cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dusitan sodný
Zdravotné riziká
Dusitan sodný je toxický. LD50 u potkanov je 180 mg/kg a u ľudí LDLo je 71 mg/kg. Aj napriek tomu môže dôjsť k smrti už pri nižšej dávke po požití dusitanu sodného. Dusitan sodný sa niekedy používa aj pri vraždách. Online trhovisko eBay celosvetovo zakázalo predaj dusitanu sodného od roku 2019. Aby sa predišlo náhodnej intoxikácii, dusitan sodný (zmiešaný so soľou) predávaný ako potravinárska prídavná látka v USA je zafarbený na svetloružovú farbu, aby sa predišlo jeho zámene s obyčajnou soľou alebo cukrom. V iných krajinách sa dusitanová konzervačná soľ nefarbí, ale je prísne regulovaná.
Rakovina
Karcinogenita je schopnosť alebo tendencia chemickej látky vyvolať nádory, zvýšiť ich výskyt alebo malignitu alebo skrátiť čas vzniku nádoru.
Ukázalo sa, že pridávanie dusitanov do mäsa vytvára známe karcinogény, ako sú nitrozamíny; Svetová zdravotnícka organizácia (WHO) tvrdí, že každých 50 g „spracovaného mäsa“ zjedených denne by zvýšilo riziko vzniku rakoviny čriev o 18 % počas života. Prehľad viac ako 400 štúdií Svetovej zdravotníckej organizácie v roku 2015 dospel k záveru, že existuje dostatok dôkazov o tom, že „spracované mäso“ spôsobuje rakovinu, najmä rakovinu hrubého čreva; Medzinárodná agentúra pre výskum rakoviny (IARC), ktorá spadá pod WHO klasifikovala „spracované mäso“ ako karcinogénne pre ľudí (skupina 1); „spracované mäso“ znamená mäso, ktoré bolo premenené solením, nakladaním, fermentáciou, údením alebo inými procesmi na zvýraznenie chuti alebo zlepšenie konzervácie.
Nitrozamíny môžu vznikať počas procesu konzervovania používaného na konzervovanie mäsa, pri varení mäsa ošetreného dusitanom sodným a tiež reakciou dusitanov so sekundárnymi amínmi v kyslých podmienkach (ako sa vyskytuje v ľudskom žalúdku). Potravinové zdroje nitrozamínov zahŕňajú konzervované mäso konzervované dusitanom sodným, ako aj sušené solené ryby konzumované v Japonsku. V 20. rokoch minulého storočia viedla významná zmena v postupoch konzervovania mäsa v USA k 69 % zníženiu priemerného obsahu dusitanov. Táto udalosť predchádzala začiatku dramatického poklesu úmrtnosti na rakovinu žalúdka. Okolo roku 1970 sa zistilo, že kyselina askorbová (vitamín C), antioxidant, inhibuje tvorbu nitrozamínu. V dôsledku toho sa vyžaduje pridanie najmenej 550 ppm kyseliny askorbovej do mäsa vyrábaného v Spojených štátoch. Výrobcovia niekedy namiesto toho používajú kyselinu erytorbovú, lacnejší, ale rovnako účinný izomér kyseliny askorbovej. Okrem toho môžu výrobcovia zahrnúť α-tokoferol (vitamín E) na ďalšiu inhibíciu produkcie nitrozamínu. α-Tokoferol, kyselina askorbová a kyselina erytorbová inhibujú produkciu nitrozamínu svojimi oxidačno-redukčnými vlastnosťami. Kyselina askorbová napríklad pri oxidácii vytvára kyselinu dehydroaskorbovú, ktorá v prítomnosti nitrózónia, silného nitrózneho činidla vytvoreného z dusitanu sodného, ​​redukuje nitrózónium na oxid dusnatý. Nitrozóniový ión vytvorený v kyslých roztokoch dusitanov je bežne nesprávne označený anhydrid dusný, nestabilný oxid dusíka, ktorý nemôže existovať in vitro.
Požitie dusitanov za podmienok, ktoré vedú k endogénnej nitrozácii, bolo Medzinárodnou agentúrou pre výskum rakoviny (IARC) klasifikované ako „pravdepodobne karcinogénne pre ľudí“. Prehľad viac ako 400 štúdií Svetovej zdravotníckej organizácie z roku 2015 dospel k záveru, že existuje dostatok dôkazov, že „spracované mäso“ spôsobuje rakovinu, najmä rakovinu hrubého čreva.
Konzumácia dusitanu sodného je tiež spojená so spúšťaním migrén u jedincov, ktorí nimi už trpia.
Jedna štúdia zistila koreláciu medzi veľmi častým požívaním mäsa liečeného ružovou soľou a formou pľúcneho ochorenia pod názvom chronická obštrukčná choroba pľúc (CHOCHP). Vedci štúdie naznačujú, že za to mohlo vysoké množstvo dusitanov v mäse; tým však teóriu dusitanov nepreukázal. Štúdia navyše nepreukazuje, že dusitany alebo konzervované mäso spôsobili vyššiu mieru CHOCHP, je to len súvislosť. Výskumníci sa prispôsobili mnohým rizikovým faktorom CHOCHP, ale poznamenali, že nemôžu vylúčiť všetky možné nemerateľné príčiny alebo riziká CHOCHP.
Ošípané
Kvôli vysokej úrovni toxicity dusitanu sodného pre ošípané (Sus scrofa) sa momentálne v Austrálii vyvíja tlak na kontrolu diviakov. Dusitan sodný vyvoláva u ošípaných methemoglobinémiu, t. j. znižuje množstvo kyslíka, ktorý sa uvoľňuje z hemoglobínu, takže zviera upadne do bezvedomia a omdlieva a potom humánnym spôsobom zomrie po prvotnom privedení do bezvedomia. Texas Parks and Wildlife Department prevádzkuje výskumné zariadenie v Kerr Wildlife Management Area, kde skúmajú preferencie kŕmenia diviakov a taktiku návnady na podávanie dusitanu sodného.
NGC 5604
NGC 5604 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. apríla 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Lovćen
náhľad|Mauzóleum na vrchole Jezerski vrh náhľad|Mesto Kotor
Lovćen je pohorie nachádzajúce sa v Čiernej Hore v bezprostrednej blízkosti Kotorského zálivu na pobreží Jadranského mora. Ide o rozlohou malé, ale významné pohorie miestnymi prezývané Čiernohorský Olymp. Najvyšším vrchom je Štirovnik (1 749 m), ktorý je pre prítomnosť vojska pre turistov uzavretý. Podľa pohoria je pomenovaný čiernohorský klub z mesta Cetinje, FK Lovćen Cetinje.
Poloha
Masív sa nachádza v južnej časti krajiny, juhovýchodne od mesta Kotor. Spolu s ním je masív Štirovniku spojený úzkou cestou obsahujúcou 32 serpentín. Zo západu severozápadu obklopuje masív Kotorský záliv do ktorého vrchy priamo spadajú. Ďalej na východ sa tiahne krasová krajina, uprostred ktorej leží turistické centrum, mesto Cetinje. Úplne na juhu pohoria leží mesto Budva pri rovnomennom zálive.
Charakteristika
V pohorí na malej ploche možno nájsť veľa bizarných skalných vápencových útvarov, hlboké lesy a vysoko položené alpínske lúky. Lovćen sa považuje za onú ​​Čiernu Horu podľa ktorej bola celá krajina pomenovaná; je to veľmi významné miesto pre obyvateľov štátu. Pohorie je súčasťou národného parku Lovćen o rozlohe 62,2 km². Ten bol vyhlásený v roku 1952 aby chránil mimoriadne prírodné a kultúrne hodnoty oblasti. Na vrchole Jezerski vrh, ktorý je najvyššie turisticky dostupné miesto v pohorí, sa nachádza mauzóleum vladyku Petara II. Petroviča Njegoša (Mauzóleum Petara II. Petrovića-Njegoša). Nachádza sa tu jeho veľká socha z čierneho mramoruu a hrobka. Tesne pod vrcholom vrchu Jezerski vrh je parkovisko, z ktorého vedie tunel pre peší výstup skrz vrch až na jeho vrchol. Vo výške 1 620 metrov sa nachádza najznámejšie jazero pohoria - Lovcensko jazero.
Geológia
Pohorie je ako všetky okolité masívy tvorené vápencom. Okolo najvyšších vrcholov sa nachádzajú hlboké krasové depresie (najhlbšie v oblasti) a mnoho štrbín, rozsadlín, priepastí a ďalších krasových javov. Niektoré z týchto zníženín či puklín (kotliny, panvy) sú až 200 metrov hlboké (Kuk, Bizaljevac, Vuci podvod, Veliki a Mali Bostur), zatiaľ čo iné môžu byť plytké. Jedny z tých plytších sú napr. Ivanova Korita a Dolovi, kde sa nachádzajú aj najväčšie horské lúky a kotliny pohoria. Najviac viditeľné stopy po poslednom glaciály môžu byť nájdené v severných častiach druhého najvyššieho vrchu Jezerski vrh.
Podnebie
Geografická poloha Lovćen a jeho morfológia sú hlavným dôvodom prečo do pohoria zasahujú ako stredomorské, mierne - kontinentálne podnebie, tak drsné horské klíma. Mesto Kotor má priemernú ročnú teplotu 15,4°C a mesto Budva 17°C. V severnej a východnej časti masívu sa potom teploty pohybujú od 10,5°C (Ivanova korita) po 5,9°C (Štirovnik). Lovćen je podobne ako susedný masív Orjen mimoriadne bohatý na spadnuté zrážky, ktoré tu dosahujú ročný priemer až 3 5004 500 mm. Dôvod pre tak veľké množstvo zrážok je, že Lovćen je veľmi často vystavený teplým vlhkým vetrom z Jadranského mora. Tieto vetry sa ďalej zrážajú s chladným vzduchom nad pobrežnými horskými reťazcami a spôsobujú oblačnosť.
Európa (mesiac)
náhľad|Kráter Pwyll. Tmavšiu stredovú oblasť s priemerom obklopuje lúčovito usporiadaná oblasť svetlejšieho materiálu. Európa alebo Europa je prirodzený satelit Jupitera, jeden z Galileiho mesiacov. Je to najmenší zo štyroch veľkých mesiacov Jupitera, a zároveň je najzáhadnejší. Pomenovaný bol po jednej z mileniek najvyššieho gréckeho boha Dia (Jupitera), Európe, ktorú Zeus v podobe bieleho býka uniesol na Krétu. Mesiac po prvýkrát pozoroval pravdepodobne Galileo Galilei 7. januára 1610.
Európa obieha Jupiter ako v poradí šiesty najbližší známy mesiac v strednej vzdialenosti. Jeden obeh jej trvá 86 hodín a rovnako dlho trvá aj otočenie okolo svojej rotačnej osi, pretože má viazanú rotáciu. Obežná rýchlosť je /s, sklon dráhy k Jupiterovmu rovníku je 0,464° (1,78° k ekliptike). Jej priemer je len nepatrne menší ako priemer nášho Mesiaca. Hmotnosť Európy je 4,80 × 1022 kg a stredná hustota 2,99 g/cm3. Povrchová teplota na rovníku dosahuje približne −140 °C, smerom k pólom teploty klesajú až na −220 °C. Teploty boli zistené z infračervených pozorovaní.
Obeh a rotácia
Európa obieha okolo Jupitera v perióde troch a pol dňa, s orbitálnym polomerom približne 670 900 km. S excentricitou iba 0,009 je samotná obežná dráha takmer kruhová a orbitálny sklon vzhľadom na rovníkovú rovinu Jupitera je malý, približne 0,470°. Rovnako ako jej kolegovia Galileove satelity, Európa je vzhľadom na Jupiter vo viazanej rotácii. Jedna jej pologuľa je neustále natočená k Jupiteru. Kvôli tomu je na povrchu Európy subjovičanský bod, z ktorého by Jupiter visel priamo nad hlavou. Najväčší poludník Európy je priamka pretínajúca tento bod, pretože mesiac je dôsledkom slapových síl v tomto smere trvalo vydutý, v stave trvalého "prílivu". Výskum naznačuje, že blokovanie prílivu nemusí byť plné, pretože sa navrhuje neynchrónna rotácia: Európa sa točí rýchlejšie než obehne, alebo aspoň tak urobila v minulosti. To naznačuje asymetriu vo vnútornom rozdelení hmoty a že vrstva podpovrchovej kvapaliny oddeľuje ľadovú kôru od skalného vnútra.
Vedci, ktorí analyzovali unikátne trhliny Európy, našli dôkazy o tom, že sa pravdepodobne v určitom okamihu pravdepodobne otáča okolo naklonenej osi. Ak je to správne, vysvetľuje to mnohé z vlastností Európy. Obrovská sieť križujúcich sa trhlín Európy slúži ako záznam napätia spôsobeného masívnymi prílivmi v jej globálnom oceáne. Sklon Európy by mohol ovplyvniť výpočty toho, koľko jeho histórie sa zaznamenáva v jeho zmrazenom plášti, koľko tepla je generované prílivmi v jeho oceáne a dokonca aj ako dlho bol oceán tekutý.
Jeho ľadová vrstva sa musí natiahnuť tak, aby vyhovovala týmto zmenám. Keď je príliš veľa napätia, tak praskne. Sklon osi Európy by mohol naznačovať, že jej praskliny môžu byť oveľa novšie, než sa pôvodne predpokladalo. Dôvodom je, že smer spinového pólu sa môže meniť až o niekoľko stupňov za deň a dokončiť jednu precesnú dobu počas niekoľkých mesiacov. Naklonenie by mohlo ovplyvniť aj odhad veku oceánu Európy. Predpokladá sa, že prílivové sily vytvárajú teplo, ktoré udržiava oceánsku kvapalinu v Európe a naklonenie v osi rotácie znamená, že väčšie množstvo tepla vytvára prílivové sily. Toto teplo pomáha oceánom zostať dlhšie existovať. Vedci nešpecifikovali, kedy by došlo k nakloneniu a neboli vykonané merania sklonu osi Európy.
Pomenovanie a objavenie
Európa spolu s ďalšími veľkými mesiacmi Jupitera Io, Ganymede a Kalisto objavil Galileo Galilei 8. januára 1610, a možno aj nezávisle od Simona Mariusa. Prvé hlásené pozorovania mesiacov Io a Európa urobil Galileo Galilei 7. januára 1610 s použitím 20x-reflektora na univerzite v Padove. Avšak v tomto pozorovaní Galileo nemohol rozlíšiť Io a Európu z dôvodu nízkeho zväčšenia svojho teleskopu, takže tieto dva boli zaznamenané ako jediný svetelný bod. Nasledujúci deň, 8. januára 1610 (používaný ako deň objavenia pre Európu IAU), boli Io a Európa po prvýkrát vnímané ako oddelené objekty počas Galileovych pozorovaní systému Jupiter. http://planetarynames.wr.usgs.gov/append7.html
Európa je pomenovaná po Európe, dcére kráľa Týru, fénickej šľachty v gréckej mytológii. Rovnako ako všetky galilejské satelity s výnimkou Ganymeda a Amalthey, Európa je pomenovaná po milenke Dia, gréckom náprotivku Jupitera. Európa dvorila Diovi a stala sa kráľovnou Kréty.http://nineplanets.org/europa.html. Schému pomenovania navrhol Simon Marius, ktorý objavil štyri satelity nezávisle na Galileovi. Marius pripísal návrh Johannesovi Keplerovi. http://seds.lpl.arizona.edu/messier/xtra/Bios/marius.htm
Vnútorná stavba
náhľad|Vnútorná stavba Európy Zvláštnosťou mesiaca je jeho mimoriadne hladký povrch. Zábery zo sond Voyager 1 a 2 ukázali, že Európa je celá pokrytá ľadom. Podrobne ju skúmala a zmapovala sonda Galileo v roku 1996. Vďaka ľadovému povrchu má vysoké albedo, čiže odráža relatívne veľké množstvo svetla (64%) – päťkrát viac ako Mesiac. Odhady hrúbky povrchového ľadu sú rôzne, hrúbka tejto ľadovej kôry je možno až desiatky kilometrov. Predpokladá sa, že pod ňou môže ležať oceán kvapalnej vody s hrúbkou 80 až. V tom prípade by Európa obsahovala viac vody ako všetky pozemské oceány. Pod ňou je pravdepodobne kamenný plášť tvorený silikátovými horninami a obaľujúci kovové jadro. Európa má aj tenkú atmosféru, ktorá obsahuje vodu. Atmosférický tlak je zanedbateľne malý, dosahuje hodnotu asi 1 mikropascal.
Povrch
Povrch Európy je v porovnaní s ostatnými mesiacmi mimoriadne hladký a navyše neobsahuje nijaké veľké krátery. Brázdia ho tisíce kilometrov dlhé a stovky kilometrov široké trhliny, ktoré vytvárajú jej charakteristický vzhľad. Povrch mesiaca sa zdá byť geologicky mladý, trhliny vznikli pravdepodobne popraskaním ľadovej kôry v dôsledku slapových síl Jupitera. Ďalšie povrchové útvary sú hladké ľadové planiny a okrúhle či podlhovasté škvrny – lentikuly. Vznikajú vtedy, keď sa odspodu pretláčajú veľké masy teplejšieho kašovitého ľadu, ktoré rýchlo roztopia povrchový ľad. Čiary križujúce povrch Európy sú trhliny v ľade, ktoré vznikli pravdepodobne pri vzájomnom pohybe ľadových krýh. Spočiatku menšie praskliny sa postupne rozpínali. Predpokladá sa, že mesiac je geologicky aktívny a že rozlámané ľadové dosky sa postupne presúvajú po povrchu.
Hoci bolo teleso od svojho vzniku podrobené intenzívnemu bombardovaniu asteroidmi a meteoroidmi, geologické aktivity na Európe zahladili väčšinu impaktných kráterov. Jeden z mála veľkých kráterov je nápadný kráter Pwyll (názov pochádza z keltskej mytológie). Stredová tmavá oblasť krátera má priemer a môže obsahovať zvyšky dopadnutého telesa. Tmavé jadro je obklopené svetlejšou kruhovou oblasťou. Dno krátera je rovnako vysoko ako povrch mesiaca a stredový vrchol je dokonca oveľa vyšší ako obvodový val krátera. Ďalšie útvary, za ktorých vznik je zodpovedná zrážka s asteroidom alebo kométou, sú tmavé elipsovité koncentrické praskliny. Jedna z týchto oblastí má šírku približne (asi ako šírka Slovenska) a prechádzajú ňou tenké modrozelené praskliny, ktoré vznikli až neskôr.
Špekulácie o možnosti existencie života
Podpovrchový oceán Európy je podľa mnohých vedcov najvhodnejším miestom v slnečnej sústave (okrem Zeme), na ktorom by mohol vzniknúť život. Hlboký oceán je ľadovou kôrou čiastočne chránený pred smrtiacou radiáciou Jupitera a zahrievaný jeho slapovými silami. Život na takomto mieste by sa musel úplne zaobísť bez slnečného svetla a musel by odolávať silnému tlaku. Vedci sa domnievajú, že by sa tu mohli nachádzať podobné formy života, ako na dne hlbokých oceánov v blízkosti výverov lávy.
Ku koncu životnosti sondy Galileo sa NASA rozhodla sondu zničiť, aby sa zabránilo možnej zrážke s Európou a prípadnou kontamináciou jej povrchu. Preto bola sonda navedená na kolíznu dráhu s Jupiterom a 21. septembra 2003 zanikla v jeho atmosfére.
Opatov (okres Jihlava)
Opatov je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 189 obyvateľov, z toho 96 mužov a 93 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 41,6 roka, ženy 40,9 roka).
Martin Hamuljak
Martin Hamuljak (* 19. apríl 1789, Oravská Jasenica † 31. marec 1859, Námestovo) bol slovenský kultúrny pracovník, organizátor národného kultúrneho života, jazykovedec, redaktor a vydavateľ.
Životopis
Pochádzal zo šľachtickej rodiny. Jeho otec bol inšpektorom na oravskom panstve. Základnú školu navštevoval v Námestove. V 1799-1804 študoval na gymnáziu v Budíne, 1804-1806 filozofiu v Egeri, 1812 zložil odborné skúšky na Právnickej akadémii v Bratislave, 1822-1823 advokátske a odborné skúšky v Budíne. Od roku 1813 bol úradníkom Uhorskej kráľovskej miestodržiteľskej rady v Budíne, Bratislave a Košiciach. Na tejto pozícii ostal až do svojho odchodu do dôchodku v roku 1853. Od začiatku 20. rokov 19. storočia účinkoval v národno-kultúrnej, organizačnej a literárnej oblasti ako vedúca osobnosť mladej bernolákovskej generácie sústredenej v Budíne a v Pešti. V roku 1834 spoluzakladateľ Spolku milovníkov reči a literatúry slovenskej. Vydavateľ 4 ročníkov almanachu Zora a súborného diela Jána Hollého, P. J. Šafárika, J. Kollára a B. Tablica.
Spolu s Kollárom založil v roku 1826 Slovenský čitateľský spolok. Gymnáziu v Banskej Bystrici daroval svoju osobnú knižnicu s vyše 3 000 zväzkami, okolo 100 obrazov a máp, tiež 100 zlatých. Venoval sa aj kultúrnohistorickému bádaniu.
Couvertpuis
Couvertpuis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andrej Nikolajevič Tichonov
Andrej Nikolajevič Tichonov (* 30. október 1906, Gagarin, Smolenská oblasť, Rusko, vtedy Gžatsk, Ruská ríša - † 8. november 1993, Moskva, Rusko) bol ruský matematik a geofyzik. Je známy predovšetkým vďaka práci v oblastiach topológie, funkcionálnej analýzy, geofyziky a matematickej fyziky.
Život
Andrej Nikolajevič Tichonov sa narodil v roku 1906 v meste Gžatsk neďaleko Smolensku v rodine obchodníka. V roku 1910 sa rodina presťahovala do Moskvy, začiatkom občianskej vojny odišli na Ukrajinu a v roku 1919 sa opäť vrátili do Moskvy.
Práca
Najvýznamnejšie výsledky dosiahol Tichonov v oblastiach topológie a funkcionálnej analýzy, ako aj v niektorých oblastiach fyziky. Je po ňom pomenovaných viacero matematických viet a konceptov.
V oblasti topológie je po ňom pomenovaná Tichonovova veta, ktorá hovorí, že súčin kompaktných topologických priestorov je tiež kompaktný. Je tiež po ňom pomenovaná špeciálna trieda topologických priestorov, tzv. Tichonovove priestory.
V matematickej fyzike je autorom viet o jednoznačnosti pre rovnicu vedenia tepla. Študoval tiež Volterrove integrálne rovnice.
Je tiež autorom metódy Tichonovovej regularizácie. Zaoberal sa tiež asymptotickou analýzou.
Tony Kanal
Tony Kanal (celým menom Tony Ashwin Kanal; * 27. august 1970, Londýn) je britský hudobník, hudobný producent a skladateľ. Kanal je basgitarista americkej ska-rockovej kapely No Doubt. Jeho tvorba mimo skupiny No Doubt zahŕňa produkovanie a písanie piesní pre takých umelcov ako reggae spevák Elan Atias a tiež pre speváčku z No Doubt Gwen Stefani a ďalších.
Detstvo
Kanalov otec Gulab a matka Lajju pochádzajú z Indie, odkiaľ emigrovali do Londýna, kde sa Tony Kanal narodil. Veľkú časť svojej mladosti strávil v Londýne, spolu s rodinou žil niekoľko rokov aj v Toronte a v Indiane, neskôr sa vrátili do Londýna. V jedenástich sa on a jeho rodina presťahovali späť do USA a usadili sa v Anheime, v Kalifornii. Tam si jeho rodičia otvorili obchod „Kanal's Gifts and Fashion“.
Hudobná kariéra
Kanalov otec navrhol, aby sa Tony učil hrať na saxofóne, čo bol jeho obľúbený nástroj, a tak kúpil jeden pre Kanala. Kanala neskôr učil hrať na basgitare jeho spolužiak Dave Carpenter. Neskôr sa ako basgitarista pridal do ska kapely No Doubt. Kanal povedal, že jeho rodičia ho neskôr podporovali v jeho rozhodnutí venovať sa hudobnej kariére, ale tiež chceli, aby sa venoval bezpečnému povolaniu. Často ho karhali, pretože venoval veľa času hudbe, aj na úkor školy.
Kanal sa prihlásil na Kalifornskú štátnu univerzitu vo Fullertone so špecializáciou na psychológiu. V októbri 1991 sa No Doubt za pomoci producenta Dita Godwina dostal do hudobného štúdia. Keď Interscope Records začal meniť ich piesne, skupina No Doubt si to urobila po svojom. Počas dvoch rokov nahrali 10 piesní a vydali ich nezávisle.
Keď si dal No Doubt prestávku, Kanal začal kariéru za mixážnym pultom. V roku 2004 Kanal produkoval tri piesne pre soundtrack filmu 50x a stále po prvý raz. V roku 2004 tiež spolupracoval s Gwen Stefani na troch piesňach pre jej prvý sólový album Love. Angel. Music. Baby.. Potom produkoval debutový album Elana Atiasa Together as One, ktorý bol vydaný v júni 2006. Kanal neskôr opäť spolupracoval s Gwen Stefani na jej ďalšom albume The Sweet Escape, ktorý bol vydaný v roku 2006. Vytvoril niekoľko remixov, vrátane tých z piesní Gwen Stefani Hollaback Girl a Ether od Gang of Four. Kanal ďalej produkoval pieseň Rent pre ska punkovú kapelu Pepper na albume No Shame z roku 2006.
Osobný život
Počas párty v polovici roku 1987, kde No Doubt vystupoval, sa Gwen Stefani pokúsila pobozkať Tonyho Kanala počas prechádzky. Kanal ju spočiatku odmietol. Neskôr to komentoval „Bolo to nevyslovené pravidlo, že nikto nemohol chodiť s Gwen... boli sme si ako súrodenci.“
Neskôr sa vzdal a začali sa schádzať tajne. Ostatní členovia kapely ich podozrievali a varovali Kanala pred chodením s ňou.
Zatiaľ čo kapela pracovala na ich treťom albume Tragic Kingdom, Kanal sa rozišiel s Gwen. Neskôr to vysvetlil tak, že sa cítil vo vzťahu klaustrofobicky, pretože nemal žiadne predošlé skúsenosti so vzťahmi.
Po rozchode sa ponúkol, že odíde z kapely, ale Stefani to odmietla a chcela, aby ostal. Veľa piesní na albume boli o ich rozchode, najznámejšia je Don´t Speak. O niekoľko rokov neskôr Gwen napísala hit Cool o ich vzťahu ako priatelia pre jej debutový sólo album Love.Angel.Music.Baby.
Kanal je teraz vo vzťahu s americkou herečkou Erin Lokitzovou. 15. septembra 2010 oznámili, že očakávajú prvé dieťa.
Pavlečkova skála
Ochrana
Predmetom ochrany je ostrovček stepnej kveteny s významnými druhmi, predovšetkým poniklec veľkokvetý, trávnička podlhovastá, veronika rozprestretá a ostrica nízka
Sliepočka vodná
Výskyt
Obýva celú planétu okrem austrálskej oblasti.
Výskyt na Slovensku
Na Slovensku hniezdi od nížin až po kotliny do Hniezdenie bolo dokázané alebo pravdepodobné na 57,60 % mapovacích kvadrátov. Zimovanie bolo zistené len na 13,50 % mapovacích kvadrátov. Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 1 000 - 2 500, zimujúcich jedincov 10 - 300. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 žiadny. V roku 2014 LC - menej dotknutý.
Ochrana
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Sérézin-du-Rhône
Sérézin-du-Rhône je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Metod Dominik Trčka
Blahoslavený Metod Dominik Trčka, CSsR (Metoděj) (* 6. júl 1886, Frýdlant nad Ostravicí – † 23. marec 1959, Leopoldov) bol český gréckokatolícky kňaz pôsobiaci na území dnešného Slovenska a hieromučeník.
Mladosť
Narodil sa 6. júla 1886 vo Frýdlante nad Ostravicí ako najmladší zo siedmich detí Františky Šterbovej a Tomáša Trčku. Dominik Trčka študoval na gymnáziu vo Frýdku-Místku a u redemptoristov v Červenke. Roku 1902 vstúpil do Kongregácie Najsvätejšieho Vykupiteľa, kde v auguste 1904 zložil rehoľné sľuby.
Kňaz
17. júla 1910 bol v Prahe vysvätený za kňaza. Ako kňaz pôsobil v Prahe, na Svatej Hore a v Plzni. Počas I. svetovej vojny sa staral o utečencov z Chorvátska, Slovinska a Ruska. V roku 1919 ho superior pražskej provincie redemptoristov poveril pastoračnou prácou medzi veriacimi gréckokatolíckeho obradu v Ľvove na Ukrajine. V tamojšej komunite začal používať svoje druhé meno Metod, ktoré dostal ešte pri krste. V roku 1921 založil v Stropkove komunitu redemptoristov latinsko-byzantského obradu, ktorej predstaveným sa stal v roku 1924. V roku 1931 sa komunita presťahovala do rehoľného domu v Michalovciach, kde ako predstavený zotrval až do roku 1942. 21. decembra 1945 bola komunita redemtoristov východného obradu kanonicky menovaná za viceprovinciu so sídlom v Michalovciach a Metod Trčka bol ustanovený za jej prvého predstaveného.
Prenasledovanie totalitným režimom
V roku 1949 bola michalovská provincia zrušená a počas noci z 13. apríla 1950 boli všetci rehoľníci prevezení do zhromažďovacích táborov. Počas procesu, ktorý sa konal 12. apríla 1952, bol Metod Trčka obvinený zo spolupráce s biskupom Gojdičom, z rozširovania pastoračných listov a zo zasielania informácii do Ríma. Bol odsúdený na 12 rokov väzenia za špionáž a za pokus o útek za hranice. Svoj trest vykonával vo väzniciach v Ilave, Mírove a Leopoldove, kde bol preložený v roku 1958. Zomrel 23. marca 1959 na následky tuberkulózy, ktorej podľahol pre zámerné neumožnenie liečby zo strany správy väznice. Pochovali ho na cintoríne leopoldovskej väznice. Po obnovení gréckokatolíckej cirkvi v roku 1969 boli jeho pozostatky prevezené do Michaloviec, kde je dodnes pochovaný v tamojšej Bazilike Zostúpenia Svätého Ducha.
Budňanská skala
náhľad|Budnanska skala Budňanská skala je odkryv tvorený zvrásnenými vrstvami najvyššieho silúru a najstaršieho devónu, čo sú morské usadeniny, ktoré sa tu uložili asi pred 380 – 420 miliónmi rokov. Lokalita je uznaná ako medzinárodný pomocný stratotyp hranice silúr – devón. Vlastná hranica prebieha medzi vrstvami č. 41 a 42, a je na stene označená bronzovými doskami.
Skala na nachádza na ľavom brehu rieky Berounky priamo oproti cestnému mostu v Karlštejne. 50 metrov vľavo od mosta sú do skalnej steny vsadené tri bronzové dosky. Z väčšej vzdialenosti, najlepšie zo stredu nového mosta je zreteľné nápadné disharmonické zvrásnenie celej steny. Pevné lavice vápencov, ktoré sú odolnejšie proti deformácii, sú zvrásnené do tvaru písmena M, zatiaľ čo lepšie tvárne doskovité vápence nad i pod lavicami vytvárajú omnoho zložitejšiu vrásovú skladbu.
Budňanská skala je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Karlštejn a Chránenej krajinnej oblasti Český kras.
Kompresný pomer (informatika)
Kompresný pomer je pomer veľkosti nekomprimovaných dát ku veľkosti komprimovaných. Pokiaľ skomprimujeme niektorým kompresným algoritmom 20MB dát do 5MB dát, tak je kompresný pomer 5:20, čo je 1:4, a teda kompresný pomer je 0,25. V prípade, že sa podarí súbor zmenšiť, je kompresný pomer vždy menší ako 1. Ak by sme sa pokúšali napríklad komprimovať MP3 pomocou formátu zip, mohlo by sa stať, že kompresný pomer by bol väčší ako 1, teda výsledný ZIP súbor by bol väčší ako pôvodný súbor MP3. V takomto prípade kompresia nemá zmysel.
Kapucínska ulica
Kapucínska ulica je ulica v Bratislave v historickom centre Starého Mesta. Názov dostala podľa blízkeho kláštora kapucínov. Kapucínska vznikla postupne zástavbou v priestore medzi vnútorným a vonkajším opevnením stredovekého mesta v priebehu 17. a 18. storočia. Nachádza sa hneď vedľa Župného námestia a cez jej stred vedie električková trať po nadjazde nad Staromestskou ulicou smerom pod Hradný vrch smerom do Karlovej Vsi a Dúbravky. Ulica sa mimoúrovňovo križuje s Klariskou ulicou.
Južná strana ulice s domami prevažne z 18. storočia si zachovala svoj pôvodný charakter. Dnes v nich sídlia napríklad Taliansky kultúrny inštitút v Bratislave a Mestská knižnica v Bratislave. Rožný pavlačový dom, na križovatke so Židovskou ulicou bol asanovaný v 20. storočí pri príležitosti výstavby komunikácie Staromestská.
V hornej časti ulice, na mieste terajšieho nadjazdu, v minulosti stála policajná strážnica, ktorá na noc uzamykala vchod do Židovského geta - Zámockej a Židovskej ulice. Stál tu aj známy hostinec K zlatému krížu (Kapucínska 12).
Železničná stanica Devínska Nová Ves
Železničná stanica Devínska Nová Ves je železničná stanica v bratislavskej mestskej časti Devínska Nová Ves. Stanica ma vlečky do automobilovej fabriky Volkswagen a logistického parku CTPark Bratislava. Stanicu používajú osobné a nákladné vlaky.
Lago de Ilopango
Lago de Ilopango je jazero vulkanického pôvodu, nachádzajúce sa v centrálnej časti Salvádora, asi východne od hlavného mesta. Jazero má rozmery 8 ×, maximálnu hĺbku a s plochou hladiny  je to najväčšie jazero v krajine.
Jazero je vlastne zaliata kaldera, ktorá vznikla sériou štyroch mohutných explozívnych erupcií, posledná fáza sa odohrala v 5. storočí. Táto erupcia vyvrhla asi dacitovo ryolitickej tefry a pyroklastík. V historickej dobe bol zaznamenaný len jediný prejav vulkanizmu - rast lávového dómu v jazere v rokoch 1879 až 1880, jeho vyčnievajúci vrchol je známy ako ostrovčeky Islas Quemadas. V okolí jazera sa nachádzajú aj ďalšie mladé dacitové, príp. andezitové lávové dómy.
Iné projekty
.
NGC 5605
NGC 5605 je galaxia v súhvezdí Váhy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Korytnačkotvaré
Korytnačkotvaré [-takto len ak ide o rad] alebo korytnačky (lat. Testudinata, Testudines [v širšom zmysle], Chelonia) sú rad plazov patriaci do diapsíd; kam presnejšie patrí v rámci diapsíd, je sporné. Staršie sa korytnačky obyčajne zaraďovali do taxónu Parareptilia či Anapsida.
Korytnačky sa od ostatných plazov odlišujú predovšetkým tým, že je ich telo je obvykle chránené pancierom. Ten vznikol spojením viacerých kostí (rebrá, stavce, kľúčna kosť, prsná kosť) do dvoch častí – brušný pancier (plastrón) a chrbtový pancier (carapax). Korytnačky sú (spolu s vtákmi) najstaršia dodnes žijúca základná skupina plazov - najstaršie známe korytnačky sú totiž z obdobia pred 260/240/230/220 miliónmi rokov (číslo závisí od zvolenej definície korytnačiek), kým napríklad hady, jašterice či krokodíly sú oveľa mladšie. V súčasnosti je na svete asi 300 druhov korytnačiek, niektoré z nich sú silne ohrozené. Korytnačky sú studenokrvné živočíchy, čo znamená, že teplota ich tela sa mení podľa okolitého prostredia. Sú typicky dlhoveké, niektoré jedince sa dožili preukázateľne aj viac ako 180 rokov.
Zaradenie v systéme
Korytnačky (Testudinata) resp. Pan-Testudines v užšom zmysle (k tomuto názvu pozri vysvetlenie nižšie) sa dnes spravidla zaraďujú do diapsíd, a to konkrétne:
Staršie sa korytnačky zaraďovali najmä:
Pan-Testudines
V poslednom (zhruba) desaťročí niektorí autori rozlišujú medzi taxónom Testudinata (korytnačky) a taxónom Pan-Testudines (=Pantestudines) v užšom zmysle (=Testudinata + niekoľko vyhynutých bezprostredne príbuzných rodov, najmä Odontochelys, Pappochelys a Eunotosaurus). Niektoré texty však označujú ako Testudinata to, čo iné texty označujú ako spomínané Pan-Testudines (alebo označujú ako Testudinata celé Pan-Testudinata okrem rodu Eunotosaurus).
Treba ale poznamenať, že existuje aj širšie poňatý taxón Pan-Testudines a ten už nemožno alternatívne označovať ako Testudinata; konkrétne: Pan-Testudines v širšom zmysle zahŕňa aj taxón Sauropterygia (a Saurosphargidae) a Pentestudines v najširšom (zriedkavom) zmysle aj taxón Enaliosauria (=Euryapsida).
Zdroje kapitoly Zaradenie v systéme:
Anatómia a morfológia
Veľkosť korytnačiek sa značne líši. Morské druhy dorastajú obvykle do obrovských rozmerov, zatiaľ čo sladkovodné korytnačky sú typicky oveľa menšie (ale sú zaznamenané aj jedince 2 m dlhé). Suchozemské korytnačky môžu dorastať až do veľkosti korytnačiek morských. Najväčšou korytnačkou na svete je kožatka veľká, morská korytnačka, ktorá váži aj cez 900 kg a ktorej pancier je až 2 m dlhý. Najmenšou korytnačkou je Homopus signatus signatus (poddruh korytnačky trpasličej), ktorá meria necelých 8 cm a váži len 140 g.
V prehistorických dobách boli po celom svete hojne rozšírené korytnačky slonie, avšak s príchodom človeka tento druh takmer vyhynul. Predpokladá sa, že ich ľudia lovili ako potravu. Dnes môžeme korytnačky slonie nájsť iba na Seychelách a Galapágach. Dorastajú do veľkosti vyše 130 cm a vážia okolo 300 kg. Medzi najväčšie korytnačky celej geologickej histórie patril obrí vrchnokriedový rod Archelon s dĺžkou tela až 4 metre a niekoľkotonovou hmotnosťou. Títo obri žili v moriach.
Zaťahovanie krku
Korytnačky rozdeľujeme do dvoch podradov podľa toho, akým spôsobom vťahujú krk do panciera: korytnačky skupiny skrytokrky (Cryptodira) dokážu stiahnuť krk a hlavu pod chrbticu, korytnačky skupiny skrytohlavy (Pleurodira) ju schovávajú do panciera na ľavú alebo pravú stranu. Jazyk je hrubý a nevysunuteľný.
Hlava
Oči väčšiny suchozemských korytnačiek smerujú dole na predmety pred nimi, zatiaľ čo u niektorých vodných korytnačiek sa oči nachádzajú na vrchnej časti hlavy. Tieto druhy sa dokážu v plytkých vodách skryť pred predátormi tak, že sú celkom ponorené vo vode okrem očí a nozdier. Morské korytnačky majú blízko očí žliazky produkujúce slané slzy, čím sa zbavujú nadbytočnej soli získanej z morskej vody, ktorú pijú.
Korytnačky vidia pravdepodobne veľmi dobre v tme, a to vďaka neobvykle vysokému počtu tyčiniek v sietnici oka. Cez deň vidí naopak zle, pretože sú farboslepé a majú veľmi slabú zrakovú ostrosť. Navyše nedokážu plynule sledovať pohybujúcu sa korisť. Táto schopnosť je obyčajne vyhradená len predátorom. Mäsožravé korytnačky však dokážu veľmi rýchle pohnúť hlavou a doslova chňapnúť po koristi.
Korytnačky majú skostnatený zobák. Čeľusťami hryzú a žujú potravu. Miesto zubov je horná aj dolná čeľusť pokrytá rohovitými výčnelkami. U mäsožravých korytnačiek sú kvôli chytaniu potravy obvykle ostré, u bylinožravých korytnačiek bývajú vrúbkované, čo im pomáha pri žuvaní veľmi tvrdých rastlín. Pri prehĺtaní potravy používajú korytnačky jazyk, avšak na rozdiel od ostatných plazov ho nemôžu vystrčiť a chytať ním potravu.
Pancier
Horná časť panciera sa nazýva karapax, spodná časť plastrón a dohromady sú spojené na bokoch tzv. mostami. Obvykle je karapax zložený z piatich chrbtových, ôsmich rebrových a 24 postranných dosiek. Práve počet týchto dosiek spolu s tvarom plastrónu je jedným z hlavných rozlišovacích znakov pre podobné druhy.
Vnútornú časť panciera tvorí približne 60 kostí. S pancierom je telo korytnačky pevne spojené chrbticovými a rebrovými kosťami, čo v dôsledku znamená, že korytnačka nemôže zo svojho panciera vyliezť. Vonkajšia časť panciera je väčšinou pokrytá štítovými doštičkami z keratínu, niektoré druhy majú pancier krytý len silnou kožou.
Tvar panciera veľmi napomáha pri zisťovaní spôsobu života korytnačky. Značná časť suchozemských korytnačiek má veľký a ťažký pancier kupolovitého tvaru, ktorý znemožňuje predátorom uchopiť ho do čeľustí a rozdrviť. Korytnačka škárová má naopak plochý a ohybný pancier, vďaka ktorému sa ľahko skryje v skalných trhlinách.
Väčšina vodných korytnačiek má pancier plochý, hydrodynamického tvaru, a tak môžu ľahko a rýchlo plávať a potápať sa. Pancier vodných korytnačiek je tiež omnoho ľahší ako u suchozemských druhov, pretože sú medzi kosťami veľké medzery, tzv. fontanely.
náhľad|Korytnačka maľovaná
Farba panciera je veľmi rôzna, ale obvykle je to čierna, hnedá a olivovo zelená. Niektoré druhy majú na pancieri aj červené, oranžové, žlté alebo šedé bodky, linky alebo nepravidelné škvrnky. Jednou z najkrajšie sfarbených korytnačiek je korytnačka maľovaná, ktorá má žltý plastrón a čierny alebo olivovozelený karapax s červenými značkami okolo jeho okraja.
Koža a jej zvliekanie
Vonkajšia strana panciera je súčasťou kože, každá štítová doštička zodpovedá jednej modifikovanej šupine. Zvyšok kože je tvorený omnoho menšími šupinkami, podobne ako u ostatných plazov. Vodné korytnačky nezvliekajú kožu naraz ako hady, ale priebežne po malých kúskoch. Pokiaľ chováte korytnačku v akváriu, môžete vo vode nájsť čiastočky mŕtvej kože.
náhľad|Veľmi dobre viditeľné letokruhy na pancieri korytnačky Chersina angulata
Suchozemské korytnačky tiež zvliekajú kožu, ale tá sa oproti vodným korytnačkám nikdy neodlupuje a vrství sa do hrubých „kopčekov“, ktoré majú podobu letokruhov. Všeobecne panuje predstava, že spočítaním týchto letokruhov dostaneme vek korytnačky. Táto metóda ale nie je príliš presná, hlavne z toho dôvodu, že rýchlosť rastu nových doštičiek sa mení (za rok ich pri priaznivých podmienkach môže narásť aj niekoľko) a že niektoré doštičky nakoniec z panciera odpadnú.
Končatiny
Suchozemské korytnačky sú známe svojim pomalým tempom pohybu, ktoré je zapríčinené jednak ich ťažkým a veľkým pancierom a jednak relatívne neefektívnym spôsobom postavenia končatín, ktoré sú roztiahnuté do strán ako u jašteríc.
Sladkovodné korytnačky, ktoré žijú čiastočne aj na súši, majú na končatinách plávacie blany a dlhé pazúry. Pomocou týchto pazúrov sa môžu vyšplhať na breh či plávajúce polená, kde sa potom radi vyhrievajú na slnku. Samci mávajú pazúry dlhšie a používajú ich k stimulácii samice pri párení.
Štýl plávania sladkovodných korytnačiek pripomína psa, končatiny ale mieria do strán. Veľké druhy korytnačiek plávajú skôr menej, tie najväčšie už často len chodia po dne riek či jazier.
náhľad|Karetka novoguinejská
Plávacie blany majú takmer všetky druhy korytnačiek, ale niekoľko druhov, napr. karetka novoguinejská, má namiesto končatín plutvy. Tieto druhy korytnačiek potom plávajú rovnakým štýlom ako morské korytnačky.
Morské korytnačky žijú takmer výhradne vo vode, a tak majú miesto nôh plutvy. Vo vode potom vyzerajú, akoby sa vznášali či lietali. Prednými končatinami pohybujú hore a dole, zadné končatiny nie sú používané na pohyb ale skôr na kormidlovanie. Na súši majú veľmi obmedzenú pohyblivosť, a tak na súš vyliezajú len samice, aby nakládli vajcia. Pohybujú sa veľmi pomaly a namáhavo sa postrkujú dopredu pomocou plutiev. Zadnými končatinami vyhrabú samice dieru, nakladú do nich vajcia a potom ich zase zahrabú pieskom.
Dýchanie
Aj napriek tomu, že niektoré druhy strávia značnú časť života pod vodou, potrebujú dýchať vzduch a musia teda v pravidelných intervaloch vyplávať na povrch, aby doplnili pľúca čerstvým vzduchom. Časť života strávia aj na súši. Morské korytnačky kladú vajcia na suchých piesočných plážach.
Vedci tiež skúmajú schopnosť niektorých austrálskych sladkovodných korytnačiek dýchať pod vodou. Niektoré druhy majú priestrannú kloaku, ktorej sliznice tvoria prstovité výbežky, papily, ktoré majú bohaté krvné zásobenie a zvyšujú povrch kloaky. Korytnačky tak môžu prijímať kyslík rozpustený vo vode, papily fungujú podobne ako rybie žiabre.
Evolúcia a taxonomické zaradenie
Prvé korytnačky sa na zemi objavili už v ére dinosaurov, niekedy pred 200 miliónmi rokov – sú jednou z mála skupín v súčasnosti žijúcich plazov, ktoré poznáme už z triasu.
Medzi najstaršie korytnačky patria rody Proganochelys a Australochelys, ich zástupcovia na Zemi žili ešte pred oddeleným vznikom sesterských línií – skrytohlavých a skrytokrkých. Rod Australochelys je s týmito korytnačkami spájaný do spoločnej skupiny Rhaptochelydia.
Taxonomické zaradenie
Prehľad zaradení korytnačiek v systéme pozri vyššie v úvode tohto článku.
Tradične sa korytnačky najčastejšie považovali za jedinú ešte žijúcu vetvu skupiny nazývanej anapsidy či Parareptilia, ktorá obsahuje skupiny ako Millerettidae, Procolophonoidea a Pareiasauria. Lebka všetkých druhov anapsíd nemá otvory v spánkovej oblasti. Všetky ostatné žijúce druhy blanovcov (Amniota) majú práve tieto lebečné otvory. Väčšina anapsíd vyhynula v neskorom perme s výnimkou skupiny Procolophonoidea a predchodcov korytnačiek, ktorí vymreli neskôr. Neskôr však bolo preukázané, že typická vlastnosť anapsíd, ktorú prevzala aj korytnačia lebka, neznamená, že sú korytnačky vývojovo príbuzné s ostatnými anapsidami, ale ide len o prípad konvergentnej evolúcie; korytnačky v skutočnosti vývojovo patria medzi diapsidy. V rámci diapsíd sa najprv zdalo, že patria o niečo bližšie k lepidosaurom ako k archosaurom. , podľa niektorých neskorších prác patria skôr bližšie k archosaurom ako k lepidosaurom, alebo patria vedľa taxónu tvoreného (najmä) archosaurami a lepidosaurami. Preskúmaním predchádzajúcich fylogenetických stromov, ktoré dokazovali príbuznosť korytnačiek s anapsidmi, bolo zistené, že mylné zaradenie korytnačiek bolo spôsobené počiatočným predpokladom, že korytnačky patria medzi anapsidy (a skôr skúmali, aký typ anapsíd korytnačky sú), ako aj nedostatočne širokou vzorkou fosílnych a recentných taxónov nutných na zostrojenie kladogramu. Dnes sa štandardne uvádza, že korytnačky sú diapsidné.
Delenie 1
(tu len recentné taxóny)
Podrad skrytokrky (Cryptodira):
Podrad skrytohlavy (Pleurodira):
Delenie 2 (podľa anglickej wiki)
(tu aj vyhynuté druhy; rozdiel oproti hornému deleniu je najmä v čeľadi Bataguridae a Podocnemididae)
Podrad (Paracryptodira) †
Podrad skrytokrky (Cryptodira):
Podrad skrytohlavy (Pleurodira):
Fégeus (syn Darea)
Fégeus je v gréckej mytológii syn Darea, trójskeho kňaza boha Héfaista. Fégeus je postavou z Homérovho eposu Iliada. Od Homéra vieme o ňom len toľko, že bol synom trójskeho kňaza boha Darea a mal brata Idaia, s ktorým bojoval v trójskej vojne. Osud bratov rozdelil, keď sa na trójskej pláni rozhodli na bojovom voze napadnúť slávneho achájskeho hrdinu Dioméda. Fégeus hneď nato zomrel zasiahnutý oštepom a Idaios z boja utiekol.
Moving Shadow
Moving Shadow bolo britské jungle/drum and bassové hudobné vydavateľstvo, ktoré v roku 1990 založil Rob Playford. Popri vydavateľstvách ako Suburban Base, Formation Records, D-Zone, Reinforced, Metalheadz sa stalo Moving Shadow úspešným a vydalo viac ako 200 nahrávok.
Moving Shadow si zachovalo svoj status jednej z najprofilovanejších drum and bassových vydavateľstiev, s interpretmi Dom & Roland, Aquasky, Calyx a E-Z Rollers. Hudba EZ Rollers bola použitá vo filme Zbaľ prachy a vypadni!, ale tento jazzový zvuk nebol veľmi reprezentatívny. Moving Shadow produkovala hudbu pre počítačovú hru Grand Theft Auto 2 (1999) a tiež prevádzkovala rozhlasovú stanicu s názvom MSX FM v hrách Grand Theft Auto III (2001) a Grand Theft Auto: Liberty City Stories (2005).
V roku 2000 bolo vydavateľstvo na trhu jedno desaťročie, čo bolo pre nezávislé vydavateľstvo zriedkavý jav a oslávilo to spomienkovým katalógom. Následne úspešnosť vydavateľstva klesla, avšak výnimkou boli albumy interpretov Omni Trio a Dom & Roland. V roku 2004 a 2005 zažilo obrodu v podaní nahrávok od Noisie a Calyxa, ale v roku 2007 bolo uzavreté.
Jagdpanzer IV
náhľad|Jagdpanzer IV Jagdpanzer IV je nemecký stíhač tankov vyrábaný v 1944 až 1945.
Vyrobilo sa celkom 2 000 kusov. Bol masovo používaný na všetkých frontoch ale hlavne na východnom fronte. Posádku tvorili štyria muži. Bol postavený na podvozku Panzerkampfwagen IV a mal nahradiť zastarané Stug III G. Používal delo 7,5 cm KwK 42.
Vývoj začal po bitke o Stalingrad, pretože Hitlerove Stugy nestačili na ruské tanky T-34 a KV-1. Neskôr bol použitý pri obrane Normandie, bitke o Ardény a bojov o západný front. Používala ho aj SS. Bol používaný aj v Sýrii v roku 1950 a pri konfliktoch v Iraku v roku 1967.
Fedinova ulica
Je známa vysokou koncentráciou obchodov a iných prevádzok, čím plní funkciu korza, pešej zóny a jedného z centier Petržalky. Je tu situované zdravotné stredisko, lekáreň Mandragora, materská škola, detské jasle a pobočka politickej strany SMER pre Bratislavu V. Neďaleko preteká Chorvátske rameno, jeho okolie je obľúbeným miestom prechádzok tunajších obyvateľov.
Prvý dom na Fedinovej ulici bol postavený v roku 1983 (osemposchodový bielo-žltý, čísla 1-5). V roku 1986 boli dokončené tri dvanásťposchodové (2-24, prvý s terasou). Medzi dvoma z týchto domov bol v roku 2013 postavený ďalší, 14-poschodový polyfunkčný dom. Podľa starostu Petržalky Vladimíra Bajana ide o "zahusťovačku", ktorá môže skomplikovať život doterajším obyvateľom ulice. Predošlý starosta Milan Ftáčnik uviedol, že stavbe sa nedalo zabrániť, nakoľko mesto vydalo súhlasné stanovisko s územným plánom, čo musel petržalský stavebný úrad rešpektovať.
Zuzana Kanócz
Zuzana Kanócz (* 21. november 1979, Košice) je slovenská herečka. Absolvovala maďarské gymnázium a neskôr vyštudovala herectvo v ročníku Emílie Vášáryovej a Martina Hubu na VŠMU v Bratislave. Na škole sa predstavila v inscenácii hry Blázon a mníška od poľského dramatika Witkiewicza, v Brechtovom Kaukazskom kriedovom kruhu a v Čechovovej aktovke Platonov.
V roku 2003 získala angažmán v Divadle Andreja Bagara v Nitre, kde hrá v inscenáciách Peter Pan, Aj kone sa strieľajú či v pôvodnom slovenskom muzikáli Adam Šangala. Hosťuje aj v Činohre Slovenského národného divadla v obľúbenej Tančiarni.
Osobný život
S manželom Jurajom Lojom má syna Lucasa a dcéry Izabellu a Leylu.
Couvonges
Couvonges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tasmanian Wilderness
Tasmanian Wilderness je spoločné označenie niekoľkých oblastí v austrálskej Tasmánii, ktoré boli pod týmto názvom v roku 2000 zapísané na zoznam Svetového dedičstva UNESCO
a rezervácie:
Saint-Ouen-le-Houx
Saint-Ouen-le-Houx je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 81 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ANThology
ANThology je druhý štúdiový album americkej rockovej skupiny Alien Ant Farm, ktorý bol vydaný v USA dňa 6. marca 2001 a v Austrálii a Spojenom kráľovstve dňa 19. marca 2001.
Singel „Smooth Criminal“ bol vydaný vo forme digital download pre sériu videohier Rock Band dňa 5. mája 2009.
NGC 5606
NGC 5606 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 8. mája 1826.
Pavlov (okres Jihlava)
Pavlov je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 426 obyvateľov, z toho 217 mužov a 209 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,7 roka (muži 41,0 roka, ženy 42,5 roka).
Hendrik Jan Davids
Hendrik Jan Davids (* 30. január 1969, De Bilt, Holandsko) je bývalý holandský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 7 turnajov ATP vo štvorhre.
Integrálna rovnica
Integrálna rovnica je v matematike rovnica, v ktorej sa neznáma funkcia nachádza pod integrálom. Integrálne rovnice úzko súvisia s diferenciálnymi rovnicami a niektoré problémy môžu byť formulované oboma spôsobmi (napr. Maxwellove rovnice).
Za zakladateľa teórie integrálnych rovníc sa považuje Erik Ivar Fredholm, neskôr k nej významne prispel Vito Volterra.