cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varjagovia
Neskôr sa Varjagovia preslávili ako bojovníci v službách významných panovníkov. Varjagskú gardu mali napríklad byzantskí cisári. Jej základ vytvorilo šesť tisíc Varjagov z družiny veľkého kniežaťa kyjevského Vladimíra I., ktoré poslal na pomoc svojmu neskoršiemu švagrovi Basileiovi II. (asi roku 988). Títo bojovníci už zostali v cisárových službách a vytvorili základ pre osobnú panovníkovu gardu.
Josephine Baker
Josephine Baker, vlastným menom Freda Josephine McDonaldová, (* 3. jún 1906, St. Louis, Missouri, USA – † 12. apríl 1975, Paríž, Francúzsko) bola africko americká tanečníčka. Na javisku vystupovala už od šestnástich rokov.
Po skončení vojny sa zamerala na boj proti rasizmu, adoptovala si dvanásť detí rôzneho vyznania a farby pleti.
Krásná (okres Frýdek-Místek)
Krásná je obec v Česku v okrese Frýdek-Místek v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 636 obyvateľov, z toho 309 mužov a 327 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,4 roka (muži 42,2 roka, ženy 44,4 roka).
NHL 09
NHL 09 - osemnáste pokračovanie hry a zároveň posledný ročník NHL na PC a PS2 vydaných od Sport Lunch. Na konzoly PS3 a Xbox 360 vyšla hra 12. septembra, 2008. Na PC 30. októbra, 2008 a PlayStation 2 4. novembra, 2008. Zápasy komentujú Gary Thorne a Bill Clement na konzolách PS3 a Xbox 360. Na ostatných konzolách komentujú zápasy Jim Hughson a Craig Simpson. V čestine komentujú zápasy Robert Záruba a Petr Vichnar. V slovenčine komentujú zápasy Marcel Merčiak a Mária Pietrová.
Josef Čapek
Josef Čapek  (* 23. marec 1887, Hronov – † apríl 1945, koncentračný tábor Bergen-Belsen, Nemecko) bol český maliar, spisovateľ, fotograf, grafik; bratr Karla Čapka.
Marseille-La Capelette
thumb|Kantóny mesta Marseille
Josef Čapek
Život
Spolu s bratrem Karlem a sestrou Helenou se narodil v rodině MUDr. Antonína Čapka (*1855 – † 1929) a jeho manželky Boženy (za slobodna Novotná, * 1866 – † 1924). Oženil se s dcérou známeho vinohradského advokáta Jarmilou Pospíšilovou. V roku 1923 sa im narodila dcéra Alena, ktorá sa neskôr vydala za MUDr. Jaroslava Dostála.
V rodine ho volali Peča. Vychodil obecnú a meštiansku školu v Úpici a v rokoch 1901 – 1903 navštevoval nemeckú odbornú tkáčsku školu vo Vrchlabí. V škole nevynikal dobrým prospechom a preto istý čas pracoval ako robotník v úpickej tkáčovni F. M. Oberländera. Vďaka sestre Helene a jej snúbencovi JUDr. Františkovi Koželuhovi, ktorí presvedčili rodičov o praktickom využití štúdia na Umeleckopriemyselnej škole v Prahe, mohol v roku 1904 začať Čapek študovať na Umprum (Uměleckoprůmyslní škola) a tiež v tamojšej špeciálnej škole dekoratívnej maľby.
Z obdobia štúdia pochádzajú jeho prvé dochované kresby a olejomaľba V zahradě. Štúdium na Umprum ukončil v roku 1910 a v tom čase si začal písať s Jarmilou Pospíšilovou, ktorá sa o deväť rokov na to stala jeho manželkou. Prvé výraznejšie olejomaľby a kresby ovplyvnené fauvizmom a expresionizmom vznikli na študijnej ceste, ktorú v rokoch 1910 a 1911 podnikol s bratom Karolom. Táto cesta ich zaviedla do Paríža a Marseille, navštívili aj Španielsko.
Bol spoluzakladateľom moderne orientovanej umeleckej spoločnosti s názvom Skupina výtvarných umelcov, ktorá sa schádzala v pražskej kaviarni Union. V tomto období namaľoval svoje prvé kubistické obrazy. V roku 1912 sa stal členom Spolku výtvarných umelcov Mánes. Spolu s Antonínom Matějčkom redigoval časopis Volné směry, ktorý spolok vydával. Už v tomto období vznikali prvé literárne práce, s bratom Karolom vydával generačný Almanach. Z Mánesovho spolku bol na základe nezhôd s jeho výborom vylúčený.
V roku 1938 vydal vrcholné dielo Umění přírodních národů, ktoré predstavuje výsledok jeho celoživotného štúdia a svedčí o jeho mimoriadnom rozhľade a vzdelaní. Odmietol ísť do exilu so slovami „někdo musí s národem zůstat“. 1. septembra 1939 bol podobne ako ďalší predstavitelia politického, kultúrneho a verejného života zatknutý. Gestapo ho odvlieklo z dovolenky v Želive u Humpolce. Odviezli ho do Pankráckej väznice, odtiaľ do koncentračného tábora Dachau, potom do Baldu, Oranienburg-Sachsenhausenu a nakoniec do Bergen-Belsenu v Dolnom Sasku, kde zomrel na týfus. Miesto jeho posledného odpočinku nie je známe.
Dielo
Josef Čapek patril medzi všestranné umelecké osobnosti českej medzivojnovej kultúry a predstavoval vodcovskú osobnosť tzv. čapkovskej generácie. Bol jedným zo zakladateľov moderného výtvarného umenia, pracoval ako maliar, grafik, ilustrátor a scénický výtvarník. Jeho diela predstavujú aj jeho sociálnu angažovanosť.
Výtvarné dielo
Čapek vychádzal zo cézannovskej francúzskej maľby, čoskoro však začal tvoriť diela ovplyvnené kubizmom. Jeho obrazy sú emotívne. Pred druhou svetovou vojnou nakreslil niekoľko cyklov symbolizujúcich vojnu.
Jeho tvorbu výrazne ovplyvnili detské motívy a krajinky. Nejznámejšie diela:
Venoval sa tiež výtvarnej kritickej teórii (knihy):
Samostatné diela
Beletria:
Knihy o umení:
Novinárska tvorba a menšie formy literárnej tvorby:
Tvorba pre deti:
Jablunkov
Jablunkov je mesto v Česku v okrese Frýdek-Místek v Moravskosliezskom kraji. Je to najvýchodnejšie mesto Česka, ležiace na sútoku riek Olše a Lomné. 1. januára 2019 tu žilo 5 547 obyvateľov, z toho 2 695 mužov a 2 852 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,2 roka (muži 40,1 roka, ženy 44,1 roka). Značnú časť obyvateľstva tvorí poľská menšina (1228 podľa Sčítania ľudu, domov a bytov v roku 2001).
Polohopis
Jablunkov leží v centrálnej časti Jablunkovskej brázdy, ktorá sa tu delí na dve časti. Jedna z nich smeruje na východ k poľským hraniciam pri obci Bukovec, druhá na juh k Jablunkovskému priesmyku. Brázdu ohraničujú výbežky Sliezskych Beskýd na severovýchode, Jablunkovského medzihoria na juhovýchode a Moravsko-sliezskych Beskýd na západe.
Vodné toky
Centrom mesta preteká rieka Olše z juhovýchodu (od poľských hraníc) na severozápad (smerom k Třincu). V centre sa do nej vlieva horská rieka Lomná, pritekajúca z juhozápadu z rozsiahleho a úzkeho údolia v Moravsko-sliezskych Beskydách. Z potokov sa na území mesta do Olše vlievajú okrem nepomenovaných prítokov aj Kotelnice (sprava), Lísky (zľava), Radvanov (sprava) a do Lomnej Ošetnice (sprava).
Dejiny
náhľad|vľavo|Jablunkov koncom 19. storočia Osada, neskôr dedina s neskorším názvom Jablunkov vznikla okolo hradiska, tvoriaceho juhovýchodnú hranicu Tešínskeho kniežatstva na území dnešného Hrádku pravdepodobne v 12. storočí. Prvá dokumentovaná písomná zmienka pochádza z roku 1435. Zhruba v roku 1447 bol Jablunkov zničený Uhrami. Po tejto udalosti sa časť obyvateľov presunula na nové miesto na sútoku riek Olše a Lomnej, kde začalo budovanie nového Jablunkova.
V roku 1560 boli Jablunkovu udelené viaceré mestské privilégiá. Vďaka priaznivej polohe polohe na obchodnej ceste z juhu Európy cez Jablunkovský priesmyk k Baltskému moru sa stal miestom odpočinku pre obchodné karavány, čo využili obyvatelia na rozvoj remesiel a obchodu. V 18. storočí sa obyvatelia mesta okrem remesiel a obchodu zaoberali najmä pestovaním poľnohospodárstvom a chovom dobytka.
V roku 1905 bola dokončená nová budova radnice a v roku 1911 nová budova súdu. Po skončení prvej svetovej vojny vypukol česko-slovensko-poľský spor o Tešínsko, ktorý bol v roku 1920 vyriešený rozdelením sporného územia medzi oba štáty. Celý jablunkovský súdny okres pripadol Česko-Slovensku. V priebehu rokov 1927–1935 prebiehala postupne výstavba pľúcneho sanatória na liečbu tuberkulózy s priľahlým parkom. V roku 1938 bolo mesto v rámci obnoveného sporu o Tešínsko obsadené Poľskom, so začiatkom druhej svetovej vojny ako poľské územie anektované Nemeckom, k vráteniu územia Česko-Slovensku došlo až s koncom druhej svetovej vojny v roku 1945.
Kia cee’d
Kia cee'd je automobil nižšej strednej triedy, ktorý uviedla na trh kórejská automobilka Kia Motors v decembri 2006. Je k dispozícii ako päťdverový hatchback s piatimi typmi motora, z toho tri benzínové a dva dieselové, v troch typoch, LX, EX a TX a s manuálnou alebo automatickou prevodovkou. Celkovo sa predáva vyše 20 variánt na niektorých trhoch. Pre európsky trh sa vyrába na Slovensku pri Žiline, v obci Teplička nad Váhom, v jedinom výrobnom závode  tejto značky v Európe, Kia Motors Slovakia.
Farebné prevedenia
Základné prevedenia sú v prevedení Unilak, metalické prevedenia sú za príplatok.
Vrbovec (prítok Hrona)
Vzniká v Hronskej pahorkatine, juhozápadne od obce Lok, pod kótou 170,5 m. Tečie viac-menej juhovýchodným smerom cez poľnohospodársku krajinu Hronskej tabule. Na hornom konci toku sa výraznejšie horizontálne stáča a sprava priberá Hornopialsky kanál. Preteká okrajom obce Bajka, popri samotách Horný Fizík a Svodovský dvor a mestom Želiezovce. Juhovýchodne od mesta, v priestore lužných lesov, ústi v nadmorskej výške okolo 129 m n. m. do Hrona.
Sainte-Thorette
Sainte-Thorette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 6825
NGC 6825 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil Edward D. Swift 18. septembra 1884.
Cigánd
Cigánd je mesto v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Cigándskom okrese.
NGC 6825
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
Cigánd
Má rozlohu 5 676 ha a žije tu obyvateľov .
Brandérion
Brandérion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
John Harsanyi
John Charles Harsanyi (pôvodne ; * 29. máj 1920, Budapešť, Maďarsko – † 9. august 2000, Berkeley, Kalifornia, USA) bol americký ekonóm, matematik a filozof židovského pôvodu narodený v Maďarsku. V roku 1994 získal Nobelovu cenu.
Životopis
John Harsanyi sa narodil v Budapešti. Maturoval na Fasorskom gymnáziu a v štúdiu pokračoval na Budapeštianskej univerzite (v súčasnosti Eötvös Lóránd Egyeteme). V roku 1942 úspešne ukončil štúdium medicíny. Počas okupácie Maďarska v druhej svetovej vojne, bol Harsányi od mája do novembra 1944 nútený pracovať v pracovnom oddieli. V novembri 1944 nacisti rozhodli, že celá jeho jednotka bude presunutá do Rakúska (kde väčšina jej členov neskôr zahynula), Harsányimu sa však podarilo ujsť ešte pred odjazdom vlaku z Budapešti a ukryl sa v jednom jezuitskom kláštore u pátra Jakaba Raileho.
V roku 1946 sa vrátil na univerzitu a v roku 1947 získal doktorát z filozofie a pôsobil na univerzite ako pomocný učiteľ. Tu spoznal aj svoju budúcu manželku, študentku Annu Klauberovú.
Roku 1950 kvôli silnejúcemu vplyvu komunizmu opustil Maďarsko a cez Rakúsko odišiel do Austrálie, kde prvé tri roky pracoval ako robotník a po večeroch navštevoval večernú ekonomickú školu na Univerzite v Sydney. Štúdium ukončil v roku 1953 a v rokoch 1954 až 1956 vyučoval ekonomiku na University of Queensland v Brisbane. V roku 1956 získal Rockefellerovo štipendium a odišiel na dva roky na Stanfordovú univerzitu, kde pod vedením Kena Arrowa získal doktorát z ekonomiky v roku 1958. V roku 1958 sa vrátil spolu so svojou manželkou do Austrálie na univerzitu v Canberre. V roku 1961 sa však vrátil do USA a získal miesto na univerzite v Detroite a v roku 1964 sa stal profesorom na Univerzity of California v Berkeley.
Cenu Švédskej banky za ekonómiu na pamiatku Alfreda Nobela mu udelili v roku 1994 v jednej tretine spolu s Reinhardom Seltenom a Johnom Forbesom Nashom za priekopnícku analýzu rovnováh v teórii nekooperatívnych hier.
Na sklonku života trpel Alzheimerovou chorobou. John Charles Harsanyi zomrel na srdcový infarkt 9. augusta 2000 vo veku 80 rokov.
Viedenská operácia
Viedenská operácia bola ofenzívou 3. ukrajinského frontu sovietskej armády a 1. bulharskej armády počas bojov na východnom fronte, útočiacou na nemecké vojská v Rakúsku. Operácia trvala celkovo od 2. apríla do 13. apríla 1945 a skončila sa víťazstvom Červenej armády.
Situácia pred bitkou
Po páde Maďarska ustúpila nemecká 6. tanková armáda SS do viedenskej oblasti. Táto jednotka bola na východný front presunutá po neúspešnej ofenzíve v Ardenách zo západu. Nemci zúfalo pripravovali obranné postavenie, ktoré by zastavilo postup Červenej armády. 16. marca 1945 vojsko 3. ukrajinského frontu postúpilo v smere na Viedeň a na Bratislavu. 25. marec prekročili sovietske vojská rieku Hron, čím začala Bratislavsko-brnianska operácia. Na rakúske územie vstúpila Červená armáda 30. marca 1945. Sovietske jednotky mali najprv zaujať čiaru Graz, Viedeň, Brno.
Bitka o Viedeň
2. apríl 1945 začala Červená armáda útok na Viedeň. Sovieti prvého dňa obsadili Viedenské Nové Mesto, Eisenstadt, Neunkirchen a Gloggnitz. V Rakúsku sa medzitým vytvorila skupina ľudí na čele s rakúskym dôstojníkom slúžiacim v nemeckej armáde Carlom Szokollom, ktorá sa pokúšala sabotovať nemeckú obranu a umožniť sovietskym vojskám obsadiť Viedeň bez boja, aby nedošlo na samom sklonku vojny ku zbytočným stratám na životoch a majetku. Viedeň však držala 6. tanková armáda SS, ktorá bola verná Hitlerovi, a ktorá bola pripravená brániť Viedeň za každú cenu. V predmestiach Viedne sa rozpútali ťažké, týždeň trvajúce pouličné boje. Nemeckým jednotkám sa darilo držať mosty cez Dunaj. Červenej armáde sa však nakoniec podarilo preraziť. 9. apríla sa začali boje v centre mesta. K dobytiu Viedne boli použité i lode Dunajskej flotily, ktorá uskutočnila akciu, vďaka ktorej došlo i k záchrane Ríšskeho mostu (Reichsbrücke). Sovietskym vojakom sa pri tom podarilo prerušiť káble vedúce k náložiam. 13. apríla 1945 sa vzdali poslední obrancovia Viedne a boje sa skončili.
Dohra
15. apríla 1945 sa dali vojská Červenej armády do pohybu a postupovala ďalej na západ k Lincu, kde sa nachádzali zvyšky nemeckého zoskupenia. 6. gardová armáda zase postupovala na sever na Moravu, kde sa zúčastnila bojov o Brno v rámci Bratislavsko-brnianskej operácie.
Afraid To Shoot Strangers
„Afraid To Shoot Strangers“ je skladba britskej metalovej skupiny Iron Maiden. Objavila sa prvýkrát na štúdiovom albume Fear of the Dark (1992), ako tretia skladba.
Autorom skladby je Steve Harris, ktorý ma na svedomí väčšinu textov skupiny Iron Maiden. Pieseň bola často hrávaná na koncertoch do návratu Brucea Dickinsona.
Lexa
Lexa môže byť:
Kia Cerato
Kia Spectra alebo Kia Cerato je kompaktné malé rodinné auto, ktoré vyrábala kórejská automobilka Kia Motors do roku 2006.
Leopold I. (Belgicko)
Leopold I. (celým menom Leopold Georg Christian Friedrich Sasko-cobursko-saalfeldský), (* 16. december 1790, Coburg – † 10. december 1865, Laeken, Belgicko) bol od 21. júla 1831 prvý kráľ Belgičanov zo sasko-cobursko-gothajskej dynastie.
Bol otcom belgického kráľa Leopolda II. a mexickej cisárovnej Šarloty, manželky mexického cisára Maximiliána I..
Marseille-La Pointe-Rouge
Marseille-La Pointe-Rouge je francúzsky kantón v departemente Bouches-du-Rhône v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Marseille a zahŕňa časť 8. mestského obvodu.
Majstrovstvá Európy vo futbale 2016 – skupina F
Skupina F bola jednou zo šiestich skupín turnaja Majstrovstiev Európy vo futbale 2016. Jej účastníkmi boli, 🇮🇸, 🇦🇹 a 🇭🇺. Zápasy sa hrali medzi 14.22. júnom 2016.
Skúsime to cez vesmír
Skúsime to cez vesmír je druhý štúdiový album slovenskej rockovej skupiny Tublatanka, ktorý vydalo v roku 1987 hudobné vydavateľstvo Opus. Hitmi albumu sa stali hlavne skladby „Skúsime to cez vesmír“ a „Dnes“. Album musel prejsť cenzúrou. V texte titulnej piesne bola veta „Vezieme múdrosť, zrušíme vojakov“ zmenená na „Vezieme múdrosť tam, kde niet vojakov“ a pieseň Judáš bola premenovaná na Tuláčik s dobrou povesťou.
Vladimír Kinder
Po viacerých úspechoch v drese Slovana prestúpil začiatkom roku 1997 do anglického klubu Middlesbrough FC. Trénerom klubu bol vtedy Bryan Robson a prestupová suma bola 1 milión libier. Stal sa tak prvým slovákom, ktorý hral v FA Premier League.
Neskôr hrával za české Drnovice a Petržalku. V roku 2003 prestúpil do rakúskeho druholigového klubu SC Untersiebenbrunn, ktorý mal ambície postúpiť do najvyššej súťaže. Klub však dosiahol len štvrté miesto a kvôli následným finančným problémom sa ho Kinder rozhodol opustiť. Nasledujúcu sezónu pôsobil v regionálnom rakúskom klube ASK Schwadorf, ktorý v dôsledku nového sponzora (Trenkwalder) a zlepšenej finančnej situácií angažoval Kindera a ďalších známych futbalistov.
Reprezentoval v jednom zápase. Bolo to 16. marca 1993 proti Faerským ostrovom, kedy nastúpil v 54. minúte ako striedajúci hráč na miesto Kuku. V drese Slovenska odohral celkovo 39 stretnutí, v ktorých zaznamenal jeden gól (v priateľskom zápase proti Chorvátsku).
V januári 2008 sa stal hlavným trénerom béčka Slovana Bratislava.
Saligny-le-Vif
Saligny-le-Vif je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Marseille-La Pomme
Marseille-La Pomme je francúzsky kantón v departemente Bouches-du-Rhône v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Marseille a zahŕňa časti mestských obvodov 10 a 11.
thumb|Kantóny mesta Marseille
Saligny-le-Vif
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krmelín
Krmelín je obec v Česku v okrese Frýdek-Místek v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2006 tu žilo 1928 obyvateľov, z toho 940 mužov a 988 žien, pričom priemerný vek v obci je 39,6 rokov (muži 38,2 rokov, ženy 40,8 rokov). Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1447.
Edelény
Edelény je mesto v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Edelénskom okrese.
Má rozlohu 5 684 ha a žije tu obyvateľov .
Bessans
Bessans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
José Gervasio Artigas
José Gervasio Artigas (* 19. jún 1764, Montevideo, Uruguaj - † 23. september 1850, Asunción, Paraguaj) bol uruguajský generál a politik.
V rokoch 1806–1807 bojoval proti britskému vpádu do miestokráľovstva Río de la Plata. V rokoch 1811–1814 za oslobodenie Uruguaja od španielskej nadvlády a v rokoch 1811–1812 proti portugalskému vojsku v Uruguaji. Jeho úsilie o federatívne usporiadanie Argentíny s autonómiou provincií vyvolalo najmä od roku 1813 trvalý konflikt s centralistickou vládou v Buenos Aires, ktorej formálne podliehal a ktorá sa ho roku 1814 pokúsila vojenský priviesť k poslušnosti. V roku 1815, po odchode vládneho vojska z Montevidea, sa stal najvyššou autoritou v krajine. V roku 1816 čelil vpádu portugalského vojska vyslaného dobyť uruguajské územie. Po niekoľkých porážkach a po strate Montevidea 20. januára 1817 viedol proti okupantom partizánsku vojnu. Roku 1819 podľahol ich materiálnej prevahe.
Od roku 1820 žil v exile v Paraguaji.
NGC 6826
NGC 6826 je planetárna hmlovina v súhvezdí Labuť, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. septembra 1793. Zvykne sa nazývať Blikajúca alebo Žmurkajúca hmlovina. Tento názov dostala, pretože pri pohľade cez slabší ďalekohľad je slabo viditeľná. Keď sa na ňu pozeráme priamo, svetlo centrálnej hviezdy spôsobuje utvára dojem, že hmlovina bliká. Pokiaľ sa však pozrieme na objekt periférne, uvidíme ju zreteľnejšie. Od Zeme sa nachádza vo vzdialenosti približne 2000 svetelných rokov. Zaujímavé na hmlovine sú "červené krídelká", výtrysk hmoty po bokoch hmloviny. Ich pôvod vedci ešte úplne neobjasnili.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,8.
Telinský potok
Vzniká v Hronskej pahorkatine, v časti Bešianska pahorkatina, na území bývalej obce Mochovce (dnes územie atómovej elektrárne) v nadmorskej výške približne 200 m n. m. Od prameňa tečie najprv severojužným smerom, následne sa stáča na juhozápad, sprava priberá prítok (178,0 m n. m.) prameniaci západne od Mochoviec, zľava krátky prítok od samoty Chladnov, stáča sa na západ a následne napája vodnú nádrž Čifáre. Sprava do nádrže ústi krátky prítok z oblasti Kúta, na krátkom úseku tečie na juh a zľava priberá prítok z lokality Staré vinice. Ďalej sa stáča na západ, z ľavej strany priberá Patu, tečie okrajom obcí Čifáre (tu sa ohýba k severu) a Telince a na krátkom úseku pokračuje severozápadným smerom. Vzápätí sa znovu stáča na západ, preteká mestom Vráble, vytvára výrazný ohyb smerujúci na sever a neďaleko mesta (pri mestskej časti Dyčka) sa v nadmorskej výške 141,1 m n. m. vlieva do Žitavy.
Münchner Straßenfest
Münchner Strassenfest je festival, ktorý sa koná každoročne v lete v Mníchove (konkrétny dátum je potrebné si vždy pozrieť na www stránkach Mníchova [www.muenchen.de]). Na jeden víkend sa zmení Luitpoldstraße na veľký jarmok so stánkami, atrakciami, pódiami, koncertmi.
Galéria
300px|left
Mužská štvorhra na AEGON Championships 2010
Mužská štvohra na AEGON Championships 2010 sa hrala ako súčasť AEGON Championships 2010 od 7. do 13. júna 2010.
Nasadenie
{|
NGC 6827
NGC 6827 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Líška, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 16. októbra 1878.
Emőd
Emőd je mesto v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Miškoveckom okrese.
Má rozlohu 4 943 ha a žije tu obyvateľov .
Como Estais Amigos
„Como Estais Amigos“ je skladba britskej metalovej skupiny Iron Maiden. Objavila sa prvýkrát na štúdiovom albume Virtual XI (1998), ako posledná, ôsma skladba.
Skladba patrí medzi viac baladické skladby tejto skupiny, je naspievaná bez hlavného speváka (Bruce Dickinson v tom čase pracoval na sólových projektoch) a je obľúbená. Napriek tomu sa nedostala na žiadnu výberovku a nebola hraná naživo na žiadnom väčšiom koncerte. Skladba reaguje na vojnu o Falklandské ostrovy medzi Argentínou a Veľkou Britániou.
Autormi skladby sú Blaze Bayley a Janick Gers.
John Willard Milnor
John Willard Milnor (* 20. február 1931, Orange, New Jersey, USA) je americký matematik.
Zaoberá sa predovšetkým diferenciálnou topológiou, K-teóriou a dynamickými systémami. Je tiež známy ako autor viacerých vplyvných kníh. Je jedným z iba štyroch matematikov ktorí majú súčasne Fieldsovu medailu (1962), Wolfovu cenu za matematiku (1989) a Abelovu cenu (2011).
Kunčice pod Ondřejníkem
Kunčice pod Ondřejníkem je obec v Česku v okrese Frýdek-Místek v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 193 obyvateľov, z toho 1 078 mužov a 1 115 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 39,8 roka, ženy 41,5 roka).
Žeravé znamenie osudu
Žeravé znamenie osudu je tretí štúdiový album slovenskej rockovej skupiny Tublatanka, ktorý vydalo v roku 1988 hudobné vydavateľstvo Opus. Bol nahratý vo vtedy novom digitálnom štúdiu Opusu. Hitmi albumu sa stali skladby „Láska, drž ma nad hladinou“ a skladba „Pravda víťazí“ (ktorá sa neskôr stala jednou z hymien Nežnej revolúcie).
Zoznam skladieb
Autorom hudby a aražmánov je Martin Ďurinda, autorom textov piesní je Martin Sarvaš.
Štefan Sečéni
náhľad|Rodový erb Gróf Štefan Sečéni (Széchenyi de Sárvár et Felsővidék, staršie písanie: Széchenyi; po maďarsky Széchenyi István; * 21. september 1791, Viedeň – † 8. apríl 1860, Döbling) bol uhorský šľachtic, politik a národný buditeľ.
Uhorsko v období reformného hnutia malo viac vedúcich politikov, no najväčší rešpekt, slávu a prínos môžeme pripísať grófovi Štefanovi Sečénimu. Nielen, že bol dominantnou postavou reformného obdobia, ale v 30. rokoch ho môžeme pokladať za prvého, kto prišiel s myšlienkou „skončiť s podriadenosťou v habsburskej monarchii“, a tým upriamiť pozornosť na vlastenecké myslenie v politickej a spoločenskej sfére.
Význam
Patril k najväčším strojcom maďarského reformného hnutia v rokoch 1825 až 1848 a k hlavným predstaviteľom Maďarskej revolúcie a boja za nezávislosť v rokoch 18481949. Pôsobil ako minister dopravy, avšak po porážke revolúcie sa nervovo zrútil a odišiel do psychiatrickej liečebne v Döblingu pri Viedni.
Sečéni sa v Uhorsku najmä zaslúžil o založenie Maďarskej akadémie vied a trvalého spojenie Budína a Pešti reťazovým mostom, ktorý nesie jeho meno - Sečéniho reťazový most (maď. Széchenyi Lánchíd).
Sečéni na pôde uhorského snemu v Bratislave v roku 1825 po vystúpení poslanca Nagy Pál Felsőbükiho, ktorí hovoril o potrebe zriadenia maďarského vedeckého ústavu, sa prihlásil a predniesol osudnú nezabudnuteľnú ponuku. Sečéni nečakane ponúkol celé svoje ročné príjmy vo výške 60 000 forintov na založenie spoločnosti.
Rodinné zázemie
Ako väčšina šľachtických rodov, aj pôvod rodu Sečéniovcov je zahalený mýtmi a legendami. Najpravdepodobnejšie pochádzajú z novohradského mestečka Szécsény a ich pôvodné priezvisko bolo Szabó. Do šľachtického stavu boli povýšení roku 1629, keď si zmenili i svoje priezvisko na Sečéni (Szécsényi) – na základe rovnakého názvu mesta. Podľa dobového maďarského pravopisu a zvyku šľachty „polatinčiť“ si priezviská, neskôr používajú formu Sečéni. Medzi Sečéniovcami sa nájdu poprední cirkevní hodnostári, ako napr. Juraj Sečéni, a významní politici, ako napr. František Sečéni – otec Štefana.
František Sečéni bol mimoriadne obľúbený na viedenskom dvore Jozefa II. a zúčastnil sa aj na osvietenských reformných snahách 18. storočia. Jeho otec bol svetaskúsený človek, ktorý precestoval mnoho krajín a neustále sa pohyboval vo vyšších kruhoch. Počas vlády Leopolda II. sa stal zástupcom krajinského sudcu a jedným z vedúcich osobností stavovskej národnej opozície. Zaoberal sa aj reguláciou riek – ako neskôr i jeho syn. Jeho hlavným prínosom pre Uhorsko bolo založenie Uhorského národného Múzea a Knižnice (dnešná „Országos Széchényi Könyvtár” v Budapešti) v roku 1802. Aj matka Štefana pochádzala z významnej šľachtickej rodiny – bola ňou grófka Júlia Festetičová z Keszthelyi. Jej brat, Juraj Festetič sa zaslúžil o vznik prvej uhorskej hospodárskej akadémie Georgikon.
Mladomanželia žili väčšinou vo Viedni. Na území Uhorska však mali viac pozemkov, medzi nimi i nádherné rodinné sídlo, kaštieľ v Nagycenku s viachektárovým anglickým parkom. „Anglománia“ otca sa neskôr prejavila aj na synovi. František Sečéni nebol len dobrý hospodár, úžasný organizátor a dobročinná duša, ale, podľa istých lekárskych nálezov, trpel aj „vrodenou neurózou“. Hocijaký najmenší neúspech ho dokázal úplne psychicky zrútiť, takisto nemal dosť síl ani na vysporiadanie sa s riešením konfliktov. Aj táto psychická labilita sa neskôr prejavila na mladom Štefanovi.
Životopis
V takomto prostredí sa 21. septembra 1791 vo Viedni narodil Štefan Sečéni, neskorší „najväčší Maďar“ (ako ho nazval o generáciu mladší Košút), ako najmladší syn grófskej rodiny. Mladý gróf vyrastal v hodnotnom duchovnom prostredí, ktoré v ňom zanechalo stopy ľudskosti a snahy o zlepšenie postavenia národa. Pre mladíka veľa znamenal osobný príklad otca. Hoci rodina sama seba považovala za maďarskú, v rodinnom kruhu komunikovali po nemecky. Keďže Štefan svoje detstvo a rozhodujúce roky života strávil striedavo v Nagycenku, Šoproni a vo Viedni, i u neho dominovala skôr nemčina. Svoj denník písal takisto v nemeckom jazyku.
Väčšina vysokej šľachty si reformu hospodárstva aj uvedomovala, ale o spoločenských reformách ešte neuvažovala. Sečéni bol už v prvej polovici 20. rokov jeden krok pred svojimi krajanmi, a prerástol rámec feudálneho myslenia kritikou uhorskej šľachty, zdôrazňujúc jej konzervatívnosť, obmedzenosť, nesmiernu pýchu, závisť a škodoradosť. Jeho motto znelo: „Chyba i sila vzkriesenia je jedine v Nás.“ Myslel tým nevyhnutnosť mravnej obrody vládnucich tried. Svoje liberálne myšlienky zhrnul vo významných dielach: Hitel (Úver, 1830), Világ (Svet, 1831) a Stádium (Štádium, 1833). Jeho cieľom bolo predovšetkým získať dôveru šľachtickej verejnosti na okamžité a ďalekosiahle reformy, aby sa vo vlastnom záujme podujala na uskutočnenie spoločenských premien.
Dielo Hitel nazývajú aj priekopníkom reformného hnutia. Sústredil sa v ňom na najpálčivejšie otázky hospodárstva svojej doby. Zameral sa hlavne na oblasť poľnohospodárstva a na systém poddanskej práce, ktoré najviac zaujímali uhorských statkárov. Poukázal na početné prekážky, ktoré brzdia modernizáciu hospodárskych vzťahov a z toho dôvodu je ich nutné čím skôr odstrániť. Jednou zo spomenutých prekážok je šľachtická avicita a z nej vyplývajúci chýbajúci úver, bez ktorého zemepáni nemôžu ďalej investovať ani zveľaďovať svoje majetky. Ďalšiu brzdu hospodárskeho napredovania videl v oslobodení šľachty od povinnosti platiť dane. Tým sa nedotkol len najcitlivejšieho bodu šľachty, ale otvorene navalil všetku vinu na celý skostnatený feudálny systém a stavovské výsady. Sečéni si za túto odvážnu kritiku existujúceho zriadenia získal veľa prívržencov, ale rovnako i útok z kruhov konzervatívnych stavov. Tie sa stali podkladom jeho ďalšej práce Világ. Obraňuje v nej seba a svoje zásady pred útokmi, ktoré sa ho dotkli napísaním Hitelu. Posledné dielo „veľkej triády“ je Stádium, kde podáva podrobnejšie informácie o svojich plánoch na riešenie spoločenskej premeny. Rozpísal v ňom prvé štádium reforiem, ktoré zhŕňa do 12 zákonov:
Sečéni teda plánoval uskutočniť spoločenskú premenu postupným odstraňovaním domácich nedostatkov zhora. Vedúcu úlohu prisúdil vysokej šľachte, ktorá uskutoční reformy v spolupráci s panovníckym dvorom bez politického osamostatnenia Uhorska. Tieto myšlienky však vyvolali negatívne ohlasy v kruhoch stavovskej opozície. Základné argumenty, ktorými sa staval proti opozičnej politike bola otázka vzťahu Uhorska k viedenskému dvoru. Sečéni si uvedomoval vnútornú aj medzinárodnú moc Habsburgovcov, preto sa spoliehal na spoluprácu s viedenským dvorom. Vyhýbal sa konfliktom s vládou, bol si totiž vedomý toho, že by mohli znamenať koniec všetkých reformných snáh. „''Uhorsko musí najprv posilniť svoje hospodárstvo, zvýšiť sociálnu a vzdelanostnú úroveň, až potom sa snažiť o politickú samostatnosť. Takisto sa musí najprv zapojiť do medzinárodného trhu a obchodu, aby ho svet spoznal, až potom do medzinárodnej politiky.''“ No Sečéniho názory nenašli ohlas ani u viedenskej vlády. Tieto vyjadrenia sa neskôr stali i jadrom konfliktu medzi ním a jeho najväčším politickým odporcom, Košútom.
Naproti tomu Sečéni zanechal stopy svojej práce na celej tvári štátu. Vymyslel niečo, a onedlho sa to uskutočnilo. Poznal svoju vlasť, preto aj vedel, „v akej chorobe národ trpí“: „Na povznesenie Uhorska sú potrebné len tri veci: národnosť, doprava a obchodná spolupráca s ostatnými národmi.“ Jeho zásluhou je:
Okrem už uvedených reforiem sa Sečéni aktívne podieľal aj na spravovaní štátu. Od roku 1825, kedy prvýkrát dostal pozvanie, sa pravidelne zúčastňoval na [stavovských snemoch ] v Bratislave (reformné snemy sa vtedy konali v rokoch 1825 – 27, 1830, 1832 – 36, 1839 – 40, 1843 – 44 a napokon 1847 – 48). Na týchto snemoch neraz predviedol svoj mimoriadny rečnícky talent a schopnosť improvizovať. Jeho politická činnosť je však pozoruhodná najmä od roku 1845, keď ho poverili vedením dopravného výboru Uhorskej miestodržiteľskej rady. 23. marca 1848, keď bola v Uhorsku zákonným článkom č. III./1848 prijatá ministerská organizácia štátnej správy, sa stal členom prvej uhorskej vlády pod ministerstvom Ľudovíta Baťána – dostal post ministra dopravy a verejných prác.
Sečéniho snahy smerovali k vybudovaniu pevnej a rozsiahlej železničnej siete po celom Uhorsku. Za jeho iniciatívy sa vybudovala ešte v roku 1838 aj prvá konská železničná trať na území Uhorska, línia Bratislava – Sereď – Trnava. Ešte v roku 1846 predložil návrh na vybudovanie štyroch hlavných železničných tratí: Pešť – Košice, Pešť – Vacov, Šopron – Viedeň a Pešť – Szolnok. V januári 1848 predložil novú koncepciu výstavby a prevádzkovania železníc v Uhorsku, ktorú vydal pod názvom Javaslat a magyar közlekedési ügy rendezésérül (Návrh na reformu dopravnej činnosti v Uhorsku). Jeho plán, vychádzajúc zo zákona č. XXV./1836, bol ešte v apríli 1848 schválený posledným stavovským snemom, ako zákonný článok č. XXX./1848. Navrhol aj, aby hlavné trate novej železnice vytvárali lúčovité spojenie medzi nemaďarskými končinami krajiny a centrom obchodu a priemyselného vývoja Uhorska, Pešť-Budínom. Sečéni aj pri rozvoji dopravy myslel na to, ako by mohol zblížiť národnosti Uhorska. „Ľudia rôznej rasy v krajine by sa mali navzájom stýkať a nie iba medzi sebou. Dbajme na to, aby všetci obyvatelia tejto vlasti nachádzali ukojenie svojich túžob, odmenu za svoju usilovnosť, smer svojich snáh v centre vlasti, aby ich tam priťahovala všetka sila, život a pohyb. Pochybujem, že by sme mohli urobiť viac na posilnenie nášho národa.“ Snahou tejto koncepcie bolo spojiť Pešť so zahraničnými trhmi komunikáciami nezávislými od Rakúska a pripojiť navzájom vnútroštátne poľnohospodárske oblasti s ich odbytiskami. Preto sa postavil aj proti plánu výstavby železničnej trate Vukovar – Rijeka, čo podporoval Košut. Politické pomery, stav štátnej pokladnice a napokon i nedostatok času, spôsobený porážkou maďarskej revolúcie, mu však neumožnili realizovať tento veľkorysý projekt.
V jeho národnobuditeľskej práci si však primárne miesto zasluhujú hospodárske a národnovýchovné myšlienky. Vyriešením týchto problémov videl jediné východisko na rozvinutie štátu a národa. Každá reforma, každý návrh, každá myšlienka smerovala k vytvoreniu moderného, vyspelého štátu, ktorý sa hrdo môže postaviť do radu vedľa európskych veľmocí. Okrem rôznych návrhov a plánov na vytvorenie priaznivých podmienok na pozdvihnutie národa, sa samozrejme nemohol vyhnúť pálčivej národnostnej otázke. I keď národnostná otázka v Sečéniho reformovej činnosti nehrala najdominantnejšie miesto, táto problematika navždy ostala jeho večnou témou, počas celej verejnej činnosti sa neustále k nej vracal. Buď v niektorých akademických prejavoch (ako to spravil 27. novembra 1842), či v dôležitejších literárnych dielach týkajúcich sa aj národnostnej otázky, ako Hunnia (1834 – 35), Kelet népe (Ľud východu, 1841) a Garat (1842), alebo sa o nej mienil vo svojich spisoch a korešpondencii.
No napriek všetkým snahám jeho rozsiahla politická a literárna činnosť sa viackrát dostala do protikladu s teóriami ostatných reformátorov, hlavne liberálom Ľudovítom Košutom. Nedorozumenia vyplývali hlavne zo Sečéniho chápania národnostnej otázky. Je pravda, že on naozaj nemal v historickom vývine národnostnej otázky dostatočný prehľad, z čoho sa zrodili neskôr isté jednostranné úsudky. Výsledkom boli jeho ostré kritiky na šírenie maďarského jazyka a odsudzovanie prílišnej maďarizácie. Rázny a bezohľadný výstup Sečéniho vyvolal z maďarskej strany neobľúbenosť a stratu popularity a v národnostných kruhoch len potvrdil stále viac rozpútajúce sa nepokoje.
Po vypuknutí revolúcie 1848/49 sa Sečéni psychicky zrútil. Nedokázal spracovať príčiny, ktoré viedli k jej vypuknutiu. Obviňoval sám seba, ako hlavného vinníka celej revolúcie. Vrodená neuróza sa prejavila na ňom dokonca až v takej miere, že sa viackrát pokúsil aj o samovraždu. Od septembra 1848 rad radom môžeme čítať jeho záznamy v denníku: „Som zúfalý…“ alebo „Moja duša je prekliata…“. Ale nie sú prekvapivé ani také reči, že „Niet útechy… niet svetla…“ Po neustálych halucináciach ho napokon rodina musela odviesť do psychiatrickej liečebne neďaleko Viedne. Döbling bolo miestom, kde sa vtedy liečili zámožnejší pacienti. Sečéni tu strávil zvyšok svojho života – celých 12 rokov zo svojho „apartmánu” ani raz nevyšiel. Keď sa „jeho duša troška upokojila”, začal mať o politiku záujem znova. Vybavoval si korešpondenciu, písal knihy, čítal noviny – aby „nestratil reťaz” v dianí vo svete. V liečebni napísal aj známu satiru Nagy Magyar Satíra (Veľká satira Uhorska) a významnú kritiku na neoabsolutizmus, Ein Blick auf den anonymen Rückblick – ako reakciu na Bachovu anonymnú knihu, ktorú dal vydať tajne v Londýne. Pamflet vyvolal veľký rozruch, a samozrejme vyšlo i najavo, od koho pochádza. Od tej doby Sečéniho spisy kontrolovala rakúska cenzúra.
Sečéniho život teda pokračoval aj naďalej medzi stenami liečebne. Pravidelne prijímal hostí, predovšetkým milovanú manželku, grófku Seilern Crescentiu a svojich synov. Sem-tam ho síce chytili menšie-väčšie záchvaty, ale aj pred sklonkom života húževnato tvoril. Na jar roku 1860 sa na ňom prejavila choroba až v takej miere, že rozmýšľal o samovražde. V posledných dňoch života do svojho denníka písal len holé vety: „Blíži sa môj koniec.” „Túžim neexistovať.” „V zúfalstve nemôžem žiť… ani zomrieť.” Nikdy predtým ale nemal odvahu skoncovať s vlastným životom. 1. apríla roku 1860 však napísal: „Neviem zachrániť seba….” A jeho denník – ako aj život – sa tým končí.
Na veľkonočný utorok v roku 1860, hoci ho štátna moc chcela pochovať v tajnosti, ho na poslednej ceste k rodinnému hrobu v Nagycenku sprevádzalo takmer 6000 ľudí. Jeho štvrťstoročná verejná činnosť a obrovský rozsah literárnej činnosti, všetko v prospech pozdvihnutia a premeny stavovského Uhorska, však prispeli k tomu, aby ho budúca generácia právom spomínala, ako „hrdinu reformného hnutia“.
Dusičnan strieborný
Dusičnan strieborný je rozpustná chemická zlúčenina s chemickým vzorcom AgNO3. Zlúčenina sa používa ako východzia látka na prípravu iných zlúčenín striebra. Pri styku s pokožkou na nej zanecháva biele škvrny, ktoré zhruba za hodinu stmavnú kvôli reakcii vyredukovaného striebra so sírou za vzniku sulfidu strieborného.
Využitie
Využíva sa v analytickej chémii pri argentometrii.
Marseille-La Rose
Marseille-La Rose je francúzsky kantón v departemente Bouches-du-Rhône v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Marseille a zahŕňa časť 13. mestského obvodu.
NGC 6828
NGC 6828 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Orol, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. júla 1788.
Marseille-La Rose
thumb|Kantóny mesta Marseille
Algebrická rovnica
Algebrická rovnica (staršie algebraická rovnica) je rovnica, kde F a f sú polynomické funkcie nad nejakým poľom, spravidla poľom reálnych alebo komplexných čísiel. Delí sa na:
Špeciálnym typom algebraických rovníc sú diofantovské rovnice.
Sancergues (obec)
Sancergues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brandivy
Brandivy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marseille-Le Camas
Marseille-Le Camas je francúzsky kantón v departemente Bouches-du-Rhône v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Marseille a zahŕňa časť 5. mestského obvodu.
thumb|Kantóny mesta Marseille
Museu Imperial
Museu Imperial je múzeum v brazílskom meste Petrópolis  severne od Rio de Janeiro.
Jozef Emanuel
Jozef Emanuel, pseudonym J. E. Montevideo (* 18. marec 1803 Vrbové - † 8. máj 1890 Košeca) bol slovenský básnik a národovec.
Život a dielo
Študoval na gymnáziách v Nitre a od roku 1821 v Bratislave, filozofiu v Nitre a teológiu v Trnave.
Po kňazskej vysviacke kaplánoval v Bytči a Košeci. Od roku 1845 bol farárom v Horných Kočkovciach. Roku 1846 prešiel na faru do Košece, ku ktorej sa viaže podstatná časť jeho kňazského pôsobenia. Od roku 1860 bol dekanom ilavského dištriktu. Roku 1870 ho zvolili do prvého výboru Spolku sv. Vojtecha.
Bol zakladajúcim členom Matice slovenskej a gymnázia v Kláštore pod Znievom.
Popri kňazskej činnosti vyznačil sa ako básnik, plodný publicista a propagátor slovenskej tlače. Príležitostnými básňami a piesňami, náboženskomravnými úvahami i humoristickými článkami prispieval do viacerých slovenských časopisov: Cyrill a Method, Černokňažník, Literárne listy, Katolícke noviny, Slovenské noviny, Orol tatranský, Priateľ školy a literatúry, Sokol a Rarášek. Prvé básne mu uverejnil Ľudovít Štúr v Orle tatranskom v rokoch 1845-1846 pod názvom K Orlovi, Jeseň a K novému roku rodákom. Na základe týchto básnických vystúpení mohol Jozef Miloslav Hurban vo svojej odpovedi na Kollárov polemický spis Hlasové o potřebě jednoty spisovného jazyka pro Čechy, Moravany a Slováky uviesť Jozefa Emmanuela spolu s ďalšími slovenskými literátmi ako autora, ktorý dokumentuje príklon slovenských spisovateľov k spisovnej slovenčine.
Už v päťdesiatych rokoch 19. storočia sa zapojil do hnutia spolkov striezlivosti. V Katolíckych novinách uverejnil články proti pijatike Pálenka a jej miláček (1852) a Žiaľ a vzdychanie bohabojného hospodára nad ľudom korheľstvu oddaným (1855). Tam publikoval aj báseň Fašiangy (1884), v ktorej stavia do protikladu slávenie fašiangov v minulosti a súčasnosti. V pálenke vidí príčinu mravného a hospodárskeho úpadku ľudu.
Úspešná bola tiež Emmanuelova vianočná hra Betlehem (Budín 1856), ktorá rozšírila pomerne skromnú slovenskú divadelnú produkciu obdobia bachovského absolutizmu.
Mnohostrannosť Emmanuelovej kultúrnej činnosti potvrdzujú jeho príspevky v humoristických časopisoch Černokňažník a Rarášek, kde publikoval cyklus humoresiek s ústrednou postavou Raráška.
Čchen Sing-šen
Čchen Sing-šen (tradičná čínština 陳省身; zjednodušená čínština 陈省身; ; ang. Shiing-Shen Chern) (* 26. október 1911, Ťia-sing, Če-ťiang, Čína - † 3. december 2004, Tchien-ťin, Čína) bol čínsky matematik, ktorý podstatnú časť svojho života prežil v USA. Významný je najmä jeho prínos v oblasti diferenciálnej geometrie. Je nositeľom Wolfovej ceny za matematiku (1983/4).
NGC 6829
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Zálesie (Amerika)
Zálesie je geografické označenie pôvodne hustých pralesov, obývaných len Indiánmi, medzi Atlantickým oceánom cez Alleghanské pohorie ďalej na západ (po koniec v danom čase na západe už aj belochmi osídlených oblastí), neskôr označenie už len najvzdialenejších belochmi normálne neobývaných oblasti USA. Belošskí obyvatelia Zálesia, spravidla ťažko žijúci roľníci, sa nazývajú zálesáci (backwoodsmen) alebo pioneers alebo squatters. Pojem zálesáci sa vyskytuje napríklad v dielach Coopera a Karla Maya.
Marseille-Les Cinq-Avenues
Marseille-Les Cinq-Avenues je francúzsky kantón v departemente Bouches-du-Rhône v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Marseille a zahŕňa časti mestských obvodov 1 a 4.
thumb|Kantóny mesta Marseille
Lhotka (okres Frýdek-Místek)
Lhotka je obec v Česku v okrese Frýdek-Místek v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 517 obyvateľov, z toho 263 mužov a 254 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,4 roka, ženy 40,5 roka).
Meňhért (priezvisko)
Meňhért je priezvisko, ktoré vzniklo slovenským zápisom maďarského priezviska Menyhért. Je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v Košiciach a Veľkom Krtíší.
Známi nositelia
Pozri v článku Meňhért.
Menyhért
Menyhért môže byť:
Zoznam najjasnejších hviezd
Jasné hviezdy sú jasné, pretože vyžarujú viac svetla alebo pretože sú k nám bližsie. Zdanlivá hviezdna veľkosť (magnitúda) je mierou jasnosti, ktorú pozorujeme, zatiaľ čo absolútna hviezdna veľkosť vyjadruje skutočnú jasnosť hviezdy.
Podľa zdanlivej hviezdnej veľkosti
Nižšie je uvedených 100 najjasnejšich hviezd, ako sú viditeľné zo Zeme (podľa zdanlivej magnitúdy vo viditeľných vlnových dĺžkach) podľa pozorovania oblohy v rámci programu Hipparcos. Presné poradie v tomto zozname nie je úplne dobre definovateľné:
Podľa absolútnej hviezdnej veľkosti
Nižšie je uvedený zoznam najsvietivejších hviezd podľa absolútnej hviezdnej veľkosti. Absolútna hviezdna veľkosť je mierou hviezdnej svietivosti – celkové množstvo viditeľnej energie vyžarovanej hviezdou každú sekundu, ako by bolo v štandardnej vzdialenosti 10 parsekov od hviezdy samotnej). Presné poradie v tomto zozname nie je úplne dobre definovateľné:
Mukačevo
Mukačevo (ukr. Мукачево, do 23. mája 2017 Мукачеве – Mukačeve; rusín. Мукачево; ; ; ; ; ; ) je mesto na Ukrajine na Podkarpatskej Rusi. Leží v blízkosti hraníc štyroch susedných krajín: Poľska, Slovenska, Maďarska a Rumunska. V súčasnosti tu žije asi 86 000 obyvateľov (odhad z roku 2021). Medzi rokmi 1919  – 1938 bolo súčasťou Československa, predtým patrilo k Uhorsku, po druhej svetovej vojne bolo pripojené k sovietskej Ukrajine.
Mukačevo je tradičnou baštou rusínčiny a oficiálne sa uvádza, že v Mukačeve žije 77,1 % etnických Ukrajincov, ďalej tu žijú významné menšiny Rusov (9,0 %), Maďarov (8,5 %), Nemcov (1,9 %) a Rumunov (1,4 %).
Neďaleko mesta je monastier sv. Mikuláša na vŕšku nazývanom Černeča hora (mníšsky vrch), kde v minulosti sídlili mukačevskí biskupi. Monastier bol v minulosti významným duchovným centrom gréckokatolíckych baziliánskych mníchov.
Názov
Predtým sa v ukrajinčine väčšinou písalo ako Mukačeve, pričom sa niekedy používalo aj meno Мукачів (Mukačiv). rusínsky sa nazýva Мукачово, česky aj slovensky Mukačevo. Ruský názov mesta je Мукачево (Mukačevo), čo je aj ruská transliterácia mena. Ďalšie názvy sú po maďarsky Munkács; rumunsky Munceag; poľsky Mukaczewo; nemecky Munkatsch a v jazyku Jidiš מונקאטש.
Klimatické pomery
Letá sú veľmi teplé (priemerne 23 až 25°C v júli) a zimy chladné (–3 až -4°C v januári). Januárové teploty ale môžu vystúpať aj k 10 °C. Jeseň je väčšinou suchá a mierna. Apríl je najdaždivejší mesiac s častými zrážkami.
Obyvateľstvo
V roku 1989 v Mukačeve žilo 85 000 obyvateľov, pri sčítaní z roku 2001 bol zistený počet 82 346 obyvateľov, údaje z roku 2004 počet obyvateľov uvádza číslo 77 300. Z etnického hľadiska je mesto obývané predovšetkým Ukrajincami, Rusíni (nie sú na Ukrajine uznávaní ako samostatná menšina), ďalej je tu relatívne početná maďarská minorita, v meste žije tiež niekoľko stoviek Židov, Nemcov a Rómov.
Raná história
Archeologické vykopávky naznačujú, že rané osídlenie tu existovalo už pred stredovekom. Napríklad medzi vrcholmi Halič a Lovačka bolo nájdené keltské oppidum a stredisko kovovýroby, ktoré existovalo v 3. až 1. storočí pred n. l. Na kopci Tupča bolo nájdené trácke hradisko z doby železnej (10. storočie pred n. l.). Okolo 1. storočia oblasť obsadili Karpovia, ktorí z oblasti vytlačili miestnych Keltov. Slovania oblasť osídlili v 6. storočí.
Maďarská nadvláda
V 9. storočí bola oblasť vazalským územím Veľkej Moravy (knieža Laborec). V roku 895 vstúpili maďarské kmene do Panónskej panvy cez Verecký priesmyk, asi 60 km severne od dnešného Mukačeva. V 10. až 11. storočí sa mesto nachádzalo zrejme v hraničných oblastiach Kyjevskej Rusi.
V roku 1397 daroval mesto a jeho okolie kráľ Žigmund Luxemburský svojmu vzdialenému bratrancovi, Teodorovi Koriatovičovi, vyhnanému kniežaťu Litovského veľkokniežatstva. Sídlil na miestnom hrade. Koriatovič spravoval rusínske Podolie v rámci Litovského veľkokniežatstva, kým ho litovský veľkoknieža Vytautas Veľký v roku 1392 nevyhostil pre neposlušnosť. Teodor sa preto stal vazalom Uhorska a usadil na ich území mnoho Rusínov. Iné pramene však uvádzajú, že Teodor kúpil mesto a okolie v roku 1396.