Ján_Režňák
Služba u Slovenských vzdušných zbraní
Presne mesiac po návrate z východného frontu bol Ján Režňák pridelený k Hotovostnému roju na letisku Vajnory. Táto početne malá jednotka, vyzbrojená v tom čase už zastaranými stíhačkami Bf 109E a Avia B.534, mala za úlohu zabezpečiť protivzdušnú obranu Bratislavy a priemyselných lokalít na Považí. Dňa 31. októbra 1943 sa Ján Režňák oženil so slečnou Monikou Ondrejkovou. Po návrate druhej frontovej garnitúry z východného frontu bol Hotovostný roj dňa 31. januára 1944 reorganizovaný na Pohotovostnú letku. Vo februári sa letka začala prezbrojovať na modernejšie Messerschmitty Bf 109G-6 a zároveň bola začlenená do zostavy Stíhacieho veliteľstva Východná marka (Jagdfliegerführer Ostmark), čo znamenalo, že bola podriadená protivzdušnej obrane Ríše (Reichsluftverteidigung). Mokrá a mäkká plocha vajnorského letiska však na rýchle pohotovostné vzlety nevyhovovala. Letka sa tak musela na začiatku marca premiestniť na letisko do Piešťan. Dňa 6. apríla 1944 Režňák havaroval s lietadlom Fieseler Fi 156C-3 Storch počas pristávania na piešťanskom letisku. Na lietadle sa zasekli pedále kormidla, dôsledkom čoho sa stroj prevrátil a došlo k poškodeniu vrtule a krídla. Pilot z tohto incidentu vyviazol bez zranení. Režňák uskutočnil u Pohotovostnej letky celkovo sedem bojových letov (tri na Bf 109E a štyri s Bf 109G-6), ale nemal príležitosť zúčastniť sa vzdušného súboja s Američanmi. Na jeden z týchto letov, keď letel v tesnej blízkosti amerického bombardéra, spomínal: ''„Raz som letel súbežne s americkým bombardérom a bol som tak blízko, že som videl zlatý zub v úsmeve bočného strelca, ktorý na mňa mával. Len sme si zamávali.“'' V tomto období minister obrany gen. Ferdinand Čatloš a veliteľ štábu armády plk. Ján Golian nezávisle na sebe pripravovali tajný plán povstania proti Nemcom. Slovenskí stíhači preto dostali inštrukciu neútočiť na Američanov, pokiaľ na slovenských pilotov nebudú útočiť oni, na čo spomínal aj Režňák: ''„Mali sme taký tichý príkaz. Kto tomu rozumie, vie, že tam boli stovky amerických stíhačov. Nás bolo osem. Ak by niekto zaútočil, Američanov tam bolo toľko, že by to bola samovražda.“'' Neoficiálne prímerie Američania porušili 16. júna 1944, kedy 158 bombardérov B-24 Liberator 47. bombardovacieho krídla zaútočilo v štyroch vlnách na rafinériu Apollo, Zimný prístav a železničný Štefánikov most cez rieku Dunaj v Bratislave. Americké bombardéry sprevádzalo 34 stíhačiek P-51 Mustang 52. stíhacej skupiny. Šiesti stíhači Pohotovostnej letky síce vzlietli na poplach, ale na mohutný zväz amerických bombardérov a stíhačiek nezaútočili. V čase bombardovania hlavného mesta Slovenska sa nachádzali mimo oblasť Bratislavy v blízkosti iného amerického zväzu. Keď vo vzduchu dostali správu o bombardovaní Bratislavy, bez váhania zamierili do nebezpečnej oblasti, ale keď tam prileteli, už nemali proti komu zasiahnuť. Americké lietadlá už z priestoru odlietali, a tak neucelená zostava slovenského roja nakoniec zamierila na piešťanské letisko. Vzťahy s Nemeckom sa zhoršili. Príslušníci Nemeckej leteckej misie na Slovensku, plk. Dieter Mene a pplk. Ignacius Weh, zaujali veľmi kritický postoj voči slovenským pilotom. Hovorili o ich zbabelosti a požadovali útočiť na Američanov. Ján Režňák mal šťastie, že sa nakoniec nezúčastnil ani posledného boja Pohotovostnej letky s bombardérmi a stíhačkami 15. leteckej armády USA dňa 26. júna 1944, keďže nebol medzi ôsmimi pilotmi, ktorí vzlietli na poplach. Režňák pôvodne sedel v kokpite pohotovostného Bf 109G-6 (biela 6), ale pretože mu manželka priniesla na letisko občerstvenie, zastúpil ho zvk. Pavel Zeleňák. Keď bol v to ráno vyhlásený poplach, Režňák nasadol do spomínaného lietadla namiesto Pavla Zeleňáka, ktorý sa niekde zdržal. Potom, čo Zeleňák prišiel, chvíľu sa s Režňákom hádali, ale nakoniec odštartoval Zeleňák. Na udalosti tohto dňa si Ján Režňák spomínal: ''„Ja som sedel v lietadle, ktoré potom bolo zostrelené. Môj kamarát Zeleňák mi vravel, aby som ho pustil do lietadla. Utekal ešte za veliteľom, ktorý mi do rádia povedal, aby som ho pustil. Keď odštartovali, sadol som si do pokazeného messerschmitta a cez jeho rádio som počúval priebeh boja. Veliteľ Haluzický stál pri mne a vypytoval sa, čo je nové. Vedel som, že to je zlé, lebo sa roztrhali a neboli pohromade. Tušil som, že bude po nich. Haluzický im chcel zakázať útok, ale to sa nedalo. Zeleňáka nakoniec zostrelili pri Hornej Strede. Videl som, ako ho naháňali tri Lightningy. Pristál do poľa, zlámal si chrbticu a stal sa z neho mrzák. Po desiatich rokoch na to aj zomrel.“'' Príslušníci Pohotovostnej letky síce preukázali, že rozhodne nie sú zbabelí, ale letka zároveň prestala existovať ako bojaschopná jednotka a následne boli zmarené aj plány na jej využitie v povstaní.