cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dlhopis (cenný papier)
Slovenská právna úprava dlhopisov
V zmysle tejto definície do dlhopisov patria aj zmenky, štátne pokladničné poukážky, vkladové listy, depozitné certifikáty a podobne; tieto sú však z pojmu dlhopis nepriamo vylúčené tým, že sa v texte iného zákona – zákona o cenných papieroch – uvádzajú ako druhy cenných papierov popri dlhopisu. Podľa slovenského práva sú teda v konečnom dôsledku možné nasledovné formy dlhopisov:
Ďalej sa v zákone o dlhopisoch uvádza napr.
Dlhopis podľa zákona o dlhopisoch musí obsahovať minimálne:
Anestéziológia
Anestéziológia je medicínsky odbor, ktorý sa zaoberá anestéziou. Anestézia je reverzibilný útlm nervového systému. Prejavuje sa stratou vedomia, vyradením vnímania pri celkovej anestézii a vyradením reakcie na vonkajšie nociceptívne (bolestivé) podnety, čo sa veľmi často využíva pri chirurgických zákrokoch.
Marcols-les-Eaux
Marcols-les-Eaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Marcols-les-Eaux má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Marcols-les-Eaux má 337 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
NGC 3552
NGC 3552 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 11. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Chlorid amónny
Chlorid amónny (NH4Cl, triviálne salmiak) je biela kryštalická látka, rozpustná vo vode. Vodný roztok je slabo kyslý. Chlorid amónny sa vyskytuje ako minerál salmiak, a to najmä v horiacich uhoľných slojoch, kde kondenzuje z plynov vznikajúcich pri horení, a tiež v niektorých sopkách.
1003 Lilofee
1003 Lilofee je planétka s priemerom 121 km, ktorú objavil K. Reinmuth 13. septembra 1923.
Chlorid amónny
Výroba
Chlorid amónny sa priemyselne vyrába reakciou amoniaku s kyselinou chlorovodíkovou:
Laboratórne sa pripravuje aj reakciou dusičnanu amónneho s chloridom draselným:
Výsledkom je roztok salmiaku a dusičnanu draselného, po ktorom, keď sa odparí, zostane zmes chloridu amónneho a dusičnanu draselného, ku ktorej stačí pridať repný cukor (alebo ešte lepšie sorbitol), premiešať a vznikne zmes uplatniteľná ako biela dymovnica.
Vlastnosti
Chlorid amónny sa zahrievaním rozkladá na amoniak a chlorovodík.
Plynný chlorovodík a amoniak však spolu okamžite reagujú a vzniká opäť chlorid amónny podľa rovnice:
Využitie
Chlorid amónny sa využíva ako prídavná látka a v potravinárstve sa označuje kódom E 510. Používa sa ako regulátor kyslosti, prídavná látka do pečiva a na ostro slanú chuť pri výrobe niektorých slaných druhov cukríkov zo sladkého drievka (predovšetkým v Škandinávii a Holandsku, napr. fínske salmiakki). Niektoré zdroje uvádzajú, že nežiaduce účinky pri požití nie sú známe a bezpečný denný príjem nie je stanovený; má sa za to, že množstvo, ktoré je možné požiť, je prirodzene obmedzené jeho intenzívnou chuťou. Je uvedený v zozname záväzne klasifikovaných nebezpečných chemických látok ako látka zdraviu škodlivá (s tým, že škodí zdraviu pri požití a dráždi oči).
Ďalej sa využíva v dymovniciach, pomocou neho sa upravuje trať pre beh na lyžiach (chemická úprava - spevnenie a zrýchlenie trate), pri spájkovaní na odstránenie vrstvy oxidov z povrchu kovu, v suchých článkoch ako depolarizátor a vo fotografii sa používa ako ustaľovač.
Bezpečnosť
Čistý chlorid amónny je zdraviu škodlivý pri požití (spôsobuje nauzeu, zvracanie a bolesti v krku ) a dráždi oči. Pri zahrievaní sa rozkladá za vzniku chlorovodíka a amoniaku (oba plyny sú toxické), v žiari môžu vznikať aj oxidy chlóru. Chlorid amónny prudko reaguje s dusičnanom amónnym a s chlorečnanom draselným - nebezpečenstvo požiaru alebo výbuchu. Reaguje tiež s meďou a jej zlúčeninami, čo sa využíva pri patinovaní predmetov z medi a jej zliatin.
Krasnodar
Krasnodar (do roku 1920 Jekaterinodar) je mesto v Rusku, administratívne centrum Krasnodarského kraja a historické centrum regiónu Kubáň. Leží pri rieke Kubáň. Žije tu približne 1 015 200 obyvateľov (2018). Najdynamickejšie sa rozvíja strojársky priemysel a výroba prístrojov.
Geografia
Krasnodar leží na pravom brehu rieky Kubáň na hranici s Adygejskom. Zaberá plochu 840 km2. Letá sú horúce s maximálnymi teplotami 40-41°C. Zimy sú tu mierne s nestálou snehovou pokrývkou. V januári a februári sa objavujú tlakové výše, ktoré spôsobujú prudké ochladenie. V noci 23. januára 2006 tak bola zaznamenaná rekordná teplota -33,7 °C.
Obyvateľstvo
Krasnodar je sedemnástym najväčším mestom v Rusku podľa počtu obyvateľov (v roku 2008 tu žilo 709 735 ľudí). V čase postsovietskej éry, kedy počet obyvateľov iných miest vo všeobecnosti klesal, Krasnodaru pribudlo zhruba 80 000 obyvateľov, nerátajúc k tomu prírastok v okolitých sídlach. Okrem toho tu pracuje veľké množstvo obyvateľov blízkych i vzdialených miest. Popri Rostove nad Donom je Krasnodar centrom lákajúcim migrantov zo širokého okolia.
Dejiny
V roku 1793 bol na tomto mieste čiernomorskými kozákmi založený Jekaterinodar („dar Kataríny Veľkej“, ktorá im darovala Kubánsku oblasť). Meno Jekaterinodar je tiež prejavom úcty ku mučeníčke, svätej Kataríne, ktorá je patrónkou mesta. Spočiatku to bol vojenský tábor a neskôr pevnosť, ktorá tu bola založená v rámci súperenia o Čerkessko s Osmanskou ríšou. Od roku 1860 bol administratívnym centrom oblasti a o sedem rokov neskôr získal status mesta. V roku 1888 tu už žilo približne 45 000 ľudí. Po výstavbe železnice na Severnom Kaukaze (Tichoreck - Jekaterinodar - Novorossijsk) sa mesto stalo dopravným a priemyselným centrom Severného Kaukazu.
Počas ruskej občianskej vojny bol Jekaterinodar ako centrum kozákov baštou antiboľševikov na Severnom Kaukaze. Po dobytí mesta Červenou armádou v roku 1920 bol rýchlo premenovaný na Krasnodar za okolností, ktoré niektorí dodnes považujú za nezákonné (vtedajšie nové vedenie mesta poslalo telegram do Moskvy, že mesto sa má, „pre množstvo žiadostí pracujúcich“, premenovať). Diskusie a spory o názve mesta sú tu preto stále aktuálne.
Doprava
Krasnodar je najvýznamnejším dopravným uzlom na juhu Ruska. Prechádza tadiaľto diaľnica M4 (Moskva - Novorossijsk) a železnica sa odtiaľto rozbieha piatimi rôznymi smermi (Soči, Volgograd, Elista, Rostov nad Donom, Novorossijsk). Vzdušnú prepravu zabezpečuje medzinárodné letisko Paškovskij na východe mesta. Krasnodar má aj nákladný prístav na rieke Kubáň. Cez ňu sú postavené do Adygejska tri mosty a v budúcnosti sa plánujú ďalšie dva.
Pamätihodnosti
V meste sa zachoval unikátny vežový vodojem, ktorý má ako jeden z prvých stavieb na svete hyperboloidnú konštrukciu. Bol postavený v roku 1928 a jeho autorom je inžinier a vedec Vladimír Grigorievič Šuchov. Veží s takouto konštrukciou v prvej polovici 20. storočia Šuchov postavil viac ako dvesto po celom Rusku, dodnes sa ich zachovalo iba osem.
Chełmża
Žije tu 15229 obyvateľov (30.6.2007).
Beaumont (Puy-de-Dôme)
Beaumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Palota
Palota je obec na Slovensku v okrese Medzilaborce. Obec bola v novembri 1944 vypálená počas oslobodzovacích bojov. Zhorelo 60 domov.
Kultúrne hnutie
Kultúrne hnutie je viac alebo menej organizovaná aktivita predstaviteľov kultúry v jednej alebo viacerých národných oblastiach, aktivita, ktorej cieľom je propagácia kultúrneho programu. Kultúrne hnutie má isté spoločné programové východiská, formulované v rôznych teoretických úvahách (napr. v listoch, vyznaniach, kritikách, esejách, diskusiách, manifestoch), v postojoch k spoločenským a kultúrnym udalostiam, v rôznych tvorivých aktivitách (umeleckých, vedeckých, náboženských, filozofických). Jednotlivé kultúrne hnutia nadväzujú na iné kultúrne hnutia, niektoré zasa odmietajú, a obvykle so sebou nesú aj zárodky myšlienok, ktoré ich neskôr kompromitujú alebo vedú k ich odmietnutiu. Kategória kultúrneho hnutia je užšou kategóriou než kategória kultúrneho prúdu, kultúrnej etapy alebo kultúrnej epochy. Príkladom kultúrneho hnutia je napr. moderna, avantgarda a i.
Sémantický web
thumb|Štruktúra sémantického webu podľa konzorcia [[World Wide Web Consortium|W3C]]
Sémantický web je web, ktorý sa má stať novým evolučným stupňom súčasného webu. Ide o web, kde sú informácie štruktúrované a uložené podľa štandardizovaných pravidiel, čo uľahčuje ich vyhľadanie a spracovanie. Stavia najmä na Resource Description Framework (RDF) a Ontology Web Language (OWL). Na špecifikáciách pre sémantický web pracuje World Wide Web Consortium (W3C).
Myšlienku sémantického, čiže významového webu prvýkrát vyslovil Tim Berners-Lee v roku 2001, kedy upozornil na skutočnosť, že súčasný web je len spleť webových stránok, ktorá neustále rastie a v ktorej je stále zložitejšie nájsť relevantné informácie. Sémantický web je podľa neho rozšírením súčasného webu, v ktorom informácie majú pridelený dobre definovaný význam lepšie umožňujúci počítačom a ľuďom spolupracovať. Sémantický web predstavuje reprezentáciu dát na WWW. Je založený na technológii Resource Description Framework (RDF), ktorá integruje širokú škálu aplikácií využívajúcich syntaktický zápis v XML a identifikátory URI pre pomenovanie. Znamená to teda, že dáta prezentované na Internete by mali mať presne definovaný význam a dovoľovať do značnej miery automatizované (strojové) spracovanie, ktoré by sa malo realizovať pomocou softvérových agentov.
Základným krokom k vytvoreniu sémantického webu je konceptualizácia dát dostupných na Internete, ktorej kľúčovým nástrojom sú ontológie alebo formalizované reprezentácie znalostí určené na ich zdieľanie a znovupoužitie. Sémantický web je založený aj na štandardizovanom popise webových zdrojov (všetko, dosiahnuteľné pomocou WWW, teda textové dokumenty, obrázky, videosekvencie, zvukové súbory a pod.). Každý zdroj by bol vybavený rovnakými charakteristickými údajmi (autor, typ zdroja, kľúčové slová atď.), Čo by umožnilo užívateľom Internetu pracovať so sieťou WWW ako s relačnou databázou a pýtať sa na jej obsah prostredníctvom jazykov podobných SQL. Dôraz by sa kládol na vysokú presnosť a relevantnosť odpovede na vyhľadávací dotaz.
Technologickým základom sémantického webu by sa mal stať štandard RDF (Resource Description Framework) - všeobecný rámec pre opis, výmenu a znovupoužitie metadát. Poskytuje jednoduchý model pre opis zdrojov, ktorý nie je závislý na konkrétnej implementácii. Dátový model RDF umožní špecifikovať trojice (zdroj, vlastnosť, hodnota vlastnosti). Týmto ide okrem iného o priradenie sémantiky webovým zdrojom, čo je pre sémantický web kľúčové.
Slavín (Bratislava)
náhľad|Oblasť Slavín
Slavín je Bratislavský pamätník sovietskych vojakov padlých počas druhej svetovej vojny na území západného Slovenska. Spolu s cintorínom padlých v prvej svetovej vojne v Petržalke predstavuje jediný vojenský cintorín v Bratislave.
Pamätník bol postavený v rokoch 1957 – 1960 a slávnostne ho odhalili pri príležitosti 15. výročia oslobodenia mesta Sovietskou armádou 4. apríla 1960. Autorom výtvarného riešenia pamätníka je slovenský sochár a architekt Ján Svetlík. V roku 1962 bol Slavín vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku. V šiestich masových a v 278 individuálnych hroboch je tu pochovaných 6 845 vojakov Červenej armády, ktorí padli pri dobývaní mesta počas bojov druhej svetovej vojny v apríli 1945.
Kvôli stavbe Slavína bola zbúraná veža kostola Panny Márie Snežnej, aby nezavadzala vo výhľade. Aj Alexander Trizuljak, autor sochy sovietskeho vojaka na vrchole pamätníka, proti odstráneniu veže protestoval, avšak bezúspešne. Oficiálne bola demontáž veže zdôvodnená jej zlým stavom a záchranou kostola. Pôvodne sa predpokladalo zníženie veže o polovicu, napokon bola zbúraná celá.
Poloha
Slavín sa nachádza na predhorí Malých Karpát a je jednou z turistických atrakcií Bratislavy. Je vyhľadávaným miestom najmä pre svoju polohu, z jeho terás je prekrásny výhľad na celú Bratislavu.
Monument
Centrálnu časť pamätníka tvorí obradná miestnosť, ktorej súčasťou je aj 39,5 metrov vysoký monument v tvare obelisku. Na jeho vrchole sa nachádza 7-metrová socha sovietskeho vojaka vztyčujúceho vlajku od slovenského sochára Alexandra Trizuljaka.
Vstupné kazetové dvere do obradnej siene vykladanej mramorom z vonkajšej strany zdobí bronzový reliéfny súbor R. Pribiša pripomínajúci vojnové útrapy druhej svetovej vojny. Na stenách obradnej miestnosti sú v mramore vyvedené mená slovenských miest a dátum ich oslobodenia Červenou armádou, ako aj epitaf:
Areál
V areáli pamätníka sa nachádzajú ďalšie sochárske diela od mnohých slovenských sochárov 20. storočia, Ladislava Snopeka, Tibora Bártfaya, Jána Kulicha, Jozefa Kostku a Jána Svetlíka.
V areáli sa nachádza súsošie Po boji od Jána Kulicha, súsošie Nad hrobom spolubojovníka od Tibora Bártfaya, Súsošie vďaky od Jozefa Kostku a pri vstupe do areálu je reliéf Prísaha na bojovú zástavu od Ladislava Snopka. Slavín je miestom, ktorému sa počas návštevy v socialistickom Československu musela prísť pokloniť každá zahraničná delegácia. V súčasnosti je navštevovaný, často aj neoficiálne, najmä zahraničnými štátnikmi z krajín, ktoré boli súčasťou bývalého Sovietskeho zväzu.
Slavín dnes
Vo všetkých šiestich sektoroch masových hrobov vznikajú deformácie terénu. Zemina v hroboch na Slavíne zvetráva. Pokles však nie je nebezpečný, ide skôr o estetickú záležitosť. Statik upozornil na fakt, že situácia v podzemí by mohla ohroziť bezpečnosť celého pylóna. Z týchto dôvodov podzemie pamätníka zrekonštruovali.
Na hranicích
Na hranicích je prírodná rezervácia ev. č. 257 neďaleko Turnova v okrese Semily. Oblasť spravuje Správa CHKO Český ráj.
Ochrana
Predmetom ochrany je bukový porast s hojným výskytom prasličky najväčšej.
NGC 3553
NGC 3553 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 13. marca 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Bouchemaine
Bouchemaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1004 Belopolskya
1004 Belopolskya je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavil Sergej Ivanovič Beľavskij 5. septembra 1923.
Vodné pólo na Stredozemných hrách
Vodné pólo na Stredozemných hrách je vodnopólový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Stredozemných hier. Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený hneď na 1. stredozemných hrách v roku 1951 v Alexandrii. Vodnopólový turnaj sa odvtedy koná pravidelne a do roku 2014 iba v mužskej kategórii. Historickým tabuľkám dominuje 🇮🇹 a, ktoré získali zlato 6, resp. 5-krát. Ženský turnaj mal svoju premiéru na hrách v roku 2018, v španielskej Tarragone.
František Sedlák
PhDr. František Sedlák, CSc. (* 1. august 1925, Dubnica nad Váhom – † 10. september 1998, Bratislava) bol slovenský archivár a historik.
V roku 1950 vyštudoval históriu a slovenčinu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pracoval ako archivár v Pôdohospodárskom archíve a po archívnej reorganizácii v roku 1954 v Štátnom slovenskom ústrednom archíve, kde zastával funkciu vedúceho oddelenia dejín feudalizmu a zástupcu riaditeľa archívu. Popri archívnej práci externe viedol v rokoch 19661978 na Filozofickej fakulte UK prednášky o patrimoniálnej správe a jej písomnostiach. Zo svojej vedeckej činnosti publikoval najmä štúdie a články z archivistiky, dejín správy a diplomatiky.
Bibliografia
Pozri http://web.archive.org/web/20070427135748/www.civil.gov.sk/SNARCHIV/bibl_sedlak.htm
Magnólie
Magnólie alebo magnóliokveté (lat. Magnoliopsida) môže byť:
Magnólie môže byť aj množné číslo slova magnólia.
Magnóliokveté môže byť aj alternatívny (skôr starší) názov radu magnóliotvaré (lat. Magnoliales), pozri magnóliotvaré
Chodecz
Chodecz je mesto v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat włocławski v rovnomennej gmine.
Žije tu 1896 obyvateľov (30.6.2007).
Mariac
Mariac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Mariac má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Mariac má 676 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Štátny znak Írska
thumb|Štátny znak [[Írsko|Írska]] Štátny znak Írska tvorí zlatá dvanásťstrunová harfa na modrom štíte. Súčasná podoba znaku bola oficiálne prijatá 9. novembra 1945. Symbol harfy má v Írsku stáročnú tradíciu, ktorá siaha až do keltského obdobia. Na minciach sa harfa prvýkrát objavuje v 13. stročí. Po zjednotení Írskeho kráľovstva s Kráľovstvom Veľkej Británie do Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Írska sa harfa dostáva aj do 3.poľa kráľovského znaku Spojeného Kráľovstva. Dnes je obraz harfy na írskych eurominciach, pasoch a vládnych dokumentoch a tiež na oficiálnej pečati prezidenta, ministrov a štátnych úradníkov.
Beaumont-lès-Randan
Beaumont-lès-Randan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dlhový cenný papier
Dlhový cenný papier alebo v niektorých textoch dlžný cenný papier alebo úverový cenný papier (po angl. debt security) je zjednodušene povedané dlžobný úpis majúci podobu cenného papiera. Konkrétne definície v legislatíve EÚ a Slovenska sa mierne rôznia. Napr. podľa slovenského zákona o kolektívnom investovaní sú dlhové cenné papiere "dlhopisy a cenné papiere, ktoré vznikli transformáciou úverov a pôžičiek" a podľa opatrenia Národnej banky Slovenska č. 4/2004 zo 16. januára 2004 o primeranosti vlastných zdrojov financovania bánk je dlhový cenný papier "cenný papier, ktorý predstavuje záväzok jeho emitenta na vrátenie poskytnutých peňažných prostriedkov, napríklad dlhopis, alebo s ktorým je spojený záväzok na vyplatenie zložených peňažných prostriedkov, napríklad vkladový list, alebo s ktorým je spojený záväzok emitenta alebo osoby ním označenej na zaplatenie, napríklad zmenka, ak s nimi možno obchodovať na sekundárnom finančnom trhu".
Eduard von Hartmann
Bezprostredným predmetom poznania sú len údaje skúsenosti. Avšak pomocou uvažovania môžeme usudzovať na vec osebe, a to vďaka spoločnému duchovnému predmetovému základu, ktorým je sila uzatvorená v atómoch ako v konečných prvkoch všetkých vecí.
Táto sila, približujúca alebo odpudzujúca atómy navzájom, je svojráznym druhom chcenia, ktoré sprevádza neuvedomená predstava. Predstava nemá charakter individuálneho procesu, ale je výrazom jednoty sily alebo vôle determinujúcej celý svet, sily nedostupnej empiricky a spĺňajúcej len funkciu apriórneho chápania skutočnosti.
Toto úplné uvedomenie je zároveň uvedomením si nekonečnosti neprekonateľného zla a nešťastia vo svete. V súvislosti s tým sa vynára otázka: načo žiť a pracovať na rozvoji sveta, ak konečnou perspektívou bytia má byť zaniknutie v ničote.
1005 Arago
1005 Arago je planétka s priemerom 62 km, ktorú objavil Sergej Ivanovič Beľavskij 5. septembra 1923.
Kursk
Kursk je mesto v Rusku, centrum Kurskej oblasti. V roku 1998 malo 445 500 obyvateľov. Známe je od roku 1032 ako pevnosť Kyjevskej Rusi. Nachádza sa na sútoku riečky Kur s riekou Tuskar.
Názov mesta
Názov mesta sa odvodzuje buď od mena riečky Kur, na ktorej leží, alebo od ruského pomenovania jarabica (po rusky kuropatka).
História
V 14. storočí mesto ovládali Litovci. Od roku 1508 je súčasťou Ruska. Kursk je významným železničným uzlom. Nachádzajú sa v ňom podniky strojárenského, elektrotechnického, chemického, farmaceutického a potravinárského priemyslu.Bola tu aj najväčšia tanková bitka v histórii ľudstva.
V meste sú 4 vysoké školy, 2 divadlá, obrazová galéria a dve múzeá. Jedno z nich sa venuje miestnej histórii, druhé je vojensko historické múzeum Kurskej bitky. Medzi architektonické pamiatky patria kostol Svätej trojice a paláce rodu Romodanovských.
Na počesť mesta Kursk, okolo ktorého sa cez druhú svetovú vojnu odohrávala rozsiahla pozemná bitka, bola pomenovaná aj ponorka Ruského námorníctva K-141 Kursk, ktorá sa potopila 12. augusta 2000. Mnoho členov jej posádky tvorili branci z Kurskej oblasti. 27. apríla 2007 bol Kursk vyhlásený za mesto vojenskej slávy.
Poloha
Mesto leží v západnej časti Ruskej federácie, asi 120 až 150 km od hranice s Ukrajinou. Južne od mesta tečie rieka Seim, do ktorej sa vlieva Kur a Tuskar. Seim je najväčším prítokom Desny. 35 km západne od mesta leží mesto Kurčatov s atómovou elektrárňou. V kurskej oblasti sa nachádza aj významná kurská magnetická anomália.
Podnebie
Kursk sa nachádza v oblasti s miernym kontinentálnym podnebím. Z geobotanického hľadiska leží mesto v oblasti lesostepi. Zimy sú stredne chladné, s občasnými otepleniami. Silné mrazy nebývajú časté. V lete býva nestabilné počasie striedajúceho sa horúceho a chladnejšieho počasia, s častými búrkami.
Azufral
Azufral je názov v súčasnosti neaktívneho stratovulkánu, nachádzajúceho sa v južnej Kolumbii. Horniny Azufralu majú väčší obsah SiO2 ako ostatné kolumbijské sopky, petrologicky sú to prevažne dacity až ryolity. Vrchol sopky je ukončený kalderou s rozmermi 2,5 × 3 km, v jej severozápadnej časti sa nachádza jazero Laguna Verde a pobíž neho viacero lávových dómov, najmladšie majú približne 3 600 rokov. V okolí niektorých dómov sa nachádzajú aj aktívne fumaroly.
Iné projekty
.
NGC 3554
NGC 3554 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. decembra 1827.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Martin Hollý (1931)
Martin Hollý ml. (* 11. august 1931, Košice – † 18. marec 2004, Bratislava) bol slovenský filmový a televízny režisér a scenárista. Syn herca a divadelného režiséra Martina Hollého st.
Homôľka (1 072,8 m n. m.)
Homôľka je vrch Strážovských vrchov. Leží nad Fačkovským sedlom, približne severne od Prievidze.
Martin Hollý (1931)
Začiatky a televízna tvorba
Už ako dieťa sa Martin Hollý mladší vďaka otcovi dostal k filmovaniu a ako štvorročný hral Jánošíkovho malého syna v slovenskom filme Jánošík (1935). V rokoch 1951 - 1953 študoval réžiu na FAMU. Štúdium nedokončil a začal pracovať v Štúdiu krátkych filmov Bratislava (1953 - 1957). V rokoch 1958 - 1961 pôsobil ako asistent réžie na Barrandove. Od roku 1962 pracoval ako režisér Slovenského filmu v Bratislave. Debutoval filmom Havrania cesta (1962), ktorý vznikol podľa rozhlasovej hry Ľudovíta Filana A bolo svetlo z roku 1958. Film predstavil nóvum v zobrazení skutočných problémov živých ľudí, nie abstraktných budovateľov socializmu. Vniesol do kinematografie prvok kritickosti a autenticity. Hovorí tiež o tom, ako úspech v práci motivuje dobrá výplata a že dosadzovanie neodborných kádrov kriví ľudské charaktery. V televízii natočil filmy Sudca a jeho kat (1966), Balada o siedmich obesených (1968) - ocenený na MTTF v Monte Carlo a na festivale v Sorrente. Päť revolucionárov je zatknutých za pokus o atentát na vysokopostaveného predstaviteľa cárskej moci. Vo väzbe čakajú na popravu spolu s ďalšími dvoma odsúdenými. Snímka zobrazuje individuálne prežívanie posledných chvíľ. Zaujímavú scénografiu tu vytvoril Anton Krajčovič. Ďalej pre televíziu Hollý nakrútil filmy Bašta (1969), A. C. Dupin zasahuje (1970), Stroskotanie Danubia (1977), Amok (1977), Zámek v Čechách (1993). Celovečerné filmy pre kiná začal natáčať v roku 1962. V posledných rokoch svojho života sa venoval najmä dabingu a ako tvorca dokumentárnych profilov z cyklu Tucet.
V roku 1982 dostal titul zaslúžilý umelec a v roku 2001 bol ocenený Zlatou kamerou na MFF Art Film Trenčianske Teplice.
Homôľka (1 072,8 m n. m.)
Opis
Homôľka leží na východnom konci hrebeňa, ktorý z Fačkovského sedla vedie cez Čelo na Javorinku a prechádza ním Cesta hrdinov SNP. Na severnej časti masívu sa nachádzajú vleky a zjazdovky lyžiarskeho strediska Skiarena Fačkovské sedlo. Vleky však končia na susednom vrchole, často nesprávne považovanom za Homôľku. Severným smerom susedí vrch Košiarka, severovýchodne dominantný Kľak , východne Reváň , južne Dlhá lúka a západne Javorina. Severnú časť masívu odvodňuje potok Ráztoka do Rajčanky, juhozápadnú prítoky Tužiny a juhovýchodnú rieka Nitra. Najbližšími obcami sú severne ležiaci Fačkov, južne situované Kľačno a na západe obec Čičmany. Prístup uľahčuje cesta I/64, vedúca z Prievidze do Žiliny.
Martin Hollý (1931)
Charakteristika tvorby
Už v dokumentaristických začiatkoch sa prejavuje jeho výrazný rozprávačský talent. Okrem dotyku so sociálnou skutočnosťou hľadá vnútorný príbeh a vonkajšiu fakticitu zdôvodňuje psychickou situáciou. Diela sa často nachádzajú na hranici dokumentárneho a hraného filmu, inscenuje motivácie, vytvára vnútornú kauzalitu. Autentické postavy, nehercov režíruje po krajnú hranicu ich herectva. V dielach nekladie dôraz na filmové metafory, ale skôr na budovanie dramatických vzťahov a akcií. Zvýrazňovanej psychológii postáv podriaďuje aj formálne zobrazenie, napr. dĺžkou záberov, vnútorným rytmom. Rovnako, ako aj Luther považuje režisérsku úlohu za službu príbehu, než za osobnú výpoveď. Do jeho stabilnej časti tímu patrili najmä kameraman Václav Krška a hudbu vytváral Zdeněk Liška. Na začiatku sedemdesiatych rokov režíruje prvé dve časti Bukovčanovho tatranského triptychu - Medená veža a Orlie pierko. Filmy mali za úlohu naplniť kiná a nie vytvárať intelektuálny diskurz. Vyhýbajú sa ideológii, vyzdvihujú fotogenickosť exteriérov a typológiu mužských hrdinov.
Homôľka (1 072,8 m n. m.)
Výhľady
Vďaka nadmorskej výške a polohe ponúka Homôľka zaujímavé výhľady, ktoré sčasti obmedzuje nesúvislý porast. Jedinečný je pohľad na susedný Kľak a Reváň, veľmi dobre je však vidieť aj mnohé vrchy pohoria. Pri vhodných podmienkach je možné zhliadnuť pohorie Žiar, Vtáčnik, Veľkú Fatru, Kremnické vrchy či Biele Karpaty.
Martin Hollý (1931)
Téma minulosti
V roku 1973 nakrúca film Hriech Kataríny Padychovej podľa Jilemnického poviedky Návrat a scenára Moniky Gajdošovej. Hlavná postava je blízka ženskej hrdinke z filmu Pole neorané (Zuzana Cudráková), ktorý taktiež zobrazuje chudobu Kysúc, vysťahovalectvo, neveru, tehotenstvo a následné odvrhnutie spoločnosťou. V Hollého diele však do popredia vystupuje psychológia ženskej postavy, jej utrpenie. O rok neskôr prináša Hollý ďalšiu snímku s názvom Kto odchádza v daždi..., podľa literárnej predlohy Jána Jonáša a scenára Tibora Vichtu. Film narúša schému typického zobrazenia kolektivizácie. Posledný z trojice filmov o minulosti je Smrť šitá na mieru z roku 1979. Príbeh je inšpirovaný skutočnou udalosťou. Zobrazuje obeť hospodárskej krízy, majiteľa krajčírskeho salónu tesne pred bankrotom. Na záchranu svojej rodiny chce obetovať svoj život a svoju životnú poistku. Konanie i rozmýšľanie i je v tomto prípade racionálne, prekombinované, alebo aj neľudské. Veľký úspech prinieslo režisérovi aj nasledujúce dielo Signum Laudis roku 1980. Film je prvou skutočnou koprodukciou českej a slovenskej kinematografie v právnom i ekonomickom zmysle. Názov filmu odkazuje k vyznamenaniu, k "znameniu chvály". Dostane ho fanatický nadšenec armády, ktorý svojou angažovanosťou a zaslepenosťou naháňa strach. Snímka je akousi meditáciou o militarizácii duše.
Ocenenia
V roku 2001 mu prezident Rudolf Schuster prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy.
Fridrich I. Habsburský
Fridrich I. (* 1289 – † 13. január 1330, Gutenstein, Rakúsko) bol rímsky kráľ, vojvoda rakúsky a štajerský.
Vojvoda
Narodil sa ako druhorodený syn Albrechta I. Habsburského a Alžbety, dcéry Menharda II. Tirolského. V roku 1306 Fridrich získal správu nad habsburskými krajinami, pretože jeho starší brat Rudolf sa stal českým kráľom. Po Rudolfovej skorej smrti v roku 1307 sa Habsburgovci znovu snažili o získanie českých krajín a toto snaženie nečakane skončilo v roku 1308 zavraždením Fridrichovho otca Albrechta I.
Habsburská moc bola vraždou značne otrasená a vôbec nebolo isté, či im budú v léno zverené ich vlastné krajiny, nieto krajiny české. Novým rímskym kráľom sa stal Henrich VII. Luxemburský, ktorý habsburským bratom ich krajiny v léno nakoniec udelil.
Roku 1312 vyslali rakúski vojvodovia poslov na aragónsky dvor a po dlhých rokovaniach došlo k uzavretiu dohody o dynastickom sobáši. Vojvoda Fridrich presvedčil svojich bratov, aby sa vzdali všetkých nárokov na vládu v rakúskych krajinách a podarilo sa mu získať aj súhlas krajinských stavov. Splnil tak podmienku kráľa Jakuba II., že vláda nebude rozdrobená medzi množstvo habsburských bratov a Jakubov zať bude jediným vládcom. Svadba v zastúpení sa konala roku 1313 v Barcelone, a potom sa mladučká aragónska princezná vydala do alpskej krajiny. 31. januára 1314 sa na štajerskom hrade Judenburg konala svadba. Izabela pri ňom prijala nemecké meno Alžbeta a Fridrich sobášom získal politickú podporu svokra Jakuba Aragónskeho.
Zvolenie Fridricha
náhľad|left|Kráľovská pečať Fridricha Habsburského Po nečakanej smrti Henricha Luxemburského sa uvoľnil trón Svätej ríše rímskej a začal zápas o jeho obsadenie. Jedným z mnohých záujemcov o tento post bol aj Fridrich. Izabela v liste otcovi z júna 1314 oznamuje, že manžel má medzi ríšskymi kniežatami štyri hlasy a pevne dúfa v priaznivý priebeh voľby. Zúčastnila sa tiež Fridrichovho júlového rokovania s uhorským kráľom Karolom Róbertom, ktorý sľúbil Habsburgovcom všestrannú podporu proti komukoľvek a tiež, že bez ich účasti neuzavrie s nikým mier. V septembri toho istého roku bol Fridrich zvolený v Sachsenhausene za rímskeho kráľa. O deň neskôr druhá časť kurfirstov na čele s Jánom Luxemburským zvolila Fridrichovho bratranca Ľudovíta Bavora.
Dvaja králi
náhľad|Bitka pri Mühldorfe Dvojvládie v ríši trvalo až do roku 1322, kedy v bitke pri Mühldorfe Fridrich padol do Ľudovítovho zajatia a bol internovaný na hrade Trausnitz. V marci 1325 uzavrel uväznený vojvoda s Ľudovítom tzv. Trausnitzký mier, v ktorom prisľúbil svojmu súperovi za svoju slobodu, že sa vzdá kráľovského titulu, svoje dŕžavy prijme ako ríšske léna a podporí Ľudovíta v boji proti jeho nepriateľom. Dohoda zlyhala kvôli nesúhlasu Fridrichových bratov a Fridrich sa tak rytiersky vrátil späť k svojmu väzniteľovi. V septembri 1325 bratranci uzavreli novú zmluvu. Ľudovít uznal Fridricha za spolukráľa, vládu nad ríšou mali vykonávať spoločne. Leopold Habsburský so zmluvou po prisľúbení ríšskeho vikariátu súhlasil, nie však pápež.
Ľudovít Bavor sa naďalej aktívne prejavoval na politickej scéne. Fridrich bol pravdepodobne v dôsledku väznenia chorý a posledné tri roky svojho života o sebe takmer nedával vedieť.
Izabela manžela prežila iba o niekoľko mesiacov.
Charitky
right|thumb|230px|[[Peter Paul Rubens, Tri Grácie, okolo 1635, olej na plátne, Museo del Prado, Madrid]] Charitky (v gréckej mytológii) resp. Grácie (v rímskej mytológii) (gr. Χάριτες - Charites, lat. Gratiae) boli starogrécke (resp. starorímske) bohyne pôvabu a krásy, dcéry najvyššieho boha Dia a ókeanidy Eurynomy.
Pôvod
Ich pôvod však nie je jednoznačný; podľa niektorých starogréckych autorov boli potomkami boha Helia a najády Aigly alebo boha Dionýza a bohyne Afrodity. Rovnako nepanuje zhoda ani v otázke ich počtu; všeobecne sa udávajú tri: Aglaia („Skvejúca sa“), Eufrosyné („Potešujúca srdce“) a Tália („Kvetonosná“). Zrejme k nim patrili aj Charis - manželka boha Hefaista, pomocníčka bohyne Athény, a Pasitea (Pásitheá) - manželka boha Hypna.
Medzi bohmi i ľuďmi boli všeobecne obľúbené - rozdávali radosť a láskavosť, pomáhali skrášľovať život. Podľa mýtov stáli na počiatku všetkého milého a pekného a im vďačili dievčatá i chlapci za svoju krásu. Gréci, rovnako ako Rimania, im stavali chrámy a oltáre. Aj v ľudovej slovesnosti sa ujal výraz „Tri Grácie“ vystihujúci skutočnosť, že málokedy žili osamote, väčšinou tvorili spoločnosť olympským bohom, napr. pri ich hostinách („...bielonohé devy oblečené v kvetoch, chytali sa za ruky a tancovali nevídané tance.“). Afrodita bola vďaka nim vždy krásna, svieža a veselá.
Charitky v umení
Charitky sú od najstarších čias všeobecne obľúbeným výtvarným námetom. Ich podoba sa však časom menila: v staršom umení sú krásne oblečené, neskôr nahé. Spravidla sa držia za ruky akoby sa chystali do tanca.
Z antiky existuje množstvo váz s ich vyobrazením. Veľmi známy je freskový obraz Tri Grácie z Pompejí (dnes v Národnom archeologickom múzeu v Neapole). Rovnako nepreberné je množstvo antických sôch; z nich k jedným z najvýznamnejších patrilo mramorové súsošie zo začiatku 5. stor. pred Kr. (dielo bližšie neznámeho umelca Sókrata, menovca slávneho filozofa), ktoré stálo pred vchodom na aténsku Akropolu a stalo sa predlohou viacerých neskorších kópií.
I novovekí umelci sa radi inšpirovali námetom troch starogréckych bohýň. Z takmer z každej umeleckej epochy je známych viacero diel s tematikou Troch Grácií; každá je prehliadkou dobového vkusu a ideálu ženskej krásy. Z maliarskych diel sú známe Tri Grácie Raffaela Santiho z rokov 1504 - 1505 (Musée Condé v Chantilly), Tri Grácie s Merkúrom od Tintoretta (Dóžov palác v Benátkach) či tri obrazy flámskeho maliara P. P. Rubensa (za najlepší je považovaný obraz z roku 1635 v madridskom Prade).
Nádherné vyobrazenia troch mladých žien v objatí poskytujú i sochárske práce: napr. známe súsošie Antonio Canova z roku 1811 v petrohradskej Ermitáži, Tri Grácie s Erotom od dánskeho umelca Bertela Thorvaldsena z rokov 1817 - 1819 v Thorvaldsenovom múzeu v Kodani; v parížskom Louvri je vystavené súsošie Troch Grácií francúzskeho renesančného umelca Germaina Pilona slúžiace ako držiak kovovej schránky na uloženie srdca kráľa Henricha II. Krásne vyobrazenie Troch Grácií poznáme i z našich končín - na južnej Morave v Lednicko-valtickom areáli stojí Chrám Troch Grácií (v skutočnosti ide o kolonádovú stavbu na polkruhovom pôdoryse) s rovnomenným klasicistickým súsoším z roku 1820 (dielo Leopolda Fischera).
S motívom Grácií sa v umení stretávame i v iných dielach, kde tvoria súčasť celkovej kompozície, napr. Botticelliho Primavera.
Literárne hnutie
Literárne hnutie je umelecké hnutie spočívajúce v organizovanej aktivite literárnych umelcov, kritikov a teoretikov, ktorej cieľom je propagácia literárneho programu.
Renault Clio
Renault Clio je malý automobil, ktorý vyrába francúzska automobilka Renault od roku 1990. Nahradil Renault 5 a vyrába sa už jeho štvrtá generácia. V Japonsku sa predáva pod názvom Renault Lutecia. Klasicky je na výber troj- a päťdverový hatchback. Od druhej generácie sa vyrába trojpriestorový sedan s názvom Renault Thalia. V tretej generácii pribudlo aj praktické kombi Clio Grandtour.
Clio Williams
thumb|left|Renault Clio Williams Pôvodná dvaapoltisícová výrobná homologačná séria bola vyrobená v roku 1993. Obrovský záujem nakoniec prinútil automobilku vyrobiť viac vozidiel. Išlo v podstate o nástupcu Renaulta 5 Turbo. Technický základ prebralo vozidlo od výkonnejšieho modelu Clio 16V. Výrobu zaisťovala spoločnosť Renault Sport. Pretekárske Clio 16V Maxi vtedy súťažilo v skupine do s objemom 1,8 litrov. Automobilka teda došla k záveru, že objem motoru zvýši na rovné dva litre a tým zlepší konkurecieschopnosť svojich vozov. Dvojlitrový motor dosahoval výkon 110 kW. Meno získalo auto po spolupráci so stajňou formule 1 Williams. Williams sa však na jeho vývoji nepodieľal. Výrobné číslo 0001 obdržal majiteľ stajne Frank Williams. Toto vozidlo dodnes stojí v sídle tímu.
Prvá séria bola predstavená na ženevskom autosalóne v roku 1993. Na prístrojovej doske boli štítky s údajom, o ktoré v poradí vozidlo zo série ide. Pri druhej a tretej doplňujúcej série z rokov 94 a 95 už tieto štítky neboli. Všetky vozidlá boli lakované modrou farbou Sports Blue 449. Pod výlisom na kapote sa ukrývalo výkonnejšie sacie potrubie a lemy blatníkov boli roztiahnuté. Modrý odtieň bol použitý aj ako podklad u prístrojov v interiéri. Kolesá boli pätnásťpalcové Speedline lakované zlatou farbou. Oproti sériovému Cliu je model posadený o nižšie. Vozidlo malo kotúčové brzdy na všetkých kolesách. Druhá séria bola navyše vybavená  elektricky ovládanými spätnými zrkadlami a bol u nej znížený hluk. Vo výbave tretej generácie sa objavilo ABS, strešné okno a za príplatok klimatizácia a kožené sedačky. Tretia séria bola lakovaná odtieňom Monaco Blue.
Druhá generácia
Vyrábala sa v rokoch 1997 až 2005. Z predchádzajúcich lokácií výroby zostalo Francúzsko a Turecko. Novo sa Clio vyrábalo v argentínskom Buenos Aires a slovinskom Novom meste. V roku 2001 prešlo Clio faceliftom. Design bol priblížený novému štýlu automobilky Renault. Po začiatku výroby tretej generácie sa druhá predávala súbežne ako Clio Storia.
Renault Thalia
Renault Thalia je sedan odvodený od druhej generácie Clia, ktorý sa vyrába od roku 1999. V Turecku, Rumunsku, Poľsku a Bulharsku sa predáva pod názvom Clio Symbol, v Južnej Amerike pod názvom Clio Sedan a v Ázii a Oceánii pod názvom Clio Classic. Na niektorých trhoch sa vyrábal a predával pod názvom Nissan Platina. náhľad|Renault Thalia I
Tretia generácia
Vyrába sa od roku 2005 vo Francúzsku, Indii a Turecku. Prvýkrát sa v Cliu objavil systém štartovania pomocou čipovej karty. Od roku 2007 začala výroba verzie kombi s názvom Grandtour.
Štvrtá generácia
Vyrába sa od roku 2012. Tento automobil je dostupný ako hatchback alebo kombi verzia s názvom grandtour. Vyrába sa vo Francúzsku a Turecku. Súčasťou vyšších výbav je aj Start/Stop systém.
Renault Sport
Renault Sport je divízia Renaultu, ktorá upravuje a vyrába športové verzie Renaultu a tiež stavia motory na F1 a sídli v Dieppe vo Francúzsku. Clio IV. generácie dostalo 2 úpravy:
Oba motory spolupracujú s dvojspojkovou automatickou prevodovkou EDC.
Chufu
náhľad|Chufuova veľká pyramída pri Gíze. Chufu alebo Chufev alebo po grécky Cheops bol druhý faraón 4. dynastie starovekého Egypta. Vládol približne v rokoch 25892566 pred Kr. Vo všeobecnosti je považovaný za staviteľa Veľkej pyramídy v Gíze, jediného zo Siedmich divov sveta, ktorý dosiaľ stojí.
Život
Chufu bol synom faraóna Snofrua a kráľovnej Hetepheres. Na rozdiel od svojho otca vstúpil Chufu do ľudového podania ako krutý, bezohľadný vládca. Chufu mal niekoľko synov, z ktorých jeden, Džedefre, bol jeho priamym nástupcom. Mal aj niekoľko dcér, z ktorých jedna sa neskôr stala kráľovnou Hetepheres II.
Predpokladá sa, že Chufev nastúpil na trón krátko po dovŕšení 20 rokov a vládol asi 23 rokov – toľko mu pripisuje aj Turínsky papyrus. Iné zdroje z oveľa neskorších čias spomínajú podstatne dlhšiu vládu: Manethó udáva 65 a Herodotos 50 rokov. Od roku 2000 boli objavené dve datovania spadajúce do jeho panovania. Nápis obsahujúci jeho najvyšší rok vlády: ''„17. rok Chufevoveho počtu“''. Prvý raz ho spomína už Flinders Petrie v knihe z roku 1883, potom bol pre historikov stratený a opäť ho našiel v roku 2001 Zahim Hawassom v jednej z odľahčovacích komôr v pyramíde tohto faraóna. Druhým dokladom bol nápis z ''„roku po 13. sčítaní [Chufuovho] dobytka“'' vytesaný v skale pri oáze Dachla v Sahare nájdený v roku 2003. Nápis zobrazuje kartuše faraóna Chufu a jeho syna Djedefre (hieroglyfmi napísané meno panovníka s jeho titulmi) a najstaršiu mapu na svete, ktorá zobrazuje asi 10 zdrojov vody. Miesto sa volá "Vodná skala" (Water Mountain) a je na trase starej karavánovej obchodnej cesty.
Chufu je pokladaný za najväčšieho staviteľa z faraónov. Okrem Veľkej pyramídy v Gíze, dal postaviť aj vôbec prvú priehradu, ktorá zadržiavala prívalové vody na Níle a chránila osídlenia ľudí.
Chufu začal s výstavbou svojej pyramídy v Gíze. Podľa nápisov je veľmi pravdepodobné, že viedol aj vojenské výpravy na Sinaj, do Núbie a Líbye.
Westcarov papyrus, ktorý bol napísaný dlho po Chufevovej vláde počas Strednej ríše alebo neskôr, zobrazuje faraóna, ktorému rozprávajú príbehy plné kúziel jeho synovia Chefrén a Džedefre. Tento cyklus príbehov predstavuje Chufua ako chamtivého, krutého človeka, ktorého snaha zaistiť, aby jeho dynastia pretrvala jeho dvoch synov, je nakoniec bezvýsledná. Či je tento súbor príbehov pravdivý, nie je známe, ale Chufuovi zlá povesť vydržala až do čias Herodota, ktorý sa v Egypte dopočul o Chufuovej veľkej krutosti voči vlastným poddaným i rodine prejavovanej kvôli vybudovaniu jeho pyramídy. S istotou vieme, že Chufuov zádušný kult trval do 26. dynastie, čo bola jedna z posledných egyptských dynastii, teda takmer 2000 rokov.
Obligácia
Obligácia môže byť:
Kôň domáci
Kôň domáci alebo kôň (lat. Equus caballus, Equus ferus [alebo caballus alebo przewalskii] caballus, Equus ferus [alebo caballus alebo przewalskii] forma caballus) je taxón (v závislosti od autora druh, poddruh či forma druhu) zahŕňajúci domestikovaných príslušníkov podrodu kôň (Equus) z rodu kôň (Equus). Do tohto taxónu patria len dnešné domestikované (=domáce) kone a ich priami vývojoví predchodcovia, nepatria doň teda domestikované kone z iných, zaniknutých vývojových vetví (napr. domestikované kone botajskej kultúry).
Terminológia
Samica koňa (nielen domáceho) sa nazýva kobyla, starší samec žrebec a kastrovaný samec je valach. Mláďa koňa je žriebä, mladý kôň v zácviku je remonta. Gravidita sa odborne nazýva žrebnosť, kobyla sa ožrebí (vrhne žriebä).
Skupiny plemien koní
V chove koní sa kone tradične delia na: Uvedení diví predchodcovia sú taxóny, ktoré sa v minulosti podľa niektorých autorov považovali za predchodcov uvedených skupín plemien. Podľa súčasných vedomostí však ani jeden z týchto prechodcov nie je uvedený správne. V skutočnosti divý predchodca koňa domáceho bol iba jeden (teda nie štyria predchodcovia) a nie je síce známe, ktorý taxón to presne bol, ale nebol to ani jeden z vyššie uvedených štyroch; dal by sa síce označiť ako kôň tarpan, ale len v niektorom zo širších významov tohto názvu. Podrobnejšie pozri aj napr. v článku kôň (podrod).
Bouillé-Ménard
Bouillé-Ménard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mars (Ardèche)
Mars je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Mars má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Mars má 279 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Harry Potter a Väzeň z Azkabanu (film)
Harry Potter a väzeň z Azkabanu je v poradí tretí film o Harry Potterovi nakrútený v roku 2004 na motívy rovnomennej knihy. V hlavných úlohách hral Daniel Radcliffe ako Harry Potter, Rupert Grint ako Ron Weasley a Emma Watsonová ako Hermiona Grangerová.
Ciechocinek
Ciechocinek je mesto v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat aleksandrowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 10865 obyvateľov (30.6.2007).
1006 Lagrangea
1006 Lagrangea je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil Sergej Ivanovič Beľavskij 12. septembra 1923.
Charizma (sociológia)
Charizma (gr.) je súbor vlastností uznávaných okolím, na základe ktorých sa človek s takýmito vlastnosťami môže stať vodcom ovplyvňujúcim svojím konaním široké vrstvy bez toho, aby ho formálne ustanovili ich predstaviteľom (napr. M. K.Gándhí).
Vlastnosti charizmatických osobností
Podľa profesora Richarda Wisemana má charizmatická osobnosť tieto vlastnosti:
Napriek tomu, že charizmatickí jedinci dokážu v druhých vyvolať obrovské emócie, sami väčšinou vyžarujú neobyčajný pokoj, dôveryhodnosť, asertivitu, dominantnosť, sú voči iným pozorní a vnímaví. Takmer vždy vynikajú v komunikačných schopnostiach..
Možnosti zvýšenia charizmy
Nemecký sociológ, Max Weber, považuje charizmu za jednu z troch autorít (patrí sem tradičná, právna a charizmatická autorita). Podľa neho je charizma definovaná nasledovne:
"Určitá kvalita ľudskej osobnosti, na základe ktorej sa odlišuje od ostatných ľudí a jedinec je považovaný za obdareného nadpozemskými silami alebo schopnosťami, ktoré sa odlišujú od zvyšku ľudstva. Na základe toho je človek obdarovaný týmito vlastnosťami považovaný za vodcu."
I keď charizmu dotyčnému pripisuje jeho okolie, dnes prevláda názor, že charizma je schopnosť, ktorá sa dá naučiť a vycvičiť netreba si protirečiť.
Zneužitie vplyvu charizmy
O zvýšenie vplyvu na okolie prostredníctvom charizmy sa usilujú mnohokrát politici, kazatelia, umelci, tvorcovia programov v masovokomunikačných médiách, tréneri a všetci tí, čo sa zaujímajú o schopnosť viesť ľudí. Osobnú charizmu je možné využiť na dosahovanie najrôznejších cieľov. Je však namieste opatrnosť: Zo života i z histórie sú známe aj mnohé prípady zneužitia charizmy s katastrofálnymi následkami zo strany vodcov (napr. Adolf Hitler).
Nicolai Hartmann
Nicolai Hartmann (lotyšsky: Nikolajs Hartmanis, * 20. február 1882, Riga, Lotyšsko – † 9. október 1950, Göttingen) bol nemecký filozof, zakladateľ kritickej/novej ontológie, podľa ktorej má bytie vrstevnatú štruktúru.
NGC 3555
NGC 3555 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 24. augusta 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Filippos
Filippos ( „milovník koní“, ) môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Úbrež
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Úbrež v okrese Sobrance.
Religionistika
thumb|right|Náboženské symboly 1. riadok: [[kresťanstvo, judaizmus, hinduizmus 2. riadok: islam, budhizmus, šintoizmus 3. riadok: sikhizmus, bahaizmus, džinizmus]]
Religionistika, (z lat. religio – viera, náboženstvo) je humanitná vedná disciplína, ktorá sa zaoberá štúdiom relígií (náboženstviev), kultov a mytologických predstáv predchádzajúcich vzniku náboženstva. Je súčasťou antropologických vied.
V úzkej súčinnosti s filológiou, klasickou filozofiou, etnografiou, kultúrnou antropológiou, históriou a archeológiou rekonštruuje a popisuje zaniknuté i prežívajúce náboženstvá a kulty, odhaľujúc tak informácie o povahe ľudského myslenia (hĺbková psychológia) a správania (sociálna interakcia).
Medzi základné oblasti skúmania religionistiky patria:
Stavovskou organizáciou zastrešujúcou profesionálnych religionistov a absolventov štúdia religionistiky je na území Slovenska Slovenská spoločnosť pre štúdium náboženstiev pri SAV.
Metodológia
V religionistike sa využíva množstvo rôznorodých metód skúmania. Napríklad sa využívajú sociologické a historické metódy, indukcia a pozorovanie. Pod-odbory navyše využívajú vlastné špeciálne metódy, napr. psychológia náboženstva využíva fakty z osobných dotazníkov a pod.
Východiska pre systematizáciu religionistiky je možné rozdeliť do troch skupín:
Dôležitú pozíciu v rámci metodológie má fenomenologia náboženstva. Rozširuje sa využitie kognitívnej religionistiky.