cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mužská štvorhra na Qatar ExxonMobil Open 2003
Mužská štvohra na Qatar ExxonMobil Open 2003 sa hrala ako súčasť Qatar ExxonMobil Open 2003 od 30.decembra 2002 do 6. januára 2003. Titul získali Česi Martin Damm, Cyril Suk, ktorí vo finále porazili bahamsko-kanadský pár Mark Knowles, Daniel Nestor 6-4 7-6(8). Pre Damma to bol 24. a pre Suka 26. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Cantaous
Cantaous je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Carrickmacross
thumb| Carrickmacross Carrickmacross (ír. Carraig Mhachaire Rois) je mesto v severovýchodnej časti Írska, v grófstve Monaghan. V roku 2011 tu žilo 1 976 obyvateľov
Mesto sa nachádza v juhovýchodnej časti grófstva, neďaleko hranice s grófstvom Louth, severozápadne od Ardee,  západne od Dundalku a  JJV od Monaghanu. Leží v blízkosti cesty I. triedy č. N2 a na križovatke ciest R178, R179 a R180.
K pozoruhodnostiam mesta patrí rímskokatolícky kostol z r. 1866, kostol v osade Magheross, budova súdu a tiež budova tzv. Poor Law Union Workhouse. Juhovýchodne od mesta sa nachádza jazero Lough Naglack s golfovým areálom.
Fiat Stilo
Fiat Stilo je automobil nižšej strednej triedy, ktorý v rokoch 2001 až 2010 vyrábala talianska automobilka Fiat. Vyrábal sa v karosárskych verziách 3 a 5-dverový hatchback a 5-dverové kombi (MultiWagon). 3 a 5-dverové verzie nahradili v roku 2001 modely Fiat Bravo/Brava a v roku 2002 nasledovala verzia MultiWagon. Na väčšine trhov je nástupcom Fiatu Stilo model Fiat Bravo, ale 5-dverový Fiat Stilo sa až do roku 2010 vyrábal v Brazílii, kedy bol takisto nahradený novým Fiatom Bravo.
Tlstý javor
Tlstý javor môže byť:
Vlajka Guamu
Vlajka Guamu – na tmavo modrom červene lemovanom liste je uprostred segment v tvare sférického dvojuholníka, taktiež červene lemovaný, nesúci obraz guamskej pečate: na nej je obraz ústia rieky Agana, plachetnicová loďka a kokosová palma, všetko v prirodzených farbách. Cez stred obrazu je horizontálny červený nápis GUAM.
Kanoe pripomína odvahu starých Čamorrov, ktorý tieto malé plavidlá obratne používali k prekonaniu Tichého oceánu. Kokosová palma, vyrastajúca z neúrodného piesku, symbolizuje snahu o lepšiu budúcnosť.
Vlajka bola zavedená roku 1917, guamský kongres ju prijal roku 1948, červený okraj bol pridaný roku 1960. Môže sa vztyčovať iba vedľa vlajky USA.
Adolf Horváth
Adolf Horváth (* 8. máj 1879, Banská Hodruša - † 10. jún 1934, Bratislava) bol robotník, politik.
Životopis
Vyučil sa za kovoobrábača, pracoval ako robotník, majster rúrovne, tajomník Zväzu kovorobotníkov v Podbrezovej, banský podúradník v Pezinku. V sociálno demokratickom hnutí sa začal angažovať v Podbrezovej, účastník mimoriadneho zjazdu Sociálno demokratickej strany Uhorska v Budapešti, martinského zhromaždenia 30. októbra 1918, signatár Deklarácie slovenského národa, člen SNR. Od zač. 1918 organizoval robotnícke a národné hnutie v Podbrezovej a na jej okolí, 1919 splnomocnenec Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska v Podbrezovej. Roku 1919 poslanec Národného zhromaždenia.
Capvern
Capvern je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Meurville
Meurville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 177 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2747 Český Krumlov
2747 Český Krumlov je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 19. februára 1980.
Július Horváth
Július Horváth (* 2. február 1912, Banská Bystrica – † 20. október 1970, Varna) bol slovenský novinár, známy aj pod pseudonymami: Peter Struška, Peter Stružka.
Životopis
V roku 19221928 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. V rokoch 19281929 absolvoval kurz vyučovania na meštianskych školách. V období 19291930 študoval na námornej obchodnej akadémii v Dubrovníku a 19301933 v Bakare vo vtedajšej Juhoslávii, 1967 externe dejiny umenia na Filozofickej fakulte University Jana Evangelisty Purkyně v Brne.
Roku 1934 kadet v poľsko-anglickej lodnej spoločnosti v Gdyni, 19341935 v Čs. plavbe dunajskej, 19431944 hlásateľ Slovenského rozhlasu v Bratislave, v septembri-októbri 1944 zástupca prednostu Spravodajského odboru Predsedníctva Slovenskej národnej rady v Banskej Bystrici
Do februára 1945 bol väznený nacistami, 1945 zástupca povereníka pre informácie, redaktor Pravdy, legačný radca čs. veľvyslanectva v Belehrade a vo Varšave, pracovník Novinárskeho štud. ústavu, Čs. rozhlasu, 19661970 Výskumného ústavu oblastného plánovania v Bratislave.
Ekonomický a výtvarný publicista, hlavný redaktor časopisu. Plánované hospodárstvo a Hospodárskej otázky socializmu, spolupracovník Predvoja, Pravdy, Večerníka a i. Historik novinárstva-autor knihy o dejinách a činnosti Slov. zvestí, štúdií v zborníkoch, prekladateľ z ruš. a poľ. Prorektor VŠE v Bratislave (19501952).
198 Ampella
198 Ampella je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil francúzsky astronóm Alphonse Louis Nicolas Borrelly 13. júna 1879.
Hjúga (provincia)
Starodávne hlavné mesto sa nachádzalo v blízkosti Saito.
Dejiny
V 3. mesiaci 6. roku éry Wadó (713), bola oblasť Hjúga administratívne oddelená od provincie Ósumi (大隈国). V tom istom roku, Daijō-kan Cisárovnej Gemmei pokračoval v organizovaní aj ďalších  katastrálnych zmien v provinčných mapách z obdobia Nara.
V ére Wadō 6, bola provincia Mimasaka (美作国) odtrhnutá od provincie Bizen (備前国); a provincia Tanba (丹波国) bola oddelené od provincie Tango (丹後国). V ére Wadō 5 (712), provincia Mucu (陸奥国) bola odtrhnutá od provincie Dewa (出羽国).
V období Sengoku bola oblasť často delená do severného panstva okolo hradu Agata (okolie súčasného mesta Nobeoka) alebo južného panstva okolo hradu Obi, nachádzajúceho sa neďaleko súčasného mesta Ničinan. Južné panstvo bolo v držbe klanu Šimazu z neďalekej provincie Sacuma počas veľkej časti obdobia.
Tokači (provincia)
Provincia Tokači (🇯🇵) bola stará japonská provincia na ostrove Hokkaidó, ktorá existovala iba krátko. Jej územiu zodpovedá súčasnej podprefektúre Tokači.
Provincia Tokači bola vytvorená 15. augusta 1869 so 7 okresmi. V roku 1872 pri sčítaní ľudu mala provincia 1 464 obyvateľov. V roku 1882 boli provincie na Hokkaidó zrušené.
Anton Horváth
Anton Horváth (pseudonym Paduánsky) (* 14. september 1846, Čavoj, Slovensko – † 17. júl 1923, Trenčianska Teplá, Slovensko) bol slovenský pedagóg, osvetový pracovník a spisovateľ.
Životopis
Narodil sa v rodine Juraja Horvátha. Ľudovú školu vychodil v rodnom Čavoji, neskôr študoval na gymnáziu v Prievidzi a na učiteľskej prípravke v Banskej Bystrici a v Lučenci. V roku 1867 – 1870 pôsobil ako učiteľ v Brezanoch a v rokoch 1870 – 1913 v Trenčianskej Teplej.
Tvorba
Bol šíriteľom školskej a hospodárskej osvety, autorom článkov, úvah a krátkych poviedok z dedinského života s didaktickým zameraním.
Jaseňový potok
Jaseňový potok je potok na Dolnom Považí, v severnej časti okresu Trnava. Je to ľavostranný prítok Hornej Blavy, meria 4,6 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v Malých Karpatoch, v podcelku Brezovské Karpaty, v časti Dobrovodská kotlina, v priestore Dobrovodského krasu na juhojuhozápadnom úpätí Vrátna (576,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 305 m n. m.
Opis toku
Na hornom toku tečie viac-menej juhovýchodným smerom, následne vytvára oblúk prehnutý na východ a stáča sa na juhozápad, pričom ďalej už tečie na styku kotliny s Malými Karpatmi. Z pravej strany potom priberá prítok prameniaci južne od kóty 383,4 m, prechodne tečie severojužným smerom a zľava priberá prítok (249,9 m n. m.) z juhovýchodného svahu Jaseňového vrchu (342,4 m n. m.). Od tohto sútoku tečie takmer až k ústiu po hranici medzi okresmi Trnava na pravom a Piešťany na ľavom brehu (cca 1,3 km) juhojuhozápadným smerom. Napokon sa stáča na západ a juhojuhovýchodne od obce Dobrá Voda ústi v nadmorskej výške cca 224 m n. m. do Hornej Blavy.
2353 Alva
2353 Alva je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil Paul Wild 27. októbra 1975.
Makrobiotika
Makrobiotika je náuka o skvalitnení a predĺžení ľudského veku životným štýlom spočívajúcim najmä v návrate k prírode, zmierneniu negatívnych následkov civilizácie a špeciálnom spôsobe stravovania (diéte).
Slovo makrobiotika pochádza z gréckeho lingvistického prostredia. Vzniklo zložením dvoch slov – „makros“ znamená veľkosť alebo dĺžku, „bios“ znamená život. Makrobiotika predstavuje nielen vedu o zdravej vyváženej výžive a liečbe, ale ponúka i životný štýl rešpektujúci zákony prírody a vesmíru. Holistickým pohľadom na človeka sa dotýka otázky prepojenosti jeho duchovnej a telesnej stránky. Okrem dietetiky odporúča i dychové cvičenia, masáže DO-IN a im príbuzné, externé aplikácie ako zábaly, prehrievanie (moxovanie) alebo bankovanie známeho starovekého lekára Galena. Nebráni sa ani formám neinvazívnej terapie ako sú aromaterapia, koloroterapia, muzikoterapia, kineziológia a podobné formy fyzioterapie vedúce k nastoleniu energetickej rovnováhy v organizme. Za súčasť makrobiotického životného štýlu sa považuje i osobnostný rozvoj, individuálna zodpovednosť a využívanie energetickej sily pozitívnych myšlienok a modlitby.
Z historického hľadiska poznatky makrobiotiky (energetickej medicíny) využívali prevažne kultúry Ďalekého východu, ktoré je založené na udržovaní rovnováhy medzi pólmi jin (odstredivá energia vznikajúca rotáciou Zeme) a jang (dostredivá energia pôsobiaca na Zem z vesmíru), ale dochovali sa i práce vedcov, lekárov i filozofov na území Európy. Z Herakleitovej filozofie do istej miery vychádzal najslávnejší lekár staroveku Hippokrates a s ním i celá jeho škola. Položil základy systému starostlivosti o zdravie, ktorý sa úspešne používal až do stredoveku. Hippokrates pripisoval dôležitú úlohu pri liečbe vážnych chorôb práve diétnym meradlám. Napríklad v“ Knihe o výžive“ vysvetľoval : Potrava nech je tvojim liekom!.. Hippokratov prístup k ochoreniam bol jednoduchý. Jeho zásadami bolo zmeniť stravu a zmeniť prostredie. Ako liečebnú stravu odporúčal hlavne jačmeň (krúpy, ale tie sú obrúsené a zbavené šupky v ktorej je obsah zdraviu prospešných látok ako vitamíny, minerály, vláknina najvyšší), ďalej zeleninu a polievky z potravín rastlinného pôvodu. V jeho pojednaní „O vzduchu, vode, územiach“ sa nachádza prvá európska zmienka pojmu makrobiotika. Otec západnej medicíny označuje slovom makrobiotici skupinku zdravých ľudí vedúcich život v harmónii s prírodou, rešpektujúcich vesmírne zákony a dožívajúcich sa vysokého veku.
Po mnohé desaťročia bolo odvetvie energetickej medicíny zabudnuté a až počiatkom 20. storočia opätovne rozpracované japonským bádateľom Georgom Oshawou. Vyliečil sa z ťažkej choroby prechodom od rafinovanej modernej stravy na stravu jednoduchú, zloženú z tradičných potravín, a tak znovu oživil pojem makrobiotika. Jeden z jeho najznámejších žiakov Michio Kushi dodnes vo veku 80 rokov prednáša po celom svete a je zakladateľom Kushiho Inštitútu pre výučbu v oblasti makrobiotiky. Od roku 1962 funguje v USA „Makrobiotická spoločnosť v OSN“, ktorá upozorňuje odbornú i laickú verejnosť nielen na potrebu zmeny stravy, ale i s tým spojenú zmenu v spôsobe hospodárenia, v doprave, štruktúre priemyslu a podobne.
Strava
V našom miernom klimatickom pásme, charakterizovanom štyrmi ročnými obdobiami sú optimálne proporcie dennej stravy dané makrobiotickým štandardným režimom: 40 – 50 % celozrnné obilniny – prevažne varené zrno, 30 – 35 % zelenina (hlavne tepelne upravená rôznymi spôsobmi a kvasená, vždy s malým množstvom surovej zeleniny), 5 – 10 % strukoviny a morské riasy, 5 % polievky. Doplnkovo možno zaradiť ryby, ovocie mierneho pásma, semená, orechy, oleje a pod. Pomery potravín boli odvodené z tradičných diétnych modelov, ktoré po tisícročia chránili našich predkov pred degenerativnými chorobami, ktorými dnes ľudstvo trpí.
Bežné zloženie makrobiotickej stravy
Makrobiotická diéta je v súčasnosti považovaná za neúčinnú a nezdravú.
Americká rakovinová spoločnosť odporúča „diétu s nízkym obsahom tuku a vysokým obsahom vlákniny, ktorá pozostáva hlavne z rastlinných produktov“; naliehavo však žiadajú ľudí s rakovinou, aby sa nespoliehali na tento diétny program ako na výhradný alebo primárny spôsob liečby. Cancer Research UK uvádza, že „niektorí ľudia si myslia, že život v makrobiotickom štýle im môže pomôcť v boji s rakovinou a viesť k vyliečeniu. Neexistujú však žiadne vedecké dôkazy, ktoré by to dokázali.“
Odborník na výživu Fredrick J. Stare uviedol, že „neexistujú žiadne vedecké dôkazy o tom, že by makrobiotická diéta mohla byť nápomocná pri rakovine alebo akejkoľvek inej chorobe“.
Organická kyselina
Organické kyseliny sú organické zlúčeniny. ktoré sú kyslé, teda schopné odštiepiť katión vodíka (H+). Existujú dva hlavné druhy organických kyselín: buď je atóm vodíka, ktorý sa štiepi, viazaný na atóm kyslíka, alebo je viazaný na atóm uhlíka, ktorý sa nachádza vedľa karbonylovej skupiny (–C(=O)–).
V rámci organickej chémie sa často používa Lewisova teória kyselín a zásad, podľa ktorej je kyselina akákoľvek látka, ktorá je schopná prijať elektrónový pár. Podľa tejto definície patria medzi kyseliny i látky ako sú katióny kovov. Zvyčajne sa označujú takéto kyseliny v3ak označujú ako Lewisove kyseliny.
Druhy
Najbežnejším príkladom sú karboxylové kyseliny, ktoré majú vo svojom vzorci karboxylovú skupinu, -COOH. Označujú sa i ako karbónové kyseliny. Medzi ďalšie príklady patria sulfónové kyseliny, ktoré obsahujú skupinu -SO3H, alebo alkoholy, ktoré obsahujú hydroxylovú skupinu (sú však zvyčajne veľmi slabé). Medzi ďalšie slabé organické kyseliny patria tioly (-SH), enoly a fenoly.
Tomáš Ďubek
Tomáš Ďubek (* 22. január 1987, Zvolen) je profesionálny slovenský futbalista, hrajúci za slovenský klub FC ViOn Zlaté Moravce.
Klubová kariéra
Svoju futbalovú kariéru začal v MFK Lokomotíva Zvolen. V roku 2002 prestúpil ešte ako dorastenec do MFK Ružomberok, kde sa prepracoval až do prvého mužstva a neskôr prevzal kapitánsku pásku. V sezóne 2012/13 bol vyhlásený najlepším hráčom 1. slovenskej ligy. V lete 2014 v tíme predčasne skončil.
8. júla 2014 prestúpil po dlhších rokovaniach do FC Slovan Liberec. Prvý súťažný zápas absolvoval 17. júla v 2. predkole Európskej ligy UEFA 2014/2015 proti MFK Košice (výhra 1:0). Po faule na neho bol nariadený v 83. minúte pokutový kop, ktorý premenil Marek Jarolím. V domácej odvete 24. júla sa premiérovo zapísal do streleckej listiny, Liberec zvíťazil 3:0 a postúpil do 3. predkola proti FC Astra Giurgiu, kde bol vyradený.
Po dvojročnom pôsobení v Ružomberku prestúpil do maďarského tímu Zalaegerszegi TE, odkiaľ o rok neskôr odišiel do Zlatých Moraviec.
Reprezentačná kariéra
V marci 2013 figuroval v širšej nominácii slovenského národného tímu pre kvalifikačný zápas s Litvou (22. marca) a priateľský zápas so Švédskom (26. marca, oba zápasy mali dejiska v Žiline na štadióne Pod Dubňom). Do žiadneho zápasu však nezasiahol. Svoj debut v reprezentačnom A-mužstve absolvoval 7. júna 2013 proti Lichtenštajnsku, išlo o kvalifikačný zápas na MS 2014 (remíza 1:1).
Trojicko-sergijevská lavra
thumb|Pohľad na Trojicko-sergijevskú lavru koncom 19. storočia thumb|Mnísi pred katedrálou sv. Trojice, koniec 19. storočia
Trojicko-sergijevská lavra (rus. Тро́ице-Се́ргиева ла́вра) je najdôležitejší ruský monastier a duchovné centrum ruskej pravoslávnej cirkvi. Nachádza sa v meste Sergijev Posad, asi severovýchodne od Moskvy smerom na Jaroslavľ. Má status lavry, teda podlieha priamo pariarchovi.
Dejiny monastiera
Monastier založil v roku 1345 jeden z najuctievanejších ruských svätcov, Sergej Radonežský, ktorý na mieste postavil drevený kostol na počesť svätej Trojice. V roku 1355 prijal regulu, ktorá vyžadovala výstavbu ďalších pomocných budov – refektára, kuchyne a pekárne. Táto regula poslúžila ako vzor mnohým Sergejovým žiakom, ktorí neskôr podľa nej založili viac ako 400 kláštorov po celom Rusku, vrátane slávneho Soloveckého monastiera pri Bielom mori, Simonovského monastiera v Moskve a Kirillo-Belozerského monastiera na severe Ruska.
Svätý Sergej podporoval Dmitrija Donského v jeho boji proti Tatárom. Dvaja spomedzi jeho mníchov sa zúčastnili na bitke na Kulikovom poli (1380). Monastier bol poškodený požiarom pri útoku Tatárov v roku 1408. V roku 1422 bol Sergej Radonežský vyhlásený za patróna Rusi. V tom istom roku postavili srbskí mnísi, ktorí v kláštore našli útočisko po porážke na Kosovom poli, prvú kamennú katedrálu, rovnako zasvätenú svätej Trojici. V katedrále boli uložené relikvie sv. Sergeja. Freskami ju ozdobil najvýznamnejší ruský maliar ikon Andrej Rubľov.
V roku 1476 bol na popud Ivana III. postavený Kostol sv. Ducha, na jeho stavbe sa podieľali pskovskí majstri. Tento kostol je jedným z mála zachovaných exemplárov pravoslávneho kostola so zvonicou na vrchu. Interiér bol ako jeden z prvých vyzdobený glazúrovanými dlaždicami. V roku 1559 Ivan Hrozný nariadil stavbu katedrály Nanebovzatia, ktorá trvala 26 rokov. Tento kostol je oveľa väčší ako jeho predobraz, moskovský Uspenský sobor. Veľkolepý ikonostas z 16.–18. storočia obsahuje majstrovské dielo Simona Ušakova, ikonu Poslednej večere. Interiér vyzdobili roku 1684 modrými a fialovými freskami majstri z Jaroslavle. Na klenbe je zobrazený pohreb Borisa Godunova, členov jeho rodiny a niekoľkých patriarchov z 20. storočia.
Monastier bol centrom stredovekého kronikárstva a ikonopisectva. Oproti jeho múrom vyrástol v 16. storočí Konvent sv. Paraskievy. Po ruskej revolúcii v roku 1917 bol kláštor nariadením sovietskych autorít v roku 1920 zatvorený. Kláštorné zvony, vrátane 65-tonového Cárskeho zvona, boli zničené. Po roku 1945 sa kláštor vďaka zmierneniu Stalinovej proticirkevnej politiky vrátil do rúk ruskej pravoslávnej cirkvi; bohoslužby boli obnovené 16. apríla 1946. Až do roku 1983 bol monastier sídlom moskovského patriarchu, ktorý dnes sídli v Danilovom monastieri v Moskve. V roku 1993 bola Trojicko-sergijevská lavra zapísaná na zoznam Svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Vojtech Horváth (funkcionár)
Vojtech Horváth (* 23. november 1899, Užhorod – † 12. január 1973, Bratislava) bol robotník a funkcionár KSČ.
Životopis
Vojtech Horváth študoval na gymnáziu v Užhorode a v rokoch 19141916 sa vyučil ako čašník. Od roku 1919 pracoval ako čašník na viacerých miestach, o. i. v Banskej Bystrici. Bol funkcionár Komunistickej strany Československa, revolučných odborov a Federatívnej robotníckej telovýchovnej jednoty (FRTJ) a účastník Slovenského národného povstania. Od roku 1951 bol riaditeľ Ľanárskych a konopárskych závodov v Bratislave. Je autorom spomienok a článkov v straníckej a odborárskej tlači.
Kliment I.
thumb|[[Giovanni Battista Tiepolo, Videnie sv. Klimenta, 1730 - 1735, olej na plátne, Národná galéria, Londýn]] Svätý Kliment I. (tiež Klement alebo Klementín) alebo Klement Rímsky (* ? - † 97/101 ?) bol v poradí 4. rímskym pápežom (od r. 88/92). Zomrel vo vyhnanstve na Kryme, údajne ako mučeník.
Tertulián uvádza, že Klement prijal biskupskú vysviacku od svätého Petra.
Ako rímskemu biskupovi sa mu pripisoval prvý list kresťanskej obci v Korinte, v ktorom sa už spomína cirkevná hierarchia (horlí v ňom proti rozkolníkom v Korinte, bližšie neoznačeným, ktorí odopierali poslušnosť voleným cirkevným hodnostárom), druhý list Korinťanom, dva listy pannám, judaistické úvahy a homílie, ako i apoštolské konštitúcie, ktoré však vznikli v 3. - 4. storočí.
Kliment mal zomrieť mučeníckou smrťou pri Chersone. Jeho údajné ostatky našiel Konštantín v januári roku 860. Odniesol ich do Carihradu (r. 861), v roku 863 na Veľkú Moravu a odtiaľ v roku 867 do Ríma. Zdá sa, že Klimentove ostatky pomohli Konštantínovmu sprievodu dosiahnuť u pápeža Hadriána II. schválenie slovanskej liturgie a ďalších cirkevných požiadaviek. Konštantín zložil kultu ostatkov Klimenta tri náboženské skladby.
Klement zaviedol do liturgie pozdrav Dominus vobiscum.
V rokoch 860 - 880 v Ríme prežíval Klimentov kult renesanciu. Od raného kresťanstva je uctievaný ako svätec.
Šógunát Ašikaga
Šógunat Ašikaga (iné názvy: Šógunát Muromači, Bakufu Ašikaga, Bakufu Muromači; jap.足利幕府 - Ašikaga bakufu), trval od roku 1336 do roku1573, bola feudálna militantná diktátorská vláda riadená šógunmi z rodiny Ašikaga.
Toto obdobie je známe aj ako obdobie Muromači, ktoré dostalo svoje meno podľa kjótskej štvrti Muromači, kde si založil svoje sídlo tretí šógun Jošimicu. Táto rezidencia dostala prezývku "Hana no Gošo" (花の御所) ale "Kvetinový palác" (postavený v roku 1379) pre nadbytok kvetín v jej okolí.
Začiatky
Počas obdobia Kamakura (1185–1333), sa klan Hódžó  tešil absolútnej moci nad Japonskom. Tento monopol moci, ako aj nedostatok území na odmeňovanie po porážke mongolskej invázie, viedli k nevôli medzi vazalmi Hódžó. Nakoniec v roku 1333 Cisár Go-Daigo prikázal lokálnym vládnucim vazalom postaviť sa vláde Hódžó v prospech cisárskej reštaurácie – v reštaurácii Kemmu.
Bakufu Kamakura nariadila Takaudžimu Ašikaga postaviť sa a zastaviť povstanie. Z dôvodov, ktoré sú nejasné no pravdepodobne preto, že Ašikaga bol de facto vodca klanu Minamoto  (ktorý stratil moc), kým klan Hódžó pochádzal z klanu Taira, ktorý klan Minamoto porazil, sa Ašikaga obrátil proti bakufu Kamakura a bojoval za záujmy cisárskeho dvoru.
Po úspešnom zvrhnutí bakufu Kamakura v roku 1336, založil Takaudži Ašikaga svoju vlastnú bakufu v Kjóte.
Severný a Južný dvor
Po tom ako sa Takaudži Ašikaga vymenoval za šóguna, vznikla hádka s cisárom Go-Daigom o tom ako vládnuť krajine. Táto hádka viedla Takaudžiho k tomu, že Jutahito, druhý syn cisára Go-Fušimiho, bol vyhlásený za cisára Kómjó. Go-Daigo ušiel a krajina bola rozdelená na Severný dvor (v priazni Kómjóa a Ašikagu) a Južný dvor (v priazni Go-Daiga). Toto obdobie Severného a Južného dvoru (Nanboku-čó) pokračovalo 56 rokov, až do roku 1392, keď Južný dvor sa vzdal a prijal nadvládu Jošimicua Ašikagu.
Štruktúra vlády
Aj preto, že Takaudži Ašikaga založil svoj šógunát popri cisárovi, na rozdiel od predchádzajúceho šógunátu Kamakura, Ašikaga sa výraznejšie delil o vládu s cisárom ako šógunát Kamakura. To bol dôvod, prečo bol slabší ako šógunát Kamakura alebo Tokugawský šógunát. Centralizovaný vazalský systém zaužívaný v Kamakura bol nahradený vysoko decentralizovaným systémom daijmjóv (lokálnych pánov) a vojenská moc šógunátu Ašikaga silno závisela na lojalite daimjóv.
Pád šógunátu
Vzájomné spory daimjóv v snahe o získanie moci vo vojne Ónin rástli, až vyústili do otvoreného vojnového stavu v neskorom období Muromači tiež známom aj ako obdobie Sengoku.
Keď bol posledný skutočný šógun Ašikaga Jošiteru zavraždený v roku 1565 ambicióznym daimjóm Nobunagom Oda, tento sa chytil príležitosti a ustanovil Jošiteruovho brata Jošiakiho Ašikaga za pätnásteho Ašikagaského šóguna. No Jošiaki bol iba bábkový šógun.
Ašikagaský šógunát bol úplne zničený v roku 1573, keď Nobunaga vypudil Jošiakiho z Kjóta, keď sa tento zo zlosti, že nemá skutočnú moc, postavil proti svojmu patrónovi. Na začiatku Jošiaki ušiel na Šikoku. Následne Jošiaki hľadal a dostal ochranu od klanu Móri na západe Japonska. Nakoniec Hidejoši Tojotomi požiadal Jošiakiho, aby ho akceptoval ako adoptívneho syna a šestnásteho Ašikagaského šóguna, no Jošiaki to odmietol.
Rodina Ašikaga prežila šestnáste storočie a jej vetva sa stala daimjóm rodiny v oblasti Kicuregawa.
Rodézsky ridžbek
Rodézsky ridžbek je psie plemeno uznané v FCI v skupine 6 (Duriči, farbiari a príbuzné plemená), sekcii 3 (príbuzné plemená bez pracovnej skúšky) pod číslom 146. Plemeno pochádza z Afriky, za krajinu pôvodu sa považuje Zimbabwe. Ide o veľké krátkosrsté plemeno s charakteristickým ridžom – pásom opačne rastúcej srsti na chrbte.
Ridžbek má teda meno podľa pásu srsti, ktorá sa tiahne v protichodnom smere pozdĺž celého chrbta. „Ridge“ znamená „horský hrebeň“ a „back“ znamená „chrbát“.
Pôvod a história
Predkovia tohoto plemena sa dajú vystopovať do Kapskej kolónie v južnej Afrike, kde boli krížení so psami prvých usadlíkov a polodomestikovanými poľovnými psami Hotentotov. Po týchto psoch zdedili tzv. „ridže“. Pôvodným poslaním týchto afrických psov bolo vystopovať korisť a zabrániť jej úteku, až do príchodu lovca. Boli využívaní na lov divej zveri, špeciálne levov. Odvtedy sa používa pre rodézskych ridžbekov pomenovanie „leví pes“.
Často si ľudia myslia že títo psi levy zabíjali. Nie je to pravda – rodézsky ridžbek nie je schopný zabiť leva – a to ani vo svorke. Psy vždy len nahnali zviera smerom k poľovníkovi.
Počas 16. a 17. storočia holandskí Búri, Nemci a Hugenoti si priniesli so sebou z Európy vlastné pracovné a poľovné psy. No tieto psy neboli schopné prekonať nástrahy afrického buša. Ako vhodné riešenie sa zdalo skrížiť ich s domorodými psami. Európania sa prvýkrát začali intenzívnejšie venovať aj exteriéru psov. Pre zlepšenie vlastností plemena ho skrížili s osvedčenými európskymi plemenami, ako napr. mastif, nemecká doga, airedalský teriér, anglický chrt, svätohubertský pes. Typický plemenný znak – ridž – však nevymizol.
Pred zostavením štandardu plemena sa v Afrike používalo mnoho typov „levích psov“. Až začiatkom 20-teho storočia sa chovatelia rozhodli ujednotiť plemeno. Prvý štandard zostavil v roku 1922 F. R. Barnes z Bulawaye v Rodézii, vychádzal pritom zo štandardu ich najbližšieho príbuzného dalmatínca. Štandard uznala Juhoafrická kynologická únia v roku 1926.
Vzhľad
Rodézsky ridžbek je vyvážený, silný, svalnatý a aktívny pes. Jeho telesná stavba je kompaktná, ale bez ťažkopádnosti. Má atletickú postavu, ale nie je vysokonohý ani chrtovitý. Farba môže byť od svetlej pšeničnej po červenopšeničnú. Malé biele znaky na hrudi a prstoch sú prípustné. Papuľa a uši môžu byť tmavé. Nos môže byť čierny alebo hnedý. Pri čiernom nose by mali byť oči tmavohnedé, pri hnedom jantárové. Šteniatka s hnedým nosom sa narodia s modrými očami. Pre RR typický ridž na chrbte musí mať podľa štandardu plemena presne daný tvar.
Povaha a pracovné upotrebenie
Je to inteligentný, citlivý a samostatný pes milujúci svoju rodinu. Voči neznámym ľuďom je rezervovaný, ale nie agresívny. Je účinný strážca a obetavý obranár. Je to energický pes vyžadujúci pravidelný pohyb a aktivitu. Je vhodné dopriať mu aj pracovnú aktivitu, minimálne výcvik poslušnosti.
U nás sa používa iba ako spoločenský a rodinný pes, avšak svojím temperamentom, obratnosťou a vytrvalosťou je vhodný na rôzne psie športy. Rodézski ridžbekovia môžu v zahraničí robiť duričské i farbiarske skúšky.
Starostlivosť
Rodézsky ridžbek je krátkosrsté plemeno, preto sa odporúča chovať ho v interiéri, predovšetkým v zime. Je to relatívne zdravé plemeno. Občas trpí na choroby typické pre veľké plemená, ako je napr. torzia žalúdka. Rodézsky ridžbek potrebuje každodennú dávku pohybu. Všeobecne sa neodporúča pre ľudí s negatívnym vzťahom k pohybu a športu. Má náročnejšiu povahu, preto vyžaduje správnu výchovu a výcvik bez tvrdého zaobchádzania. Nezaškodí mať pri jeho výchove už skúsenosti s inými psami.
Výstavy
Rodézsky ridžbek sa vystavuje podobným spôsobom, ako ostatné poľovné plemená z FCI skupín 6 a 7. Vystavuje sa na výstavnej vôdzke. Pri predvádzaní psa stojí handler po boku psa (z pohľadu rozhodcu za psom) alebo pred psom. Pes sa vo výstavnom kruhu musí predviesť v postoji so vzpriamenou hlavou, bez náznakov bojazlivosti, musí si nechať prezrieť zuby, u psov aj semenníky a nechať sa celý ohmatať. V pohybe sa musí predviesť pravidelným behom v kruhu.
Al-Abid
Al-Abid môže byť:
Makromolekula
Makromolekuly môžu tvoriť nízkomolekulové až vysokomolekulové zlúčeniny. K vysokomolekulovým zlúčeninám patria napr. polyméry, bielkoviny a iné.
Al-Abíd
Al-Abíd môže byť:
(434326) 2004 JG6
(434326) 2004 JG6 je planétka.
Qatar ExxonMobil Open 2004
Qatar ExxonMobil Open 2004 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 5. do 12. januára 2004 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v katarskom hlavnom meste Dauha. Titul v dvojhre získal Francúz Nicolas Escudé, ktorý vo finále porazil Chorváta Ljubičića. Bol to jeho štvrtý a posledný titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre obhájili Česi Martin Damm, Cyril Suk, ktorí vo finále porazili rakúsko-americký pár Stefan Koubek, Andy Roddick. Pre Damma to bol 27. a pre Suka 29. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇫🇷 Nicolas Escudé vs. 🇭🇷 Ivan Ljubičić 6-3 7-6(4)
Štvorhra mužov
🇨🇿 Martin Damm / 🇨🇿 Cyril Suk vs. 🇦🇹 Stefan Koubek / 🇺🇸 Andy Roddick 6-2 6-4
Vašská župa
Vašská župa (iné názvy: Vaš, Železná župa; maď. Vas megye alebo Vas) je župa v Maďarsku.
V minulosti to bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku, a to pod názvami Vašská župa resp. Vašská stolica resp. Vašský komitát (namiesto slova Vašská/-ý môže byť slovo Železná/-ý alebo slovo Železnohradská/-ý, iné názvy: Vaš, Vas, zriedkavo: Železný hrad; po latinsky: Comitatus Castriferrei, po maďarsky: Vas (vár)megye alebo Vas, po nemecky: (Komitat) Eisenburg alebo Eisenburger Gespanschaft).
Súčasná župa
Jej sídlom je mesto Szombathely (po slovensky Kamenec), rozloha župy je a žije tu 268 653 obyvateľov.
Uhorská župa
Uhorský komitátu resp. stolica resp. župa bola územne identická s dnešnou župou, ale časť z uhorskej župy po zániku Rakúsko-Uhorska (presnejšie po roku 1921) leží vo východnom Rakúsku (v Burgenlande) a východnom Slovinsku. Hlavným mestom bolo tak ako dnes mesto Szombathely (slov. Kamenec, nem. Steinamanger).
Okresy
V roku 1910 sa Vašská župa delila na tieto okresy:
Huiron
Huiron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Castelbajac (Hautes-Pyrénées)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Oleg Palumbíny
doc. RNDr. Oleg Palumbíny, PhD. je slovenský matematik a pedagóg. Zameriava sa na obyčajné diferenciálne rovnice a teóriu vyučovania matematiky.
Učebné texty
Palumbíny, O., Vrábeľ, R.: Matematika I., Mtf STU. Bratislava 2000, 274 strán
Molins-sur-Aube
Molins-sur-Aube je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 117 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sieťový prenosový protokol tlače
Sieťový prenosový protokol tlače (angl. network news transfer protocol), skr. NNTP, je internetový protokol, ktorý sa používa na čítanie a posielanie Usenet článkov, takisto ako na transfer článkov  medzi servermi sieťových článkov. Brian Kantor z Kalifornskej univerzity, San Diego a Phil Lapsley z Kalifornskej univerzity, Berkeley dokončili RFC 977, špecifikáciu pre Network News Transfer Protocol v marci 1986. Medzi ďalších prispievateľov patrili Stan Baylor z College of Medicine a Erik Fair z Apple Computer.
Usenet bol pôvodne vyvinutý v súvislosti so sieťou UUPC, kde sa väčšina článkov prenášala medzi počítačmi prostredníctvom pripojenia cez telefónne linky. Čitatelia a prispievatelia sa museli prihlasovať na tie isté počítače, ktoré hosťovali servre, pričom čítali priamo z lokálneho disku.
Keď sa používanie LAN a internetu rozšírilo, žiadalo sa, aby bol čitateľom článkov elektronickej konferencie umožnený prístup z osobného počítača. Preto sa hľadal spôsob ako využiť internet na prenos článkov. Vývojári sa rozhodli vytvoriť nový protokol podobný SMTP, ktorý by slúžil na čítanie elektronických konferencií. Pre NNTP bol určený port 119. Keď sa klienty napoja na server sieťových článkov prostredníctvom SSL, využíva sa TCP port 563, často označovaný ako NNTPS.
Využitie tohto protokolu je stále veľmi široké. Iný protokol, ktorý môže slúžiť na čítanie elektronických konferencií (nekompatibilných s NNTP servermi) je IMAP.
Dubnícky potok (prítok Hornej Blavy)
Dubnícky potok je potok na Dolnom Považí, na rozhraní okresov Piešťany a Trnava. Je to ľavostranný prítok Hornej Blavy, meria 2,2 km a je tokom V. rádu. Potok tečie na území CHKO Malé Karpaty.
Prameň
Pramení v Malých Karpatoch, v geomorfologickom podcelku Brezovské Karpaty, na juhojuhovýchodnom svahu Dubníka (332,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 300 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv na krátkych úsekoch na západ a juhozápad, potom sa oblúkom stáča na západ, pričom sprava priberá krátky prítok z juhozápadného svahu Dubníka a zároveň až k ústiu vytvára hranicu medzi okresmi Piešťany na ľavom a Trnava na pravom brehu (cca 1,2 km). Na dolnom toku mení smer toku na juhozápad a v blízkosti osady Dolná Skalová, severoseverozápadne od obce Dechtice, ústi v nadmorskej výške cca 214 m n. m. do Hornej Blavy.
Inline hokej na Panamerických hrách 1999
Inline hokej na Panamerických hrách 1999 bol inlinehokejový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1999. Konal sa vo Winnipegu, v Kanade od 24.27. júla 1999, za účasti 5 mužských tímov. Inlinehokejový turnaj riadila Panamerická konfederácia kolieskových športov (CPRS) a na hrách sa organizoval prvýkrát. Zápasy sa odohrali v multišportovej aréne Max Bell Arena. Na turnaji zvíťazilo domáce družstvo 🇨🇦, ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad 🇺🇸. Po pozitívnom dopingovom teste kanadského brankára (Steve Vezina) na zakázané látky (stanozolol), bolo kanadské družstvo diskvalifikované a víťazom sa dodatočne stalo USA.
Základná skupina
náhľad|Zápas medzi USA a Kanadou v základnej skupine
Konečné poradie
Pozn: Kanada bola diskvalifikovaná.
Cirkevná provincia
Označenie provincia je prevzaté z označenia územných celkov Rímskej ríše. Dodnes sa používa na označenie územno-správnych celkov niektorých štátov.
Rímskokatolícka cirkev
Rímskokatolícka cirkev je vo väčšine sveta rozčlenená do provincií, ktoré pozostávajú zvyčajne z metropolitnej arcidiecézy a niekoľkých pričlenených (sufragánnych) diecéz (resp. iných tzv. miestnych cirkví). Hranice provincií zvyčajne sledujú historické či súčasné politické hranice.
Na čele provincie je obvykle arcibiskup-metropolita, ktorému su podriadení tzv. sufragánni biskupi. V staroveku a stredoveku malo toto rozdelenie veľký význam, pretože metropolita mal nad ostatnými biskupmi provincie významnú moc. V súčasnosti sa jeho právomoci presunuli buď na pápeža, alebo na biskupov na čele diecéz.
V súčasnosti je arcibiskup-metropolita stále hlavou cirkevnej provincie, ale je to z väčšej časti len formálne a prestížne postavenie, a aj sufragánne diecézy sú vo väčšine vecí podriadené len pápežovi. Len málo z pozostatkov postavenia metropolitu predstavuje jeho právo menovať dočasného administrátora sufragánnej diecézy ak biskup zomrel, evidentne zlyhali diecézne mechanizmy určujúce osobu tohto administrátora a pápež nemenoval apoštolského administrátora.
Rádové provincie
Na provincie sa územne či organizačne člení aj mnoho katolíckych rádov. Platí to najmä pre väčšinu väčších rádov a kongregácií, ktoré vznikli po roku 1000 (napr. dominikáni, jezuiti či saleziáni). Na čele rádovej provincie je provinciál (provinciál superior).
Geometrická metóda
Geometrická metóda je axiomatická metóda prevzatá z antickej geometrie a používaná na zdôvodňovanie a vysvetľovanie filozofém. Prvý raz ju vo filozofii použil Spinoza v diele Etika, v ktorom najprv podáva definície a axiómy, a potom dokazuje teorémy, ktoré z nich vyplývajú. Uplatňovanie tejto metódy sa opieralo o predstavu sveta ako stroja podliehajúceho zákonom mechaniky a geometrie.
Jiřího z Poděbrad (stanica pražského metra)
Jiřího z Poděbrad je jedna zo staníc pražského metra. Nachádza sa na linke A medzi stanicami Náměstí Míru a Flora v mestskej štvrti Vinohrady. Otvorená bola 22. decembra 1980 ako súčasť úseku II.A. do stanice Želivského.
Charakteristika stanice
Stanica je razená, pilierová, s tromi loďami, pričom stredná loď ma skrátenú dĺžku 34 metrov so siedmimi pármi prestupov na nástupištia. Stanica má jeden výstup vedúci zo strednej lode eskalátorovým tunelom s dĺžkou 73 metrov, za ktorým sa napája podzemný vestibul. Existuje možnosť dostavať ďalší eskalátorový tunel. Stanica je 107 metrov dlhá a nachádza sa 45 metrov pod povrchom námestia Jiřího z Poděbrad.
Nástupišťa sú obložené hliníkovými výliskami s pologuľami v zlatavej a tyrkysovej farbe. Piliere stanice sú obložené hnedým juhoslovanským mramorom Kanfanar. Eskalátorový tunel je obložený hliníkovým prelamovaným plechom zlatej farby. V podchode sa nachádza reliéfny medailón s portrétom kráľa Jiřího z Poděbrad a ďalšie reliéfy s témou husitstva.
Celkové náklady na výstavbu stanice dosiahli 264 miliónov Kčs.
Iné projekty
.
Tejen
Tejen (staršie v prepise z cyriliky Tedžen) môže byť:
200 Dynamene
200 Dynamene je planétka s priemerom 132 km, ktorú objavil nemecko-americký astronóm Christian Heinrich Friedrich Peters 27. júla 1879.
Historicko-porovnávacia metóda
Historicko-porovnávacia metóda je metóda skúmania a výkladu, pri ktorej sa na základe zisťovania formálnej zhody javov usudzuje na ich genetickú príbuznosť, t. j. na ich spoločný pôvod.
Ued
Ued môže byť:
UED môže byť:
Zoznam chránených území v okrese Rožňava
Toto je zoznam chránených území v okrese Rožňava aktuálny k roku 2017, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Rožňava.
Nicholas Winton
Sir Nicholas George Winton (* 19. máj 1909, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 1. júl 2015, Slough, Spojené kráľovstvo) bol britský maklér a humanitárny pracovník, ktorý v roku 1939 zorganizoval záchranu 669 prevažne židovských detí z vtedajšieho predvojnového Česko-Slovenska.
Detstvo
Nicholas George Winton sa narodil rodičom nemecko-židovského pôvodu v Anglicku. Jeho matka Barbara bola prvým dievčaťom v Nemecku, ktorej sa podarilo zložiť maturitu. V Londýne, kam odišli v roku 1907 z Nemecka pred stále rastúcimi antisemitskými náladami, rodine nevyhovoval životný štýl emigrantských rodín. Wertheimerovci (neskôr Wintonovci) boli vylúčení zo židovskej komunity. Židovstvo totiž hralo u Barbary a v celej rodine veľmi malú úlohu, ale nikdy sa nesnažili popierať svoj pôvod, označovali to za „detinstvo a stratu času“.
Štúdiá
Nicholas a jeho brat Robert boli poslaní na vyššiu strednú školu, predstupeň univerzitného štúdia. Neskôr Nicholas prehovoril rodičov, aby mohol roku 1923 odísť do internátnej školy v Stowe. Tu mal na neho veľký vplyv profesor matematiky, ktorý mu tento predmet sprístupnil a ovplyvnil ho pri výbere budúceho povolania. Keď Winton opustil Stowe, nemal ešte zloženú maturitu a tak navštevoval večernú školu a súčasne sa zaúčal vo Vojenskej banke.
O niečo neskôr sa Winton chystá ísť na návštevu do Nemecka za príbuznými. Zostáva tam nejaký čas, zariadi si prax v banke Behrens. Býva v podnájme u rodiny Valkovcov, kde si zdokonaľuje nemčinu a zoznamuje sa s radom mladých ľudí, s ktorými navštevuje divadlo a plesy. Vzápätí sa prihlási do univerzitného kurzu „teória sociálnej ekonomiky“. Po nejakej dobe opúšťa Hamburg a sťahuje sa do Berlína, kde pracuje v banke Wassermann a užíva si prepychu. Vôbec si neuvedomuje zlé udalosti, ktoré pomaly prepukajú. O Hitlerovi sa hovorí už niekoľko rokov, po roku 1933 začne otvorené prenasledovanie Židov. Kedy Winton odišiel z Berlína do Francúzska a začal pracovať v Národnej banke v Paríži nie je jasné, ale zostal tam pracovať do roku 1931. Tam skončili jeho učňovské roky a Winton získal kvalifikáciu v obore bankovníctva. Plánoval si, ako strávi rok v New Yorku, ale Amerika sa stále spamätávala z pádu na Wall Street. Preto otec povolal Wintona späť do Londýna. Jeho prvým zamestnávateľom sa stala Anglicko–česká banka. Skoro bol ale prepustený. Uvedomil si, že je najvyšší čas opustiť domov a odsťahovať sa.
Predvojnové udalosti
Winton si vždy želal lietať. Začal teda navštevovať pilotné kurzy v severnom Londýne a v roku 1933 získal kvalifikáciu pilota. Zoznámil sa tiež s Amy Johnson a Jimem Mollisonovcami. Keď neskôr v roku 1942 vstúpil do R.A.F. (anglického kráľovského letectva), bol jeho zrak na pilota už veľmi slabý. Jeho ďalším koníčkom bol šerm a v roku 1938 patril medzi tých, ktorí mali vyberať britský šermiarsky tím pre olympijské hry, ale všetko prekazila vojna. Medzitým pracoval pre firmu Ullman a spol. Bol vysielaný na zahraničné cesty, aby otváral spoločnosti spoločné účty. Navštívil Grécko a Egypt. Stále intenzívnejšie si uvedomoval to zvláštne napätie, ktoré vládlo v jeho rodine. Od polovice tridsiatych rokov dvadsiateho storočia k nim do Hampsteadu začali chodiť príbuzní a priatelia, ktorí utekali z Nemecka pred epidémiou zvanou nacizmus. Winton si začal uvedomovať skutočnú situáciu a nebezpečenstvo, ktoré hrozí Židom.
V roku 1938 podnikol Neville Chamberlain svoju historickú púť do Mníchova a pri návrate mával kusom papiera a klamne prevolával: „Mier pre našu dobu!“ Krištáľová noc nasledovala len päť týždňov potom. V úplne inej súvislosti ho s tragickými udalosťami v Nemecku zoznámil Martin Blake, jeho ľavicovo zmýšľajúci učiteľ, ktorý sa zúčastňoval rôznych mierových akcií.
Keď si vtedy dvadsaťdeväťročný muž krátko pred Vianocami roku 1938 balil batožinu na lyžiarsku dovolenku vo Švajčiarsku, nevedel, že miesto toho odíde do Prahy, kde sa ujme záchrannej misie a vezme na seba obrovskú úlohu zorganizovať evakuáciu ohrozených detí z Česko-Slovenska. Winton na to spomínal nasledovne: „Všetko sa to stalo počas jedného telefonického rozhovoru v decembri 1938. Chystal som sa odísť nasledujúci pondelok lyžovať so svojím priateľom Martinom Blakeom. Zavolal mi a povedal jednoducho: ,Zrušil som dovolenku a dúfam, že urobíš to isté. Odchádzam do Prahy. Dostal som veľmi zaujímavú úlohu a potrebujem tvoju pomoc. Mám hrozne naponáhlo a nemám čas na podrobnosti, ale moja adresa je hotel Šroubek Praha. Príď, ako najskôr môžeš.´“ Bez meškania zrušil dovolenku a zahovoril si letenku do Prahy. Keď dorazil do hotela Šroubek, Blake mu začal rozprávať o utečencoch, ktorí utekajú zo Sudet do Česko-Slovenska pred príchodom Hitlerovej armády. Martin bol vyslaný britským výborom pre utečencov z Česko-Slovenska (B.R.C.R.) a snažil sa z krajiny dostať dospelých (predovšetkým politikov, intelektuálov a umelcov). Nevyriešenou otázkou zostávali židovské deti.
Záchrana detí
Výbor B.R.C.R. mal od mníchovskej krízy v Prahe kanceláriu, ktorú viedla Doreen Warrinerová. Ich členovia pomáhali dostávať do bezpečia tých dospelých, ktorí boli najviac ohrození. Nejestvoval nikto, kto by zorganizoval hromadný odchod ohrozených detí, dokiaľ sa na scéne neobjavil Nicholas Winton. Vyriešiť tento problém bolo nesmierne ťažké. Pomoc potrebovali tisíce detí. Rodičia detí stáli pred kanceláriou a boli ochotní zostať v Č.S.R., ak sa nájde spôsob, ako deti dostať do bezpečia. Niektorí boli bohatí, iní nemali ani na obed. Najhorší bol fakt, že nikto nemohol rodičom zaručiť, či sa so svojimi deťmi po vojne v Anglicku stretnú. Winton si uvedomoval, že musí spísať zoznam najnaliehavejších prípadov. V Prahe bolo päť výborov, ktoré sa zaoberali jednotlivými skupinami utečencov: židovskou, komunistickou, rakúsko-nemeckou a politicky exponovanými spisovateľmi. Winton sa snažil s týmito výbormi rokovať, ale všetci ich členovia boli tak zaneprázdnení, že odmietali s Wintonom rokovať.
Nicholas sa teda chopil iniciatívy sám, obvolal všetkých päť výborov a povedal im, že mu bol predložený iba jeden zoznam; ak nedostane do dvadsaťštyri hodín tie ostatné, použije len jeden. Zvolená stratégia mala úspech. S pomocou všetkých piatich výborov bol zostavený zoznam, z ktorého boli vybrané najviac ohrozené deti. (Pri tejto príležitosti sa Wintonovi dostala do rúk mapa s dátumami, kedy má Hitler v úmysle obsadiť rôzne európske krajiny. Nikto jej ale neveril…). Už za týždeň priniesla akcia ovocie a transport asi 20 detí odlietal do Švédska. Ako neoficiálna osoba mohol Winton konať tam, kde zamestnanci rôznych výborov boli sledovaní nacistami. Navštevoval tábory, angažoval sa v Červenom kríži a neuvedomoval si, že je v Prahe len na dovolenke so súhlasom zamestnávateľa. Winton preto požiadal svojho šéfa, aby mu dovolenku predĺžil aspoň o týždeň. Zostal v Prahe ešte desať dní a vrátil sa do Londýna vybavený stovkami fotografií a podrobnosťami o deťoch, ktoré boli napísané na zozname. Obracal sa na rôzne organizácie, ale bez úspechu. Buď im chýbali financie, alebo mali plný stav. Vedel, že sa bez oficiálneho poverenia ďaleko nedostane a keď výbor B.C.R.C. otáľal s vydaním takéhoto poverenia, vzal celú vec do vlastných rúk. Pre začiatok dal vytlačiť na listový papier záhlavie „Britský výbor pre utečencov z Česko-Slovenska (B.C.R.C.)“. Pod tým stálo výraznými písmenami Detská sekcia a ešte nižšie Wintonova súkromná adresa.
Vrátil sa do Londýna, kde zistil, že aby získal povolenie pre organizovanie imigrácie, musí poskytnúť záruku za každé dieťa vo výške 50 libier a zároveň nájsť rodiny, ktoré by sa o tieto deti starali až do ich veku 18 rokov. Vo dne Winton pokračoval bez prerušenia vo svojej práci burzového makléra, ale po nociach diktoval svojej sekretárke listy, aby skontaktoval každého, kto by mohol pomôcť. Čas tlačil a tak sa Winton obrátil na noviny a za pomoci svojej matky a svojich priateľov rozbehol kampaň „VYBERTE SI SVOJE DIEŤA. “
Svoj „hlavný stan“ rozbalil Winton v kaviarni hotela Šroubek (dnes Evropa) na Václavském náměstí v Prahe. Denne prichádzali noví a noví žiadatelia. Samozrejme, že akcia mala svoje pravidlá. Každé dieťa dostalo pred odjazdom z pražskej Wilsonovej stanice číslo a mohlo si viezť dva kufre. Prvý zoznam dvadsiatich detí, pre ktoré boli nájdené domovy a sponzori, predložil Winton 14. marca 1939 – deň pred nemeckou inváziou a okupáciou toho, čo ešte z Česko-Slovenska zostalo. Situácia bola deň odo dňa horšia, Winton nelenil a získaval styky v rozhlase, v novinách, v školách. Ponuky sa len hrnuli: od Židov a židovských organizácií, kresťanských rodín a inštitúcií, od duchovenstva, učiteľov, lekárov. Wintonovou hlavnou starosťou bolo deti umiestniť, ale našli sa aj takí, ktorí jeho prácu kritizovali. Prekážalo im rozdelenie súrodencov. Winton na to odpovedal takto: „Uvedomte si, že v Británii bola hospodárska kríza a ľudia mali málo peňazí. Nový domov ponúkali deťom väčšinou nižšie stredné vrstvy. Prijať jedno dieťa bol obrovský čin. Keby som bol čakal na rodiny ochotné prijať dvoch súrodencov, väčšina detí by sa bola nedostala preč.“