cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
General Dynamics F-16 Fighting Falcon
F-16A/B
Jednodielny „bublinový“ kryt kabíny poskytuje pilotovi vynikajúci výhľad do všetkých strán. Taktické informácie sú zobrazované na prehľadovom displeji od firmy GEC Marconi Avionics. Pilot sedí v kokpite na vystreľovacom sedadle ACES II, ktoré mu umožňuje katapultovať sa aj v nulovej výške a pri nulovej rýchlosti. Sedadlo nebolo navrhnuté tak, aby jeho operadlo zvieralo uhol 13o, ako bolo v tom čase obvyklé, ale až 30o. Táto úprava zvýšila komfort pilota a taktiež mu umožnila lepšie znášať vysoké preťaženia pri manévrovaní. Pilot ovláda lietadlo pomocou elektroimpulzného systému riadenia (fly-by-wire). Na rozdiel od predchádzajúcich lietadiel, ktoré majú riadiacu páku v strede kabíny (medzi nohami pilota), došlo v F-16 k zmene ergonómie. Kvôli ľahšiemu a presnejšiemu riadeniu lietadla aj pri manévroch s vysokým preťažením je riadiaca páka umiestnená na pravej strane. Už prvé verzie F-16A/B boli vybavené systémom automatického priblíženia k dráhe (ILS), ktorý umožňuje automatické pristátie.
Lietadlo je dlhé a vysoké. Hmotnosť prázdneho stroja je a maximálna vzletová hmotnosť. Typická vzletová hmotnosť pri bojovom nasadení však dosahuje asi. F-16 je strednoplošník so šípovitosťou nábežnej hrany 40 stupňov. Krídlo s pretiahnutou nábežnou hranou prechádza plynule do trupu, čo zvyšuje vztlak lietadla. Krídla s rozpätím majú tri závesné body v podkrídelnej časti a jeden na špičke. Ďalší závesník sa nachádza pod trupom lietadla a ich celkový počet je teda 9. Tri z týchto pylónov slúžia na zavesenie externých palivových nádrží, čím sa dá predĺžiť dolet z na. Jedna nádrž s objemom 1 135 litrov môže byť zavesená pod trupom lietadla a ďalšie dve s objemom 1 400 litrov na vnútorných podkrídelných závesníkoch.
F-16A/B je poháňaná jedným dvojprúdovým motorom Pratt & Whitney F100-PW-200 so suchým ťahom 65,2 kN a ťahom s prídavným spaľovaním 106 kN. Charakteristický oválny prívod vzduchu sa nachádza pod trupom lietadla, asi na úrovni kokpitu. Stíhačka dosahuje vo výške maximálnu rýchlosť Mach 2,05 (/h). Jej maximálny dostup je, pričom jej počiatočná rýchlosť stúpania dosahuje /s. F-16 je navrhnutá ako prirodzene nestabilná pre dosiahnutie čo najvyššej obratnosti. S plnými vnútornými palivovými nádržami dokáže lietadlo zniesť preťaženie 9 g. Samozrejme s množstvom nesenej výzbroje sa táto schopnosť znižuje.
Prvé verzie F-16A/B boli vybavené pulzným dopplerovským rádiolokátorom Westinghouse AN/APG-66. Ten pracoval primárne v režime „look-down“, v ktorom dokázal detegovať stíhačku z výšky na pozadí zemského povrchu až na vzdialenosť. Okrem toho mohol pilot využiť ďalšie štyri bojové režimy typu vzduch-vzduch. Navigáciu zabezpečoval inerciálny systém Singer-Kearfott SKN-2400. Pre vlastnú ochranu stíhačky a pilota slúžil radarový výstražný systém Dalmo Victor AN/ALR-69.
F-16A/B boli spočiatku vyzbrojené protilietadlovými raketami AIM-9L Sidewinder s tepelným navádzaním. Až neskôr k nim pribudli strely stredného doletu s poloaktívnym a aktívnym radarovým navádzaním. Doplnkovú výzbroj predstavuje jeden šesťhlavňový kanón M61A1 Vulcan kalibru so zásobou 515 nábojov.
Block 1
thumb|right|F-16B Block 1 s čiernym radomom
Block 5
Piloti verzie Block 1 sa sťažovali, že pri simulovaných vzdušných súbojoch sú ich stroje ľahko vizuálne identifikované „nepriateľom“, a to kvôli výraznému čiernemu radomu. Z toho dôvodu boli všetky F-16 Block 5 vyrobené už so šedým radomom, čo sa stalo štandardom aj pre neskoršie verzie.
Block 10
Block 10 predstavoval oproti Blocku 5 niekoľko drobných vnútorných úprav, bez zjavných vonkajších odlišností. Dvadsaťštyri lietadiel F-16A/B Block 10 bolo upravených tak, aby mohli niesť kontajner s kanónom GPU-5/A kalibru. Táto úprava sa však počas operácie Púštna búrka neosvedčila, a tak boli všetky stroje vrátené do pôvodnej podoby.
Block 15
náhľad|vpravo|F-16A Block 15 ADF Fighting Falcon [[Talianske vzdušné sily|talianskych vzdušných síl vyzbrojený raketami vzduch-vzduch AIM-120 AMRAAM a AIM-9 Sidewinder]]
Block 15 predstavuje prvú významne modifikovanú verziu F-16A/B, ktorá získala spôsobilosti pre útoky na pozemné ciele.
Jednou z hlavných úprav bolo pridanie dvoch závesníkov (5L a 5R) pod prívod vzduchu do motora. Aby sa vyrovnal posun ťažiska, ku ktorému týmto zásahom došlo, museli byť horizontálne chvostové plochy zväčšené o 30%. Nové chvostové plochy poskytli stroju lepšiu stabilitu a umožnili stabilný let aj pri vysokých uhloch nábehu.
AN/APG-66 vybavený novým režimom, v ktorom je radar schopný sledovať cieľ a zároveň prehľadávať vzdušný priestor, čím si pilot neustále udržuje dobré situačné povedomie.
Na trupe lietadla došlo k štrukturálnemu spevneniu, aby mohlo niesť o viac arzenálu. Zároveň bola uskutočnená modifikácia, umožňujúca použitie striel s poloaktívnym radarovým navádzaním AIM-7 Sparrow.
Ďalším vylepšením bol klimatizovaný kokpit, čím sa dosiahol vyšší komfort pilota počas misie.
Block 15 OCU
Koncom roku 1987 bolo modernizovaných 214 lietadiel verzie Block 15. V rámci programu OCU (Operational Capability Upgrade) boli stíhačky vybavené spoľahlivejším motorom F100-PW-220. Modernizácia zahŕňala pridanie novej výzbroje – integráciu nórskych protilodných striel Penguin Mk.3 (s americkým označením AGM-119), riadených striel vzduch-zem AGM-65 Maverick a prípravu pre strely AIM-120 AMRAAM. Ďalej získali radarový výškomer, jednotku na prenos dát, širokouhlý prehľadový displej (HUD), identifikačný systém vlastný-cudzí AN/APX-101, výmetnice klamných cieľov Tracor AN/ALE-40 a modifikáciu potrebnú pre použitie systému elektronických protiopatrení AN/ALQ-131. Tieto zmeny zvýšili maximálnu vzletovú hmotnosť na.
Block 20
Stopäťdesiat stíhačiek F-16A/B Block 15 OCU, určených pre Vzdušné sily Čínskej republiky, bolo prerobených do štandardu MLU a dostalo označenie Block 20. Lietadlá boli vybavené výkonnejšími počítačmi, farebnými displejmi a mali integrované protilodné riadené strely AGM-84 Harpoon.
F-16C/D
Lietadlá F-16C a F-16D sú v podstate jednomiestne a dvojmiestne náprotivky stíhačiek F-16A a F-16B, ktoré disponujú oproti svojim predchodcom viacerými vylepšeniami.
Block 25
náhľad|vpravo|F-16C Block 25E Fighting Falcon [[313th Tactical Fighter Squadron|313. taktickej stíhacej letky amerického letectva na leteckej základni Soesterberg v Holandsku, 1990]]
Produkcia týchto strojov začala verziou, známou ako Block 25. Americké letectvo dostalo prvé lietadlá v tomto variante v apríli 1986, pričom stíhačky dosiahli plnú operačnú spôsobilosť v októbri 1988.
F-16C/D Block 25 boli pôvodne všetky poháňané motorom Pratt & Whitney F100-PW-200, ale neskôr boli modernizované na štandard F100-PW-220E. S týmto pohonom dosahujú maximálnu rýchlosť Mach 2,02 (/h) vo výške. Maximálna udržateľná rýchlosť v tejto výške je však Mach 1,89 (/h). Bojový rádius stíhačiek je, pričom maximálne sú stroje schopné preletieť s prídavnými palivovými nádržami až.
Ďalším významným vylepšením je modernejší rádiolokátor AN/APG-68(V), ktorý má väčší dosah, lepšie rozlíšenie a väčší počet prevádzkových režimov. Najpoužívanejším režimom vzduch-vzduch je „Range While Search“, ktorý sa používa na detekciu viacerých cieľov na väčšiu vzdialenosť. Rýchlo sa pohybujúce objekty dokáže radar detegovať na veľkú vzdialenosť aj pomocou režimu „Velocity Search“. Ten zároveň dokáže určiť, ktorý z cieľov sa približuje najrýchlejšie. Režim „Single Target Track“ umožňuje presné sledovanie jediného cieľa a jeho smeru letu. Poskytuje pilotovi informácie o maximálnej a minimálnej vzdialenosti, na ktorú môže použiť radarom navádzanú raketu. Tento režim je ideálny na stredné vzdialenosti, ale po zničení cieľa je potrebné rýchlo prepnúť do režimu „Track While Scan“. Ten zobrazuje na displeji až 10 sledovaných cieľov. Pilot tak získava informácie o polohe cieľov, smere a rýchlosti letu, výške a v neposlednom rade dáta pre navedenie rakety na vybraný cieľ. APG-68 disponuje taktiež režimom „Raid Cluster Resolution“, ktorý umožňuje pilotovi na dlhú vzdialenosť rozlíšiť individuálne lietadlo, letiace v tesnej formácii s inými strojmi. V režime „High Pulse Repetitive Frequency“ ožaruje radar nepretržite vybraný cieľ a umožňuje tak navedenie strely s poloaktívnym radarovým navádzaním AIM-7 Sparrow. Radar APG-68 má taktiež celú škálu režimov vzduch-zem, umožňujúcich mapovanie terénu, ničenie námorných cieľov, pozemných statických alebo mobilných cieľov.
Popri novom motore a rádiolokátore došlo u lietadiel F-16C/D aj k modernizácii kabíny pilota. Analógové prístroje boli nahradené dvomi viacúčelovými displejmi od spoločnosti GEC Marconi Avionics a starší HUD bol nahradený širokouhlým holografickým prehľadovým displejom. Nová dátová zbernica MIL STD-1760 umožňuje použitie riadených striel vzduch-zem AGM-65D Maverick a protilietadlových rakiet stredného doletu AIM-120 AMRAAM (i keď tie boli zavedené do výzbroje až v roku 1991). K posledným vylepšeniam patrí aj radarový výškomer a UHF rádio, ktoré je odolné voči rušeniu.
Block 30/32
náhľad|vpravo|F-16C Block 30A Fighting Falcon [[175th Fighter Squadron|175. stíhacej letky Národnej leteckej gardy štátu Južná Dakota sa pripravuje na misiu zo základne Balad v Iraku, 2010]]
V roku 1984 sa americké letectvo rozhodlo vybaviť časť nových F-16 alternatívnym pohonom od spoločnosti General Electric. Hlavným cieľom rozdelenia dodávok motorov medzi firmy Pratt & Whitney a General Electric bolo, aby toto konkurenčné prostredie vytvorilo tlak na zníženie ceny. Zároveň mal druhý dodávateľ pomôcť zabezpečiť nepretržitý prísun pohonných jednotiek pre nové lietadlá. F-16 poháňané motorom General Electric F110-GE-100 mali o 22,2 kN väčší ťah a dostali označenie Block 30. Pohon zvyšnej časti vyrobených stíhačiek zabezpečuje Pratt & Whitney F100-PW-220 a sú známe pod označením F-16C/D Block 32. Dodávky F-16 v tejto verzii začali v júli 1987 a ich produkcia bola ukončená v roku 1989.
Lietadlá verzie Block 30/32 boli vybavené zabezpečeným hlasovým komunikačným systémom Seek Talk.
Integráciou protirádiolokačných rakiet AGM-45 Shrike a AGM-88 HARM získali F-16 nové spôsobilosti na potlačenie protivníkovej protivzdušnej obrany. Lietadlá určené pre grécke a turecké letectvo mali integrované aj modernejšie verzie poloaktívnych protilietadlových striel AIM-7 Sparrow – išlo o verzie 7F a 7M.
Block 40/42
náhľad|vpravo|F-16CM Block 42C Fighting Falcon [[422d Test and Evaluation Squadron|422. letky na skúšky a vyhodnocovanie amerického letectva počas letu]]
Prvé stíhačky verzie Block 40/42 F-16 boli dodané americkému letectvu v decembri 1988 a produkcia bola ukončená v roku 1995. Výrobná linka však bola znovu spustená v roku 1999 kvôli egyptskej objednávke 21 lietadiel F-16. Pohon Blocku 40 zabezpečuje F110-GE-100, zatiaľ čo u Blocku 42 je to F100-PW-220.
K najdôležitejším vylepšeniam Blocku 40/42 patrí rádiolokátor APG-68V(5), ktorý je spoľahlivejší a dokáže detegovať vzdušné ciele na väčšiu vzdialenosť ako jeho predchodca. Ďalej je to navigačný a zameriavací systém LANTIRN, GPS prijímač a výmetnice klamných cieľov ALE-47. LANTIRN pozostáva z dvoch samostatných kontajnerov, ktoré sú zavesené pod prívodom vzduchu motora. Navigačný kontajner AAQ-13 je umiestnený na ľavej strane, zatiaľ čo zameriavací AAQ-14 sa nachádza na pravej strane. AAQ-14 sa skladá z infračervenej kamery a laserového značkovača.
Aby vznikol dostatočný priestor pre kontajnery systému LANTIRN, museli byť podvozkové nohy predĺžené a spevnené.
Výzbroj Blocku 40/42 bola rozšírená o novú verziu protirádiolokačnej strely AGM-88 HARM II, kĺzavú bombu GBU-15, ako aj laserom navádzané bomby GBU-10 Paveway II, GBU-12 Paveway II a GBU-24 Paveway III.
Block 50/52
náhľad|vpravo|F-16C Block 52P Fighting Falcon [[South Carolina Air National Guard|Národnej leteckej gardy štátu Južná Karolína počas letu]]
Podobne ako v predchádzajúcich verziách sú F-16C/D Block 50/52 poháňané dvomi typmi motorov. Pohonnou jednotkou Blocku 50 je F110-GE-129, zatiaľ čo Block 52 je vybavený konkurenčným F100-PW-229. Oba motory majú rovnaký maximálny ťah – 129 kN. Prvé lietadlá Blocku 50/52 začali schádzať z výrobnej linky dňa 31. októbra 1991 a ich dodávky boli realizované hneď od nasledujúceho mesiaca.
Prvá várka týchto stíhačiek bola vybavená rádiolokátorom AN/APG-68V(5), pričom neskôr vyrobené lietadlá získali modernizované rádiolokátory verzie V(7) a V(8) s väčším dosahom.
Do výzbroje stroje dostali nový kanón PGU-28/B kalibru, modernejšie strely vzduch-zem AGM-65G Maverick a majú plne integrované protilietadlové strely AIM-120 AMRAAM. Neskôr k nim pribudli riadené bomby JDAM a kĺzavé bomby AGM-154A/B JSOW. Block 50/52 bol prvou verziou F-16, ktorá mala integrované protilodné strely AGM-84 Harpoon.
Navigáciu lietadla zabezpečuje inerciálny systém Honeywell H-423 a družicový systém GPS. Pre vlastnú ochranu lietadla slúži radarový výstražný prijímač AN/ALR-56M, ktorým sú vybavené aj bojové lietadlá AC-130J.
F-16E/F Block 60
Stíhačky F-16 v tejto verzii sú poháňané výkonnejším motorom F110-GE-132, ktorého maximálny ťah s prídavným spaľovaním je 144,5 kN. Block 60 má v porovnaní so staršími verziami väčší dolet, a to vďaka konformným palivovým nádržiam, ktoré sú pripevnené nad krídlami k hornej časti trupu.
Ďalším vylepšením je interný infračervený zameriavací systém AN/ASQ-28, ktorý nahradil závesný kontajner. Nový systém elektronického boja ALQ-165 je sofistikovaným a vysokovýkonným rušiacim zariadením. V kabíne sú tri nové farebné displeje s rozmerom. Najdôležitejším prvkom avioniky, ktorým sa Block 60 odlišuje od starších verzií, je radar s aktívnym vychyľovaním lúča AN/APG-80.
F-16C/D Block 70/72 / F-16V Viper
thumb|F-16D Block 70 [[Bahrajnské kráľovské letectvo|Bahrajnského kráľovského letectva]]
Najdôležitejší prvok modernizácie je osadenie nového radara 5. generácie radarom s agilným zväzkom SABR (Scalable Agile Beam Radar) APG-83 s aktívnym elektronickým snímaním AESA (Active Electronically Scanned Array) od firmy Northrop Grumman. APG-83 má veľa súčastí z radara APG-77 (F-22 Raptor) a APG-81 (F-35 Lightning II).
Ďalšie prvky sú nové systémy elektronického boja, výkonnejšia vnútorná dátová sieť a nový datalink (Link 16) s možnosťou prenášať dáta prostredníctvom družice.
Podpora libanonských kresťanov brániacich sa v meste Zahlé pred sýrskou armádou
Historicky prvý zostrel vzdušného cieľa zaznamenali lietadlá F-16 izraelských vzdušných síl, keď 28. apríla 1981 nad údolím Bikáa zostrelili dva vrtuľníky Mi-8 sýrskych arabských vzdušných síl. Absolútne prvý zostrel stíhacieho lietadla si pripísali opäť izraelské F-16, keď 14. júla 1981 zostrelili sýrsky MiG-21.
Operácia Opera
náhľad|F-16A Netz 107 [[Izraelské vzdušné sily|izraelských vzdušných síl so 6,5 zostrelmi iných lietadiel a jedným zásahom irackého jadrového reaktora, čo je svetový rekord pre F-16 ]] náhľad|F-16C Barak 2020 patriaci do zostavy [[115. letka (Izrael)|115. letky izraelského letectva]]
Cieľom operácie Opera bolo zničenie irackej jadrovej elektrárne Osirak, ktorá sa nachádzala v nukleárnom centre Al Tuwaitha, asi 19 km juhovýchodne od Bagdadu. Dôvodom boli obavy Izraela, že Francúzmi postavený reaktor by mohol Iraku slúžiť na výrobu štiepneho materiálu pre jadrové zbrane.
Výcvik prebiehal v Negeve, kde bola postavená maketa jadrovej elektrárne. Izraelskí piloti zrealizovali proti tomuto zariadeniu najmenej dva cvičné útoky, ktoré boli simulované v auguste a septembri 1980. Po ukončení výcviku bol stanovený termín útoku, ktorý bol nakoniec zrušený. Podobne boli zrušené ešte ďalšie dva plánované termíny, jeden z nich z dôvodu rizika usmrtenia francúzskych zamestnancov, ktorí sa mohli v čase útoku v elektrárni nachádzať.
K spusteniu operácie nakoniec došlo dňa 7. júna 1981, keď z leteckej základne Ecion vzlietlo osem stíhačiek F-16, sprevádzaných šiestimi strojmi F-15. Do vzduchu bolo poslané taktiež lietadlo včasnej výstrahy E-2C Hawkeye a v blízkosti hranice lietalo niekoľko záchranných vrtuľníkov CH-53.
Stíhačky F-16 boli vyzbrojené dvomi bombami Mark 84 a pre svoju vlastnú ochranu si niesli dvojicu protilietadlových striel AIM-9J Sidewinder. Pod každým krídlom mali zavesenú jednu prídavnú palivovú nádrž s objemom 1 400 litrov a pod trupom ešte jednu s objemom 1 136 litrov.
Izraelské stíhačky leteli asi nad územím troch potenciálne nepriateľských krajín, kým sa dostali k svojmu cieľu. Najskôr lietadlá preleteli severnou časťou Saudskej Arábie, kde prevažnú časť územia pokrývajú púšte. Trasa cez Irak bola plánovaná tak, aby sa stroje vyhli radarovému pokrytiu, pričom F-16 leteli v nadmorskej výške.
Cestou späť vystúpili stroje F-16 do výšky, aby ušetrili čo najviac paliva. Do Izraela preleteli tou najkratšou možnou trasou, a to priamo cez Jordánsko, ktoré však proti nim vôbec nezasiahlo. Celá operácia trvala 3 hodiny a izraelské letectvo pri nej nestratilo ani jedno lietadlo.
Libanonská vojna
V roku 1982 počas operácie Mier pre Galileu izraelské lietadlá F-16 zostrelili 44 strojov MiG-21 a MiG-23.
Operácia Púštna búrka
Do odvetnej akcie voči Iraku, ktorý obsadil Kuvajt, sa v roku 1991 zapojilo 249 amerických F-16. Počas 13 340 misií zničili množstvo pozícií irackej protivzdušnej obrany a jednotiek republikánskych gárd. Zvyčajnú bojovú konfiguráciu tvorilo 6 bômb Mark 82, niekoľko kazetových a laserom navádzaných bômb. O navigáciu a navádzanie bômb sa staral kontajner LANTIRN. Počas celej operácie stratilo americké letectvo celkovo sedem F-16, z toho jedna bola zostrelená raketou zem-vzduch SA-6, jedna raketou SA-3 a jedna raketou zo systému Igla.
Udržiavanie bezletovej zóny nad Irakom
thumb|right|F-16C Block 40 v službách amerického letectva nad Irakom
Od konca operácie Púštna búrka až po začiatok ďalšej americkej intervencie v Iraku v roku 2003 sa lietadlá F-16 podieľali na udržiavaní bezletovej zóny. Počas týchto misií dosiahlo americké letectvo významný míľnik, keď 27. decembra 1992 jedno z lietadiel F-16D zostrelilo iracký MiG-25. Išlo o prvý zostrel nepriateľskej stíhačky americkou F-16 a taktiež o prvý zostrel radarom navádzanou raketou AIM-120 AMRAAM. Dňa 17. januára 1993 zostrelila americká F-16C iracký MiG-23 a opäť to bolo strelou AIM-120 AMRAAM.
Vojny v Juhoslávii
V rokoch 1994 – 1995 boli americké F-16 nasadené na ničenie pozemných cieľov a udržiavanie bezletovej zóny nad Bosnou a Hercegovinou. K prvému incidentu došlo 28. februára 1994, keď štyri lietadlá J-21 Jastreb, dve IJ-21 Jastreb a dve J-22 Orao narušili bezletovú zónu, aby bombardovali Novi Travnik. Dvaja piloti J-22 si všimli americké F-16, letiace nad nimi. Ihneď opustili oblasť a prízemným letom sa dostali do Chorvátska, kam ich americkí piloti nemohli prenasledovať. Na zvyšok skupiny lietadlá F-16C zaútočili a všetky štyri stroje sa im podarilo zostreliť. Tri zostrely boli zrealizované za pomoci tepelne navádzaných rakiet Sidewinder a na jednom sa podieľala strela AMRAAM. Dňa 2. júna 1995 bola jedna F-16C zostrelená srbským protilietadlovým systémom 2K12 Kub. Dňa 2. mája 1999 bola zostrelená ďalšia americká F-16C pomocou rakety systému S-125 Neva. Dňa 4. mája 1999 sa jeden osamelý juhoslovanský MiG-29 pokúsil prenasledovať veľkú formáciu lietadiel NATO, ktoré sa práve vracali z bombardovania mesta Valjevo. Na pilota v MiGu zaútočila dvojica amerických F-16C, ktorým sa ho podarilo zostreliť raketou AIM-120 AMRAAM.
Počas jedného z útokov na srbské pozície v Bosne a Hercegovine sa podaril jeden zostrel srbského MiGu-29 aj holandskému pilotovi F-16.
Grécko-turecké boje nad Egejským morom
Dňa 8. októbra 1996, po narušení gréckeho vzdušného priestoru, vystrelil grécky pilot stíhačky Mirage 2000 raketu R.550 Magic a zostrelil tureckú F-16D Block 40.
Varianty
náhľad|F-16C Fighting Falcon [[18th Aggressor Squadron|18. stíhacej letky amerického letectva počas letu]] náhľad|F-16IQ Block 52 [[Iracké vzdušné sily|irackého letectva]] náhľad|F-16E Block 60 [[Vzdušné sily Spojených arabských emirátov|Vzdušných síl Spojených arabských emirátov]] náhľad|QF-16A amerického letectva počas svojho prvého bezpilotného letu nad [[Mexický záliv|Mexickým zálivom, 19. september 2013]]
Hlavné výrobné modely
F-16A/B
F-16C/D
Významné modifikácie
F-16E/F
F-16IQ
F-16N
F-16V
QF-16
Modernizačné programy
F-16A/B Block 15 ADF
F-16A/B Block 15 OCU
F-16AM/BM Block 20 MLU
Používatelia
náhľad|vpravo|300px|Súčasní používatelia F-16 sú v modrej farbe, v červenej sú bývalí
Súčasní
thumb|F-16AM [[Čilské vzdušné sily|čilských vzdušných síl]] thumb|F-16C [[Grécke vzdušné sily|gréckych vzdušných síl počas letovej ukážky]] thumb|F-16C Block 52ID [[Indonézske vzdušné sily|indonézskych vzdušných síl]] thumb|F-16AM [[Jordánske kráľovské letectvo|Jordánskeho kráľovského letectva]] thumb|F-16AM Block 15 MLU M5.2 [[Rumunské vzdušné sily|rumunských vzdušných síl pristáva na základni Fetești]] thumb|F-16A Block 20 [[Vzdušné sily Čínskej republiky|taiwanských vzdušných síl na základni Čch’-a-šan]]
Špecifikácie (F-16C Block 50)
vpravo|350px
Údaje z USAF sheet, International Directory of Military Aircraft
Výkony
náhľad|vpravo|Kokpit stíhačky F-16C
Výzbroj
thumb|F-16 počas vertikálneho stúpania thumb|F-16 so zapnutým prídavným spaľovaním náhľad|vpravo|F-16CJ Block 52P odpaľuje strelu [[AGM-65 Maverick|AGM-65D Maverick]]
Girac
Girac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Řevničov
Řevničov je obec v Česku v okrese Rakovník v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 411 obyvateľov, z toho 714 mužov a 697 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,6 roka (muži 39,1 roka, ženy 44,2 roka).
Dmitrij
Dmitrij môže byť:
Metalicita
Metalicita je pomer hmotnosti astronomického objektu prvkov iných ako vodík a hélium. Pretože najväčšie zastúpenie vo vesmíre má vodík a hélium, astronómovia všetky ostatné prvky volajú kovy. Napríklad hmlovina bohatá na uhlík sa nazýva bohatá na kovy, hoci uhlík sa inak za kov nepovažuje.
Clairmarais
Clairmarais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Národná diaľničná spoločnosť
náhľad|Sídlo na Dúbravskej ceste 14 v Bratislave
Národná diaľničná spoločnosť, a. s. alebo NDS je akciová spoločnosť vo vlastníctve štátu, založená s cieľom správy, údržby, opráv a rozvoja siete diaľnic a rýchlostných ciest.
Frank Gehry
Frank O. Gehry alebo Frank Owen Gehry rodený Frank Goldberg (* 28. február 1929, Toronto, Kanada) je americký architekt, víťaz Pritzkerovej ceny, známy ako jeden z autorov Tancujúceho domu. Od roku 1947 žije v Los Angeles, kde sa prisťahoval s rodinou.
V roku 1951 absolvoval štúdium architektúry na University of Southern California, potom stáž u architekta Victora Gruena v Los Angeles. V rokoch 1956/57 študoval urbanizmus na Graduate School of Design Harvardovej univerzity, 1957/58 spoločná prax s architektami Pereirom a Luckmanom v Los Angeles), v roku 1961 prax s architektom André Remondetom v Paríži.
Národná diaľničná spoločnosť
Financovanie
Financovanie NDS je okrem príspevkov zo štátneho rozpočtu zabezpečované prostredníctvom fondov EÚ, úverov, predaja diaľničných známok a výberu mýta.
Frank Gehry
V roku 1962 založil firmu Frank O. Gehry Associates v Los Angeles.
Projekty a realizácie (výber)
thumb|Frederic Weisman Art Museum
Andrássy út
náhľad|Andrássy út v roku [[1896, naľavo sa nachádza budova opery.]] náhľad|Andrássy út: 1. [[Deák Ferenc tér 2. Oktogon 3. Kodály körönd 4. Hősök tere.]]
Andrássy út je jedna z hlavných a najznámejších budapeštianskych tried. Tvorí pomyselnú hranicu medzi mestskými časťami Terézváros a Lipótváros. Spolu s Budínskym hradom je súčasťou Svetového dedičstva UNESCO.
Začína na križovatke Bajcsi-Zsilinsky út a József Atilla utca na Deák Ferenc tér a tiahne sa až smerom k Hősök tere a mestskému parku – Városliget. Pretína Nagykörút na námestí Oktogon a Felsőerdősor utca na námestí Kodály körönd. Pozdĺž celej dĺžky Andrássy út sa tiahne prvá linka budapeštianskeho metra. Ide o vôbec prvé metro na európskom kontinente.
Je možné ju rozdeliť na tri časti:
Miesta záujmu
Zaujímavé miesta na Andrássy út, v smere od juhu na západ:
Songinbong
Songinbong alebo Songin-bong je názov v súčasnosti neaktívneho stratovulkánu, nachádzajúceho sa na ostrove Ullüngdo, asi 100 km východne od pobrežia Kórejského polostrova. Sopka zaberajúca prakticky celý ostrov, je tvorená prevažne trachytmi a andezitmi, vrchol je ukončený kalderou. Ostrov bol začiatkom holocénu centrom veľkej explozívnej erupcie, ktorej produkty sa nachádzajú aj na ostrove Honšú v Japonsku.
Nostro účet
Nostro účet alebo účet nostro, resp. vostro účet/loro účet alebo účet vostro/účet loro (z tal. nostro = náš, vostro = váš, loro = Váš/ich, patriaci im) je účet, ktorý má banka v inej, korešpondenčnej banke, obvykle tuzemská banka v banke v cudzine v cudzej mene. Vlastník účtu hovorí o účte ako nostro (náš účet [u vás]), banka ktorá účet vedie o ňom hovorí ako vostro (váš účet [u vás]) alebo loro (ich/Váš účet).
right|150px Nostro účet a loro účet sú tzv. korešpondenčné účty a využívajú sa predovšetkým v zahraničnom platobnom styku. Banky si navzájom otvárajú tieto účty, a tak si budujú obchodné spojenia.
Nostro účet zrýchľuje zahraničný platobný styk. Zahraničné banky uzatvárajú zmluvy na otváranie nostro a loro účtov a vymieňajú si podpisové vzory.
Vraní skála
Vraní skála je prírodná pamiatka ev. č. 514. Nachádza sa neďaleko obce Svatá v okrese Beroun. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR, správa CHKO Křivoklátsko.
Účelom ochrany je zachovanie geologického útvaru pozostávajúceho zo štyroch blokov budovaných buližníkom. Útvar je významný aj ako vyhliadkový bod. Lesné porasty prírodnej pamiatky tvoria prechodovú zónu medzi okolitými porastmi hospodárskeho lesa.
Hallasan
Hallasan alebo Halla-san (한라산 / 漢拏山) je názov v súčasnosti neaktívneho štítového vulkánu, nachádzajúceho sa v centrálnej časti ostrova Čedžudo, patriaceho Kórejskej republike. S Výškou 1 950 m je to zároveň najvyšší vrch Južnej Kórey. Masív sopky a parazitických kráterov zaberá prakticky celý ostrov a je súčasťou lokality svetového dedičstva Jeju Volcanic Island and Lava Tubes. Na svahoch sopky sa nachádza najstarší budhistický chrám na ostrove - Kwanum-sa, postavený za vlády dynastie Korjo a prestavaný v 20. storočí.
Geológia
Masív Hallasanu bol vybudovaný vo viacerých periódach počas pliocénu a pleistocénu. V horninovom zložení prevládajú trachyty a bazalty. Vrchol sopky je ukončený kráterom s priemerom 400 m, v súčasnosti sa v ňom nachádza jazero Pängnok-tam (백록담/白鹿潭), ktorého názov znamená "miesto, kde sa chodia napojiť biele jelene". Na svahoch sopky, ako aj na pobreží ostrova sa nachádzajú početné troskové kužele a lávové dómy, mladšie ako samotný vulkán. Väčšina z nich je zoradená v severovýchodno-juhozápadnej línii, pretínajúcej ostrov.
Rasa
Rasa môže byť:
Cecil Frank Powell
Cecil Frank Powell (* 5. december 1903, Tonbridge, Spojené kráľovstvo - † 9. august 1969, Valsassina, Taliansko) bol britský fyzik. V roku 1950 dostal Nobelovu cenu za fyziku za vyvinutie fotografickej metódy štúdia jadrových procesov a výsledný objav piónu (pí-mezónu), ťažkej subatómovej častice.
Dol
Dol môže byť:
Philipp Jacob Spener
Philipp Jacob Spener (* 13. január 1635, Ribeauvillé, Francúzsko – † 5. február 1705, Berlín, Nemecko) bol nemecký teológ, zakladateľ pietizmu.
Drevený artikulárny kostol
Drevený artikulárny kostol môže byť:
Judith Wiesnerová
Judith Wiesnerová (* 2. marec 1966, Hallein, Rakúsko) je bývalá rakúska profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 6 turnajov WTA v dvojhre a 3 turnaje vo štvorhre.
Xenofón z Korintu
Xenofón (Xenofón) bol dvojnásobný olympijský víťaz v piatom stor. pred Kr.
Xenofón, syn olympionika Thessala z Korintu, zvíťazil na 79. olympijských hrách v roku 464 pred Kr. v behu na jedno stadion a v päťboji. Xenofón sa po tomto výkone, ktorý ešte žiadny olympionik nedokázal, dočkal v domovine veľkolepého privítania. Pred mestskou bránou ho čakal chór, ktorý mu na jeho počesť zaspieval oslavnú ódu a následne mu ďalší chór zaspieval hymnus pred Apolónovým chrámom. Hudbu i text oslavnej ódy a hymnu zložil Pindaros, najvýznamnejší predstaviteľ zborovej lyriky starovekého Grécka, ktorý ich s nimi aj osobne nacvičil. Pre atléta starovekého Grécka znamenalo korunovanie olympijským vencom vrcholný okamih jeho života a často aj začiatok nového života. Dôkazom toho je spev prvej Pindarovej Olympijskej ódy, ktorá znie: „''Do ďaleka žiari sláva vydobytá na olympijských hrách, kde bojuje rýchlosť a sila spojená s odvahou o najvýššiu cenu. Kto tam zvíťazí, teší sa po celý život úcte sladkej ako med, ktorá odmieňa úspech. Veď stále a každodenné šťastie je to najlepšie, čo si môže človek priať."''
Senomaty
Senomaty sú obec v Česku v okrese Rakovník v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 084 obyvateľov, z toho 529 mužov a 555 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 39,7 roka, ženy 39,8 roka).
Ary Sternfeld
Ary Sternfeld (* 14. máj 1905, Sieradz, Ruská ríša, dnes Poľsko – † 5. júl 1980, Moskva, ZSSR, dnes Rusko) bol spolutvorca súčasnej kozmonautiky. Mal židovský pôvod, vyštudoval za inžiniera v Poľsku a Francúzsku. Prepočítaval dráhy umelých družíc, rakiet, satelitov. Od roku 1935 až do smrti pracoval v Moskve. Svoje životné dielo Vstup do kozmonautiky napísal v Lodži v rokoch 1932-33.
Glanes
Glanes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Svätuš
Svätuš je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Občianska vybavenosť
V obci sa nachádza moderný reformovaný kostol postavený v 70. rokoch 20. storočia.
Janet Gaynor
Janet Gaynor, vlastným menom Laura Augusta Gainor, (* 6. október 1906, Philadelphia, Pensylvánia, USA – † 14. september 1984, Palm Springs, Kalifornia) bola americká herečka, jedna z najpopulárnejších v nemej ére.
Bola vôbec prvou herečkou, ktorá získala cenu americkej Akadémie filmových umení a vied Oscar v roku 1928. Kuriózne je, že to bolo hneď za tri snímky: Seventh Heaven, Sunrise a Street Angel. Je to jediný prípad v histórii, kedy herec získal Oscara za viac úloh, podľa pravidiel to už dnes nie je ani možné. Všetky tieto filmy boli nemé. Nástup zvuku ju však nezničil ako rad iných kolegov, z plátna nezmizla a v roku 1937 bola dokonca znovu nominovaná na Oscara, tentoraz za romantický film A Star Is Born.
Krátko pred smrťou bola hospitalizovaná v nemocnici Desert Hospital v Palm Springs, kde zomrela vo veku 77 rokov na zápal pľúc.
Stephen Covey
Stephen R. Covey (* 24. október 1932, Salt Lake City, Utah, USA – † 16. júl 2012, Idaho Falls, Idaho) bol americký lektor a tréner líderstva, prednášajúci na univerzite Jon M. Huntsman School of Business v Utahu, USA, a autor bestselleru 7 návykov skutočne efektívnych ľudí.
Život
So svojou ženou Sandrou a rodinou žil v meste Provo v štáte Utah. V meste Provo je Univerzita Brighama Younga, na ktorej vyučoval pred vydaním svojho prvého bestselleru. Bol otcom deviatich detí a starým otcom päťdesiatich dvoch vnúčat. V roku 2003 dostal cenu za otcovstvo od Národnej otcovskej iniciatívy (National Fatherhood Initiative). Jeho vyznanie aj autorská činnosť boli spätá s Cirkvou Ježiša Krista Svätých posledných dní, ako mormónsky misionár pôsobil dva roky v Anglicku.
Frank Knight
Frank Knight (* 7. november 1895, McLean County, Illinois, USA - † 15. apríl 1972, Chicago) bol americký profesor ekonómie na katedre ekonómie Chicagskej univerzity.
Je považovaný za predchodcu alebo zakladateľa chicagskej školy aj napriek tomu, že pojem chicagska škola sa začal používať až v súvislosti s jeho žiakmi Miltonom Friedmanom, Georgom J. Stiglerom. Na rozdiel od väčšiny predstaviteľov chicagskej školy nebol Knight zástancom metodologického pozitivizmu.
Knight bol jedným zo zakladateľov Mont Pelerin Society.
Zoznam geovedných článkov/Ó
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
óš
Óšima (ostrov)
Pietizmus
Pietizmus (z francúzskeho pieté < lat. pietatem (nom. pietas), zbožnosť) bolo hnutie v protestantizme v 17. a 18. storočí najmä v Nemecku namierené proti spovrchneniu náboženstva a cirkvi. Sociálne je pôvodne zameraný ako protest meštianskych vrstiev proti feudálnym pomerom brzdiacim výrobu a obchod. Zreteľné je to na jeho pôvode v holandskej kalvinistickej cirkvi. Z hľadiska cirkevných dejín je pietizmus pokusom prekonať reformáciu novým pochopením Biblie a odmietnutím dogmatiky.
Pietizmus v Nemecku bol reakciou na katastrofálnu situáciu po tridsaťročnej vojne, jednak na ustrnutie a premenu protestantizmu na paragrafy.
Pietizmus spočíval v ústupe do sveta vnútra vlastného ja.
Zakladateľom pietizmu je nemecký teológ Philipp Jacob Spener. Po Spenerovi bol na čele pietizmu A. H. Francke, ktorý bol pôvodne profesorom na univerzite v Lipsku, ktorú však musel opustiť. Potom sa stal profesorom na teologickej fakulte v Halle. Pod Franckeho vplyvom sa stalo Halle strediskom pietizmu. Vybudoval tu mnohé vnútromisijné ústavy.
Pietizmus na Slovensku
Mezi pietistov na Slovensku patrili Franckeho žiak Matej Bel, ďalej Ján Burius, Ján Sinapius-Horčička, Johann Matthias Weissbeck, Ján Simonides alebo Štefan Pilárik.
Skryje (okres Rakovník)
Skryje je obec v Česku v okrese Rakovník v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 162 obyvateľov, z toho 75 mužov a 87 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,6 roka (muži 41,2 roka, ženy 43,8 roka).
V obci sa nachádza lom, kde Joachim Barrande uskutočňoval svoj paleontologický výskum. Obec je známa výskytom fosílií trilobitov, ktoré sa dostali aj do erbu obce. Nachádza sa tu múzeum venované geologickému výskumu, palontológii ale aj ľudovej kultúre obce.
Jeseter malý
náhľad|Jeseter malý náhľad|Prvá farma na získavanie kaviáru v Južnej Kórei, chovajú asi 50 000 jedincov Jeseter malý (Acipenser ruthenus) je druh ryby z čeľade jeseterovité (Acipenseridae).Je chránený.
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov jeseter malý patrí medzi ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci.
Rozšírenie
Vyskytuje sa vo veľkých, pomerne rýchlo prúdiacich tokoch úmoria Čierneho, Kaspického a Baltského mora.
Výskyt a stav na Slovensku
Jeseter malý patrí na Slovensku medzi pôvodné druhy rýb a je to posledný divožijúci druh jesetera u nás. V minulosti sa u nás vyskytovalo 5 druhov jeseterov. Obýva najmä Dunaj od Štúrova, Komárno, vo Vážskom Dunaji, vo Váhu až po Šaľu, v Starej Nitre od sútoku s Váhom po mestskú časť Komárna - Lándor. Existujú záznamy aj ďalej od Komárna po prúde Dunaja, u nás pri Klížskej Nemej a Číčove. V poslednom čase sa začal častejšie vyskytovať u nás najmä v Malom Dunaji. Dnes dosahuje jeseter malý v Dunaji vyššiu populačnú hustotu ako pred 40 rokmi vďaka zlepšeniu kvality vody.
O migrácii jesetera malého existuje veľmi málo informácii. V roku 2016 bolo telemetricky skúmaných 11 jedincov v rieke Dunaj v oblasti sútoku s riekou Hron. Po prvom roku prieskumu bolo zistené, že v oblasti kde hľadá potravu sa zdržujú od 3 do 7 mesiacov, na zimovisku sú 6 až 8 mesiacov a na neresisku trávia len 24 týždne.
Ekosozologický status od roku 2001 LR:cd - menej ohrozený, od roku 2007 LC - menej dotknutý.
Odhadovaná veľkosť populácie v rokoch 20132018 bola 500 2000 jedincov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (20072018) bol klesajúci. Na základe zhoršenia stavu populácie bol jeseter malý zaradený do kategórie NT - takmer ohrozený, publikované karpatskými krajinami.
Potrava
Živí sa drobnými bezstavovcami (larvy hmyzu, červy, kôrovce, mäkkýše), vzácne tiež drobnými rybkami. Potravu väčšinou zbiera z dna, ale príležitostne aj z vodného stĺpca a z hladiny.
Rozmnožovanie
Samce jesetera malého sa začínajú rozmnožovať vo veku 35 rokov, samice v 5.8. roku života, pričom samce sa potom neresia každý rok, samice každý alebo každý druhý. Trenie prebieha spravidla v máji, od apríla do júna, keď teplota vody stúpne nad 10°C. Jesetery v tejto dobe tiahnu proti prúdu rieky do vyšších partií pri teplote vody 12°C. Nepodnikajú dlhé migrácie, z Dunaja sa uvádza 322km. Ikry sú kladené na štrkové dno v miestach s rýchlym prúdom pre zabezpečenie dostatku kyslíka pre ikry. Len zriedkavo sa neresie na inom podloží, napríklad na štrkovo-pieskovom alebo mimo hlavného prúdu v inundácii. Plodnosť sa pohybuje medzi 10 000 a 140 000 ikrami na samicu. Samice sa hneď po nerese vracajú na potravinové miesta, samci často ostávajú na neresisku dlhšie, čakajú na ďalšie samice. Vyliahnutý plôdik sa prvé leto zdržuje v plytčinách riek.
Ochrana
Jesetera malého je "v období od 15. marca do 31. mája bežného kalendárneho roka zakázané chytať alebo usmrcovať v prírodných tokoch a vo vodných útvaroch s výnimkou ostatných vodných plôch užívaných v osobitnom režime" (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015 a vyhláška MŹP č. 381/2018 Z.z.), jeho lovná miera je.
Druh je zaradený do smernici o biotopoch (Príloha V).
Gymnázium (Spišská Nová Ves, Školská 7)
Od školského roku 2010/2011 začala fungovať Elektronická žiacka knižka.
História
História gymnázia siaha až do 14. storočia, keď bola v meste založená ako mestská latinská škola. V roku 1784 vzniká progymnázium, odkedy bola zavedená dokumentácia školy. V roku 1953 bol vydaný zákon o jednotnej škole, na základe ktorého prestalo existovať gymnázium a jeho miesto zaujala jedenásťročná stredná škola, ktorá od roku 1954 niesla meno kpt. Jána Nálepku. Opäť otvorené bolo v septembri 1969.
Pavel Weisz
Pavel Weisz (* 4. september 1901, Piešťany – † 31. december 1944, Hiadeľské sedlo) bol slovenský architekt.
Mircea Eliade
Mircea Eliade (* 9. marec 1907, Bukurešť, Rumunsko – † 22. apríl 1986, Chicago, Illinois, USA) bol rumunský filozof, religionista (historik a filozof náboženstva), prozaik a esejista. Plynule hovoril ôsmimi jazykmi. Jeho najväčším odborným prínosom boli jeho religionistické analýzy posvätného a profánneho (pozri heslo sakralizácia), a to najmä jeho koncept hierofánie.
Životopis
Narodil sa v Bukurešti. V rokoch 1928 až 1931 pôsobil v Indii, čo možno považovať za jedno z najdôležitejších období jeho života. Po získaní štipendia v Kalkate sa začal venovať štúdiu sanskritu a jógy. V roku 1940 bol menovaný za kultúrneho atašé pri veľvyslanectve Rumunska v Londýne. V roku 1941 bol Eliade premiestnený do Portugalska a pracoval na veľvyslanectve v Lisabone. V 1942 prichádza naposledy do Rumunska, aby odovzdal posolstvo diktátorovi Antonescovi od portugalského ministerského predsedu Antonia Salazara.
Od 50. rokov do svojej smrti na následky mŕtvice po zistení, že horí knižnica v jeho pracovni na chicagskej Divinity School 22. apríla 1986, Eliade pôsobil práve v americkom Chicagu na uvedenej katedre, kde dostal v roku 1962 profesúru za svoje zásluhy o rozvoj religionistiky.
Veľké africké jazerá
thumb|279px|right|Veľké africké jazerá a pobrežie [[Východná Afrika|Východnej Afriky z vesmíru. Indický oceán leží napravo.]]
Región Veľkých jazier
thumb|279px|right|Región Veľkých afrických jazier
Pojem Veľké jazerá označuje aj región okolo týchto jazier. To znamená krajiny Rwanda, Burundi, Uganda a čiastočne zasahuje aj do Konga (býv. Zair), Tanzánie a Kene. Je to jedno z nejhustejšie obývaných území na svete (žije tu 107 miliónov obyvateľov). Vďaka skoršej vulkanickej aktivite je miestna pôda veľmi vhodná pre poľnohospodárstvo. Nadmorská výška tu vytvára miernu klímu napriek malej vzdialenosti od rovníka. Výsledkom všetkých týchto podmienok je, že toto územie je mimo dosahu rôznych nemocí a dovoľuje rozšíreniu poľnohospodárskych zvierat, hlavne dobytka a kôz.
Kvôli hustote osídlenia a vhodným podmienkam na poľnohospodárstvo sa územie rozdelilo na viacero malých štátov. Nejmocnejšie monarchie boli Rwanda, Burundi, Buganda a Buňoro. Podobne ako pri Subsaharskej Afrike boli hranice štátov určené rozložením koloniálnych síl.
Napriek potenciálu v mnohých odvetviach sa po získaní nezávislosti zmietal v sérii občianskych vojen a vlne násilia, ktoré zanechali región vo veľkej chudobe, z ktorej sa vymanili zatiaľ len štáty Keňa a Tanzánia.
Obdobie úradníckych cisárov (Byzantská ríša)
Obdobie úradníckych cisárov (1025-1081) je obdobie dejín Byzantskej ríše za vlády macedónskej dynastie (867-1056). Bolo to obdobie krízy.
Počas tohto obdobia častých zmien o trón bojovali o trón úradníci z Carihradu a maloázijsko-trácki vojenskí velitelia. Po krátkej vláde Konštantína VIII. (1025-1028), Basileovho brata, spočiatku vládli postupne prvý muž (Roman III.), milenec (Michal IV.), syn sestry milenca (Michal V. ), tretí muž (Konštantín IX. Monomachos) a sestra (Teodora) dcéry Konštantína VIII. nazývanej Zoe (Zoe vládla aj krátko sama spolu s Teodorou v roku 1042). Nie je náhodné, že práve v tomto období vlády slabších cisárov - popri kríze v iných oblastiach - dochádza k oživeniu helenistických tradícií v umení a literatúre, čo zdôraznilo svojbytnosť civilizačného základu Byzantskej ríše.
V roku 1056 Teodorinou smrťou vymrela macedónska dynastia a vypukla v podstate anarchia. Dôsledkom boli okrem iného obrovské územné straty: Do roku 1071 ríša stratila Itáliu (získali ju Normani), Arménsko, Mezopotámiu, časti Malej Ázie (posledné tri získali seldžuckí Turci) aj Balkánu (Uhri, Pečenegovia, Kumáni).
Neschopného cisára Michala VI. (1056-1057), obľúbenca Teodory, zosadil vzburou Izák I. Komnenos (1057-1059), člen maloázijskej vojenskej šlachty, vládol rázne a bojoval s Maďarmi a Pečenegmi. Pre odpor k jeho plánovanej daňovej reforme musel odstúpiť a za svojho nástupcu ustanovil svojho ministra financií Konštantína X. (1059-1067) z rodu Dukas. Roku 1060 Normani dobyli Kalábriu a začali útočiť na Sicíliu. Roku 1064 dobylo Belehrad Uhorsko a Seldžukovia dobyli arménske Ani. Konštantínova vdova, krátko vládnuca ako regentka po manželovej smrti, si vzala generála Romana IV. (1067-1071), ktorý sa vyhlásil za cisára. Roku 1071 padlo po trojročnom obliehaní Bari, posledné byzantské územie v Itálii, a zároveň cisára v bitke pri Malazgirte zajali a prepustili za obrovské výkupné seldžuckí Turci.
Carihradskí úradníci (senát) zosadili Romana IV. a ustanovili za nového cisára Michala VII. Dukasa (1071-1078). Nato vypukla občianska vojna, v ktorej Roman zomrel. V roku 1072 Normani dobyli Sicíliu. V roku 1074/76 padla veľká časť Malej Ázie, obilnice Carihradu, do rúk Seldžukov. V roku 1077 dobyli Seldžuci aj Jeruzalem.
Prostredníctvom vzbury sa novým cisárom stal vojvodca Nikeforos III. z rodu Fokai (1078-1081). Oženil sa s dcérou Konštantína X. a potom ju zapudil a vzal si ženu Michala VII. , čo spôsobilo pohoršenie medzi ľudom a kňazmi. Pápež preto požiadal normanského kráľa Roberta Guiscarda, aby tiahol na Carihrad. Guiscard sa však napolceste (pri Grécku) obrátil, aby pomohol pápežovi obkľúčenému v San Angele Heinrichom IV.. V Byzancii medzitým zosadili Nikefora III. domáci vzbúrenci, ktorých viedol vojvodca Alexeios Komnenos, synovec bývalého cisára Izáka I. Komnena a zakladateľ novej dynastie.
Comské jazero
thumb|right|Komské jazero od Lecca thumb|right|Breh jazera pri Varenne thumb|right|Trajekt Ghisallo, Varenna
Comské jazero (tal. Lago di Como alebo Lario podľa latinského názvu Lacus Larius) je jazero v severnom Taliansku. Jazero má rozlohu, je dlhé a  široké. Po Gardskom jazere a Lago Maggiore je tretie najväčšie v Taliansku a so svojou maximálnou hĺbkou patrí medzi najhlbšie v Európe. Leží v nadmorskej výške. Jeho brehy sú väčšinou strmé, skalnaté a vysoké.