cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenská dokumentárna fotografia
Slovenská dokumentárna fotografia nadväzuje na tradíciu dokumentárnej fotografie stredoeurópskeho priestoru. Jej slovenskí predstavitelia neboli početní v rámci Československa. V deväťdesiatych rokoch sa tiež zdalo, že slovenský dokument ako samostatná výrazová tendencia neexistuje, s výnimkou niekoľkých osamotených počinov. Dnes však môžeme o dokumentárnej fotografii na Slovensku bez váhania hovoriť ako o špecifickom fenoméne.
Novodobá slovenská dokumentárna fotografia je úzko spätá s rovnomenným občianskym združením (OZ Slovenská dokumentárna fotografia), ktoré vzniklo 27. novembra 2000 z iniciatívy skupiny ôsmich popredných slovenských fotografov (Andrej Balco, Andrej Bán, Peter Brenkus, Ľubomír Groch, Alan Hyža, Martin Kollár, Martin Marenčin a Jozef Ondzík). Predsedom sa stal Martin Marenčin.
Vznik
OZ Slovenská dokumentárna fotografia svojim vznikom (spolu s Domom fotografie v Bratislave a v Poprade) prispelo k zaradeniu Slovenska ku krajinám, kde dokumentárna fotografia má aj inštitucionálne podmienky (Czech Press Photo – Česko, Mother Jones Foundation – USA, Hasselblad Foundation – Švédsko, Henri Cartier-Bresson Fondation – Francúzsko, atď.)
Osobné a profesionálne trajektórie členov OZ Slovenská dokumentárna fotografia sú hodnovernou fotografiou osudových ciest slovenských dokumentaristov: jedni (Andrej Balco, Jozef Ondzík a i.) prešli Inštitútom tvorivej fotografie Sliezskej univerzity v Opave, druhí sú autodidakti (Andrej Bán, Alan Hyža, Martin Kollár, Martin Marenčin, a i.).
Podľa slov českých kolegov (Pospěch, Štreit, a i.) práve spoločná aktivita Slovenskej dokumentárnej fotografie dokázala vytvoriť pevný základ pre ďalšie generácie a zároveň vzbudiť záujem spoločnosti o jeden kultúrny prúd. Okrem výstav a publikácií sa najmarkantnejšou stopou a originálnou značkou Slovenskej dokumentárnej fotografie stali dva dokumentaristické granty (IVO a Vaculík Advertising), ktoré nemajú v českej, ale ani v stredoeurópskej fotografii obdobu.
"Občianske združenie vzniká z potreby iniciatívnej skupiny slovenských fotografov uchovávať a spoluvytvárať obrazové svedectvo o našej súčasnosti. Ako zakladajúci členovia si uvedomujeme, že Slovensko prechádza dynamickými premenami, menia sa vzorce správania jeho obyvateľov i spôsob života, pričom dokumentárna a novinárska fotografia, ktorá by mala tieto zmeny reflektovať, sa nachádza v hlbokom útlme. Okrem izolovaných individuálnych tvorivých počinov tu niet ničoho, na čom by sa dalo stavať. Sme presvedčení, že tento neutešený stav nie je výsledkom neschopnosti fotografov vytvoriť zásadné diela, ale naopak – absencie podmienok pre systematickú dokumentaristickú tvorbu. Zároveň sme presvedčení, že hodnota takejto práce sa naplno zúročí až časom a že fotografia bude mať i naďalej nezastupiteľné miesto v systéme audiovizuálnych médií."
Východiskovou platformou skupiny bolo viacero úvah a tiež snaha nadviazať na najlepšie slovenské tradície fotografického dokumentu reprezentované autormi ako Pavel Socháň, Karol Plicka, Martin Martinček alebo Karol Kállay.
OZ Slovenská dokumentárna fotografia si od samého začiatku postavilo rámec činností na základe slobodného rozvoja dokumentárnej fotografie, ktoré nie sú v rozpore s princípmi humanity, demokracie a rešpektovania ľudských práv. V tomto smere sa rozbehli aj jeho prvé aktivity súvisiace s oživením dokumentárnej fotografie ako svojbytného a nezastupiteľného žánru. Predmetom bolo aj zaktivovanie slovenských tvorcov – dokumentaristov, spoluvytvorenie podmienok pre prácu na vlastných projektoch s nasadením, aké si vyžaduje, a v neposlednej miere aj vytváranie priestoru pre výmenu názorov domácich a zahraničných fotografov, vytvárania aktivít zameraných na archiváciu dokumentárnych fotografií o histórii a súčasnosti SR a tiež iniciatívneho zaoberania sa dôležitými otázkami dokumentárnej fotografie, ktoré majú všeobecný význam pre rozvej obrazovej kultúry.
Výstavy
Slovenská dokumentárna fotografia 90-tych rokov
Granty
Na základe svojho prvého projektu, ktorý slovenská a zahraničná verejnosť spoznala pod názvom Slovenská dokumentárna fotografia 90-tych rokov, vypísalo OZ Slovenská dokumentárna fotografia dva nezávislé grantové programy: Slovensko 001 (IVO) a Photo Document.sk (Vaculik Advertsing). Tieto boli realizované každoročne po dobu 5 rokov. V každom roku bol udelený jeden fotografický dokumentárny grant vo výške 100 tisíc slovenských korún na pokrytie nevyhnutných finančných a meteriálových nákladov. Obsahovo sa členili na tri tematicky rôznorodé celky. Každý z troch ocenených fotografov mal možnosť v priebehu jedného roka pracovať na zvolenej téme a výsledky tvorby prezentovať formou výstavy a publikácie. Výber kandidátov bol výsledkom komisií zostavených z renomovaných slovenských a zahraničných teoretikov a fotografov (Josef Koudelka, Colin Jakobson, Pavol Braier, Antonín Kratochvíl, Václav Macek, Daniela Mrázková, Karol Kállay, Péter Korniss, Jindřich Štreit a i.). Na záver päťročného cyklu bola vydaná publikácia so súborom fotografií víťazov jednotlivých ročníkov.
V prvom desaťročí tretieho milénia oboma grantami OZ Slovenská dokumentárna fotografia významne prispelo k zviditeľneniu slovenskej dokumentárnej scény na domácej pôde ako aj za hranicami. Tento dôležitý počin neunikol ani autorom (Vaclav Macek a Lucie F. Fišerová) publikácie Nová slovenská fotografia, ktorá vyšla v roku 2008. V praxi okrem putovných výstav a publikácií o tom svedčí i fakt, že v rámci takého významného festivalu, akým je Mesiac fotografie, ich laureáti dostali priestor na prezentáciu svojej aktuálnej tvorby pred domácou a zahraničnou verejnosťou.
Laureáti grantov
Slovensko 001, 002, 003 : Obrazová správa o stave krajiny' – IVO & OZ Slovenská dokumentárna fotografia
Photo Document.sk 2002, 2003, 2004, 2005, 2006 – Vaculík Creative Studio & OZ Slovenská dokumentárna fotografia
Odmena
Odmena je kladný podnet alebo konfigurácia podnetov, situácia schopná vyvolať príjemnosť alebo uspokojiť potrebu.
Brodziansky park
Brodziansky park je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Brodzany v okrese Partizánske v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1984 na rozlohe 6,702 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na chránenom území platí 3. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: ''Historický park založený koncom 19. storočia v prírodno-krajinárskom slohu v blízkosti renesančno-barokového kaštieľa. Po 2. svetovej vojne bol park značne zanedbaný. Rastú tu aj jedince cudzokrajných druhov drevín.''
Ján Langoš
Životopis
Jeho otec Michal, ktorý po priemyslovke pracoval v Mototechne a za vojny bol aktívny v odboji, sa pod Nízke Tatry priženil z východného Slovenska. Nikto z rodiny nevstúpil do KSČ. Introvertného chlapca od mladosti formoval brat jeho babičky, katolícky kňaz a kanonik Alexander Vajcík. Mladý Ján Langoš ako študent chodieval opravovať turistické chodníky v Tatrách. Študoval na Strednej priemyselnej škole spojovej techniky v Banskej Bystrici (1964), Elektrotechnickej fakulte SVŠT, odbor fyzika tuhých látok (1971). Po ukončení štúdia pracoval ako experimentálny fyzik, technológ v Ústave technickej kybernetiky (ÚTK) Slovenskej akadémie vied. Pracoval tam ako odborník na vývoj a testovanie integrovaných obvodov. V rokoch 1982 až 1985 to boli obvody pre komunikačné rozhrania mikropočítačov a pod jeho vedením bol vyvinutý a v roku 1989 vyrobený prototyp 32-bitového mikroprocesora s redukovanou množinou inštrukcií (RISC). Podľa Jozefa Mikloška bol ÚTK, pod vedením akademika Ivana Plandera, liahňou disidentov tajnej cirkvi, pracovali tam kresťanskí aktivisti ako František Mikloško, Rudolf Fiby, Marián Vajteršic, Ondrej Sýkora, Mária Lucká, Peter Václavík, Marián Gula a ďalší.
Angažoval sa v disente, spolu s Jánom Čarnogurským vydával samizdat Bratislavské listy (19881989), v roku 1987 spoluvydával samizdatový časopis Fragment , časopis K (19861987 so Šimečkom a Budajom , neskôr Fragment K, ktorý potom vydávali Šimečka, Oleg Pastier, Jirko Olič a Ivan Hoffman). Podieľal sa aj na tvorbe časopisov Kontakt (19811983) a ''Altamira' '  (19831985 v spolupráci s Borisom Lazarom a Martinom Kleinom). ŠtB ho v tomto období rozpracovávala v akcii s krycím menom „Lukeš“.
Po Nežnej revolúcii sa stal v roku 1990 podpredsedom Snemovne ľudu Federálneho Zhromaždenia, neskôr (19901992) pôsobil ako minister vnútra ČSFR, 19942002 poslanec NR SR. V roku 1992 zriadil v Prahe úrad, ktorý sa začal venovať zločinom bývalej ŠtB.
V roku 1994 sa dostal do parlamentu na kandidátke KDH za SKOI. Od roku 1995 do 2000 zastával funkciu predsedu Demokratickej strany. Poslancom NR SR bol do roku 2002. V máji 2003 sa stal zakladateľom Ústavu pamäti národa a do svojej smrti pôsobil ako predseda jeho Správnej rady.
Bol predkladateľom a spoluatorom zákonov a právnych noriem, „Zákona o slobodnom prístupe k informáciám“ a „Zákona pamäti národa“. Poslanec mestského zastupiteľstva v Bratislave a predseda výboru pre ochranu verejného poriadku, 1993 zakladateľ Stálej konferencie občianskeho inštitútu (SKOI), zakladajúci člen M.E.S.A. 10.
15. júna 2006 tragicky zahynul pri autonehode medzi obcami Turňa nad Bodvou a Drienovec, keď vo vysokej rýchlosti narazil do vozidla Multicar plne naloženého štrkom.
3450 Dommanget
3450 Dommanget je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil Henri Debehogne 31. augusta 1983.
Sebastian Coe
Je dvojnásobným olympijským víťazom z Letných olympijských hier 1980 v Moskve a Letných olympijských hier 1984 v Los Angeles na trati 1500 metrov. Je tiež európskym šampiónom z roku 1986 v behu na 800 metrov. Počas svojej športovej kariéry vytvoril celkom osem nových svetových rekordov.
Sebastian Coe a IAAF
Športovej diplomacii sa venuje už od čias svojej aktívnej športovej kariéry. Od roku 2003 pôsobí v 27 člennej Rade Medzinárodná asociácia atletických federácií (IAAF) a od roku 2007 je jedným zo štyroch viceprezidentov tejto organizácie. V roku 2014 ohlásil, že chce kandidovať na funkciu prezidenta IAAF.
Copiapó (mesto)
Copiapó je hlavné mesto regiónu Atacama a provincie Copiapó na severe Čile. Podľa sčítania obyvateľov z roku 2012 tu žije viac ako 158 000 obyvateľov.
Mesto sa nachádza asi 800 km severne od Santiaga, v údolí rovnomennej rieky. V okolí sa nachádza púšť Atacama, preto rieka často vysychá. V okolí mesta sú bohaté náleziská striebra a medi, ktoré sú dopravované železnicou do prístavu v meste Caldera.
Variačný počet
Variačný počet je disciplína matematiky, ktorá sa zaoberá hľadaním lokálnych extrémov funkcionálov.
Ioana Raluca Olarová
Ioana Raluca Olarová (uvádzaná aj ako Olaruová), (* 3. marec 1989, Bukurešť, Rumunsko) je súčasná rumunská profesionálna tenistka.
Ambeyrac
Ambeyrac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 182 obyvateľov (2009).
Prión
thumb|PrPC, t.j. normálna forma priónového proteínu (abnormálna forma má väčší podiel častí, ktoré sú na obrazku vyznačené žltým) náhľad|vpravo|Výskyt troch transmisívnych spongiformných encefalopatií (t.j. troch priónových chorôb v užšom zmysle) na Slovensku v rokoch 20112017. Vysvetlivka: sCJD =sporadická [[Creutzfeldtova-Jakobova choroba, gCJD=dedičná Creutzfeldtova-Jakobova choroba, GSS= Gerstmannov-Sträusslerov-Scheinkerov syndróm ]]
Ambeyrac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prión
Prión alebo prion (iné názvy pozri nižšie) je (určitým konkrétnym spôsobom) abnormálny variant určitého typu bielkoviny, ktorý svoju abnormalitu dokáže preniesť aj na normálne varianty rovnakej bielkoviny, keď s nimi príde do styku. Detaily definície sú sporné (pozri nižšie).
Prión je jeden z typov tzv. subvírusových častíc, pričom subvírusové častice taxonomicky patria medzi tzv. nebunkovce (lat. Acellulata, Subcellulata). Tie prióny, ktoré spôsobujú choroby, sú najmenším známym infekčným agensom. Choroby ľudí a cicavcov spôsobené priónmi vždy (i keď niekedy až po rokoch) končia smrťou postihnutého jedinca. Na rozdiel od ostatných organizmov (t.j. najmä vírusov, viroidov, satelitov, prokaryotov a eukaryotov) prióny neobsahujú nukleovú kyselinu; u priónov teda všetky informácie (v najširšom zmysle tohto slova) prenáša bielkovina namiesto nukleovej kyseliny. Z tohto a iných dôvodov je sporné, či sa prióny dajú považovať za organizmy a za živé. V minulosti sa väčšinou prióny (mylne) považovali za špeciálny typ vírusu.
Názvy
Slovenské názvy tejto entity sú: prión, prion , infekčný proteín (infekčná bielkovina) , proteínová infekčná častica (bielkovinová infekčná častica). Starší názov je proin. Ďalšie staršie názvy vyplývajú z toho, že v minulosti sa to, čo dnes voláme prión väčšinou považovalo za špeciálny typ vírusu; sú to tieto názvy: nekonvenčný vírus [v užšom zmysle], nekonvenčný agens (nekonvenčný činiteľ) [v užšom zmysle] , virino   , nemavírus.
Latinské názvy sú pomerne zriedkavé, v množnom čísle (čiže spravidla ako taxonomická jednotka) majú túto podobu: Priones, Prionobiota , (?)Aminoacuea.
Názov prión/prion je prevzatie anglického umelého slova prion vytvoreného v 80. rokoch 20. storočia, ktoré malo pôvodne podobu proin a ktoré je (v oboch podobách) vlastne skrátená podoba výrazu "proteinaceous infectious particle", čiže bielkovinová infekčná častica.
Definície a základná terminológia
Vysvetlivka: (1), (2), (3)... je pomocné označenie jednotlivých definícií.
(1) Prión v najširšom zmysle je akákoľvek abnormálna (nie nevyhnutne patogénna) forma (presnejšie: abnormálna konformácia) niektorých typov proteínov (=bielkovín), ktorá je po styku s normálnou formou toho istého typu proteínu schopná premeniť túto normálnu formu proteínu na abnormálnu formu (čiže ju premeniť "na svoj obraz"), a takto sa de facto šíriť.
V závislosti od autora existuje aj veľa užších definícií; konkrétne býva pojem prión z vyššie uvedenej definície 1 najčastejšie obmedzený na:
Vo všetkých vyššie uvedených prípadoch (t. j. 1 až 5) môže definícia alternatívne znieť tak, že sa ako prión označuje nielen abnormálna forma daného proteínu, ale aj jeho príslušná normálna forma; prión v tomto ponímaní je teda proteín majúci (vyššie spomínanú) abnormálnu a normálnu formu (konformáciu).
Prióny podľa definície 2 a 3 sa vyskytujú len u človeka a časti cicavcov. Prióny podľa ostatných definícií sa vyskytujú u človeka a časti cicavcov, u kvasiniek a niektorých iných húb, u prokaryotov a u vírusov.
Prión cicavcov
Vo väčšine starších textov, ale aj v mnohých súčasných textoch a vo všeobecnom povedomí obyvateľstva, sa z vyššie uvedených definícií používa najmä definícia 2. Definícia 2 je z obsahového hľadiska podmnožina všetkých vyššie uvedených definícií (t.j. definícií 1, 3, 4 a 5). Definícia 2 je navyše de facto pôvodná definícia priónov, pretože v čase objavu priónov zo všetkých javov opisovaných vo vyššie uvedených definíciách bolo známe len to, čo opisuje definícia 2. Definícia 2 je teda najužšia a najstaršia definícia priónu. Prióny podľa definície 2 sa dnes niekedy (aby sa zabránilo nejasnostiam) označujú ako prióny cicavcov alebo prióny stavovcov.
Priónu podobné proteíny
Viacerí autori označujú okrajové prípady definície 1 (t.j. najmä prípady, ktoré spadajú do definície 1, ale zároveň nespadajú do definície 5) špeciálnymi názvami, najmä: priónu podobný proteín (= priónu podobná bielkovina, priónu podobná entita, priónu podobný agens, angl. prion-like protein, prion-like entity, prion-like agent), prionoid, kváziprión a propagón. Detaily definícií týchto pomenovaní závisia od autora. Jeden z týchto spôsobov pomenovania je napríklad takýto:
Zdroje tejto kapitoly:
Taxonómia
Prión je jeden z typov tzv. subvírusových častíc. Subvírusové častice sú okrem priónov najmä viroidy a satelity. V kontexte chorôb sa subvírusové častice označujú aj ako subvírusové agensy. Subvírusové častice (spravidla sa ale myslia len subvírusové agensy) spolu s vírusmi taxonomicky tvoria tzv. nebunkovce (=nebunkové organizmy; lat. Acellulata, synonymá: Subcellulata, Acytotа, Aphanobionta, Acellularia, Acellularae, Akamara). Niekedy sa subvírusové častice (vrátane priónov) považujú za súčasť vírusov v najširšom ponímaní; je tomu tak napriek tomu, že práve prióny sa prakticky v každom ohľade od klasických vírusov veľmi odlišujú. Niektorí autori naopak prióny (na rozdiel od ostatných subvírusových častíc a vírusov) výslovne vôbec nezaraďujú medzi (živé) organizmy, čiže u nich vôbec nie sú predmetom biologickej taxonómie. Pokiaľ ide o taxonomickú úroveň, obyčajne prióny (ak sa vôbec považujú za organizmy) nemajú žiadnu špeciálnu taxonomickú úroveň, občas ale majú úroveň domény.
Pred objavením priónov (resp. u niektorých autorov ešte donedávna) bolo sporné, čo presne spôsobuje choroby, ktoré dnes považujeme za spôsobené priónmi, ale najčastejšie sa uvádzalo, že tieto choroby sú spôsobené špecifickými vírusmi (niekedy aj konkrétne pomenovanými, napr. nekonvenčný vírus, virion, nemavírus a podobne ), ktoré patria medzi tzv. pomalé vírusy. Tieto tzv. pomalé vírusy zahŕňali nielen to, čo dnes označujeme ako prióny (podľa vyššie uvedenej definície 2), ale aj časť toho, čo dnes považujeme za (normálne) vírusy.
Choroby
Ako priónová choroba, prionóza či priónové ochorenie sa označuje choroba vyvolaná priónmi:
Prióny podľa vyššie uvedenej definície 2
Z biochemického hľadiska je prión bielkovina vyskytujúca sa prirodzene v nervovom tkanive, ktorá má zmenenú sekundárnu štruktúru - z konformácie alfa-helix sa stal beta-skladaný list. Takto zmenená bielkovina je schopná transformovať na "svoj obraz" aj normálne bielkoviny rovnakého zloženia, čím sa táto zmena šíri dominovým efektom. Takto zmenené bielkoviny sú extrémne odolné voči teplote, tlaku, proteázam, formaldehydu a iným konvenčným spôsobom denaturácie, sú dokonca schopné "prežiť" kremáciu uhynutých tiel. V nervovom tkanive majú tendenciu sa zhlukovať a tvoriť agregáty podobné tým, ktoré sú pozorované pri bežných neurodegeneratívnych ochoreniach. Agregáty priónov postupne vedú k odumieraniu neurónov a poškodené tkanivo získava typickú špongiovitú štruktúru.
Prióny vyvolávajú choroby ľudí a niektorých iných cicavcov. Tieto sa nazývajú transmisívne spongiformné encefalopatie alebo priónové choroby (prionózy) v užšom zmysle (terminológiu porovnaj vyššie). Najčastejšie sa vyskytujú spontánne formy priónových ochorení, kedy je chybná štruktúra podmienená sporadickou mutáciou na géne PRNP. Dedičné formy sú spravidla menej časté, no na Slovensku je táto forma najviac rozšírená. Možný je aj iatrogénny prenos, teda prenos spôsobený použitím infikovaných lekárskych pomôcok.
U ľudí spôsobujú prióny tieto choroby (čiže transmisívne spongiformné encefalopatie u ľudí sú):
Prióny boli objavené v súvislosti s hľadaním pôvodcu ochorenia zvierat, známeho pod názvom ovčia klusavka, resp. BSE (choroba šialených kráv) u hovädzieho dobytka. Postihnuté zvieratá sa vyznačovali agresivitou a trpeli ťažkými poruchami telesnej koordinácie. Nedokázali ovládať svoje končatiny, padali a po krátkom čase uhynuli.
Prióny sú schopné medzidruhového prenosu, ľudské ochorenie spôsobené konzumáciou nakazených zvierat sa nazýva vCJD (variantná Creutzfeldtova-Jakobova choroba) a s charakterom epidémie sa vyskytlo v Spojenom kráľovstve, kde jeho masovému výskytu predchádzala konzumácia mäsa chorého hovädzieho dobytka.
Všetky transmisívne spongiformné encefalopatie sú smrteľné, neliečiteľné a degeneratívne. V priebehu niekoľkých mesiacov od vypuknutia prvých príznakov, ktorými sú patologické zmeny psychiky a poruchy koordinácie, nastáva paralýza, kóma a smrť. Úmrtnosť na tieto choroby je 100 %.
Avolsheim
Avolsheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lecey
Lecey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy vo futbale 1976
Kvalifikácia
Kvalifikované tímy:
Strelci
4 góly
2 góly
1 gól
Fedor Ormis ml.
náhľad|Hrob Fedora Ormisa a jeho manželky v banskobystrickom evanjelickom cintoríne Fedor Ormis ml. (* 19. február 1906, Bingula - † 17. marec 1983, Banská Bystrica) bol slovenský právnik, cirkevný hodnostár.
Jeho otec bol Fedor Ormis st., matka Amália rod. Fábryová a brat Ján Vladimír Ormis.
Životopis
Vyštudoval právo, cirkevný hodnostár evanjelickej a.v. cirkvi, dozorca Západného dištriktu. Spoluautor novej cirkevnej ústavy. Politicky prenasledovaný, pre angažovanosť v cirkvi musel opustiť miesto prednostu Krajského súdu a pracoval ako úradník v banskobystrických vodárňach, zbavený aj iných cirkevných hodností (1959). Počas 2. svetovej vojny, účastník SNP a protifašistického odboja.
Rétorománčina
Rétorománčina môže byť:
Molárna hmotnosť
Molárna hmotnosť (staršie: molová hmotnosť, mólová hmotnosť) je fyzikálna veličina, ktorá udáva hmotnosť jednotkového látkového množstva látky (hmotnosť 1 mólu).
Dobrotínske skaly
Dobrotínske skaly je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Veľké Uherce v okrese Partizánske v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1980 na rozlohe. Ochranné pásmo nebolo určené. Je súčasťou CHKO Ponitrie. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: Floristicky pestré zvyšky xerotermných spoločenstiev severnej časti geomorfologického celku Tribeč na vedeckovýskumné, kultúrno-výchovné a náučné ciele.
Odolnosť systému
Odolnosť systému je spôsobilosť systému spoľahlivo pracovať bez ohľadu na to, aké vplyvy naň pôsobia z okolia systému. Systém s touto spôsobilosťou sa bude správať efektivne aj vtedy, keď niektoré z jeho parametrov majú náhodný charakter a sú odlišné od tých, ktoré sa predpokladali. Rozlišuje sa:
Microsoft Visual Studio Debugger
Microsoft Visual Studio Debugger je debugger, ktorý sa dodáva so všetkými verziami Microsoft Visual Studio. Tento debugger bol inšpirovaný CodeView debuggerom, nezávislým, textovo-orientovaným debuggerom vydávaným s Microsoft Visual C++ verziou 1.5 a skoršou.
Róbert Ovad
Róbert Ovad (* 28. február 1971, Ružomberok) je bývalý slovenský futbalový obranca. Momentálne trénuje Jaslovské Bohunice.
Microsoft Visual Studio Debugger
Pokročilejšie možnosti novšej verzie zahŕňajú:
Róbert Ovad
Klubová kariéra
Celú kariéru strávil na rodnom Slovensku. V roku 2003 bol na ihrisku v zápase medzi Matadorom Púchov a FC Barcelonou. Tento zápas skončil  remízou 1:1.
Microsoft Visual Studio Debugger
Hlavným nedostatkom Visual Studio Debuggera je absencia možnosti sledovať vykonávanie až do kódu jadra OS. Toto je však možné s pomocou prídavku VisualDDK. Avšak sledovanie kódu jadra Windows je väčšinou realizované s pomocou WinDbg, KD alebo SoftICE.
Róbert Ovad
Reprezentačná kariéra
Ovad bol povolaný do reprezentácie v rokoch 1995 a 1996. Odohral celkovo 3 zápasy, všetky 3 skončili prehrou. Na ihrisku bol aj 22. júna 1995 v Mendoze pri najvyššej prehre v histórií Slovenska. Zápas s Argentínou vtedy skončil 0:6.
Fedor Ormis st.
Fedor Ormis st. (* 26. február 1871, Revúca - † 5. júl 1924, Binguľa) bol slovenský evanjelický kňaz, národnokultúrny pracovník. Pseudonym: Srémac.
Jeho otec bol Samuel Ormis, matka Mária rod. Poloncová, syn Fedor Samuel Ormis ml., Ján Vladimír Ormis a manželka Amália rod. Fábryová.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, potom poslucháč evanjelickej teológie v Bratislave, 1897 vysvätený za kňaza. Farár binguľsko-erdevíckej cirkvi v Srbsku. Tu sa zaslúžil o výstavbu chrámov, ako seniorálny zapisovateľ vydal tlačou zápisnice koncentu z 1904 a 1905, prispieval do slovenskej tlače, pracoval na udržovaní a prehlbovaní národného a slovenského povedomia medzi dolnozemskými Slovákmi. Pôsobil v Iloku, Chorvátsko v rokoch 1920 – 1921.
BMW Open 2010
BMW Open 2010 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 2. do 9. mája 2010  na otvorených antukových dvorcoch v nemeckom meste Mníchov. Titul v dvojhre získal Rus Michail Južnyj, ktorý vo finále porazil Chorváta M. Čilića. Bol to jeho šiesty titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Rakúšan Oliver Marach a Španiel Santiago Ventura, ktorí vo finále porazili pár Eric Butorac, Michael Kohlmann. Pre O. Maracha to bol ôsmy a pre S. Venturu piaty titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇷🇺 Michail Južnyj vs. 🇭🇷 Marin Čilić 6-3, 4-6, 6-4
Štvorhra mužov
🇦🇹 Oliver Marach / 🇪🇸 Santiago Ventura vs. 🇺🇸 Eric Butorac / 🇩🇪 Michael Kohlmann 5-7, 6-3, 16-14
Morávka-Žermanice
Privádzač Morávka - Lučina je vodný kanál, privádzač v okrese Frýdek-Místek v Česku. Privádza vodu medzi dvoma pravými prítokmi Ostravice, a síce z povodia Morávky do susedného povodia Lučiny.
Priebeh toku
Kanál odbočuje doprava z Morávky vo Vyšních Lhotách a zľava ústi do Lučiny vo Vojkoviciach.
Prítoky
sprava:
Vodný režim
Priemerný prietok činí 1,9 m³/s. Rýchlosť toku spomaľujú vysoké niekoľkometrové betónové hate.
Stavba
Dôvodom stavby vodného kanála bola nedostatočná vodnosť Lučiny pre reguláciu vodnej hladiny v Žermanickej priehradnej nádrži. Vodný kanál bol postavený v rokoch 1951 až 1958.
Messier 38
Messier 38 alebo M 38 alebo NGC 1912 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Povozník. Objavil ju Giovanni Batista Hodierna v roku 1654. Od Zeme je vzdialená približne 4 200 ly.
Nachádza sa v južnej časti súhvezdia v blízkosti ďalších dvoch otvorených hviezdokôp: M36 a M37. Leží asi 2,5° severozápadne od M36. Tvorí ju asi 100 hviezd s jasnosťou medzi magnitúdami 8 a 12. Vek jej hviezd je okolo 200 miliónov rokov, jej najjasnejšou hviezdou je žltý obor 900-krát jasnejší než Slnko. Priemer kopy je zhruba 25 svetelných rokov. Jej okolie je pomerne bohaté na hviezdy.
Pochopenie
Pochopenie je výsledok procesu chápania.
Manufaktúra
Manufaktúra môže byť:
Mark Allen
Mark Allen (* 22. február 1986), je profesionálny snookrový hráč. Ako amatér vyhral majstrovstvá sveta a Európy (2004). Nasledujúci rok sa stal profesionálom a dosiahnutie elitnej top 16 mu trvalo len tri sezóny. V júni 2009 vyhral svoj prvý profesionálny titul na turnaji Jiangsu Classic v Číne. V decembri 2011 sa dostal do finále prestížneho turnaja UK Championship, kde s Juddom Trumpom prehral 8-10. Prvý a zatiaľ jediný bodovaný turnaj vyhral v marci 2012, keď Stephena Lee porazil na World Open v Číne 10-1.
Emil Buchar
RNDr. Emil Buchar, DrSc (* 4. august 1901, Lázně Bělohrad, Česko† 20. september 1979, Příbram, Česko) bol český astronóm a geodet, profesor na ČVUT, člen korešpondent ČSAV, ktorý sa stal známym pre svoje práce v oblasti geodetickej astronómie. Na základe meraní umelých družíc Zeme z roku 1958 odvodil presný tvar Zeme. Objavil planétku 1055 Tynka.
Vzdelanie
V Novej Pake absolvoval reálne gymnázium, potom v Prahe prírodovednú fakultu Univerzity Karlovej.
Vedecké úspechy
Začal pracovať v rokoch 1925 až 1927 na hvezdárni Bouzaréah v Alžíri a tu objavil planétku 1055, ktorú nazval Tynka. Potom sa vrátil do vlasti, nastúpil do Vojenského zemepisného ústavu v Prahe so zaradením meračský komisár.
Po vojne vyučoval na ČVUT v Prahe, roku 1947 bol profesorom a rok potom dekanom Vysokej školy špeciálnych náuk ČVUT. Od roku 1952 bol člen korešpondent Československej akadémie vied.
Po vypustení prvej umelej družice Zeme Sputnik 1 odvodil zo sledovania jej letu sploštenie Zeme.
Bol autorom mnohých odborných prác, napr.:
Medzinárodné pôsobenie
Profesor Buchar bol členom Medzinárodnej astronautickej federácie a niekoľkých jej komisií, členom Medzinárodnej astronautickej akadémie, členom byra a exekutívneho výboru COSPAR. Vďaka nemu v roku 1960 bol národný výbor (komitét) COSPAR vytvorený aj v Česko-Slovensku a prof. Buchar mu predsedal 16 rokov.
Uctenie pamiatky
Na jeho pamiatku bola pomenovaná planétka (3141) Buchar objavená na hvezdárni na Kleti v roku 1984.
V Prahe 13 je po ňom pomenovaná ulica - Bucharova.
Anglars-Saint-Félix
Anglars-Saint-Félix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 671 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Erick van Egeraat
Erick van Egeraat (* 27. apríla 1956 Amsterdam, Holandsko) je holandský architekt. V roku 1984 sa stal spoluzakladateľom svetoznámeho ateliéru MECANOO so sídlom v Delfte, kde vydržal do roku 1995. Pre osobné nezhody sa však osamostatnil a v tom istom roku založil spoločnosť EEA (v súčasnosti má spoločnosť kancelárie v Rotterdame, Londýne, Budapešti, Moskve a Prahe a viac než 100 zamestnancov). Všetky jeho stavby sú význačné nápaditou a výraznou fasádou, ktorá však poväčšine ukrýva pôdorysy vychádzajúce zo zaužívaných komerčných schém, bez výraznejšej snahy o novátorstvo, či experimentálnosť, napriek vonkajšej snahe o ľudskú senzitivitu a abstraktné tvary.
Momentálne sa začal sústreďovať na stredo – a východoeurópske mestá ako Praha, Bratislava a Petrohrad, ktorým sa snaží pridať k ich bohatému historickému dedičstvu súčasnú architektonickú vrstvu. Výnimočným je projekt New Holland v Petrohrade, ktorý však nie je realizovaný. Medzi v súčasnosti realizované patrí aj polyfunkčný objekt River Park, situovaný na Nábreží armádneho generála L. Svobodu v Bratislave, v tesnom susedstve PKO od architekta Emila Belluša.
3451 Mentor
3451 Mentor je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 19. apríla 1984.
Pamiatka
Pamiatka je trvalá, stála spomienka, pamätihodný, pamätný predmet, stopa, pozostatok po niečom, napr. prameň.
Odosielateľ
Odosielateľ alebo zasielateľ môže byť osoba, ktorá odosiela (napr. list, balík)
Odosielateľ môže byť v doprave aj osoba, ktorá uzatvára s dopravcom zmluvu o preprave, pozri odosielateľ (doprava)
Zasielateľ môže byť v doprave aj osoba, ktorá organizuje prepravu tovaru a/alebo súvisiace služby v mene odosielateľa, pozri zasielateľ (doprava)
Opera
náhľad|Interiér divadla „[[La Fenice“ v Benátkach v roku 1837]] right|thumb|Teatro alla Scala v Miláne right|thumb|Opera Slovenského národného divadla v Bratislave
Opera je divadelný druh, v ktorom sa celý príbeh vyjadruje spevom so sprievodom orchestra a často je doplnený aj baletom. Spevácke hlasy sa v opere rozdeľujú podľa hĺbky. Mužské hlasy sú (od najhlbšieho): bas, barytón a tenor, ženské hlasy sú: alt, mezzosoprán a soprán. Spevácke číslo, v ktorom postavy vyjadrujú svoje pocity a nálady, nazývame ária. Recitatív je pomerne monotónne spievaný dialóg. Podstatou opery je vzájomný súlad literárneho, hudobného a vizuálneho vyjadrenia, vďaka čomu je opera nepochybne jedným z vrcholov ľudskej kultúry.
Dejiny
Po zániku antickej drámy a komédie doprevádzanej hrou na lýre, sa v stredoveku divadelné predstavenia obmedzili na nábožensky ladené predstavenia v chrámoch. S nástupom renesancie v 16. storočí vzrastal aj záujem oživiť antické divadlo. Texty niektorých antických divadelných hier sa zachovali, ale keďže Gréci nepoznali noty, nikto nevedel (a nevie dodnes) aká hudba existovala v antickom grécku. Bolo preto potrebné vymyslieť niečo nové – spevácky štýl ktorý by vyjadroval pocity a vášne. V záujme oživenia antickej hudobnej drámy bol v poslednej štvrtine 16. storočia vo Florencii založený spolok Camerata pod vedením grófa Giovanniho Baldiniho. Prvé pokusy vykonal Vincenzo Galilei, ale 1. skutočnú operu Dafne napísal Jacopo Peri v roku 1594, ktorá sa bohužiaľ nezachovala. V roku 1600 napísal pri príležitosti svadby Henricha IV. a Márie Medici operu Eurydice. Tieto opery ešte zďaleka nemali súčasnú formu. Boli to hudobne oveľa jednoduchšie, asi pol hodiny trvajúce diela, ale znamenali zrod nového úspešného divadelného druhu.
V období romantizmu dosiahla opera svoj najväčší rozkvet. Najvýzmanejšími skladateľmi toho obdobia boli taliani, Gioacchino Rossini, Gaetano Donizetti, ale hlavne Giuseppe Verdi. Mimo talianskych zemí sa preslávil napr. Francúz Georges Bizet a v Nemecku Richard Wagner, ktorý je nazývaný aj „veľkým reformátorom opery“.
Ďalším vývojovým stupňom talianskej romantickej opery bol verizmus, ktorého hlavnými predstaviteľmi boli Ruggiero Leoncavallo, Pietro Mascagni a Giacomo Puccini.
K vývoju opery v 2. polovici 19. storočia významne prispeli aj iné európske národy, hlavne Rusi (napr. Nikolaj Rimskij-Korsakov, Modest Petrovič Musorgskij, Peter Iljič Čajkovskij) ale aj Česi (hlavne Bedřich Smetana a Antonín Dvořák).
Aj v 20. storočí pôsobili viacerí významní operní skladatelia, ako Alban Berg, Benjamin Britten, Ján Cikker, Philip Glass, Leoš Janáček, Carl Orff, Sergej Sergejevič Prokofjev, Bohuslav Martinů, Dmitrij Šostakovič, Richard Strauss, Eugen Suchoň a iní.
Chynoriansky luh
Chynoriansky luh je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Chynorany v okrese Partizánske v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1981 na rozlohe. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 4. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: ''Jediný zvyšok pôvodného lužného lesa Hornej Nitry, s typickým charakterom tvrdého luhu skupiny lesných typov brestových jasenín s hrabom. Významný biotop rastlinstva a živočíšstva, najmä vtáctva lužného lesa.''
Leffonds
Leffonds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Baerendorf
Baerendorf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zlatoň obyčajný
Zlatoň obyčajný (Cetonia aurata) je chrobák čeľade skarabeusovité (Scarabaeidae).
Popis pohlavia
Samec a samica sú veľmi podobní o veľkosti asi 1,4 až. Sú svetlozelenej farby s leskom. Odlíšiť samicu aj samca je tažké.
Potrava
Larvy sa živia spráchniveným drevom, kompostom a lístím listnatých stromov.V posledných rokoch napádajú aj plody ovocných stromov /jablone, broskyne, slivky/, tiež ruží, a iné.
Ján Vladimír Ormis
Ján Vladimír Ormis (* 3. jún 1903, Bingula – † 18. apríl 1993, Bratislava) bol slovenský literárny historik, bibliograf. Pseudonym: Abstemius, Dr. J.O., Jaroslav, Laik, Sriemsky.
Jeho otec bol Fedor Ormis st., matka Amália rod. Fábryová a brat Fedor Ormis ml.
Termínovaný vklad
Termínovaný vklad je bankový produkt, určený na zhodnotenie voľných finančných prostriedkov. Ide o produkt, ktorý je vhodný pre ľudí, ktorí si plánujú vložiť určitú sumu peňazí na vopred stanovenú dobu (viazanosti). Termínovaný vklad môže byť buď jednorazový alebo automaticky obnovovaný. Jednorazový termínovaný vklad zaniká v termíne svojej viazanosti. Vkladateľ sa pri založení termínovaného vkladu rozhodne, či po skončení splatnosti sa vklad automaticky obnoví na rovnaké obdobie, alebo sa ukončí a prostriedky aj s úrokmi sa prevedú na bežný účet.
Úroky sa pri termínovaných vkladoch buď pripisujú k vkladu pravidelne v určitých intervaloch, alebo ich banka môže prevádzať na bežný účet. Pokiaľ sú pripisované k vkladu, tie sa ďalej úročia čím vkladateľ získava aj úroky z úrokov.
Z pohľadu lehoty viazanosti (fixácie úrokovej sadzby) možno termínované vklady rozdeliť na krátkodobé s lehotou viazanosti od niekoľkých dní do 1 roka a strednodobé s lehotou viazanosti vyššou ako 1 rok. Dlhodobé termínované vklady s lehotou viazanosti dlhšou ako 5 rokov sú zriedkavé.
Predčasné výbery z termínovaného vkladu pred uplynutím lehoty viazanosti sú zväčša spoplatňované. Tieto poplatky sú vo forme časti zarobených úrokov, prípadne niektoré banky strhnú aj celý úrok. V súčasnosti sú termínované vklady v ponuke všetkých obchodných bánk na Slovensku.
Termínované vklady sú chránené Fondom ochrany vkladov.
Termínovaný vklad predstavuje pre banku pomerne stabilný finančný zdroj, ktorý môže využívať pre svoje aktívne operácie (poskytovanie úverov).
Lucas Cranach starší
Lucas Cranach starší (* 4. október 1472, Kronach, Nemecko – † 16. október 1553, Weimar) bol nemecký renesančný maliar, tlačiar, obchodník a priateľ Martina Luthera.
Životopis
Narodil sa v početnej rodine ako Lucas Sunder a vyučil sa zrejme u svojho otca, meno Cranach prijal neskôr podľa svojho rodiska (Lucas z Cronachu). V roku 1504 si jeho nadanie všimol saský kurfirst Fridrich Múdry a priviedol ho do Wittenbergu, kde potom bol až do roku 1550 dvorným maliarom. Tam sa zrejme spriatelil s Martinom Lutherom, ktorého mnohokrát portrétoval, bol svedkom na jeho svadbe a kmotrom jeho syna. Vedľa maliarskej dielne mal tiež tlačiareň, kde tlačili Lutherove diela, lekáreň a vínny šenk.
V roku 1512 sa oženil a s manželkou Barbarou mal päť detí. Syn Hans, nadaný maliar, zomrel už roku 1537, a tak sa jeho nástupcom stal druhý syn Lucas. Veľa rokov bol členom mestskej rady a trikrát mešťanostom mesta. Okrem kurfirstov a M. Luthera pracoval tiež pre cisára Karola V. i Maximiliána II., pre kniežatá a biskupov. V rokoch 1550 až 1552 žil u kurfirsta Johanna Friedricha vo vyhnanstve v Innsbrucku. Po návrate svoju dielňu a obchod odovzdal synovi a odsťahoval sa k dcére do Weimaru, kde vo veku 81 rokov zomrel. Jeho potomkovia prevádzkovali maliarsku dielňu po štyri generácie a lekáreň fungovala až do roku 1880.
Lucas Cranach bol neobyčajne pracovitý a plodný umelec, maľoval, robil drevorez, viedol tlačiareň a obchodoval s farbami aj s vínom. V jeho dielni vzniklo odhadom asi 5 000 obrazov, z ktorých sa asi 1 000 zachovalo. Popri neobyčajne výrazných portrétoch (napríklad portrét Rudolfa Agricolu), ktoré ho najviac preslávili, maľoval obrazy loveckých scén, biblické i mytologické výjavy, akty, a to v rôznom štýle, zrejme podľa priania zákazníkov.
Mužská štvorhra na Movistar Open 2002
Mužská štvorhra na Movistar Open 2002 sa hrala ako súčasť Movistar Open 2002 od 11. do 18. februára 2002. Titul získali Argentínčania Gastón Etlis a Martin Rodriguez, ktorí vo finále porazili argentínsky pár Lucas Arnold Ker, Luis Lobo 6-3 6-4. Pre oboch to bol prvý titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Chlorid strontnatý
Chlorid strontnatý (SrCl2) je biela práškovitá látka, ktorá z chladných vodných roztokov kryštalizuje ako hexahydrát v podobe bielych kryštálikov. Je dobre rozpustný vo vode a ďalej v metanole, etanole a glycerole. Pri ionizácii v plameni emituje červené svetlo, čo sa využíva na dosiahnutie červenej farby v ohňostrojoch.
Príprava
Chlorid strontnatý dá najľahšie pripraviť rozpúšťaním hydroxidu strontnatého alebo uhličitanu strontnatého v kyseline chlorovodíkovej:
Kryštalizáciou sa získa hexahydrát. Bezvodú soľ možno získať vysušením hexahydrátu pri teplote 250 °C a vyššej alebo prípravou suchou cestou. To možno najľahšie vykonať priamym zlučovaním prvkov, ale nakoľko je chlorid strontnatý základná surovina pre výrobu stroncia, tak je tento spôsob prípravy značne ekonomicky nevýhodný.
Využitie
Chlorid strontnatý je ďalej východiskovou surovinou na prípravu ďalších zlúčenín stroncia, ako je napríklad chróman strontnatý, ktorý sa využíva ako inhibítor korózie hliníka. V pyrotechnike sa využíva ako červené farbivo, ktoré dáva intenzívnejšiu červenú farbu než väčšina iných alternatívnych zlúčenín. V malých množstvách sa využíva ako prísada v sklárstve a hutníctve. Rádioaktívny izotop 89Sr sa využíva na liečbu rakoviny kostí a pacientom sa podáva vo forme chloridu stroncia.
Antofagasta (mesto)
Antofagasta je prístavné mesto v severnom Čile, asi 1130 km severne od hlavného mesta Santiaga. Je centrom rovnomenného regiónu Antofagasta. Podľa sčítania v roku 2012 má viac ako 345 000 obyvateľov. Názov mesta je odvodený buď z kečuánčiny alebo aymarčiny a znamená "mesto veľkého liadkového ložiska".
História
Domorodí obyvatelia sa nazývali Changos a oblasť bola súčasťou Ríša Inkov. Mesto bolo založené medzi rokmi 1866 a 1874 ako prístav pre nedávno objavenej strieborné bane (pôvodné meno mesta bolo Peñas Blancas, čo španielsky znamená "biele skaly"). Mesto bolo až do roku 1879 súčasťou Bolívie, od ktorej bolo dobyté Čile počas druhej tichomorskej vojny.
Ekonomika
Ekonomika mesta je založená na ťažbe a spracovaní surovín. V súčasnosti prevláda meď, skôr sa vyvážal liadok a guáno. Mesto bolo známe ako hlavné meďný prístav Čile, v súčasnosti túto pozíciu pomaly stráca v prospech neďalekého mesta Mejillones (hlavne kvôli mnohým investíciám v tomto meste, zahŕňajúcim aj nový prístav). Veľký význam má tiež ubytovanie a služby.
Vostok 2
Vostok 2 bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Vostok. Vostok 2 vyštartoval 6. augusta 1961 s kozmonautom Germanom Titovom na palube, ktorý na obežnej dráhe Zeme zotrval viac ako jeden deň a potom úspešne pristál na padáku. Bol to prvý kozmický let, pri ktorom človek strávil vo vesmíre celý jeden deň a zároveň let s najmladším členom posádky v histórii – German Titov mal vtedy 25 rokov.
Údaje o kozmickej lodi
Vostok 2 (podľa katalógu COSPAR 1961-019A) bola jednomiestna kozmická loď dlhá 5 metrov s priemerom 2,3 metra. Jej hmotnosť bola 4 731 kg. Dosiahla obežnú dráhu vo výške 183 – 244 km nad povrchom Zeme.
Prípravy na štart
Obloha už bola modrá so žiariacim slnečným kotúčom stúpajúcim od východného obzoru, keď v nedeľu 6. augusta o 04:00 moskovského času (06:00 miestneho času) Titova a Nikolajeva prebudil náčelník Strediska prípravy kozmonautov a zároveň šéflekár Jevgenij Karpov. „Prespíte let,“ povedal Karpov s úsmevom, „je nádherné ráno!“ Titov s Nikolajevom boli ihneď hore. Od okamihu prebudenia bol časový harmonogram kozmonautov plánovaný na minúty, ale po Gagarinovom lete už všetko prebiehalo v pokojnejšej a rutinnejšej atmosfére. Titov a Nikolajev si dali rannú rozcvičku a potom raňajky pozostávajúce z túb kozmickej stravy. Nasledovala krátka jazda do montážnej budovy MIK, kde si po lekárskej prehliadke najprv obliekol skafander Nikolajev a potom Titov. Obliekanie skafandra SK-1 znamenalo nasadiť si elektródy biologických čidiel, spodné prádlo, samotný skafander modrej farby, helmu a nakoniec žiarivo oranžový overal. Prvá z týchto procedúr mala trvať hodinu a pol, ale nakoniec trvala o 40 minút dlhšie, čo narušilo predštartovný plán. O 06:45 moskovského času (08:45 miestneho času) obaja kozmonauti v skafandroch nastúpili do pripraveného modrobieleho autobusu, ktorý ich asi dve hodiny pred plánovaným štartom priviezol na štartovaciu rampu. Rozlúčili sa (buchli sa helmami) a potom už Titov odišiel k rakete. Podal hlásenie štátnej komisii a nastúpil do výťahu obslužnej veže. Sprevádzal ho nový vedúci konštruktér lode Vostok Jevgenij Frolov. Nikolajev ešte zostal čakať v autobuse, aby v prípade problémov mohol nahradiť Titova, ale nakoniec to nebolo potrebné. Nikolajev si tak už mohol vyzliecť skafander a odišiel pozorovať štart.
Štart
Vostok 2 vyštartoval o 08:59:57 moskovského času (10:59:57 miestneho času a 05:59:57 svetového času) pomocou nosnej rakety Vostok-K z kozmodrómu Bajkonur na území Kazachstanu, ktorý bol vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. ''„Keď som odštartoval, moja žena išla do lesa na hríby. Bolo to v nedeľu a ona tam šla úmyselne, aby nemusela odpovedať na dotieravé otázky novinárov,“'' spomínal Titov. Vzlet rakety a navedenie kozmickej lode na obežnú dráhu Zeme prebehli bez problémov. Vostok 2 mal pôvodne uskutočniť tri oblety Zeme, ale hlavný konštruktér Sergej Koroľov ešte počas príprav presadil jednodenný let, ktorý bol určený na výskum dlhšieho pobytu ľudského tela v beztiažovom stave. Denník Pravda dokonca pre zvedavých rádioamatérov zverejnil v predstihu frekvencie, na ktorých bude prebiehať komunikácia Vostoku 2 so sledovacími stanicami. Sovieti však nechceli všetko odhaliť, a tak vypracovali systém kódových výrazov pre prípady potreby a núdze.
Na orbite
Riadiace stredisko potvrdilo dosiahnutie obežnej dráhy asi 20 minút po štarte a sovietska tlač to čoskoro oznámila svetu. Kozmická loď sa dostala na dráhu vo výške 183 – 244 km nad povrchom. Titov sa stal druhým človekom na obežnej dráhe Zeme a štvrtým vo vesmíre. Podľa svojich spomienok sa prvých pár minút po navedení lode na obežnú dráhu len pozeral na pohybujúcu sa Zem za dvomi oknami kabíny. Potom si dal dole rukavice, otvoril priezor a skontroloval dôležité prístroje. Všimol si, že navigačný glóbus na palubnej doske sa začal pohybovať podľa plánu a ďalšie ukazovatele vyzerali normálne. Vyskúšal tiež rádio a prekvapilo ho, keď zachytil veľmi jasný signál od japonskej stanice vysielajúcej v ruštine. Uviedol, že zrejme z pozemnej stanice s volacím znakom „Vesna-2“, ktorá sa nachádzala v Chabarovsku na sovietskom Ďalekom východe, dostal informácie ohľadom charakteristík obežnej dráhy Vostoku 2. O 09:46 moskovského času (06:46 svetového času) Vostok 2 letel nad južným Tichým oceánom a pokračoval ďalej na juh. Zo stanice v Chabarovsku Titov počul hrať starú ruskú pieseň Amurskie volny (Amurské vlny), ale signál postupne slabol. Okolo 09:50 už komunikácia s Chabarovskom skončila, keď loď zjavne letela nad najjužnejším bodom svojej obežnej dráhy nad južnou pologuľou. Okolo 10:00 Titov zadal kód, ktorým odblokoval mechanizmus manuálneho riadenia lode a vzápätí ho aktivoval. Začal sa pripravovať na cvičné zorientovanie lode, s ktorým začal zhruba o 10:05. Trvalo asi 20 sekúnd, kým sa loď prestala otáčať a stabilizoval ju. Hoci Titov v tom čase letel nad neosvetlenou časťou Zeme a so zhasnutými svetlami v kabíne, dokázal rozlíšiť tmavú oblohu za oknom a nočný povrch Zeme, ktorý mierne osvetľoval Mesiac. Titovovi trvalo asi 10 minút, kým loď dostal do požadovanej polohy, ktorú ohlásil okolo 10:15. V prípade zlyhania pristávacej automatiky by toto bol nevyhnutný manéver. Vostok 2 medzitým vyletel zo zemského tieňa, preletel cez Atlantický oceán, nad Afrikou a Stredozemným morom.