cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chrám svätého Demetera (Chisaria)
Štatút ochrany
Chrámu bol 16. júla 1982  pridelený štatút kultúrnej pamiatky.
Saint-Rustice
Saint-Rustice je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tarrano
Tarrano je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Super RTL
Super RTL je najstaršia nemecká televízna stanica pre deti a mládež.
Bola uvedená na trh 28. apríla 1995. Polovica jej akcií patrí k najväčšej komerčnej vysielacej spoločnosti na nemeckom trhu – RTL Group – a druhá polovica americkému koncernu Walt Disney Company (do 31. decembra 2013). Stanica, rovnako ako všetky nemecké kanály RTL, vysiela z Kolína nad Rýnom.
Na Slovensku je k dispozícii vo vysielaní satelitným vysielaním zo satelitu Astra. Do apríla 2012 sa dala naladiť aj na analógových satelitných prijímačoch.
TOGGO
Od roku 2001 vysiela Super RTL programový blok „TOGGO“. TOGGO vysiela od 7:00 do 20:15, od 20:15 do 06:00 vysiela Super RTL a od 6:00 do 7:00 blok pre predškolské deti s názvom „TOGGOLINO“. Od roku 2017 vysiela stanica „TOGGO plus“. Od 7:00 do 8:00 ako „TOGGOLINO plus“, od 8:00 do 22:15 ako „TOGGO plus“ a od od 22:15 do 7:00 sa vysiela telenákup. „TOGGO plus“ vysiela TOGGO stanice ako časovo posunuté o jednu hodinu, ale okrem série Super RTL a filmov sa vysielajú aj ďalšie animované relácie.
Agregát
Agregát môže byť:
Stredná odborná škola elektrotechnická (Bratislava, Rybničná 59)
Stredná odborná škola elektrotechnická Rybničná 59 je stredná škola na Rybničnej ulici, Bratislava - mestská časť Vajnory.
Študijné odbory:
Paolo
Paolo je talianske mužské krstné meno odvodené z latinského mena Paulus, čo v preklade znamená „malý“. Slovenským ekvivalentom mena je Pavol. Ženská podoba krstného mena je Paola.
Bernardín zo Sieny
Jeho kázanie, pálenie kníh a jeho „ohne márnosti“ z neho spravili (ne)slávnu osobu už počas jeho života, pretože boli často namierené proti čarodejníctvu, hazardu, zabíjaniu detí, čarodejníctvu, homosexuálom, Židom, rómskym „Cigánom“, úžere a pod. Rozvinul ekonómiu zo scholastického prístupu. Za snahy o oživenie katolicizmu v krajine v 15. storočí bol Bernardín neskôr kanonizovaný Katolíckou cirkvou ako svätý s titulom „apoštol Talianska“.
Hagiografie
Dve hagiografie o Bernardínovi zo Sieny napísali dvaja jeho priatelia. Prvým bol Barnaba Sienský, ktorý ju spísal v roku, keď Bernardín umrel. Druhé dielo je od humanistu Maffea Vegia. Ďalší dôležitý biografický prameň pochádza od sienského diplomata Leonarda Benvoglientiho, ktorý bol tiež Bernardínovým osobným známym. Historik Franco Mormando poznamenáva, že „prvé diela, ktoré boli vydané o Bernardínovi hneď po jeho smrti [v roku 1444], boli biografické: do roku 1480 už existovalo viac ako tucet písomných správ o živote kazateľa“.
Skorý život a vstup do kláštora
Bernardín sa narodil 8. septembra 1380 šľachtickej rodine Albizzeschi v Massa Marittima v Toskánsku v Svätej ríši rímskej. Išlo o mesto v regióne Siena, ktorého guvernérom bol jeho otec Albertollo degli Albizzeschi. V šiestich rokoch Bernardín osirel a vychovávala ho zbožná teta. V roku 1397, po štúdiu občianskeho a kánonického práva, z ktorého dosiahol cirkevný licenciát, vstúpil do Bratstva Panny Márie pri nemocnici Santa Maria della Scala. Keď v tom istom roku Sienu zasiahol mor, Bernardín slúžil nakazeným a za pomoci desiatich spoločníkov prevzal na štyri mesiace celú starostlivosť o túto nemocnicu. Bernardín unikol moru, ale bol taký vyčerpaný, že ho horúčka obmedzila na niekoľko mesiacov.
Po dlhšom rozhodovaní vstúpil v roku 1402 do Observantskej vetvy Rádu menších bratov (františkánov), pričom prísne dodržiaval Františkovu regulu. (Uvažoval aj o vstupe ku augustiánom. ) O rok neskôr zložil Bernardín rehoľné sľuby a bol vysvätený za kňaza v roku 1404. Nasledujúci rok bol poverený ako kazateľ. Bernardín sa po vstupe do kláštora venoval hlavne štúdiám teologických spisov, zvlášť od mystikov a askétov.
Štýl kázania
Pred Bernardínom väčšina kazateľov buď prečítala pripravený prejav, alebo predniesla rétorickú reč. Bernardín namiesto toho, aby zostal v klauzúre a kázal len počas liturgie, sa rozhodol kázať priamo verejnosti. Viac ako 30 rokov putoval po celom Taliansku a kázal. Zohral tak veľkú úlohu v náboženskom prebudení na začiatku pätnásteho storočia, pretože krajina bola nábožensky ľahostajná a nemravná. Hoci mal slabý a chrapľavý hlas, považuje sa za jedného z najväčších kazateľov svojej doby. Jeho štýl bol jednoduchý, ľahko uchopiteľný a plný symbolov a obrazov. Cynthia Polecritti vo svojej biografii Bernardina poznamenáva, že texty jeho kázní „sú uznávanými majstrovskými dielami hovorovej taliančiny“. Bol elegantným a podmanivým kazateľom a jeho používanie populárnych prirovnaní a kreatívneho jazyka prilákalo veľké davy ľudí, aby si vypočuli jeho úvahy. Pozvánky často posielali skôr civilné úrady ako cirkevné, pretože mestá niekedy zarábali na davoch, ktoré si ho prišli vypočuť.
Na rozdiel od mnohých svojich súčasníkov si Bernardín nevyberal námety z každodennej liturgie, ale z bežného života obyvateľov Sieny. Volil skôr biblické témy, aby sa zameral na bezprostredné záujmy svojho publika. Takto si veľmi rýchlo získal ich pozornosť. Väčšinu poslucháčov tvorili ženy. Veľkosť davu sa menila podľa dňa, času a témy kázne. Polecritti poznamenáva, že predmet jeho kázní prezrádza veľa o súčasnom kontexte Talianska 15. storočia. Svoju najslávnejšiu kázeň predniesol v roku 1425 v Perugii, kde sa dodnes nachádza kazateľna, z ktorej kázal. náhľad| Obraz Bernardína Sienskeho (16. storočie, [[Zámok Langeais|Château de Langeais)]]
Bernardín cestoval z miesta na miesto a nezostal nikde dlhšie ako niekoľko týždňov. Všetky cesty uskutočnil pešo. V mestách boli davy zhromaždené, aby ho počuli, niekedy také veľké, že bolo potrebné postaviť na trhovisku dočasnú kazateľnicu. Podobne ako Vincent Ferrer kázal zvyčajne na úsvite. Kázne často trvali tri alebo štyri hodiny. V roku 1424 bol Bernardín pozvaný do Ferrary, kde kázal proti prebytku luxusu a neskromného oblečenia. V Bologni sa vyslovil proti hazardu, čo vyvolalo veľkú nespokojnosť výrobcov a predajcov kariet. Po návrate do Sieny v apríli 1425 tam kázal 50 po sebe nasledujúcich dní. Jeho úspech bol vraj pozoruhodný. Na miestach jeho kázania sa konali tzv. „vatry márnosti“, do ktorých ľudia hádzali zrkadlá, topánky na vysokom podpätku, voňavky, pramene umelých vlasov, karty, kocky, šachy a iné zbytočnosti podľa Bernardína. Tento kazateľ vyzýval svojich poslucháčov, aby sa zdržiavali rúhania, neslušných rozhovorov, hazardných hier a aby svätili sviatky.
V roku 1427 bol Bernardín povolaný do Sieny, aby zmiernil spory medzi miestnymi politickými frakciami guelfov (ľudová strana naklonená pápežom) a gibelínov (prívrženci nemeckých cisárov). Po príchode sa však rozhodol radšej kázať ako byť sudcom. Keď hovoril proti frakciám a vendetám, bol netypicky taktný. Pre Policrettiho to naznačuje, že situácia sa mohla stať násilnou pri najmenšej provokácii.
O ženách
Historik Franco Mormando poznamenáva, že v dvadsiatich veľkých zväzkoch zachovaných Bernardínových tlačených diel sa svätec veľa venuje ženám v rôznych životných situáciách. Avšak na konci svojej štúdie Mormando uzatvára: „...napriek svojim úprimným chvíľam väčšej empatie so ženami Bernardín ukazuje, že prevzal podobný postoj k ženám, ako sa nachádza v spisoch o ženách od Trecenta a Quattrocenta. [...] Aj keď s ňou Bernardín súcitil a prial si, aby domáca a spoločenská “klietka„ pre ženy bola čo najpohodlnejšia a najhumánnejšia, chcel stále, aby žena zostala pod ochranou otca, brata, manžela alebo farára.“
Vzorom pre ženy má byť podľa Bernardína Panna Mária. Dievčatám odporučil, aby sa nikdy nerozprávali s mužom, pokiaľ nie je prítomný jeden z ich rodičov. V jednej kázni Bernardín varuje ženy, aby si nevzali mužov, ktorí sa viac starajú o jej veno ako o ne. Pri jednej príležitosti požiadal matky, aby prišli do kostola so svojimi dcérami osamote, aby im úprimne porozprával o sexuálnom zneužívaní v manželstve. Vyjadril sa tiež proti zatváraniu neposlušných dievčat do kláštorov. Svätého Jozefa predstavil ako príklad pre mužov, pričom zdôrazňoval Máriinu poslušnosť voči manželovi.
O sodomii a homosexualite
náhľad| Svätý Bernardín (obraz od [[El Greco|El Greca, Madrid)]] Bernardín často hovoril o sodomii (predovšetkým zameranej na homosexuálnych mužov), pričom poukazoval na povesť Talianov za ich vlastnými hranicami. Kazateľ odsúdil zvlášť florentskú zhovievavosť voči mužom, ktorí majú pohlavný styk s mužmi.Vo Verone Bernardín súhlasne pripomenul poslucháčom, že istý muž bol rozštvrtený a jeho končatiny viseli z mestských brán kvôli homosexuálnemu styku. V Janove boli muži pravidelne upaľovaní, ak boli uznaní vinnými zo sodomie. V Benátkach bol istý sodomista priviazaný k stĺpu spolu so sudom smoly a drevín a zapálený. Bernardín radil obyvateľom Sieny, aby robili to isté. V roku 1424 venoval tejto téme tri po sebe idúce kázne vo Florencii. V priebehu pôstnej kázne v Santa Croce svojich poslucháčov napomenul: Bernardín v Siene v roku 1425 a potom o dva roky neskôr mal celú kázeň proti sodomii, vrátane homosexuality. Spájal to priamo s obavami z vyľudňovania: „Nechápete, že [sodomia] je dôvodom, prečo ste za posledných dvadsaťpäť rokov stratili polovicu svojej populácie.“ Bernardín pripisoval všetko nepredvídateľné alebo katastrofálne v ľudskej skúsenosti (povodne či mor) práve sodomii. Tú považoval aj za hlavný zdroj úbytku miestnej populácie. Po jednej z jeho kázní v Siene sa ho štyria „nahnevaní sodomisti“ pokúsili zbiť palicami.
Súd v Ríme
náhľad|Symbol IHS na budove v [[Siena (mesto)|Siene]] Bernardín, ktorý bol známy najmä svojou oddanosťou k Svätému menu Ježiš, ktoré sa predtým spájalo s Jánom z Vercelli a dominikánskym rádom, skomponoval symbol. Išlo o prvé tri písmená mena Ježiš v gréčtine (IHS). Písmená v gotickom štýle boli umiestnené na slnku so šľahajúcimi plameňmi. Toto malo ujednotiť bojujúce talianske rody Guelfov a Gibelínov. Pobožnosť sa rozšírila a symbol sa začal objavovať v kostoloch, domoch a verejných budovách. Oponenti to považovali za nebezpečnú inováciu.
V roku 1426 bol Bernardín povolaný do Ríma, aby sa postavil pred súd pre obvinenia z herézy. Tá spočívala v propagácii svojej oddanosti atribútu Svätého mena Ježiš, ktorú žalobcovia označovali ako podozrivé novoty. Svoj názor vyjadrili teológovia vrátane Pavla z Benátok. Bernardín bol uznaný nevinným. Práve naopak, zapôsobil na pápeža Martina V. natoľko, že ho Martin V. požiadal, aby kázal v Ríme. Bernardín tak prednášal svoje kázne každý deň počas 80 dní. Jeho horlivosť bola taká veľká, že predtým, než začal hovoriť, si pripravil až štyri návrhy kázne. V tom istom roku mu bolo ponúknuté biskupstvo v Siene, ale odmietol ho, aby si zachoval svoje kláštorné a evanjelizačné aktivity. V roku 1431 cestoval po Toskánsku, Lombardii, Romagni a Ancone. Následne sa vrátil do Sieny, aby zabránil vojne proti Florencii. V roku 1431 tiež odmietol biskupstvo vo Ferrare a v roku 1435 biskupstvo v Urbine.
Ján Kapistránsky bol Bernardínovým žiakom a priateľom a Jakub z Marches bol v týchto rokoch jeho učeníkom. Kardináli naliehali na pápeža Martina V. aj na jeho nástupcu Eugena IV., aby Bernardína odsúdili, no obaja ho takmer okamžite oslobodili. Oslobodením sa skončil aj proces na Florentskom koncile.
Cisár Svätej ríše rímskej Žigmund požiadal Bernardína o radu a príhovor. Bernardín ho v roku 1433 sprevádzal do Ríma na jeho korunováciu.
Generálny vikár františkáno
náhľad| Bernardín zo Sieny (15. storočie, Národné múzeum Srbska) Čoskoro nato sa Bernardín opäť stiahol do Serracaprioly, aby napísal ďalšiu sériu kázní. V roku 1436 pokračoval vo svojich misijných prácach, ale bol nútený ich opustiť, keď sa v roku 1438 stal generálnym vikárom observantskej vetvy františkánov v Taliansku.
Bernardín pracoval na posilnení pozície observantov od začiatku svojho náboženského života, hoci v skutočnosti nebol jeho zakladateľom (pôvod observantov možno vystopovať do polovice 14. storočia). Napriek tomu sa Bernardín stal pre observantov tým, čím bol svätý Bernard pre cistercitov – bol ich hlavnou oporou a neúnavným propagátorom. Kým pri Bernardínovom prijatí do rehole bolo v Taliansku zhruba 130 bratov observantov, krátko pred jeho smrťou ich bolo vyše 4 000. Bernardín tiež založil alebo zreformoval najmenej tristo františkánskych kláštorov. Posielal misionárov do rôznych častí Ázie a najmä vďaka jeho úsiliu sa mnoho veľvyslancov z rôznych schizmatických národov zúčastnilo na Florentskom koncile. (Na tomto koncile Bernardín oslovuje zhromaždených otcov v gréčtine.)
Po tom, ako sa stal generálnym vikárom, musel nevyhnutne obmedziť svoje príležitosti kázať. Naďalej však hovoril s verejnosťou, vždy keď mohol. Bernardín v roku 1442 presvedčil pápeža, aby konečne prijal jeho rezignáciu na funkciu generálneho vikára. Tým sa mohol viac venovať kázaniu a pokračovať vo svojej misionárskej práci. Napriek pápežskej bule vydanej pápežom Eugenom IV. v roku 1443 Illius qui se pro divini, ktorá poverila Bernardína, aby udeľoval odpustky pre križiacku výpravu proti Turkom, neexistuje žiadny záznam, že by tak urobil. Aj keď s pribúdajúcim vekom slabol, v roku 1444 vyrazil do Neapolského kráľovstva. Jeho cieľom totiž bolo, aby neexistovala žiadna časť Talianska, ktorá by nepočula jeho hlas.
Bernardín zomrel 20. mája toho istého roku v L'Aquila (región Abruzzo). Je pochovaný v bazilike San Bernardino. Podľa tradície z jeho hrobu naďalej tiekla krv, až kým sa obidve pohnevané frakcie guelfov a gibelínov nezmierili.
Ekonomická teória
Bernardín bol prvým teológom po Petrovi Johnovi Olivim, ktorý napísal celé dielo systematicky venované scholastickej ekonómii. Jeho najväčším prínosom pre ekonomiku bola rozprava a obhajoba podnikateľov. Jeho kniha O zmluvách a úžere, napísaná v rokoch 14311433, sa zaoberala zdôvodňovaním súkromného vlastníctva, etikou obchodu, určovaním hodnoty a ceny, ako aj otázkou úžery.
Jedným z jeho prínosov bola rozprava o funkciách obchodného podnikania, ktoré Bernardín vnímal ako užitočnú spoločenskú funkciu prepravy, distribúcie alebo výroby tovaru. Podľa Murraya Rothbarda Bernardínov pohľad na určovanie spravodlivej hodnoty predznamenal „...Jevonsovu/Rakúsku analýzu ponuky a nákladov o päť storočí neskôr.“ Bernardín rozšíril svoje myšlienky do teórie „spravodlivej mzdy“, ktorá by bola určená dopytom po práci a dostupnou ponukou. Mzdová nerovnosť je funkciou rozdielov v zručnostiach, schopnostiach a výcviku. Kvalifikovaní pracovníci sú vzácnejší ako nekvalifikovaní, takže budú mať vyššiu mzdu.
Úžera
náhľad| Svätý Bernardín zo Sieny (Antonio Marescotti, asi 1444 – 1462) Úžera bola jedným z hlavných cieľov Bernardínových útokov a urobil veľa pre to, aby pripravil pôdu pre založenie prospešných úverových spoločností, známych ako Monte di Pietà.
Bernardín nasledoval skorších scholastických filozofov Anselma z Canterbury a Tomáša Akvinského (ktorý vychádzal Aristotela) pri odsúdení praxe úžery, ktorú definovali ako účtovanie úrokov z pôžičky. Scholastická analýza úžery, čiastočne založená na rímskom práve, bola zložitá a v niektorých prípadoch zdanlivo protichodná. Úrok z omeškania sa považoval za platný, keďže sa považoval za náhradu škody, ktorú utrpel veriteľ zbavený svojho majetku.
Bernardín považoval úžeru ako sústredenie všetkých peňazí mesta do niekoľkých rúk. Prijal však teóriu lucrum cessans, úrok účtovaný ako kompenzácia za ušlý zisk namiesto kapitálových investícií. Rozlišovalo sa aj spoločné podnikanie, v ktorom veriteľ prevzal určitú časť rizika.
Antisemitizmus
Bernardin je dnes z dnešného pohľadu obzvlášť považovaný za „hlavného protagonistu kresťanského antisemitizmu“. V januári 1427 bol v Orviete, kde kázal na tému úžery a naliehal na výkonné orgány, aby podnikli prísne kroky proti všetkým, ktorí boli závislí na tomto obchode, z ktorých mnohí boli Židia. Zároveň vyzval, aby boli Židia vyhnaní a izolovaní od svojich širších komunít, pretože ich údajná úžera mala byť príčinou chudoby miestnych kresťanov. Jeho poslucháči často používali jeho slová na posilnenie akcií proti Židom.
Kanonizácia a uctievanie
náhľad|Raný obraz svätého Bernardina (asi 1444, Pietro di Giovanni d'Ambrogio)
Uctievanie
Správy o zázrakoch pripisovaných Bernardínovi sa po jeho smrti rýchlo množili. Už v roku 1449, iba päť rokov po jeho smrti, ho pápež Mikuláš V. blahorečil a ďalší rok ho 24. mája 1450 vyhlásil za svätého. Jeho sviatok v Rímskokatolíckej cirkvi je 20. mája, v deň jeho smrti. V roku 1474 preniesli jeho ostatky do novovybudovaného kostola postaveného na jeho počesť. Pápež Pius II. ho nazval druhým Pavlom.
Svätý Bernardín je rímskokatolíckym patrónom reklamy, komunikácie, ľudí závislých na hazardných hrách, respiračných problémov, ako aj akýchkoľvek problémov týkajúcich sa oblasti hrudníka. Je patrónom mesta Carpi v Taliansku či filipínskych barangayov z Kay-Anlog v Calamba. Za patróna si ho vybrala diecéza San Bernardino v Kaliforni (USA). Na počesť svätca je pomenovaný aj horský priesmyk v Alpách, Il Passo di San Bernardino.
Jeho kult preniesol do Poľska v roku 1453 Ján Kapistránsky. V tom istom roku bol v Krakove založený prvý kláštor observantov v Poľsku, ktorého menovcom sa stal Bernardín Sienský. Z názvu kláštora pochádza aj názov bernardíni, pod ktorým boli františkánski observanti známi v krajinách Poľsko-litovského spoločenstva. Jeho kult sa v ranom období rozšíril aj do Anglicka a bol propagovaný najmä observantskými bratmi, ktorí sa prvýkrát usadili v krajine v Greenwichi v roku 1482. Neskôr však boli potlačení.
Ikonografia
náhľad| Bernardínov portrét v Sancti Bernardini Senensis Opera omnia (1745) Mormando poznamenáva, že „Bernardínov život sa zhodoval s rozkvetom nielen umenia vo všeobecnosti, ale aj plnohodnotného, realistického portrétovania ako samostatného žánru. To môže vysvetľovať, prečo je Bernardín, zdá sa, prvým svätcom v dejinách Cirkvi, pre ktorého máme nesporne autentický umelecký portrét. Mnohé z prvých portrétov boli pravdepodobne založené na jeho posmrtnej maske.“ Bernardín vstúpil aj doby rozvíjajúcej sa tlače. Už počas svojho života boli vyrobené mnohé portréty a spolu s posmrtnou maskou boli skopírované na tlač. Preto ide o jedného z prvých svätcov, ktorí mali celkom konzistentný vzhľad v umení. Na druhej strane, mnohé barokové obrazy, ako napríklad od El Greca, sú idealizované v porovnaní s realistickými obrazmi vyrobenými v desaťročiach po jeho smrti.
Po jeho smrti františkáni presadzovali ikonografický program šírenia obrazov Bernardína, ktorý bol po zakladateľovi rádu ich druhou najvýznamnejšou osobnosťou. Ako taký je jedným z prvých svätcov, ktorých vzhľad dostal zreteľnú a ľahko rozpoznateľnú ikonografiu. Umelci z obdobia neskorého stredoveku a renesancie ho často zobrazovali ako malého a vychudnutého s tromi mitrami pri nohách (predstavujúce tri biskupstvá, ktoré odmietol). Hlavným atribútom bol symbol IHS s lúčmi, ktorý držal v rukách. Pripomínalo to jeho oddanosť Svätému menu Ježiš. Bol obľúbený v dielach Luca della Robbia a jedným z najlepších príkladov renesančného umenia sú reliéfne kamenné práce svätca, ktoré možno vidieť v oratóriu katedrály v Perugii.
Je známe, že v Siene koloval portrét tesne po Bernardínovej smrti, o ktorom sa na základe fyziognomických podobností s jeho posmrtnou maskou v L'Aquile verí, že ide o vierohodnú podobizeň. Je pravdepodobné, že mnohé následné zobrazenia svätca vychádzajú z tohto portrétu.
Tomino
Tomino je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kykula (vrch v Kysuckej vrchovine, Lodno)
Kykula je vrch v Kysuckej vrchovine. Leží nad obcou Lodno, približne severovýchodne od Kysuckého Nového Mesta.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vojenné. Vrch leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Čadca a Kysucké Nové Mesto a zasahuje na katastrálne územie obcí Stará Bystrica a Lodno. Najbližšími sídlami sú na severozápadnom úpätí ležiace Lodno, na juhozápadnom Povina, severne je situovaná Klubina a Stará Bystrica a východne Radôstka.
Opis
Kykula je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z Hladkého vrchu na Obelec. Severným smerom sa nachádza Poľana a Bartkov kopec, západným Priehyb , Žihľavný grúň  a Skáčkova hora , južným Obelec a Ľadonhora  a východným Černatín  a Buganka. Východne sa zvažujúce svahy odvodňuje Čiernatinský potok do Bystrice, voda zo západných odteká potokom Lodnianka do Kysuce. Vrchol traverzuje hrebeňový chodník z Krásna nad Kysucou.
Výhľady
Nesúvislý riedky porast s horskými lúkami umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť najmä okolité vrchy pohoria, Kysucké a Moravsko-sliezske Beskydy, no tiež malú časť Krivánskej Fatry a Oravskej Magury a Javorníky.
Malíček
thumb|Malíček na ruke
Malíček (zastarano aj malík ; lat. digitus minimus) je najmenší prst ruky a najmenší prst nohy. Je na opačnej strane ako palec.
Malíček na ruke
Malíček na ruke ovláda 9 svalov:
Tox
Tox je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kavický
Na Slovensku sa v roku 1995 nachádzalo 385-krát. Najčastejšie sa vyskytovalo v lokalitách ako Stupava, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Malacky) (42); Skalica, okres Senica (od roku 1996 Skalica) (22); Petržalka (obec Bratislava), okres Bratislava V (20); Vysoká pri Morave, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Malacky) (19); Brestovec, okres Senica (od roku 1996 Myjava) (18); Vrbovce, okres Senica (od roku 1996 Myjava) (17); Myjava, okres Senica (od roku 1996 Myjava) (16); Kopčany, okres Senica (od roku 1996 Skalica) (16); Trnava, okres Trnava (7); Brezová pod Bradlom, okres Senica (od roku 1996 Myjava) (6); Stará Turá, okres Trenčín (od roku 1996 Nové Mesto nad Váhom) (6) a Malacky, okres Bratislava-vidiek (od r. 1996 Malacky) (6).
V roku 2016 sa v Česku nachádzalo 152-krát. Najčastejšie sa vyskytovalo v lokalitách ako Kroměříž (14), Hodonín (13), Karviná (11), Říčany (9), Praha (8), Český Těšín (8), Most (8), Krnov (5), Prachatice (5), Kladno (4), Frýdlant (4), Pohořelice (4), Ostrava (4), Židlochovice (4), Bučovice (3), Česká Třebová (3), Bystřice pod Hostýnem (3), Světlá nad Sázavou (3), Blansko (2), Frýdek-Místek (2), Hořovice (2), Jeseník (2), Karlovy Vary (2), Moravské Budějovice (2), Plzeň (2), Přeštice (2), Veselí nad Moravou (2), Kutná Hora (1), Liberec (1), Náměšť nad Oslavou (1), Přelouč (1), Slaný (1), Strakonice (1), Vodňany (1) a Žamberk (1).
Stredná odchýlka
Stredná odchýlka alebo priemerná odchýlka môže byť:
Rusnaky
Rusnaky je folklórny súbor z Mukačeva, zo Zakarpatskej oblasti.
História
Počiatok národnej folklórnej skupiny Rusnaky pri meskom Dome kultúry sa datuje od roku 1988. Hudobná skupina Rusnaky uchováva a rozširuje lesk a originalitu rusín skej národnej piesne a hudby. Rusnaky poslucháčov nútia pamätať a nezabúdať na rusínsku pieseň, melódiu. Hudobný kolektív dôstojne zastupuje rozmanitú kultúru Zakarpatia, má tisíce úprimných obdivovateľov na mnohých miestach a nie len na Ukrajine, ale aj v blízkom zahraničí.
Repertoár hudobného kolektívu je rozmanitý s žánrovými znakmi ako: kalendárne, z rodinného života, lyrické, obradové. Okrem základného folklórneho smeru skupina prezentuje aj hity ukrajinskej estrády a svetové hity.
Koncertné turné zodpovedá danému repertoráru. Sú to festivaly v: Maďarsku, Rumunsku, Slovensku, Poľsku, Taliansku a Švajčiarsku.
Saint-Sauveur (Haute-Garonne)
Saint-Sauveur je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pamiatky
Historická pamiatka ''Kostol sv. Spasiteľa''.
Rádio WOW
Rádio WOW je súkromná komerčná rozhlasová stanica, ktorá vysiela od roku 2007 z Bánoviec nad Bebravou pre región Hornej Nitry a časť stredného Považia. Zameriava sa na hudbu od 70. rokov až po súčasnosť.
Pre poslucháčov vysiela moderované relácie ako Dobré ráno, Denný mix, Pop Show, Hallo - koncert na želanie alebo víkendovú dvojhodinovku hitov pre jubilantov.
Vznik
Súčasné rádio je pokračovateľom pôvodného rovnomenného rádia, ktoré vzniklo v roku 2007, no z finančných dôvodov prerušilo v lete 2010 vysielanie. Po zmene vlastníckych pomerov sa vysielanie 1. júla 2011 obnovilo a nasledovalo rozšírenie vysielania do regiónu Partizánskeho a Prievidze. V lete 2016 došlo k rozšíreniu na frekvencie Šláger rádia, ktoré k 1. júlu ukončilo vysielanie, čím sa pokrytie rádia viac ako zdvojnásobilo. Od 28. marca 2017 vysiela aj v Nitre a blízkom okolí. Začiatkom marca 2018 bolo vysielanie na frekvenciách bývalého rádia GO DeeJay ukončené.
Vysielače
Pokrytie zabezpečuje viacero nízkovýkonných vysielačov:
Liturgia svätého Bazila Veľkého
Svätá božská liturgia nášho otca svätého Bazila Veľkého (gr. Η Θεία Λειτουργία του Μεγάλου Βασιλείου) je liturgiou gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi. Slávi sa 10 ráz do roka. Jej štruktúra je zhodná s liturgiou svätého Jána Zlatoústeho, od ktorej sa odlišuje najmä svojou anaforou, ktorá je výrazne obsiahlejšia a dlhšia.
Kedy sa slúži
Liturgia sv. Bazila Veľkého sa slávi 10 ráz do roka, konkrétne:
V predvečer Narodenia Pána a Bohozjavenia, na Veľký štvrtok a na Veľkú sobotu sa liturgia sv. Bazila spája s večierňou.
Tralonca
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zimnica
Zimnica môže byť:
Priemerná chyba
Priemerná chyba alebo stredná chyba môže byť:
Súkromná stredná odborná škola automobilová (Bratislava, Jána Jonáša 5)
náhľad|Logo Duálna Akadémia Súkromná stredná odborná škola automobilová (Duálna akadémia) je stredná škola na ulici Jána Jonáša, Bratislava - mestská časť Devínska Nová Ves.
Prvý ročník bol otvorený v školskom roku 2016/17 pre 100 žiakov.
Duálnu akadémiu založili firmy Volkswagen Slovakia, Matador Group a Siemens. Medzi študijné obory patrí:
Zriaďovateľ školy Duálna Akadémia, z.z.p.o.
Súkromná stredná odborná škola automobilová (Duálna akadémia) je zriaďovaná záujmovým združením právnických osôb s názvom Duálna Akadémia.
náhľad|Duálna Akadémia – členovia združenia
Podniková škola
Súkromná stredná odborná škola automobilová (Duálna akadémia) splnila prísne podmienky a v decembri 2018 sa stala podnikovou školou v zmysle zákona o OVP.
Paul Éluard
Paul Éluard, vlastným menom Eugène Émile Paul Grindel, (* 14. december 1895, Saint-Denis, Francúzsko – † 18. november 1952, Charenton-le-Pont, Francúzsko) bol francúzsky básnik. Meno Paul Éluard si vybral v roku 1917, keď mal devätnásť. Zdedil ho po svojej starej matke Félicie. V mladosti sa pripojil k dadaizmu a stal sa jedným z pilierov surrealizmu otvoriac si tak cestu k umeleckej angažovanosti. Bol známy aj pod pseudonymami „Didier Desroches“ a „de Brun“. Bol zakladateľom surrealistického hnutia s Louisom Aragonom, André Bretonom a Philippe Soupaultom. Od roku 1926 bol členom Komunistickej strany Francúzska. Mal hlboký priateľský vzťah s Bretonom až do roku 1938, keď sa tento stretol s Trockým v Mexiku a oznámil vytvorenie „Fédération internationale de l'art révolutionnaire indépendant“ („FIARI“), nezávislej od „PCF“ (Komunistickej strany Francúzska).
Gala a zrodenie surrealizmu (1917 – 1930)
Otec Éluarda, Clément Eugène Grindel, potom ako splodil syna Paula, si otvoril v roku 1900 agentúru s realitami. Pôvodne bol účtovníkom. Jeho matka, Jeanne-Marie Cousin, bola krajčírka. Okolo 1908 sa rodina usadila v Paríži na ulici Louis-Blanc. Éluard navštevoval obecnú školu v Saint-Denis, tiež v Aulnay-sous-Bois, potom ako štipendista na Colbertovej strednej škole. V roku 1912 dostal vysvedčenie, ale jeho zdravie sa čoskoro zhoršilo. Odcestoval s matkou do Švajčiarska do mesta Glion. Jeho kríza spojená s chrlením krvi spôsobila predĺženie pobytu a v 16-tich rokoch musel prerušiť školu. Bol chorý na tuberkulózu. Hospitalizovaný bol do februára 1914 v sanatóriu Clavadel pri Davose. Stretol tam mladé ruské dievča menom Jelena Ivanovna Diakonova prezývané Gala. Silná osobnosť, jej ohnivosť, rozhodnosť a vysoká kultivovanosť urobili silný dojem na mladého Eluarda, ktorý pod dojmom tohoto stretnutia začal písať zamilovanú poéziu a s elánom pokračoval v tvorbe. Ona nakreslila jeho profil a on dopísal rukou: „Som váš žiak (Je suis votre disciple.)“ Spolu čítali poémy od Gérarda de Nerval, Charlesa Baudelaira, Lautréamonta a Guillauma Apollinaira. Keď sa stal dospelým, 14. decembra 1916, oženil sa s Galou 21. januára 1917.
11. mája 1918 napísal jednému z priateľov: "Asistoval som pri príchode na svet, veľmi jednoducho, jednému peknému malému dievčatku, Cécile, mojej dcérke."
V roku 1918 na konci vojny, Éluard sa začal zaoberať problémami sveta. Jean Paulhan ho zoznámil s Bretonom a dadaistami. Zapojený do hnutia Dada, zaoberal sa absurditou, bláznovstvom a nonsensom. Surrealizmu dal tiež jeho obsah. Bolo to obdobie, keď dadaisti vyvolali škandál. Éluard, blízky priateľ André Bretona, zúčastnil sa všetkých manifestácií dadaizmu. Založil vlastnú literárnu revue "Proverbe", v ktorej sa ukázal ako Jean Paulhan posadnutý problémami lingvistiky. Obaja chceli skúmať otázky krásy-škaredosti, ale odmietali to používať ako „prostriedok ničenia“. thumb|Sídlo P. Eluarda v roku 1923 v [[Eaubonne, tu prijal na návšteve Maxa Ernsta, ktorý vyzdobil interiér domu.]] V roku 1922 navrhol Bretonovi zničiť literatúru a nič neprodukovať. 24. marca 1924 sa nalodil v Marseille na cestu okolo sveta. Na druhý deň vyšla zbierka básní s názvom „Mourir de ne pas mourir“, ktorá mala venovanie: „Aby som to zjednodušil, venujem moju poslednú knihu Andrému Bretonovi“. Na konci októbra toho istého roku sa vrátil do Paríža, ako by sa nič nebolo stalo. Breton povedal o tom: „Teda, venoval mi slovko, že ma bude čakať dnes (v kaviarni.) Cyrano, nič viac, nič menej. Je dobré nepochybovať o tom. Prázdniny, nie!“ Éluard sa celkom prirodzene zúčastnil hneď na tvorbe pamfletu „Un cadavre“ (mrcina), napísanom surrealistami ako reakcia na celonárodný pompézny pohreb Anatolea Francea.
V roku 1925 podporoval vzburu Maročanov a v januári 1927 sa pripojil ku komunistickej strane spolu s Louisom Aragonom, Benjaminom Péretom a Pierrom Unikom. Spísali spoločný traktát pod názvom „Au grand jour“.
Havel (rieka)
Havel (, hist. slov. Havola) je rieka v Nemecku, s povodím a dĺžkou. Preteká cez Meklenbursko-Predpomoransko, Brandenbursko, Postupim, Berlín a Sasko-Anhaltsko.
Paul Éluard
Gala a zrodenie surrealizmu (1917 – 1930)
V roku 1928 bol opäť chorý a odišiel do sanatória spolu s Galou, kde strávili svoju spoločnú poslednú zimu. V tomto období Gala opustila Éluarda, pretože už bola metresou maliara Maxa Ernsta a tiež stretla Salvadora Dalího. Paul Eluard povedal Gali: "Ta chevelure glisse dans l'abîme qui justifie notre éloignement." (Tvoje vlasy sa lesknú v skaze, ktorá potvrdzuje naše vzdialenie.) Trochu neskôr po tejto zmene sa zoznámil s Mariou Benz, umelkyňou z music-hallu francúzsko-nemeckého pôvodu prezývanou Nusch. Robievala modelku jeho priateľovi Picassovi a bola známa medzi dadaistami a surrealistami.
Havel (rieka)
Priebeh toku
Pramení na Meklenburskej plošine pri obci Ankershagen v nadmorskej výške 62,6 m a preteká cez celý rad jazier a priehradných nádrží, pričom jej tok je regulovaný hrádzami. Pri meste Havelberg v nadmorskej výške 22 m ústi do Labe.
Paul Éluard
Nusch a boj za slobodu (1931 – 1946)
V roku 1931 sa vzbúril proti „Koloniálnej výstave“ organizovanej v Paríži a podpísal svoju publikáciu, v ktorej napísal: „Ak chcete mier, pripravujte občiansku vojnu“ (Si vous voulez la paix, préparez la guerre civile).
Havel (rieka)
Prítoky
Najväčším prítokom je Spréva, ktorá odvodňuje tiež malú časť Česka.
Paul Éluard
Nusch a boj za slobodu (1931 – 1946)
Vylúčený z Komunistickej strany Francúzska ďalej pokračoval v boji za revolúciu, za všetky revolúcie. V úlohe ambasádora surrealizmu, cestoval po celej Európe podrobenej fašistickými režimami. V marci 1935 pricestoval spolu s André Bretonom do Česko-Slovenska. Praha, ktorá bola vtedy hlavným mestom jednej z posledných demokracií na kontinente, ho prijala srdečne. Orgán Komunistickej strany Maďarska ich predstavil ako dvoch básnikov najväčších vo vtedajšom Francúzsku. Keď bol v Španielsku v roku 1936, dozvedel sa o frankistickom povstaní, proti ktorému sa postavil.
Havel (rieka)
Vodný režim
Maximálny vodný stav má vo februári a v marci. S prietokom 108 m³/s je po Vltave (150 m³/s) a Sále (117 m³/s) tretím najvodnatejším prítokom Labe.
Paul Éluard
Nusch a boj za slobodu (1931 – 1946)
Nasledujúci rok bol rokom bombardovania Guerniky a Éluard napísal na jej motívy poému „Victoire de Guernica“. Počas dvoch zlých rokov pre Španielsko boli Éluard a Pablo Picasso permanentne spolu. Básnik hovoril maliarovi: „Držíš medzi prstami plameň a horíš ako požiar (Tu tiens la flamme entre tes doigts et tu peins comme un incendie).“ Élurard bol mobilizovaný v septembri 1939 do intendantúry (správa, administratíva) francúzskej armády. Ubytoval sa spolu s Nusch v Paríži po prímerí, ktoré bolo podpísané 22. júna 1940. V januári 1942 sa ubytoval u svojich priateľov Christiana a Yvonne Zervosových pri Vézelay v blízkosti makisardov (partizánov). Éluard požiadal o utajené znovuzapísanie do Komunistickej strany Francúzska. V tom období napísal poému „Les vingt et une strophes de Liberté sont parachutées par les avions anglais à des milliers d'exemplaires au-dessus de la France“ – túto poému zhudobnil v roku 1944 Francis Poulenc.
Havel (rieka)
Využitie
Vodná doprava je vďaka kanálom a plavebným komorám možná takmer po celej dĺžke toku. Prieplavom je rieka spojená s Odrou a Labe. Ležia na nej mesta Berlín, Postupim, Brandenburg.
Paul Éluard
Nusch a boj za slobodu (1931 – 1946)
V roku 1943 spolu s Pierre Seghersom a Jean Lescureom zbieral texty mnohých básnikov činných v odboji a vydal antológiu s názvom „L'Honneur des poètes“. Zoči-voči násiliu spievali básnici jednohlasne o nádeji a slobode. Toto je prvá Éluardova antológia. Počas „Résistance“ používal krycie pseudonymy „Jean du Haut“ a „Maurice Hervent“. Taktiež pod nimi publikoval v spomenutej antológii. Po oslobodení Francúzska bol oslavovaný spolu s Louisom Aragonom ako veľký básnik francúzskeho odboja. S Nusch absolvoval mnohé turné a konferencie. 28. novembra 1946 však prijal vo Švajčiarsku telefonát, v ktorom mu oznámili smrť Nusch, dostala mozgovú príhodu. Otrasený z jej smrti napísal:
Niekoľko blízkych priateľov mu vrátilo postupne želanie vydržať a znovu nájsť svoje sily do lásky k ľuďom. Jeho práca „De l'horizon d'un homme à l'horizon de tous“ sa týka jeho putovania od utrpenia k znovuzískanej nádeji.
Liturgia vopredposvätených darov
Špecifiká
Liturgia vopredposvätených darov je známa od raných kresťanských čias, vznikla pravdepodobne zo zvyku domáceho prijímania eucharistie u prvých kresťanov a pustovníkov. Slávi sa spravidla večer, namiesto večierne. V byzantskom obrade je to bohoslužba s najsilnejšie vyjadrenou eucharistickou úctou. Má výrazne kajúci charakter, čo podčiarkuje jej štruktúra, texty aj špecifické nápevy. Počas bohoslužby sa niekoľko ráz na znak kajúcnosti a úcty robia tzv. veľké metánie (veľké poklony), keď si slúžiaci i ľudia kľakajú na kolená a zohýbajú sa tak, že sa čelom dotýkajú zeme.
Paul Éluard
Nusch a boj za slobodu (1931 – 1946)
Jeho láska k Nusch a jeho boj s Nusch pokračoval i po jej smrti:
thumb|Pamätný nápis na dome, v ktorom býval Éluard v [[Charenton-le-Pont (mesto)|Charenton-le-Pont]]
Saint-Sulpice-sur-Lèze
Saint-Sulpice-sur-Lèze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Liturgia vopredposvätených darov
Špecifiká
Jej špecifikum je, že nemá anaforu a teda neobsahuje premenenie chleba a vína na Kristovo telo a krv. Pri tejto liturgii sa používajú eucharistické dary, ktoré boli premenené na liturgii sv. Bazila Veľkého, resp. sv. Jána Zlatoústeho v predchádzajúcu nedeľu. Podľa toho dostala liturgia vopredposvätených darov aj svoj názov. Niekedy sa pripisuje sv. Gregorovi Veľkému, rímskemu pápežovi, ale táto atribúcia nie je správna.
Paul Éluard
Dominique a angažovanie za mier (1947 – 1952)
Vo februári 1952 bol v Ženeve na konferencii na tému príležitostná poézia. 25. februára reprezentoval „francúzsky národ“ v Moskve pri príležitosti 150. výročia narodenia Victora Huga. 18. novembra 1952 Éluard podľahol srdcovému infarktu o deviatej ráno vo svojom dome na 52 avenue de Gravelle v Charenton-le-Pont. Pohreb sa konal 22. novembra na Père-Lachaise. Vláda odmietla usporiadať štátny pohreb. Nakoniec pohreb zorganizovala komunistická strana Francúzska v Charenton-le-Port. Spisovateľ Robert Sabatier vyhlásil: V tento deň všetci smútime.
Liturgia vopredposvätených darov
Štruktúra
Liturgia vopredposvätených darov je vlastne spojením večierne a druhej časti "bežnej" liturgie (Jána Zlatoústeho alebo Bazila Veľkého) bez anafory. Nosnými časťami sú Žalm 103 (104), 18. katisma Žaltára (žalmy 119-133), stichiry, vchod (sprievod) s kadidlom, čítania zo Starého zákona (z Genezis a Prísloví, vo Veľkom týždni z Exodu a Jóba), medzi ktorými je obrad požehnania so sviecou a kadidlom. Nasleduje spev Moja modlitba s veršami zo žalmu 140, pri ktorom sa striedajú kňaz, resp. kantor a ľudia, pričom striedavo stoja a kľačia. Vo veľkom týždni nasleduje čítanie Evanjelia, resp. na sviatky čítanie Apoštola a Evanjelia. Po ekténiách (prosbách) nasleduje vchod - slávnostný sprievod s už premenenými eucharistickými darmi, po ňom ďalšie prosby, prípravné modlitby pred prijímaním a rozdávanie eucharistie. Potom nasledujú ďakovné spevy a prepustenie ľudu.
Paul Éluard
Dielo
Éluardova poézia je predovšetkým vypätie citov a túžob. V diele „Capitale de la douleur“ (1926) ukazuje svet choroby, samoty a smrti, je stále ohrozovaný, ale práve preto lepšie vníma cenu šťastia. V zbierkach „La Vie immédiate“ (1932) a „Les Yeux fertiles“ (1936) oslavuje lásku zdieľanú s Nusch.
Saint-Sulpice-sur-Lèze
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Paul Éluard
Dielo
U Éluarda morálne požiadavky očisťujú slovo bez toho, aby sa nevyhýbali znepokojeniu a logika lásky ich podporuje. "Pre neho, láska je veľká revolučná sila", zdôraznil Jacques Gaucheron. V jeho veršoch je možno postihnúť túžbu po erotike. Láska ako vnútorná potreba dáva vidieť, žiť, dáva vôľu chcieť svet. Éluard hovorí: „Il ne faut pas de tout pour faire un monde. Il faut du bonheur et rien d’autre“. Hľadá asociácie so slovami, obrazy, ktoré presahujú logiku. Pretože „la terre est bleue comme une orange“ (zem je modrá ako pomaranč) v diele „L'Amour, la poésie“, všetko je možné pre básnika, ak „vie vidieť“. Prekročením hraníc poézie odkrýva absolútnu poetiku.
Saint-Sulpice-sur-Lèze
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paul Éluard
Angažovaná poézia
Bojujúc proti smrti a hrôzam vojny získava chuť žiť, o čom píše v zbierkach: Cours naturel, Facile proie, 1938, Le Livre ouvert, 1941, Poésie et vérité, 1942, Poèmes politiques, 1948. Jacques Gaucheron, autor biografie „Paul Éluard ou la fidélité à la vie“ stretol básnika po vojne v „Národnej komisii spisovateľov“, stali sa priateľmi a spolu publikovali dielo „Les Maquis de France“. Povedal: „Paul Éluard vstúpil do histórie literatúry, pretože píše neprerušovanú poéziu, to nie je prázdne slovo.“
Éluardova hĺbka invencie, to je nielen spôsob reči ale aj spôsob bytia. Často sa o ňom rozmýšľa ako o básnikovi Odboja. Počas okupácie nacistami nerezignoval a neprijal tento stav. Vrchol sa dosahuje slobodou, ktorá bude rozšírená do celého sveta – Paul Éluard bol nositeľom nádeje pre všetkých. Písal aj proti svetovému poriadku. „Jeho boj bol neprerušovaný tak, ako jeho poézia. Poézia je podľa neho porušenie rádu, pravidel. Poézia sa stáva umením reči, umením života, nástrojom morálky.“ citácia Jacques Gaucheron
Iný pohľad na Éluarda môžeme získať, ak si prečítame o jeho obdive k Stalinovi v jeho politických článkoch a jeho oslavnú ódu na Stalina.
Milan Kundera vyhlásil, že bol šokovaný Éluardovými verejnými kladnými komentármi rozsudku nad jeho priateľom Závišom Kalandrom v procese s Miladou Horákovou v roku 1950.
Anglický spisovateľ Aldous Huxley označil Éluarda ako „A man without talent“.(Muž bez talentu.)
Éluard v iných dielach
Eugène Grindel je meno, ktoré dal Frédéric H. Fajardie hrdinovi svojho románu „Clause de style“ sfilmovanému pod názvom „Ne réveillez pas un flic“ s hercami Alain Delon a Michel Serrault.
„Cena Paula Éluarda“ bola založená na jeho počesť „Spoločnosťou francúzskych básnikov“.
Urtaca
Urtaca je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Corse, v regióne Korzika.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
VLASŤ
VLASŤ (predchádzajúce názvy: 28. november 201113. december 2011 DNES, 13. december 201127. september 2013 Občianska strana DNES, 27. september 201324. jún 2019 Strana občianskej ľavice, skratka SOĽ) bola mimoparlamentná politická strana pôsobiaca na Slovensku.
História
Ako právnická osoba bola Ministerstvom vnútra Slovenskej republiky zaregistrovaná 28. novembra 2011 pod č. OVVS 3-2011/029917 a získala identifikačné číslo organizácie 42257344. V priebehu jej existencie došlo k trom zmenám stanov (13. decembra 2011, 27. septembra 2013, 24. júna 2019) a štyrom zmenám štatutárneho orgánu (8. decembra 2011, 11. júl 2012, 11. augusta 2017, 3. októbra 2019), pričom od 3. októbra 2019 v tejto funkcii pôsobí generálna manažérka strany Ing. Anna Žatková.
Na tlačovej konferencii 1. októbra 2019 bývalý minister spravodlivosti (nominant Mečiarovej Ľudovej strany – Hnutia za demokratické Slovensko) a sudca najvyššieho súdu Štefan Harabin, neúspešný kandidát v prezidentských voľbách v roku 2019, oznámil, že bude kandidovať v parlamentných voľbách v roku 2020 ako líder politickej strany Vlasť. Možna spolupráca bola so  Slovenskou národnou stranou, Smerom -SD a zrejme aj Sme rodina.
Volebné výsledky
Strana sa nezúčastnila na parlamentných voľbách, ktoré sa konali v čase jej fungovania (NR SR 2012, 2016; EP 2019) s výnimkou eurovolieb v roku 2014. Tu strana získala 1 311 hlasov (0,23 %) a nezískala žiaden mandát.
Jediné regionálne voľby, do ktorých sa zapojila, boli voľby do VÚC v roku 2017. Strana postavila 15 kandidátov na poslancov v Prešovskom kraji, ani jeden nebol zvolený.
Volebné preferencie
Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry FOCUS:
1 prieskum vykonaný bez zaradenia strany Petra Pellegriniho
Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry AKO:
Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry POLIS:
Chrystyna Ivanivna Solovijová
Chrystyna Ivanivna Solovijová (* 17. január 1993, Drohobyč, Ukrajina) je ukrajinská speváčka lemkovskeho pôvodu, autorka piesní a hudby.
Životopis
Narodila sa vo východohaličskom meste Drohobyč (Ľvovská oblasť) v rodine zborových dirigentov, ktorí sa stretli na ľvovskom Konzervatóriu Mykoly Lysenka. Matka vyučuje zbor na hudobnej škole Drohobyča. Vo veku 11 rokov zistila, že má zo štvrtiny lemkovský pôvod, ktorý ovplyvnil jej hudobný vkus. Jej stará matka spievala vnúčatám starodávne haličské piesne.
Absolvovala hru na klavír v hudobnej škole. Po presťahovaní sa do Ľvova tri roky spievala v zbore Lemkovyna v ktorom bolo vekové rozpätie členov 50-80 rokov, zatiaľ čo Chrystyna mala 17 rokov. Členstvo v zbore výrazne ovplyvnilo formovanie jej osobnosti. Rodičia ju i jej brata viedli nielen k hudbe, ale aj k štúdiu - vyštudovala filologickú fakultu Ľvovskej národnej univerzity Ivana Franka a brat absolvoval ľvovskú Polytechniku
Žyva voda
V televíznej speváckej súťaži Hlas Krajiny-2013 väčšinou spievala lemkovské ľudové piesne a postúpila až do semifinále. Vďaka súťaži začala spolupracovať s producentom Sviatoslavom Vakarčukom, zverejnila niekoľko klipov na vlastnú hudbu a texty. 22. septembra 2015 na festivale ГогольFest Chrystyna vydala debutový album "Žyva voda" (Živá voda), založený na ľudových piesňach, a tiež dvoch vlastných skladbách.
Ľubyj druh
26. októbra 2018 vydala Chrystyna nový album s názvom "Ľubyj druh" (Milovaný priateľ), ktorý sa skladal výhradne z autorských piesní, inšpirovaných osobnými príbehmi a spomienkami speváčky. Album obsahuje 11 skladieb, z ktorých tri boli samostatné single, - "Chto, jak ne ty" (Kto, ak ne ty?), "Fortepiano" a "Škidlyva zvyčka" (Zlý zvyk). Autorom textov a hudby v albume bola samotná speváčka. Hudba v piesňach "Škidlyva zvyčka" a "Pro vesnu" (O jari) bola napísaná v spolupráci s jej bratom, Jevhenom Solovij. V tomto albume sa nachádzajú aj piesne z adaptáciami básní iných autorov a ľudovej piesne - "Okean" (Oceán) je preklad a adaptácia básne "memento more" Marii Kevlinovéj, "Stežečka" (Cestička) - básne Ivana Franko "Otse taja stežečka", "Očeńka moji čorni" - ľudová bukovinská pieseň.
Prvý klip piesne "Trymaj" (Drž) spôsobil obrovský rozmach na internete. Len za niekoľko dní dosiahol výsledok 1 milión pozeraní na YouTube. Druhý klip lemkovskéj piesne "Pod oblačkom" (Pod okienkom) dosiahol 1 mil. pozeraní počas 5 mesiacov od premiéri. Každé hudobné video Solovijovéj získa niekoľko miliónov zobrazení, zatiaľ čo video k piesni "Trymaj" prekročilo 20 miliónov.
Občianske postavenie
V roku 2018 podporila humanistickú iniciatívu UAnimals a objavila sa na červenom koberci národného filmového ocenenia "Zlatý vĺčik" v tričku "Cirkus bez zvierat" a tiež na oficiálnej stránke Facebook apelovala na zakázanie skúšobných staníc.
Pripojila sa k akcii na podporu ukrajinského režiséra Oleha Sencova, ktorý bol odsúdený v Rusku za obvinenie z terorizmu