cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žďár nad Sázavou (kláštor)
Po zrušení
Roku 1826 panstvo za 170 550 zlatých odkúpil najvyšší maršal Kráľovstva českého Josef Vratislav z Mitrovic. Ďalšími majiteľmi boli knieža František Josef z Ditrichštejna-Prokau-Leslie a potom Clam-Gallasovci. Poslednými šľachtickými vlastníkmi rodina Kinských.
Roku 1945 bol bývalý kláštor, dnes zámok Žďár nad Sázavou s celým panstvom znárodnený. Neskôr tu bolo umiestnené Múzeum knihy. V šesťdesiatich rokoch bolo zastrešené a rekonštruované západné krídlo konventu, ktoré je dnes vedľa izolovane stojacej studničnej stavby jedinou dochovanou časťou vlastného konventu. Vedľa Múzea knihy v areáli postupne začalo pôsobiť okresné múzeum a okresný archív. Bývalé koniarne sa zmenili na expozíciu diela Jana Santiniho a vývoja cisterciánskeho kláštora.
V roku 1991 bol areál v reštitúcii vrátený rodine Kinských. V auguste 2009 dostal kláštorný kostol titul Bazilika Minor.
Vstupná časť
Bývalý kláštorný areál možno rozčleniť do troch častí ktorými návštevník postupne prechádza. Vľavo od barokovej vstupnej brány sa v prestavanej podobe dochoval zrušený barokový osemboký kostolík svätej Margaréty, ktorý ako farský slúžil obyvateľom okolia a tiež laickým návštevníkom kláštora. V pravej časti sú dodnes dochované budovy hospodárskeho príslušenstva kláštora. náhľad|vľavo|druhé nádvorie s vežou, vpravo stará časť prelatúry, celkom vpravo (čiastočne kryté vegetáciou) jej barokové vstupné krídlo
Druhé nádvorie a prelatúra
Druhou časťou, ktorá v čase existencie kláštora stále ešte bola otvorená aj laickým návštevníkom, je veľké parkovo upravené nádvorie. Pri vstupu ho „stráži“ vysoká baroková veža a po ľavej strane sa rozkladá mohutná budova prelatúry, ktorá po zrušení kláštora slúžila ako zámok.
Prelatúra, ktorá v tomto kláštore slúžila nielen ako osobné sídlo opáta, miesto významných spoločenských udalostí a sídlo správy panstva, ale tiež ako sídlo šľachtickej akadémie, je tvorená troma časťami:
Prvá z nich je samostatne vytvorená trojkrídlová, pôvodne stredoveká budova v juhozápadnom nároží prelatúry. Druhou je vstupné krídlo prelatúry, vybudované podľa projektu Jana Santiniho, ktoré je za zmienenú staršiu časť v juhozápadnom nároží o niečo menšie čím vytvára náznak čestného dvora. V strede tohto krídla je situovaná centrálna, osemboká stavba s prejazdom v prízemí. V jej poschodí je v interiéri situovaná veľká sála s freskou K. F. Töppera z roku 1734 zachytávajúcou nebeskú blaženosť cisterciánov. Bočné časti krídla tvoria nižšie, nerovnako vysoké časti, nadväzujúce vľavo na pôvodnú prelatúru a vpravo na konventný kostol. Okrem zmienenej fresky zaujmú v interiéri tiež pre Santiniho typické, bohato utvárané štukové obrazce na klenbách. Treťou časťou prelatúry je trojica mladších barokových krídel, uzatvárajúcich obdĺžnikové nádvorie. Rozľahlá severná budova je vonkajším priečelím otočená do dnes neudržiavanej opátskej záhrady.
Vlastný konvent s konventným kostolom
náhľad|Schematický pôdorys kláštorného kostola a konventných budov Tretiu časť kláštora, ktorá bola v čase jeho fungovania laikom celkom uzavretá, tvoria budovy vlastného konventu s konventným kostolom Nanebovzatia Panny Márie. Gotický kostol bol prestavaný barokovo a doplnený niekoľkými výraznými zásahmi Jana Santiniho. Kostol je tiež vybavený vrcholne barokovým, bohato zdobeným mobiliárom.
Z konventných budov sa dochovalo len západné krídlo, ktoré čiastočne obsahuje gotické konštrukcie, ale jeho súčasná podoba je baroková. V tom čase bola tiež vyzdobená cyklom fresiek zo života Bernarda z Clairvaux od maliara Simona Gionirnu. Krídlo bolo pravdaže, hoci sa ako jediné z konventných budov dochovalo, výrazne stavebne poškodené chátraním a je preto tiež dosť poznamenané úpravami zo šesťdesiatych rokov 20. storočia.
V priestore bývalého rajského dvora je dochovaná samostatne stojaca, pôvodne gotická, Janom Santinim barokovo upravená studničná stavba. Ide o desaťboku stavbičku s nárožnými opierkami, ktorá pôvodne nadväzovala na krížovú chodbu kláštora. Vo vnútri stavbičky je dochovaná baroková studňa s mramorovým parapetom a hodnotnou kovanou barokovou mrežou s kladkou. Priestor je zaklenutý barokovou tehlovou klenbou s trojuholnými výsekmi, ktorá je pokrytá barokovo-gotickými štukovými rebrami a ďalšími architektonickými článkami.
Saint-Martin-d’Ordon
Saint-Martin-d’Ordon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Loup-d’Ordon
Saint-Loup-d’Ordon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Juraj Kmeť
Juraj Kmeť (maďarská podoba mena: Kmety György; * 24. máj 1813, Vyšná Pokoradz, Uhorsko – † 25. apríl 1865, Londýn, Veľká Británia) bol uhorský generál slovenského pôvodu, účastník bojov v revolúcii rokov 1848 – 1849 a tiež Krymskej vojny, ktorej sa zúčastnil v radoch osmanskej armády pod prijatým menom Ismail Paša.
Biografia
Juraj Kmeť sa narodil vo Vyšnej Pokoradzi na Gemeri do rodiny chudobného evanjelického kňaza, ktorý zomrel v roku 1818. Po smrti otca ho vychovával starší brat Pavol (Pál Kmety). Študoval na evanjelickom lýceu v Prešove a v roku 1833 vstúpil do radov uhorskej armády. Dňa 1. októbra 1848 sa v meste Győr pripojil k 23. armádnemu zboru v hodnosti kapitána.
Kmeť sa aktívne zúčastnil revolučných bojov revolúcie v rokoch 1848 – 1849, a to na maďarskej strane. Už 30. októbra 1848 sa zúčastnil bitky pri Schwechate. Za túto účasť v bitke mu Lajos Kossuth udelil hodnosť kapitána v 1. armádnom zbore. Od 15. februára 1849 Kmeť viedol vlastnú divíziu. Dňa 28. februára 1849 Kmeť vyhral bitku pri Mezőkövesde proti cisárskym vojskám, ktoré viedol generál Franz Deym. Dňa 14. apríla 1849 bol povýšený na plukovníka. Neskôr sa Kmeť so svojou légiou zúčastnil pokusu o dobytie Budína, pri ktorom bol zranený. 13. júna 1849 Kmeť porazil cisárske vojská vedené Franzom Wyssom v bitke pri Csornej. Za toto víťazstvo získal hodnosť generála. Už 27. júna však rakúsky vojvodca Edler von Warensberg porazil Kmeťa a prinútil ho ustúpiť do Vojvodiny. Kmeť sa v polovici júla už nestihol zúčastniť bitky pri mestečku Hegyes proti vojsku bána Josipa Jelačića. Dňa 9. augusta sa pripojil k hlavnej uhorskej armáde, ktorá sa nachádzala pri Temešvári (teraz Timișoara, Rumunsko). Pod najvyšším velením Józefa Bema tu uhorská revolučná armáda zviedla poslednú bitku revolúcie, ktorú však prehrala (Uhri mali po bitke vyše desaťtisíc mŕtvych a ranených). Generál Kmeť si na ľavom krídle (pri dedine Szakálháza) počínal úspešne, ale keď bol ranený veliteľ Bem a uhorské jednotky sa postupne pod rakúskym tlakom dávali na ústup, aj on so svojimi mužmi začal ustupovať smerom na Lugos.
Po kapitulácii uhorskej revolučnej armády 13. augusta 1849 pri Világosi, neďaleko od mesta Arad, Kmeť utiekol spolu s mnohými účastníkmi revolúcie na územie Osmanskej ríše a vstúpil do radov jej armády pod prijatým menom Ismail paša. Osmanská ríša nemusela vydať nikoho, kto konvertoval na islam. Kmeť bol jedným z cca 250 osôb, ktoré konvertovali na islam. Spočiatku pôsobil s poľským generálom Józefom Bemom v meste Aleppo, kde pomohol potlačiť pokus o vzburu. Po smrti generála Bema (december 1850) sa Kmeť vrátil do Európy a usadil sa v Londýne, kde publikoval svoje vlastné spomienky na pôsobenie v uhorskej revolučnej armáde.
Na začiatku Krymskej vojny sa vrátil späť na územie Osmanskej ríše a zúčastnil sa obrany východotureckej pevnosti Kars proti ruským vojskám. V pevnosti mal hlavné velenie anglický generál William Fenwick Williams a v posádke slúžilo niekoľko Uhrov (okrem Kmeťa aj Richard Guyon alias Hurşid paša). Obliehanie pevnosti si vyžiadalo množstvo obetí na tureckej i ruskej strane, ale napokon sa skončilo kapituláciou pevnosti koncom novembra 1855. Časti obrancov, medzi nimi aj Kmeťovi, sa podarilo ešte pred kapituláciou z pevnosti ujsť cez ruské pozície a dostať sa do mesta Erzurum, kde sa nachádzala hlavná časť osmanskej armády. Následne sa Kmeť presunul do Istanbulu. V roku 1856 Kmeť v Londýne publikoval svoje spomienky na obranu pevnosti Kars.
Berrien
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná stanica Veľké Bielice
Železničná stanica Veľké Bielice je železničná stanica v Partizánskom, v mestskej časti Veľké Bielice. Leží na trati Nové Zámky – Prievidza.
Korvety triedy Bujan-M (Projekt 21631)
Bujan-M (Projekt 21631) je trieda raketových korviet ruského námorníctva, ktoré sú určené na ochranu pobrežných vôd a ničenie námorných alebo pozemných cieľov. Ruské námorníctvo má v súčasnosti 5 lodí triedy Bujan-M, ktoré súžia v Kaspickej a Čiernomorskej flotile. Ďalšie štyri korvety sú vo výrobe a mali by byť zaradené do služby do roku 2019.
Stavba
Korvety triedy Bujan-M vychádzajú konštrukčne z lodí triedy Bujan (Projekt 21630) a sú v podstate ich modernizovanou verziou. Začiatok vývoja tak siaha až do augusta 2002, kedy bolo v rámci programu modernizácie Kaspickej flotily vydané rozhodnutie o spustení projektu 21630. V rámci tohto projektu postavili Zelenodoľské lodenice 3 korvety triedy Bujan (Astrachaň, Volgadonsk, Machačkala).
Dňa 17. mája 2010 vyhrali Zelenodoľské lodenice výberové konanie aj na výstavbu korviet projektu 21631 a dňa 26. mája 2010 podpísali s ministerstvom obrany zmluvu na výrobu prvých piatich korviet triedy Bujan-M. Hlavným konštruktérom projektu sa stal Jakov Kušnir, ktorý dostal za úlohu naprojektovať lode, obtiažne detegovateľné radarom a schopné plavby aj v plytčinách Kaspického mora.
Výstavba prvej korvety triedy Bujan-M, Grad Svijažsk, sa začala 27. augusta 2010. O necelé tri roky bola spustená na vodu a dňa 27. júla 2014 bola zaradená do služby v Kaspickej flotile.
Dňa 7. septembra 2016 podpísali Zelenodoľské lodenice s ruským ministerstvom obrany zmluvu v hodnote 27 mld. rubľov na výrobu ďalších troch korviet projektu 21631. Ruské námorníctvo by tak malo v budúcnosti disponovať celkovo 12 korvetami triedy Bujan-M.
Konštrukcia
Korvety triedy Bujan-M sú zväčšenou verziou lodí projektu 21630 – sú dlhé 75 m a široké 11 m. Ich bojový výtlak je 950 ton, čo je o 400 ton viac, ako majú ich predchodkyne. Posádku korviet Bujan-M tvorí 52 mužov.
Pohon zabezpečujú štyri 16-valcové dieselové motory 16V4000M90 od nemeckej spoločnosti MTU, každý s výkonom 3700 koní (2720 kW). Týmito motormi je však vybavených len prvých päť korviet, keďže spoločnosť MTU pozastavila dodávky zvyšných motorov z dôvodu sankcií, zavedených Európskou úniou voči Rusku v roku 2014. Ďalšie štyri lode (s výrobnými číslami 636 - 639) by mali byť poháňané 20-valcovými dieselovými motormi CHD622V20 s výkonom 3200 kW, ktoré vyrába čínska spoločnosť Henan Diesel Engine Industry Co. V súčasnosti dokážu korvety vyvinúť maximálnu rýchlosť 25 uzlov. Pri rýchlosti 12 uzlov sú schopné preplávať 2300 námorných míľ a na mori vydržia 10 dní.
Korvety sú vybavené rádiolokátorom Pozitiv-M, určeným na detekciu vzdušných a hladinových cieľov. K ďalšiemu senzorovému vybaveniu patrí navigačný radar MR-231 a radarový systém riadenia paľby 5P-10 Laska. Pre zvýšenie vlastnej obranyschopnosti sú plavidlá vybavené systémom elektronického boja PK-10. Ten je namontovaný na oboch stranách lode a môže vystreliť až desať návnad na oklamanie prichádzajúcich protilodných rakiet.
Hlavnú výzbroj korvety zastupuje raketový systém Kalibr-NK, schopný ničiť hladinové ciele na vzdialenosť väčšiu ako alebo zasahovať pozemné ciele až na vzdialenosť. Protiliedadlovú výzbroj, ktorá slúži pre vlastnú ochranu lode, predstavujú dva raketové systémy Komar, umiestnené v prednej a zadnej časti lode. Každý zo systémov pozostáva zo štyroch rakiet Igla s infra-červeným navádzaním, schopných zasiahnuť vzdušný cieľ do výšky. Ochranu pred riadenými protilodnými strelami poskytuje 6-hlavňový rotačný guľomet AK-630 kalibru, ktorý sa nachádza v zadnej časti korvety. Ten je možné použiť aj proti lietadlám, lodiam, pobrežným cieľom alebo plávajúcim mínam. Dominantným prvkom v prednej časti lode je kanón A-190 s kadenciou 80 výstrelov za minútu a dostrelom viac ako. Pomocnú výzbroj predstavujú 2 guľomety KPV kalibru, ktoré môžu byť použité na ničenie člnov do vzdialenosti alebo nízkoletiacich vzdušných cieľov (do výšky ). Posledným prvkom výzbroje sú 3 guľomety PK kalibru.
Služba
thumb|Korveta Uglič Ruská intervencia v Sýrii proti odporcom režimu Bašára al-Assada
Dňa 7. októbra 2015 spustili tri korvety Bujan-M (Grad Svijažsk, Uglič a Velikyj Usťug) spolu s fregatou Dagestan útok na pozemné ciele Islamského štátu v Sýrii. Lode, nachádzajúce sa v Kaspickom mori, vystrelili na 11 cieľov 26 riadených striel Kalibr. Mohutný raketový útok, vedený na vzdialenosť, zničil továrne na výrobu granátov a výbušných zariadení, veliteľské stanovištia, sklady streliva, zbraní, pohonných hmôt a mazív, ako aj teroristické výcvikové tábory.
Dňa 20.novembra 2015 zaútočili znovu tie isté lode 18 raketami Kalibr. Z vôd Kaspického mora zničili sedem teroristických pozícií v sýrskych provinciách Rakka, Idlib a Aleppo.
Dňa 19. augusta vystrelili korvety Bujan-M zo Stredozemného mora rakety Kalibr na pozície teroristickej skupiny Front an-Nusra v Sýrii. Útok zrealizovali dve lode ruskej Čiernomorskej flotily (Zeljonyj dol a Serpuchov), pričom zničili veliteľské stanovište a základňu teroristov v oblasti obce Dar-Taaza, ako aj továreň na výrobu mínometnej munície a veľké skladisko zbraní v provincii Aleppo.
Saint-Martin-des-Champs (Yonne)
Saint-Martin-des-Champs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pavol Jarčuška
prof. MUDr. Pavol Jarčuška, PhD. (* 25. jún 1963, Košice), je slovenský infektológ, prezident Slovenskej spoločnosti infektológov, prorektor UPJŠ pre rozvoj a európsku problematiku a člen vládnej pandemickej komisie.
Životopis
Stredoškolské štúdium na Gymnáziu Šrobárova v Košiciach ukončil v školskom roku 1982/1983. V roku 1987 na Lekárskej fakulte UPJŠ vyštudoval odbor Všeobecné lekárstvo. V roku 2000 odbor Vnútorné choroby. Titul profesor získal v roku 2011 na Vysokej škole zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety v Bratislave. Od roku 1996 je vedúcim centra Starostlivosti pre HIV pozitívne osoby Univerzitnej nemocnice Louisa Pasteura. V rokoch 2007 – 2013 bol prodekanom Lekárskej fakulty UPJŠ. Od roku 2015 je prorektorom UPJŠ pre rozvoj a európsku problematiku. Je predsedom Ústrednej komisie pre racionálnu antiinfekčnú liečbu a antibiotickú politiku. Od roku 2019 je členom vládnej pandemickej komisie v boji s novým koronavírusom.
Beuzec-Cap-Sizun
Beuzec-Cap-Sizun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abe Beats
Michal Vanýsek, známy najmä pod umeleckým menom Abe Beats (v začiatkoch tvoril pod menom Abe) je slovenský hip-hopový producent známy najmä hudobnými produkciami pre bratislavskú skupinu H16, ktorej je členom. Takisto pôsobí aj ako DJ.
História
Prvýkrát výraznejšie zaujal v roku 2003, keď produkoval okrem iných aj skladbu "Nech ti nejebe" od H16. Tá sa stretla s pozitívnymi reakciami a niekoľko týždňov bola aj na vrchole hitparády portálu Hip-Hop.sk.
V roku 2006 a 2007 sa jeho produkcie objavili aj na albumoch interpretov ako sú napr. DJ Kappa, Kontrafakt, Moja Reč, no najmä na albume Kvalitný materiál od H16. Album získal platinovú platňu.
V roku 2013 produkoval skladbu "Ain't Done Turnin Up" pre rapera menom Chief Keef, ktorá výrazne odštartovala spolupráce so zahraničnými rapermi.
Zoznam skladieb, ktoré produkoval Abe
{|
Zoznam piesní Gabriely Hermélyovej
Toto je zoznam piesní ktoré naspievala speváčka Gabriela Hermélyová.
Zoznam
(h:/t:) – doteraz nezistený autor hudby alebo textu
Saint-Martin-du-Tertre (Yonne)
Saint-Martin-du-Tertre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Podobnosť (geometria)
náhľad|Podobné útvary sú rovnakej farby. Podobnosť je geometrické zobrazenie jedného geometrického útvaru na iný útvar rovnakého tvaru. Dva geometrické útvary v euklidovskom priestore sú podobné, ak majú obidva rovnaký tvar. Presnejšie povedané, jeden je totožný s tvarom získaným ako výsledok rovnomerného zmenšenia alebo zväčšenia druhého a jeho prípadného otočenia, posunutia, či  zrkadlenia (osovej súmernosti). Príkladom možnej podobnosti je aj rovnoľahlosť.
Koeficient podobnosti
náhľad|Podobné obdĺžniky., koeficient podobnosti je 2. Veľkosti uhlov sa zachovávajú. ∠ABC=∠KLM; ∠CAB=∠MKL;... Pomer vzdialenosti medzi dvoma bodmi daného geometrického útvaru a vzdialenosti medzi dvoma zodpovedajúcimi bodmi iného geometrického útvaru (referenčného) je pre každú takúto dvojicu bodov rovnaký a nazýva sa koeficient podobnosti. Podobnosť zachováva veľkosť uhlov a pomer dĺžok úsečiek geometrického útvaru.
Podobnosť je špeciálnym prípadom afinného zobrazenia. Špeciálnym prípadom podobnosti, keď je koeficient podobnosti rovný 1, je zhodnosť.
Bodilis
Bodilis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vlajka Jaroslavlianskej oblasti
náhľad|230x230bod|Vlajka [[Jaroslavlianska oblasť|Jaroslavlianskej oblasti]] Vlajka Jaroslavlianskej oblasti je jeden zo symbolov oblasti. Vlajka bola prijatá 27. februára 2001 a zároveň zapísaná do štátneho heraldického registra Ruskej federácie s pridelením registračného čísla 848 (NHR: 848).
Opis vlajky
Vlajka Jaroslavlianskej oblasti má tvar obdĺžnika. Jej pozadie je žlté a uprostred vlajky sa nachádza čierny medveď, ktorý má ľavú labu zdvihnutú do vzduchu, zatiaľčo v pravej drží červeno-sivú halapartňu, ktorú si opiera si o ľavé plece.
Medveď je symbolom Jaroslavlianskej oblasti od 12. storočia, keď podľa legendy Jaroslav I. zabil medveďa, ktorý ho napadol.
Šírka vlajky je v pomere 2:3.
Bohars
Bohars je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Strieborná jedlička
Strieborná jedlička môže byť ľudovo:
Jedľa strieborná
Jedľa strieborná alebo menej formálne strieborná jedľa môže byť:
Anthony Stolarz
Anthony Stolarz (* 20. január, 1994, Edison (New Jersey), USA) je americký profesionálny hokejový brankár aktuálne pôsobiaci v tíme Anaheim Ducks v National Hockey League.
V roku 2021 získal s výberom USA bronzovú medailu na Majstrovstvách sveta. Dvakrát sa zúčasntil All Star Game v American Hockey League. V roku 2013 sa stal s tímom London Knights šampiónom kanadskej juniorskej ligy OHL.
USA v roku 2014 reprezentoval aj na Majstrovstvách sveta hráčov do 20 rokov.
Draftovaný bol v 2. kole (celkovo 45.) v roku 2012 tímom Philadelphia Flyers.
6. januára 2021 Stolarz podpísal dvojročnú zmluvu s Anaheimom Ducks v hodnote 1,9 milióna amerických dolárov.
Saint-Martin-sur-Armançon
Saint-Martin-sur-Armançon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Martin-sur-Ocre (Yonne)
Saint-Martin-sur-Ocre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Botmeur
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bolazec
Bolazec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1. futsalová liga žien 2016/17
1. futsalová liga žien 2016/17 bol 2. ročník 1. futsalovej ligy žien, futsalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú organizuje Slovenský futbalový zväz (SFZ), resp. Výkonný výbor Slovenského futsalu. V súťaži účinkovalo 7 družstiev (pôvodne sa prihlásilo 8), čo je o 1 družstvo viac ako v jej prvej sezóne. Titul obhájilo družstvo TJ Spartak Myjava.
Systém súťaže
Systém súťaže zostal rovnaký a pozostával iba zo základnej časti. Tá sa organizovala formou siedmich turnajov, každý v inom dejisku. Každý s každým odohral po 2 zápasy.
Účastníci
Poznámka: SCVČ R1 Banská Bystrica pôsobil v minulej sezóne pod názvom ŠK Selce. V januári 2017 sa tesne pred tretím turnajom odhlásilo zo súťaže družstvo ŠK Štich Humenné, ktoré dovtedy neodohralo žiaden zápas.
Botsorhel
Botsorhel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Martin-sur-Ouanne
Saint-Martin-sur-Ouanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Serrate (radarový detektor)
Serrate bol zameriavací prijímač radarového signálu, používaný v bombardovacích lietadlách Royal Air Force počas druhej svetovej vojny. Prístroj bol naladený na signál radaru Lichtenstein používaný nemeckými nočnými stíhačmi.
Lichtenstein
Od polovice roku 1942 zhromažďovalo veliteľstvo bombardovacieho letectva RAF informácie o prístroji s kódovým označením Emil-Emil, ktorý začali využívať nemeckí noční stíhači na boj proti britským bombardérom. Nevedeli však, na akom základe je skonštruovaný, preto zriadili špeciálnu monitorovaciu stanicu. Tá detegovala signály s frekvenciou 490 MHz z pohyblivého zdroja. Neboli si však istí, či ide o prístroj nočného stíhača, alebo pobrežného hliadkovacieho lietadla. Rozhodli sa preto vyslať návnadu, lietadlo, ktoré malo letieť pozdĺž pobrežia na palube s operátorom sledujúcim frekvenciu 490 MHz. Úlohou bola poverená letka číslo 1473 s lietadlami Vickers Wellington. Na samostatné lietadlá však Nemci nereagovali. Preto sa jeden Wellington letky pripojil 3. decembra 1942 k náletu na Frankfurt. počas letu operátor Harold Jordan zachytil sledovaný signál, ktorý sa zosilňoval až kým nezahltil prijímač. Vzápätí bol Wellingrton zasiahnutý nočným stíhačom a štyria zo šiestich členov posádky boli zranení. Pilot Ted Paulson dokázal z leteckého súboja s ťažko poškodeným lietadlom vyviaznuť a ťažko zranený radarový operátor Bigoray počas návratu opakovane vysielal správu o získaných poznatkoch. Po núdzovom pristátí boli menovaní členovia posádky vyznamenaní.
9. mája 1943 pristála nemecká posádka nočného stíhača Ju 88 s funkčným radarom Lichtenstein na letisku Aberdeen vo Veľkej Británii. Lietadlo a radar boli následne podrobené skúškam. Jedným zo zistení bolo, že radar Lichteinstein tiež podlieha rušeniu páskami Window.
Serrate
Druhým výsledkom poznania charakteristík radaru bola konštrukcia detekčného prístroja, ktorý dostal kódové označenie Serrate. Prístroj prijímal signál radaru Lichtenstein a na dvoch matniciach zobrazoval obrazec vo forme rybacej kosti. Jedna bola orientovaná zvisle a podľa toho ktorá strana bola vykreslená dlhšia vedel operátor zistiť z ktorej strany prichádza signál. Podobne na vodorovne orientovanom obrazci vedel určiť relatívnu výšku zdroja signálu. Prístroj sa začal montovať do britských nočných stíhačiek Bristol Beaufighter.
Nasadenie
Serrate začala ako prvá využívať 141. peruť pod velením podplukovníka J.R. Brahama v júni 1943. V priebehu nasledujúcich týždňov hlásila zničenie 23 nočných stíhačov, z toho 9 zostrelil veliteľ perute.
McDonnell F-101 Voodoo
McDonnell F-101 Voodoo bolo americké nadzvukové stíhacie lietadlo, ktoré bolo spočiatku určené na sprevádzanie bombardérov, ale neskôr slúžilo aj ako stíhací bombardér a prieskumné lietadlo.
Vznik a vývoj
V priebehu necelých piatich mesiacov bola maketa lietadla v životnej veľkosti hotová a predstavená letectvu. Americké vzdušné sily podpísali 14. februára 1947 s McDonnell Aircraft Corporation zmluvu v hodnote 5,3 miliónov dolárov. Jej predmetom bola výroba a otestovanie dvoch prototypov XP-88. Ich pomenovanie bolo o šesť mesiacov neskôr zmenené na XF-88.
Dňa 20. októbra 1948 sa testovací pilot Robert M. Edholm na jednom z prototypov prvýkrát vzniesol do vzduchu. Lietadlo, poháňané párom motorov XJ34-WE-13 od firmy Westinghouse, nemalo dostatočný výkon a tak dosiahlo maximálnu rýchlosť len /h. Po tomto sklamaní si McDonnell vyvinul svoj vlastný motor s prídavným spaľovaním, ktorý mal o 34% vyšší ťah. Druhý prototyp XF-88A bol už vybavený týmto novým pohonom a vzlietol 26. apríla 1949. V lete 1950 porazil XF-88A konkurenciu v podobe Lockheed XF-90 a North American YF-93, ale americké letectvo tento program nakoniec zrušilo.
V januári 1951 vypísalo Strategické veliľstvo vzdušných síl nové požiadavky na stíhacie lietadlo s dlhým doletom, ktoré by dokázalo sprevádzať bombardéry B-36 Peacekeeper. Do súťaže sa okrem McDonnellu zapojila aj firma Lockheed, North American a Republic. McDonnell prišiel s návrhom, ktorý síce vychádzal z XF-88A, lietadlo však malo byť výrazne prepracované. Návrh počítal s väčším trupom, do ktorého by sa zmestili výkonnejšie motory Pratt & Whitney J57 a viac paliva. Zväčšila sa tiež vertikálna chvostová plocha a prívody vzduchu. V novembri 1951 zmenilo letectvo označenie tohto lietadla na F-101 Voodoo a asi o mesiac neskôr zaslalo McDonnellu žiadosť o pokračovaní vo vývoji. V programe nedošlo k výrobe žiadneho prototypu, ale letectvo v máji 1953 objednalo hneď 29 lietadiel F-101A. V máji 1954 však USAF pozastavilo výrobu a vznieslo požiadavku, aby nové lietadlo bolo schopné niesť aj jadrové bomby.
F-101A
Prvá F-101A bola dodaná na leteckú základňu Edwards a vzlietla 29. septembra 1954. Do konca roku získalo letectvo ešte tri predprodukčné F-101A, ktoré slúžili na testovanie. Hneď v úvode letových skúšok bolo identifikovaných niekoľko problémov s motorom a ovládateľnosťou stroja. Výroba bola pozastavená a McDonnell pracoval na odstránení nedostatkov.
Dňa 2. mája 1957 bola F-101A zavedená do služby. Produkcia tejto verzie prebiehala do októbra 1957 a celkovo McDonnell vyrobil 77 lietadiel. Z nich sa však len 50 dostalo k bojovým jednotkám, zvyšok slúžil na testovanie.
Dĺžka lietadla bola, čo bolo o viac ako mal F-100A Super Saber. Stroj mal maximálnu vzletovú hmotnosť bola. Krídla so šípovitosťou 45o boli vybavené vztlakovými klapkami a krídelkami.
Každý z dvojice motorov J57-P-13 dosahoval maximálny ťah 66 kN. Tento pohon robil z F-101A Voodoo jedno z najvýkonnejších lietadiel svojej doby. Stroj dosahoval maximálnu rýchlosť /h a dostup. Lietadlo bolo schopné dopĺňať palivo počas letu.
Základná výzbroj stíhačky pozostávala zo štyroch kanónov M39 kalibru. Na každej strane trupu bola dvojica kanónov, pričom každý z nich mal zásobník s 200 nábojmi. F-101A mohla niesť po jednej jadrovej bombe typu Mk 7, Mk 28 a Mk 43.
Pri vzletovej hmotnosti vyššej ako zvládol drak lietadla preťaženie do 6,33 g. F-101A tak nemohla vykonávať vzdušné manévre a nebola preto príliš vhodná pre úlohy taktického bombardéru.
Dňa 12. decembra 1957 prelomila F-101A svetový rekord, keď dosiahla rýchlosť /h. Toto lietadlo však bolo poháňané výkonnejšími motormi J57-P-55 a v tejto úprave nieslo označenie JF-101A.
F-101C
náhľad|RF-101C Voodoo Vzdušných síl USA počas letu nad Vietnamom, 1967
Problémy s obmedzenou obratnosťou F-101A riešil McDonnell zosilnením draku, čo umožnilo lietadlu zvládať preťaženie do 7,33g. Tento stroj dostal označenie F-101C a prvýkrát vzlietol 21. augusta 1957. Celkovo bolo do mája 1958 vyrobených v tejto verzii 47 lietadiel.
V roku 1966 začalo americké letectvo verzie F-101A a F-101C vyraďovať.
RF-101A
V máji 1957 bola do USAF zavedená prieskumná verzia RF-101A, v ktorej sa vyrobilo 35 lietadiel. RF-101A sa od predchádzajúcich variantov odlišovala predĺženým a skoseným nosom. Lietadlo bolo vybavené jedným fotoaparátom s dlhou ohniskovou vzdialenosťou Fairchild KA-1, tromi fotoaparátmi Fairchild KA-2 a jednou kamerou CAI KA-18. RF-101A bolo prvé nadzvukové lietadlo, schopné vykonávať fotografický prieskum.
RF-101C
V septembri 1957 vstúpila do služby prieskumná verzia so zosilneným drakom a schopnosťou niesť jadrovú bombu. RF-101C sa vyrábala do marca 1959 a celkovo zišlo z linky 166 kusov.
F-101B
náhľad|Dvojica lietadiel F-101B-115-MC Voodoo [[136th Attack Squadron|136. stíhacej-prepadovej letky Národnej leteckej gardy štátu New York počas letu, 1981]]
Ešte v roku 1959 modifikoval McDonnell približne jednu štvrtinu všetkých vyrobených F-101B tak, že získali zdvojené riadenie. Tieto lietadlá niesli označenie TF-101B a používali sa na výcvik pilotov. V roku 1961, po úprave 79 lietadiel, boli premenované na F-101F.
V rámci modernizačného programu Project Bold Journey, ktorý prebiehal v rokoch 1963 až 1966, bola väčšina F-101B vybavená infračervenými senzormi. Tie mali uľahčiť sledovanie nepriateľských lietadiel aj v prostredí, kde dochádzalo k rušeniu palubných radarov.
Operačné nasadenie
náhľad|RF-101A-30-MC Voodoo [[33rd Operations Group|33. taktickej skupiny na základni Udorn v Thajsku, cca 1965]]
Kubánska raketová kríza
Počas kubánskej raketovej krízy v októbri 1962 vykonávali lietadlá RF-101A a RF-101C prieskumné misie nad územím Kuby. Celkovo uskutočnili 82 misií, pričom lietali v nízkej výške, aby sa vyhli sovietskym raketovým systémom zem-vzduch. Tieto prieskumné lety nakoniec potvrdili, že Kuba skutočne odstránila zo svojich základní jadrové rakety.
Vojna vo Vietname
Od roku 1961 vzlietali prieskumné lietadlá RF-101C zo základne Kadena na Okinawe a vykonávali hliadkovacie lety nad Laosom a južným Vietnamom. V roku 1965 sa RF-101C presunuli na thajskú základňu Udorn, odkiaľ vzlietali na prieskumné misie aj nad severným Vietnamom.
Koncom roku 1967 prestali lietadlá Voodoo vykonávať operácie nad severným Vietnamom a ich prieskumné úlohy prevzali RF-4C. Všetky RF-101C boli z bojovej zóny úplne stiahnuté do konca roku 1970. V období medzi rokmi 1965 a 1970 prišlo americké letectvo o 33 lietadiel RF-101C v dôsledku nepriateľskej protilietadlovej paľby a jeden tento stroj zostrelil severovietnamský MiG-21.
Varianty
náhľad|F-101F-111-MC [[18th Aggressor Squadron|18. stíhacej-prepadovej letky Vzdušných síl USA počas letu, 60. roky 20. storočia]]
Používatelia
náhľad|[[McDonnell CF-101 Voodoo|CF-101B Voodoo Kanadského kráľovského letectva na základni CFB Bagotville, 1962]]
Špecifikácie (F-101B)
right|300px
Bourg-Blanc
Bourg-Blanc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Maurice-aux-Riches-Hommes
Saint-Maurice-aux-Riches-Hommes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Maurice-le-Vieil
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brasparts
Brasparts je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Údolie smrti (Slovensko)
náhľad|Údolie smrti, nákres územia
Údolie smrti je označenie územia v údolí potoka Kapišovka, rozprestierajúce sa medzi deviatimi obcami v okrese Svidník. V tomto priestore sa v čase druhej svetovej vojny, v období od 21. do 27. októbra 1944 odohrali ťažké boje, ktoré boli súčasťou karpatsko-duklianskej operácie. Boje priamo zasiahli obce: Dlhoňa, Dobroslava, Havranec, Kapišová, Kružlová, Nižná Pisaná, Svidnička, Vápeník a Vyšná Pisaná.
V tejto bitke z roku 1944, vedenej za oslobodenie Československa od nacistických nemeckých vojsk, sa tankové jednotky a pechota 305. streleckej divízie Červenej armády pokúsili preniknúť nemeckou obranou 357. divízie v doline Kapišovky smerom z Duklianskeho priesmyku na Svidník. Tá sa opierala o vhodný terén a bola podporovaná protitankovými zbraňami. Obe strany utrpeli veľké straty a nepretržitými, dlho trvajúcimi bojmi, v sychravom jesennom počasí sa takmer úplne vyčerpali. Brániace sa nemecké vojsko Wehrmachtu dokonca prišlo o takmer všetku svoju obrnenú techniku. Ťažké straty a urputné boje na oboch stranách, v nepriaznivom jesennom počasí, napokon znamenali dočasné zastavenie bojov. Nemecká 357. divízia musela byť stiahnutá a nahradená 168. divíziou. V údolí riečky Kapišovka, počas týchto bojov, na obidvoch stranách padlo až 11 000 vojakov z nich bolo asi 5 000 vojakov vtedajšej Červenej armády. Vojaci toto údolie začali volať Údolím smrti. Medzi Nižnou Pisanou a Kapišovou, zničené tanky T-34 sovietskej 12. tankovej brigády, zostali ponechané na miestach, kde ich zasiahli nepriateľské protitankové zbrane, aby sa pre budúce generácie stali pamätníkmi a mementom ťažkých bojov.
Veci čo sa dejú
Veci čo sa dejú je názov štvrtého štúdiového albumu slovenskej speváčky Jany Kirschner. Album v roku 2003 vydalo hudobné vydavateľstvo Universal.
Kanadské kráľovské letectvo
Kanadské kráľovské letectvo (skratka: RCAF; ; skratka: ARC), známe tiež pod názvami Kráľovské kanadské vzdušné sily alebo Kráľovské kanadské letectvo, je leteckou zložkou Kanadských ozbrojených síl (Canadian Armed Forces), ktorej hlavnou úlohou je „poskytnúť kanadským silám relevantnú, rýchlu a efektívnu leteckú silu“. Súčasným veliteľom Kanadského kráľovského letectva je generálporučík Al Meinzinger, pričom je aj náčelníkom štábu letectva.
Kanadské kráľovské letectvo je zodpovedné za všetky letecké operácie Kanadských ozbrojených síl, dohliada na bezpečnosť kanadského vzdušného priestoru a poskytuje lietadlá na podporu misií Kanadského kráľovského námorníctva (Royal Canadian Navy) a Kanadskej armády (Canadian Army). RCAF je partnerom Vzdušných síl USA (United States Air Force) pri ochrane kontinentálneho vzdušného priestoru v rámci Severoamerického veliteľstva vzdušno-kozmickej obrany (North American Aerospace Defense Command, NORAD). Poskytuje tiež všetky zdroje, hlavne letecké, pre Národný pátrací a záchranný program (National Search and Rescue Program), za ktorý zodpovedá.
História Kanadského kráľovského letectva siaha do roku 1920, kedy vzniklo Kanadské vojenské letectvo (Canadian Air Force). Existovalo krátky čas, keďže v roku 1924 mu bol udelený kráľovský súhlas od kráľa Juraja V., aby vytvorili Kanadské kráľovské letectvo.
V roku 1968 boli všetky zložky Kanadských ozbrojených síl zlúčené do organizácie s názvom Kanadské sily (Canadian Forces). Letecké jednotky boli rozdelené medzi niekoľko rôznych veliteľstiev: Veliteľstvo protivzdušnej obrany (Air Defence Command), Veliteľstvo leteckej prepravy (Air Transport Command), Mobilné veliteľstvo (Mobile Command), Námorné veliteľstvo (Maritime Command) a tiež Veliteľstvo výcviku (Training Command).
V roku 1975 boli niektoré veliteľstvá zrušené (Veliteľstvo protivzdušnej obrany, Veliteľstvo leteckej prepravy, Veliteľstvo výcviku) a všetky letecké jednotky boli umiestnené pod nové veliteľstvo nazvané Letecké veliteľstvo (Air Command, AIRCOM). Medzi personálom však boli kanadské vzdušné sily naďalej tradične označované ako „Air Force“. Od augusta 2011 má kanadské vojenské letectvo opäť názov „Kanadské kráľovské letectvo“. Zúčastnili sa druhej svetovej vojny, kórejskej vojny, druhej vojny v Perzskom zálive a tiež aj niekoľkých mierových misií OSN a operácií NATO. Počas studenej vojny malo Kanadské kráľovské letectvo, ako člen NATO, rozmiestnené niektoré jednotky aj v západnej Európe.
Medzivojnové obdobie
Veľká hospodárska kríza zasiahla začiatkom 30. rokov aj Kanadu a rozsiahle rozpočtové škrty spôsobili, že aktivita Kanadského kráľovského letectva sa v tomto období výrazne znížila. V nasledujúcich rokoch, keď sa už začala situácia zlepšovať a financovanie bolo aspoň čiastočne obnovené, sa RCAF začala viac sústrediť na bojový výcvik. Zhoršujúca sa politická situácia v Európe po nástupe nacizmu v Nemecku a fašizmu v Taliansku bola predzvesťou ďalšej vojny. V Kanade začali prebiehať rozsiahle prípravy RCAF na modernú vojnu, ale v čase vypuknutia druhej svetovej vojny v roku 1939 disponovalo Kanadské kráľovské letectvo iba približne 4 000 príslušníkmi a 195 lietadlami, z ktorých bola väčšina zastaraná a nevhodná pre moderný vzdušný boj.
Druhá svetová vojna
náhľad|vľavo|Letecký a pozemný personál [[428. peruť RCAF|428. perute RCAF pózuje s bombami pred bombardérom Avro Lancaster B Mk.X, 18. august 1944]]
Pozdĺž dlhého kanadského pobrežia bol v rámci príprav na vojnu vybudovaný rozsiahly systém základní námorných lietadiel, na ktorých slúžilo vyše 300 moderných strojov, napr. ľahké bombardéry Lockheed Hudson a stíhačky Hawker Hurricane. Hlavná úloha týchto lietadiel spočívala v obrane kanadského pobrežia a ochrane spojeneckých lodných trás, ktoré boli pod neustálou hrozbou zo strany nemeckých ponoriek. Po páde Francúzska v júni 1940 bola jediná kanadská moderne vybavená stíhacia peruť, 1. peruť, odoslaná do Spojeného kráľovstva, kde sa zúčastnila bitky o Britániu spoločne s jednotlivými kanadskými letcami, ktorí boli zaraďovaní do perutí po celej RAF. Kanaďania sa zúčastnili aj výcvikového programu Plán leteckého výcviku Britského spoločenstva národov (British Commonwealth Air Training Plan), v rámci ktorého sa vykonával výcvik pilotov z krajín Spoločenstva národov pre nasadenie v boji. Po celej Kanade bola pre tento účel vybudovaná sieť cvičných letísk a viac než sto leteckých škôl. Počas vojny bolo v Kanade vycvičených približne 131 000 pilotov, z čoho 70 000 boli Kanaďania. Väčšina týchto pilotov bola potom nasadená na bojiskách v severnej Afrike, Barme, na Cejlóne, na stredomorskom bojisku, Malte a pod.
Kanadskí piloti lietali počas vojny s takmer každým typom lietadiel, ktorý bol vtedy v službe. Najväčšou kanadskou formáciou slúžiacou v Európe bola 6. skupina RCAF pod velením RAF. Na vrchole svojich síl sa táto skupina skladala zo štrnástich kanadských bombardovacích perutí. Jednotka vstúpila do vojny vyzbrojená bombardérmi Vickers Wellington a Handley Page Halifax, ale postupne bola prezbrojená na lietadlá Avro Lancaster. Dvanásť kanadských stíhacích perutí patrilo pod Veliteľstvo stíhacieho letectva RAF (RAF Fighter Command), pričom tieto perute pôvodne lietali na stíhačkách Hawker Hurricane, ale neskôr boli prezbrojené na výkonnejšie Supermarine Spitfire rôznych verzií a Curtiss P-40 Tomahawk, Kittyhawk a Warhawk. George Beurling sa so svojimi 31 zostrelmi stal najúspešnejším kanadským stíhacím pilotom druhej svetovej vojny a jedným z najúspešnejších stíhačov síl Spoločenstva národov. Richardovi Audetovi sa 29. decembra 1944 pri prvom kontakte s nepriateľom podarilo so svojím Spitfirom LF Mk.IXE zostreliť päť nemeckých stíhačiek (dva Bf 109 a tri Fw 190) v priebehu siedmich minút nad nemeckým mestom Osnabrück. Neskôr sa stal jediným pilotom Kanadského kráľovského letectva, ktorý mal na svojom konte dva potvrdené zostrely nemeckých prúdových stíhačiek Messerschmitt Me 262 a jeden pravdepodobný zostrel. Pozoruhodný úspech dosiahla aj posádka lietadla B-24 Liberator v protiponorkovej úlohe pod velením Kennetha Moorea, ktorej sa podarilo počas dvadsiatich minút potopiť dve nemecké ponorky.
1945 – 1968
náhľad|vľavo|Prepadové [[stíhacie lietadlo McDonnell CF-101B Voodoo Kanadského kráľovského letectva počas letu nad základňou CFB Bagotville, 1962]] náhľad|Raketa [[CIM-10 Bomarc Kanadského kráľovského letectva v palebnom postavení v North Bay, 1965]]
1968 – 2011
náhľad|[[Lockheed F-104 Starfighter|Canadair CF-104 Starfighter Kanadského kráľovského letectva počas letu, 1964]]
V roku 1968 bolo Kanadské kráľovské letectvo, Kanadské kráľovské námorníctvo (Royal Canadian Navy) a Kanadská armáda (Canadian Army) zlúčené do organizácie s názvom Kanadské sily (Canadian Forces). Letecké jednotky boli rozdelené medzi niekoľko rôznych veliteľstiev: Veliteľstvo protivzdušnej obrany (Air Defence Command), Veliteľstvo leteckej prepravy (Air Transport Command), Mobilné veliteľstvo (Mobile Command), Námorné veliteľstvo (Maritime Command) a tiež Veliteľstvo výcviku (Training Command). Jednotky Veliteľstva protivzdušnej obrany boli v tom čase vyzbrojené prepadovými stíhačkami CF-101 Voodoo, protilietadlovým raketovým kompletom CIM-10 Bomarc a radarovým systémom SAGE v rámci NORAD-u. Veliteľstvo leteckej prepravy zabezpečovalo strategickú leteckú dopravu pre mierové misie NATO a OSN. Námorné veliteľstvo vykonávalo hlavne hliadkovú činnosť pomocou diaľkových námorných hliadkových lietadiel CP-107 Argus. V roku 1975 boli niektoré veliteľstvá zrušené (Veliteľstvo protivzdušnej obrany, Veliteľstvo leteckej prepravy, Veliteľstvo výcviku) a všetky letecké jednotky boli umiestnené pod nové veliteľstvo nazvané Letecké veliteľstvo (Air Command, AIRCOM). V roku 1982 boli Leteckému veliteľstvu Kanadských síl dodané prvé viacúčelové stíhačky CF-18 Hornet. Na tento typ boli prezbrojené aj niektoré perute 1. leteckej divízie RCAF v Západnom Nemecku.
Začiatkom 90. rokov poskytlo Letecké veliteľstvo niekoľko lietadiel CF-18 Hornet na operácie vo vojne v Perzskom zálive. Kanadské stíhačky vykonávali bojové letecké hliadky nad operáciami v Kuvajte a Iraku, uskutočnili niekoľko útokov na pozemné ciele a pri jednej príležitosti napadli irackú hliadkovú loď v Perzskom zálive. Koncom 90. rokov sa kanadské CF-18 Hornet zúčastnili operácie Spojenecká sila v Juhoslávii a začiatkom 21. storočia sa Letecké veliteľstvo Kanadských síl intenzívne zapojilo do vojny v Afganistane, pričom zabezpečovalo dopravu vojsk a materiálu do Kandaháru.
2011 – súčasnosť
Od 19. marca do 1. novembra 2011 sa Letecké veliteľstvo Kanadských síl zapojilo do operácie Mobile, ktorá predstavovala kanadskú podporu operácie Zjednotený ochranca v Líbyi. Sedem stíhačiek CF-18 Hornet a niekoľko ďalších lietadiel slúžilo v rámci vojenskej intervencie pod Úlohovým zoskupením Libeccio (Task Force Libeccio).
Dňa 16. augusta 2011 kanadská vláda oznámila, že názov „Letecké veliteľstvo“ sa zmenil na pôvodný historický názov vzdušných síl „Kanadské kráľovské letectvo“. Zmena názvu bola vykonaná tak, aby lepšie reflektovala kanadské vojenské dedičstvo a zosúladila Kanadu s ďalšími dôležitými krajinami Spoločenstva národov, ktorých vojenské jednotky používajú kráľovské označenie.
Štruktúra leteckých jednotiek
Veliteľ Kanadského kráľovského letectva, ktorý sídli v Ústredí národnej obrany (National Defence Headquarters) v Ottawe, velí a poskytuje strategické smerovanie vzdušným silám. Veliteľ 1. kanadskej leteckej divízie a zároveň Kanadského NORAD regiónu, so sídlom vo Winnipegu, je zodpovedný za prevádzkové velenie a kontrolu činnosti vzdušných síl v celej Kanade a na celom svete. V júni 2009 bola založená aj 2. kanadská letecká divízia, ktorá pozostáva z výcvikových zariadení.
Kanadské kráľovské letectvo využíva aj tzv. Forward Operating Locations (FOL; predsunuté operačné miesta), ktoré vznikli pre účely NORAD-u na obranu severnej kanadskej hranice. Ide o štyri miesta vo vzdialených a izolovaných regiónoch Kanady: FOL Yellowknife a FOL Inuvik v Severozápadných teritóriách, FOL Iqaluit v Nunavute a FOL Goose Bay v provincii Newfoundland a Labrador. Na každom z týchto miest možno nasadiť šesť stíhačiek CF-18 Hornet a približne 200 podporných pracovníkov.
1. kanadská letecká divízia (1 Canadian Air Division)
náhľad|250px|CF-18A Hornet 409. taktickej stíhacej perute na základni CFB Cold Lake náhľad|250px|Základňa 5. krídla Goose Bay náhľad|250px|Lietadlá CC-130 Hercules na základni CFB Trenton náhľad|250px|Vrtuľník CH-149 Cormorant 103. pátracej a záchrannej perute na základni CFB Gander
2. kanadská letecká divízia (2 Canadian Air Division)
Druhá kanadská letecká divízia je zodpovedná hlavne za výcvik a vzdelávanie v rámci Kanadského kráľovského letectva.
Vývoj leteckého výsostného znaku Kanadského kráľovského letectva
Znaky používané od roku 1920 do roku 1945 boli zvyčajne rovnaké ako u Britského kráľovského letectva, hoci nie všetky varianty boli použité a farby boli prispôsobené lokálne dostupným farbám.