cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sitno (geomorfologická časť)
Turizmus
Sitno a jeho okolie patrí medzi najstaršie centrá turistiky na Slovensku, pričom v jeho okolí vznikli prvé značené chodníky už v 80. rokoch 19. storočia. Poloha územia v blízkosti pamiatkových rezervácii miest Banská Štiavnica a Štiavnické Bane, no i v susedstve obľúbeného Počúvadlianskeho jazera, predurčuje centrálnu časť pohoria na veľmi atraktívny cieľ turistov. Milovníci histórie vyhľadávajú Sitniansky hrad a pozostatky starovekého hradiska na vrchole legendami ovenčeného Sitna.
Roqueredonde
Roqueredonde je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľubomír Stankovský
Ľubomír „Kyslík“ Stankovský (* 23. august 1951, Bratislava, Československo) je slovenský hráč na bicie nástroje a spevák.
Ľubomír Stankovský vyštudoval strednú priemyselnú školu strojnícku. V roku 1967 patril spolu s Jánom Balážom a Mirom Žbirkom k zakladajúcim členom skupiny Modus, kde pôsobil do roku 1973. Potom prešiel do skupiny Vlada Hronca (brat Braňa Hronca), v ktorom hral rok. S Dežom Ursinym a so skupinami Prognóza, Burčiak, či Provisorium nahral šesť albumov.
V 80. rokoch sa Ľubomír Stankovský vrátil do kapely Modus. V roku 1984 naspieval pieseň „Ty, ja a môj brat“ (známa aj ako „Odrazové sklíčka dotykov“) ktorá sa stala obrovským hitom. Počas svojej kariéry účinkoval pri nahrávaní mnohých albumov, hudobných projektov, či scénickej hudby. Hral aj v skupine Elán. Kapelu Modus oživil spolu novými členmi, ale aj s Jánom Balážom v obnovenej zostave nahrali v roku 2018 album ReGenerácia.
Albumy ďalších interprétov
Výber z albumov, na ktorých sa podieľal Ľubomír Stankovský:
Acy-Romance
Acy-Romance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Polohopis
Acy-Romance má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Acy-Romance má 437 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Surinamské národné futbalové mužstvo
Surinamské národné futbalové mužstvo reprezentuje Surinam na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Zlatý pohár CONCACAF.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1920. Surinam sa nikdy nekvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale. Na Zlatom pohári CONCACAF sa predstavili trikrát z toho raz pod názvom turnaja Zlatý pohár. Najlepší výsledok je šieste miesto z roku 1977. V tejto krajine sa narodilo mnoho holandských futbalistov ako Edgar Davids, Frank Rijkaard, Virgil van Dijk, Clarence Seedorf, Patrick Kluivert, Ruud Gullit a iní.
Externé zdroje
https://svb.sr/
Rodion Kertanty
Rodion Kertanty (Rodion Kertanti) alebo Rodion Kertantov je pôvodom ruský zápasník voľnoštýliar osetskej národnosti, ktorý od roku 1996 reprezentuje Slovensko.
Športová Kariera
Zápasiť začal v rodnej Čikole pod vedením Achsarbeka Makojeva. Neskôr sa vrcholovo pripravoval v Ordžonikidze (dnešný Vladikavkaz) pod vedením Kazbeka Dedegkajev. Po rozpadu Sovietskeho zväzu v roku 1991 sa s niekoľkými krajanmi usiloval o získanie československého občianstva pre štart na olympijských hrách v Barcelone v roku 1992. Československé úrady však zámer trénera Kazbeka Dedegkajeva posielať svojich zverencov do cudziny neakceptovali. Avšak po zániku Československa žil od roku 1993 v Bratislave, kde zápasil za klub Dunajplavba a usiloval o získanie slovenského občianstvo. Slovenské občianstvo obdržal na začiatku olympijského roku 1996 a v lete reprezentoval Slovensko na olympijských hrách v Atlante, kde vypadol v tretiom kole s Viktorom Pejkovom z Moldavska. V roku 2000 sa kvalifikoval na olympijské hry v Sydney, kde nepostúpil z náročnej základnej skupiny. Športovú kariéru ukončil po nevydarenej kvalifikácii na olympijské hry v Aténach v roku 2004.
Trénerská kariera
Po skončení športovnej kariéry se venuje trénerskej práci. V roku 2018 si založil klub Bars Bratislava, ktorý funguje až doteraz.
Situácia zápasenia na Slovensku po roku 1993
Zápasníci a karatisti na Slovensku boli po rozpade Československa v roku 1993 väčšinou úzko napojení na slovenské podsvetie. Samotný Slovenský zápasnícky zväz dotoval radu rokov a viedol vplivný slovenský podnikateľ Jozef Svoboda. Z radov zápasníkov sa rekrutovala ochranka mafiánských "bossov". Najčastejšie boli títo zápasníci/karatisti/boxeři/judisti využívaní ako výbercovia výpalného a k riešeniu osobných sporov. Jeden z Kertantyho krajanov zo Severného Osetska, slovenský reprezentant v zápasení Maxim Malkarty bol v roku 1998 prestrieľaný samopalom v Devínskej Novej Vsi neznámym páchateľom (člen gangu zvaného Sýkorovci). Tomuto podnikateľskému prostrediu prial zavedený systém vladnúcej strany HZDS. Po roku 1998 sa situácia začala postupne stabilizovať, mafiánski bossovia boli nebo mŕtvi alebo končili za svoje činy vo väzení. Úroveň olympijského zápasu na Slovensku šla podobnou cestou ako inde v západnej Európe resp. o olympijský vrcholový zápas prestal byť záujem. Situáciu s postupným znižovaním dotácií sa v roku 2007 snažil zachrániť ďalší vplyvný podnikateľ a politik za HZDS Peter Marček. Marček vo spolupráci s Kertantym zvolil cestu nákupu hotových či takmer hotových zápasníkov z Ruska, zo Severní Osetie. Prví a stále poslednou veľkou rybou bol skúsený zápasník, olympijský víťaz z roku 2000 David Musuľbes. Spojenie medzi Musulbesem a Kertantym bol tréner Kazbek Dedegkajev. Ďalšími tzv. importovanými športovcami boli mladí takmer hotoví juniori, ktorí sa týmto krokom snažili ľahšie presadiť na medzinárodnej scéne – Kachaber Chubežty, Soslan Gagloty, Boris Makoty a ďalší.
Trénujúce kluby
Bars Bratislava je klub založený v roku 2018. Odvtedy funguje až dodnes. Klub má stanovisko tréningov v Petržalke. Trénujú sa mladší do 10 rokov a potom starší nad 11 rokov.
ZK Bars Bratislava bol zaevidovaný do slovenského zápasníckeho zväzu od roku 2021.
Ježišu, Kráľu
náhľad|[[Ježiš Kristus|Kristus Kráľ v nemeckom Thuine]] Ježišu, Kráľu je slovenská duchovná oslávna pieseň k Ježišovi Kristovi. V Jednotnom katolíckom spevníku je označená číslom 498. Jej melódiu zložil slovenský skladateľ Mikuláš Schneider-Trnavský, zostavovateľ Jednotného katolíckeho spevníka.
Text
1. Ježišu, Kráľu neba i zeme,
tebe sa klania anjelov chór,
velebnosť tvoju v hymnách a piesňach
vyznáva svätých i svätíc zbor.
Ukrývaš svoju tvár vo Sviatosti,
lež viera zrie ju tu oslávenú,
preto my Bohu vo svätostánku
vzdávame úctu a poklonu.
zo srdca tvojho osláveného
plynie im večné potešenie.
Skrývaš ho pred nami vo Sviatosti,
túžime za tebou, nebeský zdroj.
Ježišu, Kráľu neba i zeme,
so Srdcom svojím nás večne spoj.
3. Ježišu, Kráľu neba i zeme,
z lásky k nám telom učinený,
kam siaha okraj pevniny, mora,
zneje spev chvály rozochvený.
Ráč prijať láskavo pieseň našu,
ktorú ti zo srdca tu spievame,
požehnaj za to nám telo, dušu,
ty si nás krvou svojou spasil,
ó, kraľuj v srdciach veriacich svojich,
vieru v nás oživ, vieru posiľ.
Veríme v teba, že ty si Boh náš,
že si cesta naša i život náš;
k tvojmu sa Srdcu láskou vinieme,
ty v sebe živý zdroj pravdy máš.
5. Ježišu, Kráľu neba i zeme,
v kráľovstvo svoje povolaj nás,
až dokončíme púť žitia svojho,
až sa pominie, pozemský čas.
Daj nech k nám príde kráľovstvo tvoje,
v ktorom niet bolestí, nijakých bied,
oblaží verných radostí kvet.
6. Ježišu, Kráľu neba i zeme,
rodinám všetkým pokoj svoj daj,
srdciam daj svornosť a svätú lásku,
zo Srdca svojho nám vylievaj!
Plameňom lásky tie srdcia zapáľ,
z ktorých už vyhynul jej čistý zdroj,
mali svoj vzor.
7. Ježišu, Kráľu neba i zeme,
ó kraľuj v Cirkvi, čos´ založil,
aby nás viedla v tie strany nebies,
ktoré si z lásky k nám pripravil;
nauč nás láske k tej matke dobrej,
ktorá nás spravuje, dietky svoje,
daj jej moc, silu by premáhala
nástrahy pekla, jeho roje.
Achères (Cher)
Achères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Polohopis
Achères má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Krone (podnik)
náhľad| Samohybná rezačka Krone náhľad| Lis značky Krone náhľad| Samohybná kosačka Krone Bernard Krone Holding je nemecký výrobca poľnohospodárskych strojov a návesov pre nákladné vozidlá so sídlom v Spelle.
Achères (Cher)
Obyvateľstvo
Achères má 360 obyvateľov (2009).
Krone (podnik)
Dejiny
História značky sa začala písať v roku 1906, keď Bernard Krone založil kováčsku dielňu v severnom Nemecku, v meste Spelle v okrese Emsland, na farme, ktorú zdedil. V roku 1930 sa podnik zaoberal výrobou strojov na zber plodín a obrábanie pôdy. Po vojne bola výroba rozšírená o pluhy a prívesy. Potom bola výrobná linka obohatená o rozmetadlá, ako aj sklápacie a nakladacie vozíky.
Achères (Cher)
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Krone (podnik)
Dejiny
Od roku 1990 sa spoločnosť špecializuje aj na výrobu rezačiek. V súčasnosti Krone svojim zákazníkom okrem iného ponúka: samonakladacie prívesy, obraceče, samohybné rezačky, kosačky, lisy a návesy za ťahače.
20. mája 1996 bola uvedená na trh prvá samochodná disková kosačka Krone s kondicionérom (model Big M). Tento model dosahuje pracovný výkon až 20 ha/h. Výkon kosačky Krone bol zdokumentovaný v roku 1999 po 24-hodinovom teste odolnosti. Do Guinessovej knihy rekordov sa kosačka zapísala za 315,1 hektára pokosených lúk a individuálnym hodinovým rekordom 15,2 hektára.
Juraj Káčer
Životopis
Narodil sa v Bratislave. Absolvoval Gymnázium a Národohospodársku fakultu Ekonomickej univerzity. Od roku 2010 bol poslancom miestneho zastupiteľstva v mestskej časti Bratislava – Dúbravka, od roku 2013 poslancom Bratislavského samosprávneho kraja, od roku 2014 poslancom mestského zastupiteľstva Bratislavy.
Po odvolaní predošlého generálneho riaditeľa Sociálnej poisťovne Ľubomíra Vážneho ministrom práce, sociálnych vecí a rodiny SR Milanom Krajniakom (SME RODINA) nastúpil 10. septembra na tento post. Zároveň sa preto vzdal postu viceprimátora Bratislavy, kde ho nahradí Zdenka Zaťovičová.
Pöttinger
História
Spoločnosť bola založená v roku 1871 Franzom Pöttingerom. V roku 1960 spoločnosť skonštruovala samohybný zberací stroj, ktorý jej priniesol medzinárodnú slávu vo svete poľnohospodárstva. V roku 1975 získal Pöttinger bavorskú továreň na pluhy v Landsbergu am Lech. V roku 2001 bola prevzatá továreň na sejacie stroje RABE Sätechnik v Bernburgu. V súčasnosti ponúka Pöttinger svojim zákazníkom okrem iného: sejacie stroje, pluhy, kosačky, samonakladacie vozy a kultivátory.
Monte da Pedra
Monte da Pedra je obec (fragueisa) v portugalskom dištrikte Distrito de Portalegre.
Cyntoryn zvieratiek
Cyntoryn zvieratiek je hororový román od amerického autora Stephena Kinga. V anglickom origináli vyšiel prvý raz v roku 1983. V slovenčine bol vydaný v roku 2019. Kniha bola dvakrát sfilmovaná, v rokoch 1989 a 2019.
Román opisuje príbeh mladej rodiny Credovcov, ktorí sa nič netušiac presťahovali neďaleko územia disponujúceho desivou a tajomnou mocou. Tá rodine spôsobuje čoraz väčšie ujmy. Román sa zaoberá témou smrti, zmierovania sa s ňou a otázkou správnosti nadpridozeného oživenia zosnulých bytostí.
Dej
Louis sa zoznámi a spriatelí so susedom, vyše osemdesiatročným Judom. Jud vezme ich rodinu na výlet na tzv. Cyntoryn zvieratiek – miesto v lese, kde miestne deti pochovávajú svoje uhynuté domáce zvieratká. Po návšteve cintorína je Ellie rozrušená z pomyslenia, že aj jej milovaný kocúr Churchill raz umrie. Krátko na to, v prvý deň v novej práci, sa Louis stáva bezmocným svedkom smrti ťažko zraneného mladíka, ktorého zrazilo auto. V noci má Louis živý sen, v ktorom ho tento mŕtvy mladík varuje, aby nikdy nešiel za hromadu dreva na konci Cyntorynu zvieratiek. Ráno Louis zistí, že má zablatené nohy a jeho sen o tom, ako v noci nasledoval mladíkovho ducha na Cyntoryn zvieratiek, možno nebol iba snom.
Nasledujúceho dňa sa Churchill vráti živý. Louis tomu spočiatku odmieta veriť a hľadá iné vysvetlenia, ale kocúr skutočne vstal z mŕtvych. Zvláštne však páchne a je znepokojivým spôsobom iný až desivý. Louis ide za Judom, ktorý mu konečne prezradí, že miesto, kam ho pochoval, je prastaré indiánske pohrebisko. Zvieratá, ktoré tam ľudia pochovajú, ožijú a vrátia sa domov, no už nikdy nie sú také ako predtým. Louis rodine po ich návrate nič nepovie. Rachel a Ellie cítia, že Churchill sa nepríjemne zmenil, nikto to však nerozoberá.
Zhruba pol roka po príhode s kocúrom na rodinu doľahne strašná tragédia – kamión na rovnakej ceste zrazí ich dvojročného syna Gagea. Louis je ochromený žiaľom. Jud ho varuje, aby sa nepokúšal Gagea pochovať na indiánskom pohrebisku. V mladosti totiž zažil, ako to istý otec skúsil spraviť so svojím jediným synom, ktorý padol vo vojne, a ten syn sa vrátil ako netvor. Louis je však napriek tomu odhodlaný to skúsiť a myslí si, že ak by sa aj jeho syn vrátil ako netvor, stačí ho znova zabiť. Prehovorí Rachel, aby s Ellie išli k svokrovcom. V noci, po rozličných komplikáciách, Louis vykradne synov hrob. S mŕtvolou Gagea absolvuje desivú cestu cez nadprirodzený močiar a pochová syna na starom pohrebisku. Potom sa vráti domov a doráňaný a unavený tvrdo zaspí.
Medzitým má Ellie silné vízie, že na jej otca číha strašné nebezpečenstvo. Uverí jej aj Rachel, ktorá sa pokúša dostať domov. Telefonuje s Judom, ktorý pochopí, o čo sa Louis pokúsil. Chce zastihnúť Louisa predtým, ako to urobí, no zaspí. Jud a do istej miery aj Louis si uvedomujú, že za sled udalostí vedúcich k tomuto stavu môže moc indiánskeho pohrebiska. Ono spôsobilo, že Jud ukázal Louisovi toto miesto, hoci vedel, že je skôr zlé ako dobré. Ono spôsobilo, že auto zrazilo Gagea aj to, že Louis sa napriek varovaniu rozhodol predsa len skúsiť svoje dieťa oživiť a okolnosti mu priali. Ono spôsobilo, že Rachel sa nevedela dostať včas domov, aby v tom manželovi zabránila. A napokon ono spôsobilo, že Jud zaspal a ani on Louisa nezastavil.
Malý Gage vstane z mŕtvych ako monštrum v detskom tele. Zoberie otcov skalpel, dobodá ním Juda a vzápätí aj svoju matku, ktorá dorazí do Judovho domu. Keď sa Louis vo svojom dome preberie, z náznakov pochopí, čo sa stalo. Zabije najprv kocúra Churchilla a potom Gagea. Zo žiaľu z prežitého, aj z toho, že prišiel nielen o syna, ale svojou vinou aj o priateľa a o manželku, zošalie. Podpáli Judov dom. Potom vezme Rachelino telo a ide ju pochovať na indiánske pohrebisko. Kniha končí tým, ako sa oživená Rachel vráti domov.
Ján IV. (konštantínopolský patriarcha)
Svätý '''Ján IV. Nésteutes (iné mená: Ján IV. Neustét, cirkevne: Ján Pôstnik''' , ;* 6. storočie/medzi 500 až 530 , Konštantínopol† 2. september 595, Konštantínopol) bol konštantínopolský ekumenický patriarcha v rokoch 582595. Podieľal sa zmiernení teologických sporov medzi ortodoxiou a monofyzitmi. V roku 588 prijal na synode ako oficiálny titul ekumenického patriarchu. Pravoslávnou i Katolíckou cirkvou je uctievaný ako svätý, jeho sviatok pripadá na 2. septembra  a 18. februára. Jeho prezývka Nésteutes/Pôstnik vznikla preto, že žil prísne asketickým životom a na konci života vlastnil iba všedný plášť, slabú prikrývku a drevený slamník. Ostatné statky mal zastaviť za peniaze pre chudobných. Jeho biografiu spísal ekklésiekdikos Fóteinos.
Životopis
Ján sa narodil a vyrastal v Konštantínopole. Podľa konštantínopolského synaxaria bol pôvodne minciar. Nevedno kedy sa však stal blízkym patriarchovi Jánovi III., ktorý ho vysvätil za diakona Chrámu Božej múdrosti a zveril mu úrad sakellaria. Ako favorit byzantských cisárov Maurikia a Tiberia II. bol v roku 582 menovaný konštantínopolským patriarchom. V roku 588 na miestnej synode prijal oficiálne titul ekumenického patriarchu (Oikúmenikó Patriarchío Konstantinúpoleos Nea Romi), čo síce historicky posilnilo postavenie Konštantínopola voči ostatným patriarchátom, no zároveň vyvolalo spory s pápežmi Pelagiom II. a Gregorom I. V reakcii na to začal Gregor I. používať skromný titul sluha sluhov Božích (servus servorum Dei). Podľa mnohých názorov však samotný titul nemusel mať žiadne mocenské či jurisdikčné ambície. Bol používaný aj skôr a mal skôr vypovedať o osobitnom vzťahu konštantínopolského arcibiskupa k cisárom a ich dvoru. Zomrel v roku 595 v nesmiernej chudobe, pre ktorú bol známy.
Roquessels
Roquessels je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aiglun (Alpes-Maritimes)
Aiglun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Polohopis
Aiglun má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Aiglun má 91 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Abzac
Abzac môže byť:
Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon (dráma)
thumb|Ingrid Bermanová, držiteľka troch Zlatých glóbusov Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon (dráma) udeľuje Hollywoodska asociácia zahraničných novinárov (HFPA) na ceremónii Zlatých glóbusov od roku 1944. Vtedy sa kategória nazývala Najlepšia herečka a od roku 1951 sa cena udeľuje v dvoch kategóriách – Najlepšia herečka v dráme a Najlepšia herečka v komédii alebo muzikáli.
V roku 1963 bolo nominovaných až desať herečiek. Tri ceny si v tejto kategórii odniesli Ingrid Bergmanová (za roky 1944, 1945 a 1956 ) a Jane Fonda (za roky 1971, 1977 a 1978 ). Dva Glóbusy za sebou získali Ingrid Bergmanová, Rosalind Russellová, Geraldine Pageová, Jane Fondová a Meryl Streepová. Na 46. ročníku udeľovania cien boli v januári 1989 víťazky dokonca tri Jodie Fosterová, Shirley MacLaine a Sigourney Weaverová. Meryl Streep získala rekordných 12 nominácií a z toho dvakrát vyhrala. Legendárna Katharine Hepburnová obdržala 6 nominácii, ale ani jednu výhru.
Poznámky
Cena sa udeľuje na začiatku roku a predstavuje úspech za počiny predošlého kalendárneho roku. Zoznam obsahuje herečky, ktoré cenu vyhrali (zvýraznené sú tučne a na prvom mieste), a taktiež tie, ktoré boli na ňu nominované. Ďalej sú uvedené charaktery, ktoré stvárnili a filmy, za ktoré boli ocenené / nominované. Ak má film distribučný názov, je uvedený pod ním. Hviezdička indikuje, že umelec bol nominovaný na Oscara; dve hviezdičky, že Oscara získal. Medzi rokmi 1944 až 1949; a 1954 až 1956 neexistovali nominácie, ale len víťazky.
Ondrejkovič
Ondrejkovič je slovenské priezvisko s najčastejším miestom výskytu v okrese Pezinok, a to v Svätom Jure, Pezinku ale tiež aj v Bratislave.
Rosis
Rosis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Kostnaté ryby (Teleostei)
Kostnaté (ryby) (iné názvy: celokostné kostnaté ryby, pravé kostnaté ryby, vyššie ryby ; lat. Teleostei, Teleosteomorpha) sú veľký taxón (hodnotený napr. ako infratrieda, kohorta, divisio a pod.) z taxónu pravé ryby (Neopterygii) lúčoplutvovcov (Actinopterygii).
Rosis
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kostnaté ryby (Teleostei)
Charakteristika
Šupiny sú leptoidné. Chýba v nich ganoinová vrstva. Chrbtová plutva je homocerkná. Jazylkové položiabre nie sú prítomné. Na ventrálnej aorte je bulbus arteriosus. Kosti lebky stratili pôvodné pravidelné usporiadanie a stali sa pohyblivými. Vomer je nepárový. Niektoré krycie kosti sánky zanikli. V kostre prsnej plutvy sú 4 radialia. Hypurálií v chvostovej plutve je 7.
Rosis
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostnaté ryby (Teleostei)
Systematika
Toto je systematika prevažne podľa Benton 2004/2005 a Nelson 2006 :
divisio/infratrieda kostnaté ryby (Teleostei):
Bremerhaven
Bremerhaven je mesto v Nemecku. Spolu s Brémami, ktoré ležia asi o južnejšie, tvorí spolkovú krajinu Slobodné hanzové mesto Brémy. Bremerhaven je mesto na úrovni okresu (kreisfreie Stadt).
Geografia
Bremerhaven leží na sútoku riek Geeste a Vezery; Vezera neďaleko od mesta ústi do Severného mora. Najvyšší bod mesta dosahuje Jeho najväčšie rozmery sú  na dĺžku, v najširšom mieste meria asi. Zo severu, východu a juhu je obklopené územím spolkovej krajiny Dolné Sasko. Smerom na západ, za takmer širokou Vezerou, leží mesto Nordenham, konkrétne jeho časť Blexen.
Bremerhaven sa delí na 2 mestské obvody (Stadtbezirke: Nord a Süd), tie sa skladajú z 9 nižších jednotiek (Stadtteile), ktoré sú rozčlenené na ďalších 23 menších častí (Ortsteile).
Dejiny
thumb|upright|left|Pomník zakladateľa Bremerhavenu Johanna Smidta Najstaršie písomné zmienky o osídlení na území Bremerhavenu Sú z roku 1139 (dedina Geestendorf a Wulsdorf). Od roku 1275 je známe sídlo Lehe, ležiace severne od Geeste, ktoré malo malomestské práva a miestny význam ako sídlo úradu a trhové miesto. Oblasť okolo ústia rieky bola dlho predmetom stretu záujmov mesta Brémy a brémskeho arcibiskupstva. V rokoch 1648 – 1654 bolo toto územie (aj s celým arcibiskupstvom) pod švédskou vládou. Neskôr ho krátko ovládalo Dánsko, potom sa stalo súčasťou Hannoverského kráľovstva.
Počas 18. storočia sa ukázalo, že prístav v samotných Brémach pre rastúce zanášanie Vezery pieskom už mestu nestačí, bolo treba založiť nový. V roku 1827 sa Brémam podarilo od Hannoverského kráľovstva odkúpiť územie pri jej ústí. Kúpnu zmluvu podpísali 11. januára hannoverský minister a brémsky starosta Johann Smidt, ten sa teda považuje za zakladateľa Bremerhavenu, a v roku 1830 dokončený starý prístav (Alter Hafen). V roku 1837 bol zavedený predbežný obecný rád pre Bremerhaven.
Medzi rokmi 1848 a 1852, v počas šlezvicko-holštajnskej vojny, tu bola zbrojnica nemeckého loďstva. V roku 1851 boli Bremerhavenu udelené mestské práva. Medzi rokmi 1861 a 1905 sa územie Bremerhavenu postupne zväčšovalo.
Veľký vplyv na hospodársky rozvoj mesta mal lodný dopravca Norddeutscher Lloyd. Bremerhavenský nový prístav (Neuer Hafen) sa tak v roku 1858 stal východzím bodom parníkového spojenia s New Yorkom. Neskôr pribudli linky do miest Baltimore a New Orleans. V roku 1862 bol Bremerhaven železnicou spojený s Brémami.
Od roku 1880 je na čele mesta primátor, čím získal Bremerhaven faktickú nezávislosť od Brém.
V roku 1883 bol Bremerhaven prepojený s Brémami pomocou telefónu. Vtedy išlo o najdlhšie telefónne vedenie v celom Nemecku.
V roku 1924 boli zlúčené mestá Lehe (okolo 40 000 obyvateľov) a Geestemünde (asi 30 000 obyvateľov) do nového mesta Wesermünde, ktoré malo teda asi 70 000 obyvateľov, bolo súčasťou pruskej provincie Hannoversko a úplne obklopovalo Bremerhaven.
V roku 1938 bola oblasť bremerhavenského prístavu pripojená k Brémam a o rok neskôr, 1. novembra 1939, sa zvyšok Bremerhavenu spojil s Wesermünde a vzniklo jedno veľké mesto s názvom Wesermünde.
V roku 1947 bolo rozhodnuté o zlúčení miest Brémy a Wesermünde do jednej spolkovej krajiny, krátko potom rozhodla zemská vláda o premenovaní Wesermünde na Bremerhaven. V nasledujúcich rokoch slúžil Bremerhaven ako zásobovací prístav pre USA („Port of Embarkation“). Bremerhaven sa aj v ďalších rokoch rozvíjal ako prístav.
V roku 1973 tu bolo (podľa Hansa Scharouna) postavené "Deutsches Schiffahrtsmuseum", najvýznamnejšie svojho druhu v celom Nemecku.
Od roku 1975 funguje bremerhavenská vysoká škola, ktorá sa neustále rozvíja. Gottfried Böhm navrhol centrálne budovy.
V roku 1980 bol založený inštitút pre polárny a morský výskum, pomenovaný podľa vedca Alfreda Wegenera – "Alfred-Wegener-Institut".
V roku 2005 vzniklo "Deutsches Auswandererhaus".
Hospodárstvo
thumb|left|Pohľad na nový prístav (Neuer Hafen) Hospodárstvo mesta je od jeho začiatku úzko spojené s prístavom. I dnes majú hospodárské odvetvia súvisiace s činnosťou prístavu veľký význam (napr. prekladisko, lodenice, spracovanie rýb – firmy Deutsche See, Frosta, Nordsee GmbH).
Bremerhaven je aj významným prekladiskom vozidiel. Do automobilového terminálu spoločnosti BLG Logistics Group o ploche asi 3 milióny metrov štvorcových sa zmestí 120 000 vozidiel. V roku 2007 bol počet odchádzajúcich a prichádzajúcich automobilov asi 2 milióny, čím sa Bremerhaven radí na predné miesta v Európe. Väčšina dovážaných áut prichádza do Nemecka práve cez Bremerhaven.
Bremerhaven stále zostáva najvýznamnejším rybárskym prístavom Nemecka. Vyslúžil si dokonca prezývku Fishtown a obyvateľom sa niekedy hovorí Fischköppe. V potravinárskom priemysle mesta má najväčší význam spracovanie rýb, mrazených potravín a v súčasnosti i južné druhy ovocia (napríklad banány), ktoré sa v areáli prístavu skladujú a nechávajú dozrieť.
Mesto leží vo významnej oblasti výroby energie veternými elektrárňami.
Romana Tabák
Romana Tabák (* 7. máj 1991, Bratislava) je bývalá slovenská profesionálna tenistka a politička, poslankyňa Národnej rady Slovenskej republiky.
V juniorskej kategórii patrila medzi najlepšie slovenské tenistky. V roku 2008 sa prebojovala do semifinále juniorského turnaja vo Wimbledone. V ženskej kategórii vyhrala 6 turnajov kategórie ITF vo dvojhre a 5 vo štvorhre. Jej kariérnym maximom bolo 240. miesto v rebríčku WTA, ktoré dosiahla 27. februára 2012.
Politické pôsobenie
Vo voľbách vo februári 2020 kandidovala na 44. mieste kandidačnej listiny hnutia OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti (OĽANO), NOVA, Kresťanská únia (KÚ), ZMENA ZDOLA. Do Národnej rady Slovenskej republiky bola zvolená. Od jesene 2022 je členkou vládneho poslaneckého klubu hnutia SME RODINA, za ktoré v spojených župných a komunálnych voľbách 2022 neúspešne kandidovala na starostku Starého Mesta.
Juniorské tituly
Dvojhra - juniorky:
Štvorhra - juniorky:
Kritika
Romana Tabak býva terčom kritiky najmä pre svoje kontroverzné príspevky na sociálnych sieťach.
Počas rozpravy v Národnej rade Slovenskej republiky o odvolávaní predsedu vlády Igora Matoviča sa Tabak prihlásila s faktickou poznámkou, ktorej obsahom boli slová „bla, bla, bla…“.
23. februára 2022, deň po tom ako Rusko v rozpore s medzinárodným právom uznalo nezávislosť separatistických republík na Donbase a súčasne deň pred inváziou Ruskej armády na do tej doby neokupované územia zverejnila Romana Tabak na sociálnych sieťach vysmiatu fotku s veľvyslancom Ruska na Slovensku Igorom Bratčikovom.
V Deň spomienky na obete holokaustu 9. septembra 2020 zverejnila Tabak na sociálnych sieťach fotografiu z Pomníka zavraždeným Židom Európy v Berlíne, na ktorej pózuje opretá o časť pamätníka. Táto fotografia bolo kritizovaná ako nevhodná a nevkusná vzhľadom k pietnemu charakteru miesta.
Hlasovanie Národnej rady o vydanie Roberta Fica do väzby 4.5.2022. Za vydanie Fica chýbali dva hlasy na to, aby o Ficovej väzbe mohol rozhodnúť súd. Pri hlasovaní sa zdržala Katarína Hatráková z OĽaNO. Romana Tabák zasa nehlasovala. Hlasovanie o Robertovi Ficovi stálo Romanu Tabak a Katarínu Hatrákovú členstvo v poslaneckom klube OĽaNO.
Abzac (Charente)
Abzac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Polohopis
Abzac má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Abzac má 504 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Chialingosaurus
Chialingosaurus bol pomerne malý stegosaurus z čeľade Stegosauridae (infrarad Stegosauria). Od krku až do stredu chrbta Chialingosaura prebiehali v dvoch radoch malé platne. Od stredu chrbta až ku koncu chvosta sa ďalej dvíhali párovo usporiadané tŕne. Lebka tohto dinosaura bola vysoká a úzka a v porovnaní s ostatnými stegosaurami sa vyznačuje malým počtom zubov. Tie boli rovnako ako u všetkých stegosaurov malé a trojuholníkovité. Tento štvornohý bylinožravý dinosaurus meral približne 4 m na dĺžku a vážil asi 150 kg. Jediný druh je Chialingosaurus kuani.
Objav a druhy
Fosílie Chialingosaura boli objavené v čínskej provincii S’-čchuan (súvrstvie Shaximiao) v roku 1957. O dva roky neskôr tohto dinosaura opísal slávny čínsky paleontológ Young na základe veľmi neúplných pozostatkoch nedospelého jedinca. Názov tohto dinosaura je odvodený od rieky Chialing, v južnej Číne. Nález sa datuje do obdobia vrchnej jury (stupne oxford a kimeridž, teda pred približne 160 až 150 miliónov rokov).
Dušan Coufal
Mgr. Dušan Coufal, Th.D. (* 1978) je český cirkevný historik, evanjelický teológ a klasický filológ.
Je absolventom Evanjelickej teologickej fakulty Karlovej univerzity v Prahe, kde v rokoch 1998 až 2004 vyštudoval evanjelickú teológiu a 2004 až 2012 potom doktorandské štúdium historickej teológie, ktoré ukončil obhajobou dizertačnej práce ''Polemika o kalich mezi teologií a politikou 1414–1431. Příspěvek k předpokladům basilejské disputace o prvním z pražských artikulů''.
Pôsobí v Centre medievistických štúdií Filosofického ústavu Akadémie vied ČR.
Odborne sa zameriava na cirkevné dejiny, českú reformáciu a na univerzitné písomníctvo doby neskorého stredoveku.
Andon
Andon môže byť:
Pamätník Sovietskej armády (Plovdiv)
Pamätník Sovietskej armády,  známy aj ako Pamätník neznámeho sovietskeho vojaka , najznámejší však po neoficiálnym názvom Pamätník „Aľoša“ , alebo len   je stavba pamätníku venovaného pamiatke Červenej armády nachádzajúca sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v južnom Bulharsku.
Poloha
Pamätník sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv  vo výške  na najvyššom mieste pahorku Bunardžik,   ktorý je druhým najvyšším z plovdivských pahorkov. Nachádza sa v blízkostí pamätníku ruských osloboditeľov.
Rouet (Hérault)
Rouet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Pamätník Sovietskej armády (Plovdiv)
Dejiny a súčasnosť
Návrh na výstavbu pamätníku venovanému Červenej armáde v Plovdive padol v roku 1948 a v tom istom roku bol aj vybraný sochár Vasil Radoslavov, aby ídeu uskutočnil. K realizácii však nakoniec došlo až o šesť rokov neskôr a výstavba pamätníku sa začala v roku 1954. Trvala tri roky a pamätník tak bol dokončený v priebehu roku 1957 a oficiálne odhalený 5. novembra toho istého roku. V roku 1962 navštívil Plovdiv a samotný pamätník sovietsky hudobný skladateľ Eduard Kolmanovski, pričom sa zoznámil aj s históriou pamätníka, ktorá ho uchvátila. Po svojom návrate do Sovietskeho zväzu navštívil svojho priateľa, básnika Konstantina Vanšenkina a spoločne (K. Vanšenkin vytvoril text a E. Kolmanovski skomponoval skladbu) vytvorili pieseň, ktorá bola dedikovaná priamo pamätníku. Pieseň sa stala veľmi populárnou ako v socialistickom Bulharsku, tak aj v Sovietskom zväze. V Bulharsku sa stala dokonca hymnou Plovdivu (do roku 1989) a v Sovietskom zväze zapríčinila, že obyvatelia Murmansku pokrstili tamojší pamätník venovaný sovietskej armáde taktiež menom Aľoša.
Po roku 1989 sa začali ozývať hlasy, ktoré volali po odstránení, alebo prerobení pamätníku. Okrem úplného odstránenia padali aj nápady zameniť súčasnú sochu sochou Vasila Levského, či dokonca prerobiť ju na fľašu Coca-Coly - nápad amerického umelca, ktorý bol ale miestnym zastupiteľstvom zamietnutý. Odstránenie sochy sovietskeho vojaka bolo dokonca v roku 1996 schválené miestnym zastupiteľstvom. Proti odstráneniu, alebo zmene pamätníku sa však vyslovila veľká časť obyvateľov Plovdivu, ktorým dal za pravdu aj bulharský Najvyšší súd, ktorý vyhlásil, že pamätník je významnou pamiatkou venovanou spomienke na Druhú svetovú vojnu a nemôže byť odstránený, či upravovaný. Pamätník sa z času na čas stane obetou vandalizmu.
Rouet (Hérault)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pamätník Sovietskej armády (Plovdiv)
Charakteristika
Celková výška pamätníku je viac ako 15 metrov, pričom 10,5 metra je vysoká samotná socha vojaka  a zvyšok tvorí podstavec. Granitová socha zobrazuje vojaka sovietskej armády v slávnostnej uniforme s medailami na hrudi, ktorý drží v pravej ruke samopal „Špagin“ a je symbolický natočený smerom k východu, čiže sa pozerá smerom k vtedajšiemu Sovietskemu zväzu. Na podstavci sa nachádzajú reliéfy, ktoré zobrazujú kompozície z bitiek Červenej armády, ako aj z vítania sovietskych vojakov osľobodenými obyvateľmi. Na prednej fasáde podstavca sa nachádza nápis: Slava na nepobedimata săvetska armija osvoboditelka (, doslova Sláva neporaziteľnej sovietskej armáde osloboditeľke).
Jedná sa o najznámejší pamätník v Plovdive.
Alexej Ivanovič Skurlatov
Alexej Ivanovič Skurlatov bol vojak sovietskej armády, ktorý sa stal predlohou pre sochu vojaka, ktorá predstavuje hlavnú časť plovdivského pamätníku. Do bojov Veľkej vlasteneckej vojny sa zapojil už v roku 1941, keď odišiel ako devätnásťročný na front ako dobrovoľník. Bol dvakrát ťažko ranený a obdržal niekoľko (viac než desať) vyznamenaní. Potom, čo sa Červenej armáde podarilo zvrátiť priebeh vojny na východnom fronte, sa Alexej Skurlatov dostal počas postupu na západ na územie Bulharska, kde nakoniec ostal až do leta roku 1945. Práve v tomto čase ho v jeho slávnostnej uniforme s pripnutými medailami zachytil na fotografii jeho plovdivský priateľ Metodi Vitanov a práve táto fotografia sa neskôr stala predlohou, podľa ktorej bola vybudovaná socha sovietskeho vojaka na pamätníku. Po vojne sa Alexej Skurlatov vrátil do Sovietskeho zväzu, kde pracoval ako kombajnista, zámočník a mechanik. V roku 1974 Metodi Vitanov odhalil širokej verejnosti identitu Alexeja Skurlatova (spojil sa so sovietskym časopisom Ogoňok a porozprával im o fotografii a histórii pamätníku), pričom to robil s nádejou, že článok v časopise si prečíta aj samotný Alexej Skurlatov). Toto sa stalo skutočnosťou a Alexej Skurlatov nakoniec dokonca v roku 1982 navštívil Plovdiv, kde bol prijatý s najvyššími štátnymi poctami a zároveň mu bol udelený titul čestného občana mesta. Pozvaný do Plovdivu bol aj v priebehu roku 2007, pri príležitosti osláv 50. výročia pamätníku zo zdravotných dôvodov, však nebol schopný prísť. Namiesto neho však prišla jeho dcéra Neli Aleksejevna, ktorá sa zúčastnila ceremónie spojenou so zavedením novej poštovej známky venovanej pamätníku, na ktorej je vyobrazený jej otec. Alexej Ivanovič Skurlatov zomrel ako deväťdesiatjedenročný 3. novembra 2013.
BRICS
right|thumb|Členovia BRICS
BRIČJA (slovensky) či BRICS (anglicky) sú skratky pre označenie spoločného hospodárskeho zoskupenia krajín Brazília, Rusko, India, Čína a Južná Afrika. Prvýkrát toto označenie použila investičná banka Goldman Sachs v roku 2001, vtedy ešte ako BRIČ, angl. BRIC. Južná Afrika pristúpila až v decembri 2010 a formálne bola uvedená 18. februára 2011.
Zdroj
náhľad|BRIČJA samit, 2012 náhľad|GDP BRICS, 2011
Andon (Alpes-Maritimes)
Andon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Polohopis
Andon má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Andon má 562 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Strážcovia galaxie: Sviatočný špeciál (televízny špeciál)
Strážcovia galaxie: Sviatočný špeciál je americký televízny špeciál, natočený na motívy komiksov od vydavateľstva Marvel Comics. Autorom špeciálu, ktorý je súčasťou fiktívneho sveta Marvel Cinematic Universe, je James Gunn.
V decembri 2020 Marvel Studios oznámilo, že James Gunn napíše a zrežíruje nový televízny špeciál s filmom Strážcovia Galaxie, pričom sa vráti hlavné obsadenie. Strážcovia galaxie: Sviatočný špeciál mal premiéru 25. novembra 2022 na Disney+. Strážcovia galaxie: Sviatočný špeciál je súčasťou 4. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy. Jedná sa o posledný projekt zo 4. fázy MCU.
Dej
Strážcovia galaxie sa vydávajú na planétu Zem, aby pre Petera Quilla zohnali dokonalý a nezabudnuteľný vianočný darček. Strážcovia galaxie: Sviatočný špeciál sa odohráva medzi udalosťami Thor: Láska a hrom (2022) a Strážcovia Galaxie 3 (2023).
Natáčanie
Natáčanie sa začalo vo februári 2022 pod pracovným názvom Pop Tart a prebiehalo počas výroby filmu Strážcovia Galaxie 3 (2023). Natáčanie vianočného špeciálu sa skončilo koncom apríla 2022 a natáčanie Strážcov Galaxie 3 sa skončilo začiatkom mája 2022.
Národné futbalové mužstvo Svätej Lucie
Národné futbalové mužstvo Svätej Lucie reprezentuje Svätú Luciu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Zlatý pohár CONCACAF.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1979. Svätá Lucia sa nikdy nekvalifikovala na Majstrovstvá sveta vo futbale ani na Zlatý pohár CONCACAF. V rebríčku FIFA im patrí 177. miesto.
Billy-sur-Aisne
Billy-sur-Aisne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Polohopis
Billy-sur-Aisne má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Billy-sur-Aisne má 1 091 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Billy-sur-Ourcq
Billy-sur-Ourcq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Polohopis
Billy-sur-Ourcq má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Billy-sur-Ourcq má 215 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Roujan
Roujan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Battlefield (herná séria)
Battlefield (z angličtiny: bojové pole) je úspešná séria počítačových hier FPS žánru, vyvíjaná predovšetkým švédskou firmou EA Digital Illusions CE (skr. DICE) a vydávaná spoločnosťou Electronic Arts (vlastníkom DICE). Séria odštartovala v roku 2002 titulom Battlefield 1942 a v súčasnosti najpopulárnejším titulom je Battlefield 4.
Saint-André-de-Buèges
Saint-André-de-Buèges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Battlefield (herná séria)
Herné vlastnosti
Hry série Battlefield sú charakteristické silným dôrazom na režim multiplayer, ktorý je možno pociťovať na úkor režimu singleplayer. V režime multiplayer je základnou hráčskou motiváciou získavanie bodov a ocenení do štatistík hráča, ktoré mu umožňujú postup v kariére a otvárajú ďalšie možnosti, najmä rozšírenie arzenálu zbraní. Hráč má možnosť výberu špecializácie (napr. ostreľovač či medik) a významným herným prvkom je aj možnosť ovládať celý rad bojových vozidiel.
Hra sa môže odohrávať na mapách (územiach) rozličnej veľkosti, v závislosti na maximálnom možnom počte zúčastnených hráčov. Hráči sú obvykle rozdelení do dvoch súperiacich tímov, a preto je tu dôležitý aj aspekt tímovej kooperácie.
Saint-André-de-Buèges
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivan Balog
Brigádny generál Ing. Ivan Balog je slovenský generál, od septembra 2021 zástupca veliteľa Pozemných síl. V rokoch 2019 až 2021 veliteľ 1. mechanizovanej brigády.
Vojenské funkcie
Od 1. marca 2019 bol veliteľom 1. mechanizovanej brigády. Túto funkciu ukončil k 31. augustu 2021. Od 1. septembra 2021 je zástupcom veliteľa Pozemných síl.
V decembri 2018 vláda Slovenskej republiky schválila Balogovo povýšenie z plukovníka generálneho štábu do prvej generálskej hodnosti. 15. januára 2020 Baloga prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala do hodnosti brigádny generál.
František Čermák (jazykovedec)
Životopis
V rokoch 1957 až 1962 študoval bohemistiku, anglistiku a nederlandistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Karlovej. V roku 1976 získal doktorát v odboroch lingvistika a fonetika a v roku 1990 tituly CSc. a DrSc. pre obor český jazyk. Od roku 1994 je profesorom českého jazyka.
V rokoch 1991 až 1993 bol vedúcim lexikografického oddelenia Ústavu pre jazyk český Československej akadémie vied (od roku 1993 Akadémia vied Českej republiky).
Od roku 1994 do roku 2014 riadil Ústav Českého národného korpusu Filozofickej fakulty Univerzity Karlovej, potom ho vystriedal Michal Chren. Projekt Český národný korpus pod jeho vedením je často citovaný a považovaný za vzorný medzi korpusmi slovanských jazykov. Čermák je členom Pražského lingvistického kroužku.
Theodóros Abú Kurra
Theodóros Abú Kurra (o menách pozri nižšie; * pred /asi 750, Edessa† 820 až 825 ) bol arabský kresťanský mních, teológ a spisovateľ zo Sýrie, melchitský biskup v Harráne. Viedol náboženské polemiky s moslimami, židmi, monofyzitmi aj obrazoborcami. Bol prvým známym kresťanským spisovateľom v arabčine.
Životopis
Theodóros sa narodil v Edesse okolo roku 750. V teologickom centre Východu získal základné vzdelanie a následne odišiel žiť do Kláštora svätého Sávu Osvieteného (Mar Sabas) neďaleko Jeruzalema. V ňom hlbšie spoznal učenie cirkevných otcov a teológov. Možno sa tu naučil aj gréčtinu. Okrem kresťanskej náuky študoval v Bagdade aj Korán. Asi v roku 813 sa stal harránskym biskupom, v úrade avšak vydržal len niekoľko rokov. Názory na jeho koniec v úrade sa líšia. Niektoré zdroje tvrdia, že bol zosadený antiochijským patriarchom Theodoretom no objavujú sa i názory, že sám odstúpil. Po odchode z Harránu opätovne odišiel žiť do kláštora. Počas svojich ciest do Egyptu, Arménie a po Sýrii viedol učené dišputy s príslušníkmi iných náboženstiev a veľa písal. Okolo roku 820 bol znovu zvolený biskupom v Harráne. V roku 824 sa možno zúčastnil veľkej dišputy na dvore abbásovského kalifa Al-Ma’múna v Bagdade. Hoci bol Theodóros spravidla vnímaný ako horlivý ochranca ortodoxných hodnôt, neskorší bádatelia poukazujú aj na to, že bol pionierom v snahách o zmier s východnými kresťanskými spoločenstvami.
Dielo
Theódoros patril k plodným spisovateľom svojej doby. Písal po arabsky a po sýrsky, počtom však dnes prevažujú jeho diela napísané v gréčtine. Minimálne niektoré z nich ale mohli byť len dielom neskorších prekladateľov. Medzi jeho vzory patrili Ján Damaský, ktorý bol zrejme jeho učiteľom a Leontios Byzantský. Jána Damaského dokonca nazýva svojim (duchovným) otcom.
Hon Za splavom
Hon Za splavom je súbor trojice melioračných kanálov v katastri obce Jakubov na Záhorí.
Hon Za splavom A
Hon Za splavom A je melioračný, odvodňovací kanál, tok IV. rádu na Záhorí, v okrese Malacky a v katastri obce Jakubov. Názov je odvodený od názvu oblasti, ktorá sa tiež nazýva Za splavom. Jeho dĺžka činí 1,455 km a plocha odtokovej oblasti 50 000 m². Vzniká vo výške 150 m n. m. a ústi do Maliny vo výške 146 m n. m..
História a výstavba kanála
Kanál bol vystavaný v priebehu prvej etapy melioračných prác pri obci Jakubov v roku 1960. Finančný náklad stavby bol celkom 397 970 Kčs.
Opis toku
Jeho koryto vzniká pod lesom v oblasti Dlhá Mláka vo výške 150 m n. m.. Pokračuje severovýchodoseverným smerom, preteká v poraste briez a borovíc, dno má vydláždené betónovými tvárnicami, ktoré sú však zanesené zemou tak, že ich nie je vidieť. Stáča sa na sever a podteká agátový lesík. Potom tečie okolo poľovníckeho posedu a vstupuje do lesíka. Tam je premostený a hneď za mostom doňho ústi pravostranný kanál Hon Za splavom C. Tečie v poraste tŕstia, jelší a sliviek, priberá ľavostranný kanál Hon Za splavom B, stáča sa na severovýchodosever, podteká premostenie na hrádzi Maliny, do ktorej, vo výške 146 m n. m., následne ústi. Šírka dna sa pohybuje od 1 do 1,5 metra.
Hon Za splavom B
Hon Za splavom B, je jeden zo sústavy melioračných, odvodňovacích kanálov pri obci Jakubov, na Záhorí v okrese Malacky. Jeho dĺžka dosahuje 269 metrov, plocha odtokovej oblasti 0,204 km² a plocha povodia 0,869 km². Je to tok V. rádu, v ktorom sa voda vyskytuje len po výdatnejších zrážkach.
Opis toku
Jeho koryto začína pod agátovým lesom južne od obce Jakubov, neďaleko oblasti Pri Dlhej mláke (150 m n.m.), v poraste zlatobyľu a tŕstia, v nadmorskej výške 148 m n.m.. Pokračuje severovýchodným smerom, kde preteká pomedzi listnaté stromy, trávu a zlatobyľ. Ústi do kanála Hon Za splavom A v nadmorskej výške 147 m n.m.. Na kanále sa nenachádza žiadne premostenie. Dno má rôznu šírku pohybujúcu sa od 0,5 do 1,5 metra, nie je vydláždené, no možno sa tam tvárnice nachádzajú, ale sú tak zanesené, že ich absolútne nie je vidieť.
História a výstavba kanála
Kanál bol vystavaný v priebehu prvej etapy melioračných prác pri obci Jakubov v roku 1960. Finančné náklady výstavby tohto projektu boli 92 262 kčs.
Význam
Vystavali ho, podobne ako ostatné kanály, kvôli odvodneniu premočenej pôdy, aby sa dala zrekultivovať a následne začať poľnohospodársky využívať. Kanál je súčasťou chráneného vtáčieho územia Natura 2000, s výskytom bažanta poľovného, jarabice poľnej, vrabca poľného a srniek. Mimo iného sa tam vyskytujú aj mnohé bezstavovce vrátane čmeľa zemného.
Hon Za splavom C
Hon Za splavom C je najkratší z troch melioračných odvodňovacích kanálov v oblasti Za splavom. Je to občasný vodný tok V. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, v obci Jakubov. Vzniká približne 400 metrov od objektov JRD Jakubov, v nadmorskej výške 149 m n.m. a ústi do kanála Hon Za splavom A v nadmorskej výške 148 m n.m..
História a výstavba kanála
Kanál bol vystavaný v priebehu prvej etapy melioračných prác pri obci Jakubov, v roku 1960. Náklady tejto stavby predstavovali 99 229 kčs.
Význam
Vystavali ho, podobne ako ostatné kanály v okolí Jakubova, kvôly odvodneniu premočenej pôdy, aby sa dala zrekultivovať a následne začať naplno poľnohospodársky využívať. Kanál je súčasťou chráneného vtáčieho územia Natura 2000, s výskytom bažanta poľovného, jarabice poľnej, vrabca poľného a srniek. Mimo iného sa tam vyskytujú aj mnohé bezstavovce vrátane cifruše bezkrídlej, bystrušky fialovej a čmeľa zemného.
Saint-André-de-Sangonis
Saint-André-de-Sangonis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Finger Eleven
Finger Eleven je kanadská alternativno-rocková hudobná skupina z Burlingtonu v provincii Ontário, ktorá bola založená v roku 1990 pod názvom Rainbow Butt Monkeys.
Saint-André-de-Sangonis
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.