cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lom u Žerůtek
Lom u Žerůtek je prírodná pamiatka ev. č. 5903 na okraji obce Žerůtky v okrese Znojmo v nadmorskej výške 350 - 374 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je prírodovedecky cenné územie s výskytom stabilnej populácie mloka dravého (Triturus carnifex) a radu ďalších vzácnych a ohrozených živočíchov viazaných na biotop mokrade. Jedná sa o priestor vyťaženého a zatopeného lomu, ktorý sa nachádza na severovýchodnom okraji obce.
Guanozínmonofosfát
cGMP
GMP takisto existuje v cyklickej štruktúre, známej ako cyklický GMP. V niektorých bunkách vzniká cGMP z GTP pomocou enzýmu guanylylcyklázy. cGMP hrá dôležitú úlohu ako mediátor pri signalizácii hormónov.
Použitie v potravinách
Keďže ide o pomerne drahú potravinu, zvyčajne sa používa spolu s kyselinou glutámovou alebo glutamátom sodným (MSG), ktoré takisto podporujú príchuť umami. Ak sú ako ingrediencie prítomné inozinát a guanylát sodný, ale glutamát sodný nie, tak je kyselina glutámová bežne prítomná ako súčasť inej ingrediencie, napríklad v podobe spracovaného komplexu sójových proteínov (hydrolyzovaný sójový proteín), autolyzovaných kvasiniek alebo sójovej omáčky.
Inozínmonofosfát
Enzým pyrofosfohydroláza deoxyribonukleozidových trifosfátov, kódovany génom YJR069C v Saccharomyces cerevisiae a vykazujúci (d)ITPázovú a (d)XTPázovú aktivitu, hydrolyzuje inozíntrifosfát (ITP) za vzniku pyrofosfátu a IMP.
La Chapelle-Hermier
La Chapelle-Hermier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Inozínmonofosfát
Dôležitými derivátmi inozinátu sú purínové nukleotidy, ktoré sa nachádzajú v nukleových kyselinách, a adenozíntrifosfát, ktorý funguje ako zásobáreň chemickej energie v svaloch a iných tkanivách.
V potravinárskom priemysle sa soli inozinátu, ako je inozinát sodný, využívajú ako zvýrazňovače chuti. Inozinátu je priradené E číslo E630.
Syntéza inozinátu
Syntéza IMP je zložitá a začína u 5-fosforibozyl-1-pyrofosfátu (PRPP). Enzýmy, ktoré sa účastnia syntézy IMP, tvoria v bunke multienzýmový komplex. Výsledky naznačujú, že existujú multifunkčné enzýmy a niektoré z nich katalyzujú nesekvenčné kroky v tejto metabolickej dráhe. vľavo|náhľad|358x358bod|Metabolická dráha syntézy IMP
Syntéza ostatných purínových nukleotidov
Stačí pár krokov na tvorbu adenylátu (AMP) a guanylátu (GMP) z inozinátu. AMP i GMP sú RNA nukleotidy. AMP sa od inozinátu líši v polohe C6, kde je karbonylová skupina nahradená amínoskupinou. Vzájomná premena AMP a IMP je súčasťou cyklu purínových nukleotidov. GMP vzniká oxidáciou inozinátu na xantylát (XMP) a pridaním amínovej skupiny na C2. Oxidácie sa účastní NAD+ ako príjemca vodíku a následne dodáva energiu molekula ATP (v procese sa rozloží na AMP + 2 Pi). Syntéza AMP vyžaduje GTP a syntéza GMP vyžaduje ATP. Tento rozdiel umožňuje dôležitú reguláciu tejto dráhy. vpravo|náhľad|150x150bod|Glutamín-PRPP-amidotransferáza
Regulácia biosyntézy purínových nukleotidov
Inozinát a mnoho iných molekúl inhibujú syntézu 5-fosforibozylamínu (5-PRA) z 5-fosforibozyl-1-pyrofosfátu (PRPP) blokovaním enzýmu katalyzujúceho túto reakciu: glutamín-PRPP-amidotransferázy. To znamená, že pri vysokej koncentrácii IMP sa inhibuje tento enzým, čo má za následok zníženie koncentrácie IMP. Na základe toho nevzniká ani AMP a GMP, čo znamená, že nemôže prebiehať ani syntéza RNA, keďže chýbajú tieto dva dôležité ribonukleotidy.
Použitie
Z inozinátu je možné vytvoriť rôzne soli, napríklad inozinát sodný (E631), inozinát draselný (E632) alebo inozinát vápenatý (E633). Tieto tri látky sa využívajú ako zvýrazňovače chuti, konkrétne chute umami, s celkom vysokou účinnosťou. Zvyčajne sa používajú v polievkach, omáčkach a koreniach na zintenzívnenie chuti mäsa.
Flores (department)
Flores je department nachádzajúci sa v centrálnej časti Uruguaja. Susedí iba s uruguajskými departmentmi. Na severe s depatmentom Durazno, na východe s Florida, na juhu so San José a na západe so Soriano. Hlavným mestom departmentu je mesto Trinidad, ktoré leží uprostred departmentu. V departmente Flores žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 25 050 ľudí, zaberá plochu 5 144 km2, čo ho radí medzi územne menšie departmenty, pričom z hľadiska počtu obyvateľov je úplne najmenším departmentom.
Department bol vytvorený v roku 1885 a teda je najmladším uruguajským departmentom, ktorý bol vytvorený ako úplne posledný. Pri svojom vytvorení bol vyčlenený z departmentu San José.
Abrakadabra (album)
Abrakadabra je druhý album skupiny Hex, vydaný v roku 1993. Pozostáva výhradne z coververzií piesní iných interpretov. Skladba „Hej, pán doktor“ bola natočená aj na ďalší album.
Mariana Čengel Solčanská
PhDr. Mgr. art. Mariana Čengel Solčanská, PhD. (rod. Solčanská, * 14. február 1978, Nitra) je slovenská filmová režisérka, scenáristka a spisovateľka.
Mladosť a vzdelanie
Čengel Solčanská sa narodila v Nitre. Tu vyštudovala v rokoch 19972002 politológiu na Filozofickej fakulte Univerzite Konštantína Filozofa. Následne pokračovala na rovnakej univerzite v rigoróznom štúdiu odboru kultúrna antropológia (20022004), v roku 2005 obhájila rigoróznu prácu. Počas štúdia bola členkou divalda Vydi. Zároveň od roku 2003 študovala filmovú réžiu na Filmovej a televíznej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave. V roku 2008 absolvovala odbor Filmová a televízna réžia u pedagógov Stanislava Párnického a Martina Šulíka.
V roku 2014 absolvovala doktorandské štúdium masmediálnych štúdií na Paneurópskej vysokej škole a obhájila dizertačnú prácu.
Filmová tvorba
Jej režisérska kariéra začala tvorbou viacerých hraných krátkych študentských filmov počas vysokoškolského štúdia ako Mlčanie, List pána Levického, Šimijé či Monštrancia. Stredometrážny film Ábelov čierny pes, ktorý vznikol v koprodukcii s Českou televíziou, mal premiéru na MFF Bratislava v roku 2006. Za Monštranciu získala prvé miesto v kategórii študentských filmov v prehliadke CINEAMA 2006.
V roku 2007 ju prijala prof. Věra Chytilová na magisterské štúdium na Katedre réžie na Filmovej a televíznej fakulte AMU v Prahe, ale nakoniec sa rozhodla doštudovať u doc. Martina Šulíka na VŠMU, kde v roku 2008 absolvovala filmom Mlyn. K jej posledným snímkam patrí film Majkomašmalon. Jej celovečerným debutom je film Legenda o lietajúcom Cypriánovi z roku 2010. Nasledovala televízna dráma Obhliadka (2010). Tretím celovečerným filmom bola sociálna dráma Miluj ma alebo odíď (2013) podľa scenára Aleny Bodingerovej. V roku 2014 nakrútila rozprávku Láska na vlásku.
V druhej polovici 10. rokov 21. storočia sa vo svojej tvorbe zamerala na filmy s politickou tematikou, čo považovala Čengel Solčanská za "svoju občiansku povinnosť". V roku 2017 vyšiel jej film Únos, ktorý približoval udalosti zavlečenia Michala Kováča ml. a vraždy Róberta Remiáša. Film zaznamenal významný divácky úspech, keď ho v slovenských kinách videlo vyše 270 tisíc divákov (4. miesto v štatistikách slovenských filmov po roku 1993 v čase premietania). V roku 2020 nakrútila film Sviňa podľa románu Arpáda Soltésza, ktorého témou je vražda novinára a objasnenie štruktúr prepojenia mafie na predstaviteľov štátnej moci, čím nepriamo odkazuje na skutočné udalosti: vraždu Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej. Film sa stal s vyše 400 000 divákmi najnavštevovanejším slovenským filmom v dejinách samostatného Slovenska a artikulovaním morálneho odsúdenia úkladnej vraždy novinára prispel k zmene voličských preferencií a tým významnou mierou ovplyvnil výsledky februárových volieb v roku 2020. V roku 2021 má zavŕšiť nakrúcanie jej najnovšieho filmu Slúžka, dobová dráma podľa románu Hany Lasicovej.
Spisovateľská tvorba
Čengel Solčanská je zvyčajne autorkou scenárov ku svojim filmom. Venuje sa tiež historickým románom, ktoré sčasti nadväzujú na jej filmovú tvorbu. Prvý román vydala v roku 2010 pod názvom Legenda o lietajúcom Cypriánovi. V roku 2014 vydala ďalší, opäť nadväzujúci na film, Láska na vlásku. V októbri 2018 jej vyšiel román Generál o Milanovi Rastislavovi Štefánikovi. V roku 2019 vydala historický román Jánošík o zbojníkovi Jurajovi Jánošíkovi.
Od roku 2021 publikuje komentáre pre denník SME.
Valleroy (Doubs)
Valleroy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tyler, the Creator
Tyler Gregory Okonma (* 6. marec 1991, Ladera Heights, Kalifornia, Spojené štáty), známy pod umeleckým menom Tyler, the Creator, je americký reper, spevák, skladateľ, hudobný producent, návrhár a režisér videoklipov. Zviditeľnil sa na začiatku 2010s rokov ako spoluzakladateľ a de facto vedúci alternatívnej hip hopovej skupiny Odd Future, v ktorej vystupoval a zároveň produkoval takmer všetky nahrávky. Ako sólo umelec vydal mixtape a 6 štúdiových albumov, ktoré si poväčšine produkoval sám.
La Chapelle-Palluau
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chris Wood
Chris Wood môže byť:
Nekonvenčný vírus
Nekonvenčný vírus (iné názvy: nekonvenčný agens, nekonvenčný činiteľ) môže byť:
Apollodóros z Atén
Apollodóros z Atén môže byť:
Policajná brutalita na Slovensku
Definícia policajnej brutality
Pre bližšie informácie pozri Policajná brutalita
Umučenie Karola Sendreia (2001)
V júli 2001 bol Karol Sendrei (51) umučený na policajnej stanici po tom, čo bol policajnou hliadkou zadržaný v Magnezitovciach. Zadržaniu predbiehala hádka so starostom obce, Andrejom Hudákom, ktorého syn – policajt zakročil proti Sendreiovmu synovi. Privolaná policajná hliadka bola privolaná po tom, čo sa ku Karolovi Sendreiovi pridali jeho traja synovia. Hliadka zadržala otca a jeho dvoch synov (tretí syn ušiel) a boli prevezení na policajnú stanicu v Jelšave.
Zadržaných mali na stanici spútaných kopať a biť. V mučení sa hliadky striedali, ako prichádzali do služby. Sendreia neskôr pre jeho stav previezli do nemocnice v Revúcej, kde však lekári neuznali za nutné Sendreia hospitalizovať. Na stanici v Revúcej podľahol pripútaný k radiátoru zraneniam, ktoré boli spôsobené ďalším mučením. Súdny znalec zhodnotil, že Sendrei bol mučený 10 až 12 hodín a mieru devastácie jeho tela malo byť výnimočným prípadom súdneho lekárstva. Karol Sendrei utŕžil desiatky rán a pomliaždenín, vonkajších i vnútorných, telo nieslo známky úderov, kopancov a skákaní po tele. Kosti hrudného koša mali 18 zlomenín, zlomená bola aj hrudná kosť a sánka mala dvojitú fraktúru. Poškodenú mal aj slezinu, pečeň, došlo k opuchu mozgu a taktiež došlo k trhlinám srdcovnice, ktoré zapríčinili krvácanie do hrudníka. Podľa obvinených policajtov k týmto zraneniam malo dôjsť počas ich zásahu v Magnezitovciach a nie na policajnej stanici, čo však znalec vylúčil. Krajský súd v Banskej Bystrici vo februári 2008 udelil trest siedmym policajtom na spodnej hranici sadzby. Dvaja hlavní vinníci, Miroslav Sisik a Ján Kubej, dostali osem a pol roka, Ladislav Kiss sedem rokov. Službukonajúcemu Romanovi Rojákovi bol vymeraný trest štyri roky, keďže mučeniu nezabránil. Zvyšní traja policajti dostali podmienku. Odsúdený bol tiež jeden zo synov Karola Sendreia, Peter, ktorý dostal podmienečný trest odňatia slobody na päť mesiacov. Jeho dvoch bratov súd oslobodil. Oslobodený spod obvinenia pokusu ublíženia na zdraví bol tiež Andrej Hudák.
Šikana rómskych chlapcov v Košiciach (2009)
Okresný súd II v Košiciach rozhodol v rokoch 2015 a 2017 o nevine 10 obžalovaných policajtov. V týchto pojednávaniach sa súd odmietol zaoberať záznamom ponižovania chlapcov, keďže ich označil za nezákonný dôkaz. Krajský súd v Košiciach v zrušujúcom uznesení prikázal Okresnému súdu Košice II zaoberať sa týmto záznamom, a tak bol prípad v 2019 opäť zaradený do pojednávania. 11. decembra 2020 Krajský súd v Košiciach prihliadol na videozáznam a rozhodol, že sa skutok nestal. Na podnet právnej zástupkyne obžalovaných, Vandy Durbákovej, bude o prípade rozhodovať Európsky súd pre ľudské práva. Splnomocnenkyňa vlády SR pre rómske komunity, Andrea Bučková, vyjadrila znepokojenie nad rozhodnutím Krajského súdu.
Akcia 100
Viacero prípadov možného neprimeraného použitia sily Policajným zborom sa spája s tzv. Akciami 100. Ide o pravidelné hromadné pátracie akcie Policajného zboru SR, ktoré sa konajú každý mesiac.
Guanozíntrifosfát
GTP takisto slúži ako zásobáreň energie alebo aktivátor substrátov v metabolických reakciách, podobne ako ATP, ale špecifickejších. Takisto funguje ako zdroj energie pre proteosyntézu a glukoneogenézu.
Policajná brutalita na Slovensku
Moldava nad Bodvou (2013)
V júni 2013 v rámci takzvanej akcie 100 (označenie pre policajnú pátraciu akciu) boli napadnutí obyvatelia rómskej komunity v Moldave nad Bodvou. O pátracej akcii rozhodlo Okresné riaditeľstvo Policajného zboru Košice okolie a bolo zapojených 63 policajtov. Ministerstvo vnútra SR aj Policajný zbor SR popreli špekulácie o tom, že malo ísť o formu odplaty za napadnutie policajnej hliadky v obci 3 dni pred policajným zákrokom. Oficiálny dôvod policajnej razie bolo pátranie po hľadaných osobách a predmetoch. Avšak podľa dotknutých obyvateľov a očitých svedkov policajti brutálne fyzicky napádali aj Rómov, ktorí predmetom pátracej akcie neboli. Vtedajší minister vnútra Robert Kaliňák a policajný prezident Tibor Gašpar označili svedectvá Rómov za klamstvo – v správe zo zásahu sa o zranených obyvateľoch nehovorilo. Avšak to je v rozpore s faktom, že po zásahu boli 7 Rómovia ošetrení v Moldavskej poliklinike a 2 v nemocnici v Šaci. Policajná razia vzbudila vlnu kritiky doma aj v zahraničí, reagovala aj vtedajšia ombudsmanka Jana Dubovcová či organizácia Európske centrum pre práva Rómov (ERRC).
Guanozíntrifosfát
GTP je esenciálny pre prenos signálu, hlavne s G-proteínmi v rámci systému druhých poslov, kde sa konvertuje na guanozíndifosfát (GDP) pomocou enzýmov GTPáz.
Prenos energie
GTP sa účastní prenosu energie v bunke. GTP je tvorený napríklad jedným enzýmom citrátového cyklu. Toto odpovedá jednej molekule ATP, keďže GTP sa ľahko konvertuje na ATP účinkom nukleoziddifosfátkináz (NDK).
Policajná brutalita na Slovensku
Vrbnica (2015)
Obdobný scenár sa odohral 2. apríla 2015 v obci Vrbnica (okres Michalovce). Akcie 100 sa zúčastnilo 139 policajtov v 46 lokalitách po celom Košickom kraji – do výkonu trestu nastúpilo celkovo 5 osôb Podľa výpovede miestnych policajti Vŕbničanov bili a terorizovali rodičov pred deťmi. Občania Vŕbnice fyzické násilie dokazovali čerstvými modrinami a stopami po obušku na chrbte a zvyšku tela. Policajný riaditeľ Juraj Leško použitie donucovacích prostriedkov v obci Vŕbnica poprel, rovnako aj Robert Kaliňák poprel použitie akéhokoľvek násilia. Nemocnica v Michalovciach po zásahu vo Vŕbnici ošetrila 15 osôb, z nich jednu ženu.
Obvinenia vyvolali kritiku na adresu polície a vtedajšieho ministra vnútra Róberta Kaliňáka. Ten po prípade v Moldave nad Bodvou hovoril o potrebe nahrávania policajných akcií, no k legislatívnym zmenám neprišlo. Splnomocnenec Peter Pollák i ombudsmanka Jana Dubovcová i odborníci na trestné právo po Vŕbnici zdôraznili potrebu plošného používania osobných kamier na podobných akciách. Okrem debaty zásah polície vyvolal protesty prevažne Rómov v Michalovciach a Rimavskej Sobote. Na proteste v Michalovciach bola vyslovená požiadavka na odstúpenie policajného riaditeľa Leška, neexistenciu záznamu kritizoval tiež predseda Strany rómskej únie na Slovensku, František Tanko.
Guanozíntrifosfát
Genetická translácia
Počas elongačného kroku translácie sa využíva energia z GTP na viazanie novej tRNA s aminokyselinou na A-pozíciu v ribozóme. GTP sa takisto používa ako zdroj energie u translokácie ribozómu smerom k 3' koncu mRNA. Počas biosyntézy proteínov pochádza väčšina energie z GTP.
Dynamická nestabilita mikrotubulov
Počas polymerizácie mikrotubulov nesie každý heterodimér (tvorený alfa a beta tubulínom) dve molekuly GTP, ktoré sa hydrolyzujú na GDP, keď sa tubulínové diméry pridajú na plus koniec rastúceho mikrotubulu. Hydrolýza GTP nie je nutná pre tvorbu mikrotubulu, ale podľa všetkého sú schopné depolymerizácie len molekuly tubulínu s naviazaným GDP. Tubulín s naviazaným GTP teda funguje ako čiapočka na konci mikrotubulu a chráni ho pred depolymerizáciou; keď sa GTP hydrolyzuje, mikrotubulus začne depolymerizovať a rýchlo sa zmenší.
Policajná brutalita na Slovensku
Zborov (2017)
Večer 16. apríla 2017 prišla policajná hliadka do obce Zborov (okres Bardejov). Podľa svedkov bola privolaná pre roztržky medzi dvoma bratmi, ktorú sledovala väčšia skupina Zborovčanov. Policajti zavolali na pomoc ďalšiu hliadku. Situácia vyeskalovala až do bodu, kedy policajti začali biť aj deti a dôchodcov, napriek tomu, že miestni nekládli žiaden odpor. Zo zásahu polície bol vyhotovený videozáznam mobilným telefónom, ktorý zverejnila RTVS. Záznamov malo byť podľa svedkov vyhotovených niekoľko, no policajti sa po incidente vrátili a nútiť miestnych záznamy vymazať.
Guanozíntrifosfát
Funkcia mitochondrií
Translokácia proteínov do matrixu mitochondrií zahŕňa interakcie ako GTP, tak i ATP. Presun týchto proteínov do mitochondrie hrá dôležitú úlohu v niekoľkých dráhach regulovaných v rámci mitochondrií, ako napríklad premenu oxalacetátu na fosfoenolpyruvát v glukoneogenéze.
Prekurzor pre syntézu riboflavínu
V kombinácii s ribulóza-5-fosfátom je GTP prekurzorom na syntézu riboflavínu (vitamínu B2).
Biosyntéza
V bunke existuje mnoho procesov, ktorými sa syntetizuje GTP, ako napríklad:
Policajná brutalita na Slovensku
Napadnutie Rómov v Milhosti (2019)
Zákrok polície kritizoval aj šéf Európskeho centra pre práva Rómov (ERRC) Ðorđe Jovanović. Organizácia vyhlásila, že pokiaľ nebude prípad riadne vyšetrený inšpekciou, posunie prípad Európskemu súdu pre ľudské práva.
Iné možné prípady policajnej brutality voči Rómom
Medzi ďalšie prípady neprimeraného zásahu polície v rómskych komunitách či proti Rómom patrí napríklad zásah v Jarovniciach (november 2017). Polícia pátrala po podozrivých z krádeže - zadržala 3 ľudí. Na zásahu sa zúčastnilo okolo 50 kukláčov aj so psami.
Do tejto kategórie možno zaradiť aj nasadenie okolo 2000 príslušníkov polície a ozbrojených zložiek vo februári 2004 na východe Slovenska. V dôsledku chudoby a v rámci protestov proti Kaníkovým sociálnym reformám došlo k rabovaniu na niekoľkých miestach v Košickom, Prešovskom a Banskobystrickom kraji. Reformy a zásah, ale i nepokoje kritizoval aj vtedajší prezident SR, Rudolf Schuster.
V auguste 2018 došlo v Pezinku k potýčke medzi políciou a Rómami, ktorú podľa miestnych začala policajná hliadka, ktorá zavolala na pomoc štátnych policajtov. Podľa polície Rómovia na policajtov útočili kameňmi a sklenými fľašami. Pri incidente policajti použili dva varovné výstrely a proti Rómom mal byť použitý sprej. Na miesto bola zavolaná záchranná služba, ktorá ošetrila jedného z Rómov, ktorý ťažko reagoval na spôsobený stres.
Valonne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Archermos
náhľad|Lietajúca Niké z Délu, pripisovaná Archermovi z Chia, cca 588 pred Kr., Národné múzeum, Atény Archermos bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr.
Rímsky spisovateľ Plínius zaznamenal, že jeho diela sa nachádzali na ostrovoch Délos a Lesbos a ako jediný z antických autorov sa zmienil aj o jeho rodine: „''Za ich života už bol na ostrove Chios sochár Melas, potom jeho syn Mikkiades a vnuk Archermos, ktorého synovia Búpalos a Athénis boli veľmi slávni v tomto umení za doby básnika Hippónakta, o ktorom je isté, že žil počas 60. olympiády''“
Svedectvo o existencii Archerma a o jeho sochárskych dielach nám podávajú epigrafické nálezy a zachovaná socha (možno kópia) bohyne Niké, vytesaná z parského mramoru, objavená na Déle, ktorá sa mu pripisuje. Archermos chcel naznačiť, že sa Niké vznáša, preto ju zobrazil s pokrčenými kolenami, takže sa zeme nohami nedotýka, len drapéria na spodnej časti jej rúcha. Krídla má rozpäté, postava sa spravuje zákonom frontality a jej tvár rozjasňuje typický archaický úsmev (tzv. iónsky úsmev).
Poľsko na Zimných olympijských hrách 2018
Poľsko na Zimných olympijských hrách 2018 v kórejskom Pchjongčchangu reprezentuje 62 športovcov. Hry sa konajú od 9. do 25. februára 2018.
La Châtaigneraie (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Timagoras (syn Mnasitima)
Timagoras bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr. Timagoras z Rodosu, syn sochárskeho majstra Mnasitima a brat sochárov Aristónida a Telesóna, tvoril v 3. storočí pred Kr. Od starovekých autorov o ňom nemáme správy, je ale známa jeho fragmentárna signatúra, uvedená na mramorovom podstavci (z nezachovanej sochy) z mesta Lindos:
La Chapelle-Thémer
La Chapelle-Thémer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
František Srna
František Srna (* 15. máj 1932, Svätý Jur – † 6. október 1973, Bratislava) bol slovenský cestný motocyklový pretekár. Vo svojej generácii bol najlepším slovenským pretekárom. V roku 1964 získal titul majstra športu, v roku 1969 titul zaslúžilý majster športu. Bol posledným československým pretekárom, ktorý bodoval v majstrovstvách sveta na československom motocykle – v Brne v roku 1972 7. miesto s motorkou Jawa pri Veľkej cene Československa v pretekoch do 350 cm³.
Životopis
náhľad|[[Pamätná tabuľa Františka Srnu|Pamätná tabuľa na mieste tragickej nehody (Kuchajda, Bratislava)|265x265bod]] Pretekať začal v roku 1949 po kúpe motocykla Puch 125 cm³. K prvým okruhovým pretekom ho priviedol jeho celoživotný priateľ pretekár František Kročka. V roku 1951 sa vyučil v Bratislave za automechanika. Bol známy ako zručný mechanik a konštruktér.
Patril medzi najlepších československých pretekárov v triede 250 a 350 kubických centimetrov. Postupne sa vypracoval až do reprezentačného družstva. Štyrikrát sa postavil na majstrovstvách republiky na najvyšší stupeň. V roku 1959 v triede do 250 cm³. Tento úspech zopakoval aj v roku 1961 a 1971. V roku 1972 sa stal majstrom v triede do 350 cm3. Bol víťazom Veľkej ceny ČSSR v Brne a Veľkej ceny Juhoslávie v Opatiji.
Tragicky zahynul na medzinárodných majstrovstvách ČSSR v rýchlostných pretekoch v Bratislave. Na okruhu Slavín pred stanicou Nové Mesto narazil do stĺpa. Tieto preteky sám navrhol a pripravoval, mali byť ohlasovaným vyvrcholením jeho športovej kariéry. Pochovaný je na cintoríne v Pezinku.
Dňa 13. mája 2018 bola na mieste tragédie odhalená Pamätná tabuľa Františka Srnu.
Športové aktivity
Pretekal za Autoklub Bratislava (1949 - 1952), za motocyklový odbor Dukly Praha (1953 - 1955) a za Zväzarm Bratislava (1955 - 1973). Od roku 1957 bol reprezentantom Československa a dosiahol mnoho medzinárodných úspechov.
Ocenenia
V roku 1973 bol vyznamenaný in memoriam Za vynikajúcu prácu.
Valoreille
Valoreille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paranthodon
Druh bol objavený amatérskymi paleontológmi spoločne s ďalšími fosíliami v roku 1845 v Kapsku vo formácii Kirkwood, ktorá je známa početnými nálezmi živočíchov; išlo o prvý objav dinosaura v Afrike a na južnej pologuli. Fosílie boli zaslané Richardovi Owenovi, ktorý väčšinu z nich zaradil do rodu Anthodon. Roku 1909 došiel Robert Broom k záveru, že Owen zmiešal dva druhy dokopy a na základe čeľuste BMNH 47338 ho opísal mylne ako druh z rodu Paleoscincus. Nezávisle na ňom pomenoval Franz Nopcsa fosíliu ako Paranthodon Owenii. Od roku 1978 je platné pomenovanie Paranthodon africanus.
Opis
vľavo|náhľad|Porovnanie veľkosti paranthodona a človeka Paranthodon bol menším príbuzným väčších stegosauridov, ako bol napríklad Stegosaurus. Tento štvornohý vtákopanvový dinosaurus meral na dĺžku podľa aerického paleontológa Thomasa Holtza okolo päť metrov a vážil 454 až 907 kg. Presné rozmery však nemožno s istotou určiť. Ňufák mal pretiahnutý, ale nie extrémne a hore konvexný. Zadná strana medzičeľustné kosti je dlhá a široká a vonkajšie nosné dierky veľké. Časť zachovanej lebky sa podobá lebke stegosaura, jediného stegosaurida, u ktorého sa dochovala väčšina lebečného materiálu, a s ktorým bol Paranthodon porovnávaný počas štúdie z roku 1981. Avšak hoci je podobnosť veľká, stegosauridé sa výrazne odlišujú v stavbe zubov: u lebiek štyroch rodov - Stegosaurus, Paranthodon, Kentrosaurus a tuojiangosaurus - sa u všetkých zuby líšili.
Horná čeľusť Paranthodona chráni zubný rad (horný zubný oblúk) a tvarom dáva malý priestor na prečnievanie. Zuby Paranthodona majú stredný hrebeň a z každej strany päť menej výrazných hrebeňov. Hrebene sú o podobnej veľkosti, ako mal Kentrosaurus, Zuby boli, rovnako ako u všetkých ostatných stegosauridov, na špičkách zaoblené, čo ich odlišuje od zubov ankylosaurov. Rovnako ako Huayangosaurus, ale na rozdiel od Kentrosaura a Stegosaura, mal Paranthodon vyvýšený bukálny okraj (ryhu pozdĺž zubného radu). Paranthodon pravdepodobne nemal zhryz medzi zubami, čomu svedčí to, že väčšina zubov nebola opotrebovaná, podobne, ako u Huayangosaura. Pretože sú známe iba dva fragmenty stavce, možno u nich pozorovať iba málo anatomických detailov. náhľad|Lebka dinosaura Paranthodon africanus, zachovaná časť nakreslená bielo, hypotetická sivo.
Je pravdepodobné, že Paranthodon africanus mal ako ostatné stegosaury na tele pláty, prípadne i ostne. Nebolo to však preukázané.
Dejiny a pomenovanie
vľavo|náhľad|Lebka druhu Anthodon serrarius, k ktorému bol Paranthodon pôvodne radený Roku 1845 objavili dvaja amatérski geológovia William Guybon Atherstone a Andrew Geddes Bain v údolie rieky Bushmans River v Kapsku niekoľko fosílií dinosaurov; jednalo sa o prvý nález dinosaura v Afrike a na celej južnej pologuli. Bain následne v rokoch 1849 a 1853 poslal Richardovi Owenovi niektoré exempláre na identifikáciu druhu. Medzi nimi bola aj horná čeľusť, ktorú Bain označoval ako kapského Iguanodona. Atherstone nález zverejnil v roku 1857, nebola mu však venovaná pozornosť až do roku 1876, keď Owen rad zaslaných vzoriek pomenoval ako Anthodon serrarius, teda "kvetinový zub". Do rodu Anthodon zaradil lebku BMNH 47337, časť čeľuste a iných fosílií BMNH 47338 a časť lebky a stavcov BMNH 47337a.
Roku 1909 potom Robert Broom, juhoafrický lekár a paleontológ, navštívil londýnske Prírodovedné múzeum. Tu dospel k záveru, že Owen zmiešal dve rôzne skameneliny: lebku, zuby a čeľuste Pareiasaurov a hornú čeľusť BMNH 47338, ktorá by mala patriť inému druhu. Pre pareiasaury ponechal meno Anthodon a sám mylne priradil čeľusť k druhu z rodu Paleoscincus (teda medzi ankylosaury), ktorý o tri roky neskôr pomenoval Paleoscincus africanus.
Franz Nopcsa študujúci vzorku nezávisle na Broomovi takisto dospel k záveru, že by čeľusť mala byť odlíšená a druh pomenoval ako Paranthodon Owenii (neskôr došlo k zmene na malé písmeno, teda owenii). Rodové meno tohto taxónu bolo zložené z latinského para, znamenajúce podobný, blízko alebo vedľa a rodu Anthodon, druhové meno potom vychádzalo z Owenovho priezviska. V roku 1978 Walter Coombs pomenoval druh ako Paranthodon africanus. Názvy Palaeoscincus africanus a Paranthodon owenii sa tak stali synonymami. Ďalším synonymom pre druh je staršie pomenovanie Anthodon serrarius.
Holotyp BMNH 47338 bol objavený vo vrstve Kirkwood medzi chronostratigrafickými stupňami berias a skorým valanginom. Tvorený je hornou čeľusťou so zubami, časťou medzičeľuste a niekoľkými zubami, pravdepodobne z dolnej čeľuste. Štúdia z roku 2018 k nim navyše priradila niekoľko fragmentálnych pozostatkov stavcov. K vzorke môže byť ešte priradený BMNH 4992 vrátane zubov, avšak v roku 2008 boli priradené neurčenému stegosaurovi. Štúdia z roku 2018 (Raven & amp; Maidment) navyše určila, že zuby postrádajú niektoré typické znaky stegosaura a priradila je neurčitému druhu skupiny thyreophora.
Dvaja výskumníci Lee Hall a Mark Goodwin opísali v roku 2011 dve časti zubov pochádzajúce z etiópskej formácie Mugher mudstone ako zuby Paranthodona, no dôvody pre tento opis neboli diskutované. Mugher mudstone patrí medzi bohaté fosílne náleziská, bolo tu nájdených množstvo pozostatkov dinosaurov z rôznych skupín. Spoločne s Tendaguru ide o najväčšiu a najúplnejšie africké nálezisko fosílií dinosaurov z neskorej jury.
Klasifikácia
Rod Paranthodon, obsahujúci jeden druh Paranthodon africanus, bol najprv Broomom opísaný ako Palaeoscincus africanus a zaradený medzi ankylosaury. Nopcsa klasifikáciu zmenil a preradil Paranthodona medzi Stegosaura, pretože mu ich najviac pripomínal. Táto klasifikácia sa však dočkala ďalšej úpravy v roku 1978, keď Coombs rod naďalej ponechal medzi ankylosaurami, v zhode s Broomom. Následné preskúmanie Galtona a Coombsa o tri roky neskôr však znova potvrdilo Nopcsovu klasifikáciu a určilo Paranthodona ako stegosaurida zo spodnej kriedy.
V roku 2010 bola vykonaná analýza takmer všetkých Stegosaura, v ktorej bol rod Paranthodon postavený mimo čeľaď Stegosauridae, spoločne s rodmi Tojiangosaurus, Huayangosaurus, Chungkingosaurus, Jiangjunosaurus a Gigantspinosaurus. Pri vybratí Gigantspinosaura a Jiangjunosaura, u ktorých nebol dostatok údajov pre dostatočne stabilnú definíciu rodu/druhu, spresnené výsledky naznačovali, že Paranthodon je sesterským rodom k rodu Tuojiangosaurus. V roku 2018 bola publikovaná celková revízia systematiky druhu P. africanus. Podľa nej bol Paranthodon zoskupený s rodmi Tuojiangosaurus, Huayangosaurus a Chunkingosaurus ako bazálna línia pravých stegosaurov. Kladogram sprevádzajúce túto analýzu je uvedený nižšie. Ďalšie analýzy potvrdili, že je Paranthodon príbuzný s Tuojiangosaurom, Loricatosaurom a Kentrosaurom v podčeľade Stegosaurinae.
Paleoekológia
Paranthodon africanus bol prvou odkrytou fosíliou vo formácii Kirkwood. Oblasť sa začala vytvárať vo vrchnej jure až spodnej kriede, s najstaršími ložiskami pred 145,5 miliónmi rokmi. Najmladšie horniny, ktoré sa vytvorili vo valanžine, sú staré 130 miliónov rokov. V oblasti bol nájdený rad živočíchov, napríklad krokodíly, hatériotvaré, žaby a korytnačky. Väčšinou sа však zachovali úlomky kostí alebo zuby. Z dinosaurov sa tu ďalej vyskytovali napríklad Nqwebasaurus alebo titanosauridi a veľa vtákopanvových, popri Paranthodonovi aj napríklad čeľaď Hypsilofodony. Hojne tu žili tiež sauropódi. Špecifická časť formácie, kde boli nájdené fosílie stavovcov, bola datovaná do obdobia pred 139 až 131 miliónmi rokov.
Kęstutis
Kęstutis [slovenská výslovnosť: Kästutis] (,, ; * okolo 1300† 15. august 1382, Krevský hrad) bolo posledné pohanské veľkoknieža Litvy. V rokoch 13451377 vládol spolu so svojim bratom Algirdasom, následne spolu so svojim synovcom Jogailom, ktorého zosadil a v rokoch 13811382 sám, až dokým nebol zajatý a popravený. Jeho otcom bol Gediminas, zakladateľ dynastie Gediminovcov (a Jagelovcov). Spolu s Kęstutisom sa uzatvára éra ranej pohanskej histórie Litvy.
Životopis
náhľad|Kęstutisova pečať z roku 1379|vľavo náhľad|vľavo|Uveznenie Kęstutisa a [[Vitolda Jogailom, maľba od Wojciecha Gersona]]
Kęstutis sa narodil ako štvrtý alebo piaty zo siedmich synov vládnuceho panovníka Litovského veľkokniežatstva Gediminasa. Po tom, čo Kęstutis dosiahol dospelosť mu bola jeho otcom do správy zverená oblasť Hrodnianskeho a Podleského kniežatstva, a od roku 1337 aj oblasť Žmuďu (Žemaitsko) a Trakai. Po tom, čo v roku 1341 zomrel Kęstutisov otec Gediminas, sa panovníkom Litvy stal jeho nevlastný brat Jaunutis. Spolu so svojim bratom Algirdasom Jaunutisa v roku 1345 z Vilniusu vyhnali a ujali sa moci, pričom si rozdelili sféry vplyvu, Kęstutis vládol na západe a bránil krajinu pred katolíkmi, Algirdas vládol na východe a rozširoval moc do ruských krajín. V období rokov 13451377 Kęstutis podľa niektorých názorov vládol len ako submonarcha a hlavnú moc mal držať jeho brat Algirdas.
Kęstutisova vláda je spojená s bojmi s kresťanmi na západe v Prusku a v Livónsku, kde pohanskú Litvu ohrozoval Rád nemeckých rytierov a Poľské kráľovstvo. Po tom čo sa rádu nepodarilo litovské územie obsadiť, prešiel na taktiku pravidelných nájazdov a rabovania litovských sídiel. Historici celkovo zaznamenali takmer 100 útokov rádových rytierov a 40 kampaní Litovcov. V roku 1361 mal byť Kęstutis dokonca zajatý, no podarilo sa mu zo zajatia utiecť a už o rok pomohol svojmu bratovi Algirdasovi poraziť Mongolov pri Modrých vodách. V roku 1370 Litovci znovu vtrhli na územie Teutóncov, boli však porazení v bitke pri Rudave. V tom istom roku sa však Kęstutisovi podarilo získať kontrolu nad Haličom a Volynskom na území dnešnej Ukrajiny a Bieloruska, o ktoré Litva dlho bojovala s Poľským kráľovstvom. V roku 1382 Litovci dobyli hrad Jurbarkas (nem. Georgenburg) na juhozápade Litvy.
Kęstutis s kresťanmi viackrát jednal o svojom pokrstení a poľský a uhorský králi mu v prípade, že prijme krst ponúkali aj kráľovskú korunu. V roku 1351 Kęstutis dokonca navštívil Budín, kde sľúbil prijatie krstu v prípade, že brat, volynské knieža Lubart, bude prepustené, Litve sa vrátia územia obsadené Teutóncami a a Litva bude povýšená na kráľovstvo. Z jednaní však zišlo po tom, čo cestou ušiel. Obdobne zlyhali aj pokusy cisára Karola IV. v roku 1358, keď Litovci ponúkli, že prijmú krst ak im bude prinavrátené územie Rádu teutónskych rytierov, a rytieri presídlia na východ, kde budú bojovať s Mongolmi.
Po tom, čo v roku 1377 zomrel Kęstutisov brat Algirdas sa moci v krajine ujal Jogaila (neskorší poľský kráľ Vladislav II.). Proti Jogailovi a Kęstutisovi sa postavili Jogailovi bratia, ktorí hľadali pomoc u rádových rytierov a v Moskovskom veľkokniežatstve, čo Kęstutisa prinútilo uzavrieť v roku 1379 s teutónskymi rytiermi mier. Už o rok sa však Kęstutisa pokúsil zvrhnúť za podpory Teutóncov jeho synovec a spoluvládca, čo sa mu však nepodarilo, a Kęstutis Jogailu v roku 1381 uväznil a začal vládnuť sám. Krátko na to však musel Kęstutis odísť do ruských krajín, kde vypuklo povstanie proti litovskej nadvláde, čo jeho synovec využil a proti Kęstutisovi povstal. Keď sa v auguste 1382 Kęstutis vrátil do Litvy, bol na hrade Trakai zajatý a na Krevskom hrade zaškrtený. Následne bol v hlavnom meste Vilniuse po pohansky žiarovo pochovaný. Niektorí historici sa skôr prikláňajú k samovražde. Kęstutisova smrť následne vyvolala desať rokov dlhý vnútorný konflikt medzi Jogailom a Vitoldom.
Paragraf (rozlišovacia stránka)
Paragraf môže byť:
Vanclans
Vanclans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
BM-27 Uragan
BM-27 Uragan alebo 9K57 Uragan je sovietsky a neskôr ruský salvový raketomet kalibru 220 mm na podvozku nákladného automobilu ZIL-135 (8x8). Je určený na ničenie živej sily, ľahko obrnených a obrnených vozidiel motorizovanej pechoty a tankových jednotiek nepriateľa, veliteľských stanovíšť, komunikačných centier a objektov vojenských síl na vzdialenosť 10 až 35 km.
Konštrukcia
Systém BM-27 Uragan pozostáva z nasledovných komponentov:
Bojové vozidlo BM 9P140
Bojové vozidlo BM 9P140 je dlhé 9,63 m, široké 2,8 m a vysoké 3,23 m. Na korbe má lafetovaných 16 trubíc, z ktorých odpaľuje ťažké rakety kalibru 220 mm. Jednou salvou je schopné pokryť a zničiť priestor o rozlohe 42 600 m², čiže takmer 4,3 hektára. BM 9P140 je ťažké terénne vozidlo 8×8 ZiL-135LMP, ktorého pohon zaisťujú dva osemvalcové dvojradové vidlicové benzínové motory ZIL-375 (každý s výkonom 180 koní). Motory dokážu vozidlu udeliť rýchlosť až 65 kilometrov za hodinu. Na plnú nádrž môže po ceste prejsť až 500 kilometrov. Vozidlo raketometu je vybavené aj systémom riadeného hustenia pneumatík, ktorý pomáha jazde v ťažkom teréne, akým je piesok alebo blato.
Systém riadenia paľby ovládaný zbraňovým operátorom a veliteľom vozidla je typu 1V126. Jeho súčasťou je aj panoramatický ďalekohľad pre nepriamu paľbu PG-1. Schopnosť nočného videnia nemá, takýto prístroj má k dispozícii iba vodič. Systém riadenia paľby po zaujatí miesta odpalu automaticky preberá informácie napríklad z vozidla pre topografický prieskum 1T12-2M a od súbežne neseného meteorologického systému 1B44.
Prepravné a nakladacie vozidlo 9T452
Prepravné a nakladacie vozidlo 9T452 vezie zásobu ďalších 16 rakiet a je schopné prázdny raketomet automaticky nabiť do 15 minút. Ide o vozidlo rovnakého typu ako u samotného raketometu, teda o ZIL-135.
Súprava špeciálneho vybavenia a náradia 9F381 je vezená väčšinou na sprievodných nákladných vozidlách, v súčasnosti predovšetkým na KAMAZoch.
Rakety
Raketa systému je (podľa typu a variantu bojovej hlavice) maximálne 5,178 metra dlhá a má hmotnosť najviac 280 kg. Dokáže zasahovať ciele až na vzdialenosť 35 km. Hmotnosti hlavíc dosahujú hodnoty od cca 89,5 kg až po 143,5 kg.
Zoznam hotelov v Košiciach
náhľad|[[DoubleTree by Hilton Hotel Kosice|DoubleTree by Hilton Hotel Košice, sa považuje za najluxusnejší hotel v Košiciach]] náhľad|[[Hotel Yasmin (Košice)|Hotel Yasmin*****]] náhľad|Hotel Gloria Palac***
Toto je zoznam hotelov v Košiciach, zoradených od najluxusnejších po najmenej luxusné k februáru 2018.
La Copechagnière
La Copechagnière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eddard Stark
Eddard „Ned“ Stark je fiktívna postava vo fantasy románe Hra o tróny od Georga R. R. Martina z roku 1996 a v rovnomennom seriáli HBO Hra o tróny, ktorý je adaptáciou Martinovej série noviel Pieseň ľadu a ohňa. Je jedným z najvyšších šľachticov – lordov – vo fiktívnej fantasy ríši Sedem kráľovstiev. Panuje prastarému sídlu Starkovcov, Zimovresu, a nesie titul strážcu Severu, najsevernejšej časti ríše. Niektoré kapitoly Hry o tróny sú vyrozprávané z jeho pohľadu.
Má manželku Catelyn a s ňou päť detí – od najstaršieho po najmladšie sú to Robb, Sansa, Arya, Bran a Rickon. S neznámou ženou má nemanželského syna Jona Snowa, ktorý je približne vo veku Robba (na začiatku knižnej série 14 rokov). Na začiatku knihy Hra o tróny sa napoly dobrovoľne stáva pobočníkom kráľa Roberta Baratheona, najvplyvnejším mužom krajiny hneď po kráľovi. V seriáli hral postavu Neda herec Sean Bean.
Charakteristika
Na začiatku príbehu je Eddard „Ned“ Stark je podľa knihy tridsaťpäťročný muž s hnedými, mierne šedivejúcimi vlasmi a podlhovastou tvárou. Z detí sa mu najviac podobajú Jon a Arya. Má rád chlad a ľudia, ktorí ho dobre nepoznajú, ho považujú za chladného aj povahovo. Ako všetci Starkovci vyznáva vieru v tzv. starých bohov a modlí sa k čarostromom. Ned je čestný, verný, zásadový muž, spravodlivý a prísny, ale milujúci svoju rodinu. Ak je nútený vybrať si medzi cťou a láskou, po ťažkom vnútornom boji si napokon zvolí lásku. Má meč menom Ľad. Zastáva názor, že kto vysloví rozsudok smrti nad niekým iným, musí byť schopný ho aj vlastnoručne popraviť, nemá ale z toho cítiť potešenie.
Život
Eddard bol jedným z mladších synov svojho otca, Rickarda Starka. Jeho matka sa v knihách nespomína. Mal troch súrodencov, bratov Brandona a Benjena a krásnu sestru Lyannu. Vyrastal u Jona Arryna, ďalšieho významného lorda, ktorého mal rád a bral ho ako druhého otca. Spolu s ním bol na výchove u Jona Arryna Robert Baratheon. Hoci chlapci boli veľmi odlišní, stali sa dobrými priateľmi.
Nedov brat Brandon sa mal stať vládcom Zimovresu a vziať si za manželku Catelyn z rodu Tullyovcov. Benjen sa pridal k Nočnej hliadke. Šestnásťročná Lyanna sa mala vydať za Roberta Baratheona, ktorý bol do nej veľmi zamilovaný. Vinou vládnuceho rodu Targaryenovcov boli ale ich osudy iné. Šialený kráľ Aerys Tagraryen nechal zavraždiť Nedovho otca aj brata Brandona. Aerysov syn Rhaegar zase uniesol a znásilnil Lyannu. V dôsledku týchto strašných činov rody Starkovcov, Baratheonovcov a Arrynovcov vytiahli do vojny proti kráľovi. Z politických dôvodov sa Ned oženil s Catelyn Tullyovou namiesto Brandona. Pred svadbou sa nepoznali a neprechovávali k sebe náklonnosť. Ned pobudol s mladomanželkou len dva týždne, zanechal Catelyn tehotnú, a išiel bojovať. Bol pri smrteľnej posteli svojej sestry Lyanny a táto spomienka ho po celý zvyšok života mátala. Prelomil obliehanie hradu Búrlivý koniec, kde už takmer umieral hladom Robertov brat Stannis Baratheon a jeho posádka. Potom sa s predvojom Robertovej armády ponáhľal do hlavného mesta ríše, Kráľovoho prístavu. Mesto však už bolo dobyté Lannisterovcami. Stal sa prvým mužom, ktorý videl zavraždeného kráľa Aerysa, a pristihol jeho vraha, Jaimeho Lannistera, ako sedí na Železnom kráľovskom tróne. Prinútil ho z neho zísť. Bol to jeden z dôvodov, prečo už nikdy nedôveroval rodu Lannisterovcov.
Eddard vstupuje do príbehu, keď popraví zbeha z Nočnej hliadky a potom svojmu synovi Branovi, ktorý sa poprave po prvý raz vo svojom živote prizerá, vysvetľuje, prečo to musel urobiť. Neskôr, už doma na Zimovrese, za Nedom príde jeho žena Catelyn so správou o smrti jeho milovaného priateľa Jona Arryna. Vzápätí Catelyn dostane správu o tom, že Arryn bol zavraždený Lannistermi.
Robert Baratheon, ktorý má za manželku Cersei z rodu Lannisterov, so svojím sprievodom navštívi Zimovres a požiada Neda, aby zaujal Jonovo miesto pobočníka kráľa. Ned z tejto požiadavky nie je nadšený, ani z požiadavky, aby sa jeho dcéra Sansa a Robertov syn Joffrey zasnúbili. S oboma návrhmi ale napokon súhlasí. Rozhodne však, že s Robertom odíde len on, obe jeho dcéry a syn Bran, kým jeho manželka, najstarší syn a najmladší syn musia ostať na Zimovrese. Bran však spadne z hradného múru a zostáva v bezvedomí. Po márnom čakaní, či sa preberie, napokon Ned s ťažkým srdcom a oboma dcérami odchádza so svojím sprievodom do Kráľovského prístaviska bez neho. Keď počas cesty kráľovná nespravodlivo rozhodne, že Sansin vlk Lady musí byť popravený, Ned ho, aj keď nerád, sám zotne svojím mečom.
Arya tajne vypočuje časť rozhovoru, podľa ktorého ktosi plánuje Nedovu vraždu. Povie to otcovi, no ten ju nepočúva. Začne sa však obávať o kráľa a rastie jeho nedôvera voči Lannisterom. Keď Catelyn unesie Tyriona Lannistera, jeho brat Jaime napadne Neda, zabije veliteľa jeho stráže, Joryho, a jeho samotného zraní. Ned pošle svojich najlepších mužov do riečnych krajín, aby popravili Lannisterského služobníka Gregora „Horu“ Clegana za to, že plienil ríšu, z ktorej Nedova manželka pochádza. Tým však ostane zraniteľnejší.
Kvôli týmto postupujúcim intrigám sa Ned rozhodne, že svoje dcéry radšej pošle loďou domov na Zimovres. Arya je nadšená, ale Sansa nesúhlasí a jeho plán vyzradí kráľovnej Cersei. Medzitým návštevami Robertových nemanželských detí a štúdiou knihy rodokmeňov šľachtických rodín zisťuje, že všetci potomkovia Baratheonov mali čierne vlasy bez ohľadu na farbu vlasov ich matiek. Robertove údajné deti, Joffrey, Mircella a Tommen, sú však všetky zlatovlasé. Pochopí, že všetky deti kráľovnej sú nemanželské, splodené s jej vlastným zlatovlasým bratom Jaimem. Pri súkromnom rozhovore prezradí kráľovnej Cersei, že o tom vie a povie to jej manželovi. Navrhne jej, aby ušla. Cersei však namiesto toho nechá kráľa zavraždiť a Neda predvolať. Dá mu možnosť, že bude môcť odísť v bezpečí domov na sever, ak uzná Joffreyho za kráľa. Ned však považuje za vec cti, aby to nespravil, a za nového kráľa uzná Robertovho brata Stannisa, ktorému náleží dedičné právo trónu, pretože Robert umrel bez manželských, legitívnych potomkov. Nato dá Cersei všetkých Nedových služobníkov pobiť a jeho zajať. Ned počítal s tým, že Malíček podplatil mestskú hliadku, aby ho podporila, Malíček ho však zradil a mestská hliadka bojuje na strane kráľovnej.
Neda uvrhnú do tmavej temnice bez svetla a bez jedla, kde ho držia len na vode. Tam ho navštívi Varys a povie mu, že ak sa neprizná k zrade Joffreyho, kráľovná nechá popraviť Sansu. Aby zachránil život svojej dcéry, urobí to. Krutý Joffrey však napriek sľubu Sanse, že udelí jej otcovi milosť, nechá Neda popraviť. Kráľovský kat mu zotne hlavu jeho vlastným mečom. Následok jeho popravy je pokračovanie vojny medzi Starkovcami a Lannisterovcami a pokus odtrhnúť Sever, kde vládli Starkovci, od Siedmich kráľovstiev.
La Couture (Vendée)
La Couture je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vandoncourt
Vandoncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy v tchoukballe 2006
Majstrovstvá Európy v tchoukballe 2006 boli v poradí 3. majstrovstvá Európy v tchoukballe mužov a žien, ktoré organizuje Európska tchoukballová federácia (ETBF). Vtedy ich organizovala ešte Medzinárodná tchoukballová federácia (FITB). Konali sa v dňoch od 4.6. augusta 2006 v meste Evilard (Macolin), v kantóne Bern, vo Švajčiarsku, za účasti iba 3 mužských a 3 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo žien Česka. Zápasy sa odohrali v arénach Salle Ende der Welt a Sport Toto Halle. V mužskej kategórii získalo svoj druhý titul Spojené kráľovstvo, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad Švajčiarskom. U žien obhájilo titul domáce Švajčiarsko po finálovej výhre nad Spojeným kráľovstvom.
Vedecká práca (publikácia)
Vedecká práca je z hľadiska originality a druhovo-funkčnej charakteristiky výstupu písomná práca zverejňujúca pôvodné výsledky vlastnej vedeckej práce autora alebo autorského kolektívu a má vedecko-objaviteľský charakter.
Vedecké práce sa z hľadiska originality možno rozdeliť nasledovne :
Sú spravidla vydávané špecializovanými vydavateľstvami (napr. Elsevier, Springer, Thomson Reuters, John Wiley & Sons a pod.) alebo alebo vydavateľstvami rôznych odborných inštitúcií (napr. VEDA, vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied). Bývajú súčasťou špecializovaných publikácií ako sú vedecké monografie, zborníky a hlavne (vedecké) články v špecializovaných vedeckých časopisoch. Tieto pred publikáciou prechádzajú prísnou kontrolou a posudzovaním (peer review a pod.).
Theodotos
Theodotos (Theodotos, ) môže byť: