cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kampa
Kampa je umelý ostrov, ktorý leží v Prahe v rieke Vltava, neďaleko Malostranského nábrežia v mestskej časti Malá Strana, Praha 1. Rozloha ostrova je 5,2 ha.
Opis
Kampa je ostrov, ktorý oddeľuje od Malej Strany vodné rameno Čertovka (od roku 1585, kedy bola umelo vytvorená, sa jej hovorilo Rožmberská podľa Viléma z Rožmberku, ktorý tu vlastnil pozemky; meno Čertovka dostala až na konci 19. storočia podľa domu U sedmi čertů), a od Smíchova ju oddeľuje ulica Říční. Ostrov nadobudol pevné brehy až po roku 1600.
Severná časť Kampy je zastavaná obytnými domami a vedie cez ňu Karlov most, južná časť ostrova má parkovú úpravu. Podľa rebríčka cestovateľského portálu VirtualTourist je to „druhý najkrajší mestský ostrov sveta“.
Dejiny
Najstaršie zmienky o Kampe sú z roku 1169 a nachádzajú sa v zakladacej listine kostola Maltézskeho rádu z obdobia českého kráľa Vladislava II. Pôvodne sa tomuto miestu hovorilo len Ostrov, názov Kampa získalo až v roku 1770. Pôvod názvu je dodnes neznámy, niekedy sa odvodzuje od mena jedného z vlastníkov domu na tomto ostrove, Tychona Gansgeba z Kampy, ktorý býval na Ostrove – Kampe v 17. storočí, inokedy z latinského slova campus – pole, planina, alebo z českého slova zákampí – tienisté miesto.
V minulosti tu boli najmä záhrady a už v 14. storočí sa tu nachádzali mlyny, ktoré sa od 15. storočia nazývajú Sovovy (alebo tiež neskôr známe ako Odkolkovské). Domy tu začali vyrastať až v 16. storočí, zrejme vďaka rozširujúcej sa stavebnej činnosti na Malej Strane. Ako prvé tu vyrástli mlyny s mlynskými záhradami, neskôr šľachtické záhrady. Dnes tu ešte stále môžeme nájsť pôvodné záhrady alebo pripomienky na ne, napr. Michnovská záhrada (bola súčasťou Michnovského paláca na Újezde), Odkolkovská záhrada (primknutá k Sovovým mlynom, ktoré v 19. storočí vlastnila pekárenská rodina Odkolkových), hneď vedľa nej je Kaiserštejnská záhrada (tiahne sa okolo dnešného Lichtenštejnského paláca až k domčeku J. Dobrovského), ktorá bola preslávená svojimi záhonmi karafiátov, a za ňou tiež Nostická záhrada, založená v roku 1765 vedľa Nostického paláca. Dnešné sady s rozlohou vznikli spojením týchto záhrad. V 50. rokoch boli odstránené múry a ploty jednotlivých záhrad a urovnaný terén, z pôvodných zanedbaných porastov zostali len niektoré významné stromy. Do dnešnej podoby bol park upravený v rokoch 1947 – 1948.
Aleksejs Širokovs
Aleksejs Širokovs (* 20. február 1981, Riga, Lotyšsko) je lotyšský hokejový útočník. Meria 182 cm a váži 88 kg (2006).
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu Metallurg Novokuzneck v ruskej hokejovej superlige.
Reprezentácia
Lotyšský tréner Piotr Vorobiov ho nominoval na domáce Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v Rige. Zaznamenal gól, 2 asistencie a 2 trestné minúty. Súčasťou reprezentácie bol aj o rok neskôr na šampionáte v Moskve.
Transtage
thumb|Transtage Transtage bol horný raketový stupeň, používaný na amerických raketách Titan 3. Bol vybavený dvoma motormi AJ-10-138 na hypergolické pohonné látky (N2O4 a Aerozín-50). Používal sa v rokoch 1964 až 1989. Celkom vykonal 47 štartov, z čoho bolo 5 neúspešných a 3 čiastočne zlyhania.
Salmagne
Salmagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Argentínske národné futsalové družstvo mužov
Argentínske národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Argentínu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Asociación del Fútbol Argentino (AFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo už v roku 1987. V júli 2018 mu patrilo vo svetovom rebríčku 5. miesto.
Vrcholné podujatia
Jeho najväčším úspechom je titul na majstrovstvách sveta FIFA v roku 2016, vo finále ktorých zvíťazilo nad 🇷🇺. Pritom na predchádzajúcich siedmych turnajoch na žiadnu z medailí nesiahlo.
Na majstrovstvách Južnej Ameriky získalo 2 tituly. Okrem týchto víťazstiev sa dostalo na juhoamerickom šampionáte aj 4-krát do finále, v ktorom ho zakaždým porazil najúspešnejší juhoamerický tímBrazília. Z turnaja na Juhoamerických hrách si odnieslo 4 medaily, z toho 2 strieborné. Striebro získalo aj na futsalovom turnaji Panamerických hier v roku 2007.
Argentína spolu s Brazíliou a Španielskom sú jediné tímy, ktoré sa predstavili na všetkých majstrovstvách sveta FIFA.
Željko Kalac
Željko Kalac (* 16. december 1972, Sydney, Austrália) je bývalý austrálsky futbalový brankár. Chytal okrem iného za taliansky klub AC Miláno.
Aérospatiale
thumb|Aérospatiale Gazelle počas Airshow Radom 2005 v [[Poľsko|Poľsku.]] Aérospatiale bol francúzsky letecký výrobca, ktorý vyrábal civilné a vojenské lietadlá a nosné rakety.
Aérospatiale vznikla v roku 1970 po zlúčení štátom vlastnených spoločností Sud Aviation, Nord Aviation a SÉREB (Société d'études et de réalisation d'engins balistiques).
V roku 1992 DaimlerBenz Aerospace AG (DASA) a Aérospatiale zlúčili svoje divízie vyrábajúce helikoptéry do Eurocopter Group.
V roku 1999 zlúčením Aérospatiale s Matra Haute Technologie vznikla spoločnosť Aérospatiale-Matra.
10. júla 2000 sa Aérospatiale-Matra zlúčila s niekoľkými ďalšími európskymi výrobcami pod názvom EADS.
Onen svet
Onen svet je v stredovekom myslení svet skutočnosti, pravdy. Mieša sa prostredníctvom symbolov a zastrenou kontinuitou s pozemským svetom. Tvoria ho dve končiny; peklo (podsvetie) a raj, neskôr pod vplyvom katolicizmu tri (očistec).
Jozef Práznovský
Jozef Práznovský (* 25. máj 1955, Trnava) je slovenský maliar. Venuje sa kresbe, maľbe, grafike, kolážam, kombinovanej technike a plastike (drevo, hlina). Posledné obdobie je charakteristické záujmom o figuratívne kompozície s citom k farbe a priestoru.
Externé odkazy
Jozef Práznovský info
Zoznam pterosaurov
Toto je zoznam pterosaurov.
Rock am Ring
thumb|Skupina [[Papa Roach počas Rock am Ring 2005]] Rock am Ring je rockový hudobný festival, ktorý sa každoročne koná v Nemecku na pretekárskom okruhu Nürburgring od roku 1985. Je to najväčší hudobný festival v Nemecku a jeden z najväčších festivalov v Európe.
Na 20. ročníku organizovanom v dňoch 2. až 4. júna 2006 vystúpili interpreti: Metallica, Guns N’ Roses, Angels & Airwaves, Trivium, Alter Bridge, Avenged Sevenfold, Cradle of Filth, Depeche Mode, Placebo, Morrissey, Franz Ferdinand, Korn, Deftones, Editors, Die Ärzte, Nelly Furtado, Sportfreunde Stiller, Kaiser Chiefs, Tool, Jamiroquai, Dir en grey, Atreyu, In Flames, Opeth, Bloodhound Gang, Kagerou, Danko Jones, Bullet for My Valentine a Alice in Chains.
V roku 2007 sa festival Rock am Ring konal v dňoch 1. až 3. júna. Toho roku si zahrali: Linkin Park, Good Charlotte, The Smashing Pumpkins, Die Ärzte, The White Stripes, Muse, Beatsteaks, Billy Talent, Mando Diao, Evanescence, Korn, Wir sind Helden, Slayer, Velvet Revolver, Travis, Dave Matthews Band, The Hives, Arctic Monkeys, My Chemical Romance, Kaiser Chiefs, M.I.A., Jan Delay & Disco No.1, The Kooks, Wolfmother, Stone Sour, 30 Seconds to Mars, Maxïmo Park.
Festivaly Rock am Ring
thumb|250px|Skupina [[30 Seconds to Mars na Rock am Rong 2007]]
Edward Feigenbaum
Edward Albert Feigenbaum (* 20. január 1936, Weehawken, New Jersey, USA) je americký informatik zaoberajúci sa najmä umelou inteligenciou. Často je označovaný za otca expertných systémov. Za prácu v oblasti rozsiahlych systémov umelej inteligencie dostal v roku 1994, spolu s Rajom Reddym, Turingovu cenu.
Jacobus Henricus van ’t Hoff
Jacobus Henricus van ’t Hoff (* 30. august 1852, Rotterdam – † 1. marec 1911, Steglitz pri Berlíne (dnes Berlín)) bol holandský fyzik a organický chemik. V roku 1901 získal Nobelovu cenu za chémiu ako uznanie za výnimočné služby ktoré poskytol svojim objavom zákonov chemickej dynamiky a osmotického tlaku v roztokoch. Jeho práce, ako napríklad chemická kinetika, chemická rovnováha, osmotický tlak, štruktúry organických látok a kryštalografia sú považované za jedny z najdôležitejších. Jacobus pomohol založiť fyzikálnu chémiu tak ako ju poznáme dnes. Je považovaný spolu s Antoine Lavoisierom, Louis Pasteurom a nemeckým chemikom Friedrichom Wöhlerom za jedného z najväčších chemikov vôbec.
Život
Napriek prosbám otca, Jacobus začal študovať chémiu. Najprv v roku 1869 na Delft Polytechnical Institute kde aj získal diplom (1871), neskôr na Univerzite v Leidene, potom v Bonne (kde študoval s Friedrichom Kekulé), potom v Paríži (kde študoval s Charlesom Wurtzom) a nakoniec na Univerzite v Utrechte, kde získal aj doktorát v roku 1874. V roku 1876 sa stal profesorom fyziky na Veterinárnej škole v Utrechte a v roku 1878 profesorom chémie, mineralógie a geológie na univerzite v Amsterdame takmer na 18 rokov a neskôr sa stal predseda chemickej katedry. V roku 1887 sa stal profesorom chémie na univerzite v Lipsku a v roku 1896 profesorom chémie na univerzite v Berlíne.
V roku 1885 sa stal členom Kráľovskej holandskej akadémie vied. Bol ocenený čestným doktorátom z Harvardu a Yaleu (1901), Victoria Univerzity, Manchesteru (1903), Heidelberg (1908), Davyho medailou Kráľovskej spoločnosti (spolu s Le Belom (1893)), Helmholtzovou medailou Pruskej akadémie vied (1911), titulom Rytiera Čestnej légie (1894). V 1901 bol ocenený Nobelovou cenou za svoju prácu o roztokoch. Tá môže byť všeobecne zhrnutá takto: veľmi zriedené roztoky sa riadia matematickými zákonmi, ktoré sú veľmi podobné zákonom, ktoré opisujú správanie plynov. Van ’t Hoff bol čestným členom Britskej chemickej spoločnosti v Londýne, Kráľovskej spoločnosti vied v Göttingene (1892), Americkej chemickej spoločnosti (1898) a Akadémie vied v Paríži (1905). Bol takisto aj prominentným vedcom vtedajšej doby. Napriek mnohým oceneniam sa vyjadril, že získanie Nobelovej ceny bolo vrcholným bodom pre jeho kariéru.
Chemické a najdôležitejšie práce
náhľad|vľavo|Jacobus van ’t Hoff v roku [[1900 na vrchole svojej kariéry.|alt=]]
Predtým ako získal doktorát, van ’t Hoff už publikoval prvú z významných prác na poli organickej chémie. V roku 1874 zistil fenomén optickej aktivity pomocou predpokladu, že chemické väzby medzi uhlíkatými atómami a jeho susednými atómami smerujú priamo do stredu štvorstena. Táto troj-dimenzionálna štruktúra perfektne súhlasila s izomérmi nájdenými v prírode (stereochémia). S týmto nápadom sa podelil s francúzskym chemikom Joseph Le Belom, ktorý nezávisle od Jacobusa prišiel s týmto nápadom.
Krútený kábel
Krútený kábel (krútený vodič, krútená dvojlinka) je technológia ochrany vodičov kábla proti elektrickému šumu a elektromagnetickému rušeniu zakrútením páru vodičov navzájom. Jednotlivé vodiče v kábli sú uložené v pároch, pričom páry sú skrútené navzájom okolo seba. Vodiče v páre sú rovnocenné (žiaden z vodičov nie je pripojený na zem, alebo zdroj napätia) preto sa takýto kábel označuje tiež ako symetrický kábel.
Použitie
Krútené vodiče sa najčastejšie používajú v telefónnej technike a pri diaľkovom prenose dát. Neskôr sa začala používať v počítačových sieťach ako náhrada koaxiálneho kábla. Tu sa táto technológia označuje ako krútená dvojlinka.
Izolácia
Plášť kábla sa vyrába obvykle z PVC rôznej tvrdosti a farebnosti - podľa použitia. Vyrábajú sa aj verzie plášťa odolné voči poveternostným vplyvom a so zabudovaným nosným lankom. Telefónne káble majú na povrchu mimoriadne chemicky a mechanicky odolnú izoláciu pre priame uloženie do zeme.
Jednotlivé krútené páry, resp. vodiče v kábli sú farebne rozlíšené. Obvykle je jeden vodič páru celý homogénne označený jednou farbou a jemu prislúchajúci pár obsahuje farebný pásik tej istej farby. Napr. vodič je modrý a k nemu prislúchajúci pár je biely s modrým pásikom (bielo-modrý). V sieťach Ethernet sa pre jednotlivé páry používa kombinácia farieb: bielo-oranžová/oranžová, bielo-zelená/zelená, bielo-modrá/modrá, bielo-hnedá/hnedá.
Jászberény
Jászberény je mesto v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Jászberény.
Má rozlohu 22 135 ha a žije tu  obyvateľov .
Alexander (prvé meno)
Alexander je mužské krstné meno. Pochádza z gréckeho alexandros, čo znamená ochranca mužov. Existuje aj jeho ženská obdoba, v podobe mena Alexandra. Na Slovensku má meniny 27. februára.
Echo (družica)
Echo boli americké pasívne telekomunikačné balónové družice. Echo I štartovalo 12. augusta 1960, parametre dráhy 1 514-1 693 km, obežná doba 118 min, hmotnosť 75 kg, priemer 30 m, zánik 24. mája 1968. Echo 2 štartovalo 25. januára 1964, 1 033-1 313 km, 109 min, 248 kg, 41 m, zánik 7. júna 1969. Slúžili ako terče na odraz rádiových vĺn. Pomocou Echo 2 sa uskutočnilo prvé družicové spojenie medzi USA a ZSSR. Balóny bolí z umelej hmoty, pokryté veľmi jemnou hliníkovou vrstvou. Na obežnú dráhu boli vynesené v puzdre s priemerom 1,5 m. Po uvoľnení sa samovoľne nafúkli pretlakom vzhľadom na vonkajšie prostredie. Na meranie hustoty atmosféry vypustili aj menšie balóny Baby Echo s priemerom 3,65 m a balóny Dash s priemerom 2,4 m. Najmenší z nich s priemerom 31 cm mal hmotnosť 50 g.
Spolkový dom v Skalici
Spolkový dom alebo Roľnícky spolkový dom, dnes Kultúrny dom, je dom stojaci na skalickom námestí, jednoposchodová budova, v ktorej sídli Záhorské múzeum. Okoloidúcich zaujme na prvý pohľad svojou farebnosťou a figurálnou mozaikovou výzdobou priečelia.
Dejiny vzniku domu
Iniciátorom a realizátorom stavby určenej  pre 3 spolky - Gazdovský spolok, Spolok sv.Vavrinca a Katolícky kruh v Skalici - bol miestny lekár dr. Pavel Blaho, národovec a milovník slovenského ľudového umenia. Myšlienkou prezentácie kultúrnej vyspelosti ľudu Záhoria chcel prispieť k posilneniu národného uvedomenia Slovákov. Dom projektoval v roku 1904 významný slovenský architekt Dušan Jurkovič.
Architektonické riešenie
Stavebný program budovy, ktorá stojí v rade domov na úzkej dlhej parcele na mieste bývalého Katolíckeho domu, obsahoval spolkové a obchodné miestnosti, múzeum, knižnicu - čitáreň, divadelnú dvoranu, byt a skladištia. Poloha domu a potreba splniť rôznorodé požiadavky spolkov kládli zvýšené nároky na premyslené riešenie dispozície celku. Logickým dôsledkom bolo zasunutie hlavného spoločenského priestoru (dvorany) do zadného dvorového krídla, ako aj diferencované poňatie jednotlivých častí stavby.
Priečelie pôsobí na prvý pohľad bohato a reprezentačne, má však jednoduchý základ. Tvorí ho trojdielna kompozícia ako odraz troch spolkov, ktoré dom stavali. Náležitosť jednotlivých častí stavby rôznym inštitúciam možno zreteľne prečítať podľa nápisových tabulí, ako aj diferencovanosťou rytmom okenných osí a asymetrickým nasadením priečelného štítu. Výtvarná výzdoba sa sústreďuje do pásu medzi prízemím a prvým poschodím, k rímse resp. na plochu štítu a okolo ústredného okna v osi pod ním. Na priečelí sa výrazne uplatňuje secesná železná oblúková markíza, zdobená rustikálnym srdiečkovým ornamentom. Sceľujúcim činiteľom je čistá základná plocha steny s jednotnými tvarmi okien a vstupov, priebežný soklový pás zo zelených obkladačiek, rímsa a zelená krytina strechy.
Figurálna výzdoba v štíte predstavujúca skupinu, v ktorej sv. Štefan, uhorský kráľ, žehná slovenskej rodine, je dielom významného českého maliara Mikoláša Aleša.
Interiér
Z interiérov zaujme predovšetkým dôvtipné riešenie divadelnej dvorany s javiskom a balkónom. Pomocou drevenej stĺpovej konštrukcie vloženej dovnútra sály vytvoril architekt systém roštov podporujúcich konštrukciu krovu, do ktorého ponechal voľný priehľad. Ako izoláciu a zároveň podhľadový obklad použil omietnuté korkové dosky. Okrem konštrukčného prvku sa tu nosný stĺp stáva aj prvkom členiacim priestor a vďaka rezbárskej výzdobe aj dekoratívnym článkom. Dovnútra orientované arkiere v hornej časti dvorany rozptyľujú svetlo prenikajúce zvonku veľkými oknami s výplňou zo sklených tvaroviek.
Arkiere štvorcovým členením svojich plôch posilňujú celkový dojem čistého, jasne atikulovaného priestoru utváraného geometricky. Badať tu inšpiráciu dielami škótskeho architekta Mackintosha a možno aj prvkami japonskej architektúry.
Expozície múzea
Pôvodné priestory na poschodí určené pre múzeum navrhol Dušan Jurkovič ako ilúziu dvojpriestorového ľudového domu so sieňou a izbou. Stála expozícia Záhorského múzea pozostáva z dvoch častí, pôvodnej a novšej. Vo vstupnej časti sú erby záhorských miest a obcí. V národopisnej expozícii vyniká tzv. Blahova izba. Jej interiér je zachovaný tak ako ho navrhol. D. Jurkovič pred 100 rokmi. Maľované skrine, police a vyrezávaný maľovaný strop vytvárajú jedinečný celok. Archeologická expozícia dokumentuje vývoj osídlenia Záhoria od praveku po obdobie Veľkomoravskej ríše. V expozícii starších dejín dominujú exponáty zo Skalice. Záver prehliadky muzeálnych expozícii tvorí galéria Júliusa Koreszku. Zbierkový fond, orientovaný na spoločensko-historické odbory - archeológiu, históriu, literárnu históriu, etnológiu, dejiny hudobnej kultúry a numizmatiku, predstavuje vyše 45 000 kusov predmetov.
Z hľadiska štýlu prestavuje stavba Spolkového domu v Skalici svojrázny variant regionalizmu. Dielo ako celok reprezentuje jeden z charakteristických stredoeurópskych pokusov o národný štýl na báze secesie, ako pokus o „slovenský štýl“.
Whangarei (sopka)
Whangarei je vulkanické pole, nachádzajúce sa na novozélandskom Severnom ostrove, neďaleko prístavu Whangarei. Pole je tvorené niekoľkými troskovými kužeľmi a s nimi asociovanými lávovými prúdmi štvrtohorného veku. Najstaršie horniny majú pôvod v miocéne, ide viac o kyslé horniny ako dacity a ryolity, mladšie horniny sú viac bázické – bazalty. Posledná erupcia sa odohrala približne pred 30 000 rokmi.
Liska (prítok Žitavy)
Liska je vodný tok na Podunajskej nížine, na území okresov Levice a Nové Zámky. Má dĺžku a je to ľavostranný prítok Žitavy.
Pramení v Podunajskej pahorkatine, v podcelku Hronská pahorkatina, v časti Bešianska pahorkatina, na katastrálnom území obce Tehla, v nadmorskej výške cca
Sprvu tečie juhozápadným smerom okrajom obce Tehla, kde priberá sprava krátky prítok a v blízkosti susednej obce Lula ďalší pravostranný prítok. Stáča sa a tečie na juh, priberá krátky ľavostranný prítok z Krásnej doliny a napája Nový rybník. Pod hrádzou rozširuje svoje koryto a neskôr priberá Bešiansky potok zľava.
Následne sa stáča najprv na juhozápad, vteká na územie obce Podhájska, potom na západ. Z pravej strany priberá Trávnický potok, ďalej Radavský kanál a preteká okrajom obce Radava. Pokračuje cez Hul, križuje koryto Chrenovky a vzápätí ústi do Žitavy v katastrálnom území tejto obce.
Jošimoto Imagawa
thumb|Rodokmen klanu Imagawa
Jošimoto Imagawa (🇯🇵; * 1519 – † 1560) bol daimjó provincií Suruga a Tótómi v období medzi rokmi 1536 – 1560. Tretí syn Udžičika Imagawu Jošimoto nahradil svojho otca po úspešnom vyriešení sporu o nástupníctvo, ktorý viedol so svojimi bratmi. To sa stalo práve roku 1536. O rok neskoršie sa oženil s dcérou Nobutora Takedu a spojil sa so Šingenom Takedom počas jeho prevzatia provincie Kai v roku 1540. Známy správca Jošimoto vykonal sériu prieskumných akcií a premenil svoje hlavné mesto Sumpu na centrum kultúry. Samotný Jošimoto mal sklony k moderným trendom a umeniam. Strihal si riasy a čiernil zuby, presne podľa vtedajšej módy kjótskej šľachty (jedna z jeho žien bola šľachtickej krvi a pomáhala mu so správou jeho panstva). Vojensky Jošimoto smeroval ku konsolidácii panstva Imagawov, v čom mu výdatne pomáhal jeho strýko, generál a mních Čóró Sessai (zomrel v roku 1557). Zabezpečil si vplyv nad Tótómi a urobil niekoľko politických manévrov, ktoré viedli k podrobeniu klanu Macudaira v roku 1548 a k získaniu mladého Iejasua Tokugawu ako rukojemníka.
Západné ťaženie
V priebehu svojej expanzie na západ sa Jošimoto dostal do konfliktu s klanom Oda v spore o provinciu Mikawa. Spolu sa stretli v mnohých bitkách, z nich poslednú, bitku pri Azukizaki, Jošimoto prehral. Veľkým prínosom, ktorý Jošimoto predstavoval, bola jeho schopnosť pohybovať sa v politickom prostredí 50. rokov 16. storočia. Stal sa prostredníkom medzi Šingenom Takedom a Udžijasuom Hódžó, ktorý ho požiadal, aby Takedovi vyhovoril útok na provinciu Kózuka.
Fatálny pochod na Kjóto
thumb|left|Hrob Jošimota Imagawu pri Okehazame Na sklonku 50. rokov 16. storočia sa Jošimoto tešil silnej pozícii a začal pochod na Kjóto. Sessai zomrel roku 1557, ale Imagawa využil talent Motojasua Macudairu (Iejasu Tokugawa) v oblasti vojnových stratégií a poveril ho, aby zmapoval Nobunagove aktivity. Keď získal dostatok informácií, rozhodol sa v roku 1560 povolať svojich mužov do zbrane. Podarilo sa mu zhromaždiť medzi 15 – 20 tisíc mužov zo Surugy a Mikawy a v júni toho istého roku vyrazil do Kjóta. V priebehu postupu zrovnal so zemou dve pevnosti Odov – Marume a Terabe – a nechal armádu oddychovať v Dengaku-hazame, neďaleko Okehazamy, kde si prezrel hlavy padlých nepriateľov a oddával sa hudobnému predstaveniu. Medzitým sa Nobunagovi muži nepozorovane dostali až k táboru Jošimota a začali krvavý útok. Strhla sa obrovská mela a zmätok, v ktorej bol Jošimoto zabitý Šinosukom Mórim. Sotva sa správa o Imagawovej smrti rozšírila medzi jeho vojsko, dalo sa rýchlo na ústup. Porážka totiž znamenala nie len koniec Jošimota, ale tiež prípadný zánik klanu Imagawa. Jošimotov nástupca Udžizane, ktorý žil v rokoch 1538 – 1614, následne stratil v roku 1569 časť území v prospech Tokugawov a Takedov a ku koncu svojej vlády sa stiahol do Kjóta. Tak skončil slávny a hrdý klan Imagawa.
Jošimoto má niekoľko hrobov; jeho telo však bolo spopolnené v Daisei-dži, svätyni v meste Tojokawa v dnešnej prefektúre Aiči.
Jošimotova stopa v dejinách
Roku 1553 Jošimoto vytvoril domáci poriadok Imagawa kana mókuróku cuika, ktorý ďalej rozviedol Udžičika. Založil tlačiareň v Sumpu a zostavil päťzväzkovú históriu klanu Imagawa.
Majstrovstvá Západnej Ázie v basketbale mužov 2002
Majstrovstvá Západnej Ázie v basketbale mužov 2002 boli v poradí 4. Majstrovstvá Západnej Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Západoázijská basketbalová asociácia (WABA). Konali sa v dvoch dejiskách: v Ammáne, v Jordánsku a v Teheráne, v Iráne v dňoch od 17. júla20. septembra 2002, za účasti iba 3 tímov. Turnaj pozostával iba z jednej trojčlennej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým dvakrát. Dejiskami zápasov boli arény Prince Hamzah Court v Ammáne a Azadi Basketball Hall v Teheráne. Titul získalo 🇯🇴.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie 2003, ktoré organizovala Čína. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Merovech
Merovech (lat. Merovechus alebo Meroveus, franc. Merovée) bol vojvodca Salských Frankov so sídlom v Tournai, dnešnom Hennegau v Belgicku. Etymologická analýza hovorí, že jeho meno znamená v starej franskej reči „berühmter Kämpfer“ (slávny bojovník). Merovech nebol vo vtedajšom európskom priestore známy. Historik Gregor Toursky ho spomenul vo svojich análoch ako otca Childericha I. Merovech bol zároveň prastarým otcom všetkých neskorších merovejských kráľov. Gregor Toursky napísal, že Merovech ako jeden z dôležitých z Chlodionovho rodu pochádzal zo Salských Frankov. Či je isté, že bol Merovech Chlodionovým synom, ako píše Fredegarova kronika, alebo či len vzdialený príbuzný, nie je jasné. Jediným istým dátumom v tomto následníctve je rok 463, kedy sa stal kráľom Childerich I. Neskoršie tradované neisté správy hovoria, že Merovech sa zúčastnil bitky na Katalaunských poliach v roku 451 proti Hunovi Attilovi.
Baden-Baden
Baden-Baden je mesto v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko v Nemecku. Leží na západe krajiny pri pohorí Schwarzwald, vo vládnom obvode Karlsruhe.
Mesto ktoré má štatút nezávislého mestského okresu je najmenším z deviatich takýchto miest v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko.
Baden-Baden je predovšetkým známy ako populárne kúpeľné mesto. Konajú sa tu taktiež rozličné festivaly. Do roku 1931 sa mesto nazývalo jednoducho Baden, často sa mu hovorilo aj Baden in Baden ("Baden v Badensku"), neskôr bol názov skrátený na Baden-Baden. V roku 1997 Medzinárodný olympijský výbor dal Baden-Badenu štatút mesta olympijského.
Dejiny
Kvôli prítomnosti horúcich soľných prameňov tu prvé kúpele postavili už Rimania. V 1. storočí tu založili kúpeľné mesto, po celom obvode obohnané hradbami, v 3. storočí však bolo zničené. Po rekonštrukcii tu odpočívali členovia európskych kráľovských rodov a neskôr sa mesto stalo známym moderným letoviskom s ešte obľúbenejším kasínom.
Pôvodné kasíno v Kúpeľnom dome je doposiaľ jedným z najnavštevovanejších pamiatok Baden-Badenu. Známe sú však tiež Friedrichove a Augustinove kúpele. Taktiež sa tu nachádzajú Starý a Nový zámok.
Miķelis Rēdlihs
Miķelis Rēdlihs (* 1. júl 1984, Riga, Lotyšsko) je lotyšský hokejový útočník. Meria 179 cm a váži 78 kg (2006).
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu Björklöven Umea v nižšej švédskej súťaži. Nasledujúci ročník hrával v bieloruskom Junosť Minsk.
Reprezentácia
Lotyšský tréner Piotr Vorobiov ho nominoval na domáce Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v Rige. Zaznamenal 2 asistencie a 6 trestných minút. Súčasťou reprezentácie bol aj o rok neskôr na šampionáte v Moskve.
Matej Drlička
Matej Drlička (* 30. máj 1976, Bratislava) je slovenský hudobník, hráč na klarinet, hudobný manažér a producent, zakladateľ festivalu Viva Musica! a generálny riaditeľ Slovenského národného divadla (5.1.2021 - 31.10.2022 a od 1. mája 2023).
Hudobník
Matej Drlička študoval hru na klarinete na Konzervatóriu v Bratislave, kde počas štúdia vyhral Súťaž slovenských konzervatórií. V roku 1993 mu bolo udelené štipendium na prestížnej Duquesne University v Pittsburghu v USA a o dva roky neskôr sa zúčastnil na Súťaži mladých interpretov Houstone, kde získal druhé miesto. Po návrate na Slovensko sa, popri štúdiu na VŠMU, stal členom Orchestra Opery SND rovnako ako aj Symfonického orchestra Slovenského rozhlasu. V roku 1999 sa stal víťazom súťaže Stredoeurópskeho festivalu koncertných umelcov v Žiline. Po tomto úspechu odchádza študovať do Francúzska na Konzervatórium v Nice, kde sa stal nositeľom zlatej medaily za hru na klarinete a komornú hudbu. V roku 2001 vyhral prvé miesto na súťaži súčasnej hudby v Ríme (Concorso Internazionale de Valentino Bucchi) a tretie miesto na medzinárodnej klarinetovej súťaži v Seville (Dos Hermanas). V roku 2000 nahral s orchestrom Slovenskej filharmónie svetovú premiéru Psalmu V pre klarinet a orchester od amerického skladateľa Davida Cheskeho. Ako orchestrálny hráč účinkoval v takých prestížnych európskych orchestroch, akými sú Bavorská štátna opera v Mníchove, Orchestre de la Suisse Romande v Ženeve, Parížska opera, Orchestre National v Paríži, Orchestre du Capitole v Toulouse, Orchestre Philharmonique de Monte Carlo a počas 7 rokov bol stabilným členom Orchestre de Cannes. V roku 2005 musel pre úraz skončiť s kariérou koncertného umelca a začal sa venovať manažmentu v oblasti hudby.
Manažér
Po 8 ročnom pôsobení vo Francúzsku sa Matej Drlička vrátil na do svojho rodného mesta Bratislavy, aby tu v roku 2005 založil festival Viva Musica!, ktorý je v súčasnosti najväčším a najnavštevovanejším letným festivalom klasickej hudby na Slovensku. V roku 2007 sa stal riaditeľom Symfonického orchestra Slovenského rozhlasu. V roku 2008 prijal ponuku spoločnosti Columbia Artists Managment International, aby zastával funkciu projektového manažéra festivalu Abu Dhabi Classics v Abú Zabí. Svoje skúsenosti zúročil založením vlastnej umeleckej agentúry Viva Musica! Agency, ktorá realizuje veľké hudobné produkcie na Slovensku a v Česku a tiež zastupuje vybraných exkluzívnych slovenských a českých hudobníkov. Viva Musica! Agency má dnes na svojom konte množstvo významných spoločenských a korporátnych podujatí, ako napríklad Expo 2015, Ples v Opere, Bratislavský bál, Ceny nadácie Tatrabanky, Novoročný hudobný ohňostroj k 20. výročiu Slovenskej republiky, Medzinárodný summit NATO, Slávnostné otvorenie Eurovea, AVON pochod v Prahe a v Košiciach, vianočné galakoncerty pre spoločnosti Volkswagen, SKANSKA, alebo Soitron, VIP event pri príležitosti rebrandingu VÚB banky a mnohé ďalšie. Agentúra úzko spolupracuje s televíziou Markíza (Slovensko má talent, Let’s dance, Talentmánia...) a RTVS (Advent, Slovenka roka, Krištáľové krídlo...). Popri koprodukcii veľkolepých eventov v spolupráci s eventovými agentúrami sa Viva Musica! agency venuje aj realizácii vlastných projektov. Medzi najznámejšie patria napríklad Under My Spell, Hrana Tour, Viva Cinema! alebo Viva Zbor!.
Osobný život
Matej Drlička má štyri deti: Mateo, Kyara, Jonáš a Nino. Spolu s partnerkou, opernou speváčkou Adrianou Kučerovou, žijú v Bratislave.
László Paskai
Mons. ThDr. László Paskai OFM (* 8. máj 1927, Segedín, Maďarsko – † 17. august 2015, Ostrihom) bol maďarský rímskokatolícky kardinál, emeritný arcibiskup ostrihomsko-budapeštiansky a františkán.
Mladosť
Jeho rodičia – Ádám Paskai a Mária Ördög – boli pokrstení židia. Jeho otec až do začiatku holokaustu pracoval ako policajt. László bol až do konca druhej svetovej vojny ukrytý u Karmelitánov v Keszthelyi; tento zážitok zrejme vo výraznej miere ovplyvnil jeho neskorší život. V Segedíne študoval na piaristickom gymnáziu Andrása Dugonicsa, v roku 1945 tu aj zmaturoval. Vstúpil do služieb provincie františkánskej rehole pomenovanej po svätom Jánovi Kapistránskom, kde v roku 1949 zložil sľuby. Filozofické a teologické štúdiá začal v Gyöngyösi, po rozpustení rádu študoval na Budapeštianskej akadémii. V roku 1952 obdržal doktorát teológie.
Skorá cirkevná kariéra
3. marca 1951 bol vysvätený za kňaza. V rokoch 19521955 bol v Segedíne biskupským ceremoniálom, v rokoch 19551965 tamtiež učiteľ filozofie, prefekt a špirituál, medzi rokmi 1965 až 1969 špirituál Ústredného kňazského seminára v Budapešti a v rokoch 19731978 jeho rektorom. Od roku 1965 bol poverený prednášajúci Budapeštianskej akadémie a v rokoch 19671978 vedúci filozofickej katedry.
Podľa historika Krisztiána Ungváryho v rokoch 19651974 pod krycím menom „Učiteľ“ spolupracoval s oddelením III/III Štátnej bezpečnosti (obdoba československej ŠtB). Hlásenia o „rozhovoroch“ s Paskaim tento historik, ktorý ich zverejnil, označil za neosobné a „vyslovene pozitívne naklonené“. Ungváry ani nie nútené hlásenia považoval za skutočnú službu totalitnej diktatúre, ale neskoršie prejavy a činy počas Kádárovho režimu, keď mu rýchlo stúpala kariéra.
Podľa sociológa a cirkevného historika Ferenca Tomku hlásenia vznikli na základe pravidelných výsluchov, na ktoré ho pod rôznymi zámienkami (napr. údajný zákaz činnosti bohoslovcov) donútili prísť. V skutočnosti ho za agenta označilo len služobníctvo, ale veľmi pravdepodobne ním nebol. Krisztián Ungváry totiž za „agenta“ považoval každého, kto „roky pod krycím menom podáva „hlásenia“ ústne či písomne jednému riadiacemu orgánu, s ktorým sa pravidelne stretáva“. Tento názor však nezdieľa s mnohými ľuďmi.
Biskup
2. marca 1978 bol vymenovaný za titulárneho biskupa bavagalianského a apoštolského administrátora veszprémskeho. 5. apríla 1978 obdržal biskupské svätenie z rúk arcibiskupa ostrihomského Lászlóa Lékaiho; spolusvätiteľmi boli László Kádár a Imre Kisberk. Od 31. marca 1979 až do 5. apríla 1982 bol sídelným biskupom veszprémskym, od 5. apríla 1982 do 3. marca 1987 bol arcibiskupom koadjútorom Józsefa Ijjasa v Kalocsi. Od júla 1986 do septembra 1990 bol predsedom Maďarskej biskupskej konferencie.
Kardinál
Keďže sa po páde komunizmu v Maďarsku postavil proti tým, ktorí požiadali jeho odstúpenie, členovia biskupského zboru sa obrátili na pápeža Jána Pavla II. pre vyriešenie situácie. Ten ho síce nechal v úrade ostrihomského arcibiskupa, ale odobral dve, takmer tisícročné práva, ktoré maďarským (a uhorským) prímasom prislúchali takmer tisíc rokov. Ostrihomský arcibiskup už nemohol naďalej sám zastupovať Maďarsko pri Svätej stolici a zaniklo mu aj právo bez voľby predsedať ľubovoľnému grémiu (napr. synode) maďarských biskupov. V dôsledku týchto udalostí mu biskupi odobrali miesto predsedu Biskupskej konferencie Maďarska.
Významnými udalosťami počas jeho úradu boli prvá (1991) a druhá návšteva (1996) svätého Jána Pavla II. v Maďarsku a prenesenie a znovupochovanie pozostatkov Józsefa Mindszentyho v ostrihomskej bazilike v roku 1991. V máji 1989 vyhlásil, že Mindszentyho rehabilitáciu nepovažuje za potrebnú, keďže v cirkvi je „prirodzené prijať utrpenie“. 1. júla 1989 na prosbu Józsefa Szendiho dal vláde podnet na rehabilitáciu Mindszentyho.
31. mája 1993 sa po zreorganizovaní maďarských diecéz pápežom Jánom Pavlom II. stal arcibiskupom ostrihomsko-budapeštianskym.
Dôchodok
Pri príležitosti dovŕšenia 75. roku života požiadal pápeža Jána Pavla II. v súlade s Kódexom kánonického práva o uvoľnenie z postu ostrihomského arcibiskupa. 7. decembra 2002 jeho odstúpenie pápež prijal, jeho nástupcom sa stal Péter Erdő. Arcibiskupa Paskaiho poveril ako apoštolského administrátora arcidiecézy až do 11. januára 2003, keď novovymenovaný arcibiskup prevzal úrad. Bývať ostal v Ostrihome.
Po smrti sv. Jána Pavla II., 18. až 19. apríla 2005 sa ako 77 ročný zúčastnil konkláve, na ktorom bol zvolený pápež Benedikt XVI.
8. mája 2007 dosiahol 80 rokov, čím ako kardinál stratil právo voliť pápeža, čiže sa už nemohol zúčastniť ďalších konkláve. 23. októbra bol zvolený čestným občanom mesta Ostrihom. Zomrel 17. augusta 2015 po dlhom boji s rakovinou.
Gaga’emauga
Gaga’emauga je okres v Samoe. Jeho najväčšia časť sa nachádza na ostrove Savai’i, ale má aj dve malé enkláve na ostrove Upolu. Jeho administratívnym centrom je dedina Saleaula, ktorá sa nachádza na severe okresu. V roku 2006 tu v okrese žilo 7 487 obyvateľov.
George Pratt (1817-1894), misionár z Londýnskej misionárskej spoločnosti, napísal prvú gramatiku a slovník Samojského jazyka s anglickým a samojským slovníkom. Bola vytlačená v roku 1862 spoločnosťou Samoa Mission Press.
Sopečné výbuchy na začiatku 20. storočia
Pri výbuchoch sopky Matavanu v rokoch 1905 - 1911 sa evakuovalo pár dedín v okolí 11 kilometrov od sopky. Láva zničila celé dediny a dodnes je vidieť na týchto územiach lávové polia. Evakuovaní ľudia z postihnutej oblasti boli presunutí na ostrov Upolu, kde založili dediny Le'auva'a a Salamumu. Na základe spomienok si ľudia vyžiadali, napriek pozícií dedín, patriť do okresu Gaga’emauga. V nedávnych rokoch sa niektoré rodiny presťahovali späť do okresu na ostrov Savai’i, kde si postavili svoje domy na lávových poliach, kde ale stále nie je vegetácia dostatočná.
Vládna správa
Cez druhú svetovú vojnu bola dedina Fagamalo z tohto okresu vládne administratívne centrum celého ostrova Savai’i. Nachádzalo sa tu najdôležitejšie prístavisko a svoj domov tu mal komisár ostrova Savai’i, ktorý bojoval cez vojnu proti Japonsku.
V dnešnej dobe bolo toto administratívne centrum ostrova presunuté do dediny Tuasivi v okrese Fa’asaleleaga, a to lebo sa tu nachádza nemocnica, policajná stanica a súd.
Okres sa delí na tri volebné obvody:
Slovenská správa ciest
náhľad|Pôvodné sídlo na Miletičovej 19 v Bratislave
Sídlila v Bratislave vo vlastnej budove na Miletičovej ulici č. 19. Od 1.6.2023 sídli v prenajatých priestoroch na Dúbravskej ceste č. 3. Svoju činnosť vykoná aj prostredníctvom štyroch dislokovaných organizačných jednotiek nazvaných Investičná výstavba a správa ciest (skrátene IVSC) v štyroch mestách: Bratislave, Žiline, Banskej Bystrici a Košiciach.
Generálnym riaditeľom SSC je v súčasnosti Ing. Ivan Rybárik.
História
Slovenská správa ciest vznikla zlúčením viacerých organizácií a inštitúcií pôsobiacich v oblasti investičnej výstavby a správy ciest. V roku 1995 vznikla Slovenská správa ciest z bývalého Riaditeľstva diaľnic, ku ktorej boli v roku 1996 pričlenené bývalé Okresné správy ciest, Cestné investorské útvary a Ústav cestného hospodárstva a dopravy.
V roku 2004 boli cesty II. a III. triedy delimitované na samosprávne kraje, vrátane majetku stredísk správy a údržby ciest.
Framont
Framont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Samogneux
Samogneux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tetralógia
Hudobná (operná) tetralógia
- prvý ju predstavil Richard Wagner
Mehrteiler
Alan Perlis
Alan Jay Perlis (* 1. apríl 1922, Pittsburgh, Pensylvánia, USA - † 7. február 1990, New Haven, Connecticut, USA) bol americký informatik. Je známy najmä vďaka priekopníckej práci v oblasti programovacích jazykov a ako prvý držiteľ Turingovej ceny. Tú dostal v roku 1966 za pôsobenie v oblasti programovacích jazykov a tvorby kompilátorov, špeciálne za jeho prácu na tvorbe programovacieho jazyka ALGOL.
Albín
Nositelia mena
Albín Brunovský, slovenský maliar a grafik
Střítež (okres Třebíč)
Střítež je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 514 obyvateľov, z toho 249 mužov a 265 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 38,2 roka, ženy 39,8 roka).
Bohumil
Bohumil je mužské krstné meno. Toto slovanské meno vzniklo ako preklad gréckeho Theophilos (Teofil) „Bohu milý“. Meniny na Slovensku má 3. marca.
Ban
Ban môže byť:
Šťastie (pocit)
náhľad|Šťastie (pocit) Šťastie je stav spokojnosti so životom, blaho, ktoré pociťujeme ako radosť, spokojnosť, povznesenie; taký stav človeka, ktorý zodpovedá najväčšej vnútornej spokojnosti s podmienkami vlastného bytia, plnosti a pochopeniu života a uskutočneniu jeho ľudského poslania. Šťastie je splnenie ideálu, dôsledok plného rozvinutia ľudských možností. K šťastiu patrí prvok náhody, ktorý často prichádza ako dar.
Šťastie je komplexný zážitok radosti s ohľadom na vyplnenie nádejí, prianí, očakávaní, ich zjednotenie s človekom samým a ich vedomé prežívanie; stav vnútorného pokoja, spokojnosti s vlastným životom. Šťastie vystupuje ako cieľ ľudskej túžby a konania, jeho dosiahnutie sa stáva zmyslom ľudského života. Môže vystupovať ako najvyššie dobro, ktorého dosiahnutie je možné prostredníctvom úspechu, moci, zdravia, lásky, sebarealizácie a pod.
Gorlice
Gorlice môže byť:
Slovenský betlehem
náhľad|Slovenský betlehem
Slovenský betlehem je monumentálne rezbárske dielo rezbára Jozefa Pekaru, umiestnené v Dome Božieho milosrdenstva (používa sa však aj pomenovanie Dom Božieho narodenia) v Rajeckej Lesnej. Dielo bolo sprístupnené verejnosti 26. novembra 1995.
Dejiny
Majster Pekara začal po odchode do dôchodku v roku 1980 s výrobou diela, ktoré je odkazom veriaceho človeka, obdivovateľa krás Slovenska, rezbára a konštruktéra. Začal sa rodiť Slovenský betlehem, ktorý vznikal pätnásť rokov. Celé dielo je 8,5 m dlhé, 2,5 m široké a 3 m vysoké. Spolu je tu rozmiestnených asi 300 postáv, z ktorých sa polovica pohybuje.
Expozícia nezobrazuje iba Kristovo narodenie, ale aj dejiny slovenského národa. Betlehem je zapracovaný do scenérie najvýznamnejších slovenských pamiatok; je tu stvárnený bežný život, aj pracovné činnosti slovenského ľudu v minulosti. Slovenský betlehem bol otvorený a požehnaný 26. novembra 1995 na nedeľu Krista Kráľa, nitrianskym diecéznym biskupom, kardinálom J. E. Jánom Cryzostomom Korcom. Návšteva expozície (doplnenej aj o iné práce slovenských rezbárov) nie je spoplatnená, vyberá sa dobrovoľný príspevok.
Kompozícia
náhľad|Slovenský betlehem - celkový pohľad V médiách sa objavujú mylné informácie o tom, že ide o najväčšiu rezbársku realizáciu medzi betlehemami, že betlehem je najväčší na svete, že stvárnenie scény s kulisou reálií regiónov a použitie miestneho odevu nemá obdoby. Sú to tvrdenia nepresné a nadnesené. Slovenský betlehem je napriek tomu jedinečný (je pravdepodobne najväčším dreveným pohyblivým betlehemom na svete). Riešenie kompozičných a výrazových otázok, spracovanie a rozvody pohybu od pohonnej jednotky až po reálne pohyby jednotlivých figúr je mimoriadne náročné. Dielo právom patrí medzi absolútne vrcholy (najmä ľudového) rezbárstva.
Betlehemárska tvorba pozná štylizáciu postáv do krojov a iného ošatenia svojej doby, ako aj využitie rôznych stavebných tvarosloví pri stvárnení architektúry, teda nie len blízkovýchodnej proveniencie. Ako príklady možno uviesť staršiu tvorbu ľudového prejavu rezbárov z okolia Kolína nad Rýnom, údolia Val Gardena v talianskych Dolomitoch, českého podkrkonošia, ale aj iných regiónov Čiech, Moravy a Slovenska, kde bývajú jasličky umiestnené v stavbách miestneho charakteru. Príkladom je tvorba strážnického rezbára Františka Gajdu, ktorého postavy v betlehemoch sú oblečené v ľudovom ošatení Slovácka a umiestnené v zodpovedajúcej scenérii (autor robil práce v tomto duchu skôr, ako začal majster Pekara pracovať na Slovenskom betleheme).
Predloha
V Múzeu Jindřichohradecka v Česku je Krýzov betlehem, ktorý je pravdepodobne s dĺžkou 17 metrov najväčším mechanickým betlehemom na svete (betlehem má tvar písmena U, avšak scéna a figúry na rozdiel od slovenského nie sú len z dreva). Pre majstra Pekaru bol však pravdepodobne najväčšou motiváciou Třebechovický betlehem (aj keď túto skutočnosť sám nepotvrdil). Tento drevený mechanický betlehem (v Česku) s rozmermi 7 x 3 x 2 m, má okolo centrálneho motívu narodenia rozšírenú scénu. Sú tu pohybovo stvárnené rôzne remeselné a poľnohospodárske činnosti a domnienka, že majster Pekara ako profesionálny rezbár toto dielo nepoznal a nezapôsobilo naňho motivačne je veľmi nepravdepodobná. Tento betlehem totiž reprezentoval Česko-Slovensko na svetovej výstave EXPO v roku 1967 v Montreale. Taktiež malo toto dielo za sebou cestu po slovenských mestách a v oboch prípadoch boli udalosti sledované médiami. O Třebechovickom betleheme bol nakrútený aj dokument ČST.
Zhotovenie Slovenského betlehema s rozmermi 8,5 x 3 x 2,5 m je jednoznačne vedené snahou o rozmerové prekonanie práve Třebechovického betlehema. Majster Pekara však prekonal toto dielo len rozmerovo. Toto dielo má z dreva (na rozdiel od Slovenského), zhotovený aj rozsiahly pohybový mechanizmus, a aj kvalitatívne výtvarné meradlá sú naklonené na stranu Třebechovického betlehema. U odbornej výtvarnej kritiky sa môžeme stretnúť s názorom, že nemá scénu podriadenú jednotnej perspektíve, ale je zložený zo samostatných scenérií s perspektívou vlastnou. V tejto súvislosti je spomínané aj spracovanie fotografií do „rezbárskeho stavu“. Reprodukovanie obrazu (napríklad podľa fotografie) je na pomyselnej stupnici hodnotového výtvarného rebríčka na nižšej priečke ako vlastné autorské spracovanie.
náhľad|Slovenský betlehem - jasličky Ďalšou diskutovanou vecou je pomerové meradlo. Pri Slovenskom betleheme totiž nie sú dodržané pomery budov v jednej úrovni. Scéna tým stráca na dojme perspektívy aj v tomto smere. Vzniká tak podozrenie, že autor niektoré scény najprv vyhotovil a až potom volil vhodné miesto pre umiestnenie. Celkový dojem potom pôsobí „nástenkovo“, aj keď určité pravidlá (zmenšenie vzdialených objektov) tu predsa len sú. Pri pozorovaní jednotlivých scenérií je vidieť, že na reálnom stvárnení pohybu si dal majster skutočne záležať. Aj tu sú však slabšie miesta v stvárnení kopáčok, ktoré držia motyky v natiahnutých rukách, zatiaľ čo v skutočnosti sa motyka drží v rukách ohnutých v lakti. Figúry darovníkov sú v pomerne statických postojoch a v kontraste s inými postavami zachytenými v pohybe, pôsobia strnulo. Napriek tomu je Slovenský betlehem špičkovým dielom svojho druhu a jedinečným stvárnením jednotlivých regiónov Slovenska.
Fundamentálna teológia
Fundamentálna teológia (theologia fundamentalis) je súčasť systematickej teológie ktorej predmetom je skúmať vieru v Krista na základe rozumových argumentov. Zaoberá sa otázkou: „Prečo veriť?“
Viera neodporuje snahe rozumu pochopiť, preto sám rozum má veľké miesto pri spoznávaní Zjavenia, hoci rozum musí v istej chvíli priznať, že Zjavenie ho presahuje.
Rozdeľuje sa na:
Bez fundamentálnej teológie by sme nemohli odpovedať na to, prečo vlastne veríme. No štúdium teológie musí kráčať ruka v ruke s meditovaním toho, čo skúmam. Intelektuálne štúdium nestačí, pretože takýto systém sa úplne vymyká cieľu a zameraniu teológie.
Fridrich
Fridrich je mužské krstné meno. Pôvod má v staronemeckých slovách fridu+richi, čo znamená „mierumilovný vládca“. Meniny na Slovensku má 5. marca.
Ártánd
Ártánd je obec v Maďarsku v Hajducko-bihárskej župe v obvode Berettyóújfalu.
Má rozlohu 1982 ha a žije tu 545 obyvateľov (2007).
7. október
Narodenia
thumb|upright|[[Vladimir Putin (* 1952)]] thumb|upright|[[Giorgio Di Centa (* 1972)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Edgar Allan Poe († 1849)]] náhľad|upright|[[Mario J. Molina († 2020)]]
Studenec (okres Třebíč)
Studenec je obec v Česku v okrese Třebíč v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 560 obyvateľov, z toho 272 mužov a 288 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 38,0 roka, ženy 40,5 roka).
Francalmont
Francalmont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Robert Downey Jr.
Z novších filmov stoja za zmienku hlavne Spievajúci detektív (The Singing Detective, 2003), Kiss Kiss Bang Bang (2005), A Scanner Darkly (2006), Gothika (2003), Zodiac (2007) a Tropická búrka (2008), za ktorú bol nominovaný na Academy Award za najlepší mužský herecký výkon vo vedľajšej úlohe. V roku 2008 sa predstavil ako superhrdina Iron Man v akčnom filme Iron Man, ktorého stvárnil aj vo filmoch Avengers: Pomstitelia (2012) a Iron Man 3 (2013) ; s touto postavou, sa objavil aj vo filme Neuveriteľný Hulk (2008). Bol obsadený aj do filmu Avengers 2: Vek Ultrona (2015) a bude obsadený aj v ďalších pokračovaniach Pomstiteľov (Avengers). V roku 2009 dostal hlavnú úlohu vo filme režiséra Guya Ritchieho Sherlock Holmes a tiež v roku 2011 v jeho voľnom pokračovaní Sherlock Holmes 2: Hra tieňov.
Životopis
Narodil sa na Manhattane herečke Elsie a Robertovi. Jeho otec Robert Downey Sr. je herec, spisovateľ, producent, kameraman a režisér. Matka Elsie Fordová je herečka. Jeho otec bol narkoman, preto mal Downey prístup k marihuane už od šiestich rokov. Má staršiu sestru Allyson. Celá rodina sa kvôli otcovej práci veľmi často sťahovala, viacmenej ale po rozvode rodičov zostal Robert so svojím otcom v New Yorku. Na čas odišiel študovať do Londýna klasický balet, kde začal mať problémy s alkoholom a drogami až tak, že ho po troch mesiacoch museli zo školy vyhodiť. Vrátil sa do USA a vydal sa na školu v Santa Monike, kde však vydržal iba rok, pokiaľ ho nevyhodili. Neskôr si mimo iného privyrábal v reštaurácii či predávaním topánok.