cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Levanta
thumb|{{legend|#336733|Krajiny a regióny ktoré sa nachádzajú v regióne Levanta}} {{legend|#73CD73|Krajiny a regióny ktoré niekedy bývajú zahrnuté do Levanty}} {{legend|#C6DEBD|Ostatné územia krajín, ktorých regióny sú súčasťou regiónu Levanta}}
Levanta je približný historický zemepisný termín, ktorý odkazuje na veľké územie vo východnom Stredomorí. Vo svojom najširšom historickom zmysle, Levanta zahŕňa celé východné Stredomorie s jeho ostrovmi t. j. zahŕňa všetky krajiny pozdĺž východného brehu Stredozemného mora siahajúce až po Grécko a Kyreaniku. Termín Levanta zaviedlo Anglicko na konci 15. storočia. Slovo pochádza z talianskeho "Levante" čo znamená "zdvíhať" teda východ slnka na východe. Ako taký je to ekvivalentný názov k arabskému termínu Mašrík čo znamená krajina kde vychádza slnko. Západný náprotivok v arabčine je Maghreb a Poente v taliančine čo znamená západ kde slnko zapadá.
Levanta v užšom zmysle
Levanta je súčasťou Blízkeho východu.
Ciprian Foias
Ciprian Ilie Foias (* 20. júl 1933, Reşiţa, Rumunsko) † 22. marec 2020, Tempe, Arizona, USA ) bol rumunský matematik pôsobiaci v USA.
Levanta
Levanta v užšom zmysle
Ako súčasť Levanty sa tradične udáva aj región Kilikia na tureckom stredomorskom pobreží (nie však náhorná plošina vnútrozemia) a Sinajský polostrov. Podľa niektorých zdrojov dokonca Levanta zahŕňa len pobrežie Malej Ázie a Egypta.
Ciprian Foias
Je známy predovšetkým vďaka svojej práci v teórii operátorov, matematickej analýze a dynamických systémoch. Jeho prínos v týchto oblastiach má širokú škálu aplikácií, najmä v teórii riadenia, geofyzike a ekonómii. V roku 1995 dostal Wienerovu cenu za aplikovanú matematiku.
Levanta
Španielska Levanta
Neoficiálny región (costa de) Levante (doslova: pobrežie Východu) sa nachádza aj na španielskom stredomorskom pobreží, na území dnešných provincií Valencia a Murcia. Je známe svojím jaskynným umením z epipaleolitu, mezolitu a začiatkov neolitu, pomenovaným levantínsky okruh. Toto umenie nemá nič spoločné s východným Stredomorím. Časovo nasleduje po známejšom franko-kantábrijskom okruhu (jaskyne Lascaux, Altamira, Troy Fréres).
Willencourt
Willencourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Neverbálna komunikácia
Neverbálna komunikácia zahŕňa všetky prejavy komunikácie, ktoré sú neslovné (neverbálne). Ide o mimiku a gestá. Na rozdiel od reči prebieha na inej báze. Podáva informácie o emóciách, pocitoch a vyjadruje čo si subjekt (osoba) myslí. Je závislá na mieste žitia jedinca a väčšina prejavov je kultúrne podmienená. V procese komunikácie sa neverbálnej komunikácií nemôžeme vyhnúť, môžeme ju len potlačiť.
Willencourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Neverbálna komunikácia
Neverbálne prejavy sa delia do skupín:
Willencourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Skwierzyna
Skwierzyna je mesto v Poľsku v Lubuskom vojvodstve v okrese Powiat międzyrzecki v rovnomennej gmine.
Žije tu 10 026 obyvateľov (30. 6. 2007).
Issanlas
Issanlas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Issanlas má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Škoda 27 T
Škoda 27 T je trojčlánková obojsmerná električka, vytvorená spoločnosťami Škoda Transportation a CSR Qingdao Sifang. Vozidlo určené pre čínske električkové siete koncepčne vychádza z električiek Škoda 15 T. Základný variant má klasický trolejový pohon, varianty sú s bateriovým alebo s vodíkovým pohonom.
Gaza (mesto)
thumb|right thumb|right|Vlajka mesta Gaza Gaza je najväčšie mesto Palestínskych okupovaných území. V Gaze sídli palestínska samospráva, vláda a prezident. Aby sa predišlo zamieňaniu Pásma Gazy a mesta Gaza, hovorí sa o meste Gaza (Gaza City). Počet obyvateľov je približne 400 000.
Gaza bola od roku 1967 (Šesťdňová vojna) do roku 1994 pod priamou vojenskou správou izraelskej armády. V roku 1993 bola uzavretá Dohoda z Osla o postupnom prenose správy na palestínsku samosprávu.
Úlibická bažantnice
Úlibická bažantnice je prírodná rezervácia ev. č. 473 neďaleko obce Jičín v okrese Jičín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Dôvodom ochrany je zachovanie ekosystému starého lužného porastu s bohatou hájovou kvetenou a starými dubmi. Ide o zachovalý zvyšok tvrdého luhu v území medzi Polabím a Podkrkonoším.
Bagno a Ripoli
Bagno a Ripoli je mesto v Taliansku v regióne Toskánsko v provincii Florencia.
Žije tu 25 538 obyvateľov (31. 12. 2013).
Volejbal na Stredoamerických a karibských hrách 1993
Volejbal na Stredoamerických a karibských hrách 1993 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Stredoamerických a karibských hier 1993. Konal sa v meste Ponce, v Portoriku od 20.28. novembra 1993, za účasti 8 mužských a 6 ženských tímov. Volejbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1930 a toto bolo jeho 16. vydanie. Zápasy sa hrali v Pontificia Universidad Católica. V mužskej kategórii získala svôj deviaty (ôsmy za sebou) titul 🇨🇺, ktorá vo finále zvíťazila nad domácim 🇵🇷. V kategórii žien zvíťazila už šiestykrát za sebou 🇨🇺; keď vo finále vyhrala nad 🇲🇽.
Slovník spisovného jazyka slovenského
Slovník spisovného jazyka slovenského alebo tzv. Matičný slovník bol prvý pokus o veľký jednojazyčný slovník slovenčiny. Vychádzal v Matici slovenskej v zošitoch po druhej svetovej vojne (v rokoch 1946 až 1949), ale vyšiel iba jeho prvý diel, t. j. písmená A-J; slovník teda ostal nedokončený. Autormi boli Anton Jánošík a Eugen Jóna.
Slovník bol koncipovaný ako výkladový a dokladový jazykový slovník, v ktorom sa slová a ich významy hojne dokladali citátmi zo slovenskej umeleckej a odbornej literatúry. Materiál na slovník sa zhromažďoval v Matici slovenskej po prvej svetovej vojne, sústavnejšie od roku 1934. Prípravné práce a koncipovanie slovníka mali na starosti A. Jánošík a E. Jóna. Po obnovení Česko-Slovenska, konci druhej svetovej vojny a februárovom prevrate boli práce na slovníku v roku 1949 presunuté z Matice slovenskej na Jazykovedný ústav SAVU (dnešný Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra SAV), kde boli ukončené. Spracovaná časť však poslúžila v Slovenskej akadémii vied ako orientačná pomôcka pri prácach na neskoršom 6-dielnom Slovníku slovenského jazyka (1959 – 1968).
Kármánova hranica
Kármánova hranica je široko prijímaná hranica medzi zemskou atmosférou a kozmickým priestorom, ktorá je zvolená vo výške nad povrchom Zeme (presnejšie hladinou mora). Navrhnutá bola v 50. rokoch 20. storočia americko-maďarským fyzikom a inžinierom Theodorom von Kármánom a v súčasnosti je Medzinárodnou leteckou federáciou (FAI) pre jednoduchosť akceptovaná ako štandardná hranica zemskej atmosféry.
Výpočet Kármánovej hranice vychádza zo vztlakovej sily pre lietadlo
kde
nájdeme hustotu vzduchu, kedy sa dopredná rýchlosť rovná prvej kozmickej rýchlosti. Výšku náležiacu vypočítanej hustote vzduchu určíme za hranicu vesmíru.
Nepresné predpoklady definície
Výsledky výpočtov Kármánovej hranice nedávajú reálny obraz, "Garbage in, garbage out", nakoľko vstupy sú zaťažené veľkým rozptylom a chybami.
Historická nevyhnutnosť nízkej hranice vesmíru
Hranica atmosféry nie je presne určená a exosféra presahuje vzdialenosť nad povrchom Zeme. Magnetosféra má dosah ešte väčší. Hranice vesmíru však boli určené kozmickými pretekmi v počiatkoch kozmonautiky. Ak bolo nespochybniteľné, že Sputnik lietal na orbite a teda v kozme, existovala už len otázka, ako hlboko pod ním ešte vesmír bude. Nakoľko široké okolie Kármánovej hranice (cca 80 –  nad povrchom Zeme) nemalo a zatiaľ ani v súčasnosti nemá praktické využitie ani v kozmonautike, ani v letectve, mohla byť hranica vesmíru dohodnutá kdekoľvek. Zlom nastal pri ďalšom prvenstve ZSSR po štarte Gagarina a jeho orbitálnom lete. Vostok 1 dosiahol apogeum/perigeum 327/. USA potrebovalo propagandisticky čím skôr dobehnúť náskok východného bloku, ale dokázali vykonať len suborbitálny kozmický let. Alan Bartlett Shepard dosiahol apogeum/perigeum len 187/, a aby bolo zrejmé, že USA tiež dosiahli vesmír a nie, že len do vesmíru nakukli, musela sa hranica vesmíru položiť podstatne nižšie. Pri hranici vesmíru, ju Alan Shepard prekročil viac ako dvojnásobne.
Obmedzená akceptácia Karmánovej hranice
Kármánovú hranicu neakceptuje napríklad USA, ktorého letectvo používa pre hranicu vesmíru výšku 50 míľ (cca ) nad povrchom Zeme. Okrem historických motívov ide tiež o dobre zapamätateľnú aproximáciu. Ale hranica je už reálne využívaná pre aerodynamické manévrovanie vztlakových telies a navyše leží v blízkosti reálneho delenia vrstiev atmosféry, blízko hranice homosféry/heterosféry, resp. mezosféry/termosféry.
Alternatívy k definícii
Podľa definície amerického letectva je astronaut človek, ktorý letel vo výške viac ako 50 míľ (80 kilometrov) nad priemernou hladinou mora, približne priamkou medzi mezosférou a termosférou. NASA predtým používala 100-kilometrovú (62 mi) hranicu FAI, v roku 2005 bola zmenená, keď trom veteránom NASA X-15 pilotom (John B. McKay, William H. Dana a Joseph Albert Walker) retroaktívne (dvom posmrtne) udelila astronautove krídla, pretože v 60-tých rokoch 20. storočia leteli medzi 90 km (56 mi) a 108 km (67 mi) ale v tej dobe neboli uznaní ako astronauti.
Dva nedávne články (J.C. McDowell, Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics, a T. Gangale, JSD, Univerzita Nebraska-Lincoln ) zastávajú názor, že vymedzenie priestoru by malo byť 80 km (50 mi, 260 tisíc stôp), pričom ako dôkaz by mali pôvodné poznámky a výpočty von Kármána (ktoré by mali byť 270 tisíc stôp) a funkčné, kultúrne, fyzické, technologické, matematické a historické faktory.
Ďalšia definícia navrhnutá v medzinárodných právnych diskusiách definuje spodnú hranicu vesmíru ako najnižšie perigeum dosiahnuté vesmírnym umelým telesom, ale neurčuje nadmorskú výšku. Vzhľadom na atmosférický odpor, najnižšia nadmorská výška, na ktorej objekt v kruhovom obežnom smere môže dokončiť aspoň jednu plnú otáčku bez pohonu, je približne 150 km (93 mi), zatiaľ čo objekt môže udržiavať eliptickú obežnú dráhu s perigeom približne 130 km (81 mi) bez pohonu. V nadmorskej výške približne 160 km (100 mi) je obloha úplne čierna.
Saint-Symphorien (Lozère)
Saint-Symphorien je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Modrušsko-skorjecká župa
Modrušsko-skorjecká župa resp. Modrušsko-skorjecká stolica (po chorvátsky: Modruško-riječka županija, po maďarsky: Modrus-Fiume vármegye, po nemecky: Komitat Modrusch-Fiume) bola župa resp. stolice v Chorvátsko-Slavónsku. V súčasnosti jej územie leží v západnom Chorvátsku. Hlavným mestom bolo mesto Ogulin.
Sława
Sława je mesto v Poľsku v Lubuskom vojvodstve v okrese Powiat wschowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 3 875 obyvateľov (30. 6. 2007).
Reșița
thumb|right|Panoráma mesta. 50px|left|Erb.
Ohradzany
Ohradzany je obec na východnom Slovensku v okrese Humenné.
Palestínske okupované územia
thumb|Mapa Palestínskych okupovaných území Palestínske okupované územia alebo len Palestínske územia je termín, ktorý sa používa na označovanie Západného brehu Jordánu (vrátane východného Jeruzalema) a Pásma Gazy, ktoré sú obsadené alebo inak kontrolované Izraelom. Izraelská vláda tvrdí, že do oblastí zasahuje na základe územného sporu. Rozsah územia je zatiaľ predmetom budúcich rokovaní a boli často definované tzv. Zelenou líniou. Pojem Palestínske okupované územia používala aj Organizácia Spojených národov a ďalšie medzinárodné organizácie medzi rokmi 1998 až 2013 vo vzťahu k Palestínskej autonómii. V roku 2012 sa v komunikácii OSN začal používať názov Štát Palestína, ktorý organizácia ISO prijala v roku 2013. V auguste 2015 však Bezpečnostná rada OSN považovala Palestínu za nezvrchovanú entitu, ktorej zabránila stať sa členom Valného zhromaždenia OSN.
Ohradzany
Obec sa nachádza v južnej časti Nízkych Beskýd v doline vyhĺbenej riekou Ondavica. Dominantou je kostol Nanebovzatia Panny Márie.
Palestínske okupované územia
Izrael počas Šesťdňovej vojny v roku 1967 obsadil územia Západného brehu Jordánu a Pásma Gazy, ktoré boli dovtedy kontrolované Jordánskom a Egyptom; odvtedy nad nimi udržiava kontrolu Izrael.
Ohradzany
Prvá písomná zmienka o obci Ohradzany pochádza z roku 1317. V roku 1934 sa tu narodil prvý arcibiskup Košickej arcidiecézy Monsignor Alojz Tkáč.
Bitka pri Leyte
Bitka pri Leyte (alebo Bitka v Leytskom zálive) bola najväčšia námorná bitka druhej svetovej vojny v Tichomorí a jednou z najväčších námorných bitiek v histórii. Uskutočnila sa 23. – 26. októbra medzi americkým a japonským námorníctvom pri ostrove Leyte na Filipínach.
V tejto bitke tiež došlo k prvému organizovanému nasadeniu lietadiel kamikadze. K prvému útoku došlo 21.októbra proti ťažkému krížniku Australia, ktorý bol zasiahnutý osamelým kamikadze. Organizované samovražedné nálety začali 25.októbra.
Americké zloženie jednotiek
Po leteckých útokoch a delostreleckej príprave začal 20. októbra 1944 na 4 plážach výsadok invázneho loďstva pod velením admirála Wilkinsona, ktoré bolo zložené z viac ako 700 lodí, na ktorých palubách bolo zhromaždených 160 000 vojakov. Ku krytiu tejto výsadkovej operácie bola pripravená 3. a 7. flotila.
3. flotila
Veliteľom 3. flotily bol admirál William F. Halsey. Bola tvorená operačným zväzom rýchlych lietadlových lodí TF 38 pod velením viceadmirála Marca A. Mitschera. TF 38 bola rozdelená na 4 operačné skupiny.
Operačnej skupine TG 38.1 velil viceadmirál John S. McCain. Bola zložená z lietadlových lodí Wasp, Hornet, Hancock, Monterey, Cowpens, ťažkých krížnikov Chester, Pensacola, Salt Lake City, Boston, ľahkých krížnikov USS San Diego, USS Oakland a 14 torpédoborcov.
Operačnej skupine TG 38.2 velil kontradmirál Gerald F. Bogan. Bola zložená z lietadlových lodí Intrepid, Bunker Hill, Cabot, USS Independence, bojových lodí Iowa, New Jersey, ľahkých krížnikov Vincennes, Biloxi, Miami a 16 torpédoborcov.
Operačnej skupine TG 38.3 velil kontradmirál Frederick C. Sherman. Bola zložená z lietadlových lodí Essex, Lexington, Langley, Princeton, bojových lodí Massachusetts, South Dakota, ľahkých krížnikov Santa Fe, Birmingham, Mobile, USS Reno a 13 torpédoborcov.
Operačnej skupine TG 38.4 velil kontradmirál Ralph E. Davison. Bola zložená z lietadlových lodí Franklin, USS Enterprise, San Jacinto, Belleau Wood, bojových lodí Alabama, Washington, ťažkých krížnikov Wichita, New Orleans a 15 torpédoborcov.
7. flotila
Veliteľom 7. flotily bol viceadmirál Thomas C. Kinkaid. 7. flotila bola zložená zo štyroch skupín = Podporné sily, Ľavé krídlo, Pravé krídlo a Zväz eskortných lietadlových lodí.
Podporným silám velil kontradmirál George L. Weyler. Boli zložené z bojových lodí West Wirginia, Maryland, Mississippi, Tennessee, California, Pensylvania a torpédoborcov Claxton, Cony, Thorn, Aulick, Sigourney a Welles.
Ľavému krídlu velil kontradmirál Jesse B. Oldendorf. Bolo zložené z ťažkých krížníkov Lousville, Portland, Minneapolis, ľahkých krížnikov Denver, Columbia a torpédoborcov Newcomb, Richard P. Leary, Albert W. Grant, Robinson, Halford, Bryant, Heywood L. Edwards, Bennion a Leutze.
Pravému krídlu velil kontradmirál Russel S. Berkey. Bolo zložené z ťažkého krížniku Shropshire, ľahkých krížnikov Phoenix, Boise a torpédoborcov Hutchins, Daly, Bache, Killen, Beale, Arunta, Remey, McGovan, Melvin, McDermut a Monssen.
Zväzu eskortných lietadlových lodí velil kontradmirál Thomas L. Sprague. Bol zložený zo 16 eskortných lietadlových lodí, 10 torpédoborcov a 8 eskortných torpédoborcov.
Japonský plán a rozloženie jednotiek
Po bitke vo Filipínskom mori začínalo byť japonské námorníctvo v kritickej situácii. Napriek tomu nemohlo vylodenie na Filipínach ignorovať. Hlavný stan sa v tejto situácii rozhodol pre plán Šó-1 vychádzajúci z tradičnej samurajskej taktiky predstieraného útoku. Rolu návnady mal zohrať Severný zväz tvorený lietadlovými loďami, ktorý na prvý pohľad vyzeral ako silné zoskupenie, ale nedostatok pilotov a lietadiel znížil jeho bojovú hodnotu na minimum. Zatiaľ čo Severný zväz mal odlákať americké hlavné obranné jednotky, Stredný zväz a Južný zväz mali priplávať k Leyte každý z inej strany a uzavrieť invázne jednotky v klieštiach.
Severný zväz
Severnému zväzu velil viceadmirál Jisaburō Ozawa bol zložený z lietadlových lodí Čitose, Čijoda, Zuihó, Zuikaku (celkom 108 lietadiel), bojových lodí Hjúga, Ise, ľahkých krížnikov Ójodo, Tama, Isuzu, torpédoborcov Šimocuki, Fujucuki, Suzucuki, Hacuzuki, Wakacuki, Alizuki a torpédoviek Kuwa, Maki, Sugi a Kiri.
Stredný zväz
Stredný zväz, ktorému velil viceadmirál Takeo Kurita bol zložený z bojových lodí Jamato, Musaši , Nagato, Kongó, Haruna, ťažkých krížnikov Atago, Maja, Takao, Čókai, Mjókó, Haguro, Kumano, Suzuja, Tone, Čikuma, ľahkých krížnikov Noširo, Jahagi a torpédoborcov Šimakaze, Hajašimo, Akišimo, Kišinami, Okinami, Naganami, Asašimo, Hamanami, Fudžinami, Urakaze, Isokaze, Jukikaze, Hamakaze, Kijošimo a Nowaki.
Južný zväz
Južný zväz sa skladal z dvoch skupín. Jednej skupine velil viceadmirál Shoji Nishimura. Tá bola zložená z bojových lodí Jamaširo, Fusó, ťažkého krížniku Mogami a torpédoborcov Mičišio, Asagumo, Jamagumo a Šigure. Druhej skupine velil viceadmirál Kiyohide Shima. Tá bola zložená z ťažkých krížnikov Nači, Ašigara, ľahkého krížniku Abukuma a torpédoborcov Ušió, Akebono, Širanui a Kasumi.
Priebeh bitky
right|thumb|Štyri časti bitky pri Leyte.
Bitka sa skladala zo 4 oddelených stretnutí.
Južný zväz plával od juhu smerom k prielivu Surigao kde 25. októbra o tretej hodine ráno začala bitka v prielive Surigao pri ktorej bol Nishimurov Južný zväz takmer celý zničený, vrátane bojových lodí Fusó a Jamaširo. Zvyšok lodí ustúpil na západ.
Halseyovo 3. loďstvo dostihlo Ozawov Severný zväz 25. októbra a v bitke pri myse Engaño boli potopené 4 japonské lietadlové lode. So zostávajúcimi loďami odplával Ozawa späť do Japonska.
Zatiaľ čo sa Halsey ponáhľal za Ozawom, Kuritov Stredný zväz priplával nepozorovane 25. októbra o 6. hodine ráno k ostrovu Samar. V bitke pri ostrove Samar sa stretol s bezprostrednou ochranou vyloďujúcich sa plavidiel. Napriek tomu sa mu podarilo potopiť iba niekoľko plavidiel a aj napriek podpore náletov kamikadze, bol donútený pod tlakom torpédových a leteckých útokov ustúpiť späť prielivom San Bernardino.
Bitka v Sibuyanskom mori
thumb|left|Japonská bojová loď Jamato počas náletu v Sibuyanskom mori. Japonský Stredný zväz plával podľa plánu Šó-1 popri ostrove Palawan, keď bol napadnutý 23. októbra o pól siedmej ráno americkými ponorkami Darter a Dace. Ich vypustené torpéda potopili krížniky Atago a Maja. Ťažký krížnik Takao bol poškodený a so sprievodom dvoch torpédoborcov sa vracal na základňu. Viceadmirál Kurita po potopení svojej vlajkovej lode vztýčil vlajku na bojovú loď Jamato. Do Sibuyanského mora vplával oslabený Stredný zväz zložený z bojových lodí Jamato, Musaši, Nagato, Kongó, Haruna, ťažkých krížnikov Čókai, Mjókó, Haguro, Kumano, Suzuja, Tone, Čikuma, ľahkých krížnikov Noširo, Jahagi a 13 torpédoborcov 24. októbra 1944. Po ôsmej hodine ráno bol spozorovaný lietadlom z Intrepidu. Útokmi proti Strednému zväzu boli poverené lietadlové lode 3. loďstva pod velením admirála Halseyho. Prvá vlna tvorená asi 45 lietadlami z TG 38.3 zaútočila o 10:45 na bojové lode Jamato a Musaši. Každá z nich bola zasiahnutá jedným torpédom. Druhá vlna 45 lietadiel z TG 38.2 zaútočila na Musaši. Loď bola zasiahnutá 4 bombami a 8 torpédami. Začala preto zaostávať za zvyškom zväzu a Kurita jej pridelil na ochranu krížnik Tone. Tretia vlna asi 30 lietadiel priletela z TG 38.3 o 13:30. Štvrtá vlna priletela o 14:14 z TG 38.4 a zaútočila opäť na Musaši, ktorá bola opäť zasiahnutá bombami aj torpédami a jej rýchlosť sa znížila na 12 uzlov. Piata vlna viac ako 60 lietadiel zaútočila na ťažko poškodenú Musaši a opäť ju zasiahla.
Útoku sa celkom zúčastnilo 259 lietadiel. Bojová loď Musaši sa o 19:38 potopila aj s kontradmirálom Inogučim na palube, potom čo ju celkom zasiahlo 19 torpéd a najmenej 17 bômb. Torpédoborce Kijošimo a Hamakaze vylovili posádku a odplávali do Manily. Bojová loď Jamato bola zasiahnutá 2 torpédami a 2 bombami a Nagato 2 torpédami. Ťažký krížnik Mjókó bol poškodený 1 torpédom a musel odplávať k opravám do Bruneja.
So zvyškom lodí urobil Kurita o 15:50 obrat o 180 stupňov a začal sa sťahovať späť Sibuyanským morom. O 17:14 urobil opäť obrat o 180 stupňov a pokračoval podľa plánu k prielivu San Bernardino.
Bitka v prielive Surigao
right|thumb|Bitka v prielive Surigao
Nishimurov Južný zväz sa skladal z bojových lodí Jamaširo, Fusó, ťažkého krížniku Mogami a torpédoborcov Mičišio, Asagumo, Jamagumo a Šigure. 24. októbra bol napadnutý bombardérmi z amerických lietadlových lodí, ale iba bojová loď Fusó bola ľahko poškodená. Pretože bol zachovávaný prísny rádiový pokoj nemohol Nishimura koordinovať svoje pohyby so Shimaovou skupinou alebo s Kuritovým Stredným zväzom. Shima plával so svojimi loďami 40 míľ za Nishimurom.
Shimaova Južná skupina bola zložená z ťažkých krížnikov Nači, Ašigara, ľahkého krížniku Abukuma a torpédoborcov Ušió, Akebono, Širanui a Kasumi. Aj túto skupinu napadli pri vjazde do prielivu Surigao torpédové člny a jeden z nich poškodil krížnik Abukuma. Ten musel znížiť rýchlosť na 10 uzlov a už nestačil skupine. Keď Shima plával okolo vraku Fusó pochopil, že Nishimurova skupina je zničená. Zaútočil preto neúspešne torpédami a obrátil lode k ústupu do Coronskej zátoky na ostrove Busuanga. Pri ústupe sa zrazili krížniky Nači a Mogami.
Rôtovský potok
Rôtovský potok je krátky potok na česko-slovenskom pomedzí, u nás tečie v západnej časti okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Beňadína, meria, z toho je štátna hranica a  je na území Slovenska, je tokom V. rádu. Niekedy sa nazýva aj Rutov potok.
Bitka pri Leyte
Bitka v prielive Surigao
O 4:30 vyrazil Oldendorf so svojimi krížnikmi aby prenasledoval ustupujúcich Japoncov. Podarilo sa mu potopiť torpédoborec Asagumo a poškodiť krížnik Mogami. Potom dostal Oldendorf správu o útočiacom Kuritovom Strednom zväze a vyrazil mu naproti. Krížnik Mogami bol potopený o 8:45 skupinou Avengerov z eskortných lietadlových lodí.
Rôtovský potok
Pramení na českej strane Javorníkov pri osade Jáma v nadmorskej výške približne, východne od obce Francova Lhota v okrese Vsetín. Od prameňa tečie na východ popri osade Rutov, následne vytvára štátnu hranicu (cca ) a od sútoku s pravostranným prítokom zo severného svahu Strčihlavy vstupuje na slovenské územie. Tu sa stáča na severovýchod, sprava priberá krátky prítok od osady Švehlovci a preteká osadou Rôtov. Napokon sa stáča na východ a pri osade Kucejovci (severne od Dešnej) ústi v nadmorskej výške cca do Beňadína.
Bitka pri Leyte
Bitka pri myse Engaño
thumb|Japonské lietadlové lode Zuikaku a pravdepodobne Zuihó počas útoku strmhlavých bombardérov v bitke pri myse Engaño. thumb|Posádka japonskej lietadlovej lode Zuikaku vzdáva česť vlajke japonského námorníctva, ktorá bola sťahovaná na potápajúcej sa lodi.
Ozawov Severný zväz bol zložený z lietadlových lodí Čitose, Čijoda, Zuihó a veterána od Pearl Harboru Zuikaku, ktoré niesli iba 108 lietadiel. Ďalej z bojových lodí z 1. svetovej vojny Hjúga a Ise, ktoré mali odmontované zadné delové veže a namiesto nich bol namontovaný hangár a katapult. V tejto bitke však žiadne lietadlá neniesli. Ďalej k zväzu patrili ľahké krížniky Ójodo, Tama, Isuzu a 9 torpédoborcov.
Ozawov Severný zväz bol spozorovaný až o 16:40 24. októbra, pretože lietadlové lode 3. loďstva boli zaneprázdnené útokmi na Kuritov Stredný zväz. Po ich skončení zachytil Ozawa americkú komunikáciu, v ktorej Američania prehlásili Kuritov Stredný zväz za zničený a na ústupe. Ozawa, ktorý nemal iné informácie, uznal, že obeť lietadlových lodí je v tejto chvíli zbytočná a obrátil sa o 180 stupňov na sever. Až o 20:00 prišla depeša od Tojodu s príkazom pokračovať podľa plánu.
Halsey, ktorý sa domnieval, že Kuritov zväz ustupuje poslal celé 3.loďstvo prenasledovať Ozawov Severný zväz a nechal prieliv San Bernardino bez ochrany. 3. loďstvo bolo neporovnateľne silnejšie ako japonský Severný zväz. Halsey mal k dispozícii 9 lietadlových lodí (Intrepid, Hornet, Franklin, Lexington, Bunker Hill, Wasp, Hancock, Enterprise a Essex), 7 ľahkých lietadlových lodí (Independence, Belleau Wood, Cowpens, Monterey, Langley, Cabot a San Jacinto), 6 bojových lodí (Alabama, Iowa, Massachusetts, New Jersey, South Dakota a Washington), 17 krížnikov a 63 torpédoborcov. K dispozícii bolo viac ako 1 000 lietadiel.
25. októbra ráno vyslal Ozawa útočnú vlnu 75 lietadiel proti Američanom. Väčšina lietadiel bola zostrelená stíhacou ochranou a zvyšok pristál na severoluzonských letiskách. To bolo všetko, na čo sa lietadlové lode, bývalá pýcha námorníctva, zmohli.
Krátko po 8:00 priletela nad Severný zväz prvá vlna 180 amerických lietadiel. Potom, čo sa vysporiadali s poslednými 15 japonskými stíhačkami, zaútočili na japonské lode. Lietadlová loď Čitose a torpédoborec Akuzuki boli potopené a Zuikaku a Zuihó boli poškodené. Admirál Ozawa prestúpil na krížnik Ójodo. Druhú vlnu tvorilo 36 lietadiel a poškodila lietadlovú loď Čijoda. Tretia vlna asi 200 lietadiel priletela o 13:10. Podarilo sa jej potopiť Zuikaku a poškodiť Zuihó. Štvrtá vlna, ktorá priletela o 14:45 potopila Zuihó. Piata a šiesta vlna žiadny veľký úspech nedosiahla. Americké letectvo v priebehu bitky pri myse Engaño uskutočnilo 527 vzletov, z toho bolo 326 bombardérov.
Za ustupujúcimi Japoncami poslal Halsey skupinu lodí pod velením admirála Du Boiseho, ktorá potopila poškodenú lietadlovú loď Čijoda a torpédoborec Hacuzuki.
Bitka pri ostrove Samar
right|thumb|Bitka pri Samare. thumb|Japonská bojová loď Jamato a ťažký krížnik počas akcií pri Samare. Zvyšky Kuritovho Stredného zväzu opustili prieliv San Bernardino o 3:00 25. októbra a ďalej plával na juh pozdĺž ostrova Samar. Stredný zväz sa v tejto chvíli skladal z bojových lodí Jamato, Nagato, Kongó, Haruna, ťažkých krížnikov Čókai, Haguro, Kumano, Suzuja, Tone, Čikuma, ľahkých krížnikov Noširo, Jahagi a 11 torpédoborcov.
Zastaviť Kuritov zväz mali 3 skupiny 7. loďstva pod velením Kinkaida, zvyčajne každá so 6 eskortnými lietadlovými loďami a 7 torpédoborcami. Operačná jednotka 77.4.1 ("Taffy 1") skladajúca sa z eskortných lietadlových lodí Sangamon, Suwannee, Santee a Petrof Bay. Operačná jednotka 77.4.2 ("Taffy 2") skladajúca sa z eskortných lietadlových lodí Natoma Bay, Manila Bay, Marcus Island, Kadashan Bay, Savo Island a Ommaney Bay. Operačná jednotka 77.4.3 ("Taffy 3") skladajúca sa z eskortných lietadlových lodí Fanshaw Bay, St Lo, White Plains, Kalinin Bay, Kitkun Bay a Gambier Bay. Každá eskortná lietadlová loď mala asi 30 lietadiel, čiže dohromady viac ako 500 lietadiel.
O 6:58 začali Kuritove lode ostreľovanie Taffy 3. Veliteľ Taffy 3 kontradmirál Clifton A. F. Sprague vyslal torpédoborce do samovražedného protiútoku a s eskortnými lietadlovými loďami sa pokúsil zmiznúť za dymovou clonou a v dažďovej prehánke. Torpédoborce Hoel a Johnston a eskortný torpédoborec Samuel B. Roberts boli potopené a ďalšie 4 poškodené, ale získali čas aby lietadlá zo všetkých troch skupín mohli odštartovať. Jediná eskortná lietadlová loď, ktorú dokázal Kurita potopiť bol Gambier Bay.
Americkými leteckými útokmi boli potopené krížniky Čókai, Suzuja, Čikuma a ľahko poškodené bojové lode Nagato, Haruna a Kongó. O 9:20 sa Kurita obrátil smerom na sever a ustúpil smerom k prielivu San Bernardino. Po jeho odplávaní sa na scéne objavili kamikadze. Prvá skupina 6 útočníkov zaútočila na Taffy 1 a jedenkrát zasiahla eskortnú lietadlovú loď Santee a jeden raz Suwannee. Druhá skupina samovražedných lietadiel zasiahla eskortnú lietadlovú loď St Lo, ktorá sa neskôr potopila. Tretia skupina 15 samovražedných lietadiel napadla Taffy 3 a jedenkrát zasiahla eskortnú lietadlovú loď Kalinin Bay. Boli to prvé organizované útoky kamikadze.
Záver
Neúspech operácie Šó-1 mal ďalekosiahle následky nie len pre operácie na Filipínach, ale aj pre konečný výsledok vojny. Japonské námorníctvo utrpelo obrovské straty, z ktorých sa už do konca vojny nespamätalo. Americké námorníctvo v dôsledku víťazstiev získalo nadvládu nad Pacifikom. Navyše v bitke padlo 5 japonských admirálov. Bitka pri Leyte bola jednou z najväčších námorných bitiek v histórii. Na obidvoch stranách bolo do nej nasadených celkom 545 bojových lodí, na ktorých bolo viac ako štvrť milióna námorníkov.
Maroko
Maroko, dlhý tvar Marocké kráľovstvo, je štát nachádzajúci sa na severe Afriky. V krajine žije približne 32 miliónov obyvateľov. Pod správu Maroka patrí aj anektované územie Západnej Sahary. Pobrežie krajiny leží na okraji Atlantického oceánu a na severe prechádza cez Gibraltársky prieliv do Stredozemného mora. Hlavné mesto krajiny je Rabat.
Geografia
Maroko je prímorský štát v Severnej Afrike omývaný na západe Atlantickým oceánom a na severe Stredozemným morom. Jej najsevernejší bod tvorí Gibraltársky prieliv. Krajina hraničí so Španielskom jednak po mori, ako aj s exklávami Ceuta, Melilla a Peñón de Vélez de la Gomera. Na východe a juhovýchode hraničí s Alžírskom a na juhu s Mauritániou. V roku 1979 Maroko obsadilo svojho novovzniknutého južného suseda Západnú Saharu, ktorej 2/3 územia dodnes de facto kontroluje. Ich pôvodná vzájomná hranica je dlhá. Juhovýchodná časť tohto územia je pod kontrolou frontu Palisario, a označuje sa Saharská arabská demokratická republika.
Krajinou sa v severovýchodno-juhozápadnom smere tiahnu pohoria Antiatlas, Vysoký Atlas a Stredný Atlas. Vo Vysokom Atlase sa nachádza najvyšší vrch krajiny aj celého Atlasu – Džabal Tubkal. Severne od nich sa nachádza pohorie severozápadno-juhovýchodného smeru Ríf (Er-Rif). V jeho predhorí sa tiahne úrodná pobrežná nížina. Na juhovýchode krajinu ovplyvňuje rozsiahla Saharská púšť. Atlantické pobrežie je ploché a stúpa smerom do vnútrozemia k tabuľovitej krajine Marockej mesety (s nadmorskou výškou okolo ). Pohoria Atlasu zabraňujú prieniku teplých vetrov zo Sahary, takže väčšina krajiny má subtropické a subsaharské podnebie.
Geológia
Geologicky sa krajina člení na 4 oblasti, z juhu na sever sú to: Antiatlas, Meseta, Atlas a Rif. Tieto oblasti sú súčasťou mauretaníd, transsaharského pásma a v menšej miere aj tethýdnej oblasti. Popri Atlantickom pobreží sa navyše nachádzajú panvy vyplnené druhohornými a mladšími usadenými horninami. Na rozdiel od väčšiny severoafrických štátov v oblasti vystupujú v hojnejšom množstve aj prvohorné a prekambrické horniny, čo je dôsledkom väčšieho výzdvihu tejto oblasti.
Sojuz 16
Sojuz 16 bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Išlo o skúšobný let, ktorého cieľom bola príprava na spojenie sovietskej a americkej kozmickej lode pre misiu Sojuz-Apollo.
Priebeh letu
Úlohou letu bolo vyskúšať všetky zdokonalenia v konštrukcii kozmických lodí Sojuz pre nadchádzajúci let Sojuz-Apollo. Let prebiehal podľa letového plánu čo najbližšieho tomuto spoločnému experimentu ZSSR a USA. Kozmická loď bola vybavená novým spojovacím systémom, ktorý bol špeciálne vyvinutý pre spoločný let. Časť zodpovedajúca americkému spojovaciemu prstencu bola umiestnená na špeciálnom zariadení, ktoré umožňovalo simulovať spojenie oboch lodí. K ďalším modifikáciám patrila možnosť zníženia tlaku na 520 mm Hg a zvýšenia obsahu kyslíka (parciálny tlak 170 mm Hg), čo potom umožnilo zrýchliť prestup do lode Apollo s kyslíkovou atmosférou. Modifikovaný bol aj energetický systém (nový tvar slnečných panelov atď.), na povrchu bol umiestnený nový optický terč uľahčujúci Američanom spojenie so Sojuzom a nové okno v orbitálnom úseku na filmovanie umelého zatmenia Slnka, ktoré potom vyvolalo Apollo svojím tieňom.
Maroko
Geológia
Oblasť pohoria Ríf, je súčasťou mediteránnej vetvy alpsko-himalájskeho pásma a je úzko spätá so španielskymi Andalúzskymi vrchmi. Tvoria ho triasovo-paleogénne horniny.
Sojuz 16
Priebeh letu
thumb|left|Návratový modul [[kozmická loď|kozmickej lode Sojuz 16]]
Maroko
Nerastné suroviny
Krajina má zásoby polymetalických rúd, hlavne zinku, olova, medi a striebra ale tiež železa, kobaltu, niklu a arzénu. Významným obchodným artiklom sú zásoby fosfátov, ktorých ťažba má svetový význam. Dôležitá je tiež ťažba solí, v menšej miere i ropy a plynu.
Sojuz 16
Priebeh letu
Sojuz 16 úspešne vyštartoval 2. decembra 1974 o 12:40:00,006 moskovského času (14:40:00,006 miestneho času a 09:40:00,006 svetového času) pomocou nosnej rakety Sojuz-U z kozmodrómu Bajkonur na území Kazachstanu, ktorý bol vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. Kozmická loď bola navedená na obežnú dráhu vo výške 225 km plánovanú pre neskorší let Sojuzu k Apollu. Pretože apogeum počiatočnej dráhy bolo príliš vysoko, kozmonauti znížili pri prelete perigeom na 5. oblete raketovým motorom rýchlosť lode, a tak nová dráha ležala vo výške 177 – 223 km. V čase od 17:30 do 03:30 UTC nasledujúceho dňa, 3. decembra, bola loď mimo rádiovú počuteľnosť pozemných staníc a kozmonauti odpočívali. Na 17. a 18. oblete vykonali korekcie dráhy, ktorých výsledkom bola takmer perfektná „montážna dráha“ vo výške 233 – 224 km a s periódou 88,9 minút. Na takejto dráhe potom loď Sojuz vyčkávala priblíženie amerického Apolla počas spoločného letu. Tlak v kabíne lode bol znížený na 540 mm Hg a kozmonauti zahájili aj experiment so sledovaním vplyvu beztiaže na mikroorganizmy. Na 32., 38. a 48. oblete sa skúšal nový spojovací mechanizmus. Spojenie aj rozpojenie oboch častí prebehlo bez problémov. Na 68. a 69. oblete kozmonauti snímkovali na trase 30 000 km v polarizovanom svetle denný aj nočný obzor Zeme. Na preverenie viditeľnosti novo inštalovaným oknom (pre snímanie umelého slnečného zatmenia) sa fotografovala hviezdna obloha. Snímkovali sa tiež vybrané oblasti územia ZSSR na národohospodárske účely.
Maroko
Dejiny
Krajina je obývaná od praveku. V staroveku tu vybudovali svoje osady Feničania, neskôr aj Rimania. Púštne oblasti v tej dobe obývali kočovní Berberi. V 5. storočí Rimanov vypudili Vandali, ktorí však neskôr splynuli s pôvodným berberským obyvateľstvom. V 6. storočí krajinu obsadili byzantské vojská. Neskôr začali oblasť postupne obsadzovať Arabi, ich prvé výpady do oblasti sa uskutočnili v rokoch 681 – 683.
Sojuz 16
Priebeh letu
V závere letu bol tlak v obývateľných úsekoch lode zvýšený na obvyklých 760 mm Hg. Na 80. oblete, keď loď letela nad južným Atlantikom, bol skúšobne zapálený raketový motor, čím sa znížilo perigeum dráhy lode. Manéver bol monitorovaný sledovacou loďou Moržovec. Na 82. oblete bol pyrotechnicky odpálený prstenec simulujúci americkú kozmickú loď. Kozmonauti preniesli do návratovej kabíny výsledky svojich meraní, preverili systémy potrebné na návrat k Zemi a obliekli si skafandre chrániace ich proti náhlej dekompresii. Na konci 96. obletu, pri lete nad južným Atlantikom, bol zapálený brzdiaci raketový motor a kozmická loď sa dostala na zostupovú dráhu. Potom došlo k rozdeleniu troch častí lode a návratová kabína preletela atmosférou, zabrzdila sa a na padáku zostúpila k Zemi. Návratový modul Sojuzu 16 úspešne pristál 8. decembra o 08:03:35 UTC (11:03:35 moskovského času) v kazašskej stepi. Miesto pristátia sa nachádzalo 30 km juhozápadne od Arkalyku. Kozmonauti sa po pristátí cítili dobre, všetky nové systémy pracovali normálne.
Maroko
Dejiny
Pôvodní obyvatelia v tomto období postupne prijali islam, no mnohé kmene si udržali politickú samostatnosť, čoho dôkazom bolo berberské povstanie v roku 740, ktoré sa kalifovi nepodarilo potlačiť. Maroko sa neskôr stalo miestom územných záujmov Fátimovského a Córdobského kalifátu. V rokoch 1061 – 1269 ovládali Maroko Almoravidi a Almohadovia. V roku 1269 obsadili Berberi hlavné mesto Marakeš.
V rokoch 1465 až 1554 ovládali krajinu Vattásovci. Nad časťou pobrežia neskôr získali kontrolu Portugalci a Španieli. Portugalci však boli z krajiny vypudení. Svoj vplyv neskôr zväčšili Francúzi. Proti koloniálnej nadvláde vypuklo niekoľko povstaní, ktoré však boli potlačené. Jedno z najväčších viedol v 20. rokoch 20. storočia Abd al-Karím.
Počas druhej svetovej vojny sa na území Maroka vylodili v novembri 1942 spojenecké vojská počas operácie Torch. V rokoch 1955 a 1956 sa Francúzsko a Španielsko vzdali svojich koloniálnych nárokov. Severná časť krajiny bola pôvodne pod španielskou a južná pod francúzskou nadvládou. Samostatný štatút medzinárodného územia nieslo mesto Tanger. Krajina získala nezávislosť v roku 1956. Prvým vládcom novodobého Maroka bol Mohamed V., ktorého po smrti nahradil v roku 1961 jeho syn Hassan II.
6. novembra 1975 sa Španielsko, Mauritánia a Maroko dohodli v Madride na rozdelení dovtedy španielskej Západnej Sahary. Túto dohodu však ignorovalo hnutie Palisario, ktoré vyhlásilo Saharskú arabskú demokratickú republiku. V roku 1979 asi 100 000 marockých vojakov obsadilo aj zvyšok Západnej Sahary, ktorej sa vzdala Mauritánia. 25% územia stále kontroluje front Palisario. Napriek súčasnému pokoju zbraní nie je problém Západnej Sahary doriešený.
Politika
Maroko je de iure konštitučná monarchia s voleným parlamentom. Výkonnú moc vykonáva vláda, ale kráľ Mohamed VI. má veľké množstvo právomocí, napríklad možnosť rozpustiť parlament.
Maroko donedávna bojkotovalo kvôli pripustení a de facto uznaní existencie Západnej Sahary a ako jediný africký štát nebolo členom Africkej únie.
Medzi dôležité mestá v krajine patria Casablanca, Marakeš, Agadir, Fes, Tanger, Oujda.
Oldřich Smetana
MUDr. Oldřich Smetana (* 20. január 1901, Hradec Králové, Česko – † 14. február 1978, Praha, Česko) bol významný český lekár, entomológ a bibliograf.
Oldřich Smetana sa narodil v roku 1901 v Hradci Králové. Po skončení základnej školy študoval na gymnáziu v Hradci Králové a potom sa prihlásil na štúdium na medicínu na Karlovu univerzitu v Prahe. Už jeho otec bol lekár a rodinné pomery ho priviedli k rozhodnutiu študovať tiež medicínu. Počas svojho života sa venoval hlavne štúdiu entomologickej bibliografie. Vďaka svojej neúnavnej práci nad bibliografiami získava Oldřich Smetana široký prehľad nielen o domácej, ale tiež zahraničnej literatúre v odbore entomológia. Bol člen Českej entomologickej spoločnosti od roku 1953. V entomologickej verejnosti je pomerne málo známy i keď mal obrovský význam nielen pre česko-slovenskú entomológiu, ale v entomologickej bibliografii svojim významom presiahol i hranice Česko-Slovenska.
Jeho zbierka hmyzu sa po jeho smrti dostala do Národného múzea v Prahe.
Attila Kaszás
Attila Kaszás (* 13. marec 1960, Šaľa – † 23. marec 2007, Budapešť) bol maďarský herec z Česko-Slovenska. Jeho kariéra bola v Maďarsku.
Život
Narodil sa v Šali (Vlčany) v roku 1960 a svoje detstvo prežil vo Vlčanoch a v Komárne. Študoval na gymnáziu Hansa Selyeho v Komárne a od roku 1979 na dramatickom oddelení vysokej školy divadelného umenia v Budapešti. Absolvoval v 1983. Od 1984 do 1999 bol členom divadla drámy a komédie, neskôr bol voľný herec. Pôsobil v oblastných divadlách v Győri, Kecskeméte a Szegede. V roku 1990 dostal prestížne herecké ocenenie Mari Jászaiovej. Od roku 2003 bol hercom Národného divadla v Budapešti.
Subrahmanyan Chandrasekhar
Subrahmanyan Chandrasekhar (* 19. október 1910, Láhaur, Pakistan – † 21. august 1995, Chicago, Illinois, USA) bol americký astrofyzik a matematik indického pôvodu.
Od roku 1936 pôsobil v USA na Yerkesovom observatóriu. Venoval sa stelárnej štatistike a dynamike. V roku 1983 získal Nobelovu cenu za fyziku za prínos pri objasnení procesov pri vzniku a vývoji hviezd, hlavne za objav a určenie Chandrasekharovej medze, stanovujúcej maximálnu možnú hmotnosť bieleho trpaslíka na 1,4-násobok hmotnosti Slnka. Pričinil sa aj o vypracovanie teórie prenosu žiarenia v plynoch. Je po ňom pomenované röntgenové observatórium Chandra.
Fujitova stupnica
Fujitova stupnica alebo Fujitova-Pearsonova stupnica je stupnica klasifikujúca silu tornád podľa škôd, ktoré vzniknú na stavbách a vegetácii. Stupnicu zostavil v roku 1971 Theodore Fujita, neskôr ju upravil Allen Pearson. Táto stupnica sa používa vo väčšine krajín okrem Spojeného kráľovstva. V roku 2007 ju v USA nahradila upresnená Fujitova stupnica.
Gerhart Hauptmann
Dielo
right|thumb|Gerhart Hauptmann v roku [[1905.]] right|250px|thumb|Die Weber, plagát českého maliara [[Emil Orlík|Emila Orlíka z roku 1897 ku hre Die Weber.]]
Vzorec
Vzorec alebo formula môže byť:
Willerval
Willerval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Apollo Business Center II
right|thumb|Apollo Business Center II right|thumb|Apollo Business Center II
Apollo Business Center II je komplex administratívnych a obchodných priestorov v bratislavskej mestskej časti Ružinov na Prievozskej ulici a prirodzené pokračovanie najväčšieho administratívneho komplexu v Bratislave, Apollo Business Center.
Výstavba sa začala v roku 2006 a dokončená bola v roku 2008. Developerom projektu je spoločnosť HB Reavis Group, a.s. Celková úžitková plocha po dokončení je 92 530 m², celková čistá kancelárska plocha 77 853 m² (podľa webstránky ABC II 79 010 m²), plocha obchodných priestorov 6 000 m² a skladá sa z ôsmich budov so 7 a 16 podlažiami a s výškou od 37 do 76,5 metrov.
Issarlès
Issarlès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Issarlès má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Issarlès má 165 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ján Krajňák
Mons. Mgr. Ján Krajňák (* 10. júl 1924, Sedlice – † 23. február 2005, Košice) bol titulárny kanonik, emeritný prodekan gréckokatolíckej cirkvi a čestný dekan Gréckokatolíckej bohosloveckej fakulty Univerzity P. J. Šafárika.
Študoval na Vysokej bohosloveckej škole v Prešove a Cyrilometodejskej bohosloveckej fakulte Palackého univezity v Olomouci. Absolutórium z teológie získal 7. júla 1949. Z ďalšieho štúdia na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave v odbore slovenčina-filozofia ho vylúčili z ideologicko-kádrových dôvodov. Bol zaistený v Karlových Varoch v roku 1952, v apríli 1954 odsúdený na päť a pol roka pre "zločin velezrady proti republike".
Od roku 1964 až po dôchodok pracoval ako jazykový korektor v košických tlačiarňach. Tajne prijal vysviacku za gréckokatolíckeho kňaza. V roku 1990 pripravoval obnovenie teologického štúdia v Prešove a stal sa prodekanom Gréckokatolíckej bohosloveckej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika. Prednášal filozofické disciplíny, dejiny filozofie, kresťanskú sociálnu náuku a latinčinu. Pápež Ján Pavol II mu v roku 1992 udelil titul Monsignore. Ešte v roku 1998 pracoval ako riaditeľ biskupského úradu v Prešove. Je autorom samizdatovej básnickej zbierky s názvom "Áno a nie", ktorá vznikla pod jeho vtedajším väzenským číslom AO - 34568. Pochovaný je na cintoríne v Sedliciach.
Liboc (rozlišovacia stránka)
Liboc môže byť:
Francis Galton
Sir Francis Galton (* 16. február 1822, Sparkbrook (blízko Birminghamu) – † 17. január 1911, Haslemere) bol anglický psychológ a antropológ, v matematike rozpracoval metódy štatistického spracovania výsledkov pozorovaní (najmä metódu vypočítania korelácií medzi premennými); zaviedol koeficient korelácie; vytvoril biometrickú školu. Galton je zakladateľ eugeniky.
Požecká župa
Požecká župa resp. Požecká stolica resp. Požecký komitát (iný názov: Požega; po latinsky: Comitatus Poseganus, po chorvátsky: Požeška županija, po maďarsky: Pozsega vármegye, po nemecky: Komitat Poschegg) bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku a v Chorvátsku-Slavónsku. V súčasnosti jej územie leží v východnom Chorvátsku. Hlavným mestom bolo mesto Požega (maď. Pozsega).
Třemošná (rozlišovacia stránka)
Třemošná môže byť:
Zjednotenie (matematika)
250px|right|thumb|Zjednotenie množín A a B zobrazené pomocou [[Vennov diagram|Vennovho diagramu]]
V matematike sa ako zjednotenie dvoch alebo viacerých množín označuje taká množina, ktorá obsahuje všetky prvky, ktoré sa nachádzajú aspoň v jednej zo zjednocovaných množín a žiadne ďalšie prvky. Zjednotenie množín A a B sa označuje symbolom A ∪ B.
Formálny zápis
Zjednotenie dvoch množín A a B:
Všeobecný zápis zjednotenia nekonečného počtu množín M:
Vlastnosti
Operácia zjednotenia množín je asociatívna, tzn. (A ∪ B) ∪ C = A ∪ (B ∪ C). Zároveň je A ∪ B ∪ C rovno obidvom týmto výrazom, takže zjednotenia množín je možné zapisovať bez použitia zátvoriek.
Zjednotenie je tiež komutatívne, tzn. A ∪ B = B ∪ A. Pri zápise zjednotenia množín teda nezávisí na poradí množín.
Neutrálnym prvkom zjednotenia je prázdna množina, tzn. A ∪ ∅ = A pre ľubovolnú množinu A.
Príklady
{ 1, 2, 3 } ∪ { 2, 3, 4 } = { 1, 2, 3, 4 }
{ 1, 2, 4, 6, ... } ∪ { 1, 3, 5, 7, ... } = { 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, ... }
Słubice
Słubice je mesto v Poľsku v Lubuskom vojvodstve v okrese Powiat słubicki v rovnomennej gmine.
Žije tu 17 406 obyvateľov (31. 12. 2011), s okolitou aglomeráciou asi 25 000 obyvateľov.
Arthur Winfree
Arthur Taylor Winfree (* 15. máj 1942, St. Petersburg, Florida, USA – † 5. november 2002, Tucson, Arizona, USA) bol americký teoretický biológ, ktorý sa zaoberal predovšetkým tvorbou matematických modelov rôznych biologických javov. V roku 2000 dostal Wienerovu cenu za aplikovanú matematiku.
BDSM
thumb|Vlajka symbolizujúca BDSM. thumb|Človek priviazaný reťazou o stenu
BDSM (z ) je súhrnný názov širokého spektra alternatívneho ľudského sexuálneho správania. Samotná skratka v sebe združuje viaceré smery:
Osobnosti, ktoré sú zamerané na túto orientáciu, sú zhruba v 80 % prípadoch inteligentní a vysokoškolsky vzdelaní ľudia.
Scéna u nás a v zahraničí
Na Slovensku existuje občianske združenie Zlá Zelina, ktoré sa zaoberá slovenskou BDSM scénou.
V Česku sa vytváraním filmov s tématikou BDSM zaoberá napríklad Lupus Pictures, ale v podstate je to vetva BDSM a to konkrétne spanking, čo v preklade znamená plieskanie, ale nie je to úplne presný preklad, v slovenčine na to nie je presný výraz.
V USA sa touto tématikou zaoberá viacej produkcií a naberá narastajúcu tendenciu, pričom popularita BDSM v USA rastie.
V západnej Európe sa táto tematika rozširuje hlavne v Nemecku, Holandsku a v Spojenom kráľovstve.
Bezpečnosť
Dôležitá je pri BDSM praktikách bezpečnosť, aby nedošlo k vážnemu poškodeniu zdravia.
Legálnosť
V jednotlivých štátoch je legálnosť rozdielna.
Agésarchos z Triteie
Agésarchos (Agésarchos) bol v roku 120 pred Kr. víťaz olympijských hier v boxe.