cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apollo 8
Prípravy na let
Ciele týchto misií a zostavy posádok sa čoskoro zmenili. Výroba lunárneho modulu pre jeho prvý pilotovaný let na obežnej dráhe Zeme sa neustále zdržiavala a čoraz viac bolo zrejmé, že jeho prvý let sa oneskorí. Výcvik posádok medzitým pokračoval. V júli 1968 však vypadol z hlavnej posádky Apolla 9 Michael Collins kvôli operácii kostných výrastkov na chrbtici, ktorú podstúpil 23. augusta. Collinsovo miesto nahradil Jim Lovell zo záložnej posádky a na Lovellovo miesto sa posunul Aldrin, čiže stal sa záložným pilotom veliteľského modulu. Na uvoľnené miesto záložného pilota lunárneho modulu bol dosadený Fred Haise. Dňa 9. augusta 1968 sa oficiálne rozhodlo, že nasledujúci pilotovaný let programu Apollo, čiže Apollo 8, poletí v prípade úspechu Apolla 7 k Mesiacu. Riaditeľ operácií letových posádok Deke Slayton si 10. augusta zavolal do svojej kancelárie Jima McDivitta, veliteľa Apolla 8, a oznámil mu, že jeho posádka sa presúva na Apollo 9 a k Mesiacu poletí Bormanova posádka s Apollom 8 bez lunárneho modulu. McDivitt s tým bez problémov súhlasil, pretože posledné dva roky participoval na vývoji lunárneho modulu a chcel byť tak prvým, kto v ňom poletí. O dva dni neskôr si Slayton zavolal do kancelárie Franka Bormana. Predostrel mu ponuku na zrušenie jeho plánovaného letu na vysoko excentrickú obežnú dráhu Zeme výmenou za misiu na obežnú dráhu Mesiaca. Borman, vždy stručný a jasný, mu povedal jediné slovo: „Áno.“ Verejnosť sa o týchto plánoch zatiaľ nedozvedela. V októbri 1968 Apollo 7 úspešne otestovalo veliteľský a servisný modul kozmickej lode Apollo na obežnej dráhe Zeme. Dňa 28. októbra NASA vo svojej tlačovej správe uviedla, že Apollo 8 je momentálne plánované ako misia na obežnú dráhu Zeme pomocou rakety Saturn V s tým, že na základe vyhodnotenia misie Apollo 7 sa cieľ letu môže zmeniť na jeden z troch scenárov, medzi ktorými boli let na vysoko eliptickú obežnú dráhu Zeme, oblet Mesiaca a let na obežnú dráhu Mesiaca. Dňa 11. novembra sa definitívne rozhodlo, že Apollo 8 prvýkrát zamieri aj s ľudskou posádkou na obežnú dráhu Mesiaca. Nasledujúci deň to NASA oznámila verejnosti.
Medzitým pokračovali aj prípravy kozmickej lode a nosnej rakety pre let, ktorý potom letel ako Apollo 8. Ešte na konci decembra 1967 začali na Kennedyho vesmírne stredisko prichádzať prvé časti nosnej rakety Saturn V s výrobným číslom SA-503 a zároveň sa začalo s jej zostavovaním vo Vehicle Assembly Building (VAB) na pohyblivom vypúšťacom zariadení. Dňa 9. januára 1968 prišla na kozmodróm záťaž simulujúca lunárny modul (LM test article B). Vtedy sa ešte počítalo s tým, že pôjde o ďalšiu nepilotovanú skúšku nosnej rakety Saturn V. Aj napriek čiastočnému neúspechu bezpilotného letu Apollo 6 sa vedenie NASA rozhodlo, že ďalší let už bude pilotovaný. Dôvodom bola cena 280 miliónov dolárov, ktorú stál každý štart tejto rakety. Na konci apríla 1968 sa tak raketa Saturn V (SA-503) musela rozobrať, aby sa jej druhý stupeň mohol otestovať pre nadchádzajúci pilotovaný let. Druhý stupeň sa zo skúšok vrátil 27. júna a v zostavovaní rakety sa pokračovalo od 6. augusta. O šesť dní neskôr prišiel na kozmodróm servisný modul lode Apollo a o ďalšie dva dni aj veliteľský modul. Následne začali ich skúšky vo vákuovej komore. V auguste sa tiež dokončilo zostavovanie rakety. Koncom septembra sa skúšky veliteľského a servisného modulu skončili a začalo sa s montážou lode Apollo. Dňa 7. októbra sa kompletne zostavená kozmická loď premiestnila do montážnej haly VAB a tam ju pripevnili na vrchol nosnej rakety. Celá zostava sa napokon 9. októbra presunula na štartovací komplex 39A a 19. novembra bol dokončený celkový test systémov nosnej rakety. V priebehu 10. a 11. decembra sa uskutočnilo skúšobné odpočítavanie. V pondelok 16. decembra astronauti Frank Borman, Jim Lovell a William Anders absolvovali dôkladnú lekársku prehliadku, ktorá trvala tri hodiny a dopadla k veľkej spokojnosti lekárov i posádky. Keďže v USA vtedy práve vyčíňala hongkonská chrípka, všetkých troch proti nej zaočkovali a spolu s nimi aj väčšinu pozemného personálu. V priebehu odpočítavania sa objavila jediná porucha. Pri kontrole sa v zásobe kvapalného kyslíka pre palivové články zistili stopy dusíka. Kyslík bol preto v priebehu jedného zo šiestich plánovaných prerušení príprav vymenený. Podľa názoru riaditeľa príprav štartu Roccoa Petroneho k znečisteniu došlo pravdepodobne v pozemnom zariadení, ktoré sa chladilo kvapalným dusíkom. Dňa 19. decembra o 20:51:00 miestneho času, čiže 28 hodín pred plánovaným štartom, sa začalo finálne odpočítavanie.
David Jonathan Gross
David Jonathan Gross (* 19. február 1941, Washington D.C., USA) je americký fyzik a strunový teoretik.
Spolu s Frankom Wilczekom a Davidom Politzerom bol v roku 2004 ocenený Nobelovou cenou za fyziku za ich objav asymptotickej voľnosti kvarkov.
Apollo 8
Priebeh letu
thumb|left|[[Frank Frederick Borman|Frank Borman (vľavo), Jim Lovell (v strede) a William Anders pri raňajkách v deň štartu]]
David Jonathan Gross
Životopis
V roku 1973 pracoval ako mladý, 31-ročný profesor fyziky na Princetonskej univerzite. Spolu so svojím prvým, 21-ročným postgraduálnym študentom Frankom Wilczekom objavili asymptotickú voľnosť, podľa ktorej sa sila silnej interakcie medzi farebnými kvarkami zoslabuje až k nule, ak sa kvarky k sebe približujú. Veľmi blízke kvarky sa chovajú ako voľné častice. Tento výpočet, ktorý nezávisle vykonal aj David Politzer na Harvardovej univerzite, bol kľúčovým pre rozvoj kvantovej chromodynamiky, teda teórie interakcií medzi kvarkami.
Apollo 8
Priebeh letu
V sobotu 21. decembra 1968 o 02:36 miestneho času astronautov prebudil Deke Slayton. Vzápätí Frank Borman, Jim Lovell a William Anders absolvovali krátku lekársku prehliadku a okolo 03:35 sa usadili k raňajkám. Tradične sa podával filet mignon, miešané vajíčka, toast, káva a čaj. Pri raňajkách im spoločnosti robili riaditeľ programu Apollo George Low, Deke Slayton, záložný veliteľ Neil Armstrong, záložný pilot veliteľského modulu Edwin „Buzz“ Aldrin, astronaut Harrison Schmitt a Charles Buckley, ktorý bol riaditeľom bezpečnostnej služby Kennedyho vesmírneho strediska. Potom nasledovalo obliekanie skafandrov a o 04:32 astronauti vyšli z Budovy pilotovaných letov (Manned Spacecraft Operations Building), zamávali prítomným a spolu s dvoma technikmi a Slaytonom nasadli do špeciálne upravenej dodávky, ktorá ich doviezla k 14 km vzdialenému štartovaciemu komplexu 39A. Slayton z dodávky vystúpil pri Stredisku riadenia štartu (Launch Control Center). Veliteľ Frank Borman nastúpil do veliteľského modulu o 04:58 ako prvý, o 05:02 ho nasledoval pilot lunárneho modulu William Anders a o 05:07 napokon pilot veliteľského modulu Jim Lovell. O 05:34 došlo k uzavretiu poklopu prielezu kozmickej lode.
David Jonathan Gross
Životopis
Gross s Jeffom Harveyom, Emilom Martincom a Ryanom Rohmom (štvorica prezývaná Princetonské sláčikové kvarteto) tiež v roku 1985 formulovali heterotickú teóriu strún.
Získal bakalársky a magisterský titul na Hebrejskej univerzite v Jeruzaleme. Doktorát PhD mu udelila Kalifornská univerzita v Berkeley v roku 1966. Na Harvarde pracoval ako Junior Fellow, aby potom prešiel na Princetonskú univerzitu, kde bol profesorom do roku 1997. Medzi Grossovými oceneniami nájdeme štipendium MacArthurovej nadácie z roku 1987, Diracovu medailu z roku 1988. V súčasnej dobe je Gross riaditeľom Kavliho inštitútu pre teoretickú fyziku (KITP) v kalifornskej Santa Barbare, kde zároveň drží Gluckove predsedníctvo medzi teoretickými fyzikmi.
Apollo 8
Priebeh letu
thumb|Štart Apolla 8, 21. december 1968 thumb|Video zo štartu misie
Posledné prípravy pred štartom prebehli bez zvláštnych udalostí. Misia Apollo 8 odštartovala 21. decembra 1968 o 07:51:00,672 miestneho času (12:51:00,672 svetového času) zo štartovacieho komplexu 39A v Kennedyho vesmírnom stredisku. Zážih motorov rakety sa uskutočnil presne na začiatku štartovacieho okna. O 11 minút a 32 sekúnd kozmická loď dosiahla nízku parkovaciu obežnú dráhu okolo Zeme vo výške 184,40 – nad povrchom. „Všetko vyzerá úplne rovnako ako pred tromi rokmi,“ oznámil veliteľ Borman. Pri spojení so sledovacou stanicou na Kanárskych ostrovoch v čase 21 minút po štarte Lovell hlásil, že všetky systémy pracujú normálne. „Všetko vyzerá dobre,“ súhlasí Houston, „loď aj tretí stupeň.“ Takmer celé dva oblety okolo Zeme mali astronauti čas na prípravu reštartu tretieho stupňa S-IVB. Všetky previerky prebehli v poriadku. O povolení na let k Mesiacu rozhodovali v Houstone traja muži: letový riaditeľ William Schneider, riaditeľ oddelenia letových operácií Christopher „Chris“ Kraft a vedúci zmeny Clifford Charlesworth. Let však prebiehal úplne bez problémov – s výnimkou zistenia väčšej spotreby kyslíka nedošlo k žiadnym odchýlkam od normálu – a tak rozhodnutie nebolo ťažké. Houston ohlásil: ''„V poriadku. Môžete vykonať TLI [manéver navedenia na dráhu k Mesiacu].“ Borman odpovedal: „Rozumiem.“'' V čase 2 hodiny, 50 minút, 37,1 sekundy po štarte, teda ku koncu druhého obletu Zeme, posádka opäť zapálila motor tretieho stupňa S-IVB a Apollo 8 zamierilo k Mesiacu. Obyvatelia Havajských ostrovov mohli voľným okom sledovať po dobu piatich minút plameň šľahajúci z trysky motora J-2. V tom okamihu sa americkí astronauti stali najrýchlejšími ľuďmi sveta a krátko nato prekonali výškový rekord lode Gemini 11. Keď sa Apollo čoraz viac vzďaľovalo od Zeme, pilot veliteľského modulu Jim Lovell ohlásil pozemným staniciam: ''„Vidím súčasne Gibraltár aj Floridu. Zo stredného okna môžem vidieť celú Zem až dole k Argentíne a Čile... Zem už vidíme skoro ako kotúč.“ „Povedzte ľuďom v Ohňovej zemi, nech si vytiahnu pláštenky,“'' Borman prerušil Lovellovo hlásenie. „Vyzerá to tam na búrku.“ Takmer tri a pol hodiny po štarte astronauti oddelili kozmickú loď od stupňa S-IVB. Apollo 8 a S-IVB sa od seba vzďaľovali veľmi pomaly, takže posádka sa obávala, aby nedošlo k vzájomnej zrážke. Preto sa zážihom motorčekov reaktívneho riadiaceho systému (Reactive Control System, RCS) vzdialili asi na 900 m pred tým, než riadiace stredisko vyslalo povel pre S-IVB k vypusteniu zvyškov paliva. Oblak plynu, najmä zvyškov kyslíka, ktorý sa pri tom utvoril, umožnil anglickému amatérskemu astronómovi Henrymu Hatfieldovi vyfotografovať Apollo vo vzdialenosti 30 000 km od Zeme. Asi o 23. hodine večer si astronauti vyzliekli ťažké skafandre a prvýkrát sa najedli. Odborníci z NASA pripravili pre posádku špeciálnu diétu obsahujúcu 2 500 kalórií na deň. Jedlá boli upravené troma spôsobmi – dehydrované, práškové alebo len rozdelené do jednotlivých súst – všetko zabalené v sáčkoch z plastickej hmoty. Jedna denná porcia stála vtedy asi 50 dolárov, pričom stravovanie pochopiteľne platila NASA a nie astronauti.
Pri lete k Mesiacu sa počítalo so štyrmi korekciami označenými MC-1 až MC-4, pretože loď nebolo možné naviesť na dráhu k Mesiacu úplne perfektne. Zo štatistického rozboru chýb práce jednotlivých systémov rakety a ich vplyvu na konečnú dráhu kozmickej lode sa v letovom pláne pôvodne počítalo s prvou korekciou dráhy asi o 30 m/s. Pri lete Apolla 8 však bolo navedenie na translunárnu dráhu tak perfektné, že astronauti mohli prvú korekciu odložiť o dve hodiny bez toho, aby tým príliš narástla odchýlka dráhy. Dokonca aj potom stačilo zmeniť rýchlosť iba o 7,5 m/s. K tak malej korekcii mohli použiť buď motorčeky RCS, alebo hlavný motor SPS servisného modulu. Rozhodli sa pre druhé riešenie, pretože im umožnilo vyskúšať motor SPS, najdôležitejšie zariadenie, ktoré mali na palube. Rodiny astronautov medzitým neustále dostávali informácie o priebehu letu. Manželky dostali od Strediska pilotovaných letov v Houstone malé reproduktory, ktoré boli priamo napojené na riadiace stredisko a dovoľovali im v ktorúkoľvek dennú alebo nočnú hodinu priamo počúvať rozhovory Apolla 8 so Zemou. Svet sa však o jednom probléme dozvedel až o niekoľko hodín neskôr. Napriek tomu, že astronautov zaočkovali proti hongkonskej chrípke, veliteľ Borman bol infikovaný iným kmeňom chrípkového vírusu, ktorý mu spôsobil žalúdočné a črevné ťažkosti spojené s horúčkou. Anders tiež pociťoval nevoľnosť. Keďže sa Borman rozhodol použiť pre oznámenie svojho zdravotného stavu neverejný spojovací kanál, dozvedeli sa o tom aj lekári NASA so značným oneskorením, až keď im technici prehrali záznam z pásky. Dr. Berry všetkým členom posádky naordinoval na vzdialenosť 200 000 km tabletky proti hnačke a morskej chorobe.
thumb|left|Navigátor Jim Lovell počas misie Apollo 8
Než sa začal prvý zo série televíznych prenosov, bol už zdravotný stav astronautov uspokojivý. „Niekoľko hodín som odpočíval a teraz sa cítim oveľa lepšie,“ povedal Borman Dr. Berrymu. V prvom televíznom prenose astronauti ukázali divákom na Zemi, ako vyzerá ich planéta zo vzdialenosti 220 000 km. Vzhľadom k tomu, že sa im na kameru nepodarilo nasadiť teleobjektív, bol obraz prežiarený a nejasný. Avšak obrázky z kabíny boli vynikajúce. Anders predvádzal, ako sa zubná kefka vznáša v beztiažovom stave. Keď sa objavil v zábere Lovell, Borman si neodpustil poznámku, že sa každý môže presvedčiť, ako pilot veliteľského modulu vedie v pretekoch o najdlhšie fúzy. Lovell sa len usmial do kamery a povedal: „Všetko najlepšie, mami,“ zagratuloval svojej matke k 73. narodeninám. Pri zábere na Zem veliteľ opisoval farby: „Je to nádherný pohľad, prevláda modré pozadie s hustou pokrývkou mračien.“ Na záver prvého vysielania Borman sľúbil, že sa pokúsi zlepšiť kvalitu záberov. „Snáď sa nám za pomoci pozemného strediska podarí s tým teleobjektívom niečo urobiť a nabudúce vám Zem ukážeme lepšie.“ TV vysielanie prijímala stanica Goldstone v Kalifornii. Do Európy prenos šiel cez satelit ATS-3, do východnej Ázie cez ATS-1. Jednou z hlavných úloh pilota veliteľského modulu Jima Lovella bola navigácia podľa hviezd. V prípade, že by došlo k strate spojenia s Houstonom, mohla práve astronomická navigácia ako jediná bezpečne doviesť kozmickú loď späť na Zem. Na tretí deň letu Lovell vykonal viacero meraní, na základe ktorých vypočítal, že bez ďalšej korekcie sa astronauti priblížia k Mesiacu na 122 km. V Houstone vyšlo z pozemných meraní 130 km, čo bola výborná zhoda. Lovell si pritom sťažoval, že svietiace Slnko mu znemožňovalo presne určiť polohu mesačného horizontu a ďalej mal problémy s identifikáciou hviezd v blízkosti Slnka. Začal sa tiež prejavovať starý problém všetkých amerických kozmických lodí – na oknách kabíny sa začala hromadiť nečistota. Pretože dráha lode sa prakticky nelíšila od požadovanej, bola korekcia MC-3, rovnako ako predchádzajúca MC-2, zrušená. Druhé televízne vysielanie začalo 23. decembra okolo ôsmej hodiny večer svetového času. Pozemné stredisko venovalo značnú pozornosť príprave prenosu a podarilo sa tiež opraviť teleobjektív. K zvýšeniu kontrastu astronauti zároveň použili červený filter. „V strede záberu je Južná Amerika až po mys Horn; vidím tiež Kalifornský záliv a juhozápadnú časť USA,“ komentoval Lovell. ''„Nad severovýchodnou časťou Štátov sa tiahnu mraky. Zdá sa, že na východnom pobreží máte jasno. Nad časťou Mexika tiež vidím oblaky. Časť Strednej Ameriky je bez mračien.“ „Aby ste si urobili predstavu o farbách,“ pokračoval, „moria majú farbu všetkých možných odtieňov parížskej modrej. Mraky sú samozrejme žiarivo biele. Pevniny sú všeobecne hnedasté, od tmavohnedej po svetlohnedú. Predstavujem si, že keby som bol nejaký osamelý cestovateľ z inej planéty, ťažko by som mohol z tejto vzdialenosti odhadnúť, či je táto planéta obývaná alebo nie je. Ťažké by tiež bolo rozhodnutie, či pristáť na tom modrom alebo na hnedom.“ „Radšej dúfaj, že pristaneme na tej modrej časti,“'' skočil mu do reči Borman.
thumb|Časť [[odvrátená strana Mesiaca|odvrátenej strany Mesiaca pri pohľade z kozmickej lode Apollo 8]] thumb|Počítačom vytvorená vizualizácia [[kozmická loď|kozmickej lode Apollo 8 na obežnej dráhe Mesiaca]]
thumb|left|[[Zem nad mesačným horizontom, 24. december 1968]]
thumb|Posádka Apolla 8 číta z knihy [[Genezis]]
Keď sa Apollo 8 po deviaty raz vynorilo spoza Mesiaca, začal štvrtý televízny prenos. „Hlási sa vám Apollo 8 s priamym prenosom od Mesiaca,“ privítal divákov Borman. ''„Každý z nás vidíme Mesiac trochu inak. Na mňa pôsobí ako šíra, opustená mŕtva rozloha ničoho, pripomínajúca najskôr more pemzy. Nie je to príliš pohostinné miesto pre život či prácu.“ „Moje dojmy sú podobné,“'' pokračoval Lovell. ''„Tá šíra púšť pôsobí skľučujúco a neustále vám pripomína, čo máte dole na Zemi. Tu vám Zem pripadá ako veľkolepá oáza v pustom vesmíre... čoho sme si zvlášť všimli, a čo nemôžete pozorovať zo Zeme, sú malé, jasné impaktné krátery, ktoré vynikajú na mesačnom povrchu.“ „Obzor je ostro ohraničený,“'' ujal sa slova Anders. „Nebo je úplne čierne a Mesiac je veľmi jasný.“ „Skutočne sa mi zdá, že najlepšie sa dá povrch Mesiaca opísať ako čiernobiela púšť, absolútne bez farieb,“ hovorí Lovell. „Obloha nie je o nič prívetivejšia,“ pokračoval Anders. „Je to pustá čiernota, bez hviezd, ak letíme nad osvetlenou časťou Mesiaca... z početných kráterov na povrchu tejto planéty je vidno, že po milióny rokov ju bombardovali malé asteroidy a meteority, takže každý jej štvorcový centimeter je poďobaný ako od kiahní.“ „Jeden z najzaujímavejších rysov povrchu je zaoblenosť väčšiny kráterov, sú bez ostrých, rozoklaných skál,“ ohlásil sa Lovell. „Iba najnovšie útvary sú ostro ohraničené, než ich zeroduje dážď mikrometeoritov.“ Potom sa astronauti na chvíľu odmlčali. Na obrazovkách pomaly ubiehala mesačná krajina, než sa opäť ozval Andersov hlas. ''„Blížime sa k lunárnemu východu slnka a posádka Apolla 8 má pripravené posolstvo pre všetkých ľudí dole na Zemi: Genezis, kapitola prvá, verš 1-10. Na počiatku stvoril Boh nebo a zem. Zem však bola pustá a prázdna, tma bola nad priepasťou a Duch Boží sa vznášal nad vodami. Tu povedal Boh: ‚Buď svetlo!‘ a bolo svetlo. Boh videl, že svetlo je dobré; i oddelil svetlo od tmy.“'' Pred zrakmi miliónov ľudí na Zemi sa medzitým objavuje rozhranie osvetlenej a neosvetlenej časti Mesiaca, čiže terminátor. Slová sa ujíma Lovell: ''„A Boh nazval svetlo ‚dňom‘ a tmu nazval ‚nocou‘. A nastal večer, a nastalo ráno, deň prvý. Potom Boh povedal: ‚Buď obloha uprostred vôd a staň sa delidlom medzi vodami a vodami!‘ I urobil Boh oblohu a oddelil vody, ktoré boli pod oblohou, od vôd, ktoré boli nad oblohou. A stalo sa tak. A Boh nazval oblohu ‚nebom‘. A nastal večer, a nastalo ráno, deň druhý.“ Do tretice prevzal slovo veliteľ Borman: „Potom Boh povedal: ‚Vody, ktoré ste pod nebom, zhromaždite sa na jedno miesto a ukáž sa súš!‘ A stalo sa tak. A Boh nazval súš ‚zemou‘ a zhromaždište vôd nazval ‚morom‘. A Boh videl, že je to dobré... a od posádky Apolla 8 ešte dobrú noc, veľa šťastia, šťastné a veselé Vianoce a Boh vám žehnaj, vám všetkým na dobrej Zemi!“''
thumb|left|Umelecká predstava Apolla 8 po zapálení motora k návratu k Zemi
Keď Apollo začalo desiaty oblet, napätie v kabíne aj Houstone sa zvyšovalo. Pri poslednom prelete za odvrátenou stranou Mesiaca mali astronauti znovu uviesť do činnosti motor SPS, aby im dodal rýchlosť na cestu späť k Zemi. „Všetky systémy pracujú normálne, Apollo,“ oznámil Houston. Borman sa opäť ozval len stručným: „Rozumiem.“ V čase, keď bolo Apollo 8 bez spojenia so Zemou, hovorca strediska komentoval: „Pracovníci tu v riadiacom stredisku rovnako ako ostatní ľudia na svete čakajú.“ Po polhodinovom nútenom odmlčaní sa ozval Lovellov hlas. „Dovolil by som si vám oznámiť, že je tu Santa Claus.“ ''„Schvaľujeme. Vy to viete najlepšie.“'' V tejto fáze letu zachytávala signály z lode austrálska stanica Honeysuckle Creek neďaleko Canberry. Pretože kvalita spojenia po vykonaní manévru TEI nebola dobrá, riadiace stredisko nariadilo lepšie nasmerovať anténu na kozmickej lodi. Po 20 minútach sledovania dráhy Houston astronautom oznámil, že letia po takmer ideálnej trajektórii. Podľa predbežného výpočtu bude potrebná len korekcia o 1,2 m/s. Pravdepodobne najväčšiu radosť z úspešne vykonaného manévru mali rodiny astronautov. Keďže posádka bola veľmi unavená, zmenila pracovný plán. Hodinu potom, čo Apollo 8 opustilo dráhu okolo Mesiaca, Borman a Lovell spali. „Sme veľmi unavení, nemôžeme robiť nič iné, než sa ísť vyspať,“ ospravedlňoval sa veliteľ. „Naposledy sme spali len dve hodiny.“ Neskôr sa snažil zaspať aj Anders. ''„Chceme sa vrátiť do normálneho denného cyklu. Môžem si zobrať Seconol [prášok na spanie]?“ „OK, to je dobrý nápad,“'' schvaľujú doktori. Dňa 25. decembra bola najskôr na programe malá korekcia dráhy, večer sa uskutočnil piaty televízny prenos. Frank Borman v ňom predvádzal palubnú dosku lode, ukazoval indikátory rýchlosti, polohy a navigačné zariadenie. Potom sa na obrazovke objavilo Lovellovo sedadlo, ďalekohľad a sexant a Anders predvádzal prípravu jedla. V závere predstavenia kamera mierila na americkú vlajočku na Lovellovom ramene a astronauti ľuďom na Zemi opäť zaželali šťastné a veselé Vianoce. Cesta späť prebiehala bez zvláštnych udalostí. Oproti dramatickým momentom letu v okolí Mesiaca bola pre astronautov až nudná, a tak si čas krátili rôznymi spôsobmi. ''„Tak sme nejako zabudli na tú sľúbenú muziku. Ešte ju chcete?“'' ozval sa z riadiaceho strediska ich kolega Michael Collins. Keď pustil z pásky vianočné koledy, Anders zaprotestoval: ''„Máš tam blbú rýchlosť. Čo keby si nám to radšej zaspieval?“ „Tak dobre. Len si skočím pre harmoniku.“''
Ráno 26. decembra, keď sa už posádka trochu zrekreovala, astronauti sa najedli a vypočuli si správy pripravené personálom riadiaceho strediska. Lovell sa opäť vrátil k svojej rutinnej práci, čiže navigačným meraniam. Dráha lode bola tak výborná, že ďalšia korekcia MC-6 sa mohla vynechať. Pozemné stredisko sa snažilo využiť dobrú náladu a nezamestnanosť posádky k uskutočneniu niektorých neplánovaných experimentov. K podobným žiadostiam došlo aj pri lete Apolla 7 a viedlo to k značným rozporom s veliteľom Schirrom. Posádka osmičky sa však správala celkom inak. „OK,“ povedal Borman, keď ho Jerry Carr vyzval, aby na pol hodinu zmenil orientáciu lode a namieril ju na Polárku. ''„Viete, čo si o tom myslím. Rád to urobím. Je to síce také hranie, ale mne hranie nevadí. Boli ste na nás, chlapci, dobrí, či sa teda chcete pol hodinu hrať, no tak sa hrať budeme.“ Keď však pustili hudobnú kulisu, ozval sa Anders: „Nepočujem to síce presne, ale zdá sa mi, že je to niečo, čo neznášam. Zdá sa mi to, alebo skutočne púšťate hudbu?“ „To sa ti niečo zdá,“'' odpovedalo stredisko. „Tak to, prosím vás, nehovorte doktorom,“ prosil Bill. „Už je neskoro, už to počuli.“ „Ach áno,“ povzdychol si Anders. „To už na mňa idú tie pocity odtrhnutia.“ Po referáte meteorológov o situácii v oblasti pristátia mal Borman vecnú pripomienku. „Len tam nerobte tak veľké vlny.“ „Dobre, pozrieme sa do kufra, či máme na sklade menšie.“ Všetky systémy naďalej pracovali spoľahlivo. Lovell len upozornil, že teraz musí opatrnejšie manipulovať so stabilizačnými tryskami, keďže loď bola po úbytku paliva oveľa citlivejšia. Večer posádka organizovala posledné, čiže už šieste televízne predstavenie. Apollo 8 bolo v tej dobe 180 000 km od Zeme. Naša planéta mala odtiaľ zdanlivý priemer 4°, takže pri použití teleobjektívu so zorným uhlom 9° zemeguľa zapĺňala polovicu obrazovky. Posledná korekcia dráhy MC-7 sa mala podľa plánu uskutočniť dve hodiny pred vstupom do atmosféry. Dráha Apolla 8 však bola tak presná, že korekcia by predstavovala len asi 0,1 m/s. Z toho dôvodu sa aj táto operácia vynechala.
Blížilo sa pristátie. Veliteľský modul, ktorý sa oddelil od servisného modulu, následne vstúpil do horných vrstiev atmosféry. Kabína sa skryla v oblaku žeravej plazmy a rádiové spojenie sa tak prerušilo. Hoci sa kozmická loď blížila k Zemi takmer druhou kozmickou rýchlosťou, maximálne preťaženie počas zostupu bolo len 6,8 g, a to vďaka manévrovacím schopnostiam veliteľskej sekcie. K obnoveniu rádiového spojenia s posádkou došlo trochu neskôr, asi dve minúty po plánovanom okamihu. „Vyzerá to s nami dobre,“ uistil riadiace stredisko jeden z astronautov. „Bola to pekná ohnivá guľa, že,“ dodal druhý. „Padáky sú vonku!“ Kabína klesala rýchlosťou už len 9 m/s. Veliteľský modul Apolla 8 pristál v piatok 27. decembra 1968 o 15:51:42 UTC na hladine Tichého oceánu. Miesto pristátia sa nachádzalo asi 2,5 km od plánovaného bodu a 1 600 km juhozápadne od Honolulu. Vrtuľník potom astronautov prepravil na palubu lietadlovej lode USS Yorktown, ktorá vyzdvihla aj veliteľský modul.
4439 Muroto
4439 Muroto je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Cutomu Seki 2. novembra 1984.
Kingersheim
Kingersheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Campigny (Calvados)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 184 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2014
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2014 boli v poradí 6. Majstrovstvá sveta v bejzbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná bejzbalová federácia (IBAF). Konali sa v meste Mijazaki, v prefektúre Mijazaki, v Japonsku od 1.7. septembra 2014, za účasti 8 tímov. Formát turnaj sa oproti minulým turnajom MS zmenil, vďaka čomu všetkých 8 družstiev odohralo rovnaký počet6 zápasov. Japonsko bolo organizátorom ženského svetového šampionátu druhýkrát, keď predtým hostilo turnaj v roku 2008, v meste Macujama. Dejiskom zápasov boli 2 štadióny v Mijazake. Titul obhájilo domáce Japonsko, ktoré vyhralo vo všetkých zápasoch a vo finále zvíťazilo nad USA. Bronzová Austrália získala svoju druhú medailu na MS.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva aktuálne umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IBAF v roku 2014.
Anaspidy
Anaspidy (iné názvy: anaspida, bezpanciernatce ; lat. Anaspida, Anaspidida) sú vyhynutá skupina (nadtrieda, trieda, rad) bezčeľustnatcov. Patria medzi tzv. ostrakodermy.
Charakteristika
Žili od raného silúru po neskorý devóne. Dlhé boli 15 cm. Pokryté boli úzkymi radmi šupín. Hlava bola nepokrytá alebo pokrytá malými šupinami, nemali teda kostnatý hlavový pancier ako osteostraky. Mali jeden stredný nosový otvor a chrbtové, análne a bočné výčnelky alebo vrásy, ktoré slúžili na zabezpečenie stability.
Programový príkaz
Programový príkaz (iné názvy: programový výrok, príkaz, výrok; ) je časť programu, ktorá mení stav programu (hodnoty premenných, obsahy vstupných a výstupných dát). V príkazoch pri vykonávaní programu dochádza k spracovaniu dát (na rozdiel od deklarácií).
Ďalšími dôležitými príkazmi sú:
Ľudovít Žello
Ľudovít Žello (* 7. august 1809, Banská Bystrica - † 21. november 1873, Malý Kereš) bol pedagóg, básnik. Pseudonym: Dolnozemský Slovák
Životopis
Pochádzal z remeselníckej rodiny. Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici, od 1821 v Budapešti, kde bol pomocníkom → J. Kollára, 1825-1829 študoval na evanjelický lýceu v Bratislave. Od roku 1929 pôsobil ako výpomocný učiteľ, neskôr ako učiteľ od 1834-1873 v slov.-maď.-nem. prostredí v Malom Kereši. Už v čase bratislavských štúdií písal nem. verše a venoval sa prekladaniu z nem. literatúry. Myšlienkovo i formálne nadviazal na národnoobrodeneckú poéziu → J. Kollára. Vydal lyrickú zbierku Básně - verše ospevujúce slávnu minulosť a veľkú budúcnosť Slovenska. V almanachoch Zora, Lipa a v čsp. Orol, Květy, Pešťbudínske vedomosti a i. uverejnil viaceré vlastenecky ladené básne. Okrem básnickej tvorby sa venoval numizmatike, majiteľ cennej numizmatickej zbierky. Roku 1862 vyznamenaný peštianskymi Slovanmi za epos Pád Miliducha strieborným kalichom s rus. a slov. nápismi.
Spasská veža
Spasská veža je jednou z dvadsiatich veží v areáli Moskovského Kremľa. Pomenovaná je podľa ikony Krista Spasiteľa, ktorá je v súčasnosti umiestnená nad hlavným vchodom veže. Veža bola postavená v roku 1491 za vlády Ivana III. podľa plánov architekta P. A. Solariho.
Počas okupácie Moskvy bola veža zničená a obnovená bola v nasledujúcom období. Na vrchole veže sa nachádzal dvojhlavý ruský orol. V roku 1935 ho komunistická moc odstránila a nahradila červenou päťramennou hviezdou. V súčasnosti je vyvíjané úsilie o návrat tradičného dvojhlavého ruského orla miesto internacionálnej červenej hviezdy. V roku 2010 sa nad hlavný vchod vrátila ikona Krista Spasiteľa Smolenského.
Palác kniežaťa Rohana
Postavený bol v 19. storočí pri vyústení Malej Vydrice do Rybného námestia. Neskôr v paláci sídlilo konzervatórium.
Bitka pri Cušime
Bitka pri Cušime je názov námorného stretu, ktoré prebehlo v dňoch 27. mája až 28. mája 1905 v Kórejskom prielive a v podstatnej miere rozhodlo o výsledku Rusko-japonskej vojny. Japonské loďstvo admirála Heihačira Toga v ňom rozdrvilo ruskú 2. tichomorskú eskadru pod vedením viceadmirála Rožestvenského.
Predohra
8. februára 1904 napadlo japonské loďstvo bez varovania ruský prístav Port Artur. Japonci ťažko poškodili 3 bojové lode a potopili 1 krížnik. Následne bol prístav obkľúčený pozemným vojskom aj japonským námorníctvom. Začalo sa obliehanie Port Athuru. V tej istej dobe Japonci napadli a nasledujúci deň potopili v neutrálnom medzinárodnom prístave Čemulpcho v Kórei ruský krížnik Varjag a jeden sprievodný delový čln.
10. septembra 1904 sa ruské loďstvo pokúsilo prebiť z prístavu Port Arthur (bitka v Žltom mori), ale pri útoku bol zasiahnutý veliteľský mostík vlajkovej lode Casarevič a veliteľ ruskej tichomorskej flotily kontraadmirál Vitgeft pri tom zahynul s celým svojim štábom. Dezorganizovaná flotila sa následne vrátila do prístavu Port Athur a stratila tak príležitosť prebiť sa do Vladivostoku. náhľad|vľavo|Trasa ruskej baltickej flotily. Veliteľstvo ruského námorníctva v Petrohrade sa rozhodlo vyslať na pomoc lode baltskej flotily, čo bolo veľmi optimistické riešenie, pretože tie museli preplávať takmer na druhú stranu Zemegule. V polovici októbra 1904 flotila vyplávala z Petrohradu, aby došla na pomoc obliehanej posádke prístavu. Velil jej admirál Z.P. Rožestvenskij. Viaceré zdroje označujú túto akciu za veľmi ojedinelú námornú operáciu, keďže nikdy v histórii sa o tak dlhú, zložitú a nebezpečnú plavbu nepokúsilo loďstvo zložené z tak výrazne rôznorodých kategórií plavidiel. Taliansky námorný pridelenec sledujúci odchod flotily z Petrohradu vtedy poznamenal: „Ak Rožestvenskij dopláva aspoň do polovice cesty, môžeme jeho meno vytesať na pamätnú tabuľu, hneď vedľa Nelsona.“
Ruská 2. tichomorská flotila, resp. eskadra (ako znel názov flotily, ktorá mala prísť na pomoc obliehanému Port Arthuru), oboplávala Afriku a doplávala do japonských vôd v máji 1905. Medzitým prístav Port Arthur padol do rúk Japoncov. Cár Mikuláš II. počas plavby flotily podnikol niekoľko nezmyselných krokov, napríklad jej poslal na pomoc niekoľko zastaraných lodí, na ktoré musela flotila čakať pri pobreží Vietnamu. Rovnako vyžadoval, aby flotila plávala až do Vladivostoku, čo bolo zbytočne nebezpečné. Rožestvenskij sa všemožne snažil zvýšiť bojaschopnosť flotily a počas plavby sa pokúšal o výcvik posádok.
Bitka
27. mája 1905 priplávala táto flotila, ktorá po dlhej ceste vyžadovala generálne opravy a odpočinok pre posádky, do Cušimského prielivu medzi ostrovmi Cušima a Kjúšú. Tam ich čakala pripravená japonská flotila pod vedením admirála Heihačira Tóga. Japonci ruskú flotilu očakávali a zaútočili na ňu. Rožestvenskij sa pokúsil rozvinúť svoje najsilnejšie 4 bojové lode do línie, ale ich posádkam sa nepodarilo udržať formáciu a tak plávali v dvoch paralelných radoch.
Okolo 2. hodiny preťal Tógó vo východozápadnom smere trasu Rožestvenského eskadry a uskutočnil obrat o stoosemdesiat stupňov (tzv. položenie priečky na T). Tento manéver však bol pomerne nebezpečný, keďže čelné lode japonskej formácie sa vystavili veľkému nebezpečenstvu. Japonci však rýchlo spustili mohutnú paľbu na ruské lode a rýchlo ich presnými zásahmi vyraďovali z boja. Bola zničená bojová loď Osljabja aj Rožestvenského vlajková loď Suvorov. Potopili tiež bojové lode Borodino a Alexander III., z oboch prežil iba jediný námorník. Japonci pri tomto boji neprišli o žiadnu z lodí, i keď ich vlajková loď Mikasa bola silne poškodená.
Po zranenom Rožestvenskom prebral velenie zvyšku ruských lodí kontraadmirál Nikolaj Ivanovič Nebogatov. Ten v noci čelil útokom japonských torpédoviek, ktoré potopili ďalšie ruské lode. V noci sa väčšia časť ruských krížnikov pod vedením admirála Enkvista oddelila a ustúpila. Nebogatovovi zostali ráno iba 2 bojové lode, 2 obrnené pobrežné lode a jeden krížnik. Bojová loď Oriol, bola pri tom ťažko poškodená a sotva sa držala na hladine. Týmito silami už proti japonskej flotile nemal žiadnu šancu, ďalší boj by znamenal iba zbytočnú smrť dvoch tisíc námorníkov a preto sa Japoncom vzdal spolu s loďami Oriol, Nikolaj I., Admirál Seňavin a generál-admirál Apraksin.
Dohra
Niektoré lode sa naďalej pokúšali prebojovať do Vladivostoku, z celej eskadry sa to však podarilo iba jednému krížniku (Almaz) a dvom torpédovkám. Enkvistove lode, medzi ktorými bol i neskôr známy krížnik Aurora, boli neskôr internované Japoncami v Manile na Filipínach.
Bitka definitívne potvrdila víťazstvo Japonska vo vojne a prinútila ruského cára rokovať o mieri. Vnútorné i vonkajšie oslabenie krajiny využila opozícia, v krajine sa začala revolúcia.
Dubailand
right|thumb|Dubailand sales center. Marec 2006 Dubailand je názov v budúcnosti údajne najväčšieho zábavného parku na svete. Zaberá rozsiahlu plochu južne od Dubaja. V máji 2009 boli všetky stavebné činnosti na projekte zastavené.
Najvýznamnejšie atrakcie
Stavba väčšiny týchto atrakcií bola v dôsledku celosvetovej ekonomickej krízy odložená.
K projektom zameraným na zábavu sa však majú pripojiť aj niektoré výskumné strediská, napríklad Stredisko pre kultúru a vedu islamského sveta, Astrolab Resort, ktorý záujemcom predstaví vedu v období zlatého veku islamu, alebo Legends, ktorý zábavnou formou zoznámi návštevníkov s tradičnou arabskou kultúrou.
Protreptikos
Protreptikos (z gr. PROTREPÓ = obraciam [pozornosť], nabádam) je spis, ktorý nabáda k pestovaniu filozofie alebo inej disciplíny.
Medzi najslávnejšie filozofické protreptiky patril Aristotelov PROTREPTIKOS a Ciceronov spis Hortensius, ktorý získal pre filozofiu Augustina. Oba spisy sa zachovali iba v zlomkoch, Aristotelov však možno do značnej miery rekonštruovať zo zachovaného protreptika novoplatonika Iamblicha.
Turnianska župa
náhľad|Turniansky hrad Turnianska župa resp. Turnianska stolica resp. Turniansky komitát (namiesto slova Turnianska/-y môže byť staršie slovo Torňanská/-ý alebo Tornianska/-y alebo Turňanská/-ý alebo Turnanská/-ý; iný názov: Turňa, staršie Torňa, Turna; lat. Comitatus Tornaensis alebo Torna, maď. Torna vármegye alebo Torna, nem. Komitat Tornau/Tornauer Gespanschaft alebo Tornau) bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku.
Charakteristika
Turnianska župa ležala v juhovýchodnej časti dnešného Slovenska a severovýchodnej časti dnešného Maďarska. Turnianska župa bola jednou z najmenších v Uhorsku. V súčasnosti je to len názov príslušného regiónu.
Dejiny
Turňa bola jedným z prvých komitátov v Uhorsku, ale postupne sa zredukovala na malé územie okolo rovnomennej rieky Turňa. Pravdepodobne jej súčasťou v počiatkoch Uhorska boli aj časti Boršodskej, Spišskej a Gemerskej stolice. Najneskôr v 12. storočí však už všetky tvorili samostatné kráľovské komitáty.
V r. 1882 sa Turnianska župa spojila s Abovskou župou a vznikla Abovsko-Turnianska župa. Rozloha župy v r. 1806 bola 594 km².
Delila sa na dva slúžnovské okresy : V súčasnosti je územie slovenskej časti bývalej Turnianskej župy súčasťou okresov Rožňava a Košice-okolie v Košickom kraji, maďarská časť je súčasťou župy Borsod-Abaúj-Zemplén,(slovensky:Boršód-Abov-Zemplín).
Zaujímavosti
Turniansky hrad (zrúcanina, ), na krasovom vrchu, vybiehajúcom zo Zádielskej planiny na juh ponad Turniansku kotlinu. Hrad sa nachádza nad obcou Turňa nad Bodvou, 5 km od hranice s Maďarskom. Vznikol asi v 13. storočí po tatárskych vpádoch, rodine Tornayovcov patril do r. 1406.
Po vymretí rodu Tornayovcov, hrad krátko vlastnil Štefan Šafár z Branča (1409), od ktorého hrad získali Bebekovci. Okolo r. 1448 ho obsadili Jiskrove vojská.
Imrich Zápoľský kúpil hrad v r. 1476, jeho rodina vlastnila hrad až do r. 1531. V r. 154050 bol hrad rekonštruovaný ako súčasť protitureckej obrany (vtedy pohraničný hrad na hraniciach s Osmanskou ríšou). R. 1652 obsadený Turkami.
Počas stavovského povstania, vedeného Imrichom Tökölim ho dal generál Schultz r. 1685 zbúrať. V súčasnosti sú snahy na jeho obnovu. Dodnes sa zachovali len múry jednotlivých objektov a nohavicová strieľňa.
Národnosti
Obyvateľstvo Turnianskej stolice bolo prevažne maďarské, Slováci žili r. 1773 v Bódvaszilaši, Dvorníkoch, Hačave, Szine, Szögligete, Turni nad Bodvou, Turnianskom sv. Andrejovi a Žarnove. Aj v súčasnosti je toto územie prevažne maďarského rázu.
Flainval
Flainval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1933
Úmrtia
náhled|upright|[[John Galsworthy († 31. január)]] náhled|upright|[[Annie Besantová († 20. september)]]
Wohngemeinschaft
Wohngemeinschaft (skr. WG) (z nem.) označuje spolužitie viacerých nezávislých, väčšinou nie príbuzných osôb v jednej domácnosti. Spoločné priestory ako kúpeľňa, kuchyňa alebo aj obývačka sú pritom využívané spoločne.
Táto forma bývania je v súčasnosti najviac rozšírená v Nemecku, Rakúsku a vo Švajčiarsku. Na Slovensku sa táto forma spolužitia čoraz viacej rozširuje a prakticky jestvuje vo už od roku 1944 ako internátne bývanie (postavený prvý internát v Bratislave – Horský Park).
História
Modelov pre spolužitie v domácnostiach existovalo a existuje vo všetkých kultúrach veľa. Myšlienka, sa ako nepríbuzní z dôvodu úspory nákladov deliť o domácnosť, sa vyskytla už v 19. storočí, čo dokazujú diela Arthura Conana Doylea, ktoré začiatok priateľstva medzi Sherlock Holmesom a Dr. Watsonom popisujú presne ako spolubývanie z dôvodu úspory nákladov. V západnej Európe možno badať markantný prírastok takéhoto bývania od roku 1960.
V súčasnosti je trend Wohngemeinschaft na Slovensku v neustálom vzostupe. Vždy viacej ľudí, predovšetkým mladých, chce bývať spoločne so svojimi kamarátmi. Aj starší ľudia, ktorí nechcú bývať sami, využívajú čoraz viac spolubývanie ako formu spolužitia
Sociologické aspekty
Z tohto aspektu rozlišujeme „účelové spolubývanie”, ktorého obyvatelia žijú spolu hlavne z dôvodu úspory nákladov a spoločný život tam hraje vedľajšiu rolu a „neúčelové spolubývanie“ v ktorom osobné vzťahy, vzájomné interakcie a spoločné akcie stoja viacej v popredí.
Typy spolubývania
V začiatkoch bývali v Wohngemeinschaft predovšetkým študenti, aby sa podelili o nájom a tak ušetrili peniaze. V súčasnosti čím ďalej tým viacej zamestnaných ľudí volí túto formu bývania, napríklad ako Business-spolubývanie. Zamestnaní a absolventi takto nadväzujú privátne a často aj pracovné kontakty. Obzvlášť prínosné je takéto bývanie pre ľudí, ktorí často menia svoje pracovisko a neostávajú dlho v jednom meste.
Elias Menachem Stein
Elias Menachem Stein (* 13. január 1931, Antverpy, Belgicko† 23. december 2018, Somerville, New Jersey, USA ) bol americký matematik.
Wohngemeinschaft
Typy spolubývania
V „spolubývaní pre slobodné matky“ sa môžu spolubývajúci striedať pri strážení detí a takto sa navzájom finančne odbremeniť. Spolubývanie sa takisto ukazuje ako vhodná alternatíva pre bývanie v dôchodkovom veku kde sebe podobní seniori ostávajú samostatní ale žijú v spoločnosti. V tomto prípade sa naskytuje možnosť najať si spoločnú opatrovateľku a takto sa podeliť o výdaje. Od tohto druhu bývania s ošetrovateľskou starostlivosťou sa líši „Plus50–spolubývanie“. Ide o bývanie ľudí nad 50 rokov ktorí nepotrebujú externú ošetrovateľskú pomoc.
Elias Menachem Stein
Rodina Eliasa Steina sa presídlila do USA, aby utiekla pred nacistami. Titul PhD. získal na univerzite v Chicagu pod vedením Antoniho Zygmunda. V matematike sa venoval hlavne matematickej analýze, najmä jej podoblasti – harmonickej analýze.
Wohngemeinschaft
Typy spolubývania
Špeciálne formy spolubývania sa vyskytujú v rámci tzv. „Bývanie za pomoc“ - projektoch, kde mladí ľudia pomáhajú starším alebo celým rodinám a za to dostanú výhodné bývanie.
Elias Menachem Stein
Bol držiteľom viacerých významných matematických ocenení, napr Wolfovej ceny za matematiku, Schockovej ceny za matematiku, ceny Stefana Bergmana atď.
4394 Fritzheide
4394 Fritzheide je planétka s priemerom 12 km, ktorú objavil S. J. Bus 2. marca 1981.
Leporelo
Leporelo je harmonikovo skladaná kniha, spravidla bohato ilustrovaná, s minimom textu a nízkym počtom strán. Každá ilustrácia, prípadne fotografia, sa väčšinou nachádza na samostatnej strane. Jednotlivé strany sú navzájom zlepené alebo zošité za bočný okraj, takže celú knihu je možné zložiť do balíčka alebo rozložiť do dlhého pruhu.
Ako leporelá bývajú najčastejšie vytvárané knihy pre deti, ale rovnakým spôsobom sú usporiadané aj niektoré prospekty, turistickí sprievodcovia, návody a pod. Jednotlivé strany leporela sa vyrábajú z tuhého papiera, aby sa predĺžila ich životnosť pri časom a nešetrnom používaní.
Názov leporelo je odvodený od postavy Leporella v opere Don Giovanni Wolfganga Amadea Mozarta. Leporello bol sluha dona Giovanniho, ktorý spisoval podrobný zoznam mileniek svojho pána.
Warsaw Open
Warsaw Open je tenisový turnaj žien, ktorý sa hrá na antukových dvorcoch v poľskom hlavnom meste Varšava.Turnaj sa hrá od roku 1995, je zaradený do kategórie Premier ženského tenisového okruhu WTA.
Kirchberg (Haut-Rhin)
Kirchberg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Canapville (Calvados)
Canapville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Flavigny-sur-Moselle
Flavigny-sur-Moselle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Giovanni Battista Re
Giovanni Battista kardinál Re (* 30. január 1934, Borno, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky arcibiskup, kardinál, emeritný prefekt Kongregácie pre biskupov, emeritný prezident Pápežskej komisie pre Latinskú Ameriku a dekan kardinálskeho kolégia.
Biografia
Študoval v seminári v Brescii, v tomto meste tiež prijal 3. marca 1957 kňazské svätenie. Neskôr študoval kánonické právo na Pápežskej univerzite Gregoriana a pripravoval sa na diplomatickú dráhu na Pápežskej cirkevnej akadémii. Na začiatku 60. rokov pôsobil ako duchovný a prednášajúci v seminári v Brescii, od júla 1964 začal diplomatickú službu u Apoštolskej stolice. Bol sekretárom na nunciaturách v Paname a Iráne. V roku 1971 sa vrátil do Vatikánu a pracoval ako sekretár kardinála Giovanniho Benelli.
Dňa 9. októbra 1987 bol menovaný sekretárom Kongregácie pre biskupov, biskupské svätenie prijal z rúk pápeža Jána Pavla II. 7. novembra 1987. Dňa 12. decembra bol menovaný substituom v štátnom sekretariáte (v sekcii všeobecných záležitostí). Od 16. septembra 2000 plnil funkciu prefekta Kongregácie pre biskupov aj predsedu Pápežskej komisie pre Latinskú Ameriku. 21. februára 2001 ho pápež Ján Pavol II. menoval kardinálom. Po dovŕšení kánonického veku rezignoval na svoje funkcie 30. júna 2010.
Dňa 10. júna 2017 a stal vicedekanom Kardinálskeho kolégia. Dňa 18. januára 2020 pápež František schválil jeho voľbu za nového dekana Kardinálskeho kolégia, ktorým bol do 21. decembra 2019 kardinál Angelo Sodano. Touto voľbou mu prináleží aj titulárny chrám v Ostii.
4503 Cleobulus
4503 Cleobulus je planétka s priemerom 9 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 28. novembra 1989.
Kordošov potok
Kordošov potok je potok na dolnej Orave, v centrálnej časti okresu Dolný Kubín. Je to ľavostranný prítok Orvišníka, má dĺžku 2 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Tečie v Oravskej vrchovine, kde pramení v lokalite Kopanice, južne od kóty 801,9 m na katastrálnom území bývalej obce Revišné, v nadmorskej výške cca 730 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie na juh, zľava priberá prítok prameniaci západne od chatovej osady Beňova Lehota, stáča sa a pokračuje juhozápadným smerom, pričom sa na strednom toku esovito ohýba. V lokalite Mlynisko následne priberá pravostranný prítok (1,5 km) pritekajúci z oblasti Kopaníc (pramení juhozápadne od kóty 801,9 m) a na dolnom toku sa ešte na krátkom úseku stáča viac na JJZ. SSZ od Revišného, v Prednej doline, ústi v nadmorskej výške 520,1 m n. m. do Orvišníka.
Ciudad de las Artes y las Ciencias
náhľad|Planetárium L’Hemisferic náhľad|Vedecké múzeum princa Filipa (El Museu de les Ciències Príncipe Felipe) náhľad|Umbraculo (L'Umbracle) náhľad|Palác umenia (El Palau de les Arts Reina Sofía)
Ciudad de las Artes y las Ciencias (po valencijsky Ciutat de les Arts i les Ciències; doslova Mesto umení a vied) je reprezentatívne národné múzeum v španielskej Valencii z rokov 1991 – 2005. Tento projekt je dielom architekta Santiaga Calatravy. Patrí k jeho najväčším a najzložitejším dielam a stalo sa symbolom mesta Valencia.
Vznik komplexu
Veľký komplex venovaný kultúre a vede je súčasťou urbanistického kontextu, ktorý sa začal tvoriť vo Valencii po roku 1957. Vtedy bola kvôli ničivej povodni odklonená rieka Turia a v jej pôvodnom koryte vznikol pás zeme dlhý a široký, ktorý oddeluje staré mesto od prímorského letoviska Nazaret. Tento priestor bol v rokoch 1981 – 1988 upravený na park architektom Ricardom Bofillom. Jeho projekt zahrnul zelené plochy a vodné zrkadlá, ako spomienku na rieku, taktiež verejné priestory, športové areály a botanickú záhradu. Komplex bol v rokoch 1987 a 2001 rozšírený o Palác hudby José Marie de Paredes, Vedecké múzeum princa Filipa a Morský park, oceánografické múzeum o rozlohe, ktorého vyčnievajúca strecha je dielom architekta Félixa Candelu. Mestská správa (tzv. Generalitat) aby zdôraznila kultúrny význam Valencie sa rozhodla postaviť na tomto mieste národné múzeum. V roku 1991 zvíťazil Santiago Calatrava v súťaži na stavbu telekomunikačnej veže v západnej časti areálu (tá však bola v roku 1996 nahradená Palácom umenia) a onedlho bol poverený vypracovaním projektu na celý komplex o celkovej rozlohe, ktorý mal zahrnúť aj vedecké múzeum a planetárium.
Inšpirácia
Dominantnou inšpiráciou projektu je príroda ako matka a učiteľka: štvorica budov tohoto mestečka, rozložené pozdĺž osi východ-západ, je založená na biologických tvaroch, od kostry obrovského dinosaura, ktorá tvorý budovu Vedeckého múzea, cez oko planetária, určené k pozorovaniu oblohy, k lesu skamenelých stromov. Tieto zoomorfné konštrukcie sa odrážajú vo vodných zrkadlách, ktoré ich akoby symboly mora obklopujú a zdvojnásobujú ich už aj tak monumentálne rozmery, podobne ako je to u indického Tádž Mahal. Pri nočnom osvetlení budovy žiaria ako sugestívne a znepokojujúce architektonické objekty. Vytvorenie konštrukcií výhradne z bieleho betónu sa poprela materiálová rôznorodosť a podtrhla sa abstraktná a symbolická jednota budov.