Židia_v_Nitre
20. storočie a holokaust
Po vyhlásení autonómie Slovenska v roku 1938 sa začali postupne zhoršovať vzťahy medzi väčšinovým obyvateľstvom a židovskou komunitou. Napätá atmosféra sa naplno prejavila v novembri 1938, keď došlo k pomaľovaniu židovských domov a obchodov rôznymi nenávistnými nápismi. Došlo tiež k rozbíjaniu okien a výkladov a začala snaha o bojkot židovských prevádzok a obchodov. Situácia sa ešte zhoršila po vzniku vojnovej Slovenská republiky v roku 1939. Postupne došlo k prijatiu viacerých protižidovských nariadení a zákonov. V roku 1940 došlo k vylúčeniu židovských žiakov z ľudových škôl. Nitrianska židovská ľudová škola tak rozšírila počet svojich žiakov. Napriek zložitej situácii sa nitrianska židovská komunita snažila zachovať fungovanie svojich škôl, vrátane ješivy. Táto mala zhruba 200 žiakov a viedol ju stále Samuel Dávid Ungar. Na čele nitrianskej židovskej komunity stál Július Schlesinger. Židia boli zaradení v priebehu roka 1941 do pracovných útvarov. V októbri 1941 bol prijatý tzv. Židovský kódex, čo znamenalo výrazné zhoršenie postavenia Židov na Slovensku. Napriek tomu v tomto období dosahoval počet členov židovskej komunity v Nitre svoje maximum, keď tu žilo skoro 6 000 ľudí (z toho 5 430 priamo v meste, zvyšok v blízkom okolí). V marci 1942 odvliekli 230 mladých Židov z Nitry do pracovného tábora v Novákoch. O niekoľko dní neskôr deportovali z okresu Nitra 250 židovských dievčat. V marci 1942 aj začali deportácie slovenských Židov do nacistického Nemecka, kde skončili v koncentračných táboroch. V polovici apríla 1942 sa začalo s deportáciami celých židovských rodín. Z Nitry odišli tri transporty, ktorými bolo deportovaných 3 108 Židov z okresu Nitra. 14. apríla 1942 odišiel prvý transport, ten tvorilo celkom 1 038 Židov, z toho 600 priamo z Nitry. 16. apríla odišiel druhý transport. Týmto bolo odvezených 1 040 Židov, prakticky výhradne z Nitry. 20. apríla odišiel tretí transport s 1 030 Židmi, z toho 380 z Nitry. Ďalší Židia boli z Nitry a okolia deportovaní ešte v lete 1942. Posledný transport odišiel z Nitry 15. októbra. V roku 1942 tak bolo z Nitry deportovaných do koncentračných táborov približne 75% nitrianskych Židov. Na konci októbra 1942 došlo k prerušeniu transportov, pričom v Nitre zostalo asi 600 Židov, celkom v okolí Nitry spolu 1 190. Zvyšku Židov sa napriek tomu podarilo udržať aspoň čiastočnú funkčnosť svojich komunít. Nitrianska ješiva si zachovala svoju funkčnosť po dlhú dobu. S podporou nitrianskeho rímskokatolíckeho biskupa Karola Kmeťka mohli na miestnej ješive ďalej študovať Židia z celého Slovenska až do vypuknutia Slovenského národného povstania, kedy Slovensko obsadila nemecká armáda. Nitrianska ješiva tak bola najdlhšie fungujúcou ješivou na území okupovanej Európy. Ješivu tvoril komplex budov, ktorý poskytoval azyl množstvu Židov. Nachádzali sa tu desiatky rabínov z celého Slovenska, no útočisko tu našli aj Židia z iných štátov. V Nitre tak žilo v danej dobe 1 390 Židov. Nitrianskej ješive sa tak hovorilo "židovský Vatikán". Samuelovi Dávidovi Ungarovi a Chaimovi Michaelovi Dov Weissmandlovi sa podarilo dosiahnuť tichú dohodu, že práve rabínska škola bude chránená od protižidovských zásahov. Po obsadení Nitry nemeckou armádou v septembri 1944 táto nepísanú dohodu o ochrane nitrianskej ješivy nerešpektovala. Hlavne mladší Židia sa pridali k povstaniu, niektorým sa podarilo ujsť do hôr, kde zomrel aj samotný Samuel Dávid Ungar. Mnohých však Nemci v spolupráci so slovenskou Hlinkovou gardou odvliekli do koncentrančných táborov. Nitrianska ješiva však fungovala až do začiatku roka 1945. Počas násilného deportovania zvyšku nitrianskych Židov bola časť z nich zastrelená už počas ich zoskupovania. Medzi odvlečených patrili i rabíni Chaim Michael Dov Weissmandl, Alojz Schweiger, či Marek Vorhand. Weissmandlovi sa však podarilo ujsť z transportu a ukryl sa v Bratislave.