Čiernohorské_kráľovstvo
Prvá svetová vojna
náhľad|Čiernohorskí vojaci pod vedením princa Petra na vrchole vrchu [[Lovćen]] V prvej svetovej vojne zakúsilo Čiernohorské kráľovstvo obrovské útrapy. Po vypuknutí vojny 28. júla 1914 zaujala krajina ihneď vojnové postavenie, 29. júla sa mobilizovala Kráľovská armáda (cez jej veľké straty počas obliehania Skadaru). Na strane Dohody vyhlásila krajina vojnu ústredným mocnostiam. Odpoveďou tomu bola prvá invázia Rakúsko-Uhorska smerom na Srbsko a Čiernu Horu. Rakúsko-Uhorské jednotky boli však vytlačené a Čiernohorci potom na začiatku augusta 1914 pod vedením princa Petra Štefana bombardovali vtedy Rakúsko-Uhorské mesto Kotor a priľahlé časti Kotorskej boky zo silne opevneného vrchu Lovćen. Za pomoci vojnovej flotily Čiernohorského kráľovského námorníctva a tiež anglo-francúzskych flotíl sa Čiernohorcom viedlo úspešne odbúravať útoky Rakúšanov a získali tak veľa zajatcov a početnú delostreleckú techniku. 10. augusta 1914 vykonala čiernohorská armáda silný útok proti rakúskym jednotkám, nevyužila však predtým získanú výhodu. Úspešne odolala druhej invázii Rakúsko-Uhorska a v marci 1915 začala postupovať smerom k prístavu Sutomore a neskôr ovládla väčšinu vtedy Rakúskom kontrolovaných území a skoro dosiahla až Sarajeva v Bosne a Hercegovine. Tam sa ale Čiernohorci kvôli početnejším Rakúšanom museli pomaly sťahovať späť. Už v máji 1915 sa situácia začala obracať v neprospech Čiernej Hory. V meste dobytom Čiernohorcami Budva sa konalo stretnutie princa Petra a iných čiernohorským generálov s plukovníkom Leopoldom Hupkom, bývalým rakúsko-uhorským veľvyslancom v Cetinje. Kvôli náhlej prevahe Rakúšanov nezostalo Čiernej Hore nič iné, než požiadať Rakúsko-Uhorsko o zastavenie bombardovania čiernohorských miest. Na svetlo potom vyšli mnohé nemilé udalosti - napríklad zásobovanie Rakúšanov srbskými separatistami, ktoré im pomohlo k ľahšiemu prístupu na vrch Lovćen, a ďalej tiež písomný rozkaz Rakúsko-Uhorska, ktorý nariaďoval ústup Čiernohorcov a umožňoval Rakúšanom obsadenie vrcholu Lovćen. V januári 1916 došlo k silnej invázii do Čiernej Hory a jej armáda musela definitívne kapitulovať a stiahnuť sa z Lovćenu. Po dobytí tohto strategického bodu už silnejším Rakúšanom nebránilo príliš veľa prekážok v obsadení krajiny. Čiernohorská kráľovská rodina sa z Cetinje stiahla najprv do zimného kráľovského paláca v Podgorici, kde prebiehali posledné možné pokusy o ochranu krajiny pred okupáciou centrálnymi mocnosťami. Nakoniec musel kráľ s kráľovnou a rodinou odísť do najprv talianskeho a neskôr francúzskeho exilu do mesta Cap d'Antibes, kde mala dynastia Petroviča-Njegoša značný majetok. Francúzsky prezident Raymond Poincaré uznal čiernohorskú vládu sídliacu v Bordeaux ako exilovú. Nakoniec bola Čierna Hora od Rakúsko-Uhorska oslobodená srbskými spojencami a 7. novembra 1918 bola oslobodená aj Kotorská boka. Srbi ale využili neprítomnosti kráľa a kráľovnej a rok predtým, 20. júla 1917 podpísali deklaráciu na Korfu, ktorá vyhlasovala vytvorenie nového Kráľovstva Srbov, Chorvátov a Slovincov pod vládou srbskej dynastie Karađorđevićovcov. O deň neskôr, 21. júla 1917 bola Čierna Hora anektovaná Srbskom a čiastočne zbavená nezávislosti. 1. decembra 1918 sa teda Čierna Hora stala súčasťou Kráľovstva Srbov, Chorvátov a Slovincov. Na rozhodnutie Podgorickej skupštiny po vojne zareagovala významná časť Čiernohorcov dňa 7. januára 1919 vypuknutím neúspešného vianočného povstania za suverenitu monarchie. V dôsledku týchto udalostí sa teda Čierna Hora stala jedinou spojeneckú krajinou, ktorá po prvej svetovej vojne stratila nezávislosť.