cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Normanská teória vzniku ruského štátu
Normanská teória vysvetľuje pôvod starého ruského štátu (Kyjevskej Rusi). Pôvodná hypotéza sa týka politickej úlohy švédskych Vikingov (Varjagov) pri vzniku raného ruského štátu. Neskôr sa uplatnili aj ďalšie hypotézy, týkajúce sa rozsiahlej kolonizácie určitých oblastí príchodiacimi zo Švédska. Teóriu vypracovali v 18.storočí nemeckí historici žijúci v Rusku.
Vznik a vývoj teórie
Po celé 19. a 20. storočie bola vedená vzrušená diskusia o platnosti tzv. normanskej teórie, to znamená o podiele škandinávskych Varjagov na vzniku kyjevskej ríše a o pôvode pojmu Rus. Tieto otázky sa ukázali byť základnými problémami včasnej ruskej histórie. Na začiatku tejto výmeny názorov stála hypotéza o normanskom pôvode Rurikovcov, najstaršej, v Kyjevskej Rusi vládnucej dynastie, ktorú ako prvý vyslovil v 30. rokoch 18. storočia nemecký historik pôsobiaci v nedávno založenej Petrohradskej akadémii vied Gottlieb Siegfried Bayer v práci De Varagis. V bádaní pokračoval ďalší nemecký vedec žijúci v Rusku Gerhard Friedrich Müller, ktorý v roku 1749 predniesol prednášku na tému Origines gentis et nominis Russorum. Tlačou bola táto práca vydaná až v roku 1772, jej zverejneniu bránil Lomonosov. Bayerove a Müllerove myšlienky rozvinul na prelome 18. a 19. storočia August Ludwig von Schlözer a na základe dôkladného štúdia Nestorovej Povesti dávnych liet sformuloval ucelenú normanskú teóriu. Zásadným dielom, kde bola táto teória vyjadrená, bola jeho päťdielna (nedokončená) práca Nestor Russische Annalen (1802 – 1809).
Z hľadiska normanskej teórie je zásadnou úvodná časť Повести временных лет, ktorá sa nazýva Rozprávanie o pozvaní kniežat. Rozpráva o príchode Varjagov, ktorí si podmanili Fínov a Slovanov a žiadali od nich dane. Tí ich dokázali zahnať, ale keď si začali vládnuť sami, začali medzi sebou viesť spory, a preto sa rozhodli nájsť si knieža, ktorý by im vládol. Cez more sa vydali k „Rusom, lebo tak sa nazývali tí Varjagi Rusi, ako sa iní nazývali Švédmi a iní Normanmi, Anglanmi, iní Gótmi“. Rusom potom povedali: „Krajina naša je veľká a oplýva všetkým, ale poriadku v nej nie je, i poďte panovať a nám vládnuť“. Boli vybraní traja bratia, ktorí so svojimi rodmi odišli ku Slovanom. Najstarší bol Rurik a ten založil Starú Ladogu. Druhý Sineus sa usadil v Beloozersku pri Bielom jazere a tretí Truvor v Izborsku v južnom Estónsku. Mladší bratia čoskoro zomreli, potom Rurik zjednotil podľa Povesti zem pod svojou vládou a založil Novgorod.
Odpor proti normanskej teórii
Na prelome 19. a 20. storočia začala byť normanská teória všeobecne prijímaná, a to aj ruskými historikmi (uznával ju napríklad významný bádateľ Vasilij Osipovič Kľučevskij) a začínajúcou sovietskou historiografiou. Po nástupe stalinizmu však začala byť znovu akákoľvek úloha Normanov v dejinách východných Slovanov popieraná a v 50. rokoch 20. storočia bola spochybnená tiež historická autenticita zakladateľov rurikovskej dynastie. Pokrútený obraz minulosti, ktorý bol vtedy pod vplyvom politickej propagandy vytvorený, píše v rozpore s historickou realitou, ako urputne bojovali východní Slovania proti cudzej nadvláde, a ako sa k boju proti Germánom vytvoril na ruskom severe mohutný slovansko-fínsky kmeňový zväz.
Postupne prestala byť problematika vikingského vplyvu problémom iba historickým a začala sa riešiť aj v rovine filologickej, archeologickej a antropologickej. Cez všetky výhrady nedá sa ako konštatovať, že tvorcovia normanskej teórie vykonali veľa pre profesionalizáciu ruského dejepisectva a ocenenie pôvodných ruských prameňov.
Archeológia
Od 60. rokov 20. storočia intenzívny archeologický výskum dokázal objasniť niektoré aspekty prítomnosti Severanov v ruských oblastiach. Hlavná evidencia pochádza najmä z pohrebísk 10. a 11. storočia. Určitý problém predstavuje mnohotvárnosť normanského rítu a skutočnosť, že ako Slovania, tak Škandinávci v tej dobe svojich mŕtvych spaľovali. Vo všeobecnej rovine došlo ku zhode, že normanské sú pohreby v lodiach alebo pohreby s koňom a ďalej pravdepodobne hroby s typicky škandinávskymi ženskými ozdobami šiat. Tieto nálezy sa vyskytujú v kurganoch horného Podnepria, kde sa do tej doby predpokladali iba sídla Slovanov, ktorí sa sem, ako bolo teraz zistené, dostali až v 11. storočí. Pohreby koní sa nachádzajú aj v novgorodských mohylách v starších horizontoch, najmladší je podľa hrobových výbav čisto slovanský. Ďalšie vikingské nálezy pochádzajú z gnezdovských mohýl a ďalej bohatých mohýl v okolí Jaroslavľa, kde boli v hroboch uložené celé vikingské rodiny.
Etymológia
Zaujímavý je aj pôvod slova Varjag. Ide o slovanskú podobu škandinávskeho vaering (t. j. člen družiny zviazaný s ňou prísahou). Byzantská podoba označenia Varjagovia je Varangoi.
Súčasní ruskí antinormanisti uznávajú podiel Rusov a Varjagov na vzniku kyjevského štátu. Tvrdia však, že išlo o Slovanov pochádzajúcich z juhovýchodného pobrežia Baltského mora. Odtiaľ mal ich predstaviteľ Rurik prísť na ruský sever.
Zaujímavý je aj fakt, že na rozdiel napr. od Anglicka, kde ku kolonizácií Vikingmi došlo, tu nie sú známe škandinávske toponymá, ale napr. všetky dneperské prahy majú škandinávske názvy. To by svedčilo pre škandinávske osídlenie iba obchodno-remeselníckeho charakteru.
Niektoré dnes všeobecne uznávané závery
Dnes sa má zato, že prítomnosť Severanov v ruských oblastiach je nepopierateľná. Prví členovia rurikovského rodu a ich družiníci boli nepochybne švédskeho pôvodu, ale počas 11.storočia sa v slovanskom prostredí asimilovali. Rurik vládol severným oblastiam Rusi, jeho nástupca (príbuzný alebo družiník) Oleg spojil dve najdôležitejšie centrá Novgorod a Kyjev do jedného celku, a položil tak základy ranému ruskému štátu, Kyjevskej Rusi. Oleg údajne vládol za Rurikovho nedospelého syna Igora. Príbuzenský pomer medzi Rurikom a Igorom však nie je možné dokázať. Niektorí historici sa preto domnievajú, že Igor mohol byť zakladateľom novej, svojim pôvodom slovanskej dynastie, ktorej bol dodatočne pripísaný rurikovský pôvod. Tomu však odporuje jeho meno, ktorého základ je germánsky. Do úvahy je však potrebné vziať tiež skutočnosť, že Varjagovia prichádzali do východnej Európy bez žien. Pokiaľ sa tu usadili, iste uzatvárali manželstvá so slovanskými ženami. Už Igorov syn mal slovanské meno Svjatoslav I. Na konci 11. storočia a v 12. storočí nie sú o prítomnosti Škandinávcov v archeologických dokladoch stopy.
Lednica (potok)
Lednica je vodný tok na strednom Považí, preteká územím okresov Púchov a Ilava. Je to pravostranný prítok Váhu, meria a je tokom III. rádu. V okolí obce Lednica prerezáva bradlové pásmo, v krajine pritom vystupujú osamelé skupiny bradiel (Lednické bradlo na pravom brehu, na ňom stoja zrúcaniny hradu Lednica a Lednické skalky na ľavom brehu). Na dolnom toku (za obcou Lednické Rovne) tečie súbežne s korytom Váhu na ľavom brehu, koryto toku sa rozširuje a prietok vody znižuje.
Prameň: v Bielych Karpatoch na severozápadnom svahu Kobylinca v nadmorskej výške cca, severozápadne od obce Lednica.
Smer toku: od prameňa tečie najprv na severoseverovýchod, oblúkom sa následne stáča na juhovýchod, za obcou Lednica tečie východným smerom až k sútoku so Zubákom, ďalej pokračuje severojužným smerom, v obci Dolná Breznica sa opätovne stáča na juhovýchod a napokon v Lednických Rovniach sa výrazným oblúkom stáča na juhozápad, pod sútokom s Tovarským potokom už tečie na juh.
Geomorfologické celky: 1. Biele Karpaty, podcelok Kobylináč, časť Hladké vrchy, podcelok Vršatské bradlá, 2. Považské podolie, podcelok Ilavská kotlina.
Prítoky: sprava prítok zo severného svahu Kobylinca, z oblasti Hlbokého, z juhovýchodného svahu Strachoňovca, z juhovýchodného svahu Krajčovej hory , zo severovýchodného svahu Ostrej hory , prítok prameniaci západne od obce Lednické Rovne, Krivý potok, Kvašov a Tovarský potok; zľava prítok z juhovýchodného svahu Hromádkovej, zo severovýchodného svahu Hromádkovej, z juhozápadného svahu Kýčerky , dva prítoky z južných svahov Zrnovej , z oblasti Podbrezia, Zubák, dva prítoky z južného svahu Dubového vrchu a prítok z východného svahu Dubového vrchu.
Ústie: do Váhu medzi osadou Savčina a obcou Košeca v nadmorskej výške približne
Obce: Lednica, Dolná Breznica, Lednické Rovne a okrajom Dulova
Hanák (priezvisko)
Hanák je české a slovenské priezvisko. V češtine má význam: obyvateľ regiónu Haná. V Česku je najviac rozšírené v mestách Brno, Praha, Olomouc a Uherské Hradiště. Na Slovensku je najčastejšie v Trnave, Bratislave, Lukáčovciach (okres Nitra) a Močenku (okres Galanta).
Známi nositelia
Pozri v článku Hanák.
Porcaro
Porcaro je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zbyňov
Zbyňov je obec na Slovensku v okrese Žilina. Doložená roku 1407.
Poloha
Nachádza sa v Rajeckej doline medzi mestom Rajec a kúpeľným mestom Rajecké Teplice. Obklopená je horami, preteká ňou rieka Rajčianka. Nachádzajú sa tu rekreačné zariadenia - chatky, kam sa chodí táboriť.
Rosenborg BK
Rosenborg Ballklub (RBK) je nórsky futbalový klub so sídlom v Trondheime, ktorý vznikol v roku 1917. Počas svojej histórie získal klub 26 titulov v nórskej najvyššej súťaži. Hrával v ňom aj slovenský reprezentant Marek Sapara. Momentálne je účastníkom Eliteserien, najvyššej nórskej futbalovej súťaže. Domáce zápasy hrá na štadióne Lerkendal Stadion, ktorý má kapacitu 21 421 miest.
Rosenborg BK v európskych pohároch
zdroj: kassiesa.net
Ženská štvorhra na Abierto Mexicano Telcel 2009
Ženská štvohra na Abierto Mexicano Telcel 2009 sa hrala ako súčasť Abierto Mexicano Telcel 2009 od 23. februára do 1. marca 2009. Titul získali Španielky Nuria Llagosterová Vivesová a María José Martínezová Sánchezová, ktoré vo finále porazili tiež španielsky pár Lourdes Domínguezová Linová, Arantxa Parrová Santonjová 6-4 6-2. Pre obe to bol siedmy titul vo štvorhre na okruhu WTA.
Formerie (kantón)
Formerie je francúzsky kantón v obvode Beauvais v departemente Oise v regióne Pikardia. Tvorí ho 23 obcí.
Románi
Románi sú skupina národov (etnikum) hovoriaca románskymi jazykmi. Žijú napr. v Taliansku, Španielsku, Portugalsku.
Benjamín Tinák
Benjamín Tinák (pseudonym Pavel Beňo) (* 17. október 1930, Maňa – † 17. február 2008, Ružomberok) bol slovenský prozaik a básnik.
Životopis
Narodil sa v roľnícke rodine a vzdelanie získaval v Mani, Liberci, Ružomberku a v Bratislave, kde v roku 1957 absolvoval štúdium medicíny na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského. Pracoval ako sekundár na chirurgickom oddelení v nemocnici v Ružomberku, v rokoch 1960 – 1968 bol obvodným lekárom v Likavke. V roku 1966 bol lekárom československej geologickej expedície v Mongolsku, v rokoch 1968 – 1972 pôsobil v nemocnici v Harrare (Etiópia), najprv ako prednosta interného oddelenia, a neskôr ako riaditeľ nemocnice. V roku 1972 sa vrátil na Slovensko a začal pracovať v nemocnici v Martine, od roku 1975 pracoval opäť v nemocnici v Ružomberku.
Zomrel 17. februára 2008 po ťažkej chorobe v Ružomberku, kde je aj pochovaný.
Tvorba
Popri náročnej práci lekára sa venoval i literárnej činnosti. Prvé verše uverejňoval pod pseudonymom v rôznych časopisoch (Pionierske noviny, Kultúrny život, Smena a i.). V roku 1962 debutoval zbierkou básní, v roku 1975 vydal prvú knižnú prózu. V oblasti poézie sa venoval témam koncentračných táborov, svetu chudoby či vykorisťovaniu, ale tiež používa motívy atómovej bomby. V próze sa zaoberá rozsiahlou výpoveďou o zážitkoch a faktoch z Etiópie, problémami zodpovednosti lekára voči pacientovi či otázkou interrupcií a novodobou pliagou ľudstva – drogovou závislosťou. Všetky jeho prozaické diela sú inšpirované vlastnými zážitkami. Ako autor spolupracoval so Slovenským rozhlasom.
Uhlířov
Uhlířov je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 342 obyvateľov, z toho 172 mužov a 170 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,5 roka (muži 36,9 roka, ženy 38,1 roka).
Robert Kraft
Jeho detektívky, dobrodružné a fantastické romány sa odohrávajú v rôznych častiach zeme. Na rozdiel od Karla Maya, s ktorým ho často porovnávali, miesta, kde sa odohrával dej jeho románov, osobne poznal, lebo predtým, ako začal žať úspechy ako spisovateľ pracoval ako plavčík, námorník a kuchár na veľkej obchodnej lodi.
Monestier-Port-Dieu
Monestier-Port-Dieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Weezer
Weezer je americká alternatívna rocková skupina pochádzajúca z Los Angeles, ktorá vznikla v roku 1992. Vydali deväť albumov a šesť EP. Skupina dodnes predala viac ako deväť miliónov nahrávok v USA a vyše sedemnásť miliónov celosvetovo. Súčasnými členmi Weezer sú Rivers Cuomo, Patrick Wilson, Brian Bell a Scott Shriner.
Skupina je známa svojimi úspešnými singlami ako „Buddy Holly“, „Undone - The Sweater Song“, „Say It Ain’t So“, „Island in the Sun“, „Hash Pipe“, „Beverly Hills“ či „Pork and Beans“.
Jan (priezvisko)
Jan je priezvisko odvodené od mena Ján. V Česku je najčastejšie v mestách Třebíč, Praha, Plzeň a Valašské Meziříčí. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v Trenčianskej Teplej a Bratislave
Známi nositelia
Pozri v článku Jan.
Sexuálny dimorfizmus rýb
Sexuálny dimorfizmus rýb je u rôznych druhov rýb rozdielny.
Sekundárne sexuálne znaky rýb z čeľade Cichlidae
Niektoré znaky platia všeobecne:
Železničná trať Šanghaj – Kchun-ming
náhľad|Stanica Erdaoyan Železničná trať Šanghaj – Kchun-ming, zvaná lokálne tiež Chu-Kchun (, pchin-jin hùkūn tiělù), je elektrifikovaná a z väčšej časti dvojkoľajná železničná trať v Čínskej ľudovej republike, kde prepája východnú Čínu s juhozápadnou Čínou. Začína v Šanghaji a vedie cez provincie Če-ťiang, Ťiang-si, Chu-nan, Kuej-čou a Jün-nan, kde končí v hlavnom meste provincie, Kchun-ming, na tamojšej hlavnej stanici.
Celková dĺžka trate je 2 690 kilometrov, pričom dvojkoľajná je väčšia časť zo Šanghaja do Liou-pchan-šuej, jednokoľajná je zvyšný úsek z Liou-Pchan-šuej do Kchun-mingu, ktorý má dĺžku približne štyristo kilometrov. V úseku Šanghaj – Ču-čou je maximálna traťová rýchlosť 200 km/h, v úseku z Ču-čou do Chuaj-chua je maximum 120 km/h.
Dejiny
Historicky sa trať skladá zo štyroch tratí vybudovaných v priebehu viac ako 70 rokov. Ako jediná trať sa začali označovať v roku 2006, kedy čínske ministerstvo železníc vykonalo rekonštrukciu niektorých úsekov a zvýšilo povolenú rýchlosť. Historické trate boli:
Tombel
Tombel môže byť
Grandvilliers (kantón)
Grandvilliers je francúzsky kantón v obvode Beauvais v departemente Oise v regióne Pikardia. Tvorí ho 23 obcí.
Imisia (životné prostredie)
Imisia (obyčajne používané v množnom čísle) je znečisťujúca látka, emisia alebo transmisia, ktorá negatívne sa pôsobí na životné prostredie - pôdu, vodu alebo živé organizmy (rastliny, živočíchy). Zjednodušene predstavuje lokálne znečistenie ovzdušia a prostredia v konkrétnej lokalite, čiže to, čo z ovzdušia na určité územie „padne“.
Rozdelenie
Na základe skupenstva možno imisie členiť nasledovne:
Vznik
Imisie vznikajú ak sa znečisťujúce látky (emisie), z rôznych zdrojov znečistenia, ktoré sa dostali do atmosféry, pričom neskôr mohli byť fyzikálne alebo chemicky pozmenené (transmisie), boli transportované vetrom alebo vodou. Môže ísť o rôzne skupenstvá od plynného, cez pary a aerosóly, po častice pevného skupenstva ako je popolček, peľ a prach, ktorý môže byť tvorený aj väčšími zrnami. Šírenie imisií ovplyvňuje všeobecná cirkulácia atmosféry, klimatické podmienky, aktuálne počasie aj reliéf danej oblasti. Pôvodcom znečistenia (emisií) môžu byť rôzne zdroje, ktoré sú dôsledkom ľudskej činnosti ako sú priemyselná výroba, doprava, poľnohospodárstvo, ťažba nerastných surovín ale aj prirodzené procesy ako je sopečná činnosť, vetrom viaty púštny prach a piesok, dym lesných požiarov alebo peľ rastlín.
Negatívne dopady
Vplyv imisií možno pozorovať ako na neživé zložky krajiny, technické diela tak aj na organizmy. Môžu mať vplyv na zmenu intenzity slnečného žiarenia, vznik hmly a zrážok, zmenu chemických podmienok prostredia a podobne. U rastlín môžu vyvolávať zmeny rastu, u organizmov môžu mať vplyv napr. na kosti, dýchacie cesty alebo zrak. Môžu zapríčiniť vznik alergií.
Meranie imisií
Lokálne znečistenie ovzdušia, ku ktorému imisie patria sú na Slovensku pravidelné merané a zverejňované Slovenským hydrometeorologickým ústavom na staniciach Národnej monitorovacej siete kvality ovzdušia (NMSKO). V prípade zistenia vysokej koncentrácie škodlivých látok, ktorá je nad limitmi stanovenými pre možné ohrozenie ľudského zdravia, vydáva ústav varovanie obyvateľstva.
Duke Ellington
Edward Kennedy „Duke“ Ellington (* 29. apríl 1899, Washington, D.C. – † 24. máj 1974, New York) bol americký džezový komponista, pianista a bandleader. Zaraďuje sa medzi najväčších amerických skladateľov 20. storočia.
Hanak (priezvisko)
Hanak je české a slovenské priezvisko. Je veľmi zriedkavé, na Slovensku sa vyskytuje len v Bratislave, Prešove, Spišských Tomášovciach (okres Spišská Nová Ves), Svidníku, Varechovciach (okres Stropkov) a obci Vechec (okres Vranov nad Topľou), v Česku najviac v Uničove (okres Olomouc).
Známi nositelia
Pozri v článku Hanak.
Janko Tipsarević
Janko Tipsarević (* 22. jún 1984, Belehrad, Srbsko) je súčasný profesionálny tenisový hráč zo Srbska.
Tenisová kariéra
Tenis začal hrať ako šesťročný, ako osemročný začal navštevovať tenisový klub v Belehrade, kde ho trénoval ruský tréner Roman Savočkin.
Roku 2001 vyhral turnaj pre juniorov na Australian Open a dostal sa do štvrťfinále turnaja pre juniorov na French Open. Jeho koncoročné umiestnenie v rebríčku juniorov bolo 2. miesto. V tom istom roku debutoval za daviscupovú reprezentáciu Juhoslávie a vyhral prvý turnaj série podujatí Futures.
Roku 2006 sa dostal do štvrťfinále podujatí ATP Tour v Moskve a Nottinghame. Prvýkrát sa do 1. svetovej stovky prebojoval 20. februára 2006, kedy vystúpil na 99. priečku. K decembru 2006 ešte nevyhral ani jedno podujatie pod záštitou ATP iba podujatia organizované ITF.
Jeho najčastejším partnerom v štvorhre je Michail Južnyj.
Saint-Girod
Saint-Girod je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Ján (priezvisko)
Ján je slovenské priezvisko odvodené od mena Ján. Na Slovensku je najrozšírenejšie v meste Revúca. Častejšie je v Česku, najviac v Prostějove.
Saint-Girod
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ján (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Ján.
Saint-Girod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Haňak (priezvisko)
Haňak je slovenské a rusínske priezvisko. Je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len vo Svidníku, Malých Ozorovciach (okres Trebišov) a Vislave (okres Stropkov). V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Enkláva (občianske právo)
Enkláva v občianskom práve označuje pozemok, ku ktorému niet prístupu verejnou ani vlastnou cestou, ale iba cez iný, cudzí pozemok.
Montaignac-Saint-Hippolyte
Montaignac-Saint-Hippolyte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Velká Polom
Velká Polom je obec v Česku v okrese Ostrava-mesto v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 936 obyvateľov, z toho 944 mužov a 992 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 38,0 roka, ženy 40,6 roka).
Jáno (priezvisko)
Jáno je slovenské priezvisko odvodené od mena Ján. Je zriedkavé, najviac sa vyskytuje v meste Šaľa.
Známi nositelia
Pozri v článku Jáno.
Rajecká Lesná
Rajecká Lesná je obec na Slovensku v okrese Žilina. V roku 1900 sa súčasťou obce stala osada Trstená. Rajecká Lesná je známe pútnické miesto asi 26 km južne od Žiliny. Od roku 1999 sa obec stala centrom prijímania Vianočnej pošty adresovanej Ježiškovi.
Dejiny
Frivald je v písomnostiach hojne uvádzaný hneď po Rajci, čo napovedá o jeho význame. Kánonická vizitácia zo 17. storočia zaraďuje osadu Frivald medzi malé sídla, obkolesenú hustým lesom a prístupnú úzkou cestou. V roku 1625 tu vlastnili synovia Jána Frivaldského mlyn, pílu a sladovňu, od roku 1604 v osade stál majer, ktorý v roku 1627 získal od Turzovcov rod Révajovcov. V roku 1720 žilo vo Frivalde 18 roľníkov a v roku 1864 63 zemanov.
Odľahlá poloha obce spôsobovala pomalé prenikanie novodobých výdobytkov, aj preto sa zachovalo viacero dreveníc a najmä tradície. V súčasnosti je však už aj Frivald, medzičasom premenovaný na Rajeckú Lesnú, pomerne modernou obcou s rozvíjajúcim sa cestovným ruchom. Okrem turistov sem návštevníkov láka unikátny Slovenský betlehem a Bazilika Narodenia Panny Márie so sochou Frivaldskej Panny Márie zo 16. storočia. Frivald je významným pútnickým miestom, čomu slúž aj kalvária s krížovou cestou. Pôvodne stál v obci stredoveký kostolík z konca 13. storočia, z ktorého sa zachovala už len svätyňa.
Sojuz T-4
Sojuz T-4 bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz T-4 vyštartoval 12. marca 1981 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Saľut 6. Podľa katalógu COSPAR dostal Sojuz T-4 označenie 1981-023A. Išlo o 76. registrovaný let kozmickej lode s ľuďmi na palube zo Zeme. Jej volací znak bol „fotón“.
Štart
Loď odštartovala 12. marca 1981 večer z kozmodrómu Bajkonur pomocou nosnej rakety Sojuz-U. Štart sa vydaril, loď sa dostala na obežnú dráhu vo výške 245 – s periódou obehu okolo planéty za 90 minút. Bez problémov fungoval aj zapnutý systém automatického približovania k stanici.
Práca na stanici
Loď Sojuz T-4 sa pripojila ku stanici 13. marca 1981 o 21:33 SEČ. Stanica v tom čase mala za sebou 3,5 roka na obežnej dráhe, bola predchádzajúcou posádkou trochu zmodernizovaná. Obaja kozmonauti svoju 74 dní trvajúcu misiu začali vykládkou pripojenej nákladnej lode. Odčerpali z nej aj palivo, okysličovadlá, vodu a vyniesli kusové predmety. Dňa 19. marca 1981 bol prázdny Progress odpojený, aby neskôr zanikol pri zostupe v atmosfére.
Po týždni priletel ku stanici starší typ lode, Sojuz 39, s medzinárodnou sovietsko-mongolskou posádkou Vladimir Džanibekov a Džugderdemidín Gürragča, ktorí tu zotrvali 7 dní. Celá štvorica na stanici plnila 20 rôznych experimentov. Dňa 30. marca 1981 Sojuz 39 odletel na Zem, avšak Sojuz T-4 zostal.
Dňa 7. mája 1981 Kovaľonok so Savinychom pomocou motora svojej lode zvýšili dráhu stanice na 339 – nad Zemou. Vplyvom zemskej príťažlivosti totiž denne klesala o 100 metrov.
O ďalší týždeň neskôr, 15. mája 1981, sa ku stanici pripojila deviata medzinárodná sovietsko-rumunská posádka z programu Interkozmos. Dvojicu kozmonautov tvorili Leonid Popov a Dumitru Prunariu, prileteli v staršom type Sojuz 40. Aj oni zotrvali v spoločnej práci so základnou posádkou na stanici týždeň. Od stanice odleteli 22. mája 1981 späť na Zem.
Odlet domov
Dňa 26. mája 1981 ukončila svoj program aj piata, na stanici posledná základná posádka a vo svojej lodi pomocou brzdiaceho motora bez problémov pristáli 125 km od Džezkazganu na území Kazachstanu.
Stanica Saľut 6 zostala ešte ďalej krúžiť po obežnej dráhe Zeme. Neskôr sa k nej pripojil aj Kozmos 1267 bez posádky. Na obežnej dráhe bola nahradená novou stanicou, Saľut 7, a neskôr v atmosfére zanikla.
Konštrukcia Sojuzu
Oproti predchádzajúcemu typu Sojuzu bol nový síce vonkajšími rozmermi i tvarom rovnaký, ale vnútro bolo zmenené. Vďaka vývoju mikroelektroniky boli inštalované nové typy počítačov i obrazoviek, zmodernizované boli aj ich programy (orientácia, stabilizácia, manévrovacie schopnosti). Bol dodaný nový typ ľahších nádrží pre pohonné hmoty. Zníženie hmotnosti potom umožnilo namontovať tretie kreslo kozmonauta. Boli inštalované aj slnečné batérie. Hmotnosť lode bola. Dĺžka lode bola, priemer. Pozostávala z troch častí: SA – návratový modul, BO – obytná sekcia a PAO – prístrojová sekcia. Aj tento typ lode bol vybavený brzdiacimi motormi a padákovým systémom.
Enkláva (etnografia)
Enkláva označuje v etnografii kompaktné etnické osídlenie v prostredí iného etnika, ktoré ho úplne obkolesuje. Etnické enklávy vznikali historicky, ako dôsledok veľkých pohybov obyvateľstva, sťahovaním a pod.
Príkladom enklávy slovenského etnika v inonárodnom prostredí sú Slováci na tzv. Dolnej zemi, najmä vo Vojvodine. Vznikli hromadným sťahovaním obyvateľstva do týchto krajov najmä v 18. storočí. Niektoré ostrovy slovenského osídlenia si tu slovenský charakter uchovávajú dodnes. V prostredí enklávy ešte vo zvýšenej miere ako v diaspóre uchovávajú sa tradičné prvky kultúry.
Le Coudray-Saint-Germer (kantón)
Le Coudray-Saint-Germer je francúzsky kantón v obvode Beauvais v departemente Oise v regióne Pikardia. Tvorí ho 18 obcí.
Saint-Jean-d’Arves
Saint-Jean-d’Arves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Imrich Frivaldský
Životopis
Narodil sa v Bačkove (Bocsko) na Zemplíne v okrese Trebišov. Dve triedy gymnázia absolvoval v Novom Meste pod Šiatrom (Sátoraljaújhely), kde sa už ako gymnazista zúčastňoval na prírodovedeckých exkurziách v Slanských vrchoch. V spolupráci s ďalšími prírodovednými odborníkmi sa podieľal na vedeckom výskume flóry a fauny rodného kraja. Popisy prírodovedných exkurzií, bohaté zbierky botanických endemitov a neskôr dôsledný súpis živočíšstva kraja sa stali základnými dielami mladého a už vtedy veľmi talentovaného prírodovedca. V štúdiách na strednej škole pokračoval v Jágri v Maďarsku a tu sa od roku 1814, pod vplyvom Pavla (Pála) Kitaibela a Jozefa (Jószefa) Sadlera venoval hlavne botanike na území Zemplínskych vrchov. V priebehu rokov 1814 – 1815 bol zapísaný vo filozofickom kurze na Kráľovskej akadémii v Košiciach. Otec chcel mať zo syna právnika, ale mladý Imre Frivaldský prejavoval záujem hlavne o prírodné vedy, a preto sa roku 1816 zapísal na lekársku fakultu Peštianskej univerzity. Viac ako štúdiu medicíny sa však venoval prírodným vedám, najskôr botanike a neskôr i zoológii.
Ako poslucháč lekárskej fakulty robil vo svojom voľnom čase výlety do okolia Pešti a neskôr i Budína. Cez prázdniny, už v prvom ročníku spravil okružnú cestu po území Slovenska. Počas prázdnin v roku 1819 robil výskumy na Maďarskom pohorí Matra a v nasledujúcom roku v Banáte. Bohaté zbery, ktoré počas týchto svojich ciest vykonal mu umožnili už ako mladému študentovi publikovať niekoľko štúdií a článkov v odborných časopisoch. V roku 1821 ukončil vysokoškolské štúdia a venuje sa hlavne zveľaďovaniu prírodovedného oddelenia národného múzea v Pešti. V roku 1822 ukončil štúdium medicíny. V nasledujúcom roku 1823 sa stal pomocným kustódom prírodopisných zbierok Maďarského národného múzea. Už ako kustód peštianskych prírodovedných zbierok v roku 1824 svojou obhajobou dizertácie o hadoch získal hodnosť doktora lekárskych vied. Riadnym kustódom múzea sa stal však až roku 1850. V marci roku 1824 sa Imrich Frivaldský zriekol svojej lekárskej praxe a venoval sa výlučne prírodným vedám. Prvé roky pracoval v oblasti botaniky. V uvedenom čase sa na území Uhorska hodne vedcov venovalo botanike, preto sa rozhodol venovať hlavne zoológii, najmä však entomológii. Po smrti entomológa Tobiáša Koya kúpil veľkú časť jeho knižnice a bohatú zbierku hmyzu, ktorá sa spoločne s Ochsenheimerovou (Ferdinand Ochsenheimer = Theobald Unklar (1767 – 1822) zbierkou motýľov, zakúpenou v roku 1823 (1824) stala základom entomologických zbierok múzea. Svoje početné entomologické zbery začal na území okolia Pešti a Budína, ale neskôr precestoval niekoľkokrát celé Uhorsko. Inicioval viaceré vedecké zberateľské entomologické expedície, pričom na mnohých z nich sa zúčastnil osobne. Zo všetkých expedícií priniesli účastníci veľké množstva rôznych druhov rastlín a živočíchov, obzvlášť hmyzu. V období keď sa už zo zdravotných príčin nemohol osobne zúčastňovať na náročných zahraničných cestách, zameral sa na výskum pozemných a sladkovodných mäkkýšov na území Slovenska a na štúdium neznámych živočíchov v uhorských jaskyniach.
Zo zdravotných dôvodov (očná choroba) roku 1851 opustil prácu v múzeu a už ako súkromník spracovával výsledky zo svojich expedícií vo Svábhegyi alebo Jobbágyi. Ako člen mnohých domácich a zahraničných vedeckých spoločností, stály dopisovateľ vedeckých ustanovizní v Londýne, Paríži, Florencii, Lipsku, Regensburgu, Altenburgu, Štetíne atď. bol známy vo vedeckom svete ako naslovovzatý odborník. Už jeho počiatočné výskumy našli ohlas v školských ročenkách v Sátoraljaújheli, Egeri, Košiciach, Pešti a upozornili vtedajší vedecký svet na mimoriadny talent. Imre Frivaldszky zanechal svetu cenné výskumy, obohatil prírodovedu o nové poznatky, v systematizácii flóry a fauny objavil nové veci. Svojou obrovskou húževnatosťou, systematickou prácou a vďaka obrovskému talentu sa prebojoval do kruhu svetoznámych prírodovedcov a sústavným štúdiom opísal mnohé poddruhy, druhy i čeľade flóry a fauny stredoeurópskej oblasti, z ktorých mnohé nesú jeho meno.
Paština Závada
Paština Závada je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Imrich Frivaldský
Životopis
Časť jeho zbierky hmyzu z územia Rakúsko – Uhorska, Turecka a Malej Ázie bola uložená v Národnom Budapeštianskom prírodovednom múzeu. Tu bola jej veľká časť, spoločne so zbierkou Ferdinanda Ochsenheimera (1767 – 1822) zničená počas povodní v roku 1838 a iróniou osudu ten zvyšok čo prežil povodne, bol skoro celý zničený počas protikomunistického povstania v Budapešti v roku 1956.
Paština Závada
Poloha
Obec sa nachádza v Súľovských vrchoch, v údolí Závadského potoka, asi 12 km západne od Žiliny. V blízkosti sa nachádza CHKO Strážovské vrchy a severné výbežky Súľovských skál, ktoré vytvárajú jedinečnú siluetu Hričovskému hradu.
Ján Tužinský
Ján Tužinský (* 29. marec 1951, Zlaté Moravce† 15. apríl 2022) bol slovenský prozaik, esejista, autor literatúry pre deti a mládež a bývalý riaditeľ Slovenského rozhlasu.
Životopis
Vzdelanie získaval v Beladiciach a Zlatých Moravciach, neskôr študoval na prírodovedeckej fakulte, potom na filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave teóriu kultúry. Po ukončení štúdia pracoval vo vydavateľstve Tatran, v Slovenskom rozhlase, kde bol v rokoch 1994 – 1997 jeho ústredným riaditeľom. V rokoch 1993 – 2002 bol predsedom Spolku slovenských spisovateľov. Na konci žil v Bratislave a pôsobil v Rádiu Devín.
Tvorba
Vo svojich dielach sa venoval otázkam podceňovaných spoločenských problémov, analýze životného štýlu súčasnej slovenskej inteligencie, no taktiež sa vracal do obdobia 2. svetovej vojny. Veľa priestoru venoval kritike, no jeho postupy vyznievajú skôr moralizátorsky. Spolupracoval s rozhlasom, pre ktorý napísal viacero pôvodných textov, ako aj dramatizácií diel zo svetovej literatúry.
Kauniainen
Kauniainen (🇸🇪) je mestečko s približne 8 500 obyvateľmi na území Veľkých Helsiniek vo Fínsku. Vlastne je to iba nezávislá štvrť mesta Espoo, ktoré ho celé obklopuje, takže ako jediné mesto Veľkých Helsiniek nemá pobrežie mora. Kauniainen bolo založené v roku 1906 firmou AB Grankulla, ktorá rozparcelovala toto územie a vybudovala tu vilovú štvrť. Kauniainen sa stalo mestom v roku 1920, i keď fínske meno získalo až v roku 1949. Samostatným mestom sa potom stalo až v roku 1972.
Montgibaud
Montgibaud je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ryby (znamenie)
left|50px right|thumb|Symbol Rýb Ryby (lat. Pisces) sú jedno z astrologických znamení zvieratníka, v ktorom sa Slnko nachádza v tropickom zvieratníku od 20. februára do 20. marca. Pomenované je po súhvezdí Ryby.
Port-Louis (Morbihan)
Port-Louis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Ryby (znamenie)
V astrologickej symbolike je znamenie Rýb posledným, dvanástym vo zverokruhu. Má vládu nad práve sa končiacou svetovou érou. Ľuďom narodeným v tomto znamení sa pripisuje snaha o mier a bratstvo, dokonalosť, sústredenosť a trpezlivé bádanie až do úspešného konca. Jedná sa o znamenie, ktoré najväčší sklon k závislostiam, či na alkohole, drogách ale aj osobách. Jej opozičné znamenie je Panna.
Port-Louis (Morbihan)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Sabovčík
Jozef Sabovčík (* 4. december 1963, Bratislava) je bývalý slovenský krasokorčuliar. Je prvým krasokorčuliarom v histórii, ktorý skočil na medzinárodnej súťaži štvoritý skok, ktorý bol potvrdený aj Medzinárodnou korčuliarskou úniou, ktorá však svoje rozhodnutie o pár dní dementovala. Tiež je známy pod prezývkou Jumping Joe (slov. Skákajúci Joe - Jožo), ktorú získal počas svojej profesionálnej kariéry. Je známy za svoj excelentný "tuck Axel" či salto vzad s doskokom na jednu nohu.
Životopis
S krasokorčuľovaním začal ako šesťročný vďaka svojej starej matke, ktorá ho priviedla na ľad. Korčuľoval viac ako tridsať rokov a ešte dnes dokáže skočiť všetky trojité skoky a štvoritého toeloopa. Počas svojej amatérskej kariéry sa stal šesťnásobným majstrom Česko-Slovenska, dvojnásobným majstrom Európy a na olympiáde v Sarajeve 1984 vyhral bronzovú medailu.
Mal obrovský skokový potenciál, ale chýbala mu sila v nohách. Často sa stretával so zdravotnými problémami, preto v roku 1986 ukončil svoju amatérsku kariéru. V roku 1987 sa oženil s americkou krasokorčuliarkou Tracy Weinman a odišiel do zahraničia. Najprv trénoval v Nemecku malých krasokorčuliarov, neskôr sa odsťahoval do Toronta, kde pracoval ako obchodný zástupca jednej firmy s hudobninami. Šťastnou náhodou sa dal dokopy s Tollerom Cranstonom, začal znova trénovať, zlepšil si svoj umelecký prejav, naučil sa salto vzad s doskokom na jednu nohu.
Ako profesionálny krasokorčuliar získal titul majstra sveta profesionálov a pôsobil vo viacerých televíznych šou. Jedno z najväčších osobných víťazstiev však dosiahol mimo ľadu, keď mu pri rozvodovom konaní v roku 1993 pridelili syna Bladea (* 1992) do starostlivosti. Je nadaný aj na jazyky, píše a hovorí po anglicky, nemecky a rusky. Má slovenské aj kanadské občianstvo, ale rozdelenia Česko-Slovenska mu je ľúto, naďalej sa považuje za Čechoslováka. Venuje sa písaniu recenzií CD nosičov pre elektronický magazín. Jeho snom je korčuľovať na Heavy metal, ale má obavy, že by diváci utiekli. V roku 1999 sa druhýkrát oženil a v roku 2003 sa stal otcom syna Jozefa Juniora.
Výsledky
Majstrovstvá sveta
Majstrovstvá Európy
Krížna (vrch vo Veľkej Fatre)
Krížna je po Ostredku a Frčkove tretí najvyšší vrch Veľkej Fatry. Leží v podcelku Hôľna Fatra, v hlavnom hrebeni a na vrchole stojí vojenský objekt spojovej služby s vysielačmi. Z vrcholu Krížnej je kruhový výhľad.
Poloha
Nachádza sa v južnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Hôľna Fatra. Na vrchole sa stretávajú hranice okresov Martin, Ružomberok a Banská Bystrica a katastrálne územia obcí Blatnica, Liptovské Revúce a Turecká. Vrcholom vedie Cesta hrdinov SNP, na ktorú sa tu pripája Veľkofatranská magistrála, čím je Krížna významnou križovatkou značených turistických chodníkov. Raritou je, že sa tu križujú tri červené turistické značky.
Výhľady
Krížna je obľúbeným cieľom turistov, poskytujúci ďaleké výhľady. Vďaka značnej nadmorskej výške a pozícii v strede Slovenska, poskytuje výhľad na mnohé okolité pohoria. Mimo veľkofatranských vrcholov vidieť Malú Fatru, Chočské vrchy, Západné Tatry, Nízke Tatry, Poľanu, Štiavnické vrchy a Vtáčnik.
Velké Heraltice
Velké Heraltice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 659 obyvateľov, z toho 802 mužov a 857 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 39,0 roka, ženy 40,9 roka).
Marseille-en-Beauvaisis (kantón)
Marseille-en-Beauvaisis je francúzsky kantón v obvode Beauvais v departemente Oise v regióne Pikardia. Tvorí ho 19 obcí.
Severokaukazský emirát
Severokaukazský emirát bol islamský štát tvorený hlavne Avarmi a Čečencami, ktorý existoval na území Čečenska a západného Dagestanu počas ruskej občianskej vojny od septembra 1919 do marca 1920. Dočasné hlavné mesto emirátu vzniklo v dedine Vedeno a vodca emirátu bol Uzun-Hadži. Dostal titul "jeho Veličenstvo Imám a Emir severného Kaukazu, Šejk Uzun Hair Hadži Chán".
V polovici roka 1918, vojaci ruskej Bielej armády tvorenej dobrovoľníkmi pod vedením generála Antona Denikina boli v rozpore s kaukazskými národmi v Severnom Kaukaze. Uzun-Hadži, s malým vojskom obsadil dedinu Vedeno a vyhlásil vojnu proti Denikinovi.
V septembri 1919, Uzun-Hadži oznámil vytvorenie Severokaukazského emirátu ako nezávislú monarchiu pod ochranou osmanského sultána Mehmeda VI. Vojenské ťaženie s podporou rebelov z Gruzínska a Severného Osetska bolo neúspešné a emirát sa stal závislým na boľševickej podpore až do konca.
V januári 1920, vojenská a ekonomická situácia v emiráte bola na spadnutie. Uzun-Hadži súhlasil o vstupe emirátu do Ruskej SFSR zo sľubom autonómie. Uzun-Hadži čoskoro zomrel, ale sľub autonómie viedol k vytvoreniu a začleneniu do Horskej ASSR.
Ostredok (vrch vo Veľkej Fatre)
Ostredok je najvyšší vrch vo Veľkej Fatre. Leží nad obcou Liptovské Revúce, približne východne od Turčianskych Teplíc. Na Slovensku je až šesť vrchov s názvom Ostredok.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Hôľna Fatra. Leží v Žilinskom kraji, na rozhraní okresov Ružomberok a Martin a zasahuje na katastrálne územie obce Liptovské Revúce a Blatnica. Najbližším sídlom sú na východe Liptovské Revúce, juhovýchodne situované sú Motyčky a Staré Hory a západne leží Blatnica. Vrch patrí do Národného parku Veľká Fatra.
Opis
Ostredok je súčasťou hlavného hrebeňa pohoria. Má dva vrcholy; hlavný južný a nepatrne nižší severný. Vrcholy sú nevýrazné, poskytujúce nerušený kruhový výhľad. Svahy Ostredku sú hladko modelované, strmé, v zime na viacerých miestach hrozí nebezpečie padania lavín. Vrcholom prechádza dlhá Veľkofatranská magistrála, vyznačená  červenou turistickou značkou.
Severným smerom susedí Biela skala, Suchý vrch a Ploská , východným Čierna hora , Ostré brdo  a Šturec , južným Majerova skala , plytkým sedlom oddelený Frčkov  a Krížna  a Kráľova skala  a západným Smrekov , Haľamova kopa , Chládkové úplazy  a Lubená. Masív patrí do povodia Váhu; rieka Revúca a jej prítok Lopušná odvodňujú východné svahy, západne sa zvažujúce napájajú Gaderský potok a jeho prítok Vrátňanský potok, smerujúce do Turca.
Relatívna výška Ostredku je 672 metrov, čo ho zaraďuje na 14. miesto v rebríčku vrchov s najväčšou relatívnou výškou na Slovensku.
Korekcia výšky
Názov Pustolovčia bol určený ako štandardný názov pre lúku na úbočí Ostredku. Na pôvodnom mieste označenia vrcholu bol osadený nový turistický smerovník s názvom Ostredok - rázcestie, kde sa na červený chodník pripája zelená turistická značka z Dedošovej doliny.
Geológia
Jeho jemne modelované svahy buduje mráznické súvrstvie fatrika. Mladšie horniny vystupujú v tektonických oknách na niektorých miestach v blízkej Gaderskej doline.
Výhľady
Hôľnatá vrcholová časť bez vyššej vegetácie, nadmorská výška a poloha umožňuje výnimočný kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé veľkofatranské vrcholy, no tiež Malú Fatru, Oravskú Maguru i Beskydy, Západné, Vysoké a Nízke Tatry, Veporské vrchy, Poľanu, Javorie, Vtáčnik, Strážovské vrchy a Moravsko-sliezske Beskydy. Ojedinele je možné vidieť vrchy 4 susedných krajín; Kékes v Maďarsku, Schneeberg  v Rakúsku, Lysú horu  v Česku a Babiu horu  v Poľsku.
Hanák
Hanák môže byť:
Gigi D’Agostino
Gigi D'Agostino, vlastným menom Luigino Celestino Di Agostino (nar. 17. december 1967) je taliansky hudobný producent a DJ.
Hudbe sa venuje od roku 1986, jeho materským klubom je Woodstock v Turíne, ale možno ho zastihnúť pri produkciách po celom Taliansku, Španielsku, Francúzsku, Švajčiarsku, Nemecku aj Anglicku. Na začiatku jeho kariéry sa stali hitmi mixy Elekro Message, Fly, Gigi's Violin alebo Angel's Symphony, ktoré neskôr vyšli na albume L'Amour Toujours. Prvý medzinárodný úspech mu priniesol singel Elisir, ktorý v USA vyšiel pod názvom Your Love. V roku 2000 boli aj na Slovensku populárne megahity La Passion, Un Giorno Credi, The Riddle alebo L'Amour Toujours. Aj keď začiatočné nadšenie z produkcie Gigi D'Agostina podporované predovšetkým komerčnými rádiami a televíznymi stanicami už opadlo, patrí tento taliansky DJ stále k svetovým špičkám tanečnej hudby.
Prírodovedný spolok župy Trenčianskej
Prírodovedný výskum, šírenie a popularizovanie prírodovedných poznatkov bolo náplňou a cieľom prírodovedných spolkov a inštitúcií, ktoré združovali prírodovedcov, lekárov, pedagógov a všetkých ďalších záujemcov. Vznikali u nás od druhej polovice 19. storočia. Založenie a vznik Prírodovedného spolku župy Trenčianskej, tejto významnej slovenskej národnej inštitúcie, sú spojené s menom MUDr. Karola Brančíka, ktorý počas svojho života vykonával funkciu župného lekára a dlhoročného predsedu tohto spolku. Myšlienku o založení tohto spolku predniesol na zasadnutí správneho výboru župy Trenčianskej dňa 10. februára 1877 a 12. júna toho istého roku sa konalo jeho zakladujúce valné zhromaždenie. MUDr. Brančík v ňom pracoval tiež aj ako jeho tajomník, pod vedením ktorého sa organizovali výlety do prírody a mnohé exkurzie nielen pre členov spolku, ale aj pre širokú verejnosť, ktorá mala záujem o spoluprácu s týmto spolkom. V roku 1887, pri príležitosti desiateho výročia vzniku prírodovedného spolku sa konalo stretnutie členov tohto spolku v Rajeckých Tepliciach. O tomto stretnutí, jeho priebehu i účastníkoch nie sú známe žiadne záznamy, ani informácie. Da sa len predpokladať, že práve toto stretnutie všetkých významných predstaviteľov Trenčianskej župy malo ďalší a rozhodujúci význam pre rozvoj Rajeckých Teplíc, ako kúpeľov.
Niektorí členovia tohto spolku vykonávali systematický prírodovedný výskum na území Trenčianskej župy, podľa individuálneho odborného zamerania a svojich záujmov. Výsledky týchto exkurzií a pozorovaní publikovali vo vlastnej ročenke, ktorú si spolok vymieňal s podobnými spoločnosťami vo všetkých svetadieloch. V ročenkách publikovali svoje vedecké práce predovšetkým MUDr. Karol Brančík a dr. Jozef Ľudovít Holuby. Boli tu publikované aj príspevky, ktoré sa zaoberajú národopisom Trenčianskej župy, Balkánu, ale i iných častí sveta. Spolok vykonával súčasne aj výstavy zbierok, ale tieto sa vystavovali pre verejnosť len občas. Táto skutočnosť podnietila úvahy o založení múzea, a preto 24. októbra 1911 sa konalo zakladajúce valné zhromaždenie Muzeálnej spoločnosti župy Trenčianskej. Začiatkom nasledujúceho roku (1. januára 1912) sa obe spolkové organizácie spojili. Táto novovzniknutá Muzeálna spoločnosť nestačila rozvinúť v dostatočnej šírke svoju vlastivedno–výskumnú činnosť hlavne pre udalosti I. svetovej vojny a smrť dr. Karola Brančíka roku 1915.
Po skončení I. svetovej vojny pokračovala v práci Vlastivedná spoločnosť dr. Karola Brančíka, ktorá bola založená v roku 1921. Vtedajší buržoázny režim však nemal veľké pochopenie pre prácu podobných organizácií a preto ich ani dostatočne nepodporoval. Múzeum stále zápasilo s nedostatkom priestorov a finančných prostriedkov. Až v polovici tridsiatich rokov badať určité zlepšenie, najmä v oblasti národopisu. V tomto období je pozoruhodná práca dr. Jána Mjartana, vtedajšieho profesora na trenčianskom gymnáziu. Zaujímali ho predovšetkým hmotné doklady, dokumentujúce kultúru širokých ľudových vrstiev okolia Trenčína. V roku 1937, kedy uplynulo 60 rokov od založenia Prírodovedného spolku župy Trenčianskej, zostavil a pripravil do tlače "Pamätnicu mestského múzea dr. Karola Brančíka v Trenčíne." Práca dr. Jána Mjartana bola podkladom pre ďalšiu systematickú činnosť v odbore národopisu.
V dňoch 11. a 12. októbra 1977 sa konali oslavy 100. výročia založenia Prírodovedného spolku župy Trenčianskej, ktoré zorganizovali Oddelenie dejín vied a techniky Historického ústavu Slovenskej akadémie vied v Bratislave a Trenčianske múzeum v Trenčíne. Pri tejto príležitosti boli položené vence a kytice kvetov k buste MUDr. Karola Brančíka na Hradnej ulici v Trenčíne i k jeho hrobu. Súčasťou osláv bol aj seminár, na ktorom odznelo niekoľko hodnotných prednášok. Jednotliví prednášatelia vychádzali predovšetkým zo založenia Prírodovedného spolku župy Trenčianskej a pútala ich tiež osobnosť Karola Brančíka. Tento všestranne vzdelaný muž sa okrem medicíny venoval i niekoľkým vedným disciplínam. Vynikol predovšetkým v entomológii, ale mal blízko aj k botanike a pozoruhodné sú jeho schopnosti v oblasti kreslenia a maľovania.
Google Street View
thumb|Pokrytie thumb|Street View auto v Bratislave
Google Street View je vlastnosť a funkcia Google Maps a Google Earth, ktorá ponúka 360-stupňový panoramatický pohľad na ulice a umožňuje používateľom prehliadať si časti vybraných miest a ich okolitých oblastí a ďalších zaujímavých lokalít. Bola uvedená 25. mája 2007, v tom čase bolo k dispozícii 5 miest v USA. Postupne sa rozšírila na stovky amerických miest a predmestí a tiež na časti Francúzska a Talianska.
== História == Prapôvodný Street View sa zrodil v roku 2001 ako Google sponzorovaný vedecký projekt Stanfordskej Univerzity pod názvom  The Stanford CityBlock Project. Po piatich rokoch za z CityBlock oficiálne zrodil StreetView.
Google Indoor Street View
Tento komplikovaný názov poznajú skoro všetci majitelia firiem, kam chodia zákazníci. Je to virtuálne prehliadka. Virtuálne prehliadka sa prvý krát objavila v Google mapách v roku 2010. Priniesla zákazníkom nový zážitok a obchodníkom vyššiu dôveryhodnosť. Od roku 2013 si kaviarne, múzeá, obchody a obchodíky mohli najať certifikovaného Google fotografa na vytvorenie virtuálnej prehliadky. Dnes je virtuálna prehliadka bežná súčasť Google My Business (Google Moja Firma). Google My Business je aj veľmi dobrý marketingový nástroj, vďaka ktorému môžete zvýšiť zisky až dvojnásobne.
== Slovensko na Street View == Google Street View na Slovensko dorazil v roku 2012. Sprostredkúvaval mnohé lokality či miesta zapísané na Zozname svetového dedičstva UNESCO. Spočiatku najväčšou raritou sa stali panoramatické snímky z jedinečných slovenských jaskýň. Najvyhľadávanejšie slovenské lokality za posledný rok v roku 2022 boli :
V predchádzajúcich rokoch sa Google zameral na turisticky zaujímavé lokality a jaskyne Slovenska.
Hanak
Hanak môže byť: