cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Športová streľba
Perkusné disciplíny
Strieľa sa z historických zbraní (zbrane vyvinuté pred 31.12.1890) určených na čierny prach.
Semiti
right|thumb|Rozšírenie semitských jazykov oranžovou farbou
NGC 5540
NGC 5540 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 17. apríla 1789.
Semiti
Semiti boli jazykové a etnické skupiny, ktoré mali svoje pôvodné sídla v Prednej Ázii a najmä v juhozápadnej Ázii.
NGC 5540
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Semiti
Meno
Výraz 'Semiti' bol zavedený do vedeckej literatúry na konci 18. stor. a bol odvodený od vlastného mena Sem, jedného z troch synov Noema, ktorý bol podľa biblickej genealógie otcom väčšiny týchto národov. Ide teda o účelovo vytvorený výraz, ktorý iba umožňuje bližšie zaradenie veľkej skupiny semitských, t. j. afroázijských jazykov.
Delenie
Semiti sa rozdelili na východnú a západnú vetvu.
Aemilianus
náhľad|[[Antoninián rímskeho cisára Aemiliana]] Aemilian(us) alebo Marcus Aemilius Aemilianus, narodený medzi rokmi 207 – 214, bol rímsky cisár, ktorý vládol od júla do septembra roku 253 po Kr. (podľa jedného prameňa 88 dní).
Semiti
Delenie
K západným Semitom patrili: Hebrejci, Izraeliti, Feničania, Aksumovia, Aramejci, Arabi a i., zo súčasných napr. Amharovia.
Viterne
Viterne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moult
Moult je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1795 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ISO 3166-2:HN
Kódy ISO 3166-2 pre Honduras identifikujú 18 departmentov. Prvá časť (HN) je medzinárodný kód pre Honduras, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich department.
Zoznam kódov
HN-AT Atlántida (La Ceiba) HN-CH Choluteca (Choluteca) HN-CL Colón (Trujillo) HN-CM Comayagua (Comayagua) HN-CP Copán (Santa Rosa de Copán) HN-CR Cortés (San Pedro Sula) HN-EP El Paraíso (Yuscarán) HN-FM Francisco Morazán (Tegucigalpa) HN-GD Gracias a Dios (Puerto Lempira) HN-IB Islas de la Bahía (Roatán) HN-IN Intibucá (La Esperanza) HN-LE Lempira (Gracias) HN-LP La Paz (La Paz) HN-OC Ocotepeque (Nueva Ocotepeque) HN-OL Olancho (Juticalpa) HN-SB Santa Bárbara (Santa Bárbara) HN-VA Valle (Nacaome) HN-YO Yoro (Yoro)
Efor
Efor bol pravidelne každoročne volený úradník v starovekej Sparte. Popri gerúzii a ľudovom zhromaždení (apella) to bola jedna z najvýznamnejších politických inštitúcií starovekej Sparty.
Efori tvorili zbor piatich úradníkov, ktorí mali predovšetkým kontrolnú funkciu. Kontrolovali všetok život v Sparte, počnúc výchovou detí, kontrolovali výcvik a spôsob života spartských občanov. Takisto kontrolovali kráľov, či dodržiavali tzv. Lykurgovu ústavu, či sa v boji, kam dvaja efori sprevádzali kráľov, správali statočne. V prípade, že zistili nedostatky, mohli namieste trestať občanov palicovaním. Ak zistili, že kráľ sa správal v boji zbabelo, mohli ho dať súdiť a odsúdiť aj na trest smrti.
Úrad eforov mal spočiatku demokratický charakter. Boli volení zo všetkých plnoprávnych občanov každý rok. Ich funkcia bola predovšetkým kontrolná, ale okrem toho rokovali s cudzími vyslancami, dozerali na právo, zvolávali ľudové zhromaždenia a riadili ich. V 4. a predovšetkým v 3. storočí pred Kr. vzrástla ich moc a niektorí vtedajší autori označujú ich moc ako tyranskú.
Bezděkov (okres Havlíčkův Brod)
Bezděkov je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 254 obyvateľov, z toho 129 mužov a 125 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,8 roka (muži 41,6 roka, ženy 46,0 roka).
The Spider’s Lullabye
The Spider's Lullabye je šiesty radový album dánskej heavy metalovej skupiny King Diamond. Rovnako ako debut Fatal Portrait, ani tento album nie je úplne konceptuálny.
Album bol napísaný ešte krátko po vydaní albumu The Eye, avšak nebol nahratý až do roku 1995 (jednou z príčin bolo aj obnovenie Mercyful Fate). S výnimkou Kinga a Andyho hrá na albume úplne nová zostava.
Príbeh
Prvé skladby sú úplne nezávislé a každá hovorí samostatný príbeh. Väčší koncept tvoria posledné 4 skladby. Hovoria príbeh o mužovi menom Harry, ktorý trpí arachnofóbou. Rozhodne sa nájsť doktora, ktorý ho môže vyliečiť. Cez inzerát v novinách sa skontaktuje s doktorom Eastmannom. V skladbe Room 17 sa ukáže, čo je Eastmann zač. Harryho liečba je v skutočnosti uhryznutie pavúkom. Keď sa na to Harry sťažuje, Eastmann ho nevníma. Harryho nájdu o niečo neskôr mŕtveho (zomrel na infarkt zo strachu), je z neho len kosť a koža. Pavúci si začnú robiť pavučiny v jeho očných jamkách.
Zoznam skladieb
Autorom všetkých textov je King Diamond, hudbu zložil King Diamond, okrem uvedených.
Avogadrova konštanta
Avogadrova konštanta vyjadruje počet častíc v jednotkovom látkovom množstve (v 1 móle). Je definovaná ako počet atómov v 0,012 kg izotopu uhlíka 12C. Teda stabilného izotopu, ktorý v jadre obsahuje šesť protónov a šesť neutrónov. To znamená, že jeden mól akejkoľvek látky obsahuje 6,022x 1023 častíc tejto látky.
Rusofilstvo
Rusofilstvo je prejav obdivu a úcty k ruskej kultúre a úlohe ruského ľudu v dejinách. Zložka slovenského politického myslenia v 19. stor. a 20. stor., ktorá u niektorých národniarov prerástla až do cárofilstva. V súčasnosti na Slovensku sa k rusofilstvu hlási napríklad Ján Čarnogurský.
Avogadrova konštanta
Je pomenovaná podľa Amedea Avogadra, talianskeho fyzika a chemika.
Značka a veľkosť
Presná hodnota bola definovaná v roku 2019 ako NA = 6,022 140 76 × 1023 mol−1
Zaokrúhlená hodnota pre chemické výpočty :  6,022 × 1023  mol -1.
Majstrovstvá Afriky v tchoukballe
Majstrovstvá Afriky v tchoukballe je vrcholné africké podujatie národných družstiev v tchoukballe, ktoré od roku 2012 riadi Africká tchukballová konfederácia (CAT); predtým ich organizovala Medzinárodná tchoukballová federácia (FITB). Prvé majstrovstvá Afriky sa konali v roku 2010 v Ghane, vtedy len v mužskej kategórii. Ženský turnaj mal premiéru až v roku 2022, v Ugande. Majstrovstvá prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. Na prvých troch turnajoch mužských turnajoch zvíťazilo Togo. Pri jeho neúčasti na turnaji v rokoch 2016 a 2018 získalo africký titul družstvo Kamerunu.
Účasti družstiev na majstrovstvách Afriky mužov
(do 2022)
Thérón z Akragantu
Thérón († 473 pred Kr.) bol tyran v starovekom meste Akragas na Sicílii. Spolu so svojím bratom Xenokratom pochádzal z rodu Emmenidai, ktorého predkom bol tébsky héros Thersandros. Tyranom v Akragante sa stal roku 488 pred Kr. a roku 482 pred Kr. dobyl mesto Himera. V roku 480 pred Kr. porazil Kartágo v bitke pri Himere.
Pindaros venoval Thérónovi 2. a 3. zo svojich Olympijských spevov, v ktorých oslavuje jeho víťazstvo v jazde v štvorzáprahu (gr. tethrippon) v roku 476 pred Kr.
Thrasydaios
Thrasydaios (starogr. Θρασυδαῖος – Thrasydaios, ) môže byť:
Akari
Akari (po slovensky Svetlo), predštartové označenie ASTRO-F alebo IRIS (Infrared Imaging Survey) je japonská astronomická družica pre infračervenú oblasť spektra. Postavil a prevádzkuje ju ústav JAXA Institute of Space and Astronautical Science (ISAS), Sagamihara (Japonsko).
Popis družice
Trojosovo stabilizovaná družica valcovitého tvaru so služobnou sekciou v tvare nízkeho osembokého hranola s celkovou dĺžkou 3,7 m a s rozkladacím z boku pripojeným panelom fotovoltaických batérií s rozpätím 5,5 m. V kryostate chladenom supratekutým héliom na 5,8 K je umiestnený:
Hlavné úlohy družice sú:
Na chladenie detektorov spektrometra a kamier nesie na palube zásobu 170 litrov supratekutého hélia. Pre navedenie na výslednú dráhu je družica vybavená vlastným apogeovým motorom. Predpokladaná doba aktívnej životnosti daná spotrebou hélia je 550 dní (1,5 roka).
Priebeh letu
Družica bola vypuštená 21. februára 2006 z kozmodrómu Učinoura nosnou reaketou typu M-5 na východziu obežnou dráhu vo výške 301 až 718 km, s dobou obehu 94,28 min a sklonom k rovníku 98,19° Plánuje sa, že bude neskôr navedená vlastným motorom na operačnú heliosynchrónnu dráhu vo výške 745 km.
ISO 3166-2:KY
Kódy ISO 3166-2 pre Kajmanie ostrovy neidentifikujú žiadne regióny.
Étienne Lenoir
Jean-Joseph Étienne Lenoir (* 12. január 1822, Mussy-la-Ville, Luxembursko, po roku 1839 Belgicko – † 4. august 1900, La Varenne pri Paríži, Francúzsko) bol francúzsky vynálezca a obchodník belgického pôvodu. Počas svojho života podal na patentovanie 80 vynálezov, z ktorých najznámejším je prvý úspešný stacionárny plynový spaľovací motor.
Lenoir začiatkom 50. rokov 19. storočia emigroval do Francúzska a usídlil sa v Paríži. Prvý motor na svietiplyn vyvíjal v priebehu roka 1859, patent na neho získal 10. novembra toho roku. 23. januára 1860 ho predstavil asi dvadsaťčlennému obecenstvu. V tom istom roku sa začal zaoberať stavbou vozidla s týmto motorom, vozidlo malo zásobu stlačeného plynu v nádrži. O tri roky neskôr vykonal Lenoir s týmto vozidlom prvú jazdu na trase Paríž-Joinville-le-Pont a späť. Trasu s dĺžkou 18 kilometrov zvládlo jeho vozidlo údajne za tri hodiny.
V roku 1866 postavil Lenoir loď poháňanú plynovým motorom. Celkovo vyrobil cez 400 exemplárov tohto motora. Plány k motoru predal okrem iného aj nemeckému vynálezcovi Nikolausovi Ottovi, ktorý jeho pôvodný dvojtaktný motor najprv vylepšoval a ním inšpirovaný, neskôr vyrobil aj prvý štvortaktný spaľovací motor.
Lenoir bol rytierom Radu čestnej légie (Chevalier de la Légion d’Honneur) a získal francúzske štátne občianstvo.
Semitológia
Semitológia alebo semitistika je veda o semitských jazykoch a kultúre národov, hovoriacich týmito jazykmi.
Richard Marsina
Dr. h. c. univ. prof. PhDr. Richard Marsina, DrSc. (* 4. máj 1923, Šahy† 25. marec 2021, Bratislava) bol slovenský historik, archivár, špičkový znalec slovenského a uhorského stredoveku, najmä listinného materiálu, zostavovateľ Slovenského diplomatára.
Od roku 1960 pracoval v HÚ SAV. Venoval sa kritickému vydávaniu stredovekých prameňov, ktoré boli v dvoch zväzkoch vydané pod názvom Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae, v ktorých editoval dokumenty vydané do roku 1260 v plnom znení s kritickým (vedeckým) aparátom. K tomu publikoval dva zväzky príslušných komentárov (štúdií). O jeho mimoriadnej erudícii svedčí aj to, že spracoval slovacikálny materiál z celouhorského hľadiska – porovnával (hodnotil) celouhorský listinný materiál, a tak sa mu podarilo upresniť kvalifikáciu jednotlivých listín k územiu Slovenska. Po prvýkrát určil niektoré listiny ako falošné, alebo naopak ako pravé. V rokoch 19611969 bol vedúcim výskumného pracoviska SAV v Budapešti. Ako archivár pracoval dlhé roky v Archíve mesta Bratislavy, Pôdohospodárskom archíve a Štátnom ústrednom archíve v Bratislave (dnes Slovenský národný archív), potom ako vedecký pracovník v Historickom ústave Slovenskej akadémie vied v Bratislave. Bol pedagógom na Katedre histórie Filozofickej fakulty Trnavskej univerzity. Dosiahol na nej hodnosť docenta a profesora a Prešovská univerzita mu udelila aj titul Doctor honoris causa. Zaoberal sa diplomatikou, dejinami miest a stredovekými dejinami Slovenska i Uhorska.
Hodnotenie iných historikov
"Osobnosť profesora Richarda Marsinu patrí do silnej generácie slovenských historikov, ktorá významnou mierou pôsobila na formovanie slovenskej historiografie, definovala ju po stránke tematického zamerania, pramenných východísk i metodologického prístupu."
"Patrí do silnej generácie pracovníkov Historického ústavu SAV, ktorá úspešne spoluučinkovala pri formovaní ústavu a v nemalej miere aj iných príbuzných vedných disciplín. Jeho dráha nebola jednoduchá. O to viac sa vyznačovala cieľavedomou systematickou prácou a nezlomnou vôľou rozvinúť svoje schopnosti a vytvoriť dielo, o ktorom sa bude hovoriť v dejinách slovenskej historiografie s veľkým uznaním."
- prof. PhDr. Vincent Sedlák, CSc.
Dielo
Knižné publikácie:
Julian Assange
Julian Paul Assange (* 3. júl 1971, Townsville, Queensland, Austrália) je austrálsky programátor, internetový aktivista a publicista. Je známy predovšetkým ako zakladateľ, tlačový hovorca a šéfredaktor internetového portálu WikiLeaks. WikiLeaks sa dostali do medzinárodnej pozornosti v roku 2010, keď zverejnili sériu únikov informácií, medzi ktoré patrili videozáznamy o protiprávnom americkom útoku na Bagdad s vraždami nevinných ľudí a záznamy o vojne v Afganistane (júl 2010), záznamy o vojne v Iraku (október 2010) a Cablegate (november 2010).
Po únikoch v roku 2010 začala vláda Spojených štátov trestné stíhanie vo veci WikiLeaks a 30. novembra 2010 bol na Assangea vydaný zatykač. Po takmer siedmich rokoch strávených na ekvádorskom veľvyslanectve v Londýne, kde mu boli poskytli azylovú ochranu, bol v roku 2019 zatknutý a uväznený. V júni 2022 britská vláda odsúhlasila jeho vydanie do USA. Vydaniu sa súdne bránil. Podporovali ho v tom ďalší aktivisti a organizácie vo svete ale aj na Slovensku.
Pred WikiLeaks
Pred prácou pre WikiLeaks študoval matematiku a fyziku a pracoval ako počítačový programátor. Do zatknutia žil striedavo vo viacerých krajinách a pre novinárov sa vyjadril, že je neustále na cestách. Pred zatknutím robil nepravidelné verejné vystúpenia, kde hovoril o cenzúre, slobode tlače a investigatívnej publicistike. Získal aj viaceré novinárske ocenenia.
Prenasledovanie a stíhanie Assangea
Assange sa uchýlil na ekvádorské veľvyslanectvo v Londýne v roku 2012 so zámerom predísť vydaniu do Švédska. Obvinenie už medzičasom vo Švédsku zrušili a prípad zastavili v roku 2017 a 2019. Ekvádor v roku 2012 ponúkol Assangeovi pomoc, čo súviselo aj s vtedajším vzťahom Ekvádoru k Spojeným štátom, ktoré boli pre Assangea najväčšou hrozbou.
Edward Snowden požiadal o ekvádorský azyl 23. júna 2013 ekvádorské ministerstvo zahraničných vecí. Ekvádor sa k jeho žiadosti staval najprv zdržanlivo. 27. júna 2013 však odstúpil od rokovaní o dohode o preferenčnom obchode s USA, aby tak „zmaril vydieranie“ USA vo veci Snowdenovho azylu. Nakoniec však Snowden azyl nedostal a podľa diplomatickej korešpondencie, ktorá unikla a bola zverejnená 28. júna 2013, ekvádorský prezident Rafael Correa zastavil úsilie, ktoré malo pomôcť dostať E. Snowdena z Ruska. Ekvádorský prezident vyhlásil, že dočasný cestovný dokument, vydaný ekvádorským konzulom v Londýne v spolupráci s J. Assangeom, bol vydaný bez potrebnej autorizácie.
Týmto medzi ekvádorskou vládou a Assangeom vzniklo napätie. Po tom, čo mu v roku 2018 udelili občianstvo, po viacerých sporoch s ekvádorskými orgánmi 11. apríli 2019 mu Ekvádor zrušil azyl s odôvodnením: „opakované porušovanie medzinárodných dohôd a denných protokolov“. 11 apríla 2019 bol Assange v Londýne zatknutý britskou políciou. Jeho právnička tvrdila, že ho zatkli na základe žiadosti Spojených štátov. Zatknutie odsúdil aj Snowden. 11. apríla 2019 bol uznaný vinným z porušenia zákona o kauciách a 1. mája 2019 bol v Spojenom kráľovstve odsúdený na 50 týždňov väzenia. Assange sa odvtedy nachádza v mimoriadne prísne stráženej väznici Belmarsh v Londýne. 60 lekárov adresovalo britskej vláde list, v ktorom uvádzajú, že zdravotný stav Juliana Assangea je veľmi vážny a že hrozí, že vo väzení umrie.
Assange počas pobytu na ekvádorskom veľvyslanectve splodil dvoch synov, Gabriela a Maxa. Oznámila to v apríli 2020 jeho vtedajšia partnerka, právnička Stella Morris, s ktorou sa v marci 2022 zosobášili.
Obvinenia a súdy v rokoch 2019 – 2021
11. apríla 2019 americké ministerstvo spravodlivosti obvinilo Assangea zo sprisahania s Chelseou Manningovou za účelom získania tajných informácií z vládneho počítača. Oznámili to hneď po tom, ako Assangea zatkli v Londýne na základe žiadosti Spojených štátov na jeho vydanie, ako aj na základe obvinení z porušenia podmienok prepustenia na kauciu z roku 2012. Assangea obviňujú z pomoci Manningovej, ktorá poskytla WikiLeaks utajované materiály. Assange jej mal pomôcť pri prelomení hesla, takže Manningová mohla následne preniknúť do počítačov ministerstva obrany.
Vláda Spojených štátov 23. mája 2019 ďalej Assangea obvinila z porušenia zákona o špionáži z roku 1917.
24. februára 2020 sa začalo na súde v Londýne súdne pojednávanie vo veci vydania Juliana Assangea do USA. Súdu predchádzal protest v centre Londýna 22. februára 2020. Za jeho prepustenie protestovali stovky ľudí, mnohí politici, hudobníci a ďalšie celebrity. Protesty sa konali aj vo viac než 40 mestách po celom svete.
Do júna 2019 americké úrady voči Assangeovi vzniesli už 18 obvinení, väčšinu na základe zákona o špionáži. Posledné obvinenia zo sprisahania zameraného na preniknutie do počítačových systémov boli rozšírené dôkazmi o tom, že Assange na tejto trestnej činnosti spolupracoval s hackermi zo skupín LulzSec a Anonymous. V spolupráci s nimi „neoprávnene vstúpil vo vládneho počítačového systému členskej krajiny NATO“. USA stále žiadajú o jeho vydanie z Británie. Súdny proces, v rámci ktorého sa bude rozhodovať o americkej žiadosti, sa mal začať v septembri 2020.
Britský súd v januári 2021 rozhodol, že Assange nebude vydaný do USA, kde čelí obvineniam z porušenia špionážneho zákona a sprisahania s cieľom nabúrať sa do vládnych počítačov, za čo mu hrozí 175-ročné väzenie.
Výzva špeciálneho spravodajcu OSN z novembra 2019
Špeciálny spravodajca OSN Niels Melzer vo svojej správe z 1. novembra 2019 uvádza, že Julian Assange „má všetky príznaky typické pre dlhodobé vystavenie psychologickému mučeniu“. Táto skutočnosť odporuje medzinárodnému právu. V správe ďalej uvádza: „Napriek zdravotnej naliehavosti mojej výzvy a závažnosti porušenia ustanovení, UK neprijalo žiadne opatrenia na vyšetrovanie, prevenciu a nápravu, ktoré požaduje medzinárodné právo“. Ďalej píše: „V krátkej reakcii zaslanej takmer päť mesiacov po mojej návšteve vláda Spojeného kráľovstva jednoznačne odmietla moje zistenia bez toho, aby naznačila akúkoľvek ochotu zvážiť moje odporúčania, nieto ich implementovať, alebo dokonca poskytnúť požadované dodatočné informácie“. V správe tiež spomína že: „Je naďalej zadržiavaný v represívnych podmienkach izolácie a dozoru, čo nie je opodstatnené jeho dôvodom väzby.“
Špeciálny spravodajca OSN v správe píše tiež o tom, že Julian Assange nemá riadny prístup k právnemu zástupcovi a dokumentom, čím je vážne oslabené jeho najzákladnejšie právo na prípravu obhajoby.
V správe ďalej píše: „Očividná a trvalá svojvoľnosť, ktorú v tomto prípade preukázalo súdnictvo aj vláda, naznačuje alarmujúce odchýlenie sa od záväzku Spojeného kráľovstva v oblasti ľudských práv a zásad právneho štátu. Toto je znepokojivý príklad, ktorý ešte viac posilňuje nedávne odmietnutie vlády viesť dlho očakávané súdne vyšetrovanie týkajúce sa účasti Britov na programe mučenia a vydávania osôb CIA.“ [...] „Podľa môjho názoru tento prípad nikdy nebol o vine alebo nevine pána Assangea, ale o tom, že ho nútia zaplatiť cenu za odhalenie vážneho vládneho previnenia vrátane údajných vojnových zločinov a korupcie. Ak Spojené kráľovstvo neodkladne nezmení kurz a nezmení svoju neľudskú pozíciu, pokračujúce vystavenie pána Assangea svojvoľnosti a zneužívaniu môže mať onedlho cenu ľudského života.“
Niels Melzer vo svojej urgentnej výzve vláde UK dôrazne odporúča, aby zakázala vydanie Juliana Assangea do USA, aby bol okamžite prepustený a aby mu bolo umožnené zotaviť sa zo zdravotných problémov a obnoviť jeho osobný a profesionálny život.
V roku 2022
Assangeovi umožní rozhodnutie súdu v Londýne z 24. januára 2022 odvolať sa na britskom najvyššom súde voči rozhodnutiu o jeho vydaní do Spojených štátov.
Podpora slovenských mimovládnych organizácií
Petíciu za prepustenie Juliana Assangea podpísalo viac než 5 000 ľudí. Aktivisti tiež požiadali o stretnutie so zástupcami Britského veľvyslanectva, ktorí sa s nimi odmietli stretnúť napriek tomu, že o stretnutie požiadali vopred písomne.
NGC 5541
NGC 5541 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 29. apríla 1788.
Julian Assange
Opačné reakcie politikov
Niektorí americkí politici otvorene vyzývajú k dolapeniu, súdeniu alebo dokonca poprave Juliana Assangea. Poradca kanadského premiéra Tom Flanagan vyhlásil, že „si zaslúži smrť“ a že by na neho mal byť spáchaný letecký atentát (neskôr vyhlásil, že svoj „pochabý“ komentár ľutuje). Neúspešná viceprezidenstká kandidátka Sarah Palinová volá po tom, že „by mal byť stíhaný ako teroristi (vodcovia Talibanu alebo Al-Káidy)“ a domnieva sa, že je „protiamerický“. Jej stranícky kolega a prezidentský kandidát z minulých volieb, Mike Huckabee, sa tiež vyslovil za smrť Assangea ako aj človeka „zodpovedného za únik diplomatických depeší“ – tento skutok označil za vlastizradu a povedal, že „čokoľvek menej ako poprava by bolo príliš vľúdnym trestom“.
NGC 5541
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Zaoziornyj
Zaoziornyj je názov skupiny troch menších štítových sopiek, nachádzajúcej sa v centrálnej časti pohoria Stredokamčatský chrbát na polostrove Kamčatka, severne, resp. severozápadne od jazera Dvuchjurtočnoje. Najvyšší a zároveň najzápadnejšie položený člen komplexu je samotný Zaoziornyj (1 349 m), Oľenyj (1 081 m) sa nachádza na severnom brehu jazera a Kastrijuľa (1 164 m) leží severovýchodne od Zaoziorného. Vek vzniku komplexu nie je presne datovaný no odhaduje sa na neskorý pleistocén až začiatok holocénu.
Gary Coleman
Život
Narodil sa v Zione v Illinois. Bol adoptovaný zdravotnou sestrou Edmoniou Sue a šoférom vysokozdvižného vozíku W. G. Colemanom. Trpel vrodeným ochorením obličiek, kvôli ktorému musel dochádzať na dialýzu a ešte v detstve dvakrát podstúpil transplantáciu obličiek. Jeho ochorenie a taktiež nežiadúce účinky liekov u neho zapríčinili zástavu telesného rastu, takže jeho telesná výška dosahovala v dospelosti.
V roku 2007 sa tajne oženil so Shannon Priceovou, s ktorou sa zoznámil počas natáčania filmovej komédie Church Ball.
26. mája 2010 bol prijatý do nemocnice v Provo v Utahu, po páde a náraze hlavou vo svojom dome v Santaquine. Bolo oznámené že je v kritickom stave. Zomrel o 12:05 MDT (18:05 UTC) 28. mája 2010, ako príčina smrti bolo uvedené krvácanie do mozgu.
Avenue Q
Bol parodovaný v broadwayskom muzikáli Avenue Q. Postava tu predstavená ako Coleman pracuje ako správca obytného komplexu, v ktorom sa príbeh odohráva. V piesni „It Sucks to be Me“ si sťažoval na svoj osud.
Túto rolu pôvodne hrala Natalie Venetia Belconová.
Gerúzia
Gerúzia (iné názvy: gerúsia; gerousia, gerusia; gerousiá, gerúsiá, gerusiá; gr. Γερουσία- Gerousia/iné prepisy: Gerusia, Gerousiá, Gerúsiá, Gerusiá) bola aristokratická inštitúcia v starovekom Grécku (najznámejšia je spartská gerúzia). Existovala aj počas tureckej nadvlády nad Gréckom. Slovo pochádza z gréckeho geron-starec.
Sparta
Gerúziu tvorilo dvadsaťosem gerontov (starci), ktorí dovŕšili šesťdesiat rokov a pochádzali z významných rodín. Jej členmi boli aj dvaja spartskí králi. Členstvo v gerúzii bolo doživotné, po smrti člena rady starších bol doplnený ďalší člen. Gerúzia bola kráľovský poradný orgán a zároveň pripravovala podklady a návrhy na rokovania spartského ľudového zhromaždenia. V Aténach mal obdobnú funkciu areopág. Ale už v priebehu peloponéskej vojny si gerúzia osvojila výkonné právomoci vrátane rozhodnutii proti kráľom. V priebehu 4-3 stor. prnl. na seba strhla výkonnú moc.
Library of Congress
náhľad|Library of Congress (Jefferson Building) náhľad|Logo náhľad|Znak
Kongresová knižnica (orig. Library of Congress) je velka fest najvacsia na svete
História knižnice
Knižnica kongresu bola založená 24. apríla 1800, keď prezident John Adams podpísal uznesenie Kongresu, ktoré stanovilo presun sídla vlády z Phiiladelphie do nového hlavného mesta Washington. Pôvodná knižnica bola situovaná do roku 1814 v novom Capitole, no keď do mesta vtrhli britské vojská, knižnicu vypálili. Bolo zničených asi 3 000 knižných jednotiek. V priebehu nasledujúceho mesiaca ponúkol bývalý prezident Thomas Jefferson ako náhradu škody svoju osobnú knižnicu. Jefferson strávil 50 rokov hromadením kníh. Zbieral všetko, čo sa vzťahovalo k Amerike a tiež to, čo bolo vzácne a hodnotné pre všemožné vedné disciplíny. Jeho knižnica bola považovaná za jednu z najlepších v Spojených štátoch amerických. Kongres v januári 1815 prijal Jeffersonovu ponuku a za $23 950 odkúpil jeho 6 487 kníh, čím boli položené základy pre veľkú národnú knižnicu. Jeffersonova predstava o univerzálnosti, viera, že všetky predmety a odbory sú dôležité pre knižnicu americkej legislatívy, je filozofiou a zdôvodnením komplexnej politiky dnešnej Kongresovej knižnice.
24. decembra 1851 vypukol v Kongresovej knižnici požiar, ktorý spálil asi štvrtinu kníh, čo vtedy predstavovalo okolo 35 tisíc knižných jednotiek. Medzi nimi bol aj originál portrétu Krištofa Kolumba, portréty prvých piatich amerických prezidentov od Gilberta Stuarta a sochy George Washingtona, Thomasa Jeffersona a markíza de Lafayette. Vďaka tomu však vznikla nová budova s veľkou čitárňou s kapacitou až 240 ľudí a s kopulou, ktorá je vysoká až 37,5 m.
Využitie knižnice
Knižnica je otvorená širokej verejnosti pre akademický výskum. Pre záujemcov ponúka prehliadky s výkladom. Tí, ktorým bola vydaná čitateľská karta, môžu navštíviť študovne a nahliadnuť do zbierky. Čitateľská identifikačná karta je dostupná v budove Madison osobám starším ako osemnásť rokov, po predložení platného preukazu totožnosti. Viacmenej iba členovia Kongresu, jeho zamestnanci a určití vládni úradníci môžu skutočne nahliadnuť do kníh. Túto právomoc majú taktiež sudcovia Najvyššieho súdu a jeho zamestnanci a úradníci.
Knižná zbierka
Zbierky knižnice Kongresu obsahujú viac než 32 miliónov katalogizovaných kníh a iných materiálov v tlačenej forme, v 470 jazykoch; viac než 61 miliónov rukopisov; najvzácnejšie knihy v severnej Amerike, vrátane hrubého konceptu prehlásenia nezávislosti, Guttenbergovej Biblie (jedna zo štyroch existujúcich dokonalých kópií); viac ako 1 milión amerických vládnych publikácií; 1 milión výtlačkov novin z celého sveta; 500,000 mikrofilmových kotúčov; viac ako 6,000 titulov komiksov; 4,8 miliónov máp; notové záznamy; 2,7 miliónov zvukových záznamov; viac ako 13,7 miliónov fotografických obrazov vrátane umeleckých diel a architektonických nákresov.
Knižnica vyvinula vlastný systém klasifikácie dokumentov, Library of Congress Clasification – LC, ktorý je v súčasnosti používaný väčšinou vedeckých a univerzitných knižníc. Väčšina verejných knižníc ostala pri používaní Deweyho desatinného triedenia. Knižnica slúži ako legálna úschovňa pre garanciu ochrany autorského práva. Všetci autori, ktorí zažiadajú o autorské právo v Amerike, sú povinní umiestniť dve kópie svojho diela do Kongresovej knižnice. Najmä vďaka tomuto zákonnému opatreniu ohľadom autorského práva príde do knižnice viac ako 22 000 nových jednotiek denne. Knižnica si samozrejme nenechá všetky tieto jednotky vo svojej trvalej zbierke preto je skutočný počet asi 10 000 jednotiek. Tie, ktoré odmietne, sú využívané na obchod s knižnicami po celom svete, distribuované do federálnych agentúr alebo venované školám, spoločenstvám alebo iným organizáciám v USA.
Guinessova kniha rekordov v súčasnosti uvádza, že Kongresová knižnica je najväčšou na svete podľa počtu políc. Knižničná zbierka ich zaberá približne 850 km. Pre porovnanie, druhá najväčšia knižnica sveta, Britská knižnica, má 625 km políc. Knižničná zbierka Kongresovej knižnice ma vo vlastníctve niečo okolo 130 miliónov jednotiek. Uvádza sa, že tlačené dokumenty knižnice, zdigitalizované a uložene ako prostý text, by zabrali 17 až 20 TB (terabajtov). Knižnica vytvára milióny digitálnych objektov v objeme desiatok terabajtov, dostupných na ich serveri American Memory. Je zdrojom pre verejnú sféru, obsahuje obrazové dokumenty, ďalej zvuk, video a archivovaný webový obsah. Knižnica taktiež poskytuje online archív slovníka amerického Kongresu a taktiež ústavu Spojených štátov. Knižnica poskytuje Národnú knižnú službu pre nevidiacich a telesne postihnutých, hovorené slovo a slepecké písmo. V súčasnosti poskytuje služby pre cca jeden milión Američanov.
e de facto národnou knižnicou Spojených štátov amerických a vedeckovýskumným telesom Kongresu Spojených štátov. Situovaná je vo Washingtone D.C. v troch budovách (Jeffersonova, Adamsova a James Madisonova). Je jednou z najdôležitejších a najväčších knižníc na svete. Jej zbierka zahrňuje viac ako 30 miliónov katalogizovaných kníh a iných tlačených materiálov v 470 jazykoch, viac ako 58 miliónov rukopisov, najvzácnejšiu knižnú kolekciu v Severnej Amerike vrátane Guttenbergovej Biblie, vyše milióna publikácií americkej vlády, milión výtlačkov svetových novín za posledné tri storočia, 33 000 novinových zväzkov, 500 000 mikrofilmových pásov, vyše 6 000 komiksových titulov atď. Riaditeľom knižnice je knihovník Kongresu.
Knižnica založila systém klasifikácie kníh nazvaný kongresová klasifikácia knižnice (LCC), ktorý je používaný vo vede a univerzitných knižniciach. Cieľom knižnice je udržať knižné pramene dostupné a nápomocné pre Kongres a amerických občanov, udržiavať a uchovávať svetovú zbierku vedomostí a kreativity pre budúce generácie
Ocelárna
Ocelárna je EP platňa Karla Kryla vydaná v roku 1984. S výnimkou piesne Ledvinové kamínky vznikli všetky ostatné ešte pred Krylovou emigráciou.
Reedícia z roku 1994
V roku 1994 vydala firma Monitor na CD rozšírenú verziu EP. K pôvodným štyrom piesňam boli pridané nahrávky z koncertov a nahrávky skôr nevydané.
Dešná
Dešná môže byť:
Marcy-l’Étoile
Marcy-l’Étoile je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Borek (okres Havlíčkův Brod)
Borek je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 133 obyvateľov, z toho 73 mužov a 60 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,6 roka (muži 43,1 roka, ženy 44,2 roka).
ISO 3166-2:LB
Kódy ISO 3166-2 pre Libanon identifikujú 6 provincií. Prvá časť (LB) je medzinárodný kód pre Libanon, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich provinciu.
Vitrey
Vitrey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
FC Sète
Football Club de Sète 34, (FC Sète) je francúzsky futbalový klub ktorý hrá Ligue du Languedoc-Roussillon de football. Bol založený v roku 1900. Sídli v meste Sète. Domáce zápasy hráva na štadióne Stade Louis Michel.
Sú držiteľmi dvoch francúzskych ligových titulov (1934 a 1939) a tiež získali dva primáty Coupe de France (1930, 1934). Taktiež v roku 1934 získali ako prvý francúzsky klub double.
Andrej Šeban
Andrej Šeban (*23. jún 1962, Bratislava) je slovenský gitarista, hudobný skladateľ, hudobný producent a spevák.
Životopis
Hru na klavír študoval už ako sedemročný, štúdium hry na klasickú gitaru absolvoval u Pavla Malovca v roku 1977. V rokoch 1980 – 1989 absolvoval súkromné štúdium kompozície, klavíra a hudobnej teórie u prof. Borisa Turzu. Je absolventom štúdia hudobnej vedy na FFUK a spevu.
Čákiho palác (Štúrova)
right|thumb|Čákiho palác na Štúrovej ulici
Čákiho palác (staršie Csákyho palác) je národná kultúrna pamiatka Slovenekej republiky pod číslom 101-639/0 a bývalý grófsky mestský palác na Štúrovej ulici číslo 16, v mestskej časti Staré Mesto v Bratislave.
NGC 5542
NGC 5542 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 6. marca 1851.
Čákiho palác (Štúrova)
Charakteristika
Čákiho palác si nechal postaviť gróf Vidor Csáky (Čáki), ktorý žil väčšinou na Spiši, vo Viedni alebo v Budapešti. Projekt vypracoval viedenský architekt Heinrich Adam a palác postavil stavebný podnikateľ Ludwig Eremit. Reprezentatívne priestory a byt rodiny grófa boli na druhom poschodí. Na priečelí je balkón s kovaným zábradlím a dvoma stĺpmi, medzi nimi segmentový štít, v ktorom je znak manželov pod grófskou korunou. Vľavo je znak rodiny Čákiovcov, vedľa znak manželky Čákiho, Anny z grófskej rodiny Normann-Ehrenfels.
Andrej Šeban
Životopis
Koncom 70. rokov debutoval v popovej skupine Nervy (Marián Greksa – basová gitara, spev; J. Bodlák – gitara, spev; Martin Ďurinda – gitara, spev; Ján Fabrický – bicie nástroje; Andrej Šeban – gitara, klávesové nástroje, spev). S Jánom Fabrickým a s Jurajom Burianom hral aj v jazz rockovej formácii Míting.
Bohrov polomer
Bohrov polomer (a_0) je fyzikálna konštanta približne rovná vzdialenosti elektrónu a protónu v atóme vodíka v základnom stave. Pomenovaná je po dánskom fyzikovi Nielsovi Bohrovi, nakoľko sa používa v ním navrhnutom modeli atómu.
Definovaný je ako:
Andrej Šeban
Životopis
Základnú vojenskú službu absolvoval vo Vojenskom umeleckom súbore. V 80. rokoch bol Šeban členom popovej skupiny Banket Richarda Müllera, zároveň v tomto období začal hrávať v skupine Combo Petra Lipu.
Ako mnohostranne zameraný gitarista, štúdiový hráč a koncertný hudobník spolupracuje s mnohými domácimi i zahraničnými osobnosťami z rôznych hudobných žánrov (Pavol Hammel, Gábor Presser, Dežo Ursiny, Richard Müller, Peter Lipa, Marika Gombitová, Robo Grigorov atď). V 90. rokoch viedol vlastnú inštrumentálnu skupinu Ash Band (známu aj pod názvami Esh Band a Andrej Šeban Band), v roku 1996 stál pri zrode sprievodnej skupiny Lipa-Šeban Band. Je spoluzakladateľom progresívnej rockovej skupiny Free Faces.
Bohrov polomer
kde:
Andrej Šeban
Životopis
Doposiaľ (2012) vydal dvanásť sólových albumov, skomponoval scénickú hudbu k niekoľkým filmom a rozhlasovým hrám. Predstavil sa aj ako herec vo filme Ivana Húšťavu Odveta (1980).
V roku 2012 začal spoluprácu s mladými muzikantmi (Daniel Špiner, Peter Rusňák, Michal Fedor) a obnovil fungovanie Andrej Šeban Band.
V roku 2020 mu na Štedrý deň vykradli nahrávacie štúdio, kde mu odcudzili gitary a aparatúru v hodnote 35 tisíc EUR.
Moyaux
Moyaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1356 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Július Mésároš
PhDr. Július Mésároš, DrSc. (* 28. november 1923, Čaka† 9. december 2006) bol slovenský historik, rodák z Čaky pri Leviciach, spoluautor viacerých základných syntetických akademických diel o dejinách Slovenska a Česko-Slovenska, ktoré vyšli od 60. do 80. rokov 20. storočia.
Dielo
Spoluautor syntetických diel:
Autor monografií, napr.:
Okrem toho je autorom veľkého množstva článkov.
Zbierka jeho článkov vyšla pod názvom Zložité hľadanie pravdy o slovenských dejinách (Bratislava 2004).
ISO 3166-2:SY
Kódy ISO 3166-2 pre Sýriu identifikujú 14 regiónov. Prvá časť (SY) je medzinárodný kód pre Sýriu, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich región.
V Tower
V Tower (predtým známy ako City Epoque) je tridsaťposchodový a 104 metrov vysoký mrakodrap v Prahe na Pankráci. Stavba domu, ktorý bude najvyšším bytovým domom v Česku, sa začala v júni 2015. Obsahuje 130 bytov a bol dokončený v roku 2018. Návrh mrakodrapu je od českého architekta Radana Hubičky. Projekt stál tri miliardy korún. Investorom bola luxemburská skupina Aceur Investment.
Výstavba
Pôvodne sa projekt volal City Epoque a patril skrachovanej firme ECM. Tá ho plánovala postaviť už pred ekonomickou krízou, jej nástup však plány na niekoľko rokov zmrazil. Nakoniec projekt kúpila developerská spoločnosť PSJ Invest, investorom sa stala luxemburská investičná skupina Aceur Investment a po dlhých odkladoch sa stavba začala v júni 2015. Stavba bola dokončená v roku 2018.
Opis projektu
V Tower sa nachádza v tesnej blízkosti pankráckych mrakodrapov City Tower a City Empiria. Mrakodrap má 130 bytov, ktoré sa nachádzajú od 5. poschodia vyššie. Ich plocha jev rozmedzí 50 až 400 metrov štvorcových a ich cena stúpa s výškou. Najluxusnejšie budú strešné byty zvané penthousy, ktoré budú mať vlastné bazény a terasy. Pre obyvateľov bytov je k dispozícii napríklad privátne fitnes a bazén, ochranu objektu, služby hotelového typu ako čistiareň a upratovanie zaistí nonstop fungujúca recepcia. Parkovanie je zabezpečené v troch podzemných podlažiach, kde sa nachádza 254 parkovacích miest. Celý vzhľad stavby má podľa slov architekta symbolizovať mužskosť a ženskosť.
Predtým bol najvyšším bytovým domom Rezidence Eliška v pražských Vysočanoch, ktorá má 25 poschodí a výšku takmer 94 metrov.
Bliznec
Bliznec je menší, vysoký, v súčasnosti (jún 2014) neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v centrálnej časti pohoria Stredokamčatský chrbát na polostrove Kamčatka, asi  juhozápadne od štítovej sopky Kebenej. Masív sopky je tvorený prevažne bazaltami a jeho vek sa datuje na neskorý pleistocén. Na severnej strane vulkánu sa nachádza niekoľko menších troskových kužeľov a s nimi asociovaných lávových prúdov, ktoré sú mladšie – holocénne. Osamotený troskový kužeľ holocénneho veku sa nachádza aj na východnom svahu.
Administratívne členenie Chorvátska
Chorvátsko sa hierarchicky delí na:
Administratívne členenie Chorvátska bolo v roku 1992 na základe ústavy z roku 1990 zavedené ako župné zriadenie a len s malými zmenami pretrvalo až dodnes. Keď bolo Chorvátsko súčasťou Juhoslávie, delilo sa na tzv. opčiny (po chorvátsky: općina), ktoré boli menšie ako súčasné župy. Pomenovanie opčina bolo ponechané súčasným obciam, na ktoré sa župy delia a sú menšie ako "staré" opčiny.
Peter Ratkoš
Doc. PhDr. Peter Ratkoš, DrSc. (* 22. júl 1921, Východná, ČSR, dnes Slovensko – † 1. september 1987, Bratislava, ČSSR, dnes Slovensko) bol slovenský historik. Patril k zakladateľskej generácii slovenských historikov, ktorí sa podieľali na vedeckom a inštitucionálnom etablovaní slovenskej historiografie po roku 1948.
Ratkošove bádateľské záujmy siahali k širokému spektru tém, s ťažiskom na problematike dejín Veľkej Moravy, počiatkov feudalizmu na území dnešného Slovenska a začleňovania slovenského územia do Uhorska. Jeho celoživotným dielom bolo skúmanie veľkomoravského obdobia slovenských dejín, ku ktorému sa viažu jeho najvýznamnejšie práce. Podľa Slovenského biografického slovníka (1992) bol jedným z najlepších slovenských znalcov veľkomoravského obdobia a dejín stredovekého baníctva.
Detstvo a stredoškolské štúdium
Peter Ratkoš sa narodil 22. júla 1921 v obci Východná v chudobnej rodine maloroľníka Martina Ratkoša a jeho manželky Zuzany, rod. Užíkovej. Študoval na gymnáziách v Liptovskom Svätom Mikuláši a Ružomberku a na Slovenskom katolíckom gymnáziu v Kláštore pod Znievom. Jeho otec zomrel krátko po návrate z prvej svetovej vojny. Vyrastal tak ako polosirota vo finančne skromných pomeroch. Spolu s matkou a so sestrou zápasili s existenčnými problémami v časoch hospodárskej krízy. Zrejme aj preto sa sám neskôr označoval za „dedinského proletára“ z Horného Liptova.
Vysokoškolské štúdium
V rokoch 19411945 študoval odbor dejepis a slovenský jazyk na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave (FK SU; od roku 1954 Filozofická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave, FF UK). Počas pôsobenia na mieste vedeckého asistenta v Historickom seminári FF SU v Bratislave (19451950) vydal monografiu zaoberajúcu sa problematikou christianizácie Veľkej Moravy, ''Sv. Cyril a Metod (1947), ako aj tri štúdie venované stredovekým regionálnym dejinám Liptova publikované v Jazykovednom sborníku Matice slovenskej a Historickom sborníku Matice slovenskej'' (1947). V týchto prácach prejavil o. i. záujem o toponomastiku a pramennú analýzu listín. Z generačného hľadiska tak patrí do prvej generácie seminaristov Daniela Rapanta zo 40. rokov (František Bokes, Belo Polla, Ondrej Richard Halaga a i.).
Vedecká činnosť
Jeho vedeckú prácu možno celkovo rozdeliť na tri etapy, ohraničené rokmi 19451947 (veľkomoravská problematika, regionálne dejiny Liptova), 19491956 (ranostredoveké slovenské dejiny, sústredenie na otázky genézy feudalizmu) a 19561987 (návrat k veľkomoravskej problematike, začleňovanie Slovenska do Uhorska a vývoj do 13. storočia, banícke povstanie rokov 15251526, osmanská expanzia v rokoch 15261532). V rokoch 19451948 sa venoval výskumu histórie Veľkej Moravy a regionálnym dejinám rodného kraja, Liptova, s chronologickým vymedzením na stredovek až raný novovek. V rokoch 19491956 už rozšíril svoj záujem na celoslovenskú problematiku. Na rozdiel od svojho niekdajšieho školiteľa D. Rapanta si Ratkoš osvojil zásady historického materializmu a marxistickej ideológie sovietskeho typu. V tomto duchu teoreticky vymedzil svoje práce najmä na genézu feudalizmu a nevoľníctva. Ako na margo tejto doby uvádza jeho kolega Richard Marsina:
Biľag „klerikála“ a bývalého „ľudáka“ ho však neopustil. V septembri 1954 sa podrobil výsluchu, vedenému riaditeľom HÚ SAV Ľudovítom Holotíkom, ohľadne svojich údajných stykov s bývalými ľudákmi, sympatií s katolicizmom a „podvratnej politickej práce“ v jeho rodnej dedine, Východnej. Bol prísne pokarhaný a vyzvaný, aby sa oslobodil od zvyškov ľudáctva a buržoázneho nacionalizmu. Štátne orgány pozbavili Ratkoša všetkých funkcií a poslali na platenú dovolenku, vzápätí bol však ústavom vyžiadaný späť, keďže išlo o najlepšieho medievalistu. Táto udalosť sa zrejme podpísala na jeho psychickom zdraví – vyvinuli sa u neho paranoidné stavy (podozrieval kolegov zo špehovania). Navyše zhoršenie zdravotného stavu vo veku 29 rokov mu znemožnilo intenzívnejšiu činnosť.
V tretej etape vedeckej práce, ktorá sa začala v roku 1956, sa Ratkoš – popri veľkomoravských dejinách a problematike začleňovania územia Slovenska do Uhorska a jeho vývoja v Uhorskom kráľovstve do 13. storočia – bližšie zameral na banícke povstanie rokov 15251526. V roku 1959 na túto tému obhájil kandidátsku dizertačnú prácu Povstanie baníkov na Slovensku 15251526, ktorá bola následne v roku 1963 vydaná ako monografia. Ratkoš interpretoval banícke povstanie ako slovenskú ranoburžoáznu revolúciu, náprotivok nemeckej sedliackej vojny (15241525/1526) a českého husitského hnutia (15. stor.). Ako poznamenáva poľský historik Maciej Górny, „ešte aj pred rokom 1989 bolo pre profesionálov zjavné, že autor tohto ‚objavu‘ voľne narábal s faktmi“.
Vo svojich štúdiách rozpracoval marxistickú koncepciu počiatkov feudalizmu a zapojenia Slovenska do Uhorska. Na túto tému zorganizoval samostatnú vedeckú konferenciu, ktorá sa konala 12.14. novembra 1963 v Smoleniciach a z ktorej zostavil zborník O počiatkoch slovenských dejín (1965). V roku 1966 sa habilitoval na docenta všeobecných dejín stredoveku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Následne v roku 1968 získal v HÚ SAV hodnosť doktora historických vied za tematický súbor 15 prác ''Slovenské dejiny v 10.13. storočí''.
Popri ranostredovekej problematike sa Ratkoš v tretej etape svojho pôsobenia venoval aj niektorým témam z ranonovovekých slovenských dejín. Kritike podrobil staršie závery týkajúce sa expanzie Osmanskej ríše na územie Slovenska, ktorú do slovenskej historiografie uviedol Víťazoslav Sasinek štúdiou Turci na Slovensku (1877). Ratkoš využil nové pramene a v štúdii Slovensko za osmanskej expanzie v rokoch 15261532 (1967) podal komplexný nový pohľad na túto problematiku. Vo vedeckom článku Počiatky novokrstenectva na Slovensku (1957) sa venoval dovtedy v historiografii zanedbaným dejinám anabaptizmu na Slovensku. Ako prvý slovenský historik vyložil problematiku husitského hnutia na území Slovenska z marxistického hľadiska a podľa vzoru českých marxistických historikov uviedol do slovenskej historiografie kult husitov a husitizmu. Ratkoš publikoval celkom vyše 50 odborných a vedeckých štúdií, z ktorých viaceré vyšli aj v Maďarsku, Západnom a Východnom Nemecku, Rakúsku, Sovietskom zväze a v Juhoslávii.
Napriek tomu, že jeho práce boli výrazne ovplyvnené marxistickou ideológiou sovietskeho typu, ide o dôležitý príspevok na poli slovenskej historiografie, ktorý podnietil výskum viacerých, dovtedy nepreskúmaných tém zo slovenských dejín. Tak ako uzatvára svoj nekrológ Pavel Horváth, z Ratkošovho diela „možno neustále čerpať a neustále aj naň nadväzovať“.
Pedagogická, vedeckoorganizačná a vedecko-popularizačná činnosť
V rámci svojej pedagogickej činnosti externe prednášal staršie slovenské dejiny (najmä hospodárske) na Právnickej fakulte a FF UK v Bratislave, ako aj na katedrách iných vysokých škôl. Ako školiteľ viedol početných interných i externých ašpirantov HÚ SAV. Pôsobil v československo-poľskej a československo-juhoslovanskej historickej komisii.
Vedeckoorganizačnú činnosť vykonával nielen na poli histórie, ale aj na úseku archívnictva, ochrany pamiatok a múzejníctva. Úzko spolupracoval so Slovenskou archívnou komisiou (19511954), bol aktívnym členom Slovenskej vedeckej archívnej rady (19541968) a podieľal sa na činnosti československo-maďarskej reštitučnej komisie (19581960). Prispel k záchrane viacerých archívnych fondov a jednotlivín pred scudzením, krádežami či znehodnotením. Išlo najmä o rodové archívy z Rakova (Benický), Krasňan (Pongrác), Červeného Kameňa (Pálfi), Uhrovca (Zai) či zo springerovského panstva Bučany (Medňanský, Fould). Podieľal sa aj na záchrane archívnych fondov magistrátu Kežmarku, Boce, kapitulského archívu a knižnice v Bratislave, Strany slovenskej národnej jednoty v Maďarsku (19391944) a pod. Od jej založenia bol stálym predsedom komisie pre historickú archeológiu a dlhoročným členom Slovenskej vedeckej archívnej rady. Taktiež pôsobil v redakčných radách viacerých odborných periodík, vo vedeckých radách niekoľkých múzeí a v edičných radách vydavateľstiev. Vykonával aj expertíznu a posudkovú činnosť pre mimoústavné inštitúcie a kultúrne orgány.
Spoluautor Encyklopédie Slovenska.
Ratkoš vyvíjal aj popularizačnú činnosť. Prispieval do viacerých novín a časopisov určených pre širokú verejnosť (Pamiatky a múzeá, Vlastivedný časopis, Príroda a spoločnosť, Naša veda, Slovensko, Nové slovo, Kultúrny život a i.). Jeho Veľkomoravské legendy a povesti (1977) prispeli k propagovaniu staršej slovenskej literatúry medzi slovenskými čitateľmi. Ako ťažko chorý dokoncipoval svoje posledné dielo Slovensko v dobe veľkomoravskej (1988), v ktorom sa snažil podať v ucelenej podobe svoje poznatky a pohľady na túto dejinnú etapu, nedožil sa však už jeho korektúr ani vydania.