cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kometárna sonda
thumb|Počítačová simulácia sondy [[Giotto (sonda)|Giotto]] thumb|Predstava umelca o dosadnutí modulu Philae na povrch kométy [[67P/Churyumov-Gerasimenko]] Kometárna sonda je kozmická sonda, ktorej hlavným cieľom je skúmať vlastnosti komét. Popritom môže mať ešte podružné úlohy, ako napríklad prieskum telies, okolo ktorých necielene či cielene preletí (cielený prelet je prelet, pred ktorým je nutné upraviť motorickým manévrom dráhu sondy).
K rozličným kométam sa zatiaľ (november 2014) vydalo dvanásť sond. Z tých, ktorých hlavným cieľom bol prieskum kométy, uspeli štyri: Americká Stardust, ktorá mala priniesť vzorky z komy kométy Wild 2; európska Giotto, ktorá získala farebné snímky jadra kométy Halley; americká Deep Impact, ktorá vypustila projektil do kométy 9P/Tempel 1 a skúmala priebeh aj následky jeho kolízie s jadrom kométy; Európska Rosetta, ktorá po navedení na obežnú dráhu okolo kométy 67P/Churyumov-Gerasimenko spustila na jej povrch pristávací modul Philae - prvé teleso, ktoré mäkko pristalo na kométe. Neúspechom naopak skončila napríklad misia sondy CONTOUR, ktorá mala preletieť okolo dvoch, poprípade až troch rôznych komét. Jej navedenie na heliocentirckú dráhu však nevyšlo a sonda sa počas manévru pravdepodobne rozpadla.
Niekoľko ďalších sond malo ako hlavný cieľ svojej misie prieskum iného objektu, ale popritom sa zamerali na pozorovanie komét. Sovietske sondy Vega 1 a Vega 2 preleteli cez chvost Halleyho kométy v roku 1986, aby odfotografovali jadro a pozorovala prúdy vyparujúceho sa materiálu, ale ich hlavným cieľom bol výskum planéty Venuše. Americká sonda Deep Space 1 preletela popri jadre kométy 19P/Borrelly v septembri 2001 a potvrdila, že charakteristika Halleyho kométy je rovnaká aj pre ďalšie kométy.
Novoapoštolská cirkev
Novoapoštolská cirkev chápe samu seba ako zväzok obcí, ktoré sú pokračovateľom prvotných kresťanských obcí, ktoré viedli apoštoli. Vznikla v poslednej fáze ľudských dejín, aby obnovila apoštolský úrad pred druhým príchodom Krista. Za zakladateľa sa považuje londýnsky kazateľ škótskej presbyteriánskej cirkvi Edward Irwing. So svojou skupinou v rokoch 1832 – 1835 ustanovil dvanásť apoštolov, ktorí boli následne vyslaní oznámiť svetu blížiaci sa druhý príchod Krista.
Kometárna sonda
Sonda Rosetta mala síce ako hlavný cieľ kométu 67P/Churyumov-Gerasimenko, ale počas príletovej fázy k nej preskúmala aj dve planétky (2867 Steins a 21 Lutetia).
Novoapoštolská cirkev
Úspech zaznamenali napríklad u pruského kráľa Fridricha Wilhelma IV. Predpoveď konca sveta na rok 1864 sa nenaplnila; následne nastal rozkol, ktorý bol spôsobený odlišným postojom k apoštolom. Jedna skupina tvrdila, že nie je možné ustanovovať ďalších (po smrti pôvodných apoštolov), druhá opak. Novoapoštolská cirkev, pomenovaná neskôr Hermannom Niehausom, patrila do druhej skupiny a cirkev sa dodnes vyznačuje zložitou hierarchiou.
Najvyšší stupeň tvoria apoštoli (kmeňoví spolu s okružnými a pomocnými), jednotlivé cirkevné obvody spravujú biskupi (pôvodne nazývaní anjelmi), obce vedú prednostovia spolu s pastiermi, diakonmi a ďalšími. Pre cirkev je charakteristické presvedčenie o jedinečnej a nezastupiteľnej úlohe apoštolov a tiež silný dôraz na sviatosti. V súčasnosti nadpolovičná väčšina členov pochádza z afrických krajín. Novoapoštolská cirkev bola v SR zaregistrovaná 1. 9. 2001 a podľa sčítania z roku 2011 má 166 členov.
Sputnik 1
Sputnik 1 (oficiálne iba Sputnik;, „Satelit-1“, prezývaný aj ПС-1 (PS-1, t. j. Простейший Спутник-1 alebo Elementárny satelit-1)) bola prvá umelá družica Zeme, ktorá v roku 1957 odštartovala kozmickú éru ľudstva.
Súvislosti vzniku
Program Sputnik bol sovietsky kozmický program, ktorý sa začal koncom 50. rokov 20. storočia na demonštráciu použitia umelých družíc Zeme bez posádky. V rámci vesmírnych pretekov medzi veľmocami USA a ZSSR sa Sovieti rozhodli existujúce programy urýchliť a vypustiť na obežnú dráhu čo najjednoduchšiu družicu s hmotnosťou do 100 kg. V začiatkoch projektovania bola označená ako Prostejšij Sputnik – Jednoduchšia družica, pretože bola „núdzovým riešením“, keď plnohodnotná vedecká družica (ktorá neskôr letela ako Sputnik 3) nebola pripravená včas. Cieľom bolo overiť, či je vôbec let vesmírom možný. Mala mať jediný vedecký prístroj – vysielačku.
Hlavné údaje
Bola skonštruovaná koncom 50. rokov 20. storočia Sergejom Koroľovom v Sovietskom zväze. Vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur na území Kazašskej SSR dňa 4. októbra 1957 o 19:28:34 svetového času (UTC) pomocou upravenej dvojstupňovej nosnej rakety R-7, ktorá bola z vojenskej verzie pre kozmonautiku upravená a premenovaná na raketu Sputnik. Vypustená bola v rámci Medzinárodného geofyzikálneho roku. Patrí do kategórie vedeckých satelitov.
Sputnik obsahoval vysielač, ktorý od 4. októbra do 25. októbra 1957 vysielal na frekvenciách 20,005 a 40,002 MHz pípavý signál. tento signál sa vo svojej dobe stal symbolom začiatku kozmickej éry. Vysielaný signál umožňoval prvýkrát preverovať skreslenie pri prenose z obežnej dráhy, teda aj vlastnosti atmosféry a ionosféry. Družica krúžila okolo Zeme do 4. januára 1958, kedy po 1 440 obletoch vstúpila do zemskej atmosféry a zhorela.
Konštrukcia družice
Družica mala sférický tvar s priemerom 58 cm a hmotnosťou 83,6 kg. Jej telo bolo vyrobené z dvoch hliníkových polosfér s hrúbkou steny 2 mm. Vnútri boli umiestnené dva vysielacie moduly, batériový blok, ventilačný systém a snímače teploty a tlaku. Polosféry sa spojili a utesnili, vnútro družice bolo napustené dusíkom s tlakom 1,3 atm. Vonkajší plášť družice bol takisto sférický a zabezpečoval tepelné tienenie jadra družice. Hrúbka jeho steny bola 1 mm. K vonkajšku družice boli pripojené dva páry dipólových antén s dĺžkami 2,9 a 2,3 m. Tie boli uchytené pružinovým mechanizmom, ktorý po dosiahnutí obežnej dráhy zaistil ich rozovretie na 70°.
Vysielače pracovali na frekvenciách 20,005 a 40,002 MHz. Vysielaný signál bol modulovaný frekvenciou približne 1 kHz s dĺžkou impulzu 0,3 sekundy a rovnako dlhou pauzou. Oba vysielače sa počas vysielania impulzu a medzery striedali. Vysielač s výkonom 1 W bolo možné pomerne ľahko zachytiť a monitorovať bežnými rádioprijímačmi s príslušným frekvenčným pásmom.
Vnútorný ventilátor hnal dusíkovú atmosféru okolo prístrojov a chladnej zadnej polosféry družice, a tým zaisťoval tepelnú reguláciu. Spínaný bol pri vzraste teploty nad 30 °C a opätovne vypínaný pri poklese pod 23 °C.
Napájanie zabezpečoval blok troch AgZn batérií s celkovou hmotnosťou 51 kg, ktoré mali dostatočnú kapacitu pre zásobovanie prístrojov po dobu 14 dní.
Kniha
thumb|Brockhausov lexikón thumb|Časti knihy: (1) reklamný prebal, (2) záložka prebalu, (3) [[Väzba (obal)|obal, knižné dosky, (4) prebal, (5) knižný blok, (6) oriezka, (7), (8) titulný list, (9) predsádka, (10)]]
Kniha je nejasne definovaný termín. Bežné definície sú nasledovné:
V poslednej definícii, ako vidno, termín kniha zahŕňa aj elektronickú knihu. O (ne)zaradení zvukových kníh (audiokníh) medzi knihy pozri článok zvuková kniha.
Typy kníh v najširšom zmysle
Poznámkové knihy sú čisté knihy určené na zapisovanie používateľom. Študenti ich používajú na písanie poznámok. Vedci, alebo iný výskumní pracovníci používajú laboratórne alebo terénne poznámkové knihy na zapisovanie výsledkov svojej práce. Mnohé poznámkové knihy sú jednoducho zviazané špirálovou cievkou na okraji, tak že sa stránky dajú jednoducho vytrhnúť. Knihy bývajú často doplnené adresárom, alebo kalendárom kvôli zapisovaniu pripomienok a pod.
Albumy sú knihy určené na ukladanie zbierok zapamätania hodných artefaktov, či už sú to obrázky, fotografie alebo iné. Často sú vyrobené tak, že stránky sa dajú vytiahnuť. Niektoré albumy sú určené na zbierky známok.
Knihy určené na zapisovanie periodických vstupov užívateľom, ako napríklad denné informácie o cestách, sa volajú zapisovacie denníky, alebo jednoducho denníky. Jednoduchá kniha určená na zapisovanie majiteľových súkromných osobných udalostí sa volá osobný denník.
Obchodníci používajú účtovné knihy tak isto ako denníky na zapisovanie finančných údajov. Zapisovanie do účtovných kníh sa volá účtovníctvo.
Vytlačené školské knihy pre študentov, určené na štúdium sa obvykle volajú skriptá alebo učebnice. Žiaci základných a stredných škôl často používajú pracovné zošity, ktoré bývajú publikované s voľným miestom slúžiacim na to, aby si študenti precvičovali nadobudnuté vedomosti listovaním do kontextu.
Knihy s technickými informáciami ako niečo vyrobiť, ako niečo funguje, alebo ako niečo používať sa volajú manuály.
Encyklopédia je kniha, alebo súbor kníh s článkami o mnohých témach.
Kniha s kolekciou máp sa volá atlas.
Tchäan
right|thumb|Okres Tchäan v provincii Čchungčchongnam-do right|thumb|Poloha provincie Čchungčchongnam-do Tchäan (kórejsky 태안) je okres v Kórejskej republike. Nachádza sa v západnej časti územia pri pobreží Žltého mora, v provincii Čchungčchongnam-do (충청남도). Na území s rozlohou 504 km² tu žije približne 64 000 obyvateľov (údaj z roku 2003).
Administratívne rozdelenie
Okres Tchäan je rozdelený na 2 mestá nazývané "up" (읍) a 6 obcí "mjon" (면).
Ekologická katastrofa
Dňa 7. decembra 2007 postihla západné pobrežie Kórejskej republiky ekologická katastrofa. Do Žltého mora sa vylialo vyše 10 000 ton ropy po zrážke menšieho plavidla spoločnosti Samsung Heavy Industries s hongkonským tankerom Hebei Spirit, ktorý kotvil 11 kilometrov od pobrežia okresu Tchäan. Ropa unikajúca z tankera zasiahla a úplne zničila pláž Mallipo, jednu z najkrajších pláží v krajine. Podľa denníka The Korea Times ide o najväčšiu ekologickú haváriu v dejinách Kórejskej republiky.
NGC 5477
NGC 5477 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 14. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Chinatown (Manhattan)
right|thumb|Chinatown
Chinatown, čiže Čínske mesto, bolo kedysi ohraničené na severe Canal street, ďalej Bowery, Worth Street a Mulberry Street, no dnes sa rozpína ďaleko na sever a východ. Patrí medzi najväčšie Čínske mestá v Amerike, presnejšie povedané, je druhé najväčšie. Izolovane v ňom žije až stotisíc Číňanov, napriek tomu, že v rokoch 1882 až 1965 bolo prisťahovávanie Číňanov úplne zakázané. Nachádza sa tam buddhistický chrám na 16 Pell Streeta Čínske múzeum na 8 Mottt Street.
SOR Libchavy
náhľad|[[SOR B 9,5|SOR B 9.5 na linke pred ŽST Petržalka]]
SOR Libchavy je významný český výrobca autobusov pre mestskú, medzimestskú, diaľkovú dopravu a karosérií trolejbusov. Sídli v obci Libchavy pri Ústí nad Orlicí. V súčasnosti zamestnáva viac ako 650 zamestnancov.
Od histórie po súčasnosť
Výroba autobusov sa postupne rozrástla a spoločnosť ponúkala viaceré modely autobusov. Záujem vzrastal aj u odberateľov. Kým koncom 90-tych rokov boli vo výrobe autobusy dĺžok 7,5 a 9,5 metra, v rokoch 2000 až 2001 sa výroba rozrástla o autobusy dĺžky 10,5 metra. V roku 2003 prišla spoločnosť s prvým čiastočne nízkopodlažným mestským modelom SOR BN 12. Jeho prototyp sa testoval aj v Bratislave.
V spolupráci so spoločnosťou Ekobus boli do výroby uvedené aj autobusy na stlačený zemný plyn. Neskôr už tieto autobusy vyrábal SOR Libchavy v plnej réžii sám.
V roku 2006 bol predstavený model plne nízkopodlažného mestského autobusu SOR NB 12 City a tiež rovnako plne nízkopodlažného mestského autobusu SOR NB 18 City, ktorý predstavoval prvý kĺbový typ autobusu spoločnosti SOR Libchavy. Z každého typu bol vyrobený jeden prototyp, ktorý sa však v niektorých veciach líšil od neskorších sériových vozidiel. Sériová výroba vozidiel SOR NB 12 City a SOR NB 18 City bola spustená o dva roky neskôr. Tieto autobusy na prvý pohľad zaujali najmä vyšším počtom dverí, než bolo v Česku či na Slovensku vo zvyku.
Prvý typ trolejbusu s karosériou SOR - SOR TN 12 predstavila spoločnosť SOR Libchavy v spolupráci s firmami Czetro a Cegelec v roku 2008. Vyrobené boli dva prototypy, do sériovej výroby sa však tento typ trolejbusu nedostal. O rok neskôr boli predstavené trolejbusy v novej karosérii - SOR TNB 12 a SOR TNB 18, aj v tomto prípade výroba skončila iba pri prototypoch. Označenie SOR TNB 12 však nesú aj takzvané parciálne trolejbusy neskoršej produkcie. Prvými sériovo vyrábanými trolejbusmi sa od roku 2010 stali modely Škoda 30Tr SOR a Škoda 31Tr SOR. Tieto trolejbusy vznikli ako výsledok spolupráce medzi firmami SOR Libchavy a Škoda Electric a z hľadiska karosérie sa na prvý pohľad nelíšili od trolejbusov SOR TNB 12, respektíve SOR TNB 18. Okrem klasických trolejbusov boli vyrobené aj trolejbusy Škoda 30Tr SOR s pomocným agregátom, ktoré sú schopné prejsť určitú vzdialenosť aj mimo trolejového vedenia.
V roku 2010 bol tiež predstavený prototyp elektrobusu SOR EBN 10,5. Prototyp bol testovaný v mnohých mestách, vozidiel tohto typu ale nebolo vyrobených veľa, keďže elektrobusy sa v tom čase iba dostávali do povedomia. Neskôr boli vyrobené aj ďalšie dĺžkové kategórie. Na veľtrhu IAA 2014 v Hannoveri bol predstavený nový typ elektrobusu SOR EBN 11,1 s upraveným dizajnom navrhnutým architektom Patrikom Kotasom. Tento dizajn bol neskôr aplikovaný na všetky neskôr vyrobené elektrobusy rady EBN.
S úplne novou radou vozidiel, označenou ako „NS“, prišiel SOR Libchavy v roku 2016. Moderný dizajn vozidla bol opäť navrhnutý architektom Patrikom Kotasom. Ako prvý bol vyrobený elektrický autobus SOR NS 12 Electric, neskôr nasledovala naftová verzia autobusu a už čoskoro by sa mal predstaviť aj kĺbový variant SOR NS 18. Sériová výroba bola začatá v druhej polovici roku 2017. V blízkej dobe začnú jazdiť už aj prvé trolejbusy karosériou vychádzajúcou z tohto typu - Škoda 32Tr SOR.
Licenčná výroba
Modely autobusov SOR v minulosti vyrábal aj poľský výrobca autobusov Solbus a maďarský výrobca autobusov Credo (Kravtex Kft.). V súčasnosti už títo výrobcovia vyrábajú iba autobusy vlastného dizajnu.
SOR na Slovensku
Autobusy SOR majú na Slovensku, podobne ako v Česku, veľké zastúpenie v mestskej aj medzimestskej doprave. V niektorých mestách, ako napríklad Bratislava, Nitra, Prešov či Košice od roku 2022 už aj Zvolen a Trenčín. Majú autobusy SOR značnú prevahu nad autobusmi iných výrobcov.
Bratislava
náhľad|[[SOR NB 18 City (#4231) na linke ]] V Bratislave v súčasnosti (leto 2018) premáva na linkách MHD Bratislava 243 autobusov značky SOR, z toho najväčšiu časť tvoria autobusy typu SOR NB 18 City - 181 vozidiel. Ďalej sú zastúpené typy SOR NB 12 City - 28 vozidiel, SOR BN 10,5 - 24 vozidiel, SOR C 10,5 - 5 vozidiel a SOR BN 9,5 - 5 vozidiel. Do marca 2018 boli v premávke aj autobusy SOR B 9,5, ktoré už na linkách MHD Bratislava definitívne dojadili. Deväť vozidiel však zostalo ako pracovných a jedno vozidlo ako historické. Niektoré vyradené vozidlá boli v roku 2018 ponúknuté na predaj.
Autobusy značky SOR jazdia v službách DPB od roku 2000. Do roku 2007 jazdili v Bratislave iba autobusy typu SOR B 9,5. Tie boli nasadzované na menej vyťažené linky. Istú dobu jazdili aj na cyklobusovej linke. V roku 2007 k nim pribudol typ SOR B 9,5, v rokoch 2009 – 2010 autobusy SOR BN 10,5 a SOR C 10,5.
Od roku 2010 sa do Bratislavy dodávajú autobusy SOR NB 18 City. Spolu už v Bratislave jazdí 180 autobusov tohto typu, plus jeden ďalší (ktorý je vo vlastníctve výrobcu) a jeden autoškolský. Od roku 2017 sa k nim pridal aj štandardný typ SOR NB 12 City.
náhľad|[[Škoda 31Tr SOR (#6821) na linke ]]
Od roku 2014 jazdí v Bratislave 120 trolejbusov s karosériou od firmy SOR - 50 trolejbusov typu Škoda 30Tr SOR (z toho 15 vozidiel s pomocným agregátom) a 70 trolejbusov Škoda 31Tr SOR.
V roku 2018 začali jazdiť prvé elektrobusy značky SOR. Dokopy by ich malo byť 18, 16 vozidiel typu SOR NS 12 Electric a dve vozidlá typu SOR EBN 8.
Autobusy SOR sa vyskytujú tiež v regionálnej doprave Bratislavského kraja, keďže dopravca ARRIVA Mobility Solutions (zabezpečujúci regionálnu dopravu v tomto kraji) vlastní od roku 2021 autobusy typov SOR CN 10,5 a SOR CN 12,3. V súčasnosti ich jazdí približne 110.
Banská Bystrica
V MHD Banská Bystrica premával jediný autobus SOR C9.5 od júla 2001 do júla 2003 u dopravcu SAD Banská Bystrica. Do júna 2002 bol zaraďovaný na linky 52 a 55, neskôr na linku 43. V júli 2003 bol zaradený do prímestskej dopravy výmenou za Mercedes Vario.
Nakoniec sa v Banskej Bystrici aj koncom marca 2010 objavil aj testovací trolejbus SOR TNB 12, a od 1. júla 2011 bude zaradených na MHD v Banskej Bystrici 19 trolejbusov Škoda 30Tr s karosériou SOR NB 12.
V máji 2011 sa v Banskej Bystrici objavil na týždňové testovanie kĺbový plynový autobus SOR NBG 18.
náhľad|SOR SOR CN12 v Nitre
Nitra
V Nitre je prevádzkovaných 55 autobusov značky SOR z toho 4 štvordverové autobusy BN12 na plynový pohon (tiež známe ako SOR BN12 Ekobus City Plus), 15 štvordverových autobusov BN12 na naftový pohon, jeden trojdverový BN12, 13 kusov NB12 a jeden dvojdverový autobus CN12 na naftový pohon. V roku 2009 boli do prevádzky nasadené kĺbové veľkokapacitné nízkopodlažné vozidlá SORcity NB 18 v počte 9 kusov. V rokoch 2012-2013 bolo zakúpených aj 12 vozidiel typu BN9,5.
Od roku 2022 Nitra zavádza svoju vlastnú MHD s úplne novými autobusmi. MHD budú zabezpečovať autobusy značky SOR. Medzi novými autobusmi budú aj staršie modely BN9, 5 v počte 11 (evč. 101-111), NB12 a to v počte 16 (evč. 201-216) a NB18 v počte 15 (evč. 301-315). Nitra svoju MHD obzvlášti aj novinkami na Slovensku a to modelmi NS12 a NS18. 12 metrové vozidlá boli nakúpené v počte 20 (evč. 251-270) a 18 metrové v počte 18 (evč. 351-368).
Prievidza
Dopravca SAD Prievidza prevádzkuje v mestskej hromadnej doprave celkom 11 autobusov SOR, pričom 9 z nich je typu BN10.5 a 2 sú typu BN9.5. V prelome roku 2022/2023 Prievidza zakúpila jazdené 3 autobusy SOR NB12 city pôvodom z Nitry. A v roku 2023 zakúpila 1 nový autobus SOR NS12 ktorý sa zaradil do prevádzky 10.6. 2023 https://evidencia-dopravcov-git.bmhd.cz/www/static/f/131/1302/130190.jpg
Trnava
V MHD Trnava momentálne dopravca SAD Trnava prevádzkuje jedenásť autobusov BN12 a 17 trojdverových NB12.
náhľad|[[Škoda 31Tr SOR (713) v Prešove na Sídlsku III]]
Prešov
Dopravný podnik mesta Prešov, a. s. momentálne prevádzkuje 7 nízkopodlažných kĺbových autobusov SOR typu NB18 City, ev. č. 375, 376, 412, 415-418. Prvé autobusy boli dodané a zaradené do prevádzky koncom roka 2009. Tretí autobus č. 412 bol vyrobený v roku 2013 ale dodaný v roku 2021 nakoľko vozidlo bolo pôvodne zapožičané výrobcom Dopravnému podniku hl. mesta Bratislava pod č. 1859. V auguste 2021 boli do Prešova dodané 4 nové autobusy tohto typu (č. 415-418). V apríli 2022 prišli ďalšie vozidlá tohto typu (419-424)
V septembri 2011 bol do Prešova dodaný prvý nízkopodlažný kĺbový trolejbus Škoda 31Tr ev. č. 713 s karosériou SOR NB 18 City, ktorý bol vôbec prvý takého typu na Slovensku. Zaradený do premávky bol v novembri 2011. V roku 2011 prišli ešte ďalšie 3 trolejbusy č. 714-716. V 2012 boli kúpené ďalšie 2 trolejbusy č. 717, 718 a v tom istom roku boli aj sprevádzkované. V roku 2013 prišiel do Prešova len jeden trolejbus tohto typu č. 719 a sprevádzkovaný bol v roku 2014. V roku 2015 boli dodané ďalšie 2 trolejbusy Škoda 31 Tr č. 720, 721. V roku 2016 nastal prvý veľký nákup týchto trolejbusov. Bolo kúpených 10 trolejbusov ktoré boli sprevádzkované v roku 2017 (č. 722-731). Po štyroch rokoch v roku 2020 nastalo ďalšie nakupovanie týchto trolejbusov a to v počte 6 (č. 741-746).
S nákupom trolejbusov 31 Tr v roku 2016 bolo s nimi kúpených aj prvých 5 trolejbusov Škoda 30Tr SOR ktoré boli rovnako ako vtedy kúpené 31 Tr-ky sprevádzkované v roku 2017 pod č. 732-736. S nákupom ďalších trolejbusov 31 Tr v roku 2020 boli opäť kúpené aj trolejbusy Škoda 30 Tr SOR a to v počte 4 (č. 737-740).
V júni 2009 bol v Prešove testovaný autobus typu NB 18 City o niekoľko mesiacov podnik kúpil prvé dva autobusy tohto typu. V júni 2011 bol v Prešove na testovacích jazdách elektrobus SOR EBN 10.5 a v januári 2012 bol na testovacích jazdách autobus SOR NB 12 City.
V júni 2018 boli do Prešova dodané prvé 4 autobusy typu SOR BN10.5. Prešovskému podniku ich pôvodne prenajal DPM Bratislava (č. 3428, 3432, 3434, 3437 neskôr č. 403, 404, 405, 407). V júni 2019 do Prešova dorazila ďalšia trojica autobusov (č. 3406, 3418, 3436 neskôr č. 401, 402, 406), týchto spolu 7 autobusov DPMP od DPM Bratislava v lete 2020 odkúpil. V auguste 2020 boli prenajaté posledné dva autobusy od DPB č. 3431, 3433 ktoré vo februári 2021 boli tiež odkúpené. Neskôr dostali evidenčné čísla 410 a 411 z čoho sa voz 410 stal v októbri 2021 prvým vyradeným autobusom tohto typu v Prešove. DPMP si prvé autobusy pôvodne len prenajal v súvislosti so zabezpečovaním náhradnej dopravy pri chystaných výlukách v roku 2018 ale aj kvôli vtedajšiemu nedostatku vozidiel.
V roku 2021 DPMP kúpil 2 nové autobusy typu SOR NB 12 City ktoré dostali čísla 413 a 414. Prvý autobus bol sprevádzkovaný 11. októbra 2021 (č. 414). V apríli 2022 pribudli ďalšie 3 vozidlá tohto typu (425, 426, 427)
V auguste 2022 bol vyhlásený nákup elektrobusov SOR EBN 8
Spišská Nová Ves
Dopravca SAD Spišská Nová Ves š.p. zakúpil v roku 2001 dva autobusy SOR typu C 9.5, pre potreby prímestskej dopravy. Po sprivatizovaní spoločnosti sa nákup nových vozidiel zameral na výrobcu Karosa - Irisbus. Až v roku 2011 dopravca už ako eurobus, a.s. zakúpil pre potreby mestskej hromadnej dopravy v Spišskej Novej Vsi jeden kĺbový autobus SOR typu NB18 City. Keďže sa daný model osvedčil v roku 2012 sa zakúpil ďalší kĺbový autobus SOR NB 18 a okrem neho aj krátky 12 metrový autobus typu NB12 City. náhľad|Elektrobus SOR EBN 11 na [[Námestie osloboditeľov (Košice)|Námestí osloboditeľov]]
Košice
Regionálny dopravca eurobus v roku 2001 zakúpil 1 autobus SOR C 9,5. Jazdil na prímestských linkách. Do roku 2013 to bol jediný Košický autobus SOR. V priebehu novembra 2013 a leta 2014 prišlo na zákazku Dopravného podniku mesta Košice prvých 127 autobusov tejto značky. Presnejšie autobusové linky mestskej hromadnej dopravy obsluhuje 65 autobusov SOR NB 18, 61 kusov SOR NB 12 City, 11 kusov SOR EBN 11, 5 elektrobusov SOR EBN 10,5 a 5 kusov SOR BN 9,5. Zahájenie prevádzky autobusov tejto značky bolo 8. januára 2014. Do prvých autobusov sa montovali displeje Buse, displeje a označovače EM-test z vyradených vozidiel. Ďalšie autobusy dostali nové displeje a označovače EM-test. V apríli 2014 bol problém s kamerovým systémom, a museli sa vo všetkých dodaných vozidlách vymieňať hard disky.
Modely autobusov a elektrobusov
náhľad|Centrum Zahradní Město, [[SOR NB 12 City|SOR BN 12]]
Romain (Meurthe-et-Moselle)
Romain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1 (číslo)
1 (slovom jeden) je základná jednotka všetkých číselných sústav. Používa sa na označenie počtu jedinej podstaty, objektu. Je to tiež najmenšie kladné celé číslo a jediné prirodzené číslo (ak nepovažujeme nulu za prirodzené číslo), ktoré nie je ani prvočíslo, ani zložené číslo.
Matematika
Pre každé číslo x platí:
Verneuil-sur-Avre (kantón)
Verneuil-sur-Avre je francúzsky kantón v obvode Évreux v departemente Eure v regióne Horný Normandie. Skladá sa z 14 obcí.
Balady (Robo Grigorov)
Balady je dvojalbum slovenského speváka Roba Grigorova. Album v roku 2006 vydalo hudobné vydavateľstvo HOME production HO 0006 - 2 - 331, EAN: 8 588003 554048. Jeden z jeho CD nosičov je zbierkou nových nahrávok, ktorých autormi sú Vlado Krausz, Miro Jurika, Daniel Mikletič a Robo Grigorov. Z tejto kolekcie pochádza aj singel „Povedzme…“. Druhé CD je kompiláciou dvanástich hitových balád Roba Grigorova, medzi ktorými sú piesne ako „Dvaja“, „Modlitba lásky“, „Kým ťa mám“, „Mám 300 mesiacov“, „Po víne“, či „Pocta Majakovskému“ a ďalšie. Edícia albumu vyšla v tzv.digipakovom balení s ilustráciami od akademického maliara Marcela Haščiča.
Album Balady získal ocenenie Aurel 2006 za najlepší obal. Získal platinovú platňu za predaj.
Debrecen Heliophysical Observatory
Debrecen Heliophysical Observatory je astronomické observatórium v Debrecíne v Maďarsku. Je zamerané na fyziku Slnka a jeho vybavenie je 53 cm Lyotov coudé koronograf, 25/15 cm dvojitý fotoheliograf, 15 cm fotoheliograf (na stanici Gyula).
B-Complex
B-Complex, rodným menom Matúš Lenický, teraz Matia Lenická (* 9. máj 1984, Šaľa ) je slovenský drum and bassový DJ a producent. Svoju hudobnú kariéru začal v roku 1996 ako 12-ročný, keď ho zaujal hardcore, trance a psytrance. V roku 2008 ho objavil Tony Colman z Hospital Records. So svojím prvým hlavným vydaním skladby „Beautiful Lies“ sa dostal na kompiláciu Sick Music v júni 2009.
Život
Narodil sa ako Matúš Lenický 9. mája 1984 v Šali. Vyštudoval VŠMU. Obaja jeho rodičia sú novinári. Už v mladosti sa začal prezentovať ako bi-gender a existoval pod dvojakou rodovou identitou, ako sa prezentoval tiež počas koncertov ako DJ B-Complex. Keď vystupuje ako muž, predstavuje sa ako Matúš, keď ako žena, tak ako Matia.
S hudobnou produkciou začal už v roku 1996 vo veku 12 rokov, pričom primárne sa zaujímal o žánre hardcore, trance a psytrance, neskôr sa presunul smerom k downtempu a hip-hopu. Po tomto období prešiel ku štýlu Drum and bass s cieľom produkovať svoj vlastný unikátny štýl.
Za jeho prvý významný vydaný singel sa považuje skladba „Beautiful Lies“, ktorá vyšla na kompilácii Sick Music vo vydavateľstve Hospital Records. Táto komplikácia sa dostala do top 30 v službe iTunes Download Chart v Spojenom kráľovstve. V septembri 2009 B-Complex prvý raz vystúpil aj v Spojenom kráľovstve, na podujatí Hospitality Night v Londýne. Odvtedy ako DJ vystupoval tiež na Novom Zélande a v Austrálii.
B-Complex je otvorene bi-gender od júna 2015, kedy začal používať ženskú podobu mena Matia Lenická. Vyhlásil to na svojej Facebook stránke – týmto coming-outom chcel zvýšiť povedomie o transrodových ľuďoch. Otvorene podporuje práva LGBTI ľudí, napr. na Dúhovom Pride, no s podporou LGBTI hnutia začal ešte pred svojim coming-outom. Hoci vystupuje častejšie v ženskej podobe, nie je transsexuál, teda neplánuje prejsť chirurgickou zmenou pohlavia z mužského na ženské.
B-Complex v marci 2018 vnukol Michalovi Kaščákovi nápad zorganizovať koncert pre Jána a Martinu na pamiatku zavraždeného novinára Jána Kuciaka a jeho snúbenice Martiny Kušnírovej. Koncert sa uskutočnil 4. marca 2018 a B-Complex na ňom tiež vystúpil. Ako Matia organizuje tematické párty pre LGBT+ komunitu, tzv. Slepičárne. V roku 2018 kritizoval iniciatívu Za slušné Slovensko, že verejne nepodporila Dúhový pochod.
Tvorba
„Beautiful Lies“ je považovaný za najznámejšiu skladbu. V roku 2016 získal ocenenie Radio Head Awards singel roka za „Past Lessons For The Future f. Jan Werich“.
Ako Matia Lenická píše pre SME.
Giuditta
300px|náhľad|Predstavenie operety Giuditta na [[Seefestspiele Mörbisch|letnom operetnom festivale v Mörbisch, Rakúsko 2003]]
Giuditta je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 20. januára 1934 v Štátnej Opere vo Viedni (Wiener Staatsoper). Libreto v nemeckom jazyku napísali Paul Knepler a Fritz Löhner.
Pôvodný názov libreta bol Giulietta a opereta mala mať premiéru v Groses Schauspielerhaus, ale ešte pred premiérou došlo ku krachu riaditeľov, bratov Rotterovcov. Následne operetu prijala viedenská Štátna Opera. Predstavenie sledovala celá Európa pomocou rádiového prenosu. Exotické prostredie a dej plný vášní - to sú všetko silné stránky Lehára, ktoré ho povzbudili k skvelému skladateľskému výkonu.
Giuditta je nie len posledným dielom Franza Lehára, ale aj celkovo poslednou slávnou operetou. Jej hudobné spracovanie dosiahlo takú vysokú úroveň, že je považovaná za akýsi prechod medzi operou a operetou a počas jej premiéry vo Viedenskej opere ju nazývali „hudobnou komédiou“. Svojim dramatickým aj hudobným štýlom však dobre zapadá medzi posledné Lehárove operety počnúc operetou Paganini, cez Cároviča, Frideriku a Zem úsmevov, pričom je ich dôstojným vyvrcholením.
Prvé dejstvo
Do malého juhotalianskeho mestečka prichádza vojenská loď. Medzi vojakmi je aj Oktávio, ktorý sa stretáva s mladou ženou, Giudittou, zaľúbi sa do nej a navrhne jej, aby išli spolu do Afriky. Giuditte sa Oktávio veľmi páči, je však už vydatá a aj keď manžela nemiluje, zdráha sa ho opustiť. Keď však vypukne medzi nimi manželská hádka, rozhodne sa predsa len odísť s Oktáviom, aby našla skutočnú lásku, ktorú doteraz nepoznala. Spolu s nimi chce v Afrike skúsiť šťastie aj iný mladý pár, Pierrino a Anita, ktorí túžia byť umelcami.
Druhé dejstvo
Giuditta a Oktávio sú šťastní v Afrike, Pierrinovi a Anite sa však vôbec nedarí. Nemajú už peniaze a poprosia Giudittu o pomoc, aby sa mohli vrátiť domov. Prierinno odchádza domov, Anita ostáva s Giudittou, kým Pierinno nezarobí dosť peňazí, aby si ju mohol vziať. Oktávia povolajú na iné miesto, ale Giuditta očakáva, že nepôjde s armádou, ale ostane s ňou. Jeho priateľ Antonio ho však presvedčí, že je jeho vojenskou povinnosťou ísť. Giuditta sa cíti urazená a rozhodne sa nechať Oktávia.
Tretie dejstvo
Giudittu angažujú ako speváčku-primadonnu v jednom africkom kabarete. Do baru prichádza Pierinno pre Anitu a berie ju domov. Prichádza aj Oktávio, ktorý sa z lásky k Giuditte rozhodol dezertovať, ale vidí ju flirtovať s jedným lovcom levov. Giuditta si jeho prítomnosť nevšimne – Oktávio ostáva sám so svojím zlomeným srdcom. O štyri roky neskôr sa opäť stretávajú v Londýnskom hoteli. Giuditta je už slávna speváčka a Oktávio je barový klavirista. Oktávio jej porozpráva ako dezertoval a ako ju v africkom kabarete uvidel v náručí lovca levov. Giuditta ktorá napriek úspechu nenašla skutočné šťastie, by sa rada dala s Oktáviom opäť dokopy – ale láska v Oktáviovom srdci už dávno vyhasla…
Skladby
Hrubo sú vyznačené najznámejšie skladby.
(Slovenský názov skladby je doslovný preklad z nemeckého originálu. Pri uvedení operety v slovenčine sa text obyčajne preštylizuje, takže sa texty aj názvy piesní môžu líšiť)
Okrem spomenutých skladieb opereta zahrňuje aj štvoricu výrazných finále a dve intermezzá.
Študentský domov Lafranconi
Študentský domov Lafranconi (iné názvy: Internát Lafranconi, staršie: internát na Lafranconi, do roku 1945 Internát Lanfranconi) je funkcionalistický internát v Bratislave. Dnes je to Internát Fakulty telesnej výchovy a športu Univerzity Komenského v Bratislave, Nábrežie armádneho generála Ludvíka Svobodu 9. Autorom je Klement Šilinger. Objekt bol realizovaný v rozpätí rokov 1927–1933 (1927 návrh 1. etapy, 1931 návrh 2. etapy, 1928–1929 realizácia 1. etapy a 1932–1933 realizácia 2. etapy).
Situovanie
Autor vytvoril stavbu, ktorá bola v dobe jej vzniku odvážnym a unikátnym riešením. Objekt sa nachádza v prírodnom prostredí, ktoré však narúša dopravná komunikácia pri jej vstupnej časti. Okolité prostredie bolo pôvodne priamo napojené na botanickú záhradu. V súčasnosti sa prepojenie prerušilo vybudovaním Mosta Lanfranconi. Význam internátu je umocnený umiestnením pri vodnom toku, kde pôsobí ako nenásilná dominanta. Stavba je vhodne orientovaná na svetové strany. Zalomená hmota objektu dotvára výraz fasády tvorenej kombináciou omietaného a tehlového muriva. Šilinger navyše internát obohatil oválnym schodiskom. Budovu situoval v blízkosti Dunaja v náväznosti na okolitú pahorkatinu. Nachádza sa v zeleni s dostatočnými priestormi pre šport a rekreáciu.
Dispozičné riešenie a filozofia
Internát bol navrhnutý pre 396 študentov, riešený ako voľný komplex s jasným členením hmôt, zodpovedajúcich funkčnej náplni. Z 238 izieb bolo 95 jednoposteľových, 135 dvojposteľových a 8 trojposteľových. Skoro všetky izby architekt orientoval na juh s výhľadom na Dunaj. Ani jedna z izieb nie orientovaná na sever. Jedáleň, telocvičňa, navrhnutý plavecký bazén, služby a administratíva tvorili celky, ktoré nenarušovali obytné podmienky v izbovom trakte. Celkový výraz budovy (plochá strecha, obklady a pod.) boli podnetom dlhých úvah a diskusií. Vo vnútorných priestoroch internátu sa nachádza unikátne oválne schodisko, ktoré sa ako samostatná valcová hmota aktívne uplatňuje v celkovom pôsobení stavby. Koncept programu budovy vychádzal zo zásady rozvoja duševných a telesných síl mladého človeka. Použitie kvalitných vonkajších materiálov v kombinácii neomietnutého a omietnutého tehlového muriva zodpovedá veľkorysému chápaniu kompozície. Stavba má formálnu súvislosť s ostrovnou architektúrou z tehlového muriva.
Budova univerzitného internátu bola prvá tohto druhu na Slovensku. Internát pozostáva z dvoch častí – ubytovacej a spoločenskej, ktoré sú doplnené rozsiahlymi športoviskami. Dispozičné riešenie objektu a jeho orientácia k svetovým stranám reagujú na aktuálne funkcionalistické názory na bývanie a prevádzkovanie budovy. Ubytovacia časť je päťpodlažná, dvojtraktová, s izbami orientovanými na juh k Dunaju. So spoločenskou častou, v ktorej sa nachádza jedáleň, študovne a telocvičňa je prepojená dvojpodlažnou hospodársko-komunikačnou častou. Dispozícia je symetrická, s miernym zalomením obytného krídla. Hlavný nástup do budovy naznačuje jednoduché stĺporadie. Malé okenné otvory a kombinácia klasickej omietky s keramickým obkladom dávajú stavbe jednoduchý domáci charakter. Budova má výrazné vertikálne členenie hmôt. Monoblok internátu má charakter pavilónovej zástavby. Spojenie obytných častí so spoločenskými priestormi (vstup, jedáleň, študovne a telocvičňa) je komponované izolačným kĺbom hlavného schodiska, riešeného v eliptickej pôdorysnej forme. Celková prevádzka je jasne čitateľná od hlavného osového nástupu až po obytnú bunku. Obytná časť, obrátená hlavnou fasádou k Dunaju, je riešená v súlade s krajinným reliéfom v zalomenej forme tak, aby v maximálnej miere využívala pohľadové možnosti na vodnú hladinu. Mierne zalomenie obytnej časti autor zdôvodňoval sledovaním oblúka Dunaja a úsilím zosúladiť stavbu s okolitou krajinou. Napriek tomu je budova sebavedomá a jej masívne vežovité hmoty s keramickým obkladom neustupujú svojmu prostrediu, ale monumentálne v ňom dominujú.
Význam stavby
Objekt internátu a akademickej menzy Lafranconi v čase svojho vzniku poskytoval ubytovanie a ostatné služby neobvykle veľkému počtu študentov novej Univerzity Komenského. Predstavuje podstatný kvalitatívny skok v riešení internátov. Svojím vybavením prekračoval vtedajší československý štandard a patril k najlepším svojho druhu v Európe. Pri tejto, vo vtedajšej republike typologicky jedinečnej stavbe, sa zvykne zdôrazňovať Šilingerovo štúdium architektúry anglických kampusov, ktoré ho mali inšpirovať k veľkorysému riešeniu celého komplexu.
Komplex je jednou z prvých realizácií modernej architektúry na Slovensku a v kontexte Šilingerovej tvorby predstavuje príklon k funkcionalizmu. Vysokoškolský internát Lafranconi predstavuje špičkovú úroveň, ktorú u nás nedosiahlo ani jedno riešenie súčasníkov. K tomuto riešeniu sa nepodarilo kvalitatívne priblížiť ani v období prekonávania hospodárskej krízy okolo polovice tridsiatych rokov. Koncom pätdesiatych rokov dostavali k internátu plaváreň podľa projektu I. Matušíka.
Súčasnosť
Okolie objektu je v súčasnosti pretvorené a sčasti aj zastavané. Pôvodný výraz si internát zachoval z južnej strany od Dunaja, aj keď tu pribudla dostavba plavárne. Zo severnej strany sa objekt dostal do menej výraznej pozície vybudovaním súvislého násypu vzniknutého pri výstavbe neďalekého tunela. Pred budovou navyše vedie rušná cestná komunikácia a električková trať. Internát Lafranconi je aj v súčasnosti pozoruhodnou stavbou v ktorej je spojená funkčnosť s estetikou.
Klavírne kvarteto č. 1 (Brahms)
Skladateľ dielo zložil v roku 1861 a bolo vydané ako tretie skladateľovo komorné dielo v poradí. Pred sláčikovým kvartetom, žánrom, v ktorom zanechali vynikajúce diela už Haydn a Beethoven, mal Brahms skoro taký rešpekt ako pred symfóniou a jeho Dve sláčikove kvartetá, Op. 51 boli vydané až v roku 1873. Dovtedy (ale i potom) Brahms s obľubou skladal hudbu pre menej obvyklé komorné zoskupenia, ako je sláčikove kvinteto, sláčikove sexteto, spomínané klavírne kvarteto či dokonca trio s lesným rohom.
Klavírne kvarteto g mol bolo prvé Brahmsove verejne predvedené komorné dielo. Premiéra sa konala vo Viedni a za klavírom sa predstavila virtuózka a Brahmsova blízka priateľka Clara Schumannová. Ohlasy na dielo boli rozpoluplné, najmä čo sa týka prvej vety. Ako však spomína priamy účastník premiéry a Brahmsov životopisec Max Kalbeck, "najsilnejší aplaus zožalo maďarské finále kvarteta, a fakt, že violončelistovi počas predstavenia odletela a praskla kobylka jeho nástroja, neuškodilo jeho prijatiu; práve naopak, každý sa potešil, že si bude môcť vypočúť bystrý "čardáš", ktorého pasáže nechal skladateľ sláčikovým nástrojom prehnať tak rázne, ešte raz."
Dnes sa kvarteto radí medzi najobľúbenejšie a najhrávanejšie Brahmsove komorné diela vôbec. K jeho popularite prispela aj orchestrácia diela Arnoldom Schönbergom, ktorý ho radil medzi svoje obľúbené hudobné kusy.
Prvá veta má schému sonátovej formy, avšak je tu možné rozlíšiť až päť tém, ktoré zaznievajú v expozícií. Témy nie sú príliš rozsiahle a niektoré z nich by bolo možné označiť skôr ako motívy. Dielo sa začína tichým, váhavým sólom klavíra, ktorý prezentuje hlavnú tému-motív, ktorú predstavuje v podstate jednoduchý rad metricky rovnocenných 15 tónov.. Ku klavíru sa pripája violončelo a vzápätí viola a husle a spoločne motív dovedú do intenzívneho dramatického vyvrcholenia. Potrebný kontrast v expozícií prináša najmä tretia optimistická téma v D dur, ktorá je však skor iba epizodická. V prevedení dominuje hlavná a vedľajšia druhá téma, s ktorými skladateľ pracuje tak, že hudba neustále osciluje medzi tichou, melancholickou, a dramatickou až zlostnou polohou. Repríza začína netypicky druhou témou, až potom je zreprízovaná hlavná téma a modulovaná štvrtá a piata téma. Veta je ukončená kódou v tichom zamyslení.
Druhá veta, Intermezzo, nahrádza obvyklé Scherzo, hoci tanečný rytmus a 3/4 takt ostáva zachovaný. Veta svojou atmosférou nadväzuje na prvú a nabáda k zamysleniu.
Určité uvoľnenie prichádza až v tretej vete, v ktorej hneď na úvod zaznieva nežná lyrická téma, ktorá sa ale postupne vzpína do krátkych akcentovaných figúr. V druhej tretine vety sa objavuje výrazne rytmizovaná téma, ktorá je vlastne akýmsi povznášajúcim pochodom, žánrom, ktorý Brahms vo svojich skladbách nevyužíval často. Pochod zaznieva najskor v tichom podaní klavíra s decentným doprovodom sláčikov a po krátkom rozvedení sa vracia v grandióznom forte. Ďalej sa už vo vete neobjavuje, priestor je znovu ponechaný lyrike.
Ak bola prvá veta výrazom reflexie, tak záverečné Rondo alla Zingarese je presným opakom - vyjadrením temperamentu a spontánnej muzikality. Veta je jedným z najlepších príkladov Brahmsovej náklonnosti ku hudbe uhorských Cigánov, s ktorou sa zoznámil už v mladosti, najmä prostredníctvom uhorského huslistu Reményiho, ktorého sprevádzal na turné. Ústredná téma ronda je impulzívna, ohnivá, do tanca provokujúca melódia, ktorú hrá plné teleso, zatiaľ čo rondové medzivety s brilantnými klavírnymi behmi (svojou ľahkosťou a elegantnosťou pre Brahmsa až netypické) a striedajúcimi sa nástrojovými sólami pripomínajú spontánne improvizácie v cigánskej kapele. V záverečnej časti sa klavír odmlčí a rafinovane prichádza tlmený rapsodický dialóg sláčikových nástrojov, ktorý pripomína koncertnú kadenciu, za ktorým nasleduje rezolútna, priam extravagantná kóda vo vysokom nasadení telesa.
4767 Sutoku
4767 Sutoku je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil Cuneo Niidžima, Takeši Urata 4. apríla 1987.
Jozef Dubán
Money Factor (1988 do 1993)
Karol Radvanszky, Zsolt Csókás, Tibor Fazekas spolu s Dodom Dubánom založili v obci Bátorove Kosihy v roku 1988 hard rockovú skupinu Money Factor. Dodo Dubán v nej účinkoval ako spevák a gitarista. V roku 1992 nahrali svoj debutový album Svadba čertov, na ktorom boli hity ako „Zostreľ ma prvou ranou“, ale hlavne „Vráť trochu lásky medzi nás“, ktorá je považovaná za jednu z najlepších slovenských rockových balád. V roku 1993 Dodo Dubán opustil Money Factor, kde ho nahradil Jozef Banovič (známy aj ako D. C.).
Tublatanka a vlastné projekty (1993 do 2003)
Keďže Maťo Ďurinda nemohol nájsť náhradu za odchádzajúceho Paľa Horvátha, oslovil Doda Dubána. Ten jeho ponuku prijal a pripojil sa k Tublatanke. V novom obsadení populárnej hard-rockovej formácie Dubán hral na sprievodnú gitaru a na niektorých skladbách sa podieľal aj autorsky. Na Eurovision song contest roku 1994 súťažila skupina so skladbou „Nekonečná pieseň“ a obsadila 17. miesto. V roku 1995 nahrali album Znovuzrodenie a skupina sa v štýle stávala viac popovejšia. Svoj druhý a posledný štúdiový album nahral Dodo Dubán s Tublatankou v roku 2001 pod názvom Pánska jazda.
Aby zostal verný svojmu rockovému štýlu, vydáva v roku 1996 svoj sólový album Survive The Night, na ktorom spolupracoval s ľuďmi ako Miloš Doležal, Karel Adam, Daniel Haftein, Jaroslav Bartoň, Libor Matejčík, Erich Procházka, Karol Radvanský, Juraj Topor, Pavol Kvassay, Pavol Repa, Anton Popovič a ďalší. Album obsahoval 13 piesní, väčšinou v angličtine.
O dva roky neskôr v r. 1998 spieval na Novej scéne v pôvodnom slovenskom muzikáli Kráľ Dávid. náhľad|Hrob v [[Bátorove Kosihy|Bátorových Kosihách]]
Úmrtie
Po tom, čo ho opustila operetná speváčka Jana Šomóšiová, s ktorou žil osem rokov, trpel Dodo Dubán depresiami. V piatok podvečer 25. apríla 2003 vyskočil z okna svojho bytu na siedmom poschodí na Hraničnej ulici v bratislavskom Prievoze. Podľa informácií polície našli Dubánovo telo ležať pred domom a s ťažkými zraneniami ho previezli do nemocnice. Tam na následky zranení zomrel. V ten deň mal s Tublatankou krstiť výberový album Zlatá Tublatanka 20 rockov.
Pocty
Na jeho počesť pri odovzdávaní cien Slávik 2003 naspievali Miko Hladký zo skupiny Gladiator, Kuko z Horkýže Slíže, Igor Timko z No Name, Martin Máček z Babylonu, Kuly z Desmodu, Vratko Rohoň z Iné Kafe, Rasťo Kopina z Nocadeň a Robo Papp nové podanie piesne „Vráť trochu lásky medzi nás“, ktorá sa opäť stala v rádiách hitom. Táto verzia vyšla v r. 2004 ako bonus na reedícii albumu Svadba čertov, ktorá tiež obsahovala 4 predtým nevydané piesne a demá nahrané Dodom Dubánom.
Tublatanka nahrala na svoj album Patriot z roku 2005 „Pieseň pre Doda“, pre ktorú nakrútila aj videoklip.
Milan Antal
Milan Antal (* 19. september 1935, Zábřeh, Česko – † 2. november 1999, Piešťany, Slovensko) bol slovenský astronóm, ktorý sa zaoberal astrofotografiou a pozorovaním komét a planétok. Pôsobil na observatóriách Skalnaté pleso, Piszkéstető (Maďarsko) a Piwnice (Poľsko). Po Milanovi Antalovi je pomenovaná planétka (6717) Antal.
Antal má na svojom konte 17 objavených planétok, z ktorých väčšina je už pomenovaná a sú uvedené v nasledujúcej tabuľke (farebne sú označení tzv. Trójania - planétky v libračných bodoch L4 a L5 sústavy Slnko – Jupiter).
Okrem týchto 17 planétok objavil Milan Antal aj ďalších 72 planétok, ktoré sa však pre nedostatok pozorovaní postupne stratili a niektoré z nich boli následne znovu-objavené na inom observatóriu (Antal u nich stratil kredit objaviteľa).
Alternatívne biochémie
Alternatívna chiralita biomolekúl
thumb|right|200px|Optické izoméry 2,3,6,2',4'- pentachlórbifenylu Pravdepodobne najmenej neobyčajná alternatívna biochémia by bola založená na odlišnej chiralite jej biomolekúl. V nám známom živote sú všetky aminokyseliny v L forme a cukry v D forme. Molekuly s opačnou chiralitou majú rovnaké chemické vlastnosti ako ich zrkadlové formy, takže život založený na nich by bol možný, ale nebol by kompatibilný s organizmami s molekulami inej chirality. Vedú sa však spory, či by takýto život mal byť považovaný za novátorský a naozaj alternatívny.
Alternatívne aminokyseliny
Objavili sa už aj pokusy začleniť do proteínov aminokyseliny, ktoré nám známe organizmy nepoužívajú. Všetky známe organizmy totiž obsahujú rovnakých 20 aminokyselín, niektoré začleňujú do proteínových reťazcov aj selenocysteín známy ako 21. proteinogénna aminokyselina a pyrolyzín známy ako 22. proteinogénna aminokyselina). Začlenením inej aminokyseliny ako jednej z 22 proteinogénnych aminokyselín vznikne alloproteín. Keďže v post-translačnej fáze je to dosť náročné, používa sa na to zásah počas translačného mechanizmu. Potrebné sú dva základné kroky: k príslušnej tRNA pripojiť požadovanú aminokyselinu - na to sa používa enzým aminoacyl tRNA syntetáza (ligáza) v genetickom kóde (RNA) umiestniť na zamýšľané miesto triplet, ktorý kóduje túto tRNA. Najčastejšie sa na to používajú triplety, ktoré obvykle zastavujú transláciu (je ich viac, takže jeden z nich sa dá použiť na tieto účely), alebo štvorica báz. Vložené aminokyseliny sa v súčasnosti využívajú na zmenu alebo skúmanie funkcie proteínu - môže mať rôzne požadované vlastnosti (napríklad byť fotoreaktívne, meniť farbu, fluoreskovať a podobne. Prvé takéto úspešné vloženie novej aminokyseliny bolo realizované v roku 1990.
Alternatívne nukleové kyseliny
Nukleové kyseliny sú reťazce pospájaných nukleotidov, ktoré nesú genetickú informáciu organizmu. Tie sa skladajú z troch častí: päťuhlíkatého cukru (sacharidu) (ribóza alebo deoxyribóza), fosfátového zvyšku a nukleovej bázy - adenínu, guanínu, cytozínu a tymínu (v prípade DNA), alebo uracilu (v prípade RNA). Každá z týchto zložiek môže byť zmenená, čo so sebou prináša iné možnosti väzby navzájom alebo zmenu priestorového tvaru celej molekuly (napríklad trojzávitnicu u PNA). Najčastejšie využitie netypickej bázy je zvyčajne ako fluorescenčná sonda pri detekcii a skúmaní nukleových kyselín, ale bolo vyvinutých už aj niekoľko liekov napríklad proti HIV, hepatitíde a ďalším, pričom novátorská zložka zvyčajne pôsobí ako terminátor replikácie vírusu v bunke.
Alternatívy kostry
Cukorná a fosfátová zložka tvoria tzv. kostru nukleovej kyseliny. V prípade zmeny cukru je známych niekoľko zlúčenín, napríklad: LNA, morfolín, PNA. , prípadne GNA Napriek tomu, že ich chemická štruktúra je dosť odlišná od DNA alebo RNA, predsa sa na ňu viažu podľa Watson-Crickovho párovacieho pravidla. Nemôžu byť vytvorené enzymaticky, len umelými chemickými postupmi.
Alternatívy párovania báz
Zatiaľ nie je známe prečo sú v prírode používané len štyri nukleotidy. Podarilo sa už vyvinúť niekoľko novátorských spôsobov párovania báz. Napríklad tymín je schopný namiesto adenínu sa viazať s diaminopurínom (DAP) a to dokonca silnejšie než s adenínom. Podobne sa môžu viazať izoguanín s izocytozínom. Počet možných párovaní sa zvýši za použitia xDNA, kde sa využíva osem nukleotidov.
Párovanie pomocou iónov kovov
Pri tomto type párovania sú vodíkové väzby nahradené interakciou medzi iónom kovu a nukleozidom. Začlenenie iónov kovov do DNA jej pridalo rôzne magnetické a vodivé vlastnosti. Aj prírodné bázy sú schopné viazať sa s iónmi kovov - napríklad formácia T-Hg-T.