cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teddy Kollek
Vzťahy s arabskou komunitou
Východný Jeruzalem bol pod jordánskou správou od vojny za nezávislosť v roku 1948. Počas šesťdennej vojny v roku 1967 sa Izraelu podarilo dobyť nielen východný Jeruzalem, ale aj Západný breh Jordánu, Pásmo Gazy, Sinajský polostrov a Golanské výšiny. Jeho prístup ako starostu voči arabskému obyvateľstvu novozjednoteného Jeruzalema bol riadený predovšetkým pragmatizmom. Iba niekoľko hodín po prevzatí moci nad východným Jeruzalemom napríklad zariadil poskytovanie mlieka arabským deťom, čo niektorí Izraelci vnímali ako proarabskú politiku.
Presadzoval náboženskú toleranciu a počas svojho funkčného obdobia robil veľa pre oslovenie arabskej komunity. Moslimovia mali i naďalej prístup k modlitbám v mešite al-Aksá a na Chrámovej hore (arabsky al-Haram aš-Šaríf). Naopak kritizoval Židov za zakladanie nových štvrtí v sporných častiach mesta. V súvislosti s tým dokonca raz v 80. rokoch protestoval pred úradom premiéra Jicchaka Šamira.
Kollekov postoj voči anexii východného Jeruzalema sa zmiernil po odchode z funkcie, osobne pripúšťal, že palestínska samospráva nad východným Jeruzalemom by mala byť zvážená. Štatút východného Jeruzalema však i naďalej zostáva kontroverznou otázkou a sporným bodom izraelsko-palestínskeho konfliktu.
Spoločenské a kultúrne projekty
thumb|Teddyho štadión je jeruzalemský futbalový štadión, ktorý bol pomenovaný na jeho počesť Počas svojho dlhého funkčného obdobia sa zapojil do mnohých kultúrnych projektov, obzvlášť do rozvoja a rozšírenia Izraelského múzea. V rokoch 1965 až 1996 bol jeho riaditeľom a v roku 2000 bol oficiálne menovaný jeho zakladateľom. Keď múzeum v roku 1990 slávilo 25. výročie svojho vzniku, bol Kollek označený Avi ha-muze’on (doslova „otec múzea“).
Kollek takisto prispel k založeniu Jeruzalemského divadla a tiež bol zakladateľom a riaditeľom Jeruzalemskej nadácie. Prostredníctvom jeho vedenia, ktoré trvalo desaťročia, Kollek získal od súkromných sponzorov milióny amerických dolárov na rozvojové spoločenské projekty a kultúrne programy. Raz prehlásil, že Izrael potrebuje silnú armádu, ale že tiež potrebuje prejav kultúry a civilizácie.
Dôchodok
Aktívnym ostal i v dôchodku a až do svojich deväťdesiatín stále udržoval päťdenný pracovný týždeň, i  keď bol stále slabší. Spoločne s manželkou žili až do polovice 90. rokov v byte v Rechavii, potom sa presťahovali do Hod Jerušalajim – domovu dôchodcov v štvrti Kirjat ha-Jovel. Teddy Kollek zomrel 2. januára 2007. Pochovaný je na Herzlovej hore v Jeruzaleme.
Ocenenia a pocty
V roku 1988 mu za jeho mimoriadny prínos k spoločnosti a Štátu Izrael bola udelená Izraelská cena. Na jeho počesť bol po ňom pomenovaný Teddyho štadión v jeruzalemskej štvrti Malcha.
Ametyst
thumb|Ametyst Ametyst je minerál, fanerokryštalická odroda kremeňa tmavofialovej, fialovej až červenofialovej farby. Ak sa v tej istej hornine nachádza ametyst s citrínom, nazýva sa ametrín.
Jeho názov pochádza zo starogréckeho slova amethustos, znamenajúceho neopitý. Názov sa viaže na starogrécku legendu o pôvode ametystu, podľa ktorej najvyšší boh Zeus rozlial kalich s vínom na biely kremeň, ktorý potom prijal farbu vína.
Charakteristika
Kremeň je priehľadný až priesvitný nerast so skleným leskom na čerstvom povrchu. Odroda ametyst je typická svojím nádherným fialovým sfarbením. Ametyst vzniká prevažne hydrotermálne. Na svetle môže blednúť, pod vplyvom tepla zase žltne a mení sa na citrín. Množstvo kameňov, ktoré sa predávajú ako citríny, sú v skutočnosti tepelne upravené, zväčša menej kvalitné ametysty.
Výskyt
Tento nerast sa vyskytuje zvyčajne vo vyvretých, premenených a usadených horninách a bežne ho možno nájsť aj na rudných žilách.
Ametyst v histórii
Starovekí Gréci verili, že ich pitie vína z ametystovej nádoby ochráni pred otravou. Staroveké mezopotámske civilizácie z ametystu vyrábali valcové pečatidlá s vyrytým náboženským obrazom a menom majiteľa. Ametyst si cenili aj starovekí Egypťania, ktorí ho používali pri výrobe šperkov. V časoch raného kresťanstva sa verilo na upokojujúce vlastnosti ametystu. Ametyst bol symbolom vysokého duchovného stavu, ktorý musia prijať biskupi. Z tohto dôvodu sa ametystové prstene stali súčasťou biskupských insígnií. Ametyst bol vždy spájaný s čistotou a zbožnosťou. Uprednostňovali ho členovia kráľovských rodín, lebo fialová sa považovala za vladársku farbu. Najviac cenené boli ametysty s nádychom červenej, ktorú spôsobujú stopy mangánu. V Tibete sa ametyst považuje za kameň zasvätený Budhovi.
Súčasné využitie
V dnešnej dobe sa ametyst fazetuje alebo brúsi na kabošony. Nebrúsené prizmatické kryštály sa nosia ako bižutéria.
Poznávanie
Kremeň sa rozpúšťa v kyseline fluorovodíkovej.
Vo svete
Najznámejšie náleziská sú na Urale (Rusko), v Brazílii (Minas Gerais, Mato Grosso, Rio Grande de Sul, Serra Mar), ale aj v Uruguaji, na Srí Lanke, v Barme, Zimbabwe, v Mozambiku, na Madagaskare a v Austrálii. Kryštály z brazílskych a uruguajských nálezísk sa nachádzajú ako lúčovité masy, v ktorých sa jednotlivé kryštály podobajú pyramídam. Náleziská ametrínov sú napríklad v Bolívii.
Na Slovensku
Aj na Slovensku sa vyskytovali nádherné drúzy ametystov drahokamovej kvality. Až do dlhé kryštály sa našli v hydrotermálnych žilách ložiska Banská Štiavnica, ale ametysty sa vyskytovali aj v ložisku Hodruša-Hámre, Vyhne a Zlatá Baňa. Ďalšie výskyty sú známe z Kremnice.
Liana (stonka)
Liany sú slabé a dlhé stonky, ktoré nemôžu samostatne rásť vzpriamene, a preto sa opierajú, alebo zachytávajú na podklade. Takéto stonky rozlišujeme do dvoch skupín:
Sloupno
Sloupno môže byť:
Sovětice
Sovětice je obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 224 obyvateľov, z toho 105 mužov a 119 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,5 roka (muži 37,9 roka, ženy 37,2 roka).
Pavel Valerievič Daciuk
Pavel Valerievič Daciuk (* 20. júl 1978, Jekaterinburg) je bývalý ruský hokejový útočník, hrajúci na pozícii centra, držiteľ Zlatej trojkoruny.
Pôsobenie v Rusku
Hokej začal hrať vo svojom rodnom Jekaterinburgu. V mladosti sa venoval taktiež futbalu. Hrával v superligovom tíme Spartak Jekaterinburg, ktorý sa neskôr premenoval na Dynamo Jekaterinburg. Napriek solídnym výsledkom zostával často prehliadaný, v NHL draftoch v rokoch 1996 a 1997 si ho žiaden NHL tím nevyhral. V sezóne 1997/98 si ho všimol klubový skaut Detroitu a tento tím ho nakoniec draftoval v roku 1998 zo 171. miesta.
Steblo
náhľad|Steblá pšenice s nevyzretými [[klasmi]] Steblo je dutá zriedka plná stonka tráv a obilnín, teda rastlín z čeľade lipnicovitých.
Tchäbäk
thumb|Mesto Thäbäk v provincii Kangwon-do thumb|Poloha provincie Kangwon-do Tchäbäk (kórejsky 태백) je juhokórejské mesto. Nachádza sa v severovýchodnej časti územia, v provincii Kangwon-do (강원도). Rozprestiera sa v horách Tchäbäk-sanmäk (태백산맥). Na území s rozlohou 303 km² tu žije približne 56 000 obyvateľov (údaj z roku 2001).
Steblo
Je rozdelená spevňujúcimi kolienkami s priľahlými dlho pošvovými listami so súbežnou žilnatinou. Pri niektorých rastlinách, napr. bambusoch, býva steblo drevnaté alebo nie je duté a je vyplnené dužinou.
Uschnuté steblá obilnín, t.j. slama, sa odpradávna používali na výrobu úžitkových predmetov, a to na rôzne slamienky alebo slamené košíky. Využívali sa aj ich tepelno-izolačné vlastností. V súčasnosti sa z nich vyrábajú predovšetkým dekoračné predmety.
Pre človeka bola slama dôležitá aj na „výrobu“ maštaľného hnoja, ktorý bol pred obdobím priemyselných hnojív pre svoj obsah, hlavne dusíka, ceneným hnojivom.
Reynel
Reynel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Johan Paulik
Johan Paulik, vlastným menom Daniel Ferenčík (* 14. marec 1975, Bratislava, Česko-Slovensko, dnes Slovensko) je slovenský pornoherec.
Reynel
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Johan Paulik
Kariéra
Johan Paulik začínal ako profesionálny tanečník. V roku 1993 ho objavil George Duroy, ktorý zhotovil jeho fotografie.. Neskôr nasledovali aj viaceré pornofilmy pre Bel Ami. Prvú filmovú úlohu dostal v hardcore porne Sauna Paradiso a ďalšiu v Lukas Story. V roku 1997 v Nemecku vyšla erotická obrázková knižka Photos of Johan. V prvých rokoch sa smeli jeho filmy distribuovať len mimo Európy. Od roku 2001 sú dostupné aj v Európe.
Ovíjavá stonka
Ovíjavá stonka je stonka, ktorá sa ovíja okolo opory (resp. podkladu), napr. ľavotočivá fazuľa a pravotočivý chmeľ. Rastlina s takouto stonkou sa označuje ako ovíjavá liana.
Johan Paulik
Kariéra
Z Paulika sa rýchlo stala topstar homosexuálneho pornopriemyslu. Aj keď účinkoval len pre homosexuálne produkcie, sám sa označoval ako heterosexuál. Dnes sa prezentuje skôr ako bisexuál. V súčasnosti (2009) prestal byť činný ako pornoherec, ale pracuje naďalej pre Bel Ami ako kameraman. Ovláda okrem slovenčiny aj nemčinu a angličtinu.
Typ herca
Johan Paulik je 183 cm vysoký, na tele takmer nezarastený, má hnedé vlasy a sivozelené oči. Jeho vzhľad sa dá opísať ako niečo medzi "nevinným chlapcom" a "svalnatým dedinským mládencom".
Pavel Valerievič Daciuk
Pôsobenie v Rusku
V Jekaterinburgu v štyroch sezónach odohral 101 zápasov s celkovou bilanciou 70 bodov. Jeho tím v sezóne 1997/98 zo superligy vypadol, takže jednu sezónu odohral v druhej lige (s názvom Vyššia liga), v ktorej sa klubu podarilo postúpiť naspäť do ruskej najvyššej súťaže. Sezónu 2000/01 odohral v tíme Ak Bars Kazaň. Prvýkrát v kariére sa tak dostal do play-off superligy, avšak Kazaň po výbornej základnej časti, kde v prvej fáze skončil prvý a v druhej fáze druhý, nakoniec v štvrťfinále vypadol.
Johan Paulik
Filmografia
1994
1995
Pavel Valerievič Daciuk
2001-2004
Vo svojej nováčikovskej sezóne získal svoj prvý Stanleyho pohár. V tíme hral aj so svojimi krajanmi Igorom Larionovom a Sergejom Fiodorovom, pričom v hral vo formácii s Brettom Hullom a Boydom Deverauxom. Kvôli náročnosti sezóny vynechal zopár zápasov na jej konci, avšak prezentoval sa solídnym výkonom 35 bodov v 70 zápasoch. V play-off hral v takmer všatkých zápasoch svojho mužstva a mohol sa tak tešiť zo zisku najcennejšej trofeje.
V nasledujúcej sezóne začal hrať vo formácii s Henrikom Zetterbergom a táto formácia (Dacjuk-Zetterberg-Hull) sa stala veľmi úspešnou a známou ako "dve deti a starec". Kvôli zraneniu kolena neodohral 18 zápasov, ale stihol nazbierať 51 bodov. V play-off nebodoval, Detroit vypadol už v prvom kole proti Anaheimu. Po odchode Sergeja Fiodorova, ktorý bol tiež centrom, sa Dajcuk stal jedným z kľúčových hráčov tímu. V sezóne 2003/04 nazbieral 68 bodov v 75 zápasoch a prvýkrát sa zúčastnil NHL All-Star Game. Pridal 6 asistencií v play-off, Detroit vypadol v 2. kole.
Johan Paulik
Filmografia
1996
1998
Externé odkazy
Johan Paulik v internetovej databáze filmov pre dospelých
Laguiole (Aveyron)
Laguiole je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1267 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Javorinka (prírodná rezervácia)
Javorinka je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Kysuce.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Zázrivá v okrese Dolný Kubín v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 35,5200 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Fragment zriedkavých prirodzených jedľových bučín Kysuckej vrchoviny. Zachytáva typickú pestrosť rôznych petrografických typov bystrickej jednotky flyšového pásma a ich vplyv na morfologický vývoj, hydrologické pomery a vegetáciu. Vedecko, náučné a kultúrno-výchovné ciele.''
Operácia s matematickými objektami
Operácia s matematickými objektami je zložka alebo prvok matematickej činnosti; čiastkový úkon, ktorý vykonáva matematik na základe vlastných schopností, zručnosti a pomocou nástrojov, strojov a automatov; matematická operácia, napr. aritmetická operácia.
IPhone 5S
left|100px iPhone 5S je smartfón od firmy Apple Inc., ktorý bol predstavený ako nástupca modelu 5 (v poradí ide o 7. generáciu iPhonu), spoločne s iPhonom 5C, 10. septembra 2013. Do predaja sa iPhone 5S dostal 20. septembra 2013.
Hardvér
Oproti predchádzajúcim generáciám sa stal model 5S prvým modelom, ktorý okrem klasickej čiernej (resp. sivej) a bielej farby ponúkal ešte v zlatom prevedení. Vzhľadovo vychádza model 5S z modelu 5. Medzi prakticky jediné zmeny, ktoré sú na pohľad vidieť, patria odlišné odtiene farieb (napr. Sivá, tzv. Space grey, na miesto čiernej, či dvojitý blesk, miesto klasického na chrbte prístroja, a ďalej potom Touch ID, ktoré bolo u modelu 5S použité prvýkrát v histórii).
Ako procesor bol použitý Apple A7, spolu s pohybovým koprocesorom Apple M7, RAM mala rovnakú veľkosť ako v prípade modelov 5 a 5C, 1 GB. Užívateľská pamäť bola pevná (vo veľkostiach 16, 32 a 64 GB), slot pre pamäťové karty nie je k dispozícii. Apple pri predstavovacej konferencii označil výkon tohto telefónu za revolúciu a prelom medzi hranicami telefónov a počítačov. "Apple Announces iPhone 5s—The Most Forward-Thinking Smartphone in the World" (Apple predstavuje iPhone 5s-Najviac dopredu mysliaci smartfón na svete). Píše sa na oficiálnej stránke Apple (www.apple.com).
Softvér
iPhone 5S bol dodávaný s predinštalovaným operačným systémom iOS 7 a je možné aktualizovať ho na iOS 12.4.8
Alençon-1
Alençon-1 je francúzsky kantón v obvode Alençon v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 17 obcí.
Dryops (syn Priama)
Driops (Driops) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama. Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Podľa antického autora Apollodora z Atén Driops patril medzi ďalších jeho synov, ktorých mal s inými manželkami, alebo družkami. U Homéra jeho meno zaznie len v dvadsiatom speve Iliady, keď ho usmrtí achájsky hrdina Achilleus bodnutím oštepu do krku.
V antickom diele Dictys Cretensis (Kréťan Diktis) Dryops umiera v trójskej vojne rukou itackého kráľa Odysea.
Mužská štvorhra na PBZ Zagreb Indoors 2006
Mužská štvohra na PBZ Zagreb Indoors 2006 sa hrala ako súčasť PBZ Zagreb Indoors 2006 od 30. do 6. februára 2006. Titul získali Čech Jaroslav Levinský a Slovák Michal Mertiňák, ktorí vo finále porazili taliansky pár Davide Sanguinetti, Andreas Seppi 7-6(7) 6-1. Pre oboch to bol druhý titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Askanios (rozlišovacia stránka)
Askanios (Askanios) môže byť:
Úponková liana
Úponková liana alebo úponkatá liana je druh liany. Je to liana, ktorá sa zachytáva pomocou úponkov listového pôvodu, napr. hrach, hrachor, vika, alebo stonkovitého pôvodu, napr. vinič a múčnatka.
3548 Eurybates
3548 Eurybates je planétka s priemerom 175 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 19. septembra 1973.
Okolo planétky obieha malý satelit s priemerom do 1 km. V roku 2027 je naplánovaný prelet sondy Lucy.
Astygonos
Astygonos (Astygonos) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama. Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Podľa antického autora Apollodora z Atén, Astygonos patril medzi ďalších jeho synov, ktorých mal s inými manželkami, alebo družkami.
Alençon-2
Alençon-2 je francúzsky kantón v obvode Alençon v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho iba časť mesta Alençon.
Rafael Reisz
Rafael Reisz (kr. m. Štefan Rice; * 11. august 1914, Budapešť – † 20. november 1944, Banská Bystrica-Kremnička) bol židovský výsadkár, protifašistický bojovník, vojak účastník SNP.
Devätoro
thumb|200px|Hor, Usir a Eset na prívesku faraóna Osorkona II. (22. dynastia) Devätoro (iné názvy: Deviatka, Enneada/Enneáda [ ],  Pesedžet [po egyptsky pesedžet]) je niektorá z (presne alebo približne devätčlenných) skupín božstiev v egyptskej mytológii, ktoré sa viazali k určitému miestu alebo súboru mýtov.
Egypťania pripisovali mimoriadny význam číslu tri, zvykli vytvárať božské triády (napr. Memfidská triáda) a Devätoro bolo ako číslo 3×3 vyjadrením najvyššej božskej moci. Nemusel súhlasiť s počtom bohov v zoskupení.
V panteóne starovekého Egypta jestvovalo viacero Devätôr, z nich najvýznamnejšia bola Devätoro z Onu (Heliopolisu). Ďalej poznáme Devätoro z Abyda (zahŕňajúce siedem bohov) a Karnaku (v počte 15 bohov). Niektorí faraóni dokonca ustanovovali Devätorá obsahujúce ich zbožštené podoby. Najznámejším z nich je Sethi I., ktorý v chráme v Redesijah uctieval Devätoro zložené zo šiestich významných božstiev a troch podôb vlastnej kráľovskej osoby.
Onské Devätoro
Pôvod Onského Devätora (iné názvy: Iun(u)ské/Heliopoliské Devätoro, Onská/Iun(u)ská/Heliopoliská Deviatka, Onská/Iun(u)ská/Heliopoliská Enneada, Onská/Iun(u)ská/Heliopoliská Enneáda) nie je presne známy. Podľa starších hypotéz vzniklo ako protipól ku kultom iných bohov, obzvlášť Usireho, aby ňou kňazi z Onu propagovali vlastného slnečného boha Réa (ktorý bol stotožňovaný s Atumom). Ako sa však zdá, Devätoro bolo ustanovené v úpadkovom období Réovho kultu počas 6. dynastie a jeho zavedenie viedlo k obnoveniu moci slnečných kňazov.
Stvoriteľský mýtus
Podľa kozmogónie mesta On jestvoval na počiatku bezbrehý oceán prvotnej vody nazývaný Nun (Nu). Z neho povstal Atum, božský stvoriteľ uctievaný v One. S jeho „stvorením“ je spojená predstava prvotného pahorku benben vynárajúceho sa z vôd. Tento symbol sa objavuje neskôr v podobe obelisku po celom Egypte a dal meno aj Onskému chrámu Hewet-benben (Dom benben). V inej verzii mýtu sa Atum zrodil z lotosu, ktorý vyrástol z vôd Nun. Atum bol ako boh dokonalý a celistvý, obsahoval už všetko stvorenie, mužský aj ženský princíp. Z tejto svojej úplnosti stvoril dve božstvá – mužského Šova (vzduch alebo sucho) a ženskú Tefnut (vlhkosť). Podľa jedného podania Atum „vyprskol Šova a vypľul Tefnut“. Podľa iného, menej poetického podania stvoril bohov Atum masturbáciou. Zo spojenia Šova a Tefnut sa zrodili Geb (zem) a Nut (nebesá) a z ich spoločného objatia zasa štyria božskí súrodenci – Usire, Eset, Sutech a Nebtet – ktorí završujú Veľké Devätoro. thumb|centre|Prehľad onskej kozmogónie. Slovensky: Nun, Atum (Atoum), Re, Šov (Chou), Tefnut (Tefnout), Geb, Nut (Nout), Nebtet (Nephtys), Sutech (Set), Eset (Isis), Usir (Osiris), Hor (Horus)
Kráľovský mýtus
Na stvoriteľský mýtus nadväzuje mýtus o Usireovi a Esete, ktorý mal tvoriť spojenie medzi abstraktnou, bežným ľuďom ťažko prístupnou teológiou kňazov a populárnym mýtom legitimizujúcim kráľovskú vládu. Podľa neho je Gebom, prvým vládcom Egypta, za ktorého panuje na svete akýsi Zlatý vek, ustanovený za faraóna Usire a stáva sa z neho akýsi archetyp božského faraóna. Jeho brat Sutech mu moc závidí, a preto ho zabije a sám sa stáva vládcom. Bratovo telo roztrhá a jeho kusy porozhadzuje po celom Egypte. Usireho manželka Eset jednotlivé časti božieho tela nájde, spojí ich a s pomocou Anupa zabalzamuje, čím je Usire oživený a zaujme miesto vládcu na druhom svete. Počas tohto procesu s ním Eset počne syna Hora, ktorý dostane za úlohu otcovu vraždu pomstiť. Hor vo veľkom kozmickom zápase Sutecha zosobňujúceho chaos a v neskoršej dobe i vpád cudzích dobyvateľov do Egypta porazí a sám sa stáva faraónom Egypta. Jeho víťazstvo však nie je konečné a zápas medzi poriadkom, maat, a jeho porušením prebieha neustále, pričom kráľ je považovaný za vtelenie Hora, a teda udržiavateľa poriadku.
Bibliografia
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Vuelta a España 2014
Tímy
Na štart nastúpilo všetkých 18 UCI Pro tímov, ktoré doplnili štyri pro-kontinentálne tímy. Celkovo bolo teda 22 tímov po 9 jazdcov a pretekov sa tak zúčastnilo 22*9=198 jazdcov.
● pro-kontinentálne tímy
Trať
Celkovo mali preteky 21 etáp s celkovou dĺžkou 3181,5 kilometrov. Na pretekárov čakalo 5 rovinatých, 5 kopcovitých a 8 horských etáp s mnohými dojazdmi na vrcholoch.
José Rizal
José Protacio Rizal Mercado y Alonso Realonda (* 19. jún 1861, Calamba City, Luzon – † 30. december 1896, Manila) bol filipínsky spisovateľ, národovec, lekár a slobodomurár, ktorého život a literárne dielo predstavovalo inšpiráciu pre filipínske hnutie za nezávislosť vrátane Katipunanu. Je národným hrdinom Filipín.
Vuelta a España 2014
Konečné poradie
{|
Bodovacia súťaž
{|
José Rizal
Vycestoval do Belgicka, Anglicka, Francúzska, Hongkongu, Japonska, Švajčiarska, Španielska, Rakúsko-Uhorska a USA. Tiež žil nejakú dobu v Nemecku. Vo Wilhelmsfelde neďaleko Heidelbergu je jeho pomník. Ilustroval detské knihy v Ulme, okrem iného "Príbehy Maxa a Moritza". Priatelil sa s jedným z najlepších znalcov Filipín, Ferdinandom Blumentrittom z Litoměřic a v roku 1887 sa stal členom berlínskej spoločnosti pre antropológiu, etnológiu a prehistóriu.
Rodina
Narodil sa ako siedmy z jedenástich detí Francisca Rizala Mercado a Teodory Alonsovej. Bol považovaný za čínskeho mestica, pretože bol potomkom v piatej generácii Dominga Lam-co. Ten sa odsťahoval z provincie Fujian v Číne na konci 17. storočia na Filipíny a vzal si čínsku miešanku Inez de la Rosa. Usadil sa a podnikal ako obchodník. Lam-co si musel kvôli dekrétu generálneho guvernéra vybrať španielske priezvisko a vybral si "Mercado", čo znamená "trh". Rizalova matka Teodora bola dcéra Lam-coovej vnučky (Brigida de Quintos) a španielsko-filipínskeho mestica (Lorenzo Alberto Alonso).
Odvtedy rodina žila pod priezviskom Mercado. José Rizal si toto priezvisko nechal až do zápisu na Ateneo Municipal de Manila. Potom, čo sa jeho starší brat, Paciano Rizal Mercado, dostal do problémov so španielskou koloniálnou vládou, presvedčil svojho mladšieho brata, aby si ako priezvisko nechal iba "Rizal" a nevzbudzoval pozornosť úradov.
Vzdelanie
Rizal odišiel do Manily, kde študoval na Ateneo Municipal de Manila (teraz Ateneo de Manila University) a kde v roku 1877 získal titul bakalára umenia. Pokračoval v štúdiu na rovnakej škole v odbore zememerač a zároveň sa zapísal na University of Santo Tomas na literatúru a filozofiu. Keď sa dozvedel, že jeho matka oslepla, rozhodol sa študovať medicínu, ale zanechal štúdia, pretože sa cítil diskriminovaný kňazmi na univerzite. Ukončil štúdium medicíny až na Universidad Central de Madrid v Španielsku. Potom sa presťahoval do Paríža a špecializoval sa na oftalmológiu. Odsťahoval do Heidelbergu, kde praktikoval ako zamestnanec renomovaného lekára Otta Beckera.
Rizal bol prijatý k slobodomurárom v roku 1884, jeho lóža bola Acacia č.9 v Madride. V roku 1892 založil filipínsku lóži La Liga Filipina.
Literárne dielo
náhľad|Pamätná tabuľa, Berlín Rizalove knihy, predovšetkým jeho najslávnejšie dielo "Noli me tangere" (Nedotýkaj sa ma), ktorá bola vydaná v Berlíne, obsahujú kritiku vládnuceho spoločensko systému a predovšetkým zneužívanie moci rímskokatolíckou cirkvou a španielskymi kňazmi a mníchmi. V "Noli me tangere" je korupcia, zaberanie pôdy a dokonca aj sexuálne zneužívanie domorodých žien vykonávané španielskymi mníchmi. Vo svojom druhom dramatizovanom diele "El Filibusterismo" (Vzbura), ktoré nadväzuje na prvú knihu a bolo vydané v Belgicku, navádza k odporu proti španielskej nadvláde. Jeho práce boli na Filipínach zakázané.
Bol popredným členom propagandistického hnutia filipínskych študentov v Európe a prispieval do novín La Solidaridad politickými článkami. Okrem iného žiadal, aby sa Filipíny stali španielskou provinciou so zastúpením v španielskom parlamente, výmenu španielskych kňazov za domorodých, slobodu prejavu a zhromažďovania a rovnosť pred súdom pre Filipíncov. V roku 1892 sa vrátil na Filipíny a založil reformnú Liga Filipina, ktorá bola okamžite zrušená španielskym guvernérom.
Diela "Noli me tangere" a "El Filibusterismo" boli preložené básnikom Patriciom G. Marianom 17 až 20 rokov po Rizalovej smrti do tagalštiny a sprístupnené tak veľkej časti populácie.
Vyhnanstvo a smrť
V dôsledku svojich politických aktivít bol postavený pred súd. Najprv bol odsúdený do exilu v Dapitane v provincii Zamboanga del Norte (Mindanao). Tu postavil školu a nemocnicu. Pre obyvateľstvo tiež skonštruoval vodovod. Po odpykaní trestu v roku 1896 sa prihlásil ako dobrovoľný lekár do španielskych jednotiek na Kube a bol mu povolený odchod. Súčasne však vypukla filipínska revolúcia. Bol zatknutý na palube lodi v Barcelone a vrátený na Filipíny. Bol odsúdený za podnecovanie a zradu aj napriek tomu, že nebol osobne zapojený do hnutia Katipunan.
30. decembra bol Rizal na Bagumbayane v Manile popravený. Deň pred smrťou zmenil v liste s odsúdením svoj pôvod z "čínsky mestic" na "domorodca". Napísal tiež báseň "Mi ultimo adios", ktorú tajne vyniesla jeho sestra. Báseň sa stala inšpiráciou pre revolucionárov.
Pamätníky
Na mieste Rizalovej popravy stojí pamätník od švajčiarskeho sochára Richarda Kisslinga s nápisom: "I want to show to those who deprive people the right to love of country, that we indeed know how to sacrifice ourselves for our duties and convictions; death does not matter if one dies for those one loves - for his country and for others dear to him."
V roku 1972 bola na jeho pamiatku vyrazená mince o hodnote 1 pisa.
Manilská pevnosť Fuerza de Santiago z obdobia španielskej kolonizácie, kde bol Rizal väznený, je teraz premenená na múzeum. Medzi exponátmi sú napríklad texty básne Mi ultimo adios v niekoľkých jazykoch. Väzenie bolo zachované a je možné ho navštíviť. V Dapitan City bol 23. apríla 2000 založený Jose Rizal Memorial Protected Landscape; zahŕňa dom v ktorom Rizal býval počas vyhnanstva.
Jeho meno nesú dve univerzity: José Rizal University v Mandaluyong City a Jose Rizal Memorial State University v Dapitan City.
Ladislav Reiss
Ladislav Reiss (* 24. jún 1902, Divín – † 8. marec 1983, Bratislava) bol elektrotechnický inžinier, vysokoškolský pedagóg.
Životopis
V roku 19121920 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Lučenci, elektrotechniku na ČVUT v Prahe. Pracoval v energetických podnikoch, 19281945 v Stredoslovenských elektrárňach v Banskej Bystrici a na ministerstvách. Vysokoškolský pedagóg, dekan Fakulty elektrotechniky SVŠT v Bratislave (dnes Slovenská technická univerzita). Spoluzakladateľ Československej vedeckotechnickej spoločnosti, člen Energetickej komisie ČSAV. Zaoberal sa hydroenergetikou, problematikou prenosu elektrickej energie, ekonomickými a ekologickými problémami energetiky. Iniciátor výstavby Elektrárne v Novákoch a sústavy vodných diel na Dunaji. Autor projektov encyklopedických a lexikálnych príručiek, štúdií a článkov. Účastník ilegálneho protifašistckého odboja, zmocnenec SNR pre elektrárne. Priekopník lyžovania v Banskej Bystrici, podpredseda SKI-klubu v Banskej Bystrici (19331939), člen športovej jednoty Makabi a jej lyžiarskeho oddielu, rozhodca lyžiarskych súťaží. Projektant a staviteľ Skokanského mostíka gen. M. R. Štefánika v Banskej Bystrici na Srnkovej (otvorený 29. januára 1933). Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Chaviva Reiková
Chaviva Reiková, pôvodným menom Marta Reicková, krycie meno Ada Robinson (* 22. jún 1914, Nadabula, dnes časť Rožňavy Rakúsko-Uhorsko – † 20. november 1944, Banská Bystrica-Kremnička) bola slovenská protifašistická bojovníčka, dôstojníčka židovského pôvodu.
Životopis
Narodila sa ako Marta Reiková v chudobnej židovskej rodine 22. júna 1914 v obci Nadabula, dnes súčasti mesta Rožňava. V roku 1919 sa s rodičmi presťahovala do Radvane pri Banskej Bystrici. Tu v rokoch 1921 až 1929 spolu so svojimi piatimi súrodencami navštevovala obecnú školu, neskôr v rokoch 1929 až 1931 aj Strednú obchodnú školu, ktorú však pre nedostatok finančných prostriedkov neukončila. Následne pracovala ako predavačka a účtovníčka v železiarstve bratov Norbergovcov. Od mlada bola aktívna v sionistickom hnutí. Už v Banskej Bystrici sa stala členkou sionistickej organizácie Hašomer Hacair, kde prijala nové hebrejské meno Chaviva (po hebrejsky „Ľúbezná“). Roku 1938 sa presťahovala do Bratislavy, kde pracovala ako sekretárka dr. Oskara Neumanna, jedného z vedúcich predstaviteľov sionistického hnutia na Slovensku. Vyučovala v prípravných kurzoch pre vysťahovalcov do Palestíny a bola vedúcou sekretariátu Židovského národného fondu (Keren kajemet le-Jisrael).
V decembri 1939 sa s manželom odsťahovala do Palestíny. V roku 1941 vstúpila do Hagany a o rok neskôr do úderných oddielov Palmach. Prihlásila sa na výzvu SOE, ktorá prostredníctvom Židovskej agentúry hľadala židovských dobrovoľníkov pre špeciálne vojenské operácie. Vstúpila do pomocného ženského zboru RAF (WAAF) pod menom Ada Robinson. Vďaka SOE v roku 1942 absolvovala vojenský a spravodajský výcvik a získala hodnosť seržant. V lete 1944 bola ako jediná žena zaradená do operačnej skupiny Amsterdam, ktorá mala plniť úlohy na území Slovenska. Príslušníčka anglo-americkej vojenskej misie pri Veliteľstve 1. čs. armády na Slovensku. Spolu so šiestimi ďalšími mužmi bola vysadená do priestoru Malej Fatry dňa 17. septembra 1944 a zapojila sa do aktívnej protifašistickej činnosti. Podieľala sa na získavaní spravodajských informácii o židovskom obyvateľstve na Slovensku, pomáhala židovským utečencom na povstaleckom území a organizovala odvoz židovských detí cez Maďarsko do Palestíny. Pomáhala tiež organizovať odsun zostrelených spojeneckých letcov. Spolu s ostatnými členmi výsadku sa podieľala na výcviku židovských partizánov. Po potlačení SNP sa skrývala spolu s partizánmi v okolí Pohronského Bukovca. 31. októbra bol partizánsky tábor prepadnutý nacistickými jednotkami. 1. novembra 1944 bola zajatá spolu s ďalšími partizánmi ukrajinskou jednotkou Waffen-SS Galizien. Pri výsluchu netajila svoj židovský pôvod. Po krutom výsluchu bola spolu s ďalšími väzňami 20. novembra 1944 oficiálne prepustená. V skutočnosti v ten deň nacisti zhromaždili okolo 250 osôb židovskej národnosti, medzi nimi i Chavivu Reikovú pri Banskej Bystrici, kde ich toho istého dňa v protitankovom zákope pri Kremničke všetkých povraždili.
Po oslobodení bolo jej telo exhumované a uložené v Olšanských hřbitovech v Prahe. V roku 1952 bolo na žiadosť izraelskej vlády znovu exhumované a prevezené do Izraela, kde bola Reiková pochovaná na Herzlovom cintoríne. Mestský národný výbor v Banskej Bystrici jej 21. augusta 1990 udelil In memoriam čestné občianstvo.
Pamiatke Ch. Reikovej bol venovaný slovenský dokumentárny film Návrat do horiaceho domu (2014). Vo filme Moje Povstanie 2 z roku 2019 v poviedke „Žena na motorke“ jej postavu stvárnila Katarína Knechtová.
27. júla 2021 jej prezidentka Zuzana Čaputová udelila Rad Ľudovíta Štúra III. triedy in memoriam za mimoriadne zásluhy o demokraciu a jej rozvoj, ľudské práva a slobody a ich ochranu.
3549 Hapke
3549 Hapke je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 30. decembra 1981.
Trolejbusová doprava v Žiline
Dejiny
S prípravami na zavedenie trolejbusovej prevádzky v Žiline sa začalo v roku 1985, kedy bol spracovaný plán s názvom Nová koncepcia MHD v Žiline na báze elektrickej trakcie. Súčasťou plánu bolo zavedenie trolejbusov a zníženie rozsahu autobusovej dopravy. V roku 1988 došlo ku radikálnym zmenám v linkovom vedení autobusov a prečíslovaniu ich liniek, a to už s prípravou na zavedenie elektrickej trakcie. V tom čase však prednosť v budovaní trolejbusov dostala Banská Bystrica a Žilina si musela na ne ešte niekoľko rokov počkať. O to viac sa ich zavedenie stalo predmetom prestíže mesta po nežnej revolúcii.
Vďaka podpore magistrátu sa podarilo prvú trolejbusovú trať otvoriť 17. novembra 1994. Linka 1 spojila Vlčince cez centrum mesta s novou vozovňou na Kvačalovej ulici. V roku 1996 sa na sieť pripojili Solinky cez Hliny (linky 4, 5) a v roku 1998 aj cez Bôrik (linka 3). V roku 2002 bola uvedená do prevádzky aj linka na najmladšie žilinské sídlisko - Hájik, obsluhované linkami 6, 7 a 16. V priebehu 8 rokov tak bola vybudovaná celá základná sieť, doplnená dôležitou spojkou medzi sídliskami Vlčince a Solinky z roku 2004, umožňujúcou dobrú dopravnú obsluhu inak vzdialeného univerzitného areálu Veľký diel.
Od sprevádzkovania trate cez Veľký diel sa prechodne ustálilo v Žiline prevažne vedenie okružných liniek (4 a 14, 5 a 15, 7 a 17) premávajúcich navzájom protismerne po celom meste. Po reorganizácii linkového vedenia v roku 2006 z nich zostali zachované iba okružné linky 4 a 14, ostatné linky sa vrátili k usporiadaniu s dvomi konečnými.
Ani Žilina sa nevyhla diskusii o rentabilnosti svojho trolejbusového systému. Nákupom nových trolejbusov v rokoch 2012 - 2013 a 2017 - 2019 prebehlo omladenie vozového parku a tým sa zaistila ďalšia existencia trolejbusov v Žiline.
Rozvojové plány
V júni 2020 mesto oznámilo, že pripravuje kompletnú modernizáciu trolejbusového vedenia, ktoré je od výstavby v rokoch 1992 – 2006 už značne opotrebované. V plánoch sa taktiež spomína rozšírenie trate o tri nové úseky - z Hájika po Kvačalovej ulici k vozovni, dobudovanie trate na Centrálnej až po Obvodovú a zatrolejovanie Veľkej Okružnej medzi Komenského a Hálkovou. Prebudovať sa majú obratiská Kvačalova, Fatranská a Stodolova. Počíta sa taktiež so zrušením vozovne Košická a kompletnou modernizáciou vozovne Kvačalova. Celý projekt by mal byť zafinancovaný z eurofondov a zrealizovaný až v programovom období 2021 – 2027.
Z nezrealizovaných plánov treba spomenúť zatrolejovanie kedysi najfrekventovanejšieho ťahu na Lietavskú Lúčku. Keďže sa po roku 1989 obec osamostatnila, nie je vedenie trolejbusov v skrátenej verzii po Bytčicu také atraktívne. Uvažovalo sa aj o trolejbusovej trati do Budatína, ktorá by ale z praktického hľadiska nemala žiadny význam, nakoľko tade prechádza niekoľko súbežných autobusových liniek do vzdialenejších mestských častí. Rovnako nerentabilné sa javili aj plány predĺžiť trolejbusy od vozovne na Pietnu ku novému cintorínu (dva spoje za deň). Iný návrh počítal s vedením trolejbusov aj do Bánovej.
Vozidlový park
Vozidlový park v súčasnosti tvoria štyri typov trolejbusov. Trolejbusovú trakciu v Žiline zahajovala Škoda 14Tr. V roku 1994 bolo dodaných 15 vozidiel, z ktorých dve boli vyradené v roku 2007, ďalšie tri v roku 2013, jedno v roku 2014 a do roku 2019 boli vyradené všetky trolejbusy tohto typu. Väčšinu vozidlového parku tvorila kĺbová Škoda 15Tr, v rokoch 1995 až 1996 bolo uvedených do prevádzky 14 kusov staršieho typu, doplnené ďalšími 14 modernizovanými 15TrM z rokov 1998 - 2002. Kuriozitou bolo v roku 2007 zakúpenie troch ojazdených (rok výroby 1992) trolejbusov 15Tr zo zlínskeho dopravného podniku. Vyraďovanie trolejbusov Škoda 15Tr a 15TrM sa začalo v roku 2011, keď boli vyradené prvé dve vozidlá. Postupne bolo vyradených ďalších 23 vozidiel, vrátane troch pôvodom zlínskych trolejbusov, a do roku 2019 boli vyradené všetky vozidlá tohto typu.
V roku 2012 dopravný podnik kúpil 10 nových trolejbusov a to tri vozidlá Škoda 30Tr SOR a 7 vozidiel Škoda 31Tr SOR, v roku 2013 ďalšie 4 trolejbusy Škoda 30Tr SOR a jeden Škoda 31Tr SOR. V roku 2016 vysúťažil dopravný podnik 27 trolejbusov (18 kĺbových a 9 štandardných), v prvej časti bolo objednaných 12 kĺbových trolejbusov typu Škoda 27Tr Solaris a 3 štandardné trolejbusy typu Škoda 26 Tr Solaris, dodávka prebehla v rokoch 2017 a 2018. Ďalšiu časť zmluvy tvorí opcia na 6 kĺbových a 6 štandardných trolejbusov.
Od roku 2019 sa v pravidelnej prevádzke využívajú už iba nízkopodlažné trolejbusy a staršie vozidlá premávali iba ako záloha. 17. augusta 2019 sa konalo slávnostné rozlúčenie s trolejbusmi 14Tr a 15Tr. Pri tejto príležitosti premávala nostalgická linka a sprievodný program v trolejbusovom depe. Dopravný podnik si plánuje ponechať dve vozidlá ako historické.
Náter vozidiel je bielo-žlto-zelený, t. j. v žilinských mestských farbách. S týmto tzv. náterom Teherán, ktorým sa farbili v tom čase aj vozidlá objednané pre toto iránske hlavné mesto, sme sa mohli donedávna stretnúť aj v Českých Budějoviciach.
Eschbourg
Eschbourg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poplaz
thumb|Poplaz ostružníku
Poplaz alebo šľahúň alebo flagellum je bočná stonka, vyrastajúca z pazúch listov prízemnej ružice, väčšinou vodorovne. Na uzloch sa často vytvárajú nové listové ružice a adventívne korene, ktoré ak sa zakorenia môžu dať vznik novým rastlinkám. Takúto stonku má napr. jahoda.
Kunovo
Kunovo je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody TANAP.
Rudolf Rabatin
PaedDr. Rudolf Rabatin (* 9. december 1954, Krompachy) je slovenský maliar a pedagóg.
Život
Vyrastal, školské a gymnaziálne roky strávil v Poprade. V rokoch 1974 – 1978 vyštudoval Pedagogickú fakultu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove v odbore matematika – výtvarná výchova.
Systematickej výtvarnej tvorbe sa venuje od začiatku 70 – tych rokov. V rokoch 1974 – 1978 študoval na Pedagogickej fakulte UPJŠ v Prešove, kedy na Katedre výtvarnej výchovy vyučovali prof. Štefan Hapák a prof. Ivan Šafranko.
V rokoch 1986 – 1989 organizoval výstavy a tvorivé sympóziá výtvarných pedagógov v Popradskom okrese. Od roku 1989 do roku 1996 pôsobil vo funkcii riaditeľa Tatranskej galérie v Poprade. Vtedy ako iniciátor projektu starej Elektrárne v Poprade (1992), manažér domácich a medzinárodných umeleckých aktivít a spoluzakladateľ Domu fotografie v Poprade (1993) sa podieľal na edičnej a vydavateľskej činnosti Tatranskej galérie.
V rokoch 1997 – 1999 bol v slobodnom povolaní ako výtvarník. Od roku 1999 pôsobil ako pedagóg na Základnej umeleckej škole v Poprade. V roku 2003 inicioval vznik Občianskeho združenia Výchova umením (OZVU). V rokoch 2009 – 2017 externe vyučoval v odbore propagačná grafika na SPŠ v Poprade. Od roku 2013 je členom Umeleckej besedy slovenskej.
Jeho diela sa nachádzajú v rôznych inštitúciách a súkromných zbierkach na Slovensku, v Poľsku, v Taliansku a vo Francúzsku.
Starý Bydžov
Starý Bydžov je obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 386 obyvateľov, z toho 189 mužov a 197 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,2 roka (muži 43,0 roka, ženy 43,4 roka).
Patológia
Patológia (z gréckeho pathos – choroba, logos – veda; v preklade znamená „náuka o chorobe“) je medicínska veda a špecializovaný odbor, ktorý sa zaoberá všetkými aspektmi choroby (morbus); nevyhnutne sa ale odvoláva na podstatu, príčiny a vznik abnormálneho stavu, a taktiež na štruktúrne a funkčné zmeny, ktoré vyplývajú z chorobného procesu. Delí sa na patológiu rastlín, patológiu živočíchov a patológiu človeka.
Patológia skúma poškodené tkanivá a orgány a hodnotí ich vzťah k príznakom choroby pozorovanej zaživa. Zaoberá sa príčinou ochorenia (etiológia), mechanizmom, ktorým k ochoreniu dochádza (pathogenesis), ďalej sa zaoberá morfologickými zmenami buniek a orgánov a vplyvom týchto zmien na ich funkciu.
Laissac
Laissac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1556 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Skupina amfibolu
náhľad|Asi 5 cm široká vzorka aktinolitu z Mendocino County v Kalifornii, USA. Skupina amfibolu alebo amfibolová superskupina, skrátene amfiboly je skupina silikátových minerálov všeobecného vzorca A(0-1)B2C5T8O22W2, kde: náhľad|Dva spojené reťazce tetraédrov SiO4 tvoriace kryštálovú štruktúru amfibolov. Amfiboly sú inosilikáty, ktoré sú tvorené dvoma spojenými reťazcami tetraédrov SiO4, na okrajoch ktorých sa medzi aniónmi kyslíka nachádzajú katióny rôznych prvkov. Súčasťou štruktúry býva aj anión OH-, čo robí amfiboly výrazne odlišné od inak štruktúrne blízkych pyroxénov.
Charakteristika
Tieto minerály vytvárajú prizmatické kryštály, ktoré bývajú na priečnom priereze často šesťuholníkové a zdvojčatené. Vyskytujú sa aj celistvé alebo v podobe zrnitých, stĺpcovitých, steblovitých či vláknitých agregátov. Môžu byť zelené, zelenohnedé až čierne. Štiepne plochy zvierajú uhol 60° alebo 120°. Typický výrazným pleochroizomom.
Amfiboly vo svojej kryštálovej štruktúre dobre zadržiavajú draslík (K), čo z nich robí vhodné minerály pre rádiometrické datovanie, hlavne pomocou K-Ar metódy.
Výskyt
náhľad|Amfobil v polarizačnom mikroskope pri skrížených nikoloch. Minerálne zrno typické svojou výraznou interferečnou farbou v strede nitkového kríža. Amfiboly sú bežnými minerálmi v andezitoch, dioritoch a mnohých iných, prevažne bázických vyvrelých horninách, ale aj metamorfitoch. V premenených horninách sú dôležitým indikátorom amfibolitovej fácie - stredných až vyšších teplôt a tlakov - teda tlak nad 4 kbar a teploty nad 500 °C. Bežne sa vyskytujú v horninách slovenských neovulkanitov.
Minerály
Na základe prítomnosti OH-, F- alebo Cl- na pozícií W (vo vzorci A(0-1)B2C5T8O22W2) je amfibolová superskupina rozdelená na :
3550 Link
3550 Link je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 20. decembra 1981.
Sémantická operácia
Sémantická operácia je manipulácia s významom. Napr. pridelenie hodnoty premennej.
Askanios (syn Priama)
Askanios (Askanios) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama. Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Podľa antického autora Apollodora z Atén, Askanios patril medzi ďalších jeho synov, ktorých mal s inými manželkami, alebo družkami.
Patológia človeka
Patológia človeka je náuka o chorobných zmenách organizmu. V patológií sa sledujú funkčné a štruktúrne zmeny zapríčinené chorobou.
The Pierces
The Pierces je americké hudobné duo pôvodom z Birminghamu v zložení Allison a Catherine Piercové.
Vladislav II. (Uhorsko)
'''Vladislav II. Jagelovský''' (* 1. marec 1456, Krakov – † 13. marec 1516, Budín) bol český (od roku 1471) a uhorský (od roku 1490) kráľ z rodu Jagelovcov, syn poľského kráľa Kazimíra IV. a rakúskej vojvodkyne Alžbety Habsburskej.
Riaucourt
Riaucourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Vladislav II. (Uhorsko)
Vláda v Česku
Tradične býva hodnotený ako jeden z najslabších českých panovníkov, lebo jeho vláda viedla k veľkému úpadku kráľovskej moci. V dynastickej politike však dosiahol významný úspech, keď bol zvolený a korunovaný za uhorského kráľa, a to napriek zámerom krakovského dvora.
Riaucourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vladislav II. (Uhorsko)
Nástup na český trón
thumb|left|Interiér gotickej Vladislavskej sály na Pražskom hrade, vybudovanej za vlády Vladislava II. Roku 1465 vznikla v českom kráľovstve opozícia voči Jiřímu z Poděbrad reprezentovaná Jednotou zelenohorskou, v ktorej sa spojilo odbojné katolícke panstvo. K ozbrojenému odporu sa pridali aj katolícke mestá. Členovia jednoty boli ochotní prijať za svojho panovníka poľského kráľa Kazimíra IV. Jagelovského, ale ten odmietol. V roku 1466 vyhlásil pápež Pavol II. proti kacírskym Čechám križiacku výpravu, na ktorej čelo sa postavil s uhorským kráľom Matejom Korvínom, ktorého si katolícki páni zvolili v roku 1469 za svojho kráľa. Vo chvíli najvyššieho ohrozenia sa Jiří z Poděbrad prezieravo vzdal dynastických nárokov svojich synov a ponúkol českú korunu Jagelovcom. Necelých päť týždňov po olomouckej voľbe český snem odmietol Mateja ako svojho panovníka a uznal za Jiřího nástupcu Kazimírovho najstaršieho syna Vladislava. Po kráľovej smrti potvrdil snem v Kutnej Hore 27. mája 1471 Vladislava novou voľbou. Príchodom Vladislava II. do Prahy slávila dynastická politika Jagelovcov významný úspech, keď sa presadili v jednej z krajín, ktoré považovali za svoje dedičstvo po Ladislavovi Pohrobkovi, bratovi Vladislavovej matky.
Riaucourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vladislav II. (Uhorsko)
Nástup na český trón
Deň po potvrdení Vladislavovej voľby v Kutnej Hore sa dal v Jihlave korunovať za českého kráľa Matej Korvín, ktorý navzdory jagelovskému úspechu presadzoval stále razantnejšie svoju hegemóniu v strednej Európe. Podržal si českú korunu a s ňou aj vedľajšie krajiny českej koruny Moravu, Sliezsko a Lužice. Okrem toho ho priamo v Česku podporovala katolícka šľachta, ovládajúca juh a severozápad krajiny, a za svojho panovníka ho považovali aj niektoré české mestá, ktoré neuznali Vladislavovu voľbu.
Dvojhra na Peugeot Slovak Open 2015
Dvojhra na Peugeot Slovak Open 2015 sa hrá ako súčasť Peugeot Slovak Open 2015 od 9. do 15. novembra 2015. Obhajca titulu Nemec Peter Gojowczyk na turnaji vypadol v 2. kole.
Vladislav II. (Uhorsko)
Nástup na český trón
S Vladislavovou voľbou najprv nesúhlasil ani cisár Fridrich III. Habsburský. Až roku 1474 sa na ríšskom sneme v Norimbergu dohodli Vladislavovi diplomati s Fridrichom III., že sa cisár a český kráľ budú navzájom podporovať proti uhorskému kráľovi. Potom Fridrich III. oficiálne uznal Vladislava II. za českého kráľa a za ríšskeho kurfirsta a sľúbil mu udeliť krajiny českej koruny do léna. Urobil tak napriek tomu, že si pápež Sixtus IV. želal, aby na český trón zasadol Matej, ktorý sa ako protikandidát Vladislava Jagelovského uchádzal na kutnohorskom sneme o svoje znovuzvolenie. Jeho výhodou bola nielen diplomatická podpora pápežskej kúrie, ktorá doňho vkladala nádeje, že skoncuje s českým utrakvizmom (a aj zastaví turecký nápor), ale takisto faktická vláda nad väčšinou vedľajších krajín.
Riaucourt
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vladislav II. (Uhorsko)
Vláda Vladislava II.
Vlečúci sa a vyčerpávajúci zápas o český trón medzi Vladislavom a Matejom sa skončil v podstate nerozhodne. Roku 1479 uzavreli súperi zmluvu v Olomouci a krajiny českej koruny si rozdelili. Vladislavovi pripadli Čechy, tzv. vedľajšie krajiny zostali v držbe Mateja. Vladislav ich mal získať až po Matejovej smrti, pokiaľ by jeho nástupcom zaplatil vysoké odstupné.
Napriek tomu, že sa Vladislav dostal na český trón zásluhou kališníkov, začal sa po uzatvorení zmluvy v Olomouci zbližovať s katolíckym panstvom a podporovať katolíckou cirkev. To viedlo k rastu napätia medzi katolíkmi a kališníckou väčšinou obyvateľstva. Krvavé povstanie pražských kališníkov zmarilo nádeje katolíckych predákov na prevzatie moci a návrat k predhusitským cirkevným pomerom. Roku 1485 bol na sneme v Kutnej Hore obnovený medzi oboma skupinami zmier, na jeho základe mali všetci obyvatelia kráľovstva vrátane poddaných právo rozhodnúť o svojej viere. Sloboda vyznania sa ale nevzťahovala na Jednotu bratskou.
Budovanie stavovského štátu
thumb|Pečať Vladislava II. Ukončenie náboženských rozporov viedlo k posilneniu vplyvu šľachty obojakého vyznania. Sebavedomé panstvo teraz vystúpilo jednotnejšie ako vo vzťahu k mestám, tak voči panovníkovi a ďalej obmedzilo jeho právomoci. O Vladislavovi II. je známe, že mal miernu, poddajnú povahu. Českí páni ho vraj prezývali kráľ „bene“, lebo týmto latinským slovom, ktoré znamená „dobre“, odpovedal na všetky ich požiadavky. Nepriebojný kráľ však dokázal dosiahnuť svoj cieľ v medzinárodnej politike. Obratným konaním posilňoval postavenie Jagelovcov v Európe, aby mohli čeliť vzrastajúcemu tureckému nebezpečiu.
Roku 1490 sa stal Vladislav aj uhorským kráľom a presídlil do Budína. Po nástupe na uhorský trón opanoval Vladislav Moravu, Sliezsko a Lužicu, a krajiny Koruny českej sa tak znovu spojili pod vládou jedného panovníka.
Dvojhra na Peugeot Slovak Open 2015
Vo finále Jegor Gerasimov zdolal Lukáša Lacka 7 : 6 (7 : 1), 7 : 6 (7 : 5).