cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filip II. (Francúzsko)
Manželstvá a deti
2/ ∞ 14. august 1193 Ingeborg Dánska (* cca 1175 – † 1236), dcéra kráľa Valdemara I. a Žofie z Novgorodu
3/ ∞ 1. jún 1196 Anežka Meranská (* 1175 – † 1201), dcéra vojvodu Bertolda IV. z Andechs a Meranie a jeho druhej manželky Anežky z Rochlitzu. Mali tri deti:
Saint-Germain (Meurthe-et-Moselle)
Saint-Germain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Metasomatóza
Metasomatóza môže byť:
Katarína Tóthová
prof. JUDr. Katarína Tóthová, DrSc. (* 6. február 1940, Bratislava) je slovenská politička, bývalá podpredsedníčka vlády a ministerka spravodlivosti, ako aj bývalá poslankyňa národnej rady. Patrí medzi spoluautorov Ústavy Slovenskej republiky.
Politická činnosť
Katarína Tóthová vstúpila do Hnutia za demokratické Slovensko v roku 1991. Na post poslankyne národnej rady bola zvolená za hnutie v parlamentných voľbách v rokoch 1992, 1994, 1998 a 2006.
Od 24. júna 1992 do 15. marca 1994 bola ministerkou spravodlivosti. V rokoch 1994 až 1998 bola podpredsedníčkou vlády Vladimíra Mečiara pre legislatívu.
Po voľbách v roku 2002 nastúpila do funkcie poslankyne až 4. decembra 2003 ako náhradníčka za Gabriela Karlina, ktorého mandát dočasne zanikol kvôli trestnému stíhaniu. Karlin sa do funkcie vrátil 5. marca 2004 a Tóthovej mandát náhradníčky zanikol. Do funkcie sa dostala opäť 24. augusta 2004, keď zanikol mandát poslankyne Ireny Belohorskej, ktorá sa stala europoslankyňou. Vo funkcii zostala do konca volebného obdobia. Katarína Tóthová bola členkou Výboru NR SR pre verejnú správu.
Po voľbách v 2006 bola ako poslankyňa členka Ústavnoprávneho výbor NR SR a Výboru NR SR na preskúmavanie rozhodnutí NBÚ.
Vedecká publikačná činnosť
V roku 1962 úspešne absolvovala Právnickú fakultu Univerzity Komenského. Od roku 1963 na tejto fakulte pôsobí, pričom aj v súčasnosti pracuje na Katedre správneho a environmentálneho práva ako profesorka. Katarína Tóthová je autorka viacerých vedeckých monografií a vedeckých článkov v oblasti správneho práva. Medzi najvýznamnejšie patria:
Mary Douglasová
Mary Douglasová (* 22. marec 1921, Sanremo – † 16. máj 2007, Londýn) bola významná anglická antropologička. Žiačka Edwarda Evansa-Pricharda. Zaraďujeme ju k symbolickej antropológii spolu s Victorom Turnerom a Cliffordom Geertzom. Zaujímala sa o komparáciu náboženstiev.
Životopis
Narodila sa v Taliansku roku 1921, vyrastala však na Britských ostrovoch. Počas druhej svetovej vojny pracovala ako úradníčka britského Colonial Office. Od roku 1946 študovala pod vedením M. N. Srinivasa a Edwarda E. Evansa-Pricharda antropológiu na univerzite v Oxforde. Doktorát získala v roku 1951. Na prelome 40. a 50. rokov dvadsiateho storočia uskutočnila svoj prvý terénny výskum kmeňa Lele v Kongu. Svoju monografiu The Lele of Kasai (1963) charakterizovala ako "štúdiu o autorite a jej zlyhaní". Po krátkom pôsobení v Oxforde v roku 1951 do roku 1977 sa premiestnila na University College v Londýne. Počas svojho pôsobenia na UCL vydala svoju najslávnejšiu prácu Purity and Danger: An Analysis of Concepts of Pollution and Taboo (1966). V roku 1977 odišla do Spojených štátov, kde bola zamestnaná ako vedecká pracovníčka v Russel Sage Foundation v New Yorku, súkromnej neziskovej organizácii sponzorujúcej výuku sociálnych vied. V roku 1981 sa stala profesorkou humanitných vied na Northwestern University. V roku 1988 sa vrátila do Veľkej Británie. Zomrela v roku 2007 v Londýne.
15. december
Narodenia
thumb|upright|[[Freeman Dyson (* 1923)]] thumb|upright|[[Martin Škrtel (* 1984)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Glenn Miller († 1944)]] thumb|upright|[[Walt Disney († 1966)]] thumb|upright|[[Joan Fontaine († 2013)]]
Železná opona (divadlo)
thumb|Pohľad na [[hľadisko a železnú oponu viedenskej Staatsoper.]] thumb|Detail železnej opony v [[Divadlo Pavla Országha Hviezdoslava|Divadle P. O. Hviezdoslava v Bratislave s obrazom Martina Benku.]]
Železná opona je deliaca protipožiarna konštrukcia využívaná v divadlách s kukátkovým javiskom. Slúži na oddelenie javiska od hľadiska a následne zabraňuje rozšíreniu prípadného požiaru medzi javiskom a hľadiskom a naopak. Okrem iného napomáha zaistiť bezpečný únik z divadla.
Použitie
Opona býva vyrobená z nehorľavého materiálu, akým je železo, oceľ alebo i sklené vlákno. V minulosti sa kvôli svojim nehorľavým vlastnostiam využíval aj azbest, avšak po zistení jeho karcinogénnych účinkov sa od jeho používania upustilo.
Železná opona je extrémne ťažká a má vlastný spúšťací mechanizmus. Ten obsluhuje inšpicient alebo požiarna hliadka. Alternatívne sa môžu do mechanizmu namontovať rozličné senzory citlivé na teplo, ktoré spustia mechanizmus opony a zabezpečia jej včasné spustenie v prípade požiaru. V prípade požiaru sa opona musí zatvoriť najviac do 30 sekúnd.
Takýto protipožiarny mechanizmus sa začal využívať vo Veľkej Británii po častých požiaroch v divadlách. V súčasnosti je povinnou výbavou každého veľkého divadla. Podľa osobitných predpisov musí byť počas každého predstavenia divákom demonštrovaná funkčnosť železnej opony jej spustením a vytiahnutím. To sa deje najčastejšie počas prestávky.
Železná opona sa stala povinnou výbavou rakúskych divadiel už v 80. rokoch 19. storočia, po požiari vo viedenskom Ringtheatri v roku 1881. Od roku 1889 platí podobná prax aj v nemeckých divadlách. Mnohé divadlá vypisovali každoročne konkurz na dekoráciu svojej najsilnejšej opony.
Železnú oponu v Divadle Pavla Országha Hviezdoslava (Činohra SND) zdobí obraz významného slovenského maliara Martina Benku. Opona pražského Národního divadla váži vyše 12 ton, má veľkosť 12 krát 12 metrov a hrúbku 15 centimetrov. Vyzdobil ju výtvarník František Kysela.
Hideo Kodžima
Hideo Kodžima (* 24. august 1963, Tokio, Japonsko) je japonský dizajnér a producent videohier, ktorého najznámejším a najpopulárnejším dielom je séria Metal Gear. Do roku 2015 bol vedúcim tímu Kojima Productions (ktorý založil v roku 2005) a viceprezidentom spoločnosti Konami.
Hry
Hideo Kodžima pracoval v istej kapacite na viac než 30 hrách. Tu sú niektoré z nich:
Externé odkazy
Hideo Kodžima v Mobygames (po anglicky)
ISO 3166-2:IL
Kódy ISO 3166-2 pre Izrael identifikujú 6 dištriktov. Prvá časť (IL) je medzinárodný kód pre Izrael, druhá časť pozostáva z jedného alebo dvoch písmen identifikujúcich dištrikt.
Zoznam kódov
IL-D Južný (Beerševa) IL-HA Haifa (Haifa) IL-JM Jeruzalem (Jeruzalem) IL-M Centrálny (Ramla) IL-TA Tel-Aviv (Tel Aviv) IL-Z Severný (Nazaret)
Jangle pop
Jangle pop je žáner alternatívneho rocku z polovice 80-tych rokov, so zvukom skupín 60-tych rokov ako The Byrdz, s power popovou štruktúrou skladieb použitím dvanásť-strunových gitár. Jangle pop bol veľmi silným žánrom alternatívneho rocku, čoho príkladom sú prvotné albumy skupín R.E.M. alebo The Connells.
Boulay-Moselle (obvod)
Boulay-Moselle je obvod v departemente Moselle a regióne Lotrinsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 3 kantóny a 96 obcí.
4688 1980 WF
4688 1980 WF je planétka s priemerom 2 km, ktorú objavil Charles Thomas Kowal 29. novembra 1980.
Grupa transformácií
Nech je ľubovoľná množina a nech  značí množinu bijektívnych zobrazení. Ľubovoľná podmnožina \mathcal{}G množiny, ktorá je uzavretá vzhľadom na skladanie zobrazení a vzhľadom na inverziu sa nazýva grupa transformácií \mathcal{}X. Grupová operácia je daná skladaním zobrazení.
Že \mathcal{}G je uzavretá vzhľadom na skladanie zobrazení a vzhľadom na inverziu znamená:
Skladanie zobrazení je asociatívna operácia, o čom sa možno ľahko presvedčiť výpočtom. Neutrálny prvok je identita. Inverzný prvok k zobrazeniu \mathcal{}f je zobrazenie definované ako  ak. Také \mathcal{}y existuje a je jednoznačne dané, čo vyplýva z definície bijektívneho zobrazenia.
Musaši (bojová loď)
Musaši (jap.:武蔵, ) bola bojová loď triedy Jamato japonského námorníctva. Pomenovaná bola podľa japonskej provincie Musaši. Mala štyri sesterské lode: Jamato, lietadlovú loď Šinano, Projekt 111 a Projekt 797.
Stavba
Kýl lode bol položený v lodenici Mitsubishi Heavy Industries v Nagasaki 29. marca 1938 a spustená na vodu bola 1. novembra 1940. Štandardný výtlak bol 68 200 t, pričom plne vybavená až 72 800 ton. Prevzatá námorníctvom bola 5. augusta 1942.
Pohon a pancierovanie
Pohonná jednotka pozostávala z dvanástich kotlov Kanpon a štyroch turbín Kanpon, ktoré dodávali lodi výkon až 150 000 ks čo je 110 MW, pri ktorých jednotka dosahovala maximálnu rýchlosť 27 uzlov pomocou štyroch skrutiek.
Pancierovanie bočného pásu dosahovalo hrúbku 369 - 408 mm sekundárny pás mal hrúbku 198 mm. Pancier veže mal hrúbku 500 mm barbety (veže delostrelectva) mali na čele hrúbku až 650 mm, pričom hmotnosť veže hlavného delostrelectva mali hmotnosť až 2 500 ton. paluba mala len jediný pancierový pás o hrúbke 231 mm.
Výzbroj
100px|vľavo|náhľad|Protipancierová strela Typ 94. Primárna výzbroj pozostávala z deviatich 460 mm diel kalibru 45. Bol to najväčší kaliber aký bol v dejinách namontovaný na loď. A to v troch trojhlavňových vežiach, dve na čele, jedna na korme, pričom každá mala hmotnosť 2 500 t. Sekundárna výzbroj pozostávala z dvanástich 155 mm (60. cal.). Bola uložená v štyroch trojhlavňových vežiach jedna nad primárnym delostrelectvom v prednej časti, druhá takisto nad primárnym delostrelectvom v zadnej časti a zvyšné dve po stranách v strede trupu. Po oboch bokoch trupu nad 155 mm vežami boli tri strelištia dvojhlavňových 127 mm kanónov (40 cal.).
Služba
Po uvedení do služby 5. augusta 1942 sa Musaši stala vlajkovou loďou admirála Isoroku Jamamota. Po atentáte na Jamamota pri Šalamúnovych ostrovoch 18. apríla 1943 (jediný atentát na predstaviteľa armády počas II. svetovej vojny, vykonaný US Air Force), previezla Musaši ostatky admirála späť do Japonska. 5. augusta sa už vrátila na Truk a zotrvala v tejto oblasti do 10. februára 1944, kedy hliadkovala v oblasti Marshallovych ostrovov, no nestretla sa so žiadnymi nepriateľskými silami. 29. marca 1944 bola zasiahnutá jedným torpédom z americkej ponorky USS Tunny a vrátila sa do japonska na opravu a prestavbu jej protilietadlového delostrelectva.
100px|vľavo|náhľad|Musaši po prestavbe.
Prestavba
Pri prestavbe boli dve veže sekundárneho 155 mm delostrelectva na bokoch plavidla odobraté a namiesto nich boli pridané 25 mm kanóny. Pridaný bol radar Typ-22.
Služba
100px|vľavo|náhľad|Cisár [[Hirohito na návšteve Musaši.]] 100px|vľavo|náhľad|Musaši pod paľbou 24. októbra 1944.
Pod vlajkou viceadmirála Takeo Kuritu sa ako súčasť centrálnych síl spolu s Jamatom zúčastnila Musaši bitky v zálive Leyete. počas tejto bitky bola 24. októbra 1944 bola napadnutá juhovýchodne od Luzonu americkými lietadlami z lietadlových lodí. Prvá vlna zaútočila o 10:27, osem lietadiel SB2C Helldiver z USS Intrepid s 500 librovými (227 kg) bombami. Vlna lietadiel, za vlnou z lietadlových lodí USS Intrepid, USS Essex, USS Franklin a USS Lexington útočila a 17 bombami a 20 torpédami zasiahla, pričom ďalších 18 bômb vybuchlo v blízkosti Musaši. Najviac škôd spôsobil David S. McCampbell a letecká skupina 15. Toto bola jediná bitka, pri ktorej Musaši použila protilietadlové granáty najväčšieho kalibru San Šiki
Musaši sa prevrátila a potopila o 19:25 24. októbra, pričom zahynulo viac ako 1 000 námorníkov z 2 399. 1 376 zachránili torpédoborce Kijoshimo a Šimakaze. Vrak jednotky sa nachádza v hĺbke 4 430 metrov na súradniciach 13° 07' 01" s.š. a 122° 31' 59" v.d. pri polostrove Bondoc.
Sumár
Z triedy Jamato sa ani jedna jednotka nedočkala konca vojny. Jamato a Musaši potopilo letectvo, Šinano ponorka, a štvrtá a piata jednotka nebola nikdy postavená.
Ho Či Minova cesta
náhľad|Peší prevoz vojnového materiálu džungľou po Ho Či Minovej ceste Ho Či Minova cesta bol logistický systém, ktorý siahal z Vietnamskej demokratickej republiky (Severný Vietnam), do Vietnamskej republiky (Južný Vietnam), cez susedný Laos a Kambodžu. Slúžil na zásobovanie podzemného hnutia Vietkong ako aj pravidelných jednotiek Vietnamskej ľudovej armády počas vietnamskej vojny.
Jack Kilby
Jack St. Clair Kilby (* 8. november 1923, Jefferson City, Missouri, USA – † 20. jún 2005, Dallas, Texas) bol americký fyzik a vynálezca.
Ho Či Minova cesta
Systém netvorila jediná cesta, ale komplex rozvetvených ciest vyjazdených nákladnými automobilmi, chodníkov pre pešo a na bicykloch sa pohybujúce jednotky. Zahŕňala i transport po riekach a v neskoršej fáze vojny ju tvoril i provizórny ropovod. Pomenovaná bola americkými jednotkami podľa severovietnamského komunistického vodcu Ho Či Mina. Časť prechádzajúca cez Laos bola označovaná i ako cesta Truong Son. Podľa niektorých názorov bola jedným z najväčších vojensko-inžinierskych projektov 20. storočia.
Jack Kilby
V roku 1958 spolu s Robertom Noyceom vynašiel integrovaný obvod, považuje sa tiež za vynálezcu kalkulačky a tepelnej tlačiarne. Vďaka svojmu vynálezu integrovaného obvodu dostal v roku 2000 spolu s Žoresom Ivanovičom Alfiorovom a Herbertom Kroemerom Nobelovu cenu za fyziku.
Cailloux-sur-Fontaines
Cailloux-sur-Fontaines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maglić (pohorie)
Maglić je pohorie na juhozápade Balkánskeho polostrova, na hraniciach Bosny a Hercegoviny a Čiernej Hory. Je súčasťou Dinárskej horskej sústavy a výškové maximum dosahuje vrchom Crnogorski Maglić.
Newton meter
Newton meter alebo (? nesprávne) newtonmeter, zn. Nm, je jednotka momentu sily (krútiaceho momentu) v systéme SI. Jeden newton meter (Nm) predstavuje otáčavý účinok sily s veľkosťou 1 N, pôsobiacej na ramene s dĺžkou 1 meter. Bod, ku ktorému sa moment sily určuje, sa nazýva momentový bod.
Rotunda svätého Juraja (Skalica)
Rotunda svätého Juraja v Skalici je stavba postavená v ranorománskom štýle zrejme už v 11. storočí. Neskôr bola prestavaná v gotickom a barokovom štýle. Rotunda je symbolom Skalice.
Popis stavby
Je to najstaršia historicko-architektonická pamiatka v meste. Vybudovaná bola ako kostolík na hradisku. Rotunda plnila funkciu vlastníckeho kostolíka s malou plochou na pochovávanie. Je to centrálna kruhová stavba, rozšírená o podkovovitú apsidu, má barokovú kupolu s laternou, jej apsida s konchou zostali v pôvodnej románskej podobe. Na vonkajšej strane apsidy sú stopy po dvoch románskych oknách. Murivo sa skladá z menších pieskovcových kvádrov.
Historický vývoj stavby
Pôvodne bola postavená nižšia s rovnou strechou.
Po tom čo roku 1372 bola Skalica povýšená Ľudovítom I. na kráľovské mesto s právom hradieb, došlo k nadstaveniu rotundy nad úroveň hradieb. Rozdiel vidno vo veľkosti kameňov, kde prístavba je robená z menších kameňov.
Oroszlánsky obvod
náhľad|Poloha obvodu v rámci Maďarska Oroszlánysky obvod (maď. Oroszlányi kistérség) je administratívna jednotka, obvod, v severnom Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe. Jeho sídlom je mesto Oroszlány.
Rotunda svätého Juraja (Skalica)
Historický vývoj stavby
Roku 1650 bola postavená kupola s laternou a v strede rotundy bola vstavaná krypta.
Oroszlánsky obvod
Sídla
V obvode sa nachádza celkovo 1 mesto a 5 obcí.
Rotunda svätého Juraja (Skalica)
Historický vývoj stavby
V roku 1945 došlo k poškodeniu rotundy počas bojov. Oprava bola vykonaná roku 1949, kedy získala rotunda súčasný výraz - boli odstránené vonkajšie omietky.
Roku 1970 po vyhlásení za národnú kultúrnu pamiatku bol uskutočnený archeologický, reštaurátorský a umeleckohistorický výskum.
V roku 1996 boli reštaurované nástenné fresky.
Nástenné maľby
náhľad|465x465bod V rotunde sa nachádzajú vzácne nástenné maľby. Pochádzajú z konca 15. storočia a sú na nich znázornené dva výjavy z legendy o svätom Jurajovi bojujúcom s drakom. Výjavy dopĺňajú erby.
Súčasné využitie
V roku 2002, z príležitosti osláv 630. výročia povýšenia Skalice na slobodné kráľovské mesto, inštalovalo Záhorské múzeu v Skalici v rotunde stálu expozíciu s tematickým zameraním na predstavenie tejto pamiatky a jej stavebo historický vývoj.
Škoda 06 T
right|thumb|Výroba električky tohto typu v továrni Škoda Plzeň
Škoda 06 T (nazývaná aj "píštalka") je česká päťčlánková, nízkopodlažná električka, ktorá vychádza z typu Škoda 05 T (Vektra).
Konštrukcia
06 T je obojsmerný, šesťnápravový motorový čiastočne nízkopodlažný električkový vozeň. Má päť článkov, spojené sú kĺbmi (tzv. harmonikami). Na oboch stranách sú výsuvné dvere (jedny jednokrídlové, štvoro dvojkrídlových).
Vozidlo konštrukčne aj dizajnovo vychádza z vozidla Škoda 05 T (Vektra), ktoré bolo vyrobené v počte jeden kus predovšetkým pre skúšky, v roku 2004 pri testoch v Plzni aj prepravovala cestujúcich. Krajné podvozky sú na trakčných pevných podvozkoch, stredný na klasickom nízkopodlažnom podvozku, druhý a štvrtý článok je zavesený medzi nimi. Podiel nízkej podlahy ( nad temenom koľajnice) dosahuje 65 %, zvyšok podlahy je vo výške nad temenom. Elektrická výzbroj je umiestnená na streche. Zaujímavosťou je, že vozidlo je plne klimatizované.
Električka bola skonštruovaná pre talianske mesto Cagliari na ostrove Sardínia. Atypický má preto rozchod koľají – . Preto je 06 T vybavená špeciálnymi podvozkami pre tento rozchod. Môže ale jazdiť aj na štandardnejších rozchodoch –  (napr. v Bratislave) a na normálnom (napr. v Košiciach a väčšine miest v Európe).
Prevádzka v zahraničí
Výroba prebieha od roku 2006. Prvé vozne by mali byť do Cagliari dodané čoskoro, celkom má byť do Cagliari dodaných 9 vozidiel. Prvé vozidlo bolo vystavené na výstave InnoTrans 2006 v Berlíne.
Prevádzka na Slovensku
Električka Škoda 06 T sa bez cestujúcich testovala od 18. októbra do 12. novembra 2006 v Bratislave, pretože rozchod koľají je podobný rozchodu v Cagliari. Počas tohto testu si získala nelichotivú prezývku "píštalka".
Kaprozúbka Dagetova
Kaprozúbka Dagetova alebo šťukovec priečnopásy (lat. Epiplatys dageti) je druh ryby z čeľade Nothobranchiidae.
Pôvod
Kaprozúbka Dagetova pochádza z Afriky (Libéria, Pobrežie Slonoviny, Ghana).
Opis
Má hnedavú základnú farbu s modravo lesklými bokmi a 5 - 6 tmavými priečnymi pruhmi. Na nepárových plutvách sú malé červené škvrny. Samci sú sfarbený intenzívnejšie, u niektorých kmeňov, poprípade poddruhov je červenavé hrdlo. Dorastá do dĺžky 5 cm.
ISO 3166-2:LT
Kódy ISO 3166-2 pre Litvu identifikujú 10 regiónov. Prvá časť (LT) je medzinárodný kód pre Litvu, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich región.
Zoznam kódov
LT-AL Alytaus Apskritis (Alytus) LT-KL Klaipėdos Apskritis (Klaipėda) LT-KU Kauno Apskritis (Kaunas) LT-MR Marijampolės Apskritis (Marijampolė) LT-PN Panevėžio Apskritis (Panevėžyš) LT-SA Šiaulių Apskritis (Šiauliai) LT-TA Tauragės Apskritis (Tauragė) LT-TE Telšių Apskritis (Telšiai) LT-UT Utenos Apskritis (Utena) LT-VL Vilniaus Apskritis (Vilnius)
'N Sync
'N Sync (niekedy štylizované ako ★NSYNC) bola americká chlapčenská skupina založená roku 1996 v Orlande na Floride. Jej členmi boli Justin Timberlake (*31.1.1981), Chris Kirkpatrick (*17.10.1971), Joey Fatone (*28.1.1977), Lance Bass (*4.5.1979) a Joshua Scott Chasez (*8.8.1976). Názov skupiny bol zložený z posledných písmen mien jednotlivých členov (JustiN, ChriS, JoeY, LansteN a J.C.). Každý z nich začínal svoju kariéru ako herec alebo manekýn.
Ešte pred vydaním svojho debutu v roku 1998 si 'N Sync dokázali vybudovať širokú základňu fanúšikov nielen v USA, ale aj v Európe, predovšetkým potom v Nemecku a Holandsku. Ich prvého albumu sa predalo cez 10 miliónov kopií a skupina získala mnoho ocenení vrátane Americkej hudobnej ceny v kategórii Najlepšia nová skupina v oblasti popu a rocku. Po roku 2001 sa ale členovia skupiny (hlavne Justin Timberlake) venujú vlastným aktivitám a činnosť 'N Sync je pozastavená.
Wikisprávy
Wikisprávy (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je projekt otvoreného spravodajského portálu na báze wiki, ktorý prevádzkuje Nadácia Wikimedia. Umožňuje prispievať komukoľvek a jeho cieľom je vytvoriť rôznorodé prostredie, kde môžu miestni novinári nezávisle prinášať správy o rôznych aktualitách. Spoluzakladateľ Wikipédie, Jimmy Wales, odlíšil Wikisprávy od Wikipédie takto: „Na Wikisprávach je každý príbeh napísaný ako novinová správa narozdiel od encyklopedického článku.“ Pravidlo o neutrálnom uhle pohľadu Wikisprávy odlišuje od občianskej žurnalistiky. Na rozdiel od väčšiny projektov Nadácie Wikimedia Wikisprávy dovoľujú vlastné dielo (vlastný výskum) formou originálneho prinášania informácií a rozhovorov.
Začiatky
vľavo|náhľad|Logo betaverzie Wikispráv používané do 13. februára 2005 Prvý návrh na spravodajskú webovú stránku Wikimedie bol dvojriadkový anonymný príspevok pridaný 5. januára 2003 na Meta-Wiki. Daniel Alston, ktorý Wikipédiu upravoval ako Fonzy, deklaroval, že on bol autorom tohto príspevku. Návrh ďalej rozvíjal nemecký novinár na voľnej nohe, softvérový inžinier a autor Erik Möller. Ranná opozícia dlhoročných prispievateľov Wikipédie, z ktorých mnohí poukazovali na existenciu vlastných spravodajských súhrnov Wikipédie, umožnila podrobnú diskusiu a návrhy o tom, ako by mohol byť tento nápad implementovaný ako nový projekt Nadácie Wikimedia.
V novembri 2004 bolo spustené demo na ukážku toho, ako môže kolaboratívna spravodajská stránka fungovať. O mesiac neskôr, v decembri 2004, bola stránka presunutá z dema do beta verzie. V tomto čase bola založená aj nemecká jayzková verzia a čoskoro prišli ďalšie: talianska, holandská, francúzska, španielska, bulharská, poľská, portugalská, rumunská, ukrajinská, srbská, japonská, ruská, hebrejská, arabská, thajská, nórska, čínska, turecká, kórejská, maďarská, grećka, esperantská, česká, albánska a tamilská.
13. marca 2005 dosiahla anglická verzia Wikispráv 1 000 spravodajských článkov. 29. apríla 2006 dosiahol web 5 000 článkov a 10 000 5. septembra 2007.
Rozhovory
náhľad|David Shankbone, reportér Wikispráv, s izraelským prezidentom Shimonom Peresom v roku 2007 Reportéri Wikispráv urobili rozhovor s niekoľkými významnými ľudmi, vrátane izraelského prezidenta Šimona Peresoa. Rozhovor s ním v decembri 2007 urobil reportér Wikispráv David Shankbone. Shankbone na urobenie rozhovoru pozvala America-Israel Friendship League a izraelské ministerstvo zahraničných vecí.
Ďalšie významné rozhovory zahŕňali spisovateľov, hercov a politikov, ako napríklad Augustena Burroughsa, niektorých republikánskych nominantov na kandidátov v amerických prezidentských voľbách v roku 2008 ako aj rôznych amerických nezávislých kandidátov a kandidátov iných strán, Tonyho Benna, Erica Bogosiana, Nicka Smitha, Johna Keya a spoluvynálezcu word wide webu Roberta Cailliaua.
Kritika
Wikisprávy boli kritizované pre neschopnosť byť neutrálnymi a obsahovať iba overené a pravidivé informácie. Robert McHenry, bývalý šéfredaktor encyklopédie Encyclopædia Britannica, kritizoval dôveryhodnosť projektu:McHenry bol skeptický ohľadom schopnosti Wikispráv poskytnúť neutrálny uhol pohľadu a o tvrdení o nestrannosti: „Naivita je ohromujúca.“
V rozhovore z roku 2007 Sue Gardnerová, vtedy špeciálná poradkyňa Správnej rady Nadácie Wikimedia a bývalá riaditeľka internetovej divízie Canadian Broadcasting Corporation, CBC.ca, odmietla McHenryov komentár, hovoriac:Wikisprávy mali tiež problém s budovaním svojej vlastnej identity nezávisle od Wikipédie, ktorá tiež prináša správy v reálnom čase. Fejtonista Jonathan Dee z The New York Times v roku 2007 poukázal, že „tak nejasná sa stala hranica medzi minulosťou a prítomnosťou, že Wikipédia neúmyselne uškrtiľa jeden zo svojich sesterských projektov, trojročné Wikisprávy... [Wikisprávy] zostrnuli, v poslednej dobe generujú od 8 do 10 článkov za deň... Pri väčších príbehoch jednoducho nemá zmysel pretekať sa s nemilosrdným dosahom encyklopédie.“ V článku „Prečo Wikipédia poráža Wikisprávy ako kolaboratívny žurnalistický projekt“ Andrew Lih napísal, že „nie je jasné, či sa wikiproces skutočne zameriava na termíny a skupinové písanie“ a že „pokiaľ sa snažíte napísať niečo blížiace sa k odporúčanému kúsku, je ťažké mať viac ako dvoch či troch ľudí pri zachovaní konzistencie štýlu.“ Lih považuje striktnejší „vzorec“ Wikipédie na písanie článku ako výhodu vo veľkej wiki s množstvom editorov.
Zoznam politických článkov/É
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 6 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
éa
Éamon de Valera
él
Élisabeth Borneová
ém
Émile Borel · Émile Loubet
ét
Étienne Marcel
Mestská hromadná doprava v Žiari nad Hronom
náhľad|[[Karosa B 732 na linke na zastávke Šášovské Podhradie ]] náhľad|[[Karosa B 732 stojí na prestávke na Tajovského ulici]] Mestská hromadná doprava v Žiari nad Hronom je zabezpečovaná autobusovou dopravou, ktorú prevádzkuje spoločnosť SAD Zvolen. Služby MHD sú poskytované na 5 autobusových linkách s číslovaním 1 – 5. SAD Zvolen prevádzkuje v Žiari nad Hronom 7 typov vozidiel.
Vozidlový park
Vozovňa sa nachádza v Ladomerskej Vieske na Priemyselnej ulici.
Historia
MHD v Žiari nad Hronom vznikla pravdepodobne v 80. rokoch 20. storočia ako mestský podnik na dvoch linkách. Neskôr MHD prebrala SAD Zvolen a systém sa rozšíril na osem liniek. Jedna z nich nahradila prímestskú linku do Šášovského Podhradia a jedna do Lutily. Postupne sa od roku 2005 začal systém ukracovať o vybrané linky a tak vznikla zaujímavá MHD s linkami, , a. Preto sa linkový systém upravil tým že linka sa nahradila linkou. V súčasnosti tu premáva jedna nosná linka ktorú dopĺňa linka  na troch pároch spojov a linka  ktorá sa dvakrát otočí okolo centra mesta Žiar nad Hronom a to tiež len ráno, linky dopĺňa linka  do Šášova s primeraným počtom spojov. V roku 2012 bola pridaná jedna špeciálna autobusová linka, ktorá zabezpečuje cez víkendy prístup k cintorínu na jednom pári spojov, od roku 2016 sa jej počet spojov zvýšil a premáva ako jediná linka k železničnej stanici.
Dráha nebeského telesa
Napríklad zdanlivé geocentrické dráhy planét sú krivky, ktoré sú výsledkom vektorového skladania pohybu planéty a Zeme. Keď sa dráha nebeského telesa vzťahuje na iné nebeské teleso, ide o relatívnu dráhu, inak o absolútnu dráhu. Napríklad relatívna dráha Zeme vzhľadom na Slnko je málo výstredná elipsa, jej absolútna dráha v priestore je komplikovaná špirálovitá krivka, ktorá zahŕňa aj pohyb celej slnečnej sústavy v priestore. V skutočnosti nijaká dráha nie je absolútna, lebo sa vždy vzťahuje na nejaký definovaný bod (napríklad na začiatok daného systému súradníc, na stred Galaxie, na okolité hviezdy a podobne).
Určovanie relatívnych dráh telies slnečnej sústavy je úlohou výpočtu dráh a patrí do oblasti nebeskej mechaniky.
Teória ochrániteľného priestoru
Teória ochrániteľného priestoru od architekta a plánovača miest Oscara Newmana (neskôr doplnená Alice Coleman) rozoberá prevenciu zločinu a susedské bezpečie. Zakladá sa na spolupráci obyvateľov, bez ktorej je bezvýznamná. Teória bola rozvinutá na začiatku sedemdesiatych rokov, kedy v roku 1972 napísal Oscar Newman jeho prvú knihu k tejto téme. Kniha obsahovala štúdiu z New Yorku, ktorá poukázala na fakt, že k zločinu dochádza častejšie v priestore vysokých budov ako v oblasti nízkych obývacích objektov. Usudzuje, že k tomuto javu dochádza z dôvodu absencie pocitu možnej kontroly či osobnej zodpovednosti zo strany rezidentov obývajúcich husto osídlené oblasti. Teória ochrániteľného priestoru je použiteľná na hocijaký typ obývaného priestoru.
Teória
Ako spomína vo svojej knihe – Design Guidelines for Creating Defensible Space, ochrániteľný priestor je obytné okolie, ktorého fyzické charakteristiky (stavebné dispozície a stavebný plán) fungujú tak, že nechávajú rezidentov vcítiť sa do role rozhodujúcich zástupcov v zaisťovaní ich bezpečnosti. Ďalej vysvetľuje, že rezidenčná oblasť je ochrániteľná iba v prípade ak rezidenti majú v úmysle prijať spomínanú rolu. „Ochrániteľný priestor je teda sociofyzikálny jav,“ ozrejmuje Newman. Spoločnosť aj fyzické predpoklady sú teda základnými stavebnými kameňmi úspešného projektu ochrániteľného priestoru.
Teória konštatuje, že oblasť bude bezpečnejšia ak rezidenti majú zmysel pre vlastníctvo a zodpovednosť za svoju komunitu, v ktorej žijú. Newman presadzuje myšlienku, že zločin je izolovaný pretože je odstránené jeho možné pole pôsobnosti za predpokladu, že každý priestor v okolí je vo vlastníctve a je udržovaný zodpovednými obyvateľmi. Ak na potenciálneho zločinca vplýva efekt starajúcej sa komunity, bude sa cítiť menej bezpečne pri páchaní nelegálneho činu.
Podmienky pre možnosť fungovania ochrániteľného priestoru:
Zámer
Zámerom fyzických schopností je vytvoriť pocit teritorializmu v komunite, ktorá zaistí bezpečné životné prostredie pre tých, ktorí sa oň starajú. Podľa teórie, oblasti evokujúce teritorializmus sú najodstrašujúcejšie príklady trestnej a výtržníckej činnosti. Súkromný majetok a spoločný priestor komunity by mali byť chránené podobne. Newmanov zámer je vytvorenie princípov pre zodpovednú ochranu spoločného priestoru ale i priestoru mimo priamy dosah obyvateľa. Domáci by mali dostatočne chrániť svoj priestor pred zločinom rovnako ako svoj vlastný majetok. Od riedko až po tie husto obývané oblasti je kľúčom neustály rozvoj spoločenskej oblasti.
Princíp
Pre vytvorenie udržateľného spoločného priestoru by mali byť jednotlivé rezidencie rozdelené na menšie subjekty s podobnými rodinami kvôli lepšej kontrole. Zodpovednosť za blízku oblasť je oveľa lepšie zvládateľná v menších rodinných komunitách ako vo väčšej komunite. Lepší efekt sa dá dosiahnuť správnym rozložením interiéru, ktorý bude poskytovať neustály rozhľad na okolie. Menšie skupinky používajú oveľa častejšie oblasti v ich blízkosti. Počet aktivít v priestore sa zvyšuje, teda pocit vlastníctva a potreby vlastniť pretrváva. Na druhej strane, ak priestor využíva väčšia skupina nikto nemá naozajstnú kontrolu nad oblasťou a dosiahnuť všeobecnú zhodu je veľmi náročné. Domáci by mali pociťovať potrebu rozšíriť ich dozor aj na prístupové cesty k ich majetkom a uliciam. Neustála premávka na cestách a zvyčajných vstupoch je veľmi dôležitým aspektom obranného dizajnu.
Prítomnosť
Ale koncept ochrániteľného priestoru sa stal aj predmetom kontroverzie. Ministerstvo spravodlivosti Spojených štátov amerických spravilo experiment v meste Hartford, kam prinieslo nové verejné obývacie projekty dizajnované podľa teórie ochrániteľného priestoru, no výsledky v Hartforde nepriniesli žiadny zjavný pokles kriminality. Možný dôvod je ten, že na verejnosti nemôžu nikoho požiadať aby opustil priestor, v ktorom bývajú, pokiaľ nespácha zločin, ale pokiaľ ide o súkromný majetok, tak je možné spomínané žiadať.
Teória bola veľmi populárna v mestskom dizajne od jeho vzniku až do osemdesiatych rokov 20. storočia. Základné myšlienky sa využívali a využívajú aj naďalej. Počas deväťdesiatych rokov došlo k zmenám pri implementácii teórie, no Newmanove základné princípy fungujú v dizajne dodnes.
Bitka pri Stiklestade
Bitka pri Stiklestade je najslávnejšia bitka ktorá sa kedy odohrala na nórskej pôde. Stretlo sa tu kresťanské vojsko Olafa Haraldssona a vojsko nórskych pohanov a ľudí, ktorí mali pocit že bránia staré práva. Hoci skončila porážkou kresťanov, predstavuje významný medzník pri šírení kresťanstva v Nórsku.
Predohra
Postupne sa prebil k moci a jeho metódy či už na ceste ku zvrchovanosti alebo pri presadzovaní kresťanstva boli rovnako kruté ako u jeho menovca Olafa Tryggvesona. Tým si proti sebe popudil nielen pohanov, lež ozval sa aj nejeden kresťan.
Títo našli pomoc u Knuta Veľkého a Olaf bol nútený utiecť do Ruska. Tam roku 1030 zhromaždil vojsko. Keďže doň odmietol prijať nepokrstených, bolo menšie ako by bolo vhodné, ale Olaf veril v Božiu pomoc.
Bitka
Ráno pred začiatkom bitky si Olaf na hodinu pospal. Počas spánku mal sen, že kráča po rebríku do neba. Toľko vraví legenda.
Nakoniec bol Olaf v bitke zabitý a skonal opretý o veľký balvan trčiaci zo zeme, okolo ktorého sa zhromaždili jeho verní.
Epilóg
Po bitke sa sedliacke vojsko rozišlo späť do svojich domovov a vládu v Nórsku prevzal Knut Veľký. Olaf bol svojimi protivníkmi náležite pochovaný. Neskôr pod Knutovou krutovládou Nóri oľutovali svoj čin a zabudnúc na Olafovu krutosť začali ho spomínať ako dobrého vladára. Krajinou sa začali šíriť chýry o zázrakoch v spojitosti s jeho telesnými pozostatkami a mnoho ľudí sa začalo obávať, že zabili svätca. A stalo sa čosi nevídané - Nóri, ktorí po storočia tvrdohlavo odolávali obracaniu na kresťanstvo - začali putovať k trondheimskej katedrále, obracajúc sa húfne na vieru. Neskôr priviedli späť z Ruska Olafovho syna Magnusa a ustanovili ho kráľom.
Pamätník
Na mieste bitky, presnejšie kameňa o ktorý sa umierajúci Olaf opieral, bol postavený kostol, pričom kameň samotný je súčasťou oltára.
Na mieste bitky sa každoročne okolo 29. júla hrá divadelná hra Svätý Olaf (Spelet om Heilag Olav), ktorú dodnes uvidelo neuveriteľných 600-tisíc návštevníkov.
Chrám Prenesenia ostatkov svätého Mikuláša
náhľad|Cerkev Prenesenia ostatkov svätého Mikuláša Ruská Bystrá v jeseni
Chrám Prenesenia ostatkov svätého Mikuláša je drevená gréckokatolícka cerkev byzantského obradu v obci Ruská Bystrá v okrese Sobrance v Košickom kraji. Obklopujú ju Vihorlatské vrchy. Cerkev bola postavená v roku 1730, na návrší obce v čase panovania rímskonemeckého cisára Karol VI. Habsburského a je zasvätená svätému Mikulášovi.
Chrám bol v roku 1968 vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku Slovenskej republiky spolu s ďalšími 26 kostolmi ako súbor Východoslovenské drevené kostoly.
Od 7. júla 2008 je zapísaný v zozname Svetového kultúrneho dedičstva UNESCO spolu s ďalšími 7 kostolmi v kategórii Drevené chrámy v slovenskej časti Karpatského oblúka.
Opis
Tretí štvorec za uzatvorenou stavbou vypĺňajú exteriérové nosné stĺpiky, nad ktorými vyčnieva veža so zvonmi. Veža nie je zrubová ale stĺpikovej konštrukcie, zvonku krytá vertikálnymi ihličnanovými doskami.
Drevený barokový ikonostas s výklenkami pre ikony predeľuje svätyňu od lode. Uprostred konštrukcie telesa ikonostasu sú cárske dvojkrídlové dvere s ručne dekorovanými a priehľadnými krídlami na ktorých je šesť farebných olejových medailónov s postavami štyroch evanjelistov a Zvestovania.
V ostení dverí je olejová maľba svätého biskupa Mikuláša, byzantského cirkevného hodnostára zo 4. storočia. Po obidvoch stranách dverí pri obvodových stenách sú z ľavej – severnej strany a pravej – južnej strany otvory pre diakonské dvere. V gréckokatolíckych chrámoch sa to stalo vžitým pravidlom.
V prvom, hlavnom rade ikonostasu sú ikony Bohorodičky Hodegetrie a Krista Učiteľa. Ďalšie ikony prvého radu, sv. biskup Mikuláš a netradične sv. Paraskieva, sú na bočnej stene. Druhý rad sviatkov má uprostred ikonu Poslednej večere. V treťom, apoštolskom rade, je v strede hlavná ikona Krista Veľkňaza a vedľa neho ikony Bohorodičky a sv. Jána Krstiteľa. Ikonostas nad radom starozákonných prorokov ukončuje kalvária, ktorá je nezvyčajne na strope.
Na východnej strane cerkvi v Ruskej Bystrej je nad štítom malá vežička so stanovou strechou zakončenou malou šindľovou cibuľkou z ktorej vyčnieva kovový kovaný kríž.
V interiéri cerkvi je vzácna najmä ikona Ukrižovania na prestole, ktorá bola kompletne zreštaurovaná.
UNESCO
7. júla 2008 konferencia Výboru Svetového dedičstva UNESCO na 32. zasadnutí v kanadskom Quebecu rozhodla o zápise cerkvi v Ruskej Bystrej spolu s ďalšími ôsmimi drevenými pamiatkami do zoznamu Svetového kultúrneho dedičstva UNESCO pod spoločným názvom Drevené chrámy v slovenskej časti Karpatského oblúka.
Turizmus
K cerkvi v Ruskej Bystrej vedie turistický chodník z obce Remetské Hámre vyznačený zelenou turistickou značkou cez Pilníkovú lúku. Výstup spomínaným chodníkom trvá 3 hodiny a 50 minút, cesta naspäť po tej istej trase trvá 4 hodiny a 5 minút.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Michal (Poľsko)
Michał Korybut Wiśniowiecki (* 31. júl 1640, Wiśniowiec – † 10. november 1673, Ľvov) bol poľský kráľ a litovský veľkovojvoda v rokoch 1669 – 1673.
Bol synom vojvodu Ruténskeho vojvodstva, kniežaťa Jeremija Wiśniowieckého a Gryzeldy Zamoyskej. Manžel Eleonóry Habsburskej, dcéry cisára a českého a uhorského kráľa Ferdinanda III.
Za kráľa ho zvolili na volebnom sneme 19. júna 1669. Okrem neho boli ešte štyria kandidáti iných národností, ale po zlých skúsenostiach s cudzími monarchami šľachta spoločne hlasovala za „Piasta“, proti zámerom magnátov.
V roku 1672 Osmanská ríša vypovedala vojnu Poľsku. V júni stotisícová turecká armáda, vedená sultánom Mehmedom IV., obkľúčila Kamenec Podolský, ktorý 26. augusta kapituloval. Turkom však zostali iba zrúcaniny pevnosti, pretože veliteľ delostrelectva vyhodil zámok súčasne s osemstočlennou posádkou do vzduchu (zahynul tiež plukovník Wolodyjovski). V októbri potom v Bučači uzatvorili Turecko a Poľsko mierovú zmluvu. Osmanská ríša získala Podolie a Ukrajinu získali kozáci, ako poddaní Vysokej porty.
Krátka vláda mladého a neskúseného Wišnowieckeho sa ukázala ako neveľmi šťastná.
Ostankinskaja telebašňa
náhľad|Najvyššie veže sveta thumb|Požiar Ostankina v auguste 2000
Ostankinskaja telebašňa, po slovensky spravidla Ostankinská televízna veža alebo Televízna veža Ostankino, je televízna veža v Moskve a zároveň najvyššia voľne stojaca stavba v Rusku a v Európe vôbec. Jej autorom je architekt Nikolaj Nikitin.
Dejiny
Výstavba tejto 540 metrov vysokej veže sa začala roku 1963 a bola dokončená o päť rokov neskôr, v roku 1968. Oficiálne mala byť veža dokončená už v roku 1967 pri príležitosti 50. výročia Októbrovej revolúcie. Po svojom otvorení sa stala najvyššou stavbou sveta a tento titul si udržala necelé desaťročie až do otvorenia CN Tower v kanadskom Toronte v roku 1976. Z Ostankina vysielali všetky moskovské televízne stanice až do vzdialenosti 120 km, a to až do 28. augusta 2000, keď vežu zachvátil požiar. K požiaru došlo 98 metrov nad vyhliadkovou plošinou. Personál veže i návštevníkov evakuovali, pri počiatočnom výbuchu zahynuli traja ľudia. Podľa ruských médií sa evakuácia uskutočnila za 90 minút. Po tejto udalosti malo vyše 18 miliónov obyvateľov Moskvy problém s príjmom rozhlasového a televízneho signálu.
Podľa veže bola pomenovaná planétka 5935 Ostankino objavená v r. 1977 Nikolajom Černychom.
Victor Turner
Victor Witter Turner (* 28. máj 1920, Glasgow – † 18. december 1983, Charlottesville, USA) bol britský antropológ. Je pokladaný za jedného z najinšpiratívnejších autorov súčasnej antropológie.
Životopis
Narodil sa v Glasgowe ako syn Normana a Violet Turnerových. Počas druhej svetovej vojny slúžil ako nižší dôstojník pri zneškodňovaní nevybuchnutých bômb. Po vojne sa vďaka knihám Margaret Meadovej a Alfreda R. Radcliffea-Browna spolu so svojou manželkou a neskoršou celoživotnou spolupracovníčkou Edith Turnerovou začal zaujímať o antropológiu. Získal bakalársky diplom z antropológie na University College London a potom pokračoval v postgraduálnom štúdiu na University of Manchester. V roku 1950 až 1954 robil rozsiahly terénny výskum asi sedemnásťtisícového kmeňa Ndembu v severozápadnej Rhodézii (v dnešnej Zambii). Tomuto kmeňu venoval monografiu Schism and Continuity in an African Society (Schizma a kontinuita v jednej africkej spoločnosti, 1957), ktorú obhájil v roku 1955 ako svoju doktorandskú prácu. V nej sa pokúsil nájsť poriadok nie v sociálnej štruktúre, ale v mocenskom konflikte, ktorý spoločnosť nerozvracia, ale potvrdzuje. Kľúčový pojem, ktorý mal Turnerovi umožniť konceptualizáciu ndembuskej sociálnej organizácie a hodnôt, bola sociálna dráma, ktorá zahŕňa fázy postupného porušenia noriem, krízy, urovnávania a reintegrácie. Analógia života ako divadelnej hry bola blízka Turnerovej skúsenosti a naturelu. Jeho matka bola herečka, ktorá sa doma neustále pripravovala na svoje roly. Turner preto dokázal citovať veľa pasáží zo Shakespeara, Aischyla, Shawa a Ibsena, ktorého hry pripadali Turnerovi ako priame vyjadrenie ndembuskej reality. Koncept sociálnej drámy uplatnil Victor Turner rovnako pri analýze islandských ság (An Anthropological Approach to the Icelandic Saga; The Icelandic Family Saga as a Genre of Meaning-Assignment) alebo na priebeh mexickej revolúcie z roku 1810. Od polovice 60. rokov sa Turner zaoberal aj problematikou politickej antropológie. Spoločne s Marcelom Schwartzom a Arturom Tudenom usporiadal panel o politickej antropológii v roku 1964 v rámci zasadania Americkej antropologickej asociácie a podieľal sa sa na vydaní zborníku Political Anthropology(1966). Zomrel 18. decembra 1983.
Hlavné myšlienky
Victor Turner zdôraznil význam symbolu ako základného prvku v ľudskej kultúre. V týchto myšlienkach sa inšpiroval hlavne Edwardom Sapirom a Sigmundom Freudom. Symbol špecifikuje ako dynamickú entitu viazanú na sociálnu akciu, ktorá ho generuje, a zároveň je spojený so sociálnym kontextom, ktorý vymedzuje jeho význam. Stáva sa tak zhustením významov s potencionálne silným emočným účinkom. V minulosti dosiahli jednoduché symboly vysokú efektivitu, ktorej možnosti sú neustále odhaľované v rôznych civilizačných a historických horizontoch (napr. kresťanský kríž) Podľa Turnera má byť symbol chápaný predovšetkým ako prejav ľudského zmýšľania.
4594 Dashkova
4594 Dashkova je planétka s priemerom 19 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 17. mája 1980.
Michael Giacchino
Michael Giacchino (talianska výslovnosť [dʒaˈkkino]) (* 10. október 1967, New Jersey, USA) je americký skladateľ soundtrackov, nositeľ Oscara, ktorý skomponoval viacero ocenených skladieb k známym filmom, televíznym seriálom a videohrám. Jeho skladby sú známe použitím plechových dychových nástrojov.
Životopis
Michael Giacchino sa narodil v Riverside Township, New Jersey. Predkovia jeho otca pochádzali zo Sicílie a predkovia jeho matky emigrovali z mesta Abruzzo v strede Talianska. Jeho brat Anthony Giacchino je tvorca dokumentárnych filmov a má dvojité občianstvo: americké a talianske. Giacchino vyrástol v Edgewater Park Township, New Jersey. Zmaturoval na škole Holy Cross High School v Delran Township, New Jersey v roku 1986. Giacchino začal kombinovať obrázky a hudbu vo veku 10 rokov, keď v suteréne začal vytvárať fázové animácie s podomácky vytvorenou hudbou. Počas strednej školy učiteľ umenia, ktorý bol Giacchinovým mentorom, odporučil jeho rodičom, aby ho prihlásili do školy vizuálneho umenia School of Visual Arts v New Yorku.
Giacchino sa prihlásil na hlavný odbor filmová produkcia s vedľajším odborom história. Počas svojho posledného roku na škole prijal neplatenú stáž v Universal Pictures. Giacchino, ktorý bol jediným uchádzačom, získal pozíciu na 6 mesiacov. Venoval sa jej v noci a cez deň chodil do školy a pracoval v obchodnom reťazci Macy’s, aby dokázal zaplatiť nájom. V roku 1990 zmaturoval a získal titul bakalár umenia Bachelor of Fine Arts. Potom chodil na hodiny hudby na Juilliard School a neskôr na Kalifornskej univerzite (UCLA).
Po skončení stáže a po zmaturovaní dostal prácu v Universal Pictures. Neskôr pracoval v oblasti reklamy v Disney a po tom, čo sa Disney presťahovalo do Los Angeles, Giacchino sa presťahoval tiež. V noci navštevoval nočné hodiny inštrumentácie na UCLA. Vďaka práci pre Disney prišiel do kontaktu s rôznymi osobnosťami filmového priemyslu, vrátane producentov zodpovedných za najímanie skladateľov. Preto, keď sa otvorila pozícia producenta v Disney Interactive, Giacchino sa o ňu uchádzal a získal ju.
Videohry
Giacchinova tvorba pre Disney Interactive počas 16-bitovej éry zahŕňa Sega Genesis hru Gargoyles, SNES hru Maui Mallard in Cold Shadow a rozličné verzie hier The Lion King pre konzolu. Ale jeho prvým dôležitým projektom bola videoherná adaptácia filmu The Lost World: Jurassic Park z roku 1997 pre DreamWorks. Giacchino pokračoval v spolupráci s DreamWorks napríklad na hudbe pre Small Soldiers v roku 1998. Spolupracoval aj s Pandemic studios a vytvoril hudobnú tému pre Mercenaries: Playground of Destruction. Zoznam projektov, za ktoré bol Giacchino ocenený, zahŕňa štyri pokračovania série Medal of Honor, Heroes: 2, a tiež niekoľko ďalších hier o 2. svetovej vojne ako Secret Weapons Over Normandy, Call of Duty a Call of Duty: Finest Hour. Okrem toho Giacchino skomponoval témy pre The Incredibles: Rise of the Underminer a spolupracoval na téme pre Black so skladateľom Chris Tiltonom. Je autorom hudby pre hru Alias, ktorá je založená na televíznom seriáli s rovnakým názvom. V roku 2008 Giacchino zložil hudbu pre Turning Point: Fall of Liberty. V roku 2007 sa vrátil ku Medal of Honor a skomponoval hudbu ku hre Medal of Honor: Airborne.
Film a televízia
V roku 2001 J. J. Abrams, producent televízneho seriálu Alias, objavil Giacchina a požiadal ho, aby skomponoval hudbu k novému seriálu. Hudba, ktorú vytvoril, bola kombináciou orchestrálnej hudby pretkanej s elektronickou hudbou. Giacchino vytvoril veľmi uznávanú sprievodnú hudbu aj k ďalšiemu televíznemu seriálu J. J. Abramsa: Lost, v ktorej použil ako perkusie náhradné diely z trupu lietadla.
V roku 2004 získal Giacchino po prvýkrat poverenie skomponovať hudbu na veľký celovečerný film. Brad Bird, riaditeľ štúdia Pixar sa na neho obrátil kvôli filmu Rodinka úžasných po tom, čo si vypočul Giacchinovu hudbu na Alias. V roku 2005 bol Giacchino  za tento film nominovaný na cenu Grammy v 2 kategóriách : za najlepšiu hudbu k filmu a za najlepšiu inštrumentálnu kompozíciu.
Giacchino skomponoval hudbu aj k filmom Sky High a The Family Stone a k televíznemu filmu The Muppets' Wizard of Oz. Je autorom hudby k poslednému dielu Tom a Jerry od Josepha Barberu a slávnemu Abramsovovmu filmu z 2006 Mission: Impossible III. Giacchinovým ďalším hudobným úspechom bola Parížom inšpirovaná hudba k Disneyho animovanému filmu Ratatouille. Za hudbu k tomuto filmu získal svoju prvú nomináciu na Oscara. Cenu Oscar získal v kategórii najlepšia skladba (Best Original Score) za Pixar film Up. Bola to prvá výhra filmu z dielne Pixar v tejto kategórii.[4]