cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HOMO a LUMO
Organokovová chémia
V chémii organokovov je možné použiť rozmer lalokov LUMO na určenie miesta, kde sa budú viazať pí ligandy.
SOMO
SOMO je skratka pre singly occupied molecular orbital, teda molekulový orbitál s jedným elektrónom, napríklad HOMO orbitál radikálu.
Najbližšie orbitály - NHOMO a SLUMO
Ak existujú, tak molekulové orbitály hneď pod HOMO a hneď nad LUMO takisto hrajú úlohu v teórii hraničných orbitálov. Tieto orbitály sa označujú ako NHOMO, teda next-to-highest occupied molecular orbital - druhý najvyšší obsadený molekulový orbitál, a SLUMO, second lowest unoccupied molecular orbital - druhý najnišží neobsadený molekulový orbitál. Tieto orbitály sa niekedy označujú i ako HOMO-1 a LUMO+1.
Soues (Somme)
Soues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Romaneto
Romaneto je literárny epický žáner. Má kratší rozsah, dramatický dej s výraznou pointou. Hlavnou myšlienkou romaneta býva rozpor medzi tajomnými javmi a ich vedeckým vysvetlením. V českej literatúre romaneto zaviedol Jakub Arbes. Autorom jeho názvu je však Jan Neruda. V medzivojnovom období 20. storočia písal v tomto žánri Ladislav Klíma (napr. Utrpenie kniežaťa Sternenhocha) a Vítězslav Nezval (napr. Karneval). Podobný literárny štýl existoval už dlhšie v zahraničí, kde sa nazýval poviedky s tajomstvom.
Romaneto je novela, ktorá sa vyznačuje napínavým dejom s fantastickými alebo detektívnymi prvkami. Jeho súčasťou je zdanlivo nepochopená záhada, ktorá je v závere racionálne vysvetlená.
Iná definícia hovorí, že romaneto je próza na hranici románu a novely. Rovnako ako pre novelu je pre ňu charakteristická tendencia k pointovanosti, menší počet postáv a subjektívny rozprávač. Rovnako ako román obsahuje však rozsiahle faktografické, úvahové a vysvetľujúce pasáže. Podstatné sú protiklady dokumentárnosti a fikcie, konkrétnosť miesta a času a zároveň fantastický dej.
Dula podlhovastá
náhľad|250x250bod|Kvety náhľad|250x250bod|Plody na rastline
Dula podlhovastá (Cydonia oblonga Mill.) – druh viacročných drevín z čeľade ružovité (Rosaceae). Je jediný zástupca rodu dula. Pochádza zo Zakaukazska, Iránu, Turkestanu, Saudskej Arábie, potom sa rozšírila z Malej Ázie do iných krajín. Tak sa pravdepodobne dostala do južnej Európy. Na Slovensku sa pestuje ako kuriozita vo vinohradníckych oblastiach. V strednej Európe sa pestuje na okrasu, pretože plody majú problém dozrieť. Plody sa využívajú na výrobu lahodných kompótov a vďaka vysokému obsahu pektínov aj na výrobu marmelády (dulový syr). V niektorých oblastiach (napríklad Bulharsko) sa využíva na výrobu ovocného destilátu.
Morfológia
Veľký ker alebo malý strom dosahujúci 5 m. Kvitne na prelome mája a júna. Žltá malvica, pri ktorej má väčšina odrôd priemer plodu 6 cm, s piatimi jadrovníkmi, ktoré obsahujú semená má tvar hrušky alebo jablka. Semená sú červeno-hnedé. Dužina je tvrdá a hustá, aromatická.
Majstrovstvá sveta v interkrose 2001
Majstrovstvá sveta v interkrose 2001 boli v poradí 3. majstrovstvá sveta v interkrose, ktoré organizuje Medzinárodná interkrosová federácia (FIIC). Konali sa v meste Lecco, v regióne Lombardsko, v Taliansku v dňoch od 13.16. apríla 2001, za účasti 6 mužských a 4 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Švajčiarska a Ghany a prvýkrát sa organizoval aj ženský turnaj. Okrem hrajúcich družstiev pricestovali aj pozorovatelia z Maďarska, ktorým bola zverená organizácia nasledujúcich MS. V mužskej kategórii obhájil titul Quebec, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad Českom. U žien zvíťazilo Česko po finálovej výhre nad Quebecom.
Pyrenejská ulica
Pyrenejská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba. Je pomenovaná podľa pohoria Pyreneje.
Tiahne sa od Čremchovej po Brusnicovú. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Fenomen
Fenomen je v poradí tretí štúdiový album slovenského rapera Rytmusa, ktorý bol vydaný 2. decembra 2011. Distrúciu zabezpečuje vydavateľstvo EMI Czech republic. Titulná skladba "Fenomen" z rovnomenného albumu mala premiéru 9. októbra 2011 na serveri YouTube.
Pozadie vzniku
Prvou skladbou, ktorá bola čiastočne odhalená, bola skladba "Nehladám". Krátky úryvok z nej bol zverejnený 30. apríla 2011 ako video na serveri YouTube. Vo videu Rytmus sedel v aute a rapoval text z mobilu. Ďalšou zverejnenou pesničkou bola skladba "Hovnám neodpovedám". Rovnako bola zverejnená na YouTube dňa 22. septembra 2011.
Hudobná štruktúra
Fenomen kombinuje veľké množstvo hudobných žánrov, ako napríklad rap, pop, R&B, hip hop, electro, či dubstep, pričom posledný spomenutý štýl je prvýkrát zahrnutý na repovom albume.
Single
Prvou skladbou, ktorá vyšla von pred vydaním albumu Fenomen, bola skladba s rovnomenným názvom "Fenomen". Bola odprezentovaná 9. októbra 2011 na serveri YouTube, avšak na albume sa nachádza skladba s dlhšou minutážou. Skladbu produkoval slovenský producent S3RiOUS. Obsahuje prvky rapu a hip hopu a je v tempe 97 BPM. Videoklip bol natočený v Bratislave. Text sa nesie v ironickom duchu - "Prepáč, že nemám žiadnu školu, aj tak som milionár hejteri majú smolu...". Titulnou skladbou v rádiách bola pesnička "Nehladám" od amerického producenta Superstar O. Premiéru mala 1. decembra 2011 v rádiu Expres. Vokály naspieval producent a spevák Tomi Popovič. Videoklip mal premiéru 6. decembra 2011 na portáli YouTube.
Druhou skladbou, ktorá bola v rotáciách slovenských rádií, je skladba "Deti stratenej generácie". Produkoval ju slovenský producent S3RiOUS. Ďalšou skladbou, ktorá má natočený videoklip, je skladba "Sám". Videoklip bol natočený v Piešťanoch a Prešove.
Iľmeň
Iľmeň môže byť:
Arkesilaos z Megalopolisu
Arkesilaos bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 188 pred Kr.
Arkesilaa z arkádskeho Megalopolisu na 148. olympijských hrách korunoval athlothetés (najstarší z hellanodikov ) za víťazstvo v behu na jedno stadion. V starovekom Grécku sa olympijské víťazstvo cenilo rovnako ako víťazstvo vojvodcu vo vojne. Túto prelomovú udalosť v Arkesilaovom živote priliehavo vyjadruje spev prvej Pindarovej Olympijskej ódy, ktorá znie: „''Do ďaleka žiari sláva vydobytá na olympijských hrách, kde bojuje rýchlosť a sila spojená s odvahou o najvyššiu cenu. Kto tam zvíťazí, teší sa po celý život úcte sladkej ako med, ktorá odmieňa úspech. Veď stále a každodenné šťastie je to najlepšie, čo si môže človek priať.''“
Menom Arkesilaa navyše 148. olympiádu (štvorročné obdobie) nazvali, lebo menom víťazov tejto disciplíny sa olympiády označovali. V starovekom Grécku bol zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi zostavený koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní. Olympijské víťazstvo Arkesilaa uvádza Eusebios vo svojom diele Kronika, a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomnosti Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Ticinské Alpy
Ticinské Alpy je pohorie ležiace takpovediac rovnomerne na území Talianska (oblasť Piemont) a Švajčiarska v kantóne Ticino. Tvorí časť Lepontských Álp. Táto horská skupina patrí medzi menej vyhľadávané pohoria. Vzhľadom k polohe na juhu Švajčiarska tu prevláda pekné, slnečné počasie, sprevádzané zrejmým vplyvom stredozemného teplejšieho podnebia. Geologicky sa radí do Vnútorných kryštalických Álp. Najvyšším vrcholom je Basòdino (3 274 m).
náhľad|[[Údolie Redorta na území Švajčiarska, v blízkosti vrcholu Corona di Redorta]] náhľad|[[Vodopád na riečke Verzasca]]
Poloha
Južnú hranicu vymedzuje jazero Lago Maggiore. Západný okraj pohoria je vymedzený štátnou hranicou Švajčiarska a Talianska, východ oddeľuje od susedných skupín Tambo a Gotthard rieka Ticino. Na severe tvoria okraj pohoria doliny Valle Leventina a Val Bedretto až po sedlo Neufenpass (2 478 m).
Geografia
Aj cez pomerne teplé podnebie je pohorie zaľadnené. Delí sa na niekoľko skupín. Na severe je to masív najvyššieho vechu Basodino na ktorý na východe nadväzuje nižšia skupina Cristallina. Na severovýchode sa nachádza trojtisícova skupina Campo Tencia. Na juhu švajčiarskej časti sú to potom masívy Maggia a Verzascas, pomenované po údoliach zasahujúcich do pohoria na juhu krajiny. Úplne na západe pohoria na talianskej strane leží skupina Pioda di Crana, ktorej už chýba severný, veľhorský charakter. Skupinu Laurasca (tiež Lonrasca) nájdeme južne od deliaceho údolia Val Vigezzo, pretínajúce pohorie v smere západ–východ. Leží na území národného parku Valgrande.
Členenie
Ticinské Alpy tvoria jednu zo 4 častí Lepontských Álp. Ďalšími horskými skupinami Lepontských Álp sú Monte Leone, Gotthardský masív a Adula.
Soyécourt
Soyécourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenské národné hokejové mužstvo na MS 2021
Toto je zostava slovenského národného hokejového mužstva, ktoré sa po 8. rokoch prebojovalo do Play-off a obsadilo 8. miesto na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2021. Trénermi boli Craig Ramsay asistentmi boli Michal Handzuš, Ján Pardavý, Andrej Podkonický.
Základná skupina
Tabuľka
Galaktický rok
thumb|Umelecké znázornenie našej Galaxie s vyznačením polohy Slnka a [[slnečná sústava|slnečnej sústavy]] Galaktický rok je doba, ktorú potrebuje Slnko na jeden obeh okolo stredu našej galaxie. Dĺžka tejto doby sa odhaduje na 225 až 250 miliónov pozemských rokov.
Časová os udalostí vo vesmíre a na Zemi vyjadrená v galaktických rokoch
V tomto zozname sa 1 galaktický rok rovná 225 miliónom pozemských rokov.
Ličko Lešće
Ličko Lešće je osada v Chorvátsku ležiaca v Licko-senjskej župe, ktorá patrí ku mestu Otočac. Nachádza v doline rieky Gacka, ktorá je ohraničená pohoriami Velebit a Mala Kapela.
Doprava
Osada Ličko Lešće leží na štátnej ceste 50 a západne od jej intravilánu vedie diaľnica A1. V katastrálnom území osady leží aj diaľničné odpočívadlo Ličko Lešće.
Šalamúnove ostrovy
Šalamúnove ostrovy môžu byť:
Sourdon
Sourdon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Filip Šedivý
JUDr. Filip Šedivý (* 6. október 1953 Praha † 20. september 2008 Praha ) bol český a česko-slovenský právnik, diplomat a politik, po Nežnej revolúcii poslanec Snemovne národov a Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia za Občianske fórum, neskôr za ODS, neskôr 1. veľvyslanec Českej republiky na Slovensku.
Životopis
Narodil sa v Prahe, absolvoval Právnickú fakultu Univerzity Karlovy v Prahe. V rokoch 1978 až 1981 pracoval ako právnik na Okresnom národnom výbore v Moste, v rokoch 1982 až 1990 zastával funkciu vedúceho odboru odbytu v podniku Báňské stavby Most.
Chrám uloženia rúcha presvätej Bohorodičky
náhľad|Chrám uloženia rúcha presvätej Bohorodičky Chrám uloženia rúcha presvätej Bohorodičky je pravoslávny chrám v moskovskom Kremli na Chrámovom námestí.
Filip Šedivý
Životopis
V roku 1989 zakladal v Moste Občanské fórum. V rokoch 1991 až 1998 bol členem Občianskej demokratickej strany, neskôr bol členom strany Unie svobody – Demokratická unie.
Sourdon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chrám uloženia rúcha presvätej Bohorodičky
Dejiny
Chrám postavili pskovskí majstri v staroruskom architektonickom štýle v rokoch 1484 až 1485, pravdopodobne z väčšej časti stavitelia susedného Chrámu Zvestovania.
Filip Šedivý
Životopis
Vo voľbách v roku 1990 bol zvolený za Občianske fórum do Snemovne národov Federálneho zhromaždenia (volebný obvod Severočeský kraj). Poslanecký post zastával od 7. júna 1990 do 4. júna 1992. Po rozklade Občianskeho fóra prestúpil v roku 1991 do poslaneckého klubu ODS. Vo voľbách v roku 1992 prešiel do Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia, kde zasadal od 6. júna 1992 do zániku Česko-Slovenska v decembri 1992. Od 25. júna 1992 bol prvým podpredsedom Federálneho zhromaždenia. Od júla 1992 bol členoem vládnej komisie na prípravu novej Ústavy Českej republiky.
Chrám uloženia rúcha presvätej Bohorodičky
Dejiny
Až do roku 1655 bol sídlom moskovských metropolitov a patriarchov. Pomenovaný je podľa byzantského sviatku, čím chcela ruská pravoslávna cirkev poukázať na nadväznosť na Byzanciu a jej duchovné dedičstvo. Ikonostas pochádza z roku 1627 a fresky zobrazujú udalosti zo života Krista a Bohorodičky. Chrám má jednu kupolu, čím sa odlišuje od ostatných známejších chrámov na Chrámovom námestí.
Filip Šedivý
Životopis
V roku 1993 sa stal prvým mimoriadnym a splnomocneným veľvyslancom Česka na Slovensku. Túto funkciu zastával do roku 1996, kedy opustil diplomatické služby a začal pôsobiť v holdingu Unipetrol, kde zastával rôzne funkcie v štatutárnych orgánoch. Bol spolumajiteľom a predsedom dozornej rady podniku Moravské sklárne Květná.
Chrám uloženia rúcha presvätej Bohorodičky
Dejiny
Po roku 1917 bol chrám zatvorený a roku 1945 slúžil ako múzeum umenia.
Filip Šedivý
Životopis
V senátnych voľbách v roku 1996 kandidoval do hornej komory českého parlamentu za Senátny obvod č. 36 - Česká Lípa, ako kandidát ODS. V 1. kole zvíťazil s 33 % hlasov, ale v 2. kole ho porazil kandidát ČSSD Miroslav Coufal.
Zomrel na infarkt v septembri 2008 v Prahe.
Chrám uloženia rúcha presvätej Bohorodičky
Súčasnosť
Vedľa chrámu sa v súčasnosti nachádza múzeum sakrálnych predmetov. Oproti ostatným honosne vyzdobeným chrámom je skromnejšie vyzdobený v duchu ľudových puristických zásad pravoslávnej cirkvi v Rusku.
First Fleet
First Fleet (doslova v preklade Prvá flotila) je označenie pre zoskupenie 11 lodí, ktoré v roku 1788 priviezli do Austrálie prvých trestancov, ktorí stáli na počiatku európskeho osídlenia tohto kontinentu. Flotila vyplávala 13. mája 1787 z anglického Portsmouthu, plavila sa juhozápadnym smerom k Rio de Janeiru, následne východne ku Kapskému Mestu a vodami Južného oceána až do Botanického zálivu, kam lode postupne dorazili 18. až 20. januára 1788 po 250, resp. 252 dňoch plavby. V dňoch 25. až 26. januára 1788 sa lode presunuli z Botanického zálivu do oblasti dnešného Sydney. 26. január je v Austrálii najvýznamnejším štátnym sviatkom - Deň Austrálie (angl. Australia Day).
Flotila pozostávala z dvoch lodí Kráľovského námorníctva, troch zásobovacích lodí a šiestich väzenských lodí. Na palubách lodí sa nachádzalo 1 000 až 1 500 ľudí, poväčšine trestancov, ďalej námorníkov, vojakov, úradníkov a slobodných občanov. Podľa historičky Mollie Gillenovej z Portsmouthu vyplávalo 1 420 ľudí a v priestore dnešného Sydney sa vylodilo 1 373 ľudí. Lekár flotily, John White, zaznamenal, že počas plavby zahynulo 48 ľudí a narodilo sa 28 detí.
Otočac
Otočac je mesto v Chorvátsku ležiace v Licko-senjskej župe. Nachádza sa v doline rieky Gacka, ktorá je ohraničená pohoriami Velebit a Mala Kapela.
V samotnom meste žilo v roku 2001 4 354 obyvateľov, no v celom jeho katastrálnom území až 10 411 obyvateľov. Až do vojny v Juhoslávii tvorili Srbi v meste významnú, až tretinovú menšinu.
Doprava
Otočac leží na križovatke štátnych ciest 50 a 52. Západne od intravilánu vedie diaľnica A1, na ktorú je mesto napojené samostatným výjazdom. thumb|left|280px|Mesto Otočac
Jeséniova ulica
Jeséniova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba. Je pomenovaná podľa Jána Jesenia (1566 – 1621), slovenského lekára.
Tiahne sa od Podkolibskej po Bárdošovu. Na Jeséniovej 17 ma sídlo Slovenský hydrometeorologický ústav.
Hlavná ulica (Bratislava)
Hlavná ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Tiahne sa od Podkolibskej po Ôsmu.
Surcamps
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Suzanne (Somme)
Suzanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Tailly (Somme)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Suzanne (Somme)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tailly (Somme)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brusnicová ulica (Bratislava)
Brusnicová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba. Je pomenovaná podľa brusnice.
Zeuxis z Hérakleie
náhľad|Maľba francúzskeho maliara [[Victor Mottez|Victora Motteza (1809–1897), Zeuxis si vyberá svoje modely]] Zeuxis, grécky maliar z prelomu 5. a 4. storočia pred Kr., bol jedným z najslávnejších umelcov staroveku.
Maliar Zeuxis pochádzal z juhoitalskej Hérakleie. Približne v 30. či 20. rokoch 5. storočia pred Kr. prišiel do Atén, kde sa venoval rôznym objednávkam. Platón vo svojom Protagorovi opisuje Zeuxida ako mladíka, ktorý nedávno prišiel do Atén, a nie len, že si podľa neho lepšie viedol ako Apollodoros, ale ho aj veľkoryso označuje za umelca, ktorý „olúpil svojich učiteľov o ich umenie, ktoré si potom privlastnil.“ Podľa Plutarcha na otázku, že prečo maľuje tak pomaly odpovedal: „Súhlasím s vami, že maľujem dlhú dobu, veď tiež maľujem na dlhú dobu“, Plutarchos ďalej píše, že práve tak zotrvávajú priateľské vzťahy, ak ich príjmeš až po dlhej skúške.
Nezachovala sa žiadna zo Zeuxidových malieb. Zo starovekých spisov je ale známy rozsiahly zoznam jeho diel, zahrňujúci i celkovo neobvyklé témy. Jeho obrazy bývali vraj i veľmi jednoduché kompozície, zobrazujúce nezriedka iba jednu postavu (i monochromatické ). Prevzal Apollodorovu metódu tieňovania, ktorú vylepšil zvýraznením osvetlených miest, čím podtrhol trojrozmerný dojem, ktorý jeho obrazy vyvolávali. Okrem toho sa sústreďoval na silne emotívne témy, akými boli napr. plačúci Menelaos a divý Boreas. Jeho najslávnejším dielom však bola nahá Helena, ktorú namaľoval pre Krotón. Bola to zidealizovaná postava, ktorá bola zmesou rozličných ženských modelov. Zeuxis mal počas svojej tvorby v Aténach rivala Parrhasia, slávneho maliara, ktorý prišiel z Efezu. Obaja patrili k metoikom tvoriacim hlavne v dobe peloponézskej vojny. Ich rivalita, ktorá sa stala vďačným námetom mnohých historiek, sa sústreďovala na súťaž o väčšiu mieru realizmu. Zeuxidove maľby boli vraj natoľko realistické, že sa k nim zlietali vtáci, aby si pochutnali na hrozne. Zeuxis bol nezriedka aj kritizovaný, napríklad za to, že vraj maľoval svojim postavám príliš veľké prsty a hlavy. Na druhej strane sa nepochybne zaslúžil o väčšiu prestíž maliarskeho stavu. Tú dosiahol výzdobou paláca macedónskeho kráľa Archelaa (v rokoch cca 413 - 399 pred Kr.) v Pelle. Po tejto zákazke veľmi zbohatol. „Svoje bohatstvo,“ ako hovorí Plínius Starší, ''„vystavoval v Olympii na obdiv zlatom vyšitým vlastným menom, ktorým zdobil svoje kockované rúcha. Nakoniec sa celkom vzdal ďalšieho predaja svojich diel, o ktorých vyhlasoval, že sú príliš vzácne na to, než aby mohli byť primerane odmenené,“'' tému, ktorú neskôr rozvinul vo vlastnom epigrame (na náhrobku).
Snahy o rekonštrukciu jeho nástených malieb na základe vzorov z vázového maliarstva tej doby neuspeli. V tom období totiž nástenná a dosková maľba dosiahla taký rozkvet, že odčerpávala talenty vázového maliarstva, ktoré sa tak vrátilo k rýdzo dekortívnemu remeslu.
Jalovcová ulica
Tiahne sa od Bellovej po Čremchovú. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Električková doprava v Rige
Električková doprava v Rige bola zahájená v roku 1882 ešte ako konská, do roku 1901 došlo k elektrifikácii siete. Zaisťuje ju mestský dopravný podnik Rīgas satiksme. Rozchod koľaje je 1524 mm, napájacie napätie je 600 V jednosmerných.
V roku 2020 mála Riga dve električkové vozovne označené číslami 3 a 5 (v lotyštine používanými ako radové číslovky), obe na pravom brehu Dviny. 4. vozovňa na ľavom brehu Dviny bola uzatvorená 1. novembra 2010.
Na bežné linky sú vypravované vozne Tatra T3SU (v modernizovanej verzii, lokálne označované ako T3A), Tatra T6B5SU (v bývalom ZSSR označované ako T3M a tu po modernizácii ako T3MR; sústredené do 3. vozovne) a Škoda 15 T v trojčlánkovom a štvorčlánkovom prevedení (sústredené do 5. vozovne).
Vozne Tatra sú vybavené tyčovými zberačmi trolejbusového prevedenia a medzi spriahnutými vozňami je silové prepojenie, takže druhý vozeň jazdí so stiahnutým zberačom. Vozne Škoda boli dodávané s polopantografmi a sú nasadzované len na linky, kde trolejové vedenie prešlo potrebnú úpravou.
Linky
Stav k 28. aprílu 2020.
Vozňový park
Stav k 2020 roku.
Evanjelický kostol (Matejovce)
Evanjelický kostol v Poprade, mestskej časti Matejovce je kostol Evanjelickej cirkvi augburského vyznania. Spadá pod Evanjelický cirkevný zbor Poprad-Matejovce.
História a interiér
Základný kameň kostola bol položený 29. mája 1786 a kostol bol vysvätený 4. októbra 1787. V interiéri kostola sa nachádza neskorobarokový oltár z rokov 1780 – 1790 s obrazom Krista a samaritánky z roku 1887 a polychrómovaná drevená kazateľnica z druhej polovice 18. storočia. Dvojmanuálový organ z roku 1823 sa dodnes používa na služby Božie aj na organové koncerty. Pri príležitosti 200 ročnej existencie kostola sa v roku 1987 uskutočnila rekonštrukcia kostola.
Guadalcanal
náhľad|vpravo|Topografická mapa ostrova. Guadalcanal alebo Isatabu je ostrov v juhozápadnom Pacifiku, najväčší zo Šalamúnových ostrovov. Má rozlohu okolo. V roku 1999 tu žilo asi 109 000 obyvateľov.
Prírodné podmienky a poloha
náhľad|vpravo|Poloha ostrova v rámci Šalamúnových ostrovov. Ostrov pokrýva prevažne tropický dažďový les. V strednej časti ostrova leží aktívna sopka Mount Popomanaseu, na ktorej svahoch sa nachádza množstvo menších vodných tokov.
Na ostrove sa nachádza hlavné mesto Šalamúnových ostrovov Honiara s asi 78 190 obyvateľmi.
Ôsma ulica
Ôsma ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Brloška Dubrava
Brloška Dubrava je osada v Chorvátsku ležiaca v Licko-senjskej župe, ktorá patrí ku mestu Otočac. Nachádza v doline rieky Gacka, ktorá je ohraničená pohoriami Velebit a Mala Kapela.
Obyvateľstvo
V osade Brloška Dubrava v roku 2001 žilo len 63 obyvateľov, no ešte pred vojnou v Juhoslávii ich bolo 206 (v roku 1991).
Doprava
Cez katastrálne územie osady vedie diaľnica A1 a v leží tam aj diaľničné odpočívadlo Brloška Dubrava.
Zlatý pohár CONCACAF 2005
Zlatý pohár CONCACAF 2005 bol 8. ročníkom Zlatého poháru CONCACAF a 18. ročníkom kontinentálnych majstrovstiev. Turnaj sa hral v USA v dňoch od 6. do 24. júla 2005. Obhajcom titulu bolo 🇲🇽.
Na turnaji sa predstavili aj tímy mimo konfederácie CONCACAF, konkrétne 🇨🇴 zo zóny CONMEBOL a z Konfederácie afrického futbalu.
Víťazom turnaja sa stali 🇺🇸, vo finále porazili Panamu po penaltovom rozstrele.
Talmas
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Siedma ulica
Siedma ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Tiahne sa od Bellovej po Hlavnú. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Jakovlev Jak-9
Jakovlev Jak-9 bolo sovietske stíhacie lietadlo vyvinuté počas druhej svetovej vojny, ktoré nadväzovalo na posledné varianty stíhačky Jak-7, na Jak-7B a iba v prototype postavený Jak-7DI. Jeho vznik umožnila oveľa lepšia situácia sovietskeho metalurgického priemyslu, ktorý dokázal zvýšiť dodávky deficitných materiálov do tej miery, že sa mohlo uvažovať o využití hliníkových zliatin nielen pre výrobu bombardovacích a bojových strojov, ale aj pre stíhacie lietadlá. Výsledkom bola konštrukcia Jaku-7DI, ktorý mal zmiešanú konštrukciu krídla – pôvodné drevené nosníky boli nahradené duralovými nosníkmi, čo jednak viedlo k určitej úspore hmotnosti draku lietadla, jednak uvoľnilo vnútornú konštrukciu krídla, takže bolo možné zvýšiť objem vnútorných palivových nádrží lietadla.
Vývoj
Na lietadle Jak-9 sa kladne prejavila zmena konštrukcie s využitím deficitných hliníkových zliatin. Konštrukcia draku vychádzajúca z Jaku-7 bola ľahšia, čo sa prejavilo na zvýšení užitočného nákladu (najmä zvýšením zásoby paliva). Prvé prototypy vzlietli v roku 1942, potom ihneď začala sériová výroba a na jeseň sa lietadlá zapojili do bojovej činnosti. Na prelome rokov 1942 a 1943 bola stíhačka ďalej zdokonalená. Bol inštalovaný nový protitankový kanón 11-P-37 kalibru 37 mm, čo si vyžiadalo posunutie kabíny Jaku-9 o 0,4 m dozadu. Neskôr sa montovali aj iné zbrane kalibru, napríklad dvadsať-milimetrový kanón MPS-20, dvadsaťtri-milimetrový MP-23-VV či len veľkokalibrový guľomet UBS. Montážou protitankových kanónov s protipancierovým strelivom vznikli varianty pod označením Jak-9T. Pri type Jak-9K bol experimentálne zabudovaný kanón kalibru 57 mm. Naopak, v roku 1944 bol do stíhačky inštalovaný protitankový kanón kalibru 45 mm. Medzi mnohými verziami boli aj stíhacie bombardéry Jak-9L a Jak-9B, vyzbrojené len guľometmi, pričom do trupu bola umiestnená bombovnica, v ktorej mohlo byť zavesených až 400 kg bômb (maximálne buď štyri 100 kg bomby FAB-100, alebo až 128 kusov kumulatívnych PT bombičiek PTAB).
Bojové nasadenie
thumb|right|Stíhačky Jak-9 a americké bombardéry [[Boeing B-17 Flying Fortress|B-17 Flying Fortress počas operácie Frantic, 1944]] thumb|right|Stíhačky Jak-9DD na základni neďaleko mesta [[Foggia (mesto)|Foggia v Taliansku, september 1944]]
Stíhacie lietadlá Jak-9 prvýkrát zasiahli do vzdušných súbojov nad stalingradským frontom na jeseň 1942. Pre Nemcov sa tento stroj stal veľmi nepríjemným prekvapením. Jaky-9 prevyšovali v rýchlosti vo vodorovnom lete nové nemecké stíhačky Messerschmitt Bf 109G, vo výškach do 4 000 m, o 10 až 30 km/h. Od 6 000 m vyššie boli sovietske stroje síce o 40 až 60 km/h pomalšie, ale boje na sovietskom fronte sa viedli v podstatne nižších hladinách, kde sa mohla prevaha Jakov-9 uplatniť lepšie. Jak-9 sa vyznačoval aj vyššou rýchlosťou vo vertikálnom manévri, resp. stúpavosti. Do výšky 5 000 metrov vystúpal za 4 minúty a 54 sekúnd, zatiaľ čo Bf 109G-2 k tomu potreboval 5 minút a 18 sekúnd. Typ Jak-9 bol veľmi všestranný, používal sa ako stíhacie, diaľkové stíhacie a prepadové lietadlo, vo verzii Jak-9B slúžil dokonca aj ako stíhací bombardér, ktorý sa používal pre boj s tankmi. V júli 1943 zaradil do svojej výzbroje 12. gardový stíhací pluk protivzdušnej obrany Moskvy výškový stíhací variant Jak-9PD. Celková produkcia piatich kusov bola vyvinutá z prototypu I-28, ktorý poháňal motor Klimov VK-105PD s dvojstupňovým kompresorom. V roku 1944 bol uvedený typ Jak-9DD s palivovými nádržami zväčšenými na 850 litrov, čo dovolilo podnikať sprievodné lety dlhé 2 000 až 2 200 km. Bolo to využívané, napr. pri sprievode amerických diaľkových bombardovacích lietadiel B-17 a B-24, ktoré si pri medzipristátí dopĺňali palivo na základni vybudovanej pri Poltave na Ukrajine. Použitie Jakov-9 však druhou svetovou vojnou ešte neskončilo, tento typ sa zúčastnil aj bojov v kórejskej vojne.
Špecifikácie
right|300px
Technický popis
Jakovlev Jak-9 bol jednomiestny jednomotorový stíhací dolnoplošník zmiešanej konštrukcie, vybavený zadným zaťahovacím podvozkom.
Cosmopolitan
Cosmopolitan (po anglicky kozmopolita alebo kozmopolit) môže byť:
Štartovací komplex 34 na Cape Canaveral Space Force Station
náhľad|Štartovací komplex 34 - prípravy pred misiou [[SA-4]]
Štartovací komplex 34 (skratka: LC-34) bolo jedno zo štartovacích miest na Základni vzdušných síl Cape Canaveral na Floride. Komplex bol používaný NASA pre štarty rakiet Saturn I a Saturn IB v programe Apollo. 27. januára 1967 tu pri požiari zahynula posádka Apolla 1. V dnešnej dobe sa už nepoužíva a slúži ako pamätník.
Opis
náhľad|vľavo|[[Saturn I na odpaľovacej rampe pred misiou SA-3]]
Práce na LC-34 začali v roku 1959 a prvý štart sa uskutočnil 27. októbra 1961. Komplex sa skladal z odpaľovacej rampy, podpornej veže, mobilnej servisnej veže, tankovacej stanice RP-1, kvapalného vodíka a kyslíka a blockhausu. Pod odpaľovacou rampou viedli koľaje, po ktorých boli privezené tepelné štíty odkláňajúce prúd spalín. Po koľajniciach bola zo vzdialenosti 185 metrov privezená aj servisná veža. Jej výška bola 95 metrov a bola tak v tom čase najvyššou stavbou na Cape Canaveral Air Force Station. Blockhaus bol postavený zo železobetónu a mal rovnakú konštrukciu ako starší objekt na LC-20. Pri štarte dokázal pojať až 130 osôb a všetko potrebné prístrojové vybavenie. Pozorovanie štartu bolo možné pomocou niekoľkých periskopov, budova totiž kvôli ochrane nemala žiadne okná.
Aktívna služba
S nástupom silnejšieho Saturnu IB boli vykonané rozsiahle úpravy na odpaľovacej infraštruktúre. Bolo vylepšené zabezpečenie servisnej veže proti vetru, bola upravené servisné ramená, aby vyhovovali väčšej rakete a pribudlo výsuvné rameno vybavené úplne čistou a bezprašnou miestnosťou (po anglicky white room) pre nástup astronautov do kabíny Apollo. Boli vykonané celkom dva úspešné bezpilotné štarty Saturnu IB. Pri prípravách na misiu Apollo 1 došlo k požiaru, pri ktorom zomreli Gus Grissom, Ed White a Roger Chaffee. Táto udalosť si vyžiadala úpravu komplexu pre ľahšiu evakuáciu astronautov z lode. Prvý a jediný štart s posádkou sa konal 11. októbra 1968, kedy tu odštartovala kozmická loď Apollo 7. NASA uvažovala o použití LC-34 a LC-37 pre Apollo Applications Program (napr. program Skylab), ale nakoniec bol upravený LC-39B a LC-34 už nebol nikdy použitý.
Hérakleia
Hérakleia (Hérakleia, ) môže byť:
Ilmeriovci
Ilmeriovci alebo Ürméniovci (dobovo rod: Irmely, Irmeli, Ilmeri, Ilmery, Üményi, Ürméni) bol šľachtický rod z Nitrianskej stolice, z Mojmíroviec (vtedajší Ilmer/Urmín).
Nitrianska stolica
Prvé hodnoverné zmienky predkoch rodu sú z rokov 1277 a 1283. Vtedy sa Benedikt z Mojmíroviec (syn Pavla) a jeho príbuzní Batur z Vinodolu a Miko z Vinodolu stali zakladateľmi jednotlivých vetiev rodov z Mojmíroviec. Ilmeriovci majú čiastočne spoločných predkov s rodom Sőlőšiovcov. Od konca 13. storočia a počas 14. storočia sa rod začal vetviť a objavovali sa prímenia Fodor, Boďo (obe vymreli počas 15. storočia) a Vereš. Všetci neskorší potomkovia rodu sú tak odvodení od vetvy Verešovcov, ktorá pochádza od Benedikta.
Ako prvý začal prímenie Vereš používať Šebastián z Mojmírovicec (* 1477† po 1502), syn Michala. Šebastián pôsobil ako kráľov vyslanec pri Nitrianskej stolici.
Ivanská vetva
Nastaršie majetky rodu sa nachádzali v Mojmírovciach (lokality Genč, Taráň, Piešťany - zaniknutá lokalita pri dnešnom Poľnom Kesove), Ivanke pri Nitre a pri Svätoplukove (Oháj).
Ján z Mojmíroviec, syn Mikuláša bol zakladateľ ivánskej vetvy rodu, s prídomkom „de Iwankafalva“. Mikuláš sa ženil sa s jedinou dcérou Mikuláša z Ivanky pri Nitre, z rodu Branč-Lipovníkovcov. Ján sobášom s Margitou z Demandíc získal majetky v Demandiciach a v osade Hybec na Honte.
Ďalší významní členovia ivánskej vetvy rodu boli :
Fratišek sa oženil s Barborou (dcéra bratislavského podžupana Tomáša Ilešháziho). Františkov syn Ján (* 1569† po 1575) mal dve dcéry. Šlo o posledného mužského člena ivanskej vetvy rody Ilmériovcov.
Mojmírovská vetva
Ivanská a mojmírovská vetva Ilmeriovcov mali spoločné majetky ešte v 16. storočí. Z tejto vety sa spomínajú napr. :
Pôvodné majetky v Mojmírovciach boli sídlom rodu do polovice 18. storočia. Vtedy sa František odsťahoval do Žabokriek nad Nitrou. Táto vetva pokračovala jeho synom a vnukom Petrom, ktorým v roku 1839 vymrela.
Z mojmírovských Ilmeriovcov najdlhšie pretrvala vetva od Štefana, registrátora Uhorskej kancelárie. Významní sa stali jeho štyria synovia :
Sídlo Jozefa Ürméniho vo Váli (Stoličnobelehradská stolica) sa stalo nové sídlo rodu. Aj Jozefovi synovia Ján, František a Maximilián dosiahli vysoké postavenie v uhorských úradoch. Nikdy však neboli povýšení do barónskeho alebo grófskeho stavu.
Posledný člen rodu bol Pavol Ürméni, ktorého smrťou v roku 1940 rod vymrel.
Bratislavská stolica
Príslušníci rodu sa objavujú aj v Bratislavskej stolici. Prvý známy príslušník bol Demeter z Dolného Čepeňa (dnes miestna časť Serede), ďalší (Adam a Martin) sa objavujú v súpise šľachty z roku 1681. Potomkovia rodu vlastnili majetky na území Bratislavskej župy do druhej polovice 19. storočia.
Erb
Erb z roku 1643 tvorí: „v [striebornom] štíte na [zelenej] pažiti stojaca odetá žena [modré šaty a biela zástera], ktorá drží v ľavej ruke tri [červené] ruže, v pravej tri [zelené] palmové ratolesti.“ Prikrívadlá sú zlato-modré a červeno-strieborné.
Songs for While I’m Away (1974)
Songs for While I’m Away je prvý zväzok zbierky básní Phila Lynotta z roku 1974. Hudobník túto knihu venoval svojmu otcovi Cecilovi Parrisovi.
Básnická zbierka Songs for While I’m Away vyšla v počte 1000 kópií, z toho 200 v čiernej pozlátenej pevnej väzbe z teľacej kože a 800 ako paperback. Na 31 stranách sa nachádza predslov Petra Fallona, 6 ilustrácii od Tima Bootha a Jima Fitzpatricka a texty k 20 piesňam.
Templeux-le-Guérard
Templeux-le-Guérard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Templeux-la-Fosse
Templeux-la-Fosse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jan Dismas Zelenka
Jan Dismas Zelenka, rodným menom Jan Lukáš Zelenka (* 16. október 1679, Louňovice pod Blaníkem† 23. december 1745, Drážďany) bol český barokový hudobný skladateľ a kontrabasista. Z jeho tvorby sa zachovalo asi 200 skladieb, z toho 20 omší a 4 rekviem. K jeho najznámejším skladbám patrí Sub Olea pacis et palma virtutis conspicua orbi Regia Bohemiae Corona skomponovaná pri príležitosti korunovácie Karola VI. za českého kráľa.
Šiesta ulica
Šiesta ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Jan Dismas Zelenka
Bol synom učiteľa a organistu v Lounoch. Študoval pravdepodobne na jezuitskom gymnáziu v pražskom Klementíne. Potom hral na kontrabas (presnejšie violon, nástroj veľmi podobný dnešnému kontrabasu) v pražskej kapele grófa Johanna Huberta Hartiga, jedného z českých miestodržiteľov. V roku 1710 alebo 1711 Zelenka odišiel do Drážďan. Tu nastúpil do dvornej kapely kráľa Augusta Silného. V roku 1729 bol menovaný za kapelníka chrámovej hudby, roku 1735 potom chrámovým skladateľom (Kirchen-Compositeur).
Šiesta ulica
Je spojnicou medzi Jeséniovou a Hlavnou. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Jan Dismas Zelenka
Kompozíciu študoval v Taliansku u Antonia Lottiho. V rokoch 17161718 študoval vo Viedni kontrapunkt u Johanna Josepha Fuxa. Podľa legendy žil krátky čas aj v Benátkach, kde sa mal stretnúť s Vivaldim.
Marca
Marca môže byť:
Jan Dismas Zelenka
Jeho skladateľské dielo bolo však rýchlo zabudnuté, lebo drážďanský dvor krátko po Zelenkovej smrti ovládol tzv. galantný štýl. Až neskôr bol Zelenka znovuobjavený, najprv Bedřichom Smetanom a v 20. storočí muzikológom Camillo Schoenbaumom.
Vrpolje
Vrpolje môže byť:
v Chorvátsku:
v Bosne a Hercegovine :
Pamätná tabuľa Františka Srnu
náhľad|Pamätná tabuľa v roku 2020 Pamätná tabuľa Františka Srnu je malý pamätník venovaný slovenskému motocyklovému pretekárovi Františkovi Srnovi v bratislavskej mestskej časti Nové Mesto na plote areálu jazera Kuchajda.
Popis
Pamätník je prevedený ako pamätná tabuľa.
Pamätnú tabuľu venovanú Františkovi Srnovi dali zhotoviť jeho priatelia Tibor Straka st., František a Marián Kročkoví. Je osadená na plote areálu jazera Kuchajda na Tomášikovej ulici, na mieste, kde v roku 1973 pretekár tragicky zahynul. Pri pamätnej tabule sa nachádza chodník a cestná komunikácia.
Bola odhalená 13. mája 2018.
Na tomto mieste dňa 6.10.1973 počas motocyklových pretekov Slavínsky okruh tragicky zahynul vynikajúci slovenský pretekár, zaslúžilý majster športu František Srna vo veku 42 rokov. Česť jeho pamiatke, tvoji kamaráti. Máj 2018
Vodnopólová extraliga mužov 1995
Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 1995 bol v poradí 3. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizoval Slovenský zväz vodného póla (SZVP). Súťaž niesla dobový názov I. liga. Počet účastníkov sa znížil o jedno družstvo na číslo 10. Titul obhájilo družstvo NCHZ Nováky, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad Sláviou UK Bratislava.
Systém súťaže
Systém súťaže sa opäť menil. Tá sa skladala až z troch častí. V základnej časti sa družstvá rozdelili do dvoch geografických skupín, v ktorých odohrali systémom každý s každým zápasy doma a vonku. 4 najlepšie umiestnené družstvá z každej skupiny postúpili do nadstavbovej časti. Pre posledné družstvá v základných skupinách sa súťaž skončila. V nadstavbovej časti sa opäť vytvorili dve skupiny po 4 družstvá. Nadstavbová časť sa odohrala formou 4 turnajov; každé družstvo hostilo 1 turnaj, pričom body zo základnej časti sa do tabuliek nezapočítavali. Po odohraní nadstavbovej časti nasledovalo play-off. Dve najlepšie družstvá zo skupín postúpili do semifinále, ostatné družstvá hrali duely o konečné umiestnenie. Semifinále, finále a duel o bronz sa hrali na dve víťazné stretnutia, ostatné duely sa hrali na dve hrané stretnutia. O novom systéme súťaže rozhodli samotné kluby hlasovaním v pomere.
Účastníci
Pozn.: Klub Elektrosvit Nové Zámky, ktoré družstvo skončilo v minulej sezóne na 11. mieste, sa do tejto sezóny neprihlásil.
Play-off
Pozn.: Po dohode klubov sa oba zápasy druhého semifinále odohrali v Bratislave.
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Piata ulica (Bratislava)
Piata ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Tvorí spojnicu medzi Jeséniovou a Hlavnou, je rovnobežná so Šiestou. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Budova Magistrátu mesta Košice
Magistrát mesta Košice (prezývaný Biely dom) je administratívna budova v Košiciach, v mestskej časti Západ. Nachádza sa na ulici Trieda SNP oproti obchodnému centru Galéria. Magistrát slúži ako sídlo mestského zastupiteľstva a primátora mesta Košice.
História a použité materiály
Magistrát vznikol dňa 25. januára 1985. Pôvodne to bola budova orgánov Komunistickej strany Slovenska. Spoluautorom a hlavným projektantom „bieleho domu“ bol architekt Milan Motýľ. Na výstavbu boli použité kamenné dlažby a schodištia v exteriéri zo žuly z Příbrami pri Prahe. Na fasáde je použitý slovenský travertín z Dreveníka. Obklad budovy je tvorený z panelov z glazovaného hliníkového plechu. Pod plechom je vzduchová medzera a prefabrikovaný keramický panel. Pred budovou sa ďalej nachádza polemické výtvarné dielo, fontána a symbolický stred mesta Košice. Priamo v objekte sa nachádza aj pobočka Slovenskej pošty aj pobočka Verejnej knižnice Jána Bocatia.
Štvrtá ulica (Bratislava)
Štvrtá ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Je spojnicou medzi Jeséniovou a Hlavnou. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Terramesnil
Terramesnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vrpolje (Šibenik)
Vrpolje je osada mesta Šibenik v Chorvátsku. Nachádza sa v Šibenicko-kninskej župe a v roku 2001 tu žilo 810 obyvateľov.
Terramesnil
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vrpolje (Šibenik)
Doprava
Osada leží na štátnej ceste 58 a severne od jej intravilánu vedie diaľnica A1, na ktorú je pripojená výjazdom.
Tertry
Tertry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tretia ulica (Bratislava)
Tretia ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Partizánsky oddiel Alexander Nevskij
Partizánsky oddiel Alezander Nevskij bola vojenská jazdecká jednotka pod velením podplukovníka Červenej armády Viktora Alexandroviča Karasjova (krycie meno Stepanov), ktorá operovala na Slovensku od začiatku augusta 1944 a počas Slovenského národného povstania.
Pôsobenie na Slovensku
2. Upevňovať vzťahy s veliteľmi a vojakmi jednotlivých slovenských útvarov, využívať spojenie s nimi na vedenie prieskumnej činnosti na území Slovenska(…)
4. Na území Slovenska organizovať utajené základne pre vedenie spravodajskej činnosti a prijímanie nami v budúcnosti presunovanej agentúry.
5. Diverznú činnosť na území Slovenska vykonávať len proti Nemcom vťahujúc všemožne do tej činnosti Slovákov.“ Prvým operačným pôsobiskom oddielu Alexander Nevskij sa stalo pohorie Čergov, Dňa 6. augusta obsadili partizáni oddielu obec Kríže, kde zotrvali do 10. augusta, keď sa presunuli bližšie k Sabinovu.
Kontakt so slovenskými vojakmi a zväzkom Čapajev
Po udomácnení sa v pohorí Čergov vyslal štáb zväzku veliteľa prieskumného oddielu npor. Červenej armády Stanislava Wronského-Krok na štáb 1. pešej divízie VSA. Wronski sa už poznal s prednostom operačného oddelenia 1. pešej divízie Východoslovenskej armády stot. pech. Jánom Stejskalom, s ktorým sa zoznámil počas prechodu cez Dukliansky priesmyk a na štábe 1. PD mal dohodnúť stretnuie. To sa napokon konalo vo večerných hodinách na okraji obce Kríže.
Na stretnutie prišiel pplk. Karasjov vo sviatočnej uniforme aj s celým svojim štábom. Vojakov zastupoval: veliteľ 1. PD plk. pech. Mikuláš Markus, náčelník štábu mjr. gšt. Elemír Polk. prednosta operačného oddelenia stot. pech. Ján Stejskal, prednosta spravodajského oddelenia npor. pech Gejza Kelemen.prednosta intendancie stot. pech Viliam Galát. Veliteľ štábnej roty npor. pech. Jozef Szabó sa ztretnutia zúčastnil v úlohe tlmočníka.
Po skončení stretnutia dovolil Pplk. Karasjov otvoriť fľašu slivovice, ktorú priniesli vojaci. Okolo polnoci sa stretnutie po prípitku skončilo a slovenská delegácia opustila partizánsku základňu.
O niekoľko dní sa v obci Bogliarka v Bardejovskom okrese konalo prvé stretnutie štábu oddielu Alexander Nevskij so štábom brigády Čapajev. Na stretnutí prejavil pplk. Karasjov záujem navštíviť čapajevovcov na ich základni v Slánskych vrchov. Návšteva sa konala 18. augusta a pplk. Karasjova sprevádzal npor. Wronski. Na stretnutí Karasjov navrhol čapajovovcom, aby sa pripojili ku jeho skupinej, no Čapajevovci návrh odmietli, nakoľko mienili operovať na Východnom Slovensku, nakoľko cítili zodpovednosť voči civilnému obyvateľstvu. Podľa rozhovoru historika Antona Benčíka s V. A. Karasjovom z roku 1959 boli proti najmä občania zo Sovietskeho zväzu vrátane veliteľa I. K. Baľutu, ktorí chceli pokračovať v boji samostatne a dokázať tak, že aj po svojom zajatí a úteku sa správajú ako verní občania Sovietskeho zväzu. Karasjov rešpektoval zdôvodnenie a ako dar nechal Čapajevovcom rádiostanicu.
V predvečer povstania
Dňa 29. augusta sa pri obci Livovská Huta stretol zástupca oddielu npor. Stanislav Wronski-Krok s veliteľom Východoslovenskej armády gen. II. tr. Augustínom Maláraom. Malár žiadal, aby partizáni neodstrojovali malé slovenské vojenské jednotky, a aby nepríjmali slovenských vojakov do svojich radov, nakoľko ich bude potrebovať pre pripravovanú povstaleckú akciu. Zároveň žiadal, aby partizáni ustúpili od všetkých svojich akcií, lebo hrozí nebezpečenstvo, že Nemci odzbroja slovenské jednotky a znemožnia tak využiť divízie pre chystané povstaníe. Wronski nedal Malárovi žiadnu zaväznú opoveď no obidvaja konštatovali, že "sú nádejní spojenci".
Dňa 31. augusta začali Nemci odzbrojovať Východoslovenskú armádu a v podvečerných hodinách sa s veliteľom oddielu Karasjovom spojiv veliteľ 1. divízie plk. pech, Markus, ktorý v pohorí Čergov sústreďoval niektoré časti svojej divízie. Malá časť Markusových vojakov sa napokon ku oddielu Alexander Nevsky ešte na východnom Slovensku aj pripojila.
Na povstaleckom území
Na povstaleckom území pôsobil zväzok od 14. septembra, keď sa objavil pri Červenej Skale a jeho velenie žiadalo o transport do Banskej Bystrice. Zo štábu Česko-slovenskej armády na Slovensku bol k Červenej Skale vyslaní pplk. Dr. Čipka a dôstojník spravodajského oddelenia, aby preverili situáciu, Po navagónovaní príslušníkov zväzku priviezol pplk. Dr. Čipka jeho veliteľa, pplk Karasjova do Banskej Bystrice. Pplk, Karasjov informoval povstalecké velenie, že od príchodu na Slovensko sa ku jeho skupine pripojilo ďalších asi 800 ľudí.
Zväzok kol odoslaný na juhozápad ku IV. Taktickej skupine (veliteľ plk. pech. Mikuláš Markus), kde mal podporiť prehradzovanie postupu bojovej skupiny Schill. Velenenie IV. TS chystalo útok s cleľom obsadiť Prievidzu a následne rozvinúť útok a oslobodiť Nitru a podľa rozkazu mal oddiel Alexander Nevskij spoločne s II. práporom brigády kpt. Jána Nálepku (vel. Michal Sečanský) podniknúť obchvat nemeckého pravého krídla cez Cigeľ a Sebedražie. No pplk. Karasjov uvytoval svojich ľudí v Kordíkoch a do Handlovej vyslal len prieskum. Prvé časti zväzku dorazili do Handlovej až 19. septembra 1944 a nepodareného povstaleckého útoku sa tak nezúčastnili.
Po ústupe povstaleckých síl z Turca mala Karasjovova skupina spoločne s partizánmi Sečanského a Trojana strážiť údolie riek Nitry, Nitrice a Handlovky medzi Handlovou.Chynoranmi a Nemeckým Pravnom (dnes Nitrianske Pravno). V polovici októbra 1944 zabezpečoval oddiel Alexander Nevskij spoločne s oddielom francúzskych partizánov a dvoma rotami slovenských vojakov úsek Svätý Antol - Žibritov - Krupina..
Po začiatku nemeckej generálnej ofenzívy (na juhozápadnom smere sa začala 18, októbra ) a čelným útokom na Žibritov sa menšia nemecká jednotka presunula po lesných cestičkách z Kolpách k horskej dedine Šváb 569 (2 km severovýchodne od Žibritova), v ktorej sídlil štáb zväzku „Alexander Nevskij“. Na jeho ochranu bol vyčlenený 2. oddiel (kapitán Boris Antonovič Solimonov), ale partizánov príchod esesákov z bojovej skupiny Schill natoľko prekvapil, že sa po krátkej prestrelke rozpŕchli. Od Žibritova ustúpil zväzok na východ smerom na Poľanu. Časť zväzku bola pri Oremovom laze zaskočená vojakmi zosilneného práporu Wildner (vyčlenený zo 14. ukrajinskej dobrovoľníckej SS divízie Halič).