cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ignác z Loyoly
Konečná životná úloha
Ignác si uvedomoval, že na dlhodobé uspokojenie naliehavých potrieb Cirkvi nestačí iba skupina horlivých apoštolov, ale že treba vybudovať solídne ustanovizne, ktoré budú trvale pripravovať na cirkevnú službu rozumove i duchovne vyspelých pracovníkov. Preto v r. 1551 založil v Ríme ústredné kolégium, „Collegium Romanum”, z ktorého sa zakrátko vyvinula dodnes jestvujúca Gregorova univerzita, pomenovaná podľa jej spoluzakladateľa a mecenáša pápeža Gregora XIII. V r. 1552 založil Ignác „Collegium Germanicum” (neskoršie Germanicum-Hungaricum), na ktorom sa vychovávali kňazi pre krajiny strednej Európy. Tieto kolégiá sa stali predvojom rozsiahleho jezuitského školstva, ktoré malo význam nielen pre Cirkev, ale pre rozvoj celej západnej kultúry.
Nová rehoľa zohrala dôležitú úlohu pri vnútornej obnove Cirkvi, ale osobitne vynikla v boji proti šíriacim sa bludom. Preto mala hneď od počiatku veľa otvorených i skrytých nepriateľov. Ignác Loyolský potreboval veľa trpezlivosti, diplomatického taktu a neraz i rozhodnej energie, aby obránil a upevnil rozvíjajúce sa dielo. No najviac sa spoliehal na Božiu pomoc, ktorá viedla k založeniu rehole a účinne ju sprevádzala v jej prácach. Napokon celá existencia nového rehoľného spoločenstva mala nadprirodzené zameranie, ako to vyjadrovalo Ignácovo heslo - Ad maiorem Dei gloriam „Všetko na väčšiu Božiu slávu”.
V poslednom období svojho života Ignácovi zosilneli žalúdočné a žlčníkové bolesti, proti ktorým boli lekári bezmocní. Napriek tomu veľmi intenzívne pracoval v apoštoláte, takže si zaslúžil titul apoštol Ríma. Okrem toho musel venovať veľa času a síl vedeniu vzrastajúcej rehole. Vypracoval stanovy, zakladal rehoľné provincie a kolégiá, usmerňoval výchovu novej rádovej generácie a dôležité apoštolské diela. Veľká časť jeho takmer 7000 listov vznikla v tomto období. Kvôli spravodlivosti však treba dodať, že jeho mimoriadne cenným pomocníkom bol od r. 1547 jeho tajomník Juan Polanco.
Popri intenzívnej a náročnej vonkajšej činnosti Ignác žil hlbokým duchovným životom. Rannému rozjímaniu a svätej omši venoval niekoľko hodín, pričom dostával veľa milostí, ako prezrádza jeho čiastočne zachovaný duchovný denník.
Ignác Loyolský zomrel osamote 31. júla 1556 ráno. Vtedy mal ním založený rád už tisíc členov, ktorí pracovali v trinástich rehoľných provinciách.
Pápež Pavol V. vyhlásil r. 1609 Ignáca Loyolského za blahoslaveného a pápež Gregor XV. r. 1622 za svätého. Jeho telesné pozostatky sú uložené v bočnej kaplnke hlavného jezuitského kostola Il Gesú v Ríme.
Sv. Ignác sa zvykne zobrazovať v liturgickom oblečení a na prsiach má nápis IHS alebo sa zobrazuje v reverende a birete. Možno sa stretnúť aj s tým, že je zobrazený v odeve pútnika alebo rytiera.
Vlna (pokryv tela)
náhľad|vpravo|Ovčia vlna Vlna je srsť niektorých zvierat, ktorá sa používa ako surovina v textilníctve. Je to dorastajúca surovina, ktorá sa používa od 4. tisícročia pred Kr. a aj v dnešnej dobe má veľký hospodársky význam, napriek mnohým alternatívam akými sú napríklad chemické vlákniny a pod. Označuje sa pridávaním typických zvieracích adjektív ako napr. ovčia vlna, angorská vlna, alpaková vlna alebo niekedy aj priamo napr. ťavia srsť.
Podľa pôvodu sa rozlišuje napr. ovčia vlna a jej poddruhy ako napr. merino vlna z merino oviec. Ďalej je to napr. alpaková vlna z alpaka, ktorá udržuje teplo päťkrát lepšie ako ovčia vlna. Mohér z angorskej kozy má zas väčšiu hustotu ako ovčia vlna.
Far l’amore
„Far l'amore“ je singel francúzskeho DJa Boba Sinclara vydaný v apríli 2011. Je to remix piesne „A far l'amore comincia“ z roku 1976 od Raffaelly Carrà.
Stavný potok
Stavný potok je potok na hornej Orave, na rozhraní okresov Námestovo a Tvrdošín. Je to pôvodne pravostranný prítok Bielej Oravy, meria 3,6 km a je tokom IV. rádu. Po vybudovaní vodnej nádrže Orava ústi do nej.
Prameň
Potok pramení v Oravskej Magure, v podcelku Budín, na severovýchodnom svahu Magurky (1 107,2 m n. m.) v nadmorskej výške cca 950 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv smerom na sever, zľava priberá prítok zo severného svahu Magurky a stáča sa viac-menej východným smerom. Preteká Volarčiskou dolinou, zľava priberá prítok z južného svahu Starej hory (946,5 m n. m.), sprava dva prítoky zo severovýchodných svahov Ostrého vrchu (990,7 m n. m.) a vstupuje do Oravskej kotliny. Preteká chatovou osadou, stáča sa na severovýchod a tečie popri rekreačnej oblasti Prístav. Na jej okraji ústi v nadmorskej výške 601 m n. m. do Oravskej priehrady.
NGC 3668
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
1124 Stroobantia
1124 Stroobantia je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil E. Delporte 6. októbra 1928.
Dejinná chvíľa
Dejinná chvíľa (podľa Hyppolita Taineho) je historická situácia a literárny kontext, do ktorých autor vstupuje a ktoré ho predurčujú nie menej ako prostredie a rasa.
Szczecinek
Szczecinek je mesto v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve v okrese Powiat szczecinecki v rovnomennej gmine.
Žije tu 40 615 obyvateľov (30. 6. 2014).
Drak
Drak alebo šarkan je mýtické zviera vyskytujúce sa v mnohých kultúrach.
Na rozdiel od bežne zaužívaných predstáv nie je možné problematiku drakov zhrnúť do predstavy rozprávkového draka a to dokonca ani jeho podobu. Predstavy o vzhľade draka prešli mnohými premenami, a preto jediné, čo je možné s istotou tvrdiť je, že ide o tvora s jednou hlavou alebo viacerými hlavami. Zjavne drakom s najvyšším počtom hláv bol stohlavý Ladón, naproti tomu čínske draky sú zásadne jednohlavé. Niektoré draky chrlia oheň, no vyskytujú sa aj zmienky o drakoch ktoré chrlia mrazivý vzduch, kyselinu, či dokonca paru alebo strieľajú blesky alebo plazmové strely. Ďalším problémom opisu predstavy draka spočíva v krídlach. Drak mohol mať, spravidla netopierie krídla, ale z rôznych bájí je známe značné množstvo drakov bez krídel. Dokonca nie je možné presne povedať, koľko nôh mohol mať drak v ľudských predstavách, pretože sa vyskytujú štvornohé aj dvojnohé draky (Wyverny), no sú známe draky aj viacnohé alebo dokonca beznohé. Existujú zmienky aj o morských drakoch. Draci majú rôzne elementy. Najčastejšie elementy drakov sú oheň voda vzduch kamene ľad blesky a zeleň.
Umenie
Azda najväčšiou zaujímavosťou je rozšírenie povestí a príbehov o drakoch, dajú sa nájsť prakticky všade. Od Japonska po Anglicko, od Perzie po Rusko. A preto sa výraz Drak v mnohých krajinách líši. V Japonsku, Kórei a Číne existuje výraz Lung, v Rusku je to Zirnitra alebo v staroslovančine Zmej, v Polsku Smok, v Maďarsku Sárkány (z ktorého pochadza výraz šarkan), Anglicko, Irsko, Škotsko má Wyvern, Weyvern či Wyrn alebo Wurm, a konečnej latinčine Draco.
Draci su populárni najmä v literatúre a to už od legendárneho Smauga od Tolkiena. Ale výraznu premenu z beštialnych tvorov unášajúcich panny, na mierumilovné bytosti priniesla hlavne spisovateľka Anne Mccaffreyova, svojími knihami Drakeni z Pernu. Okrem literatúry zasiahli aj do filmu a to legendárnym filmom Dračie srdce či populárnym animovaným filmom Ako si vycvičiť draka. Dnes dokonca vznikajú rôzne fandomy zamerané len na draky. Taktiež drakológia sa stáva čoraz populárnejšiou témou.
NHL 1932/1933
Sezóna 1932/1933 bola 16. sezóna NHL. Víťazom Stanley Cupu sa stal tím New York Rangers. Ottawa Senators sa po odmlke znovu zúčastnil NHL. Tímy Detroit Falcons a Chicago Shamrocks (dosiaľ hrajúci AHL) sa zlúčili a premenovali na Detroit Red Wings.
Kanadské bodovanie
Note: GP = Odohrané zápasy, G = Góly, A = Asistencie, PTS = Body, PIM = Trestné minúty
Krištáľ
Krištáľ môže byť:
Davayat
Davayat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Privat (Ardèche)
Saint-Privat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Biatlon na Zimných olympijských hrách 2010 – Stíhacie preteky žien na 10 km
thumb Stíhacie preteky žien na 10 kilometrov bola jedna z 5 ženských biatlonových disciplín na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouvri. Súťažílo sa v stredisku Whistler Olympic Park nachádzajúcom sa vo Whistleri dňa 16. februára. S náskokom 12,3 sekundy vyhrala Nemka Magdalena Neunerová pred Slovenkou Anastasia Kuzminová. Tretia skončila Francúzka Marie Laure Brunetová so stratou 28,3 sekundy na víťazku.
Saint-Privat (Ardèche)
Obyvateľstvo
Saint-Privat má 1588 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Trzcińsko-Zdrój
Trzcińsko-Zdrój je mesto v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve v okrese Powiat gryfiński v rovnomennej gmine.
Žije tu 2 480 obyvateľov (30.6.2007).
Letecká amatérska asociácia SR
Letecká amatérska asociácia SR (LAA SR) je občianske združenie, ktoré združuje záujemcov o letecké športy ako paraglajding a závesné lietanie. Vytvára podmienky pre výcvik, športové a rekreačné lietanie dospelých, ale aj mládeže.
Aktivity a projekty
Výkon štátnej správy:
NGC 3669
NGC 3669 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Severný polárny kruh
300px|right|thumb|Poloha severnej polárnej kružnice
Severný polárny kruh (správnejšie severná polárna kružnica) je myslená kružnica, ktorá pretína všetky najjužnejšie miesta na severnej pologuli, z ktorých je možné vidieť počas 24 hodín Slnko za letného slnovratu, teda kde Slnko, za letného slnovratu nezapadne za obzor, a na ktorých Slnko za zimného slnovratu nevyjde nad obzor.
Geograficky je definovaný rovnobežkou 66° 33' severnej zemepisnej šírky.
Fontaine-Milon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ónyxový mramor
náhľad|Levický zlatý ónyx Ónyxový mramor skrátene ónyx sa používa ako označenie páskovaných travertínov používaných ako obkladové kamene. Takéto označenie má dve príčiny; jednak fakt, že veľké množstvo obkladových kameňov je v technickej praxi označovaných ako mramor napriek tomu, že z petrografického hľadiska sa o mramor nejedná. Druhá časť označenia je odvodená od páskovanej textúry, akú má minerál ónyx. Ónyx je mineralogicky chalcedón (mikrokryštalický SiO2), ónyxový mramor je zmes minerálov uhličitanu vápenatého (CaCO3), konkrétne kalcitu a aragonitu. Medzi spracovateľmi a v umení je toto označenie zaužívané.
Na Slovensku sa nachádza napríklad blízko mesta Levice, kde sa v minulosti ťažil a bol distribuovaný pod značkou Levický zlatý ónyx.
Herb McKenley
Herbert Henry McKenley známy aj pod menom Herb McKenley (* 10. júl 1922, Pleasant Valley, Jamajka – † 22. november 2007, Kingston ) bol jamajský atlét, ktorý sa venoval behu na 100, 200 a 400 metrov.
Na Letných olympijských hrách v roku 1952 v Helsinkách získal zlatú medailu v štafete na 4 x 400 m v novom svetovom rekorde 3:03,9 min. Získal aj strieborné medaily v behu na 100 a 200 metrov.
Po skončení športovej kariéry bol trénerom na Jamajke. Umrel 22. novembra 2007 na komplikácie spojené so zápalom pľúc.
Južný polárny kruh
300px|right|thumb|Poloha južného polárneho kruhu
Južný polárny kruh (správnejšie južná polárna kružnica) je myslená kružnica, ktorá pretína všetky najsevernejšie miesta na južnej pologuli, z ktorých je možné vidieť po dobu 24 hodín Slnko za letného slunovratu, teda kde Slnko za letného slnovratu nezapadne za obzor, a na ktorých Slnko za zimného slnovratu nevyjde nad obzor.
Geograficky je definovaný rovnobežkou 66°33' južnej zemepisnej šírky.
Česká literatúra
Česká literatúra je súčasť českého umenia a stredoeurópskej literatúry.
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2008
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2008 bola medzinárodná súťaž krasokorčuliarov organizovaná Medzinárodnou korčuliarskou úniou (ISU).
Súťaž sa konala od 16. do 23. marca 2008 vo švédskom meste Göteborg v multifunkčnej aréne Scandinavium. Majstrovstvá prebiehali v štyroch kategóriách - muži, ženy, športové dvojice a tanečné páry. V súťaži tanečných párov bolo ako povinný tanec vybrané argentínske tango. Na základe výsledkov súťaže získali krajiny počty miesteniek pre svojich reprezentantov na nasledujúce majstrovstvá sveta.
Právo účasti
Právo zúčastniť sa majstrovstiev mali športovci krajín, ktoré boli členmi Medzinárodnej korčuliarskej únie a ktorí 1. júla 2007 dosiahli vekovú hranicu 15 rokov. Na základe výsledkov na predchádzajúcich majstrovstvách sveta mali jednotlivé krajiny právo nominovať medzi jedným až troma účastníkmi do každej disciplíny. Každý národný krasokorčuliarsky zväz si mohol nastaviť vlastné kritériá, podľa ktorých nominoval svojich účastníkov.
Právo nominácie viacerých súťažiacich
Každá krajina mala právo nominovať jedného súťažiaceho do súťaže. Na základe umiestnenia na predchádzajúcich majstrovstvách sveta mali nasledovné krajiny právo nominovať viac ako jedného súťažiaceho:
Program podujatia
Program podujatia podľa oficiálneho rozpisu je uvádzaný v miestnom čase UTC+01:00 (Stredoeurópsky čas):
Muži
náhľad|Medailisti v kategórii „Muži“: [[Johnny Weir (3. miesto), Jeffrey Buttle (1. miesto), Brian Joubert (2. miesto)]] náhľad|Víťaz v kategórii „Muži“: [[Jeffrey Buttle, Kanada]] WD = withdrawn (odstúpil zo súťaže)
Ženy
náhľad|Medailistky na MS 2008: [[Carolina Kostnerová (2. miesto), Mao Asadová (1. miesto), Kim Ju-na (3. miesto)]] náhľad|Víťazka v kategórii „Ženy“: [[Mao Asadová, Japonsko]] WD = withdrawn (odstúpila zo súťaže)
Športové dvojice
náhľad|Medailisti na MS 2009 v kategórii „Športové dvojice“: [[Čang Tan / Čang Chao (2. miesto), Aljona Savchenková / Robin Szolkowy (1. miesto), Jessica Dubéová / Bryce Davison (3. miesto)]] náhľad|Víťazi v kategórii „Športové dvojice“: [[Aljona Savchenková / Robin Szolkowy, Nemecko]] WD = withdrawn (odstúpili zo súťaže)
Tanečné páry
náhľad|Víťazi na MS 2008 v kategórii „Tanečné páry“: [[Tessa Virtueová / Scott Moir (2. miesto), Isabelle Delobelová / Olivier Schoenfelder (1. miesto), Jana Chochlovová / Sergej Novickij (3. miesto)]] náhľad|Víťazi v kategórii „Tanečné páry“: [[Isabelle Delobelová / Olivier Schoenfelder, Francúzsko]]
Solaris
Solaris môže byť:
Přehořov
Přehořov je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 340 obyvateľov, z toho 167 mužov a 173 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,4 roka (muži 39,5 roka, ženy 37,2 roka).
Slovná hra (hra)
Slovná hra je hra, ktorá sa hrá prostredníctvom slov. Buď sa slová tvoria alebo hádajú.
Príklady slovných hier:
NGC 3670
NGC 3670 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Trzebiatów
Trzebiatów je mesto v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve v okrese Powiat gryficki v rovnomennej gmine.
Saint-Prix (Ardèche)
Saint-Prix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Saint-Prix má 254 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Kučín (okres Vranov nad Topľou)
Kučín je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny
Prvá písomná zmienka je z roku 1335. Obec patrila zemanom z rodu Bogatradvanovcov z Rakova (až do konca 17. storočia).
Obyvatelia obce boli zdanení od: 1567 5,75, 1582 3, 1610 1,25, 1635 0,25 porty.
V roku 1567 sú v chotári obce doložené vinice.
Empoli FC
História
Klub bol založený v roku 1920. Svoj prvý zápas odohral o rok neskôr. Prvé roky svojej existencie strávil klub v nižších súťažiach. V roku 1929 sa mu podarilo postúpiť do tretej talianskej ligy. V roku 1946 sa klubu podarilo postúpiť do Série B, kde vydržal 4 roky. Až do roku 1983 sa Empoli pohybovalo medzi treťou a štvrtou ligou. Následne postúpilo do Série B a v roku 1986 dokonca do Série A. Tu však vydržalo iba dve sezóny a v priebehu dvoch ďalších sezón zostúpilo až do tretej ligy. Do Série B sa vrátilo opäť v roku 1996. Od tohto roku sa Empoli striedavo pohybovalo medzi dvoma najvyššími futbalovými súťažami v Taliansku. Sériu A hralo naposledy v sezóne 2007/08. V súčasnosti hrá Sériu B. V sezóne 2011/12 hralo však play-off o záchranu v druhej lige, kde ale bolo úspešné, keď vyradilo Vicenzu a zostalo v Sérii B.
Športové úspechy
Serie B - 1
Serie C1 - 1
Serie D - 2
Solaris (operačný systém)
Solaris je unixový operačný systém vyvíjaný spoločnosťou Sun Microsystems. Je to proprietárny systém, avšak mnoho jeho súčastí je open source.
Desktopové prostredia
Prvým desktopovým prostredím Solarisu bol OpenWindows. Neskôr vo verzii 2.5 nasledoval CDE. V Solaris 10 sa používa Java Desktop System, ktorý je založený na Gnome.
Licencia
Zdrojový kód Solarisu s niekoľkými výnimkami bol uvoľnený pod licenciou CDDL ako open source v projekte OpenSolaris. V súčasnosti sú binárne verzie systému, ako aj zdrojové kódy, voľne stiahnuteľné z domovskej stránky systému.
Common Development and Distribution License od spoločnosti Sun, ktorá bola schválená iniciatívou slobodného softvéru, bola zvolená ako licencia pre OpenSolaris. Táto licencia nie je však kompatibilná s populárnou GPL. Budúce verzie systému Solaris už budú odvodené z projektu OpenSolaris.
Okres Olomouc
Okres Olomouc je okres v Olomouckom kraji. Sídlom okresného úradu bolo mesto Olomouc. Rozloha okresu je, počet obyvateľov je 228 831 a hustota zaľudnenia je 141 obyvateľov na. V okrese Olomouc je 95 obcí, z toho 7 miest a 3 mestečká. V okrese sa nachádza vojenský obvod Libavá.
K 1. januáru 2005 boli k okresu Olomouc priradené 3 obce z okresu Bruntál Moravskosliezskeho kraja.
Kučín (okres Vranov nad Topľou)
Dejiny
Po neúrode v roku 1830 postihla v roku 1831 obec cholera od 21. júla do 13. augusta. Zomrelo na ňu 36 ľudí (matrika zomrelých uvádza ich počty: rímskokatolíkov 25, gréckokatolíkov 2, židov 9). Táto epidémia podnietila na Zemplíne vypuknutie známeho roľníckeho povstania.
Empoli FC
Súčasná zostava
12px|Kapitán klubu
Externé odkazy
Oficiálna webová stránka
Zmluva z Nice
Zmluva z Nice je zmluva pozmeňujúca Maastrichtskú zmluvu o Európskej únii a Rímsku zmluvu. Bola podpísaná 26. februára 2001 v Nice členskými štátmi EÚ a vstúpila do platnosti 1. februára 2003. Agenda zaniknutého Európskeho spoločenstva uhlia a ocele bola touto zmluvou prevedená na Európske spoločenstvo.
Zmluva z Nice zmenila spôsob rozhodovania v EÚ: namiesto jednohlasného rozhodovania sa začalo hlasovať kvalifikovanou väčšinou. Ďalej zavádza tzv. princíp dvojitej väčšiny: za prijatie návrhu zákona musí hlasovať 55 percent členov Rady EÚ, reprezentujúcich 65 percent obyvateľstva. Zmluva z Nice zvýšila počet poslancov Európskeho parlamentu na 732 a prerozdelila hlasy medzi jednotlivými štátmi v Rade EÚ a v Európskom parlamente.
Väčšina prijatých opatrení mala pripraviť Úniu na prijatie 10 ďalších krajín a zabezpečiť jej akcieschopnosť do budúcnosti.
Človek vzpriamený
Človek vzpriamený (zriedkavé názvy: vzpriamený človek, homo erectus, opočlovek, archantrop(ín) ; lat. Homo erectus, zriedkavo: Homo sapiens erectus, Pithecanthropus erectus, Archanthropus, Archanthropinae, Archanthropini) je vyhynutý druh rodu človek (Homo). Žil približne od 2/1,8 mil. BP do 150/140/100 000 BP.
Jáva
V roku 1892/1894 Eugene Dubois na základe nálezov Trinil 1, Trinil 2 a Trinil 3 (išlo o hornú časť lebky, zuby a stehnovú kosť) nájdených pri rieke Solo na Jáve opísal nový druh Pithecanthropus erectus. Už predtým, v roku 1890, Dubois našiel na Jáve nález Kedung Brubus 1; tento bol však až v roku 1924 dodatočne zaradený do druhu Pithecanthropus erectus. Podrobnosti o týchto nálezoch pozri v článku človek trinilský.
Ďalšie nálezy z Jávy (vrátane Homo soloensis):
Čína
Nálezy zubov z rokov 1921, 1923 a 1927 z lokality „Čou-kchou-tien (Zhoukoudian) lokalita 1“ v Číne primäli Kanaďana menom Davidson Black priradiť ich v roku 1927 do nového druhu menom Sinanthropus pekinensis. O rok neskôr sa v tej istej lokalite našla prvá lebka sinantropa, ďalšie nálezy z tejto lokality nasledovali až do roku 1937 a potom zas najmä v rokoch 1949 až 1966. Podrobnejšie pozri v článku človek pekinský.
V Číne sa ďalej našli najmä (vrátane nálezov dnes radených pod Homo heidelbergensis): Vyššie uvedené nálezy z Lan-tchienu boli v roku 1964 opísané ako Sinanthropus lantianensis.
Ostatná Ázia
Z Vietnamu je významný nález z jaskyne Tham Khuyen z roku 1965, z Indie nález z lokality Narmada (Hathnora) z roku 1982.
Z roku 1991 (a neskôr) pochádzajú nálezy z lokality Dmanisi (t.j. Homo georgicus) na hranici Ázie a Európy.
Na ostrove Flores v Indonézii sa v roku 2003 našli nálezy LB1, LB2 atď. (t.j. Homo floresiensis).
Afrika
Významné africké nálezy sú (vrátane nálezov radených pod Homo ergaster):
Európa
Významné európske nálezy sú (nálezy sa dnes obyčajne radia pod Homo ergaster a Homo heidelbergensis):
Preraďovanie taxónov do druhu a vyraďovanie taxónov z druhu
Ďalší autori postupne do druhu Homo erectus pridali ďalšie (často dovtedy separátne klasifikované) nálezy, konkrétne najmä (v zátvorke je – okrem prípadov so skratkou napr. – uvedený zdroj a rok prvého zaradenia nálezu/taxónu pod druh Homo erectus):
Treba ale poznamenať, že nie všetci autori zahrnuli pod Homo erectus všetky tieto nálezy, a že niektorí autori zhruba do 70. rokov namiesto druhu Homo erectus mali všetky príslušné nálezy zaradené ako rod Pithecanthropus v širšom zmysle. Ako príklad môže poslúžiť významný britský anatóm W. E. Le Gros Clark, ktorý v roku 1955 najprv preradil nálezy rodu Sinanthropus pod rod Pithecanthropus, a až v roku 1964 presunul nálezy tohto širšie poňatého rodu Pithecanthropus pod rod Homo.
Kým jednotliví autori do druhu Homo erectus postupne pridávali vyššie uvedené ďalšie nálezy, druhí autori zas z druhu Homo erectus niektoré nálezy resp. skupiny nálezov (taxóny) odoberali a presúvali ich do iných rodov alebo do samostatných druhov. Najznámejšie prípady takýchto samostatných druhov sú:
Súčasný stav
Dôsledkom vyššie uvedených priraďovaní a vyraďovaní je, že dnes vládne v systematike druhu Homo erectus pomerne chaotický stav, pretože jednotliví autori chápu druh Homo erectus rôzne. Možné sú najmä nasledujúce definície druhu Homo erectus:
a) V úplne najširšom (t.j. staršom a cca. od roku 2000 už zriedkavom) ponímaní, druh Homo erectus zahŕňa všetky ľudské nálezy na Zemi - okrem nálezov patriacich pod Homo habilis alebo Homo rudolfensis - spadajúce do obdobia od 1,9 mil. BP (alebo v závislosti od autora od 2/1,5/1 mil. BP) do cca. 200 000 BP a v Ázii u niektorých autorov až do cca. 50 či 30 000 BP (pričom posledné dátumy po novom datovaní nálezu Ngandong už neplatia (pozri nižšie)). Vyššie uvedenú „epizódu“ so zaradením Homo habilis pod Homo erectus tu teda nezohľadňujeme.
b) Ako bod a, ale z druhu Homo erectus sa odčlenia nálezy zaraďované ako Homo ergaster, pričom Homo egaster (a tým pádom aj to, čo ostane v druhu Homo erectus) má do istej miery rôzne definície (pozri v príslušnom článku), typicky zahŕňa staršie africké nálezy a okrem toho prípadne najstaršie európske nálezy a prípadne čínsky nález Lung-ku-pcho.
d) Ako bod b a zároveň bod c a zároveň sa z druhu Homo erectus prípadne vyčlenia niektoré spornejšie druhy, najmä Homo antecessor a menej často Homo georgicus a Homo cepranensis. Táto možnosť d je v súčasnosti azda najčastejší prípad systematiky. Typicky (pozri napr. Thurzo 2010, 1998, Klein 1999, Wood a Lonergan 2008) je výsledkom tohto postupu nasledovný systém: Ako vidno, v extrémnom prípade sa pri takomto modernom postupe druh Homo erectus redukuje len na ázijské nálezy, teda zhruba na to, čo druh Homo erectus zahŕňal, keď bol pôvodne v roku 1939/1940 vytvorený (podobný „návrat ku koreňom“ sa v modernej systematike mimochodom udial s klasifikáciou druhu Homo sapiens). Vzhľadom na to, že možnosť d je najčastejšia, platí, že ak sa v súčasnej literatúre používa termín „Homo erectus v širšom zmysle“, myslí sa obyčajne (akokoľvek definovaný) druh Homo ergaster + druh Homo erectus v užšom zmysle, pričom Homo erectus v užšom zmysle zahŕňa buď len (všetky či len staršie) ázijské nálezy alebo zahŕňa tak ázijské nálezy ako aj stredne staré africké nálezy. U jednotlivých autorov potom ešte do Homo erectus v širšom zmysle môže ešte navyše prípadne patriť Homo georgicus, Homo floresiensis atď. Neformálne sa Homo erectus v niektorom zo širších významov označuje aj výrazom erekti.
Európa
Najproblematickejšie pri vyššie spomínaných odčleňovaniach nálezov z druhu Homo erectus sú všetky ľudské nálezy (aj artefakty) z Európy spred 600 000 BP (ktorých je mimochodom veľmi málo): Najakceptovanejšie je dnes asi postavenie nálezu Gran Dolina ako samostatný druh Homo antecessor (ale nie všetci súhlasia), zaradenie nálezu Dmanisi ako Homo georgicus je už problematickejšie (nález sa často radí ako Homo ergaster či Homo erectus, okrem toho Dmanisi leží technicky skôr už v Ázii) a zaradenie nálezov z lokalít Isernia a Sima del Elefante (istý čas zaraďovaný ako Homo antecessor) je už úplne sporné. Nález Ceprano podľa najnovších analýz patrí veľmi pravdepodobne do druhu Homo heidelbergensis. Klein 1999 zaraďuje všetky tieto najstaršie európske nálezy ako „Homo sp.“. O datovaniach vyššie uvedených nálezov a o najstarších nálezoch ľudských artefaktov z Európy pozri nižšie pod nadpisom Časové vymedzenie.
Poddruhy
Nasledujú poddruhy stanovené rôznymi autormi pre druh Homo erectus v najširšom zmysle. V článku človek (Homo) sú tie isté poddruhy zaradené podľa súčasnej mainstreamovej systematiky a sú tam uvedené aj synonymá. Treba zdôrazniť, že väčšina autorov uznáva len niektoré z poddruhov, ktoré sú tu uvedené, a dnešní autori veľkú časť z nich už ani nezaraďujú pod Homo erectus, takže zoznam braný ako celok je len extrémnou alternatívou:
Jáva:
Čína:
Európa:
Čína
Treba poznamenať, že ešte v prvých rokoch 21. storočia viacerí autori (pozri napr. Klein 1999) zastávali názor, že všetky datovania z Číny nad cca. 1 mil. (resp. 1,15 mil) BP (takzvaná "dlhá chronológia") sú (po)chybné. Počet takýchto vyšších datovaní však v posledných pár rokoch narástol, takže tento názor už asi možno považovať za zastaraný.
Jáva
Na Jáve datovanie istých vrstiev naznačuje možný vek až 2 mil. BP a 1,6 mil. BP. Najstarší datovaný nález je nález Mojokerto 1, ktorý má vyše 1,81 mil. rokov alebo menej ako 1 mil. rokov, nález Kedung Brubus 1, ktorý má (podľa Wood 2011) vek okolo rozhrania pliocénu a pleistocénu [to by malo byť okolo 1,8 mil. rokov BP] a isté nálezy zo Sangiranu (vrátane časti nálezov z taxónu Meganthropus palaeojavanicus), ktoré majú buď až 1,65 mil. rokov alebo len 780 000 rokov. Ostatné jávske nálezy sú mladšie ako 1 mil. BP. Podľa Klein 1999 (a mnohých iných) však napriek týmto niektorým vysokým datovaniam viacero faktov skôr naznačuje, že úplne všetky jávske nálezy sú v skutočnosti mladšie než 1 mil. a väčšina je mladšia ako 800 000.
Indický subkontinent
Z indického subkontinentu (India, Pakistan) sú možno najstaršími nálezmi nálezy nástrojov z lokality Ráwát (Riwat, Rawat) datované na 2,2-2,0 mil. BP alebo 1,96-1,78 mil. BP, ďalej nález artefaktov z lokality Pabbi Hills datovaný na 2,2 až 0,9 mil. BP a niektoré ďalšie nálezy. U týchto nálezov však teoreticky (menej pravdepodobne) môže ísť aj o druh Homo habilis, okrem toho sú ich datovania sporné a napr. u Ráwátu môže ísť o prírodné útvary. Ďalej sa našli zuby druhu Homo erectus datované na 2,2-2 mil. BP z lokality Nádáh, aj tento nález je sporný.
Okrem toho boli z Indie v roku 2011 oznámené nálezy nástrojov acheuléenskej kultúry, ktoré sa obyčajne pripisujú druhu Homo erectus, datovanie je okolo 1,5 mil. BP (každopádne viac ako 1 mil. BP )
Západná Ázia
Na hraniciach Ázie a Afriky (na Blízkom Východe) je najstarším nálezom druhu Homo erectus (alebo Homo ergaster) nález z lokality Ubajdíja (Ubeidiya) starý 1,4-1 mil. BP; často sa považuje len za presah afrických nálezov. Nález nástrojov z lokality Irk al-Ahmar (Erk el-Ahmar, Erq el-Ahmar) v Izraeli, datovaný na 1,96/1,95 - 1,78/1,77 mil. BP sa zatiaľ považuje za veľmi sporný (a teoreticky tu môže ísť aj o druh Homo habilis).
Na hraniciach Ázie a Európy je najstarší nález z Dmanisi starý 1,77 mil., ale ten sa často považuje za európsky nález. V roku 2011 bolo oznámené, že nástroje z lokality sú staré 1,85 až 1,77 mil. BP.
Európa
V Európe sú najstaršími nálezy: Tieto nálezy, ako už bolo spomenuté, sa však nemusia v systematike nevyhnutne zaraďovať pod Homo erectus alebo Homo ergaster. Treba dodať, že uvedené nálezy sú jediné nesporné nálezy (jedincov alebo nástrojov) ľudí z Európy staršie ako nález Mauer 1 (teda staršie ako 600 000 BP). Klein 1999 v tomto kontexte upozorňuje, že po nedávnom prehodnotení rôznych údajných ďalších starých európskych nálezov (najmä z lokalít Le Vallonet, Soleihac, Kärlich A-E, Přezletice, Stránská Skála, Korolevo, Monte Poggiolo, Val d'Arno, Monte Peglia, West Runton, Tegelen, Mosbach, Séneze, Süssenborn, Untermassfeld, Tärko, Ilynka, Voigstedt, Ferme de Grace, Beftia 2 [lokalitu Sandalja v celej knihe vôbec nespomína]) sa ukázalo, že tieto údajné nálezy artefaktov človeka nie sú platné.
Afrika
V Afrike datovanie najstarších nálezov:
Zhrnutie
Zhrnutie pre Euráziu: Najstaršie nesporné nálezy (zrejme nielen druhu Homo erectus, ale aj celého rodu Homo) v Eurázii začínajú okolo 1,7 mil. BP (pred zmenami datovania v Číne a nálezom acheuléenu z Indie sa za nespornú považovala až hranica 1,2/1 mil. BP), pričom jediná nesporná výnimka je nález Dmanisi starý asi 1,85/1,77 mil BP. Sporné nálezy siahajú až niekde k 2 či dokonca 2,25 mil. rokov.
Zhrnutie pre Euráziu spolu s Afrikou: Summa summarum možno konštatovať, že:
Treba poznamenať, že niektoré texty z 80. rokov udávajú začiatok Homo erectus okolo 1 mil. BP aj bez toho, aby uznávali existenciu druhu Homo ergaster (uznávajú len druhy Homo habilis – Homo erectus – Homo sapiens; ak by uznávali existenciu druhu Homo ergaster, tak by hranica 1. mil. BP bola pri staršom datovaní, podľa ktorého boli ázijské a európske nálezy všetky mladšie ako 1 mil. BP, v poriadku). Druh Homo habilis potom podľa nich končí (z nejasných dôvodov) až okolo 1 mil. BP alebo majú medzi koncom druhu Homo habilis (ktorého koniec potom prípadne ťahajú až na 1,4/1,3 mil. BP) a začiatkom druhu Homo erectus jednoducho časovú „dieru“.
Vrchná hranica
Vrchná hranica druhu Homo erectus je v súčasnosti (t.j. cca. od roku 1995) zhodná so spodnou hranicou druhu Homo heidelbergensis v najširšom zmysle (v terminológii alternatívnych systémov: so spodnou hranicou archaického Homo sapiens, resp. archaického Homo sapiens + Homo neanderthalensis v najširšom zmysle, resp. Homo heidelbergensis + Homo rhodesiensis). Z toho vyplýva nasledovné: Ak sa však do druhu Homo erectus (namiesto do druhu Homo heidelbergensis) zaradia čínske nálezy typu Ta-li (Dali), Ma-pa (Maba) a podobne a indické ako Narmada, tak sa Homo erectus v Číne vzhľadom na datovanie týchto nálezov končí okolo 200 000 alebo skôr až 100 000 BP a v Indii pri jednom extrémnom datovaní (pozri vyššie) okolo 50 000 BP. A ak sa v druhu Homo erectus ponechajú aj jávske nálezy Ngandong a/alebo Sambugmacan, tak sa Homo erectus na Jáve vzhľadom na datovanie nálezov z týchto dvoch lokalít podľa staršieho datovania končí až 300-250 000 BP alebo 100 000 - 53 000/27 000 BP, ale podľa datovania z roku 2010 (prinajmenšom pre Ngandong) medzi 546 000 a 143 000 BP.
V roku 2011 bol z lokality Lazaret vo Francúzsku oznámený nález (prezývku má Akidaya), ktorý bol predbežne zaradený ako Homo erectus (nie je jasné, či sa náhodou nemyslí Homo erectus v širšom zmysle, potom by to mohol byť aj Homo heildelbergensis, každopádne vraj rozhodne nejde o druh Homo neanderthalensis). Jeho vek je len 170 000 BP. Ak by ostalo platné zaradenie pod Homo erectus, tak by zrejme išlo o najmladší nález druhu Homo erectus z územia Európy (a podľa niektorých datovaní posledných ázijských nálezov aj celkovo najmladší nález Homo erectus).
Od 70. do začiatku 90. rokov 20. storočia bol v rôznych textoch koniec druhu Homo erectus obyčajne paušálne stanovený na okolo 250 000 BP, pričom niektoré hraničné africké nálezy ako Broken Hill či Saldanha boli už spravidla považované za patriace pod Homo sapiens (zaradené boli ako Homo sapiens rhodesiensis, Homo sapiens steinheimensis, Homo sapiens neanderthalensis alebo podobne). Pod Homo sapiens namiesto Homo erectus sa vzhľadom na zvolený koncový dátum 250 000 samozrejme radili aj najmladšie ázijské nálezy erektov – najmä Ngandong (zaradený ako Homo sapiens soloensis, Homo sapiens steinheimensis, Homo sapiens neanderthalensis a podobne) a čínske nálezy typu Ma-pa (spravidla zaradené ako Homo sapiens neanderthalensis).
Homo erectus v užšom zmysle
Podľa Thurzo 2010 Homo erectus v užšom zmysle (ktorý uňho zahŕňa len ázijské nálezy) bol fyzicky mohutným typom človeka (výška 150-170 cm, hm. 45-60 kg, kapacita mozgovej časti lebky 727-1 225 cm3, hrubý nadočnicový val, nízke čelo, zočnicové zúženie čelovej kosti, bezbradá sánka, náznak predozadného kostného hrebeňa na vrchu mozgovej časti lebky, zauhlené záhlavie).
Podľa Soukup 2005 Homo erectus v užšom zmysle (ktorý uňho zahŕňa ázijské nálezy a neskoršie africké nálezy) mal oproti ranému Homo väčšiu výšku a hmotnosť, väčší mozog, gracilnejší chrup, menšie žuvacie svaly a menší sexuálny dimorfizmus. Konkrétne morfologické znaky sú: ''robustná, 170 – 180 cm vysoká, štíhla postava umožňujúca efektívnu chôdzu a beh; hmotnosť 60 – 80 kg; predĺžená. úzka, nízka, mohutne stavaná mozgovňa (750 – 1225 cm3), v tyle pretiahnutá a zalomená do tylového valu; výrazné postorbitálne zúženie lebky; masívne, dozadu ubiehajúce nízke a sploštené čelo s výraznými nadočnicovými valmi; veľké lícne kosti, dopredu vystupujúca tvár, široký nos, čeľuste a podnebie; mohutné čeľuste; redukcia ochlpenia tela, zmnoženie potných žliaz a vznik nového termoregulačného systému.''
Jeho archeologická kultúra severne a východne od severnej Indie (t.j. východne tzv. Moviusovej línie) pozostávala z drobnotvarej industrie z kremeňa s občasným výskytom pästných klinov, ktorá pripomína (africký) acheuléen. Západne od Moviusovej línie bol typický acheuléen (pästné kliny, obojstranne opracované priečne sekáče, škrabky, rydlá atď.), i keď nie je doložený u všetkých populácií druhu. Homo erectus používal oheň, staval si jednoduché lovecké prístrešky a používal drevené kyjaky a oštepy.
Žil v organizovaných skupinách. Lovil väčšie zvieratá a systematicky zbieral rastlinnú potravu. Jedlo varil (upravoval na ohni) tak ako moderní ľudia.
Dochádzalo uňho k rozvoju naučených vzorcov správania, presadzoval sa princíp spolupráce a reciprocity a rástol význam učenia v detstve.
Homo erectus v širšom zmysle
Vančata 2007 charakterizuje Homo erectus v širšom zmysle (t.j. unňho vrátane Homo ergaster a bez Homo heidelbergensis) nasledovne:
Človek stratil svoje kompletné ochlpenie pravdepodobne ešte ako Homo erectus, vtedy ako sa z neho stal stály chodec. Strata ochlpenia je významná z pohľadu regulácie termiky organizmu, ktorá je potením veľmi efektívna. Preto sa tvorba ochlpenia pre podporu potných žliaz, časom stiahla do úzadia.
Vývojové vzťahy
Odpoveď na otázku, čo sa z druhu Homo erectus vyvinulo, závisí od presnej definície druhu Homo erectus. Ak pojem Homo erectus zahŕňa len ázijské nálezy, tak sa obyčajne predpokladá, že ide o slepú vývojovú vetvu. Ak zahŕňa (či už v niektorom užšom alebo širšom zmysle) aj stredne staré africké nálezy, tak sa z neho vyvinul Homo heidelbergensis (resp. archaický Homo sapiens, resp. Homo rhodesiensis a Homo heidelbergensis) alebo Homo antecessor (resp. Homo mauritanicus v širšom zmysle), a možno aj Homo floresiensis.
Manzi (2011)
rod Homo:
Thurzo (2010;1998; 1985)
a)2010
rod Homo:
b)1985:
Drobyševskij/Antropogenez.ru (2010; 2003)
a) 2010
archantrop/(?)Homo erectus (alebo Pithecanthropus erectus) v širšom zmysle - 1,8 mil BP - 130 000 BP (tri obdobia: 1,8 - 1,2 mil BP; 1,2 - 400000 BP; 400 000 - 130 000 BP)
b) 2004
archantrop (pre-archantrop – 1,8 – 1,2 mil. BP, raný archantrop - 1,2 mil. – 800 000 BP, neskorý archantrop – 800 000 – 400 000 BP) a prepaleantrop (raný prepaleantrop – 400 000 – 200 000 BP, neskorý prepaleantrop – 200 000 – 130 000 BP):
Poznámky:
c) 2003
rod Pithecanthropus - u iných autorov zodpovedá Homo erectus + Homo heidelbergensis + Homo neanderthalensis (!) + Homo sapiens palestinensis + Homo antecessor + Homo helmei
Vančata (2007)
Homo erectus v širšom zmysle:
Schwartz a Tattesall (2005)
putatívny Homo erectus:
McKee (2005)
rod Homo:
Soukup (2005)
Homo erectus v širšom zmysle:
Koltes (2004/2005)
jedna možnosť: archantropín/Homo erectus v širšom zmysle:
druhá možnosť: rod Homo: (V druhej možnosti je Homo heidelbergensis je ako samostatný druh alebo pod Homo sapiens)
Lewin, Foley (2004)
naddruh Homo erectus
Groves (?2004)
rod Homo:
Lexikon der Biologie (2004)
Homo erectus, navrhované poddruhy (toto delenie na regionálne poddruhy sa dnes už málo používa):
Susanne et al. (2003)
rod Homo:
Všeobecný encyklopedický slovník (2002)
Homo erectus – človek vzpriamený/opočlovek
Mikko's Phylogeny Archive
rod Homo:
National Geographic Deutschland December 2002 (grafika)
rod Homo:
Heslip (2001)
rod Homo:
Kreger
Homo erectus v širšom zmysle:
Wood (2000)
rod Homo:
Zeitoun (2000)
rod Homo:
Klein (1999)
rod Homo:
Filit (1999)
Homo erectus (Pithecanthropus erectus) - človek vzpriamený, opočlovek, staršie pitekantrop; 1 mil (!) - 500 000 (ale niektoré formy prežívali do 300 000):
Schrenk (1997/2008)
Homo erectus:
Encyklopédia medicíny (1997)
Homo erectus – opočlovek/človek vzpriamený; 1,6-250/200 000
Scott (1995)
rod Homo:
Kronika ľudstva (1992/1988)
Homo erectus
The Times Atlas of Archaelogy (1991)
rod Homo:
Biologie (1986)
rod Homo:
Encyklopédia archeológie (1986)
Homo erectus – nálezy: Afrika: Tarnifin (Ternifine), Salá (Salé), Broken Hill, Bodo; Ázia: Jáva, Lan-tchien (Lantian), Ta-li (Dali), Čou-kchou-tien (Zhoukoudian); Európa: Vallonet, Terra Amata, Tautavel, Lazaret, Fontéchevade, Mauer, Bilzingsleben, Vértesszölös, Azych:
Malá československá encyklopedie (1984)
Homo erectus – človek vzpriamený/opočlovek:
Pyramída (1982)
v článku opočlovek (1982):
rod Homo:
Poznámky (podľa zdrojového textu):
Libbert (1982)
Homo erectus/archantrop – 1,9 mil. BP až 100 000 BP
Szalay a Delson (1979)
Homo erectus - nálezy: ?Omo Shungura Mb. H, Jü-an-mou (Yuanmou), Modjokerto, Sangiran (Djetis), Olduvai middle Bed II., East Rudolf Koobi Fora Upper mb., Ileret mb., ?Gomboré II, Olduvai upper Bed II, Omo Shungura Mb. K, Olduvai Bed III, ?Omo Shungura Mb. L, Sangiran (Trinil), Kedung Brubus, ?Sambungmachan, ?iné jávske strednopleistocénne náleziská, Olduvai Bed IV, Tarnifin (Ternifine), ?Yayo, ?Olduvai Masek, ?Lake Ndutu, Kung-wang-ling (Gongwangling), Čou-kchou-tien (Choukoutien) Loc. 1, Čchen-ťia-wo (Chenchiawo), Hong Kong drugstore, ?Nišijagi (Nishiyagi), ?Tham Khuyen, ?Tham Hai, ?Olduvai spodné Ndutu, ?Swartkrans b, cf. ?Přezletice
Boľšaja sovetskaja enciklopedija
A)3. vydanie (1970-1979)
archantrop (Archanthropinae)/Homo erectus - od novšie 1,9 mil. BP/staršie 650 000 do 350 000 BP; Ázia, Afrika, Európa
rod Pithecanthropus:
Јеlínek (1977)
rod Homo:
Poznámka: Nález Meganthropus paleojavanicus má klasifikovaný ako Australopithecus palaeojavanicus.
Eibl-Eibesfeldt 1974
rod Homo: Homo erectus
Co je Co 2 (1973, to isté 1983)
Homo erectus – „jedna z najstarších foriem človeka z včasného pleistocénu“ (= podľa str. 35: od 1 mil. rokov)
Zubov (1973)
Homo erectus
Menghin (1968)
človek:
Fischer Weltgeschichte (1966)
Homo erectus – archantropín/prehominín/archaický hominín; nálezy: Jáva (Pithecanthropus), Čína (Sinanthropus), sev. Afrika - Tarnifin (Ternifine, t.j. tzv. Atlanthropus) a možno aj nálezy Olduvaiu (Tanganjika)
Campbell (1965, 1963, 1962)
A)1965 ( 1963)
Homo erectus:
B) 1962:
Pithecanthropus erectus:
Rоbinson (1961)
Homo erectus :
Gremjackij (1950)
Namiesto Homo erectus má:
Mayr (1950)
Homo erectus - pitekantropy a sinantropy, (?)Ngandong, (?)Wajak (Wadjak)
McCown a Keith (1939)
rod Pithecanthropus:
Debec (1948)
rod Homo:
Nesturch (1941)
rod Homo:
Osborn (1918)
Najstarší známy typ (pred)človeka je Pithecanthropus, nazývaný aj trinilská rasa (Homo heidelbergensis je zvlášť).
Szombathy (1902)
Spomína treťohorný druh Pithecanthropus erectus.
Haeckel (1879)
Haeckel v roku 1879 má (len ako hypotetický) rod Pithecanthropus (=rod Alalus, opočlovek, nehovoriaci človek).
Lemvig
Lemvig je názov jednej z najväčších obcí a zároveň mesta v Dánsku. Nachádza sa v severozápadnom Dánsku.
Slovenská brána
Slovenská brána je prielomový úsek doliny rieky Hron cez juhozápadné ukončenie Štiavnických vrchov na úseku medzi obcami Tekovská Breznica a Tlmače.
Rieka sa prerezáva zo Žiarskej kotliny do Podunajskej nížiny cez sopečné štruktúry (prevažne andezity) Pohronského Inovca na pravom brehu a Štiavnických vrchov na ľavom brehu. Rieka v Slovenskej bráne zároveň oddelila geomorfologický podcelok Kozmálovské vŕšky od zvyšku pohoria Štiavnické vrchy.
Paraglajding
thumb|Let na padákovom klzáku Paraglajding (po angl. paragliding) je letecký šport, ktorý pre pohyb vo vzduchu využíva špeciálne skonštruované krídlo z tkaniny, ktorá neprepúšťa vzduch a pri svojom doprednom pohybe sa nafukuje do aerodynamického tvaru, pričom nesie na šnúrach upevnenú sedačku, v ktorej sedí, alebo leží pilot tohto zariadenia.
Slovenská brána
Hrebeňová hora (vrch na severe)
Na severe, za Tekovskou Breznicou, sa údolie Hrona v smere toku zužuje pri pravobrežnom vrchu Madačka (378 m n.m. ), ktoré je ešte v katastrálnom území obce Orovnica (nad Madačkou je známejšia Hrebeňová hora 580 m n.m.). Prechodu z juhu (od Zlatých Moraviec) do Pohronia bráni na pravobrahu aj najvyšší z tamojších vrchov Veľký Inovec (900,6 m n. m.). Rýchlostná cesta R1 obchádza Veľký Inovec a do údolia Hrona sa dostáva pred Madačkou, na severnom okraji Slovenskej brány. Staršou a jednoduchšou možnosťou je obísť vrchy cez Slovenskú bránu, teda z juhu po ceste I. triedy 76, ktorá spája Štúrovo a Hronský Beňadik popri Hrone.
V odlesnenej časti Slovenskej brány sa nachádzajú tri obce. Najznámejšia z nich je Hronský Beňadik, ktorý je blízko najužšieho miesta brány. Na pahorku 600 metrov južne od kláštora Hronský Beňadik je na Beňadickej skale (kamennom brale) bývalé hradisko, ktoré má dodnes jasné valové opevnenie na severozápadnej strane (viditeľné aj na lidare). Oproti hradisku je na opačnom (ľavom) brehu vysoké skalné bralo Krivín, týčiace sa do výšky 315,9 m n.m., čím sa vytvára najužší úsek dolného toku Hrona, ktorý je teraz široký iba cca 430m.
Paraglajding
Dejiny paraglajdingu
Azda najznámejšou osobnosťou v histórii, ktorá sa zaoberala lietaním, bol Leonardo da Vinci, ktorého nákres lietacieho zariadenia pripomína dnešné závesné krídla. Na Slovensku sa o prvom lietaní hovorí v povesti o lietajúcom mníchovi Cypriánovi, ktorý zletel z Troch korún, nachádzajúcich sa v Pieninskom národnom parku, do údolia Dunajca.
Slovenská brána
Kusá Hora (vrch na juhu)
Začiatok (alebo koniec) geomorfologického útvaru Slovenská brána, Rybník tvorí ľavobrežný skalný útvar Kusá Hora, nachádzajúci sa v katastrálnom území obce Rybník a pravobrežný skalný útvar Skala , nachádzajúci sa v katastrálnom území obce Kozárovce, pri mestečku Tlmače (časť Lipník). (Toto miesto je medzi Tlmačmi a Kozárovcami, tam kde železničná trať prechádza ponad Hron.) Kusá Hora je zjazvený kameňolomom na andezit, nazývaným lokálne „Galiba“. Z vrcholu sa otvára pohľad na rieku Hron, pretekajúcu zo Žiarskej kotliny na úrodnú Podunajskú nížinu.
Paraglajding
Vývoj paraglajdingového krídla
thumb|Výťah z patentového listu Francisa Melvina Rogallo 1948/1951 Za vynálezcu klzáka sa považuje inžinier NASA a vedec Francis Melvin Rogallo (narodený 27.januára 1912), ktorý pracoval ako mladší inžinier v NACA (predchodca NASA) na optimalizácii padákov, používaných v letectve. S myšlienkou úplne flexibilnej nosnej časti, ktorá - oproti dovtedy používaným padákom – by mohla aj plachtiť, pripravil cestu k vývoju dnešných závesných krídel (rogál) a paraglajdingových krídel.
Vo svojom patente z roku 1948 opisuje súčasnú techniku, ako je možné z tkaniny a šnúr zhotoviť padák, ktorý sa bude vo vzduchu pohybovať kĺzaním. Spolu so svojou manželkou Gertrudou vyvinul v päťdesiatých rokoch prvý padák - klzák s trojhrannou nosnou plochou, ktorý najskôr použil pre detské hračky - šarkany, neskôr ich vybavil nosnou konštrukciou. Patentový list opisuje už formu dnešných krídiel paraglajdingu ako
Napriek tomu nie sú známe žiadné hotové krídla, ktoré by bol vyhotovil. Rogalove trojuholníkové plochy boli naproti tomu svetoznáme a tvorili základ nielen pre padákové krídla, ale predovšetkým pre závesné klzáky, ktoré spočiatku padákové krídla svojou popularitou značne predbehli.