkajších podmienok, preto existujú rôzne metodiky merania. Tomu zodpovedajú aj rôzne namerané hodnoty podľa rôznych metodík pre rovnaký motor.
Meranie podľa SAE
Meranie podľa SAE (Society of Automotive Engineers) je metodika, ktorá sa používala v 70. rokoch 20. storočia. Pri tejto metóde merania výkonu motor podstupuje meranie na dynamometri bez pripojeného tlmiča sania, vzduchového filtra aj tlmiča výfukových plynov. Ide teda o meranie maximálneho výkonu, ktorý je z motora možné získať.
Meranie podľa DIN
Meranie podľa DIN (Deutsches Institut für Normung) je metodika, ktorá sa používala do 80. rokov 20. storočia. Pri tejto metóde sa meranie uskutočňovalo na motore, ktorý bol plne vybavený filtrom, tlmičom nasávaného vzduchu, tlmičom výfukových plynov a elektrickú energiu dodával pripojený alternátor. Meracie zariadenie sa pripojilo namiesto prevodovky. Takto nameraný výkon nezohľadňoval odpory vzniknuté v prevodovom ústrojenstve a valivý odpor pneumatík a ložísk hnanej nápravy.
Radola Gajda
Generál Radola Gajda, rodným menom Rudolf Geidl (* 14. február 1892 Kotor – † 15. apríl 1948 Praha) bol český dôstojník, jeden z hlavných veliteľov česko-slovenských légií v Rusku (koncom roka 1918 už velil celej prvej česko-slovenskej divízii a bojoval aj na strane ruských bielogvardejcov, 1918–1919 zastával významný post v armáde admirála Kolčaka). Generálom sa stal už ako 26-ročný.
Bol považovaný za jedného z najschopnejších českých veliteľov v Rusku. Po návrate z tejto krajiny (1920) úspešne vyštudoval francúzsku Vysokú vojnovú školu, medzi rokmi 1922-1924 velil divízii v Košiciach, 1. decembra 1924 sa stal členom hlavného štábu čs. armády, 20. marca 1926 sa stal jeho náčelníkom. Po intrige z kruhov Hradu bol z armády vyštvaný a stal sa vodcom Národní obce fašistickej, hnutia organizovaného podľa vzoru talianskeho fašizmu.
V tridsiatych rokoch bol považovaný za neformálnu hlavu českého fašizmu. V roku 1933 bol odsúdený na pol roka ťažkého väzenia kvôli údajnému podieľaniu sa na pokuse fašistov o puč 21. a 22. januára 1933. V období Mníchovskej krízy sa angažoval v prospech obrany ČSR, v čase druhej republiky bol funkcionárom pravicovej Strany národnej jednoty. Počas nacistickej okupácie sa po dohode s Rudolfom Beranom z politiky stiahol.
Podporoval odboj financovaním českých dôstojníkov, ktorí v roku 1939 utekali do Poľska, či krytím odbojových aktivít svojho syna. V roku 1947 bol v procese (ktorý dnes vzbudzuje prinajmenšom pochybnosti) odsúdený na dva roky väzenia, čo bol skoro presne čas, ktorý už strávil vo väzbe. Vo väzobnej väznici bol kruto týraný, prakticky prišiel o zrak.
Sliačanka (potok)
Sliačanka je potok na dolnom Liptove, vo východnej časti okresu Ružomberok. Je to ľavostranný prítok Váhu a meria. V Nízkych Tatrách preteká cca dlhou Sliačskou dolinou.
Prameň
Potok pramení v Nízkych Tatrách na severovýchodnom svahu Malého Salatína v nadmorskej výške
Smer toku
Od prameňa tečie najprv na severoseverovýchod, prechodne potom na sever a znovu na severoseverovýchod. Na strednom toku tečie na sever, od sútoku s Vyšnosliackym potokom pokračuje k ústiu severoseverozápadným smerom. Na nive Váhu vytvára oblúk prehnutý na severovýchod.
NGC 7135
NGC 7135 je galaxia v súhvezdí Južná ryba, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. septembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
Sliačanka (potok)
Ústie
Sliačanka sa vlieva do Váhu východne od obce Lisková v nadmorskej výške cca
Épinay-sous-Sénart (kantón)
Épinay-sous-Sénart je francúzsky kantón v departemente Essonne v regióne Île-de-France. Vznikol 24. januára 1985.
Santa Lucía (department, San Juan)
Department Santa Lucía leží v centre provincie San Juan na západe Argentíny je jeden z 19 departmentov provincie.
Na severe hraničí s departmentom Chimbas, na východe s departmentom San Martín, na juhu s departmentmi Rawson a Nueve de Julio a na západe s departmentom Hlavné mesto.
NGC 2004
NGC 2004 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 24. septembra 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,6.
Dominique Venner
Dominique Venner (* 16. apríl 1935, Paríž – † 21. máj 2013, Paríž) bol francúzsky esejista, historik a nacionalistický aktivista. Bol členom francúzskeho pravicového hnutia Jeune Nation, bývalým členom OAS a zakladateľom pravicového hnutia „Europe-Droite“ (19631967). Je oceňovaný prostredím extrémnej pravice vo Francúzsku, menovite Marine Le Pen. 21. mája 2013 spáchal ideologicky motivovanú samovraždu proti homosexuálnym manželstvám a imigrácii v katedrále Notre Dame de Paris počas bohoslužby pred oltárom katedrály. Zanechal asi šesť listov na rozlúčku na oltári a rôznych miestach v interiéri Notre Dame.
Život
Narodil sa v parížskej rodine významného architekta Charlesa Vennera, ktorý bol členom „Parti populaire française“ (PPF).V skorom veku sedemnástich rokov sa angažoval v armáde vo vojenskej škole v Rouffachu. Dominique Venner študoval na kolégiu a lýceu Bossuet v Paríži, potom École supérieure des arts modernes. Bol člen-dobrovoľník v jednotke peších strelcov počas vojny v Alžírsku na hranici s Tunisom až do októbra 1956 a bol jej vysoko hodnoteným vojakom. Dosiahol hodnosť seržanta.
Po svojom návrate domov vstúpil do hnutia „Jeune Nation“ a zúčastnil sa povstania v Budapešti v 1956, tiež na akcii proti založeniu Francúzskej komunistickej strany v Paríži dňa 7. novembra 1956 spolu s Pierre Sidosom z chvíľkovej „Parti nationaliste“ a na hnutí „Mouvement populaire du 13-Mai“ (slov. Ľudové hnutie 13. mája) založenom generálom Chassinom. Ako mladý aktivista strávil osemnásť mesiacov na oddelení politických väzňov vo väznici „Santé“, odkiaľ vyšiel chvíľu predtým, ako začal pomáhať zakladať tajnú armádu OAS.
Na jeseň 1962 sa ocitol znova vo väzení, kde napísal manifest Pour une critique positive – niekedy porovnávaný s Leninovým manifestom „Što délať?“  –  dlho považovaný za základný text celej ultrapravicovej frakcie. V ňom prevzal zodpovednosť za nevydarený puč organizovaný OAS 21. apríla 1961 na území Francúzska a formuloval svoje ideologické a politické východiská pre pravicu Francúzska.
Bol ovplyvnený Marxom, Leninom a Gramscim vo svojej analýze komunizmu ako politického programu a spôsobu organizácie. Ich taktiku a organizovanú militantnosť chcel prevziať pre potreby extrémnej pravice vo Francúzsku. Venner sa nechal inšpirovať anti-kolonialistickým bojom, prevzal rétoriku európskych nacionalistických hnutí. Chcel rehabilitovať tradície a identitu národa a jeho kultúry a obrániť hodnoty národnej kultúry proti multikulturalizmu.
V januári 1963 založil a viedol denník pravicového hnutia „Europe-Action“ a sústredil členov „Fédération des étudiants nationalistes“, ktorí utiekli z OAS a mnohých z militantnej mládeže. Pod pseudonymom Julien Lebel prispel k založeniu „GRECE14“, potom s Thierrym Maulnierom „Institut d'études occidentales“ (IEO), ktorý zase dotoval v 1970 revue „Cité-Liberté“, ktorá sústredila viacerých intelektuálov (Robert Aron, Pierre Debray-Ritzen, Thomas Molnar, Jules Monnerot, Jules Romains, Louis Rougier, Raymond Ruyer, Paul Sérant, a i.), antikomunistov bojujúcich za hodnoty západu a proti duchovnému úpadku. „Inštitút západných štúdií“ zanikol v 1971. Vennerove angažovanie v politike prestalo v polovici sedemdesiatych rokov.
Venner bol znalec strelných zbraní a poľovačky, napísal o tom viacero publikácií.
Esejistická tvorba
Počas univerzitných štúdií sa začal zaujímať o historickú esejistiku. Medzi jeho zásadné diela patria: „Baltikum“ (1974), „Le Blanc Soleil des vaincus“ (1975), „Le Cœur rebelle“ (1994), „Gettysburg“ (1995), „Les Blancs et les Rouges“ (1997), „Histoire de la Collaboration“ (2000), „Histoire du terrorisme“ (2002). Jeho dielo ohodnotil kritik a politik Gwendal Châton, ktorý posudzoval ako Venner písal o „l'histoire pour la mettre au service [d'un] combat culturel“ (histórii, ktorá má slúžiť kultúrnemu boju). Jeho „História Červenej armády“ dostala cenu „Prix Broquette-Gonin d'histoire“ Francúzskej akadémie za rok 1981. Dominique Venner publikoval mnohé knihy o zbraniach a poľovačke, ktoré boli jeho koníčkom.
Medzi jeho posledné diela patrí „Histoire et tradition des Européens“ (2002), dielo, v ktorom definoval to, čo podľa neho tvorí základy európskej kultúry a tiež nový koncept tradicionalizmu (Tradícia je nie to, čo je spoločné všetkým ľuďom, ale to, čo sa tvorí počas ojedinelého vývoja národa).
Založil revue „Enquête sur l'histoire“, ktorá zanikla v rokoch 1990, potom vytvoril v 2002 a riadil redakciu „La Nouvelle Revue d'Histoire“, prekrstenú na súčasnú „La NRH“ v 2006 z dôvodu zásahu justície, do ktorej prispievali osobnosti ako Bernard Lugan, Jean Tulard, Aymeric Chauprade, Alain Decaux, François-Georges Dreyfus alebo Jacqueline de Romilly. Pomohol oživiť Libre Journal des historiens v rádiu „Radio Courtoisie“ (18 hodín každý štvrtý utorok), vysielanie, ktoré  sa často uverejňovalo v revue „La NRH“.
Verejný akt samovraždy
21. mája 2013 okolo 16.00 hod. sa esejista zastrelil vlastnou staršou belgickou zbraňou pred oltárom katedrály Notre-Dame de Paris počas bohoslužby, ktorá musela byť evakuovaná. V texte uverejnenom na jeho blogu niekoľko hodín pred udalosťou s názvom „La manif du 26 mai et Heidegger“ vyzýval na verejné symbolické akcie za „zobudenie z ospalosti“ vysvetliac, „že vstupujeme do čias, kedy slová musia byť preverené činmi“. Napísal v ňom, že manifestujúci proti homosexuálnym manželstvám nemôžu ignorovať realitu afro-magrebskej imigrácie a že ich boj sa nemôže obmedziť na odmietnutie manželstiev gayov, nebezpečenstvo spočíva podľa neho vo veľkom premiestňovaní populácie Francúzska a Európy. Podľa rektora katedrály Notre Dame de Paris zanechal jeden list adresovaný vyšetrovateľom. V liste zanechanom priateľom v „Radio Courtoisie“ píše: „''Vybral som si miesto vysoko symbolické, ktoré rešpektujem a obdivujem. Moje gesto stelesňuje morálku vôle(...) Keďže obraňujem identitu všetkých ľudí, búrim sa proti zločinu spočívajúcemu v premiestňovaní našich populácií.''“
Bruno Gollnisch hovoril o intelektuálovi extrémne brilantnom, „ktorý si daroval smrť, aby vyjadril protest proti úpadku našej spoločnosti.“
Publikácie v slovenčine
Poľovačka, láska moja, Dominique Venner, slovensky, vydavateľstvo Mračko, 2005, 543 strán, ISBN 80-8919-125-8
Raketové palivo
Raketové pohonné látky sú pracovné látky a zmesi, ktoré prúdia z raketového motora a na princípe akcie a reakcie a zákona zachovania hybnosti, predávajú rakete pohybovú energiu. Nemusí ísť o látky, ktoré chemicky reagujú. Môže ísť aj o chemicky neutrálne látky, ktoré sú urýchľované iným spôsobom. Raketové pohonné látky preto rozdeľujeme podľa toho, akým spôsobom získavajú pohybovú energiu. Doteraz boli definované tieto druhy pohonných látok:
Chemické pohonné látky
V raketách sa používa množstvo druhov chemických pohonných látok, ktoré sú rozdelené do viacerých kategórií a podľa kombinácie týchto pohonných látok potom rozpoznávame niekoľko druhov raketových pohonov. Chemické pohonné látky sa zväčša skladajú z okysličovadla a paliva. Pri chemickej reakcii zvanej horenie, je uvoľňované značné množstvo energie, ktorá sa v dýze raketového motora mení na pohybovú energiu vytekajúcich splodín.
Základné rozdelenie pohonných látok je podľa ich skupenstva:
Tuhé pohonné látky - TPL
Tuhé pohonné hmoty sa používajú napríklad v štartovacích motoroch raketoplánu Solid Rocket Booster.
Tekuté pohonné látky
Podľa skladovateľnosti ich delíme na:
Dlhodobo skladovateľné pohonné látky majú niekoľko nevýhod. Zväčša ide o toxické látky, ktoré horia samovoľne už pri samotnom styku paliva a okysličovadla (hypergolické palivá). Tiež majú menší špecifický impulz ako kryogénne pohonné látky. Pre prípad poruchy sa pri raketách s takýmto palivom používa ešte nultý štartovací stupeň ktorý najprv dopraví celý nosič do bezpečnej výšky a až tam dochádza k zážihu motorov prvého stupňa (raketa Titan). Na rozdiel od kryogenických motorov sú motory na hypergolické palivá jednoduchšie, pretože doprava pohonných hmôt do spaľovacej komory sa deje pretlakom inertného plynu v nádržiach. Okrem toho majú aj vyššiu spoľahlivosť. Niektoré z týchto látok sú používané ako jednozložkové pohonné látky (hydrazín). Ako kryogénne pohonné látky sa najčastejšie používa vodík a kyslík. Ide o bežne dostupné látky ktoré ale pre potreby raketovej techniky nie sú v normálnom stave použiteľné. Preto sa skvapalňujú, čo ale prináša zníženie ich teploty hlboko pod bod mrazu (pri normálnom atmosférickom tlaku). Keďže horenie prebieha za značne vysokej teploty a tlaku, nestačí pre ich dopravu do spaľovacej komory iba pretlak v nádržiach. Je nutné použiť veľmi výkonné turbočerpadlá. Keďže raketová technika je dynamická a škála pohonných látok je rozsiahla a ich kombinácie sú ešte pestrejšie. Preto vznikli aj hybridné kryogénne pohony. Takéto pohony používajú tekutý kyslík a ropné produkty.
Podľa počtu zložiek vstupujúcich do spaľovacej komory ich delíme na:
Adiabatické pohonné látky
Táto kategória pohonných látok je najprimitívnejšia. Sú to v podstate stlačené plyny alebo generované plyny (napríklad vodná para generovaná vretím vody), ktoré po otvorení prívodového ventilu expandujú do voľného priestoru. V tomto prípade prebieha adiabatický dej pri ktorom sa znižuje tlak plynu v zásobníku až na tlak okolitého priestoru a plyn zaberá čoraz väčší objem, ale mimo zásobníka plynu. Možno to niekomu pripomína klasické chemické raketové pohony, ale nie je tomu tak. Pri chemickom pohone dochádza k zisku energie prostredníctvom chemickej reakcie. Pri adiabatických pohonných látkach dochádza iba k premene vnútornej energie plynu uzavretého pod tlakom v zásobníku. Tieto pohonné látky nemajú praktický význam, iba ak pre ukážkove účely v školách ("raketový balón"), kde by hydrazínový motor narobil veľke škody. right|thumb|Test iónového motoru
Plazmové pohonné látky
Aj keď by sa zdalo, že medzi iónovými a jadrovými pohonnými látkami je veľký rozdiel, nie je tomu tak. Aj keď spôsob generovania energie k uvedeniu pracovnéj látky do plazmatického stavu je iný, v oboch prípadoch by malo ísť o ľahké a najlepšie inertné plyny. Čím je plyn ľahší tým vyššiu efektivitu motor môže dosiahnuť.
Pohonné látky pre iónové raketové motory
V súčasnosti sa používa výlučne xenón a to bez ohľadu na konštrukciu motora. Okrem xenónu je možné použiť aj neón, ale jeho využitie je zatiaľ sporné, kvôli technickým problémom motorov využívajucich tento plyn. Plazma sa získava ionizáciou plynu, ktorý je následne smerovaný a urýchľovaný sústavou elektród a magnetov, podobne ako elektróny v obrazovkových trubiciach (obrazovky). Na rozdiel od obrazoviek je pracovný plazmatický plyn vyvrhovaný do priestoru a tým je získavaná pohybová energia.
Pohonné látky pre jadrové raketové motory
Vývoj týchto motorov bol (po)zastavený. Sú navrhnuté motory používajúce vodu alebo čistý vodík. Jadrové motory pracujú na princípe odvodu tepla z jadra (klasický jadrový reaktor) a jeho prenosom na pohonnú látku (tá prejde do plazmatického stavu) alebo na princípe generovania plazmatickéj pohonnej látky v špecialnom reaktore.
Nissan Skyline
right|thumb|270px|Automobily Nissan Skyline, uprostred [[Nissan GT-R]] Nissan Skyline (スカイライン v japončine) je séria automobilov nižšej strednej triedy, športových automobilov a strednej triedy pôvodne vyrábaná spoločnosťou Prince Motor Company od roku 1955, a následne automobilkou Nissan potom, ako sa v roku 1966 obe spoločnosti spojili. Po spojení spoločností sa stal Skyline väčším náprotivkom modelu Nissan Gloria.
Model Skyline bol dizajnovaný Shinichirom Sakuraiom. Skratky R30 až R34 sú populárne hlavne u nadšencov tuningu predovšetkým pre radové šesťvalcové motory, prepĺňanie turbodúchadlom a výkonnú verziu GT-R. V súčasnosti je dostupný v karosárskych verziách kupé a sedan, pričom je najviac známy vďaka svojim zadným svetlám (od roku 1972). Výroba variantu kombi bola ukončená v roku 1989 potom, ako bol predstavený model R32.
V Guinessovej knihe rekordov bol zapísaný rekord najväčšieho sprievodu automobilov Nissan, ktorý dňa 11. apríla 2010 vytvorilo 225 automobilov Nissan Skyline jazdiacich po okruhu Silverstone Circuit v Anglicku počas International Styling and Tuning Show.
Copa América 2016
Copa América 2016 bola 45. Copa América. Konala sa od 3. júna do 26. júna 2016 v Spojených štátoch na 10 štadiónoch v 10 mestách. Kvalifikácia sa nehrala, na turnaj vzišlo 16 účastníkov záverečného turnaja. Bola to prvá Copa América, v ktorej sa predstavilo až 16 mužstiev a zároveň sa prvýkrát tento turnaj odohrával mimo Južnej Ameriky. Rozlosovanie do skupín sa uskutočnilo 21. februára 2016 v New Yorku.
Prideľovanie Copa América
Prezident ekvádorskej futbalovej asociácie navrhol, aby sa Copa América konala v Spojených štátoch a Mexiku, no neskôr CONMEBOL rozhodol, že vďaka marketingovým príležitostiam sa turnaj odohrá iba v Spojených štátoch, kde je mnoho ľudí a štadiónov.
Kvalifikácia
Kvalifikácia neprebiehala.
Lopta
Lopta Nike Ordem je oficiálnou loptou Copa América 2016. Bola vyrobená firmou Nike.
Základné skupiny
Časy začiatkov zápasov sú uvedené vo východoamerickom letnom čase (SELČ mínus 6).
Thoiry (Savoie)
Thoiry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Križiak obyčajný
thumb|Križiak obyčajný
Križiak obyčajný (staršie: pavúk je to pesrižiak, pavúk krížový ; zriedkavo: križiak záhradný ; ľudovo a staršie: križiak   ; lat. Araneus diadematus, staršie: Aranea cruciger, Aranea diadema, Aranea diademata, Aranea diadematus, Epeira diadema) je druh pavúka z čeľade križiakovité (Araneidae). náhľad
Výskyt
Ide o jeden z najbežnejších druhov pavúkov, na Slovensku. Je veľmi hojný. Robí si okrúhle siete na kríkoch, stromoch a medzi vyššími bylinami.
Celkovo sa vyskytuje v Európe a v Severnej Amerike (časti USA a Kanady). Obýva najmä lesy a záhrady.
Opis
Samec meria 5 –, samička 10 – . Vyskytuje sa vo farebných variáciách od sivej po čiernu. Mláďatá sa liahnu z kokónov v máji. Najprv žijú spolu, neskôr sa rozptýlia a tkajú malé, siete. Prezimujú ako pavúky veľké 3 –  a dospievajú v auguste budúceho roku.
Aboncourt-sur-Seille
Aboncourt-sur-Seille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Martial-Entraygues
Saint-Martial-Entraygues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rakúska štátna cena za európsku literatúru
Rakúska štátna cena za európsku literatúru (🇩🇪), známa aj ako Európska literárna cena (🇩🇪), je literárna cena v Rakúsku, ktorú udeľuje federálne ministerstvo pre vzdelanie a kultúru európskym spisovateľom. Вola zriadená vo Viedni v roku 1964 ako cena Nikolausa Lenau (Nikolaus-Lenau-Preis), v roku 1965 dostala súčasný názov. Je dotovaná sumou 25 000 € (2007).
== Laureáti ==
Saint-Martial-Entraygues
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prírodný park Podkomorské lesy
Na území parku sa nachádza aj prírodná rezervácia Břenčák, Jelení žlíbek a Krnovec a prírodné pamiatky Junácká lúka, Kůlny a Na skalách.
Geografia
Park leží západne od Brna v severnej časti Bobravskej vrchoviny tu nadväzuje na brnianske mestské časti Žebětín, Bystrc a Kniničky. Na juhu tvorí hranicu parku cesta Žebětín-Ostrovačice. Západnú hranicu parku tvoria Boskovická brázda v úseku Ostrovačice, Veverské Knínice, Hvozdec, Veverská Bítýška a Chudčice. Ďalšie obce v tesnom susedstve parku sú Moravské Knínice na severe, Jinačovice a Rozdrojovice na východe.
Flóra
Na území parku rastú bežné druhy lesných drevín prevažujú dub zimný a hrab obyčajný, miestami borovica lesná, buk lesný, jelša lepkavá, javor poľný, javor horský i javor mliečny, v produkčnej výsadbe smrek obyčajný, z kríkov: lieska obyčajná, baza čierna, baza červená, ríbezľa egrešová, ruža šípová, ostružina malinová, trnka obyčajná, lykovec jedovatý a bylín: zvlášť zaujímavé sú trvalky: konvalinka voňavá, krivec, tôňovka dvojlistá, kokorník lekársky, kokorík mnohokvetý, jesienka obyčajná, vranovec štvorlistý, jagavka konáristá, cyklámen európsky, ľalia zlatohlavá, zubovník šupinatý, hniezdovka hlístová, hniliak smrekový, kruštík modrofialový, kruštík širokolistý a ďalšie. Z ďalších bylín to sú: deväťsil biely, pečeňovník trojlaločný, záružlie močiarne, prvosienka jarná, divozel veľkokvetý, náprstník veľkokvetý, prilbica žltá, kostihoj lekársky, ľubovník škvrnitý, pľúcnik lekársky, veternica lesná i veternica iskerníkovitá.
Fauna
Na území parku žijú bežné lesné druhy cicavcov: veverica obyčajná, srnec lesný, zajac, muflón, kuna lesná, líška hrdzavá, jazvec, hrdziak lesný a vtákov: myšiak, krkavec, sojka. plazov a obojživelníkov: slepúch, jašterica krátkohlavá i jašterica živorodá, skokan hnedý, ropucha bradavičnatá i ropucha zelená. Omnoho rozmanitejšie zastúpenie je u bezstavovcov. Mnohotvárne porasty vytvárajú životný priestor pre motýle: dúhovec väčší, babôčka pŕhľavová, babôčka pávooká, babôčka bodliaková, rôzni perleťovci a chrobáci napríklad roháč veľký, hrobárik obyčajný, svetluška svätojánska a mnoho ďalších.
Turistika
Park rozdeľuje rieka Svratka na dve nerovnaké časti severná časť je tvorená z väčšej časti oplotenou Moravsko-Kninickou muflóňou oborou. Južná časť je dostupnejšia a turistami vyhľadávanejšia. Nachádza sa tu hrad Veveří a areál Pohádky máje.
Cez park prechádza niekoľko turistických a cyklistických chodníkov, ktoré sú vhodné aj pre bežecké lyžovanie.
Vitanová
Vitanová je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín. Obec bola vo februári 1945 vypálená počas oslobodzovacích bojov, nemeckými vojakmi. Úplne zhoreli tri štvrtiny obce.
Správa dediny do vynesenia tereziánskeho urbára bola v rukách dedičných šoltýsov s menami: Vitanovský, Drozd, Trpka, Stachoň atď. Potom riadenie dediny pripadlo na volených richtárov.
Cirkevne patrila Vitanová do Trstenej, roku 1787 však bola pridelená k Hladovke. Pretže však neboli náklonní prispieť na stavbu kostola v Hladovke, roku 1800 sa od Hladovky odtrhli a pripojili sa k Čimhovej. Roku 1828 tu bolo 145 domov a 823 ľudí.
Vitanová ostala v poddanskom pomere oproti hradnému panstvu do vynesenia zák. čl. IX z roku 1848 o zrušení poddanstva. Zameraním vitanovského chotára roku 1850 bola zistená výmera 3039 kat. jutár 937 štv. siah. Podľa sčítania roku 1870 tu bolo 157 domov a 756 ľudí. Po zrušení poddanstva sa pomer medzi hradným panstvom a starousadlíkmi upravil urbárskou dohodou z 11. VII. 1877.
Obec Vitanová patrila k Uhorsku do roku 1918, potom patrila k ČSR. Podľa sčítania roku 1930tu bolo 173 domov a 777 ľudí. K 31.12.2010 tu bolo 1292 obyvateľov.
Vyvlastnenie lesov
Spoločných lesov nemali veľa, boli to také miesta, kde sa pôda nedala obrábať. V Oraviciach boli lesy panské. Vlastnil ich Komposesorát Oravského zámku. Tento mal aj svojich horárov po obciach a v Oraviciach. Po I. svetovej vojne, pri usporiadaní pomerov v novoutvorenej Československej republike, Komposesorát veľa lesov odpredal bývalým urbarialistom po obciach.
Zamestnanie obyvateľstva
Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom. Žili v primitívnych podmienkach. Jedávali chlieb z ovsenej múky, ktorú si doma mleli na ručne poháňaných kamenných mlynkoch, alebo v miestnom mlyne za mýto. Bohatosť chotára obce na hory predurčovala zamestnanie časti obyvateľstva pri ťažbe, preprave a spracovaní dreva. V r. 1755 vyrábali obyvatelia tenké dosky (ako šindle) na zhotovenie skriní. Mierne rozšírená bola výroba šindľov, dosák, tesárstvo, stolárstvo a kolárstvo. Nedostatok pracovných miest nútil obyvateľov odchádzať na sezónne práce do južnejších oblastí Uhorska a tiež sa mnohí vysťahovali do cudziny – predovšetkým do Ameriky.
Náboženstvo
Ľudia boli nábožensky veľmi založení. V nedeľu a vo sviatky chodili všetci do kostola do Čimhovej, pretože v obci kostol až do roku 1932 nebol. Preto taktiež všetky náboženské úkony /krst, sobáš, pohreb a pod./ chodili vykonávať do kostola v Čimhovej. Obyvateľstvo bolo rímsko-katolíckého vyznania. V roku 1932 si obyvatelia postavili kosol. Oltáre boli vyrobené v roku 1933 v Trenčíne.
Ďalší vývoj obce Vitanová
Do roku 1918 patrila obec k Rakúsko-Uhorskej monarchii. Po skončení I. svetovej vojny, z ktorej sa nevrátilo 20 obyvateľov, obec patrila do novoutvorenej Československej republiky. Život v obci nadobudol nový charakter.
Richtárom v obci po prvj svetovej vojne sa stal Matej Drozd. Celé pracovné úsilie obce bolo zamerané na stavbu nového mosta na hornom konci, pretože starý drevený most už nevyhovoval.
Pretože obyvatelia obce boli silne nábožensky založení, neustále predkladali obecnému zastupiteľstvu požiadavku, aby sa začalo so stavbou kostola v obci. Stavbu dokončili pomerne rýchlo a už v roku 1932 bol kostol slávnostne otvorený. Na stavbe kostola sa podiľal staviteľ Hofman z Turčianskeho Svätého Martina, oltáre v kostole sú od majstra Dlugopolského z Trenčína.
Ťažké obdobie nastalo pre obec vypuknutím druhej svetovej vojny. Na jeseň roku 1938 prišli do obce hitlerovské vojská na autobusoch a nákladných autách. Usadili sa poniže obce v poli. Dňa 1. septembra v roku 1939 včasráno začala streľba z kanónov a asi po troch hodinách sa vojská presunuli smerom k obci Hladovka.
Po vypuknutí SNP, 31. Augusta 1944, bola vyhlásená mobilizácia, ktorú obyvateľstvo prijalo s pochopením. Mužstvo podliehajúce mobilizačnej vyhláške nastúpilo k vojenskej posádke do Dolého Kubína. Po príchode vlakov na železničnej stanici ich už čakli povstaleckí vojaci, aby ich odviedli do kasárni. Dňa 5. septembra 1944 prišla partizánska jednotka, ktorá mala za úlohu vyhodiť železobetónový most n dolnom konci obce. Most však bol poškodený len čiastočne.
Zábiedovo
Zábiedovo je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín v doline Skorušinských vrchov s prístupom od cesty medzi mestami Trstená a Tvrdošín smerom na juhovýchod.
Symboly obce
Erb tvorí žltá postava jeleňa, osadená zo stredu na ľavú stranu, na zelenom pozadí s dvoma bielymi jedľami, z ktorých väčšia je v strede erbu a druhá menšia približne v jednej štvrtine erbu z pravej strany.
Dejiny
Už pri popise hraníc zakladanej Trstenej z roku 1371, sa spomína Zábiedovský potok, v tom čase potok Zavoda, ako hraničný pri popise hraníc novozaloženej Trstenej. Prvá doložená písomná zmienka o obci Zábiedovo, kedy sa jednoznačne toto sídlo spomína v daňovom súpise, pochádza z roku 1567 pod názvom Zawydow. Prvé obydlia sa tu v tých časoch začali stavať na pustých miestach a v hustých lesoch. Prvými osídlencami boli valasi. Obec bola považovaná za veľmi chudobnú. Počas kuruckých bojov dedina spustla a v listinách z roku 1688 sa hovorí, že je úplne zničená a tí, ktorý ostali sa podobajú na žobrákov. Až do zavedenia tereziánskeho urbára spravovali dedinu dediční šoltýsi s menami: Zawidovský, Zavídovský, Zábidovský, Mikula, Balvan atď., potom bola dedina riadená voleným richtárom.
V roku 1728 prestala forma názvu obce Zavidov a zaviedla sa forma Zábido, Zábidov alebo Zábidovo dnes Zábiedovo. Avšak aj v súčasnosti starší ľudia v obci a okolí používajú ako názov obce Zabidovo.
Obec bola na konci marca 1945 vypálená počas oslobodzovacích bojov. Zhorelo alebo bolo zničených celkom 88 domov aj s hospodárskymi budovami.
Obyvateľstvo
Prvými osadníkmi boli valasi, neskôr sedliaci zaoberajúci sa poľnohospodárstvom. V roku 1715 bolo v Zábiedove asi 230 ľudí, v roku 1778 - 438 ľudí a neskôr r.1828 - 743 ľudí, r.1870 - 531 ľudí, r.1930 - 476 obyvateľov spolu s Hámričkami.
Stavby
Rímskokatolícky kostol Božského srdca Ježišovho s kaplnkou Lurdskej Panny Márie postavený v roku 1931.
Pamiatky
Nehnuteľná kultúrna pamiatka Zvonica s kaplnkou v Hámričkách, zachytená v slovenskej filmovej klasike (Živý bič, Rysavá jalovica)
Školstvo
Základná škola s materskou školou - základná škola pre 1. až 4. ročník, ktorej súčasťou je materská škola, školský klub detí, zariadenie školského stravovania.
Krutohlav hnedý
Krutohlav hnedý (iné názvy: krutohlav obyčajný, krutihlav obyčajný, krutihlav hnedý ; lat. Jynx torquilla) je druh z čeľade ďatľovité. Je rozšírený v širokom pásme po celej Palearktíde. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov krutohlav hnedý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, už od polovice 19. storočia poklesli počty a zmenšilo sa územie, ktoré obýval. Dôvody boli rôzne, dažde v hniezdnej dobe zapríčinené klimatickými zmenami, zvyšovanie efektívnosti v poľnohospodárstve, strata starých sadov a extenzívne využívaných lúk, zamieňanie tvrdých drevín ihličnanmi a nadmerné používanie pesticídov a herbicídov. V rokoch 19802013 bol u európskej populácii zaznamenaný mierny pokles, v kratšej perspektíve, v rokoch 20002012, populácia vzrástla.
Opis
Je to vták o niečo väčší ako vrabec domový, sfarbený je podobne ako kôra stromov. Dosahuje dĺžku tela 16  – , rozpätie krídel 25- a maximálnu hmotnosť 39,5 g. Má slabý zobák, o chvost sa pri pohybe po stromoch neopiera. Noha má dva prsty smerujúce dopredu a dva smerujúce dozadu, napriek tomu sa nezavesuje na kolmé stromy. Obidve pohlavia a mláďatá sa navzájom nelíšia. Má jemno vzorkované sivo hnedé zafarbenie s množstvom škvŕn a čiarok, na chrbte a chvoste sivá, na hlave má hnedý pás cez oko a na temene.
Zuzana Tlučková
Mgr. art. Zuzana Tlučková (* 9. február 1962, Košice) je slovenská divadelná, televízna a dabingová herečka a humoristka.
Krutohlav hnedý
Výskyt a stav na Slovensku
Vyskytuje sa na celom území Slovenska od nížin až do predhorí (do ) ako hniezdič do alebo až. Najväčšie početnosti sú v nížinách a pahorkatinách. Krutohlav hnedý je sťahovavý vták, zo zimovísk v Afrike sa vracia od konca marca do mája, hlavne v apríli a odlieta od prostriedka augusta do konca septembra.
Užovka obojková
Užovka obojková alebo staršie užovka obyčajná (lat. Natrix natrix) je európsky nejedovatý had z čeľade užovkovitých, podčeľade natricinae a rodu Natrix.
Krutohlav hnedý
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 2 500 – 4 000. Veľkosť populácie má mierny pokles od 20 – 50%. Veľkosť územia na ktorom sa vyskytuje je stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 R – vzácny. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 LC – menej dotknutý. Európsky ochranársky status SPEC3 – druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia D – ustupujúci druh.