Rudolf_Božik
Služba u Slovenských vzdušných zbraní
Ráno 26. septembra sa Božik vo výške 500 m dostal do súboja proti ôsmim Il-2 a štyrom stíhačkám Jak-9 a o 08:55 hod. zaznamenal zostrel jedného Il-2 v priestore severne od Anapy. Vtedy ešte nemohol vedieť, že je to jeho posledný zostrel na východnom fronte. Ešte v ten istý deň okolo 14:25 hod. mal po rýchlom vzlete na poplach na nerovnom letisku Tamaň v dôsledku poruchy ťažkú haváriu. Pri dopade a niekoľkých následných kotrmelcoch svojho Bf 109G-4 (W. Nr. 14761; žltá 5), ktorý bol poškodený na 90%, čiže na odpis, si vážne zranil chrbticu, čo ho vyradilo z ďalších bojov na východnom fronte. Na posledný bojový vzlet na východnom fronte si spomínal: ''„Letel som asi s Puškárom, ale nie som si istý, on odštartoval prvý a ja za ním. Odpútal som sa od zeme a zasunul podvozok. Rýchlosť stúpala, zasunul som klapky a bol som už asi v 100 až 150 metroch. Vtedy som pocítil prudké ťahanie mašiny na ľavú stranu. Nič nepomáhalo, ani moja práca kniplom, ani nohami. Nemohol som mašinu vôbec ovládať. Knipel bol natoľko zablokovaný, že som ním nemohol hýbať. Niečo som musel dostať do ľavého krídla. Mašina začala padať doľava a ja som naozaj prežíval strašné okamihy. Nemohol som si pomôcť, nemohol som zabrániť ani tomu nakláňaniu, ani klesaniu. To boli zlomky sekúnd a pritom mi čosi hovorilo, aby som si pritiahol pásy. To som urobil. Odhoď kabínu! Neodletela, ale bola odistená a ja som sa už dotýkal letiskovej plochy. Vrazil som do nej ľavým krídlom a motorom. A viac neviem. Až keď bolo ticho a otvorili kabínu. Až vtedy som sa prebral z krátkeho bezvedomia a šoku. Bolela ma pravá strana hlavy, ako som s ňou narazil o zameriavač. Ešte dobre, že som tie pásy pritiahol. A dobré bolo aj to, že mašina nezačala horieť. Ihneď ma ťahali von pre prípad, keby to buchlo a dodatočne začalo horieť. Položili ma na nosidlá. Nemecký doktor nariadil, aby mi dali napiť koňaku... Keď ma chceli dať do sanitky, požiadal som ich, aby ma odniesli k mašine. Chcel som sa na ňu pozrieť, ako to s ňou vyzerá. Teda tá bola dokrútená! Urobila totiž tri saltá a pri treťom dopade sa jej urval celý motor. Pri prvom sa urval prvý list vrtule, pri druhom druhý, ktorý od toho miesta odletel dobrých 100 metrov, a v tom pokrútenom trupe som zostal ja.“'' Deň po nehode ho odviezli na palube nemeckého dopravného Ju 52/3m najprv z Tamani do Kerča a o ďalšie dva dni neskôr ho rumunský Ju 52/3m dopravil do nemocnice v Simferopole. Následne pobýval v Chersone, Nikolajeve, v Glokau pri Berlíne a nakoniec vo Viedni. Dňa 30. októbra sa vrátil na Slovensko, kde sa ešte dva mesiace doliečoval v bratislavskej nemocnici. Počas trojmesačného bojového nasadenia na východnom fronte vykonal celkovo 100 bojových letov a bolo mu priznaných osem zostrelov nepriateľských lietadiel. Pravdepodobne zostrelil ešte deväť ďalších lietadiel, ale tieto zostrely mu zostali nepotvrdené. Pomerne rýchly sled dosahovaných vzdušných víťazstiev mu u nemeckých nadriadených vyniesol podozrenie z toho, že finguje zostrely, čo pochopiteľne tvrdil aj Božik po vojne, ale po roku 1989 až do svojej smrti prezentoval svoje úspechy ako autentické. Tvrdil, že vtedy zostrelil 15, inokedy až 17 lietadiel, ale rozdielna časť zrejme nebola potvrdená. Skutočnosť sa pravdepodobne ukrýva v ruských archívoch. Za svoje výkony získal viaceré slovenské, nemecké a rumunské vyznamenania. K 1. januáru 1944 bol povýšený na rotníka letectva.