cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Milan Lach
Pôsobenie v štáte Ohio, USA
Dočasné vedenie eparchie prevzal vladyka Milan Lach po apoštolskom administrátorovi eparchie arcibiskupovi Wiliamovi Charlesovi Skurlovi, ktorý tiež dočasne viedol eparchiu po ukončení úradu eparchiálneho biskupa Johna Michaela Kudricka, ktorý rezignoval v máji 2016. Do úradu ho uviedol 21. júla 2017 v Katedrále sv. Jána Krstiteľa v Parme apoštolský nuncius USA arcibiskup Christophe Pierre.
Dňa 1. júna 2018, v deň jeho 5. výročia biskupskej vysviacky, ho rímsky pápež František menoval za eparchiálneho biskupa gréckokatolíckej eparchie Parma v štáte Ohio v USA. Dňa 30. júna 2018 bol slávnostne intronizovaný (uvedený) do úradu eparchiálneho biskupa.
Návrat na Slovensko
Dňa 23. január 2023 ho pápež František menoval za pomocného biskupa Bratislavskej eparchie. 12. februára 2023 sa v chráme Povýšenia sv. Kríža v Bratislave ujal funkcie pomocného biskupa bratislavskej eparchie. V roku 2023 sa stal predsedom environmentálnej komisie KBS a Komisie pre pastoráciu v zdravotníctve.
Bytový dom
Bytový dom je (podľa Stavebného zákona) budova určená na bývanie, ktorá sa skladá zo štyroch a z viacerých bytov so spoločným hlavným vstupom z verejnej komunikácie.
NGC 130
NGC 130 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 4. novembra 1850.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
William Ramsay
Sir William Ramsay (* 2. október 1852, Glasgow – † 23. júl 1916, High Wycombe) bol významný škótsky chemik, známy vďaka jeho izolácii vzácnych prvkov z atmosféry. V roku 1904 dostal Nobelovu cenu za chémiu za objav vzácnych plynov.
Život
Ramsay sa narodil v Glasgowe, ako syn Williama Ramsaya a Catherine Robertsonovej. Bol synovcom geológa Sira Andrewa Ramsaya.
Začal študovať na Univerzite v Glasgowe pod vedením Thomasa Andersona, známeho vedca v oblasti heterocyklických zlúčenín a agrochémie, o tri roky neskôr popri štúdiu pracoval v laboratóriu známeho analytika R. Tatlocka a neskôr odišiel študovať do Heidelbergu, kde pracoval v laboratóriu Roberta Bunsena, po roku prešiel do Tübingenu, kde u profesora Rudolpha Fittiga pracoval na dizertačnej práci orto – substituované kyseliny a ich deriváty, ktorú obhájil v roku 1872 a získal doktorát z chémie. Potom sa vrátil do Glasgowa ako asistent na Andersonovej Univerzite. V roku 1879 bol menovaný na miesto profesora chémie v Bristole. V roku 1881 si zobral za manželku Margaret Buchananovú, dcéru Georga Stevensona Buchanana. Narodil sa im syn a dcéra. V tom istom roku sa stal šéfom Bristolskej Univerzity a túto pozíciu spojil so svojím výskumom plynov. Od roku 1887 bol profesorom anorganickej a fyzikálnej chémie na londýnskej Univerzity College, kde pôsobil až do roku 1913, kedy vo veku 61 rokov odišiel do penzie.
Zomrel 23. júla 1916 v Buckinghamshire a bol pochovaný vo farskom kostole v Hazlemere, kde bol pochovaný aj William Herschel.
Práca
V roku 1887 nastúpil po Alexandrovi Williamsonovi na prestížne miesto chémie na Univerzite v Londýne. Tu objasnil svoje najväčšie objavy. Medzi rokmi 1885 a 1890 publikoval niekoľko zaujímavých prác o oxidácii dusíka.
19. apríla 1894 Ramsay začal navštevovať prednášky Lorda Rayleigha. Rayleigh poznamenal na odchýlku medzi hustotou dusíka vyrobeného syntetickou reakciou a dusíka izolovaného zo vzduchu odobratím od iných prvkov. Po krátkej diskusii, on a Ramsay sa rozhodli, že túto anomáliu preštudujú. August Ramsay napísal Rayleighovi oznam, že izoloval ťažký prvok zo vzduchu ktorý dosiaľ nebol známy a nemal známu chemickú reaktívnosť. Pomenoval tento prvok ako „argón“. V rovnakom roku bol objavený neón, kryptón a xenón. Taktiež izoloval hélium ktorý bol pozorovaný pri spektrálnej analýze Slnka, ale dosiaľ nebol nájdený na Zemi. V roku 1910 taktiež izoloval a opísal vlastnosti radónu. Ramsay poznamenal, že hélium vzniká pri atómovom rozpade rádia.
Ľahká železnica
right|thumb|Rýchlodrážna električka v Dubline
Ľahká železnica alebo ľahké metro (light rail) je forma mestskej koľajovej dopravy, ktorá používa menej masívne vybavenie a infraštruktúru ako podzemná rýchlodráha, s modernými ľahkými koľajovými vozidlami. Najviac sa ľahká železnica využíva v Spojených štátoch, kde sú to systémy rôznej koncepcie medzi regulárnym metrom a štandardnou modernou električkou.
Organizačná štruktúra USAF
Hlavné veliteľstvá vzdušných síl (USAF MAJCOMs)
Veliteľstvo vzdušného boja (ACC)
100px|right|Emblém veliteľstva vzdušného boja
Veliteľstvo vzdušného boja je najväčšou zložkou z desiatich hlavných veliteľstiev USAF. Bolo založené 1. júna 1992 a jeho domovom je spojená základňa Langley-Eustis vo Virgínii. V súčasnosti je toto veliteľstvo zodpovedné za činnosť takmer 60 krídel, vrátane tých, ktoré podliehajú Národnej leteckej garde (ANG) a Veliteľstvu záloh vzdušných síl. Veliteľstvo vzdušného boja aktívne zamestnáva 132 000 osôb. Aj napriek tomu, že lietadlá patriace USAF, schopné niesť nukleárnu výzbroj, boli umiestnené pod velenie Veliteľstva globálneho úderu vzdušných síl (AFGSC), Veliteľstvo vzdušného boja stále zodpovedá za činnosť 66 kusov bombardérov B-1B. Pod jurisdikciu Veliteľstva vzdušného boja patrí 13 väčších základní. Navyše, Veliteľstvo vzdušného boja operuje aj zo základní mimo územia USA, kde majú status nájomcov. Veliteľstvo je zodpovedné za takmer 2 000 lietadiel, vrátane tých, ktoré sú pridelené k jeho rezerve.
Veliteľstvo leteckej výuky a výcviku (AETC)
100px|right|Emblém veliteľstva leteckej výuky a výcviku
Svoje veliteľstvo má na Randolphovej základni vzdušných síl, ktorá je dnes súčasťou Spojenej základne San Antonio v Texase. Veliteľstvo leteckej výuky a výcviku poskytuje základný vojenský výcvik, začiatočný a pokročilý technický výcvik a profesionálne vojenské vzdelanie s diplomom pre všetok personál USAF. To zahŕňa základný, stredný a pokročilý letecký výcvik. Veliteľstvo bolo založené 1. júla 1993 a na jeho čele stojí štvorhviezdičkový generál. Je zodpovedné za dve letecké armády a Leteckú univerzitu (Air University), náborové stredisko USAF, letku zdravotníctva a Americkú akadémiu vzdušných síl. Tá poskytuje výcvik viacerým hispánskym a karibským vzdušným silám. Pod právomoc AETC patrí deväť veľkých základní. Takmer 60 000 osôb tvorí aktívny letecký personál, ktorý patrí pod Veliteľstvo leteckej výuky a výcviku, spolu s viac než 5 500 osobami Národnej leteckej gardy (ANG) a 2 400 osobami Veliteľstva záloh vzdušných síl.
Veliteľstvo globálneho úderu vzdušných síl (AFGSC)
100px|right|Emblém globálneho veliteľstva útočných vzdušných síl
Bolo dočasne aktivované dňa 12. januára 2009, na Bollingovej základni vzdušných síl vo Washingtone D.C. Formálne bolo aktivované 7. augusta 2009 na Barksdaleovej základni vzdušných síl v Luisiane, čím sa stalo desiatym hlavným veliteľstvom vzdušných síl. Dňa 1. decembra 2009 prevzalo velenie nad zložkou velenia medzikontinentálnych balistických rakiet, ktorá bola predtým súčasťou Veliteľstva vesmírnych vzdušných síl. Následne boli 1. februára 2010 priradené nukleárne bombardéry s posádkou, ktoré predtým spadali pod veliteľstvo vzdušného boja. Velenie nad nukleárnymi bombardérmi má trojhviezdičkový generálporučík. Navyše má toto veliteľstvo, s viac než 23 000 členným personálom, zodpovednosť za vzdušné a vesmírne operačné stredisko.
Veliteľstvo vzdušných síl pre zásobovanie a obstarávanie (AFMC)
100px|right|Emblém veliteľstva vzdušných síl pre zásobovanie a obstarávanie
Sídli na základni Wrightových-Pattersonovej základni vzdušných síl v Ohiu. Vedie ho štvorhviezdičkový generál. Veliteľstvo vzdušných síl pre zásobovanie a obstarávanie zabezpečuje vývoj, obstarávanie a podporu zbraňových systémov USAF. Organizácie spadajúce pod toto veliteľstvo sú: Stredisko leteckých systémov (ASC), Vývojové laboratórium vzdušných síl (AFRL), Stredisko skúšobných letov vzdušných síl (AFFTC), Stredisko elektronických systémov (ESC), Bezpečnostné asistenčné stredisko vzdušných síl (AFSAC), Arnoldovo inžinierske a vývojové stredisko (AEDC) a Letecké vyzbrojovacie stredisko (AAC). Zodpovednosť za tri logistické centrá USAF a ich prináležiace údržbové krídla je taktiež prisúdená Veliteľstvu vzdušných síl pre zásobovanie a obstarávanie. Tieto krídla sú zodpovedné za plánované údržby a vykonávanie úprav na lietadlách, raketách, systémoch a vybavení, rovnako ako za opravu havarovaných alebo bojom poškodených strojov. Zodpovednosť za krátko a dlhodobé uskladnenie strojov a ich prípadnú renováciu je zodpovedná 309. letecko-údržbová a renovačná skupina (309th Aerospace Maintenance and Regeneration Group). Letecko-údržbová a renovačná skupina so svojou leteckou skúšobnou jednotkou, ktorá pozostáva zo siedmich letiek, sa zaoberá zalietavaním lietadiel po väčších opravách alebo modifikáciách. Navyše je veliteľstvo vzdušných síl pre zásobovanie a obstarávanie zodpovedné za prevádzku lietadiel Beechcraft C-12 Huron, ktoré sú pridelené bezpečnostnému asistenčnému stredisku vzdušných síl a ktoré sú používané americkými veľvyslanectvami po celom svete. Národné múzeum vzdušných síl USA je taktiež pod velením veliteľstva vzdušných síl pre zásobovanie a obstarávanie. Veliteľstvo vzdušných síl pre zásobovanie a obstarávanie zamestnáva 18 500 osôb v aktívnej službe a 1 400 v zálohe, najväčší počet tvoria civilní zamestnanci, ktorých počet je 58 000.
Veliteľstvo záloh vzdušných síl (AFRC)
100px|right|Emblém veliteľstva záložných vzdušných síl
Sídli na základni Robinsovej základni vzdušných síl v Georgii, USA. Bolo založené 17. februára 1997. Vedie ho trojhviezdičkový generálporučík a zodpovedá za päť záložných leteckých základní. Veliteľstvo má k dispozícii približne 375 bojových a podporných lietadiel. Pri mobilizácii sú lietadlá tohto veliteľstva priradené k iným veliteľstvám v štruktúre amerického letectva.
Veliteľstvo špeciálnych operácií vzdušných síl (AFSOC)
100px|right|Emblém veliteľstva špeciálnych operácií vzdušných síl
Sídli na Hurlburtovom letisku na Floride a zamestnáva viac než 16 500 osôb. Jeho úlohou je poskytovanie špecializovanej vzdušnej podpory na úlohy nekonvenčného boja. Bolo založené 22. mája 1990 a pokračuje vo svojom raste, ktorý je výsledkom skúseností, nadobudnutých v Iraku, Afganistane a v operáciách po celom svete. Veliacim dôstojníkom je generálplukovník a spadá pod neho jedna letecká armáda. Spravuje tri základne a patria pod ňu aj niektoré pracoviská na Eglinovej základni vzdušných síl.
Veliteľstvo leteckej prepravy vzdušných síl (AMC)
100px|right|Emblém veliteľstva leteckej prepravy vzdušných síl
Jeho veliteľstvo je na Scottovej základni vzdušných síl, Illinois v USA. Veliteľstvo prepravy vzdušných síl zabezpečuje prepravu na domácom a zahraničnom území, leteckú zdravotnícku pomoc a evakuáciu a tiež podporu lietadlových tankerov pre všetky vojenské zložky americkej armády. Bolo založené 1. júna 1992 a zodpovedá za 12 hlavných základní a jednu leteckú armádu. Je k nej pridelených takmer 130 000 osôb a jed vedená štvorhviezdičkovým generálom. Je taktiež zodpovedné za expedičné stredisko USAF, ktoré je strediskom excelentnosti pre výcvik pokročilej expedičnej bojovej podpory a vzdelania.
Vzdušné sily Spojených štátov v Európe – Vzdušné sily Afrika (USAFE-AFAFRICA)
100px|right|Emblém veliteľstva Vzdušných síl Spojených štátov v Európe
Vzdušné sily Spojených štátov v Európe majú svoje veliteľstvo na leteckej základni Ramstein v Nemecku. Ide o najstaršie zo všetkých desiatich veliteľstiev, keďže bolo založené 7. augusta 1945. Riadi ho štvorhviezdičkový generál. Zodpovedá za oblasti Islandu, Európy, Stredozemia, Afriky a Stredného východu. Operuje z piatich hlavných základní a má k dispozícii viac než 42 600 príslušníkov.
Pacifické vzdušné sily (PACAF)
100px|right|Emblém pacifických vzdušných síl
Zodpovedajú za vzdušné operácie v Paficiku a ázijskom regióne. K dispozícii toto veliteľstvo má stíhacie lietadlá, stroje AWACS, transportné a záchranné lietadlá a vrtuľníky. Základne pacifických vzdušných síl sa nachádzajú v Japonsku, Južnej Kórei, Aljaške a Havaji. Velí im štvorhviezdičkový generál a jeho veliteľstvo sídli na Spoločnej základni Pearl Harbor-Hickam na Havaji. Toto veliteľstvo bolo založené 1. júla 1957 a v súčasnosti zamestnáva viac než 43 000 osôb a pod svojim priamym velením má štyri základne.
Národná letecká garda (ANG)
100px|right|Emblém Národnej leteckej gardy
Je federálnou vojenskou rezervnou silou každého štátu USA, Federálneho dištriktu Kolumbia, Portorika, územia Guamu a Amerických Panenských ostrovov. V Národnej leteckej garde slúži približne 110 000 mužov a žien. Rovnako ako veliteľstvo záložných vzdušných síl (AFRC) je ANG často označovaná ako „rezervná“ sila „pilotov na čiastočný úväzok“, hoci požiadavky na údržbu moderných lietadiel znamenajú, že mnohí členovia AFRC a ANG pracujú na plný úväzok, a to buď ako pracovníci Leteckých rezervných technikov (Air Reserve Technicians) alebo Aktívnej gardy a rezervy (Active Guard and Reserve). Mnohí piloti Národnej leteckej gardy pracujú pre komerčné letecké spoločnosti, pričom v ANG môžu absolvovať výcvik na akýkoľvek typ lietadla v inventári USAF, momentálne s výnimkou strategických bombardérov B-1B Lancer a B-52 Stratofortress, lietadla včasnej výstrahy a riadenia E-3 Sentry, tankovacieho a dopravného lietadla KC-10 Extender a bojového lietadla pre priamu podporu pozemných jednotiek AC-130.
Nebytová budova
Nebytová budova je (podľa Stavebného zákona) pozemná stavba, v ktorej je viac ako polovica ich využiteľnej podlahovej plochy určená na nebytové účely.
Medzi nebytové budovy patria:
Vlajka Francúzska
Vlajka Francúzska má podobu zvislej trikolóry zloženej z modrého, bieleho a červeného pruhu. Pomer strán je 2:3. Biela farba nadväzuje na tradičnú bielu kráľovskú vlajku, červená a modrá sú farby Paríža.
Dejiny
Vlajka Francúzka – známa trikolóra so zvislými pruhmi vo farbe modrej, bielej a červenej, pochádza z revolučného roku 1789. Spája farby Paríža (modrú a červenú) s bielou farbou bourbonskej monarchie. Kráľ Ľudovít XVI. si totiž na parížskej radnici pripevnil modročervenú parížsku kokardu na svoju bielu a ľud spojenie týchto farieb s nadšením uvítal (kokardy boli vtedy dôležitejšie ako vlajky). Najprv sa menilo tak poradie pruhov, ako aj ich poloha, ale po vyhlásení republiky upravil roku 1794 maliar J. L. David trikolóru z poverenia Konventu do dnešnej podoby.
Po Napoleonovom páde sa používala až do roku 1830 znovu biela vlajka kráľovská, potom však bola trikolóra opäť zavedená (ale ešte v roku 1848 sa krátko používali farby v poradí modrá, červená, biela). Zvislé pruhy mali najprv rovnakú šírku, ale pretože pri pohľade z diaľky sa v dôsledku rôznej intenzity jednotlivých farieb ako rovnaké nejavili, boli roku 1853 v námornej vlajke opticky vyvážené tak, že modrý pruh zaberal 30 %, biely 33 % a červený 37 % plochy listu (ich šírky boli v pomere 90:99:111). Tieto proporcie sú dodnes zachované u námornej a obchodnej vlajky, zatiaľ čo pruhy národnej vlajky majú od roku 1946 zase šírku rovnakú.
Francúzska vlajka inšpirovala svojimi farbami alebo vzorom priamo aj nepriamo celý rad iných vlajok nielen skôr (Haiti, Dominikánska republika, Nórsko, Paraguaj, Kostarika, Thajsko), ale aj celkom nedávno (niektoré z bývalých francúzskych kolónii v Afrike).
Budeč (okres Žďár nad Sázavou)
Budeč je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 187 obyvateľov, z toho 90 mužov a 97 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 41,5 roka, ženy 38,7 roka).
NGC 131
NGC 131 je galaxia v súhvezdí Sochár, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 25. septembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 5941
NGC 5941 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 19. apríla 1887.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Jaleyrac
Jaleyrac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Magny-Danigon
Magny-Danigon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Spider-Man (komiks)
Spider-Man, vlastným menom Peter Parker, je komiksový superhrdina. Prvýkrát sa objavil v komikse Amazing Fantasy v roku 1962. Od svojho uvedenia je jedným z komerčne najúspešnejších titulov vydavateľstva Marvel. Postavu vytvorili autor Stan Lee a výtvarník Steve Ditko.
Charakteristika postavy
Peter Parker stratil svojich rodičov ako dieťa. Namiesto nich ho vychovával strýko Ben a teta May. Jeho strýko bol pre synovca vzorom a mal silný morálny kódex, ktorý ovplyvnil jeho neskorší život. Peter bol v čase získania superschopností neobľúbeným, nadpriemerne inteligentým stredoškolákom, ktorý sa namiesto bežnej zábavy venoval viac štúdiu.
Po experimente s rádioaktivitiou je Peter uštipnutý rádioaktívnym pavúkom a zmena DNA mu prinesie nové schopnosti. Po krátkom čase spozná všetky svoje schopnosti a chce ich speňažiť. Tento pokus dopadne katastrofálne, pretože Peter nechá uniknúť zlodeja, ktorý následne zavraždí jeho strýka. Výčitky svedomia a silný pocit zodpovednosti, ktorý v Petrovi vybudoval jeho strýko ho vedú k rozhodnutiu využiť svoje schopnosti pre dobro ľudstva a tak sa stáva hrdinom.
Napriek tomu sa situácia nemení, práve naopak. Spider-Man je napriek mnohým hrdinským činom predstaviteľom podozrievanej skupiny superhrdinov, za čím do značnej miery stojí aj Jonah J. Jameson, vydavateľ denníka Daily Bugle, ktorého averzia voči Spider-Manovi zachádza až do extrémov. Zatiaľčo Jameson Spider-Mana nenávidí, zamestná Petra vo svojich novinách a má k nemu takmer otcovský vzťah.
Ako Spider-Man je však Peter sebavedomý a hlavne srší humorom a ironickými poznámkami na adresu svojich protivníkov, čo ich v mnohých prípadoch privádza do šialenstva. Často ho však prenasleduje čosi, čo nazýva „Parkerovské šťastie“, čo je sarkastické označenie toho, že napriek jeho správnym rozhodnutiam sa veci nakoniec dejú úplne inak ako si to naplánoval. Spider-Manov život dlhé obdobie sprevádzalo nešťastie v láske, keď sa jeho priateľky stávali obeťami jeho dobrodružného života. Napriek tomu sa jeho manželkou stala Mary Jane Watson.
Schopnosti
Peter Parker získal vďaka genetickej mutácii schopnosti pavúka, prenesené na človeka. V prvých príbehoch medzi jeho schopnosti patrila nadľudská sila – zdvihne viac ako 10 ton, schopnosť udržať sa na akomkoľvek povrchu, rýchlosť a extrémne zvýšené reflexy a šiesty zmysel – tzv. pavúčí inštinkt, ktorý ho varuje pred nebezpečenstvom. Časom a vplyvom niektorých udalostí v jeho živote sa jeho schopnosti rozrástli o biologické vrhače pavučín, jedovaté žihadlá, ktoré mu vystreľujú zo zápästia, nočné videnie a najmä schopnosť inštinktívneho boja tzv. Other v ktorom je mnohokrát silnejší ako za bežných okolností. Takisto jeho sila sa zvýšila z pôvodných 10 ton na súčasných 20. Peter Parker je okrem toho vysoko inteligentný a vzdelaný, čo z neho robí jedného z najvšestrannejších bojovníkov proti zločinu.
Vybavenie
Charakteristickým vybavením Spider-Mana je jeho kostým, ktorý bol dlhé obdobie červeno-modrý so symbolom pavúka na hrudi. Neskôr vystriedal iné varianty a v súčasnosti používa čierny kostým. Dlhé obdobie používal mechanické vrhače pavučín, ktoré boli upevnené na jeho zápästie. Tieto sa stali nepotrebné potom, ako získal schopnosť vytvárať pavučinu zo žliaz, ktoré sa mu vytvorili na rukách.
Medzníky v živote postavy
Napriek predchádzajúcim udalostiam sa Peter vracia k hrdinským skutkom, čo vedie k rozchodu s Mary Jane. Situácia sa zhoršuje príchodom entity Morlun, ktorá sa živí pohlcovaním životnej energie superhrdinov. Po vyčerpávajúcom súboji s ním teta May konečne spozná Peterove alter ego. Po sérii mystických skúseností sa k nemu vracia aj Mary Jane. Amazing Spider-Man II 30 – Amazing Spider-Man 501 r. 2002-2003
Zločinci a Spider-Manovi nepriatelia
Spider-Man mal veľké množstvo nepriateľov a zločincov. Väčšina týchto zločincov vznikla pomocou nejakej vedeckej nehody alebo pokusu, mnoho zločincov má črty zvierat a všetci sú mimoriadne silní. Väčšina z nich vytvorila skupinu s názvom Sinister Six, ktorej cieľom bolo Spider-Manovo zničenie.
Alternatívne verzie
Ani jedna z alternatívnych verzií nenadväzuje na klasické príbehy.
Komiksy
Najdlhším radom príbehov o Spider-Manovi je Amazing Spider-Man, ktorý až na premenovanie v roku 1999 vychádza pravidelne od roku 1963. Druhým najdlhšie vychádzajúcim bol Spectacular Spider-Man, ktorý skončil v roku 1992. Dnes vychádzajú ešte časopisy Sensational Spider-Man a Friendly Neighborhood Spider Man. Z alternatívnych verzií je to Ultimate Spider-Man a Spider-girl.
Ustka
Ustka je mesto ležiace na rieke Słupia v severnom Poľsku v Pomoranskom vojvodstve, dnes je známe tiež ako turistické letovisko.
Charakter mesta
Ustka leží 150 km západne pozdĺž pobrežia od Gdanska a 18 km severne od Slupska.
Auckland (vulkanické pole)
Auckland je v súčasnosti neaktívne vulkanické pole, rozkladajúce sa na ploche cez 140 km² v okolí najväčšieho novozélandského mesta Auckland. Pole je tvorené viac ako 50 vulkanickými centrami (troskovými kužeľmi a maarmi), má eliptický tvar (najväčšía šírka je 29 km) a jeho vek je datovaný na neskorý pleistocén (144 000 rokov). V horninovom zložení prevládajú alkalické bazalty až bazanity. Posledná erupcia sa odohrala približne pred 600 rokmi, počas nej vznikol ostrov Rangitoto.
Yoko Ono
Yoko Ono alebo Jóko Onová (* 18. február 1933, Tokio, Japonsko) je japonská multimediálna umelkyňa, speváčka, skladateľka a mierová aktivistka. Jej práca zahŕňa tvorbu v angličtine, ale aj v japončine a je aj autorkou filmových diel.
Svoju hudobnú kariéru Yoko Ono začala v roku 1969, kedy s Johnom Lennonom založili skupinu The Plastic Ono Band. V 70. rokoch spolu vyprodukovali niekoľko avantgardných hudobných albumov. Komerčný a kritický ohlas získala v roku 1980 vďaka albumu Double Fantasy, ktorý sa dostal na vrcholy hudobných rebríčkov. Tento projekt, ktorý bol výsledkom spolupráce s Johnom Lennonom vyšiel tri týždne pred jeho zavraždením. Album získal cenu Grammy za album roka. V súčasnosti má Yoko Ono má v amerických hudobných rebríčkoch dvanásť singlov číslo jeden a v roku 2016 ju magazín Billboard označil za 11. najúspešnejšieho hudobného umelca všetkých čias. Ako sólovú umelkyňu ju uznáva viacero umelcov, medzi nimi sú mená ako Elvis Costello, The B-52's, Sonic Youth a Meredith Monk.
Grandslam (tenis)
Grandslam alebo Grand Slam je najvyššia kategória mužského a ženského profesionálneho tenisu. V jednej sezóne zahŕňa štyri turnaje, anglicky nazývané "majors", Australian Open v polovici januára, French Open (tiež známy ako Roland Garros) približne od konca mája do začiatku júna, Wimbledon v júni až júli a US Open v auguste až septembri. Každý turnaj sa hrá počas dvoch týždňov. Wimbledon je najstarší, založený v roku 1877, po ňom nasleduje US Open, z roku 1881, ďaľej French Open z roku 1891 a najmladší, Australian Open, je z roku 1905. V roku 1946 bol Wimbledon odohraný pred French Open a v roku 1977 sa Australian Open hral dvakrát, v januári a v decembri. Do otvorenej éry tenisu, ktorá začala roku 1968, boli turnaje pomenované ako Championships, od roku 1968 potom majú v názve Open (Australian Open, French Open, US Open).
Grandslamové turnaje neprevádzkuje Asociácia profesionálnych tenistov (ATP) ani Ženská tenisová asociácia (WTA), ale Medzinárodná tenisová federácia (ITF). Avšak ATP a WTA udeľujú body v rebríčku na základe výkonu hráča v hlavnej súťaži.
Výhra všetkých štyroch veľkých turnajov v ktoromkoľvek okamihu kariéry tenistu sa označuje ako kariérny Grandslam. Získaním zlatej medaily na letných olympijských hrách a zároveň vyhratím štyroch veľkých turnajov v jednom kalendárnom roku je známe ako zlatý grandslam alebo častejšie zlatý slam. Víťazstvo všetkých štyroch turnajov spolu s finále ATP alebo finále WTA v jednom roku je známe ako superslam.
Súčasnú podobu grandslamu v jednom roku vyhral ako prvý Don Budge v roku 1938. Grandslam doposiaľ vyhralo 17 hráčov, hoci v najprestížnejších singlových tituloch iba šiesti. Získanie grandslamu je pomerne vzácnym javom – napríklad v mužskej dvojhre sa to za celú otvorenú éru podarilo len Rodovi Laverovi v roku 1969. Poslednou ženou, ktorá získala Grandslam v dvojhre, bola Steffi Grafová v roku 1988.
Vzhľadom na stále väčšiu špecializáciu hráčov (predovšetkým v mužskej kategórii) a na fakt, že jednotlivé grandslamové turnaje sa hrajú na rôznom povrchu (predovšetkým French Open so svojím pomalým antukovým povrchom sa odlišuje od všetkých ostatných), je dnes získanie grandslamu v dvojhre stále menej pravdepodobné. Výnimkou z pravidla sa stal v rokoch 2006 a 2007 Roger Federer, ktorému Grandslam tesne unikol – vyhral Wimbledon, Australian Open a US Open, na French Open, ale prehral vo finále s Rafaelom Nadalom.
Stendhal
Stendhal, vlastným menom Marie-Henri Beyle, (* 23. január 1783 Grenoble, Francúzsko – † 23. marec 1842 Paríž) bol francúzsky spisovateľ a esejista, predstaviteľ kritického realizmu a romantizmu. Bol zarytým nepriateľom aristokracie a bojoval na strane Napoleona.
Detstvo
Stendhal sa narodil v Grenoble, vo Francúzsku, v roku 1783 v rodine zámožného advokáta. Jeho otec mal výrazné aristokratické sklony a konzervatívne názory, s ktorými Stendhal nesúhlasil. Bol totiž nadšeným stúpencom revolúcie. Nemal šťastné detstvo, k čomu prispela aj skorá smrť jeho matky, ktorá zomrela, keď mal Stendhal sedem rokov. Jeho najlepšou priateľkou bola jeho sestra, Paulina. Po smrti matky jeho otec nemal na jeho výchovu čas, a preto sa o neho staral starý otec, ktorý bol veľkým obdivovateľom Voltaira. Vďaka tomu Stendhal získal veľa revolučných myšlienok. Neskôr sa o jeho výchovu staral kňaz-učiteľ, čo bolo vtedajším zvykom. Navzdory otcovej snahe realizoval vlastné úsudky a už ako desaťročného ho potešil vývoj revolúcie – poprava kráľa, ktorý bol označený ako zradca národa. Stendhal v neskoršom veku opísal toto obdobie v autobiografickom diele Život Henryho Brularda. V detstve na neho zapôsobila ideológia Destutta de Tracy, francúzskeho osvietenca a filozofa, ktorého spoznal, keď sa ako sedemnásťročný presťahoval do Paríža.
Napoleonov vplyv
Stendhal bol veľkým stúpencom Napoleona a toto jeho nadšenie ho doviedlo až na bojové pole. Vďaka svojej snahe a odvahe sa stal dôstojníkom napoleonskych armád a neskôr sa ako intendant (intendant = veliaci dôstojník tylového zabezpečenia, zásobovací dôstojník) zásobovania zúčastnil aj ťaženia do Ruska. V tomto ťažení na vlastnej koži zažil Moskovský požiar. V roku 1814 bol z armády vypovedaný.
Odchod do Talianska
thumb|Stendhalov náhrobný kameň Po páde cisárstva Stendhal opustil Francúzsko, presťahoval sa do Talianska a usadil sa v Miláne. Imponovala mu búrlivá talianska povaha i samotné Taliansko ako krajina. V Taliansku prežil sedem rokov a táto krajina sa stala jeho druhým domovom. To je aj dôvod, prečo má na náhrobnom kameni taliansky nápis Tu leží Arrigo Beyle, Milánčan. Počas svojho pobytu v Taliansku bol menovaný na post konzula v Terste. Od roku 1830 bol konzulom v pápežskom štáte.
Návrat do Francúzska
Do Francúzska sa vrátil po dvadsiatich rokoch. Stendhal počas života ochorel na syfilis. Na chorobu bol liečený jodidom draselným a ortuťou. Stendhal zomrel 22. marca 1842, niekoľko hodín po kolapse a záchvate, ktoré ho postihli v uliciach Paríža. Je pochovaný na cintoríne v Montmartre.
Stendhalova literatúra
Stendhalova tvorba sa pohybuje na hranici medzi romantizmom a realizmom. Pravdivo zobrazoval sociálny a duchovný svet francúzskej buržoáznej spoločnosti, jej predstaviteľov a verne dokázal zobraziť vtedajšie spoločenské pomery. Jeho postavy majú spoločnú charakteristickú črtu – sú v ustavičnom konflikte s pokryteckou morálkou a nemôžu uskutočniť svoje sny. Stendhal tak podáva úplne presvedčivý obraz svojej doby. V jeho dielach nenájdeme žiadne dlhé opisy krajiny ani postáv, ale napriek tomu dokáže vtiahnuť čitateľa do deja. Stendhal mal vo svojom živote veľa skúseností a zážitkov, ktoré ako vynikajúci spisovateľ výborne využil. Podporoval požiadavky ľudskej dôstojnosti. Renesanciu, revolúciu a Taliansko si zidealizoval a považoval ich za ideál skutočných citov. Podobne sa vyjadruje aj o láske, ktorá pre neho znamená hlboký, silný, ničím nepoškvrnený cit, je to pre neho vášeň, ktorá pohltí celého človeka a bráni mu v racionálnom myslení a uvažovaní.
Stendhalove postavy
Stendhal zobrazoval city ako vynikajúci psychológ – dokázal bravúrne zachytiť širokú škálu ľudských pocitov, napríklad jednanie a myslenie milencov a jednotlivé stavy ich sŕdc. Hlavnými postavami v jeho dielach sú väčšinou mladí muži, výnimku tvorí dielo Lamiel, kde je hlavnou postavou mladé dievča (tiež zapadá do Stendhalovho prototypu mužského hrdinu). Všetci jeho hrdinovia majú jednu spoločnú vlastnosť – nespokojnosť so svojím životom a miestom, kde žijú. Sú ovplyvnení spoločnosťou, čo je skôr negatívny jav. Okrem toho zobrazuje aj každodenné problémy a starosti obyčajných ľudí – materiálne rozdiely medzi spoločenskými triedami, nenaplnenými láskami, podvody, intrigy, klamstvá. Každý z jeho hrdinov je však charakteristický inými nedostatkami a schopnosťami.
Denníky a dráma
Zachovalo sa niekoľko nedokončených denníkových záznamov, ktoré napísal Stendhal ešte počas mladosti, a dramatických pokusov. Takou je nedokončené dielo Dvaja muži (🇫🇷), ktoré kritizuje a ironizuje odvekú obavu z toho, čo si o niečom budú myslieť ostatní ľudia. Do kontrastu stavia republikánsku a monarchistickú povahu, pobožnosť proti filozofii, atď. Stendhal vo svojej tvorbe vychádzal najmä zo svojich osobných zážitkov a skúseností. Vidno to v diele Denník (🇫🇷), ktoré má niekoľko zväzkov. Toto dielo bolo vydané po jeho smrti a sú to zápisky z jeho denníka, ktoré sa týkali najmä vojenských ťažení. Po návrate do Francúzska napísal ďalšie dielo Spomienky na egoizmus (🇫🇷). Vykresľuje v ňom osobné nepríjemné zážitky, najmä z rokov 1821 – 1830. Toto dielo dokončil v roku 1832, bolo vydané až po jeho smrti, teda 60 rokov po jeho napísaní.
Komédia
Nedokončeným dielom je satirická komédia Letellier, kde stavia do popredia pokrytca, ktorý svoju nedokonalosť skrýva za model ideálu a nevedomosť sa snaží maskovať vyberanými prejavmi a klamstvom.
Biografie a cestopisy
Stendhala nadchlo talianske renesančné umenie, a preto si pre námety niekoľkých svojich diel vybral životy talianskych umelcov. Tieto diela vydýval pod rôznymi pseudonymami. Tak vydal dielo Dejiny maliarstva v Taliansku (🇫🇷), pričom ho prvýkrát vydal pod menom Stendhal. Toto meno si podľa všeobecnej mienky vybral podľa nemeckého mestečka v Sasku-Anhaltsku Stendal, v ktorom sa narodil archeológ a estetik Johann Joachim Winckelmann. Stendhal sa venoval aj cestopisným dielam. Napísal niekoľko cestopisných čŕt o Taliansku. Dielo Rím, Neapol a Florencia vyšlo v dvoch vydaniach, z ktorých druhé bolo rozšírenejšie a prepracovanejšie.
Spisy
Stendhalov spis O láske (🇫🇷) z roku 1822 sa neskôr stal jedným z jeho najznámejších diel. V čase vydania zostalo toto dielo nepovšimnuté.
Romány
Najväčšie diela Stendhal napísal vo veku päťdesiat rokov. V tomto období začal písať romány. Prvým románom je Armance (🇫🇷) napísený v roku 1827 a zachytáva prostredie vtedajších šľachtických salónov. V roku 1830 vychádza jeho prvý veľký román Červený a čierny (🇫🇷). Červená farba je farbou boja, revolty a odporu proti vtedajšiem režimu, ale tiež je to symbol slobody, slobodného života, lásky a nenávisti. Čierna je zase farbou tmy, ktorú vytvorila cirkev a despotizmus, ktorý nedovoľuje slobodne žiť a núti k pretvárke a klamstvu. Farebnosť vidieť aj ďalšom románe Ružová a zelená (🇫🇷). Ďalším veľkým dielom je román Lucien Leuwen. Je to Stendhalov najpolitickejší román (hovorí o veľkých politických podvodoch), ktorý nesmel byť v tej dobe vydaný a vydania sa dočkal až v roku 1894. Hlavnou postavou je Lucien Leuwen – syn veľkého bankára, ktorému otcove peniaze môžu zabezpečiť kariéru a úspech, no on si rozhodne nájsť uplatnenie sám a odmieta otcovu pomoc. Tak sa stáva poručíkom v meste Nancy. Stendhalovým tretím veľkým románom je Kartúza parmská. Pri tomto diele Stendhal čerpal motívy najmä zo starých talianskych kroník. Hlavným hrdinom je mladý taliansky šlachtic Fabrizzio del Dongo.
Bandicam
Bandicam je program, ktorý slúži na nahrávanie videí a snímanie obrazovky z počítačových videohier. Je vyvíjaný spoločnosťou Bandisoft.
Bandicam je shareware. V neregistrovanej verzií programu je možné nahrávať iba 10 minút do jedného súboru a na vrchu videa bude priehľadné logo Bandicam aj s odkazom na webové stránky programu.
Bandicam je dostupný v 45 jazykoch.
Podhorany (okres Nitra)
Podhorany sú obec na Slovensku v okrese Nitra. Obec sa nachádza 12 km severne od mesta Nitra. Vznikli v roku 1960 spojením obcí Sokolníky, Mechenice a Bádice. Bádice sa už nezaraďujú k Podhoranom. Najvýznamnejšími pamiatkami sú dva pôvodne románske kostoly z 12. storočia. V Sokolníkoch ide o základy stavby odkryté v rokoch 1964 - 65, v Mecheniciach sa z pôvodnej stavby zachovala svätyňa Kostola sv. Heleny. V obci je aj rímskokatolícky kostol sv. Michala archanjela z roku 1858.
Obytná miestnosť
Obytná miestnosť je podľa Stavebného zákona miestnosť, ktorá svojím stavebnotechnickým riešením a vybavením spĺňa podmienky na trvalé bývanie.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v softbale mužov 2016
Majstrovstvá Južnej Ameriky v softbale mužov 2016 boli majstrovstvá Južnej Ameriky v softbale mužov, ktoré organizuje Juhoamerická softbalová konfederácia (CONSURSA). Konali sa od 8.14. mája 2016 v Panama City, v Paname, za účasti 7 tímov. Ďalšie dve družstvá tvorili B-tím domácej Panamy a argentínsky výber do 19 rokov. Zápasy sa odohrali v športovom komplexe Los diamantes Clayton. Titul získala 🇦🇷, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇻🇪.
Rodinný dom
náhľad|Historický rodinný dom, rodisko [[M. R. Štefánika]] Rodinný dom je (podľa Stavebného zákona) bytová budova určená predovšetkým na rodinné bývanie so samostatným vstupom z verejnej komunikácie, ktorá má najviac tri byty, dve nadzemné podlažia a podkrovie.
NGC 132
NGC 132 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 25. decembra 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Teória umelej inteligencie
Teória umelej inteligencie je veda o umelej inteligencii, intelektika. Pozri aj umelá inteligencia.
Kapince
Kapince je obec na Slovensku v okrese Nitra blízko obce Malé Zálužie. Nachádzajú sa 17 kilometrov severozápadne od mesta Nitra.
Poloha
Ležia v západnej časti Nitrianskej sprašovej pahorkatiny. Obec je ohraničená z dvoch strán vodnými tokmi. Východnú časť zastavaného územia obce lemuje riečka Radošinka. Trhovištský potok obteká obec z juhozápadnej strany a východne sa vlieva do Radošinky. Kapince ležia na rozhraní Nitrianskeho a Trnavského kraja a súčasne troch okresov: Nitra, Topoľčany a Hlohovec. V rámci regiónu juhovýchodne susedia s obcou Malé Zálužie. Severovýchodným susedom je obec Biskupová a severozápadným susedom je obec Merašice.
História
Obec vznikla zlúčením Dolných a Horných Kapiniec v roku 1892. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1261. Obe obce sa tu spomínajú ako Wruuskap a Haloskap. Dolné Kapince boli rybárskou osadou, patrili Nitrianskemu hradu, neskôr boli majetkom zemanov, ktorí vlastnili aj Horné Kapince. V 13. storočí bol majiteľom pozemkov v Malých Kapinciach Vavrinec Ludanický. V 16. storočí časť majetkov v Horných Kapinciach vlastnili Zerdahelyiovci. Neskoršími zemepánmi v obciach boli Bossányiovci, Vranovičovci, Klannerovci a Bertalanfiovci. Zo 16. storočia pochádza aj nájdený poklad strieborných mincí. V Horných Kapinciach v roku 1875 dal Artúr Klanner postaviť neskoroklasicistický kaštieľ. V roku 1601 boli Dolné Kapince vypálené Turkami. Obyvatelia obidvoch obcí sa zaoberali poľnohospodárstvom. V rokoch 1905 – 1965 bola obec pričlenená k susednej obci Merašice. Potom, až do roku 1986 fungovala samostatne. Od roku 1986 do roku 1991 bola pričlenená k obci Nové Sady. Od roku 1991 Kapince fungujú ako samostatná obec.
Zaujímavosti a pamiatky
V obci sa nachádza minerálny prameň Lužbetka. K významným pamiatkam patrí pieskovcová socha Panny Márie, ktorá sa nachádza na rázcestí cesty spájajúcej obce Malé Zálužie s Biskupovou a Kapince. V centre obce stojí pieskovcová socha svätého Jána Nepomuckého. V miestnom cintoríne dominuje kaplnka Najčistejšieho Srdca Panny Márie. Na cintoríne sa nachádzajú aj dva pamätníky obetiam 2. svetovej vojny.
Estelí (sopka)
Estelí je menšie vulkanické pole, nachádzajúce sa v horskom údolí v západnej časti Nikaraguy medzi mestom Estelí a hranicou s Hondurasom. Pole je tvorené bazaltovými troskovými kužeľmi a s nimi asociovanými lávovými prúdmi. Niektoré z týchto prúdov obsahujú granitové xenolity. Vek hornín sa odhaduje na niekoľko tisíc rokov.
Syntaktická skratka
Syntaktická skratka je symbol ktorý zastupuje nejakú zložitejšiu presne vymedzenú syntaktickú konštrukciu v jazyku logiky alebo teórie. Syntaktická skratka sama o sebe nie je súčastou jazyka ani abecedy, jej jedinou úlohou je sprehladniť komplikované zápisy a napomôcť tak ich zrozumiteľnosti.
Príklad z výrokovej logiky
Jeden z možných prístupov k výstavbe výrokovej logiky vychádza z logických spojok implikácie \rightarrow a negácie \neg. Pri tomto prístupe sa jazyk, axiomatizácia a odvodzovacie pravidlá formulujú výhradne v reči týchto dvoch symbolov. To ale neznamená, že v tejto logike nie sú latentne prítomné koncepty konjunkcie, disjunkcie alebo ekvivalencie. Tak napríklad pre výroky \varphi a možno definovať ich konjunkciu ako syntaktickú skratku: a ich dizjunkciu ako syntaktickú skratku: S pomocou týchto dvoch skratiek možno dalej definovať ekvivalenciu ako syntaktickú skratku:
Napríklad taká jednoduchá, ľahko čitateľná a na prvý pohlad zrozumiteľná teoréma výrokovej logiky akou je komutativita konjunkcie by sa bez použitia skratiek písala V tomto zápise nie je vôbec vidiet myšlienku ktorú toto tvrdenie vyjadruje.
Václav Medek
Prof. RNDr. Václav Medek (* 23. október 1923, Žilina – † 31. marec 1992, Bratislava) bol slovenský matematik.
Vedecká a pedagogická kariéra
Narodil sa 23. októbra 1923 v Žiline, kde na reálnom gymnáziu maturoval. Po ukončení štúdia matematiky a deskriptívnej geometrie na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave nastúpil v roku 1946 ako asistent na Slovenskú vysokú školu technickú v Bratislave. Doktorát prírodných vied (RNDr.) dosiahol v roku 1948. Od roku 1956 bol docentom a od roku 1965 profesorom na Katedre matematiky a deskriptívnej geometrie Stavebnej fakulty SVŠT, kde tiež pôsobil dlhé roky ako vedúci katedry. Prednášal matematiku a deskriptívnu geometriu, na Prírodovedeckej fakulte moderné partie z afinnej a projektívnej geometrie a v poslednom období (po odchode do dôchodku) aj počítačovú geometriu na Materiálovo-technologickej fakulte STU v Trnave a geometriu na Fakulte architektúry STU.
Dielo
Nevšedná Medekova činorodá práca bola rozsiahla. Okrem nikdy nedocenenej práce pri výchove inžinierskej inteligencie treba spomenúť jeho zásluhu na príprave a formovaní vedeckých a pedagogických pracovníkov vysokých škôl, či už prostredníctvom vedeckých seminárov najmä z oblasti afinnej i počítačovej geometrie, ale aj ako školiteľa mnohých ašpirantov.
V Jednote česko-slovenských matematikov a fyzikov i v JSMF pôsobil v rôznych funkciách takmer tridsať rokov. Z toho bol osem rokov ( 1973 – 1981) predsedom JSMF a podpredsedom JČSMF (pozri Pokroky 28, 1983, č. 6.), neskôr podpredsedom ÚV JSMF. Bol podpredsedom komisie pre matematiku na VŠTEP a predsedom odbornej skupiny pre deskriptívnu geometriu, počítačovú grafiku a technické kreslenie. Venoval sa popularizácii matematiky v tlači, rozhlase a televízii. Prednášal na mnohých domácich a zahraničných konferenciách, sympóziách a seminároch (Štokholm, Drážďany, Viedeň, Graz, Belehrad, Varšava, Płock). Bol členom redakčných rád viacerých odborných periodík, predsedom edičnej komisie teoretickej literatúry vydavateľstva Alfa, iniciátorom a organizátorom sympózií a konferencií domácich i so zahraničnou účasťou (najmä periodické konferencie o matematike na vysokých školách technických, ekonomických a poľnohospodárskych a medzinárodné konferencie o počítačovej grafike). Bol členom komisie pre obhajoby kandidátskych dizertačných prác z geometrie a topológie, členom Národného subkomitétu pre vyučovanie matematiky pri ČSAV, členom komisie pre organizáciu vedeckých spoločností pri SAV, mal patronát nad viacerými vedeckými spoločnosťami SAV atď.
Václav Medek má aj závažný podiel na kodifikácii slovenskej matematickej terminológie. Bol vyše 20 rokov predsedom Terminologickej komisie SAV pre matematiku. K tejto problematike uverejnil v rokoch 1962 a 1977 články v časopise Matematika a fyzika ve škole a s kolektívom sa podieľal na vydaní knižky Matematická terminológia ( 1975, 1977, 1984). Úplne ojedinelým dielom je dvojzväzkový 5-jazyčný matematický prekladový slovník, kde bol vedúcim početného kolektívu slovenských autorov. Významne sa zaslúžil o rozvoj matematickej vedy na Slovensku po oslobodení. Dlhé roky viedol výskum v oblasti incidenčných štruktúr a neskôr až do svojej smrti v oblasti počítačovej grafiky. Jeho záujem sa kryštalizoval na klasickej projektívnej geometrii. Má výrazné výsledky v projektívnej geometrii konečných rovín a v posledných rokoch života aj v počítačovej geometrii. Zvlášť hodnotné sú aj jeho práce pre technické aplikácie (riešenie problému v katalogizácii objektov, geometrická problematika v oblasti integrovaných obvodov, štruktúra reťazcov v dynamických procesoch, príspevky ku grafike stavebných projektov a interiérov a i.) v spolupráci so Štátnym projektovým a typizačným ústavom v Bratislave, s Teslou v Piešťanoch, Ústavom technickej kybernetiky SAV, Vývojovým a výskumným ústavom drevárskeho a nábytkárskeho priemyslu.
Prvé publikácie z rokov 1950 – 1951 svedčia o pozoruhodnej schopnosti hľadať nové námety a pohľady (syntetické vytvorenie Hesseho kubiky vytvorenej singulárnymi bodmi kužeľosečiek tvoriacich sieť, triedenie vlastností nelineárneho systému kužeľosečiek pomocou zobrazenia do bodov lineárneho priestoru S<SUB>5</SUB> ).
Veľmi intenzívne sa venoval pedagogickej práci. Je autorom početných vysokoškolských skrípt z matematiky a deskriptívnej geometrie a vysokoškolských učebníc s pôsobnosťou pre celé bývalé Česko-Slovensko. Spomeňme z nich Kurz deskriptívnej geometrie I a II ( 1952, 1954) v spoluautorstve s G. Čeňkom – ako prvú slov. vysokoškolskú učebnicu tohto predmetu, dve vydania celoštátnej učebnice Deskriptívna geometria I a II ( 1966, 1972, 1975) s Z. Pískom, Konštruktívna geometria pre technikov ( 1978). Istú izoláciu deskriptívy a jej uzatvorenia sa do syntetických metód „...zlomila učebnica profesora V. Medeka a docenta J. Zámožíka. Je to jediná naša učebnica deskriptívnej geometrie, ktorá vzbudila významný ohlas v zahraničí...“ (Z. Nádeník, b. 18, konf. o matem. na VŠTEP v Bratislave 1984).
Neustálu pozornosť venoval moderným vyučovacím metódam na stredných školách. O tom svedčí jeho podiel na tvorbe viacerých stredoškolských učebníc a zbierok úloh z deskriptívnej geometrie a matematiky, veľa populárno-náučných článkov v odborných časopisoch, populárne Repetitórium stredoškolskej matematiky ( 1976, 1978, 1983) s L. Mišíkom a T. Šalátom, ako aj množstvo prednášok a besied pre učiteľov všetkých typov škôl. Bohatá publikačná činnosť profesora Medeka je zachytená v jeho personálnej bibliografii, ktorú v roku 1993 vydala Univerzitná knižnica v Bratislave. Za svoju činnosť v Jednote obdržal niekoľko pamätných medailí a dostal titul Zaslúžilý člen (1972) a Čestný člen (1975), SVŠT a STU mu udelila viaceré čestné uznania a vyznamenania, okrem iných Zlatú medailu (1983) a roku 1993 in memoriam medailu za zásluhy o budovanie a rozvoj SF STU. Od SAV získal čestné uznanie a Zlatú plaketu Jura Hronca za zásluhy v matematických vedách (1983), od Slovenskej astronomickej spoločnosti pri SAV pamätnú plaketu (1984). Vyznamenalo ho aj Ministerstvo školstva, TF VUT v Zlíne, PF UK a MFF UK v Bratislave. Zomrel 31. marca 1992 v Bratislave.
Krt
Krt môže byť:
KRT môže byť:
Follow Me (skladba)
„Follow Me“ je skladba anglickej rockovej skupiny Muse. Jej autorom je gitarista, spevák a hráč na klávesové nástroje Matthew Bellamy. Je šiestou nahrávkou na ich šiestom štúdiovom albume The 2nd Law. Dňa 7. decembra 2012 túto skladbu vydali ako tretí oficiálny singel albumu, ktorý bol k dispozícií na stránkach kapely pre komerčné digitálne stiahnutie. Textové video k singlu kapela vydala o mesiac skôr, 1. novembra 2012. Oficiálne hudobné video skladby „Follow Me“ vyšlo 11. decembra 2012. Podobne ako to bolo u nahrávky „Resistance“ išlo o koncertnú snímku z vystúpení v na pódiách počas The 2nd Law World Tour: O2 (UK) a Atlas (Poľsko).
Július Virsik
JUDr. Július Virsik, (* 27. september 1908, Malacky – † 16. máj 1993, Bratislava) bol slovenský právnik, katolícky intelektuál a básnik.
Životopis
Vyštudoval právo v Bratislave. Počas štúdií sa zúčastňoval vysokoškolského života na katolíckom internáte Svoradov, kde viedol viacero polemík s Gustávom Husákom. Postgraduálne štúdium absolvoval v Mníchove v roku 1930 so zameraním na cirkevné a rodinné právo. Aj po skončení štúdií pripravoval na internáte Svoradov študentov po vedeckej stránke so zameraním na právo. ''
Pred vznikom samostatnej Slovenskej republiky (1939) pôsobil v spoločnej právnej kancelárii s Ferdinadom Ďurčanským. Po vzniku štátu však nesúhlasil s viacerými nedemokratickými prvkami, ktoré sa objavili v ústave. Bol právnym poradcom slovenských katolíckych biskupov.
Ako advokát pôsobil v Bratislave až do roku 1949, kedy ho nastupujúci komunistický režim ako nepohodlného pozbavil právnickej profesie a násilne vysťahoval z Bratislavy do Stupavy. Pracoval ako robotník a neskôr právny úradník v rôznych slovenských cementárňach.
Patril k tým, ktorí vedeli o stalinských zverstvách, ktoré pár rokov predchádzali zverstvám hitlerovským. Preto ani nevítal sovietsku prítomnosť či už v povstaní, alebo s Benešom v roku 1945, či s Gottwaldom a Husákom v roku 1948. V roku 1968 bol skeptický aj ohľadne Dubčekovho komunistického tzv. “socializmu s ľudskou tvárou”.
Bol Stredoeurópanom po kultúrnej aj po jazykovej stránke, ovládal maďarčinu, nemčinu, češtinu, latinčinu, taliančinu a francúzštinu. Celý život až do smrti amatérsky písal básne.
Jeho synom je slovenský matematik a exilový publicista George Virsik.