cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny Košíc
Máraiho Košice
Obdobie prelomu 19. a 20. storočia má pre Košice obzvlášť formujúci charakter. Bola to doba rozvoja košickej mešťanskej kultúry, ktorú tak dokonale popísal vo svojom diele Egy polgár vallomásai (Vyznanie mešťana) košický rodák Sándor Márai. Narodil sa v roku 1900 a v jeho diele z roku 1934 podáva spomienky na detstvo strávené v košických uliciach. Márai, ktorého diela patria k svetovej literárnej klasike 20. storočia, sa vracal vo svojej tvorbe k svojmu rodisku aj v ďalších svojich prácach, ktoré sú jedinečným umeleckým svedectvom o súdobých Košiciach. V roku 1900 sa Košice s okolo 44 000 obyvateľmi radilo k stredne veľkým mestám Uhorska, kde zaberali šestnáste miesto v rebríčku veľkosti miest. Prešporok, dnešná Bratislava mala okolo 66 000 a Debrecín 70 000 obyvateľov. Podľa sčítania ľudu z roku 1910 sa z populácie 44 211 až 75,4% deklarovalo Maďarmi, 14.8% Slovákmi, 7.2% Nemcami a 1.8% Poliakmi. Toto číslo však bolo neskôr spochybnené ako nespoľahlivé a nepresné. Početnú menšinu, oficiálne nezaradenú do štatistiky z roku 1910, tvorili Židia, ktorých počet sa v roku 1910 odhadoval na 7000 mešťanov. V roku 1867 si postavili neologickú synagógu, prvú v meste vôbec (stála pred Domom umenia do začiatku 60.rokov 20.storočia). Pre ortodoxných Židov postavili v roku 1881 synagógu na dnešnej Zvonárskej ulici, v súčasnosti rekonštruovanú na múzeum židovskej kultúry. Židia sa veľmi aktívne zapájali do mestského spolkového života. Významné osobnosti z ich radov boli zastúpené medzi podnikateľmi, lekármi, umelcami i členmi mestskej rady. náhľad|vľavo|Idylka Hlavnej ulice v rokoch pred prvou svetovou vojnou Spoločenský život mešťanských vrstiev 2. polovice 19. storočia a začiatku 20. storočia bol organizovaný vo verejných spolkoch najrôznejšieho charakteru. Existovali spolky podporné a charitatívne, spolky cirkevné a politické, učiteľské, hospodárske (včelársky, záhradnícky) aj športové (šermiarsky, korčuliarsky). V roku 1869 bol založený Samovzdelávací spolok košických remeselníkov, v roku 1872 bol za prispenia Imricha Henszlmanna založený Hornouhorský muzeálny spolok (predchodca Východoslovenského múzea). Reprezentatívnu budovu múzea v neorenesančnom slohu otvorili v roku 1901.
V novom storočí sa v košickej architektúre naplno prejavili módne vplyvy nielen budapeštianskej, ale aj viedenskej secesie. Najkrajšou ukážkou skĺbenia oboch prúdov bola kaviareň Savoy (neskôr Royal, dnes Slávia) z roku 1900. Budapeštiansky vplyv sa potom naplno prejavil pri výstavbe najväčšieho administratívneho komplexu v meste – Vojenského veliteľstva (1908, za 1. ČSR známeho ako Divízia), prvého mestského kina Uránia (1909, zbúrané 1940), korčuliarskeho pavilónu (1909) a na budove Židovského kasína (1910).
V súvislosti s reformami uhorského volebného systému prebiehala aj politizácia košickej mešťanskej verejnosti. V roku 1905 bola v meste založená Hornouhorská sociálnodemokratická strana. Najvýznamnejšími denníkmi boli maďarské Kassai Hírlap a nemecké Kaschauer Zeitung. V roku 1907 začali vychádzať legendárne robotnícke noviny Kassai Munkás (Košický robotník), ktorý sa hlásil k marxistickej ľavici a aktivizoval k vytvoreniu komunistickej strany. Tento veľmi aktívny týždenník začal vychádzať od roku 1920 denne a zanikol až v roku 1937.
Mesto za Prvej svetovej vojny
Kvôli udalostiam Prvej svetovej vojny bol v meste v auguste 1914 zriadený Úrad na pomoc ľudu. Od roku 1916 vznikali mestské zásobovacie úrady, ktoré mali na starosti zásobovanie obyvateľstva potravinami a koordináciu s budapeštianskymi centrálami spotrebných tovarov a surovín. . Do roku 1916 boli povolávaní Košičania na východný front proti ruskej armáde, potom boli nasadení na rumunský front a v závere vojny (júl až október 1918) na juhozápadný front. Vysiľujúca vojna mala za následok 23. októbra 1918 demonštráciu za mier a demokraciu. Až 27. októbra ministerský predseda Sándor Wekerle priznal prehru rozpadajúceho sa Uhorska. V 1. svetovej vojne zomrelo 86 košických mešťanov.
Košice v prvej Česko-slovenskej republike
náhľad|Duch pražského [[funkcionalizmus|funkcionalizmu sa naplno prejavil v priestrannej hale poštového komplexu]] náhľad|Prvorepubliková idylka Mlynského náhonu na pozadí nájomných činžiakov na Rašínovom nábreží (Štefánikova) bola zrušená v 60.rokoch 20. storočia nahradením tohto ramena Hornádu štvorprúdovou komunikáciou náhľad|Divokosť výstavby prvorepublikových predmestských štvrtí umelecky stvárnil slovenský medzivojnový maliar [[Konštantín Bauer (1928)]] náhľad|Odrazom moderného bývania vyšších vrstiev sa stal projekt [[Masarykova kolónia bankových úradníkov|Masarykovej kolónie bankových úradníkov z roku 1931, kde popri sebe kolektívne bývali zámožnejší zamestnanci českých, slovenských a maďarských bánk]] náhľad|Pozícia Košíc v mnohoetnickom Česko-Slovensku v roku 1930
Cibi
Marek Cibula, známy aj pod prezývkou Cibi, bol spevákom skupín Iné Kafe (od konca 1996 do polovice 1999, a 2005) a Plus Mínus (2000). Do Iné Kafe údajne bol prijatý "priamo z ulice", keď sa po koncerte roku 1996 rozprával s vtedajším bubeníkom Dodom, a opýtali sa ho, či by nechcel ísť do skupiny. Nahral 2 albumy: Situácia a Vitaj!, ale ku koncu turné k albumu Vitaj! kapelu opustil. Bol zakladajúcim členom skupiny Plus Mínus, odtiaľ ale tiež odišiel.
Dejiny Košíc
Začleňovanie Košíc do Česko-Slovenska
30. októbra 1918 sa Slováci prihlásili ku Česko-Slovensku Martinskou deklaráciou. Na území budúceho Slovenska sa vytvárali miestne Slovenské národné rady, v Košiciach však vznikla Maďarská národná rada, ktorá organizovala správu v meste. Nová maďarská vláda Mihálya Károlyiho počítala s vytvorením autonómie pre Slovákov, ktorej územie ale nemalo siahať po mesto Košice, kde sa tri štvrtiny obyvateľstva podľa uhorských štatistík hlásilo k maďarskej národnosti. Plány česko-slovenských predstaviteľov však Košice do rámca vznikajúceho štátu definitívne zahŕňali.
O udržanie východoslovenského regiónu v maďarských hraniciach sa snažila promaďarská tvz.Východoslovenská rada pod vedením Viktora Dvortsáka. Umelým odčlenením východoslovenského etnika – tvz.Slovjakov – od ostatného slovenského obyvateľstva vyhlásila 11. decembra Slovjackú ľudovú republiku. Táto sa však nestretla s pochopením miestneho obyvateľstva.
24. decembra vytýčili dohodové mocnosti prvú demarkačnú čiaru nového štátu, prebiehajúcu takmer zhodne so súčasnými hranicami. Na tomto základe došlo k obsadeniu Košíc. Kým sa tak stalo, časť maďarského obyvateľstva dobrovoľne opustila mesto. Vtedajší riaditeľ Hornouhorského múzea Elemír Kőszeghy - Winkler nechal naložiť do vagónov najvzácnejšie exponáty, ktoré tvorili asi tri štvrtiny fondov múzea, a poslal ich do Budapešti.
Cibi
Poznámka: Marek Cibula nie je jediným hudobníkom, ktorý používal prezývku Cibi.
Dejiny Košíc
Začleňovanie Košíc do Česko-Slovenska
29. decembra česko-slovenské legionárske vojská pod vedením podplukovníka Františka Berana vstúpili bez boja do mesta, ktoré sa stalo súčasťou Česko-Slovenska. Vo februári bola vytýčená druhá demarkačná čiara, ktorá odčleňovala v prospech nového štátu ďalšie časti Maďarska: Novohradské hory, Matru, Zemplínske hory aj s mestom Miškovec (Miskolc). Situácia v meste bola národnostne veľmi napätá. 14. februára vypukol všeobecný štrajk proti Česko-Slovensku. Nepokoje vyústili aj do streľby a zatýkania protičesko-slovensky zmýšľajúcich obyvateľov.
Medzitým došlo v Budapešti ku komunistickému prevratu a 21. marca bola vyhlásená Maďarská republika rád. Tá sa snažila o návrat stratených teritórií a obsadila aj Východné Slovensko, kde 6. júna 1919 vyhlásila v Prešove Slovenskú republiku rád pod vedením českého revolucionára Antonína Janouška. 12. júna boli určené definitívne česko-slovensko – maďarské hranice, takmer identické so súčasnými, zakotvenými Trianonskou mierovou zmluvou s Maďarskom (1920). Do 5. júla boli maďarské vojská z česko-slovenského územia vytlačené.
Národnostná štruktúra mesta
Po dokončení zdĺhavého začleňovania Košíc do Česko-Slovenska začali okamžite vznikať úrady česko-slovenskej štátnej správy. V duchu čechoslovakizácie sa začalo aj s premenovaním niektorých ulíc, hlavne pripomínajúcich predchádzajúcu vládu Habsburgovcov. Tak bolo napríklad Námestie Františka Jozefa I. premenované na Husitské námestie, a námestie pomenované podľa jeho manželky (Alžbetino námestie) na Legionárske námestie. Ďalej sa v zásade premenovali všetky ulice pripomínajúce maďarizáciu. Keďže protihabsbursky vyznievali aj ulice nesúce mená miestnych uhorských a sedmohradských stavovských vodcov, k ich premenovaniu nedošlo, a to nie tak s ohľadom k maďarským obyvateľom, ako z tradície a úcte k dejinám mesta. Národné divadlo (Nemzeti Színház) sa premenovalo na Východoslovenské národné divadlo. V roku 1919 bolo zriadené slovenské reálne gymnázium na Kováčskej ulici. Jeho riaditeľ Karol Murgaš sa výrazne pričinil o posilnenie slovenského povedomia Košičanov. Podľa sčítania ľudu z roku 1921 sa národnostná štruktúra mesta diametrálne odlišovala od stavu z roku 1910. V meste žilo 52 000 obyvateľov, z toho 60% Slovákov a Čechov, 21% Maďarov, 10% Židov a 4% Nemcov. Výraznú prevahu mali „Čechoslováci“, a to nie tak prílevom českého úradníctva, ako proklamovaním sa bilingválnych Košičanov za Slovákov.
Postavenie mesta v 1. Česko-slovensjej republike
Od roku 1923 platilo nové územnosprávne členenie, ktoré vytváralo na Slovensku šesť veľkožúp. Abovsko-turnianska župa zanikla a bola vytvorená nová Košická veľkožupa, ktorá čiastočne kompenzovala stratu mestského zázemia po vytvorení štátnych hraníc v roku 1919. Toto usporiadanie však bolo v roku 1928 nahradené krajinským zriadením, ktoré degradovalo postavenie mesta na sídlo okresu. Až v roku 1936 tu bola zriadená expozitúra Krajinského úradu (Kancelária krajinského prezidenta). Ako konštatuje historik Ondrej Halaga, "košická administratívna oblasť však bola po viac ako šiestich storočiach po prvý raz podelená tak, že názov "metropola východného Slovenska" sa už používal len z tradície pre Košice".
Samotné mesto zostalo so štatútom municipálneho mesta volenou samosprávou, ale iba do roku 1922. Vtedy sa Košice a Bratislava stali mestami so zriadeným magistrátom a podliehali priamo županovi, resp. krajinskému úradu. Starosta bol menovaný vládou z volených členov predsedníctva.
Po vytýčení nových hraníc sa Právnická akadémia, pokračovateľka Košickej univerzity, presťahovala v roku 1921 do Miškovca a neskôr Debrecína, kde sa stala základom tamojšej Právnickej fakulty. Košice ostali bez univerzity na 16 rokov až do roku 1937.
V rokoch 1922 – 1924 tu slúžil na poste veliteľa košickej divízie generál Radola Gajda, ktorý sa zaslúžil o výstavbu plaveckého bazénu na brehu Hornádu, ku ktorému bola potiahnutá aj električková trať. Gajdove kúpele zostali obľúbeným výletným strediskom a miestom významných mestských podujatí až do ich zániku v 60. rokoch 20. storočia. Prvorepublikové Košice boli viacjazyčným pohraničným a posádkovým mestom – poslednou zastávkou civilizácie smerom na Podkarpatskú Rus. Ich postavenie bolo oproti uhorskému obdobiu značne degradované správne, ale i hospodársky, najmä stratou prirodzeného zázemia vytvorením novej štátnej hranice. Preto sa Praha snažila do chýbajúcej infraštruktúry investovať. V roku 1924 bola zavedená linka Česko-slovenských aerolínií Praha – Bratislava – Košice. V tom istom roku sa konal 1. ročník Medzinárodného maratónu mieru a vznikla verejná knižnica (dnes Verejná knižnica Jána Bocatia). V rokoch 1927 – 1996 mestská knižnica sídlila v priestoroch historickej radnice. V roku 1927 začalo vysielať košické štúdium Česko-slovenského rozhlasu (Slovenský rozhlas). V roku 1929 sa konal 1. ročník cyklistických pretekov Košice-Tatry-Košice. Pri výstavbe novej budovy finančného riaditeľstva v roku 1935 robotníci objavili Košický zlatý poklad, ktorý bol odvezený najprv do Bratislavy a následne na odborné spracovanie do Prahy. Natrvalo sa do Košíc vrátil až v roku 1969.
Praha sa snažila z Košíc urobiť druhé centrum slovenskej kultúry, protiváhu k Bratislave. Mali takisto plniť úlohu kultúrneho sprostredkovateľa s Podkarpatskou Rusou ako najväčšie a najrozvinutejšie mesto východu Česko-Slovenska. Tieto dôvody, ako aj dobrá dopravná obslužnosť, viedli v roku 1937 k umiestneniu Vysokej školy technickej M. R. Štefánika, prvej vysokej technickej školy na Slovensku, práve do Košíc. Kvôli udalostiam roku 1938, kedy boli Košice pripojené k Maďarsku, sa musela po začatí prvého ročníka presťahovať do Prešova, potom do Martina a následne do Bratislavy.
Rast mesta a prvorepubliková architektúra
Po povojnovej finančnej kríze nastalo relatívne obdobie prosperity. Začiatkom 20. rokov začala výstavba obytných domov pre štátnych zamestnancov, napr. Malá Praha. V druhej polovici 20. rokov boli postavené aj súbory činžiakov na dnešnej Palackého-Bajzovej a Štefánikovej ulici. Rozsiahle územia medzi niekdajšími predmestiami boli zastavané rodinnými domami. Mesto sa rozrástlo smerom južným (dodnes zachované štvte medzi centrom a Starou nemocnicou), západným (oblasť Rozália-Kalvária), severným (domová zástavba pozdĺž Mlynského náhonu a pod Červeným brehom) a východným (mestská časť Džungľa a Prešovská cesta). Počet obyvateľov mesta sa tak za éru prvej Česko-slovenskej republiky zdvojnásobil na 80 000.
Stopy prvorepublikovej architektúry badať v meste aj dnes. Okrem už spomínanej bytovej výstavby vznikol rad dôležitých verejných budov v štýle pražského funkcionalizmu i kubizmu, ktoré slúžia svojmu účelu dodnes. Patrí medzi ne areál štátnej nemocnice (1924, známy ako Stará nemocnica), hasičská zbrojnica (1928), komplex Poštového a telegrafného úradu (1928 – 1930), budova policajného riaditeľstva, kubistická budova internátu Dr. J. Rumana (1927), mestské kúpalisko pri železničnej stanici (1937, známe neskôr ako ČH). Z prvej polovice 30. rokov pochádza modernistický palác Obchodnej a priemyslenej komory (roh Hlavnej a Bačíkovej) od košického rodáka Ľudovíta Oelschlägera. Ku koncu 30. rokov vznikli aj zaujímavé stavby s prvkami talianskeho racionalizmu: budova talianskej poisťovne Assicurazioni Generali (1938, Osemposchoďák) a kostol Kraľovnej pokoja (1938).
V období prvej Česko-slovenskej republiky vznikli významné židovské stavby. V roku 1927 bola postavená neologická synagóga s elipsovitou kupolou (prestavaná na Dom umenia 1958 – 1962) a v maurskom štýle ortodoxná synagóga so školou (na dnešnej Puškinovej).
Košice v rokoch 1938 – 1945
náhľad|„Český lev si vylamuje zuby nad posvätnými Košicami“. Horthyovská propaganda z obdobia Viedenskej arbitráže. náhľad|Odstraňovanie škôd po dopade bômb náhľad|Miesto Košíc v nových arbitrážnych hraniciach
Život v Horthyovskom režime a jeho legácia
Košice ako pohraničné mesto zaznamenalo značný úbytok populácie. Uskutočnila sa výmena peňazí za značne nevýhodných podmienok pre občanov mesta – 1 pengő za 7 Kč (reálna hodnota však bola 1 pengő za 5 Kč). Následne sa objavili aj demonštrácie narážajúce na nezamestnanosť a drahotu v novom režime (známe heslo: Minden drága – vissza Prága!, Všetko drahé, späť Prahu!)
Na zvyšnom Slovensku bol v roku 1939 vytvorený samostatný štát, fašistický satelit Hitlerovského Nemecka – Prvá slovenská republika. Národnostné práva menšín na oboch stranách hraníc boli dodržiavané na princípe reciprocity. Takto mohla v Maďarskom kráľovstve pôsobiť Strana slovenskej národnej jednoty, ktorej reprezentantom vo východných častiach okupovaných území bol Emanuel Böhm. Strana sa podieľala na prežití slovenských škôl, ktorých existovalo v Košiciach v tom období päť. Jednou z nich bolo Kráľovské uhorské štátne gymnázium s vyučovacou rečou slovenskou (dnešné Gymnázium Poštová). Slovenské školské zariadenia boli v rokoch 1941 – 1942 pod tlakom maďarizačnej politiky Horthyho režimu postupne zatvárané, alebo bol počet tried v nich zredukovaný. Zo všetkých profesorov na slovenských školách vedel dobre po slovensky len jeden.
Život v meste pri celkovom potlačení demokratických politických práv zdanlivo pokračoval. Napriek prísnym protižidovským opatreniam sa Horthyho režim nezapojil do masových židovských deportácií. Košický maratón sa konal – okrem rokov 1938 a 1940 – počas celého vojnového obdobia. Mestu bol vrátený štatút municipálneho mesta a zriadili v ňom Vysokú školu obchodnú (Kereskedelmi Főiskola). Atraktívne prostredie košických lesov s horskými chatami na sever od mesta bolo turisticky propagované v dolnom Maďarsku ako stredisko zimných športov. V kúpeľoch Bankov vystavalo mesto Budapešť v rokoch 1941 – 1944 veľkú robotnícku zotavovňu (dnes Reedukačný domov pre deti a mládež).
V rokoch 19401943 sa skompletizovala replika exilového domu Františka II. Rákociho z tureckého Rodosta v areáli Katovej bašty, kde sa plánoval mestský muzeálny komplex. Tento zámer sa však nepodarilo uskutočniť na rozdiel od iných, ktorými bolo otvorenie expozície dejín mesta v Miklušovej väznici a zriadenie Krajinského maďarského technického múzea (Országos Magyar Műszaki Múzeum) v budove Riaditeľstva železníc (1943). Časť jeho zbierok po vojne v Košiciach ostala a tvorí základ Slovenského technického múzea.
Nemecká okupácia a Szálasiho teror
Na začiatku roku 1944 pri postupe spojeneckých armád sa začal Horthy usilovať o uzatvorenie prímeria so ZSSR. Preto došlo 18. marca k vojenskej okupácii Maďarska nemeckými jednotkami. Tie mali v Košiciach sídlo policajného veliteľstva, ktorého úlohou bola aj ochrana hraníc so Slovenskom, kde od konca augusta prebiehalo Slovenské národné povstanie. Po strate dôvery Hitlera k Horthymu sa dostal do čela štátu fanatický fašista a vodca Strany šípových krížov, Ferenc Szálasi, rodený Košičan. V novoustanovenom Maďarskom štáte sa 16. októbra 1944 menoval „vodcom národa“. Nastalo obdobie krutých represálií a vojnových zločinov proti Židom, partizánom, komunistom a vôbec všetkým odporcom režimu. Nevyhli sa tomu ani Košice, kde prívrženci strany – nyilašovci – mali napriek zákazu už od roku 1940 čulú základňu.
Stupňujúce sa represie okupačného režimu v rokoch 1944 – 1945 sa dotkli nielen jeho priamych, či skrytých odporcov, ale aj širšieho obyvateľstva. Popri ideologickom, rasovom, či náboženskom prenasledovaní sa stupňoval aj národnostný útlak. Stupňujúci sa teror krátko pred prechodom frontu prechádzal až do masových rozmerov so znakmi genocídy. Obecná kronika bývalej samostatnej obce Ťahanovce uvádza prvé popravy v areáli Gajdových kúpeľov, v takzvanej Štofkovej záhrade. Najprv tu nyilašovci popravili desať osôb a potom dvakrát po tri osoby. V lese blízko Chvalabohu zastrelili desiatich vojenských zbehov, ktorých zlapali pri razii v mestskej časti Džungľa. Na prelome rokov 1944 – 1945 postrieľali nyilašovci v Čermeľskom údolí okolo polstovky ľudí.
5. januára 1945 „na výstrahu“ príslušníci nyilášiovcov verejne obesili na stromy a stĺpy elektrického osvetlenia na Hlavnej ulici 12 odporcov režimu a dva dni pred oslobodením, 17. januára 1945 stihli pri Ťahanovskom tuneli zastreliť ďalších 17 ľudí. Tesne pred príchodom frontu odvliekli smerom na Jaklovce a ďalej údolím Hnilca početnú skupinu mužského obyvateľstva (dovtedy neodvedené ročníky veľmi mladých a starších mužov) z Košíc a okolia, ktorých zhromaždili v škole na Kováčskej ulici do 15.1.1945. Bola to posledná skupina obyvateľstva odvlečená z Košíc a okolia ustupujúcimi fašistami. Pred príchodom sovietskej armády Nemci a nyilášovci mesto opustili, ale zničili niekoľko strategických zariadení a odvliekli so sebou aj desať vagónov mestskej električky.
Oslobodenie mesta
Košice boli prvým väčším oslobodeným mestom na území Česko-Slovenska a stali sa do oslobodenia Prahy de facto hlavným mestom republiky. Od 30. januára v budove riaditeľstva železníc sídlila Slovenská národná rada a od 3. apríla v Jakabovom paláci úradoval staronový prezident Edvard Beneš. Po vymenovaní novej vlády bol 5. apríla v Župnom dome prijatý Košický vládny program.
Košice v rokoch 1945 – 1989
náhľad|„Košice sídlom prvej československej vlády“, článok v novinách [[Demokratická strana (1944 – 1948)|DS Demokrat z 5. apríla 1945]] náhľad|Prvé [[košické sídliská ešte vhodne nadväzovali na historickú zástavbu. Sídlisko Komenského z rokov 1954 – 1958.]] náhľad|Továreň magnezitových závodov stála v čase svojho zrodu na okraji mesta. V 80.rokoch sa stala natoľko vážnym ekologickým problémom, že sa začalo s jej presunom za hranice mesta. náhľad|Obdobie socialistickej výstavby mesta bolo poznamenané nespočetnými asanáciami nielen košických predmestí, ale i v samom centre historického jadra. Na mieste týchto nízkopodlažných meštianskych domov postavili obchodný dom Prior. náhľad|Košické obete [[Vpád vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska|invázie 1968 pripomína pamätná tabuľa na Hlavnej ulici č. 7]] náhľad|Jeden z najväčších zamestnávateľov na Slovensku znamenal pre Košice prudký nárast obyvateľstva. Tradičná priečka piateho najväčšieho mesta Česko-Slovenska im patrila do rozpadu spoločného štátu. náhľad|Nová nemocnica je výškovo dosiaľ neprekonanou stavbou v Košiciach. Experimentom socialistického urbanizmu boli átriové domy vstavané do svahu Terasy z rokov 1970 – 1974. náhľad|Odkaz socialistickej výstavby bude v Košiciach ešte dlho dominantný
Nástup komunizmu v Košiciach
Ihneď po oslobodení sa do Košíc opäť nasťahovali úrady česko-slovenskej správy. Dňa 1. júla 1945 došlo k premenovaniu mnohých ulíc. Obyvateľstvo mesta podstúpilo tzv. "národnostnú očistu". Zaistení príslušníci Gestapa, SS, nyilašiovcov a honvédov boli deportovaní do gulagov v ZSSR. Do volieb 1946 bol predsedom Mestského národného výboru komunista Július Mauer. V parlamentných voľbách v súlade s celoslovenskými výsledkami aj tu zvíťazili demokrati (Demokratická strana). V čase vládnej krízy sa komunisti intenzívne pripravovali na prevzatie moci. 21. februára 1948 sa v meste pohotovo sformovala prvá slovenská jednotka Ľudových milícií pod vedením interbrigadistu Istvána Fábryho a v nasledujúcich dňoch sa konalo niekoľko prokomunistických manifestácií. Po februárovom prevrate v roku 1948 bol zoštátnený všetok mestský majetok, prenasledovaní boli odporcovia režimu, ako aj náboženskí predstavitelia.
Centrum slovenského vysokého školstva
V nasledujúcich rokoch sa Košice stali jedným z najvýznamnejších centier česko-slovenského vysokého školstva. Výrazne sa o to zaslúžil okruh východoslovenskej inteligencie okolo časopisu Východoslovenský akademik, vedenom historikom Ondrejom Richardom Halagom. Vysoká škola poľnohospodárskeho a lesného inžinierstva bola zriadená v roku 1946, ale v roku 1952 ju premiestnili do Zvolena (lesníctvo), resp. Nitry (poľnohospodárstvo). Vysoká škola veterinárska (1949) bola v republike druhou školou svojho druhu po moravskom Brne. Pôvodne dočasne vyhradený areál Komenského ústavu jej slúži dodnes. . Podruhý raz v histórii mesta tu bola umiestnená Vysoká škola technická (1952) a zlúčením pobočky Pedagogickej (1947 z Prešova) a Lekárskej (1948) fakulty z UK v Bratislave sa vytvoril základ pre prírodovednú a humanitnú Univerzitu Pavla Jozefa Šafárika. V roku 1963 založené Vyššie letecké učilište bolo pretvorené v roku 1973 na Vysokú vojenskú leteckú školu. V roku 1969 Ekonomická univerzita v Bratislave umiestnila svoju Podnikovohospodársku fakultu do Košíc.
50. a 60. roky
Košice boli od roku 1949 sídlom Košického kraja, ktorý bol v roku 1960 spojený s Prešovským krajom do Východoslovenského kraja. V roku 1968 boli k mestu pričlenené dovtedy samostatné obce Barca, Košická Nová Ves, Myslava, Pereš, Poľov, Šaca, Ťahanovce a Vyšné Opátske. V roku 1976 ich nasledovali Kavečany, Krásna nad Hornádom, Šebastovce a Lorinčík. Aby mohla administratíva lepšie zvládať enormný nárast obyvateľstva, samotné mesto bolo postavené na úroveň okresu (Košice-mesto). Ten bol v roku 1981 ďalej rozdelený na päť obvodov Košice I. - V. Doba socialistickej výstavby bola charakterizovaná rozsiahlymi asanáciami a následnou výstavbou panelových sídlisk. Zbúrané boli bývalé spustnuté huštáky – predmestia zastavané rodinnými domami, stará železničná stanica, parné kúpele, budova bývalého Hotela Schalkház, tri meštianske domy na Hlavnej ulici, všetko budovy z druhej polovice 19. storočia. Rozširovala sa aj sieť mestskej hromadnej dopravy. Pribudlo množstvo električkových tratí a od roku 1950 sa objavila nová autobusová trakcia. Najväčším urbanistickým zásahom do vnútorného mechanizmu mesta bola realizácia východného okružného komunikačného ťahu do koryta Mlynského náhonu, čím sa z centra mesta nezmyselne odstránila riečna plocha, a zrušenie centrálneho mestského okruhu v súvislosti s novou výstavbou v predstaničnom priestore a zmenou jeho dopravnej obslužnosti. O výstavbe sídlisk v tomto období pojednáva hlavný článok Košické sídliská
Obdobie normalizácie
21. augusta 1968 obsadili Česko-Slovensko vojská Varšavskej zmluvy. Keďže sa na námestí Osloboditeľov Košičania pokúšali zastaviť vojenský konvoj, došlo k streľbe a úmrtiu siedmich občanov. Tanky a vozidlá ťažkej vojenskej techniky, ktoré zostali v uliciach mesta až do 4. septembra, značne poškodili miestne komunikácie.
Priemyselné centrum
Piate najväčšie mesto vo federatívnej republike bolo budované ako významné priemyselné centrum s koncentráciou nielen tažkého, ale ku koncu 80. rokov aj ľahkého priemyslu. Za komunizmu fungovali v 70. a 80. rokoch 20. storočia v Košiciach tieto podniky:
80. roky
Socialistická výstavba kulminovala v polovici 80. rokov výstavbou mohutných komplexov straníckych a súdnych orgánov a satelitných sídlisk. Následne sa objavili znaky unavenia komunistickej ekonomiky, keď sa upustilo od mnohých projektovaných zámerov. Komunistom sa nepodarilo premeniť Námestie osloboditeľov na hypermoderné betónové centrum so suterénnou dopravou. Mimoúrovňový rýchlostný obchvat mesta ostal nedokončený a nenašli sa peniaze ani na dostavbu trolejbusovej siete, ktorej výstavba sa začala už v roku 1986. Mnoho objektov občianskej vybavenosti na novších sídliskách zostalo opustenými staveniskami na dlhé roky, tak ako aj od roku 1983 rozostavaný Dom techniky v samotnom centre Košíc. Na druhej strane 80. roky znamenali taktiež obrat v ponímaní priemyselných Košíc aj ako významného kultúrneho strediska s nesmiernymi historickými hodnotami. Oneskoreným vyhlásením rozsahovo najväčšej mestskej pamiatkovej rezervácie na Slovensku v roku 1983 sa začalo s obnovou bohatého pamiatkového fondu. Vznik pešej zóny (1984) a vylúčenie električkovej dopravy (1986) z Hlavnej ulice tento trend len podporovali. Začalo sa tiež prihliadať na ochranu životného prostredia, kedy bolo rozhodnuté presťahovať značne znečisťujúci magnezitársky závod z Ťahanoviec do prímestskej priemyselnej zóny v blízkosti obce Bočiar, kde sa začalo s výstavbou nového závodu (od roku 1984, spustený až v roku 1997).
Nežná revolúcia
Udalosti pádu komunistického režimu a Nežnej revolúcie v Česko-Slovensku sa prejavili aj v Košiciach. 22. novembra 1989 sa na košických vysokých školách začalo štrajkovať a bolo prerušené vyučovanie. Desaťtisíce Košičanov sa 27. novembra zúčastnilo demonštrácie pred Štátnou vedeckou knižnicou na dolnom konci Hlavnej ulice (vtedy Leninovej) v deň celorepublikového generálneho štrajku.
Košice po roku 1989
náhľad|Budova expozitúry [[Národná banka Slovenska|Národnej banky Slovenska na Národnom námestí bola ojedinelou stavebnou investíciou počas stavebného útlmu v 90. rokoch]] náhľad|Získaním usporiadateľského práva prestížnych podujatí pre roky 2011 a 2013 Košice potvrdili svoje atraktívne postavenie thumb|[[Steel Aréna pred zápasom Slovensko – Fínsko, 11. máj 2019]] ''Zákon Slovenskej národnej rady z 1. októbra 1990 o meste Košice'' upravil postavenie mesta ako samosprávneho územného celku spravovaného magistrátom, ktorý sa delí na 22 mestských častí so štatútom samosprávnych jednotiek s vlastnými miestnymi zastupiteľstvami. Po vzniku samostatnej Slovenskej republiky v roku 1993 sa Košice ako druhé najväčšie mesto v štáte stali sídlom Ústavného súdu.
Rast mesta sa po roku 1989 zastavil. Posledné sídlisko – Sídlisko Ťahanovce – zastihla revolúcia rozostavané. Druhá etapa sa dokončila až v roku 1993 a v roku 1997 bola dokončená zatiaľ posledná bytovka na tomto sídlisku. Prechod na trhovú ekonomiku a dopady privatizácie sa prejavili v prehlbovaní sociálnych rozdielov obyvateľstva. V priebehu prvej polovice 90. rokov vzniklo vo Všešportovom areáli na slovenské pomery mimoriadne rozsiahle trhovisko s lacným tovarom, tzv. Blšák, ktoré plnilo rolu hlavného nákupného strediska Košičanov do nástupu prvých hypermarketov. Mestská hromadná doprava trpela od 90. rokov pri chronickom nedostatku finančných prostriedkov kritickým obmedzovaním spojov. Napriek tomu sa v roku 1993 podarilo spustiť trolejbusovú trakciu mestskej hromadnej dopravy.
Nové hospodárske smery signalizovalo v roku 1996 otvorenie medzištátnej leteckej linky do Viedne. Moderný letiskový terminál s titulom Stavba roka 2005 sa vysporiadal s nárastom nízkonákladových liniek do Veľkej Británie. V roku 1996 sa začalo s rekonštrukciou Zimného štadióna Ladislava Trojáka (dnes Steel Aréna). Tá mala trvať jednu hokejovú sezónu, ale kvôli finančným problémom bol štadión otvorený až 24. februára 2006. V tom istom roku bolo Košiciam pridelené usporiadateľské právo na Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2011. Otvorenie arény malo pre Košičanov o to väčší význam, že hostí koncerty miestnych aj svetových hviezd, ktoré sa tu predtým fakticky neusporadúvali. V roku 2009 skončila rekonštrukcia hotela Slovan (dnes Hotel DoubleTree by Hilton) a hotela Hutník (dnes Hotel Yasmin). Prebieha aj výstavba polyfunkčného komplexu Cassovar a v príprave boli mnohé ďalšie projekty hotelov, polyfunkčných a rezidenčných komplexov, najmä v centre mesta. 9. septembra 2008 mesto zvíťazilo nad Prešovom, Martinom a Nitrou o titul Európskeho hlavného mesta kultúry pre rok 2013.
Významné historické udalosti
Postupnosť zvereneckých právomocí a významných udalostí od začiatku dvadsiateho storočia až po súčasnosť je znázornená nižšie:
Alfred Dreyfus
Alfred Dreyfus (* 9. október 1859, Mulhouse, Francúzsko – † 12. júl 1935 Paríž) bol kapitán francúzskej armády, ktorý bol v roku 1894 krivo obvinený a odsúdený vojenským súdom za vlastizradu a vojenskú špionáž v procese, ktorý neskôr vstúpil do dejín ako Dreyfusova aféra.
Dreyfus si od roku 1894 odpykával trest na galejach na Diabolskom ostrove neďaleko Francúzskej Guayany. Od začiatku výkonu trestu bol prísne stráženým väzňom a vzhľadom na neskoršie udalosti v jeho afére sa jeho podmienky ešte zostrovali a bol udržiavaný v prísnej informačnej izolácii. 24. novembra 1898 bol na Diabolskom ostrove vypočúvaný, v júli 1899 bol zmenený jeho status z väzňa na obvineného a bola mu navrátená uniforma. 7. augusta 1899 sa potom začal vojenský súdny proces, ktorý znova otvoril pôvodnú žalobu a v konečnom verdikte mu vymeral nepodmienečný trest 10 rokov odňatia slobody. Vzápätí ho prezident omilostil. V roku 1906 bol nakoniec úplne zbavený viny.
V roku 1908 sa zúčastnil umiestnenia popola Émile Zolu v parížskom Panteóne. Zola zásadným spôsobom ovplyvnil priebeh Dreyfusovej aféry publikovaním pamfletu J’accuse a kvôli vývoju procesu musel emigrovať do Londýna. Aj keď bol Dreyfus fyzicky poznačený rokmi strávenými na galejach, slúžil krátky čas v priebehu 1. svetovej vojny, neskôr sa liečil vo Švajčiarsku.
Lackova ulica (Bratislava)
Lackova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Karlova Ves.
Je rovnobežná s ulicou Nad lúčkami.
Haute-Saône
Haute-Saône (70), doslova: Horná Saône, je departement vo Francúzsku.
Rockabilly
Rockabilly je jeden z prvých hudobných podštýlov rock and rollového hudobného žánru, ktorý vznikol na juhu Spojených štátov na začiatku 50. rokov 20. storočia.
Termín rockabilly vznikol zložením slov rock (v tomto prípade ide o pôvod v žánri rock and roll) a hillbilly, ktorý poukazuje na vplyv country music, žánru, ktorý bol v 40. a 50. rokoch často nazývaný hillbilly music. V hudobnom štýle rockabilly sú badateľné silné vplyvy swingu, blues a boogie woogie. Rockabilly je štýl, ktorý bol základom pre vznik neskorších žánrov populárnej hudby od 60. rokov.
Koncom 70. a začiatkom 80. rokov došlo k oživeniu tohto štýlu. Rockabilly má dodnes svoju stabilnú fanúšikovskú základňu, ktorá je subkultúrou v súlade so životným štýlom sprevádzajúcim tento hudobný žáner.
Okrem hlavných predstaviteľov, ktorých tvorba priamo vychádza z tohto žánru (napríklad Jerry Lee Lewis, Roy Orbison, Elvis Presley, Bill Haley, Carl Perkins, Johnny Cash, Buddy Holly, Neil Young, Roy Orbison, Shakin’ Stevens, Chuck Berry, Hank Williams), môžeme nájsť vplyvy a rockabilly aj v niektorých skladbách a albumoch u umelcov ako sú Freddie Mercury (singel „Crazy Little Thing Called Love“ od skupiny Queen), Jimmy Page, Jeff Beck, Robert Plant, John Fogerty (jeden zo zakladateľov skupiny Creedence Clearwater Revival), The Who, či členov The Beatles (Paul McCartney, John Lennon, George Harrison, Ringo Starr), ale aj u Bruce Springsteena (skladba „Born to Run”).
Za vzor kultúry a životného štýlu rockabilly je považovaný idol mládeže 50. rokov, herec James Dean.
Edwards Air Force Base
Edwards Air Force Base (doslova: Edwardsova základňa vzdušných síl) je letecká základňa amerického vojenského letectva, ktorá leží na hranici okresov Kern a Los Angeles v údolí Antelope v Kalifornii, 11 km (7 míľ) priamo na východ od Rosamondu. Leteckou základňou bola Edwardsova základňa od roku 1933, dlho bola miestom pre letecký výskum a testovanie a postupne aj pre najdôležitejšie a najodvážnejšie lety letectva. V súčasnosti je základňa domovom pre 412. skúšobné krídlo (412th Test Wing) a pre riadiace 95. letištné krídlo (95th Air Base Wing).
Základňa bola pôvodne známa ako Muroc Army Air Field (Armádne letisko Muroc), ale premenovali ju 8. decembra 1949 na počesť testovacieho pilota Glena Edwardsa, ktorý zahynul pri teste bombardéra Northrop YB-49. Základňa je strategicky umiestnená pri jazere Rogers Lake, bezodtokovom púštnom slanom jazere, ktorého tvrdý priehlbinový povrch poskytuje prirodzené predĺženie pristávacej (vzletovej) dráhy. Táto veľká pristávacia plocha kombinovaná s výborným celoročným počasím tvorí túto základňu výborným miestom pre letecké testovanie.
Navrhnutá ako Testovacie stredisko Vzdušných síl (AFFTC) je Edwardsova základňa sídlom školy pre testovacích pilotov Vzdušných síl Spojených štátov a Drydenovým strediskom pre letecký výskum agentúry NASA. Skoro každé vojenské lietadlo Spojených štátov od roku 1950 bolo aspoň z časti testované na Edwardsovej základni a v dôsledku toho bola základňa miestom mnohých leteckých objavov.
Významné udalosti zahŕňajú napríklad známy let Chucka Yeagera, pri ktorom prekročil zvukovú bariéru s nadzvukovým experimentálnym lietadlom Bell X-1, testovacie lety experimentálneho lietadla North American X-15, prvé pristávania raketoplánov, let okolo sveta lietadlom Rutan Voyager v roku 1986, či vznik Murphyho zákonov. Základňa je tiež je jedna z najväčších odberateľov obnoviteľnej energie v krajine, získaním 60 percent elektriny z obnoviteľných zdrojov, a je vedúcim partnerom v agentúre pre ochranu životného prostredia (EPA).
Skoršie obdobie
náhľad|Nákres leteckej základne Edwards V roku 1910 postavili Ralph, Clifford a Effie Corum usadlosť na kraji Rogersovho jazera (Rogers Lake). Bratia Corumovci dokázali prilákať iných osadníkov a postavili v oblasti infraštruktúru, a keď bol pre oblasť poverený poštový úrad, pomenovali ju Muroc, obrátené meno Corum.
Champignolles (Côte-d’Or)
Champignolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Edwards Air Force Base
Slávne roky leteckého testovania
Po druhej svetovej vojne našla Amerika samu seba v zrýchľujúcich sa pretekoch o vesmírne technológie. Preto letectvo začalo v roku 1946 program X-plane, ktorého vývoj bol z veľkej časti sústredený v základni Muroc. Program rástol vďaka docieleným úžasným úspechom keď sa lietadlo Bell X-1 stalo prvým lietadlom, ktoré prekonalo zvukovú bariéru 14. októbra 1947. Pozornosť verejnosti sa teraz pevne sústredila na Muroc Field a aktivity spojené s testovaním enormne narástli. 250px|left|thumb|Miesto havárie lietadla Bell X-2V rokoch po druhej svetovej vojne bolo testovaných toľko lietadiel, že testovací piloti zapísali stovky hodín každý mesiac, často v mnoho odlišných prototypoch lietadiel. Toto nevyhnutne viedlo k nehodám a úmrtnosť na základni Muroc stúpala. Základňa bola 27. januára 1950 premenovaná po Glenovi Edwardsovi, ktorý zahynul počas testovania prototypu Northrop YB-49. Testovací piloti však boli neochvejní a základňa Edwards bola 25. júna 1951 určená ako letecké testovacie centrum vzdušných síl. Program X-plane docielil ďalšie úspechy keď lietadlo Bell X-2 dosiahlo v roku 1956 výšku letu cez 61 km (100 000 stôp) a rýchlosť väčšiu ako Mach 3.
Champignolles (Côte-d’Or)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Edwards Air Force Base
Slávne roky leteckého testovania
V priebehu rokov 1950, Americké lietadlá prekonali absolútne rýchlostné a výškové rekordy na Edwardsovej základni, ale nič v porovnaní s príchodom North American X-15 v roku 1961. Za niekoľko málo rokov X-15 prekonala Mach 4, 5, 6, vytvorila rýchlostný rekord pre pilotovaný atmosférický let rýchlosťou 6.7 Machu 3. októbra 1967, ktorý nebol prekonaný dodnes. Ďalej ešte sa X-15 stala 19. júla 1963 prvým lietadlom, ktoré letelo do vesmíru, keď dosiahla výšku 106 010 metrov (347 800 stôp). Iné lietadlo, ktoré získalo svetovú slávu na konci 60 tých rokov na Edwardsovej základni bolo: Lockheed YF-12A, predchodca SR-71 Blackbird, získalo 9 rekordov v jeden deň testovania. Plné schopnosti lietadla SR-71 sú utajované dodnes, s výnimkou rekordov vytvorených 1. mája 1965, ktoré zahŕňajú neprerušenú rýchlosť 3 331 km/h (2 070 mph) a výšku 24 462 metrov (80 257 stôp).
Champignolles (Côte-d’Or)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Edwards Air Force Base
Na zemi
Fantastické výsledky z prvej dráhy vyzvalo Vzdušné sily aby preskúmala konštrukciu a v roku 1948 bola nová 3 048 metrov (10 000 stôp) dlhá trať hotová na juhu Rogersovho jazera. Táto trať bola schopná nadzvukových rýchlostí a jej prvý projekt bol vývoj strely s plochou dráhou letu SM-62 Snark. Trať bola tak úspešná, že ju rozšírili a 13. mája 1959 6 096 metrovú (20 000 stôp) trať otvorili. Po riadení výskumu balistickej rakety UGM-27 Polaris vojenským námorníctvom bola trať používaná na vývoj katapultovacích sedadiel, ktoré by mohli byť použité pri nadzvukových rýchlostiach. Aj keď bol tento program enormne úspešný, rozpočtová správa vyvodila záver, že trať je príliš nákladná na údržbu a preto bola 24. mája 1963 odstavená. Predtým ako ju zavreli, pokusná jazda vytvorila rýchlostný svetový rekord 3.3 Machu skôr ako sa testovacie vozidlo zničilo. Po jej zavretí boli koľajnice odňaté aby pomohli narovnať Lancaster Boulevard.
Základňa v kozmickom veku
Po tom čo prezident Richard M. Nixon 5. januára 1972 predstavil program Space Shuttle, bola pre testovanie zvolená Edwardsova základňa. Prototyp raketoplánu - Space Shuttle Enterprise bol vynesený do výšky upraveným lietadlom Boeing 747 nazývaným Shuttle Carrier Aircraft a zhodený. Vo všetkých trinástich letových testoch s raketoplánom Enterprise a Boeingom 747 boli určované ich letové vlastnosti a ovládanie. right|250px|thumb|Testovanie raketoplánu [[Enterprise (raketoplán)|Space Shuttle Enterprise]]Po tom čo sa 12. apríla 1981 stal raketoplán Columbia prvým raketoplánom vypusteným do vesmíru, vrátil sa na Edwardsovu základňu aby pristál. Nesmierna rozloha leteckej základne a jej blízkosť k Zariadeniu č. 42 (Plant 42), kde bola predtým prevádzka raketoplánov, boli dôležité faktory k jej výberu. Základňa slúžila ako hlavná pristávacia oblasť pre Space Shuttle do roku 1991. Odvtedy bolo uprednostňované Kennedyho vesmírne stredisko na Floride, ale Edwardsova základňa a Raketová strelnica White Sands naďalej slúžili ako záloha. Osemdesiate roky ukázali na Edwardsovej základni vesmírne vojenské schopnosti Ameriky keď upravené lietadlo F-15 Eagle odpálilo protisatelitnú strelu na nefunkčný satelit P78 SolWind a zničilo ho. V roku 1986 Dick Rutan a Jeana Yeager odštartovali z Edwardsowej základne, aby vytvorili nový letecký rekord v pilotovaní prvého nepretržitého letu okolo sveta na jedno natankovanie na stroji Rutan Voyager.
Súčasné projekty
Najčerstvejšie projekty na základni sú F-35 Joint Strike Fighter, F-22 Raptor, RQ-4 Global Hawk a program syntetického paliva pre bombardér B-52. Ako doplnok, letový testovací program bombardéra C-17 Globemaster III je ďalší väčší projekt na Edwardsovej základni. Taktiež, rozsiahly vývoj Ministerstva obrany na nepilotovaných vzdušných prostriedkoch zazrel dôležité testovania prototypov. Základňa aktuálne získala niekoľko úloh procesu rektifikácie a uzavretia základní pod správou Ministerstva obrany. Menšie základne boli vyradené z prevádzky a ich zariadenia a funkcie boli zlúčené vo veľkých základniach ako Edwardsova základňa.
Hlavná základňa
250px|right|thumb|Pristávacia dráha č. 5 na vyschnutom jazere Rogers Lake Súčasťou Edwardsovej základne je Drydenovo letecké výskumné centrum na severe, ktoré je priamo prepojené s južnou základňou. Letisko na hlavnej základni má kontrolnú vežu, centrum pre riadenie letovej prevádzky (TRACON - Terminal Radar Approach Control) a zariadenie radarovej kontroly. ICAO kód letiska je KEDW (IATA:EDW). Ako vojenská základňa, civilný prístup je značne obmedzený. Sú tu dve osvetlené, vydláždené pristávacie dráhy:
Na jazere Rosamond sú nakreslené dve dráhy:
Hlavná základňa je domovom pre Benefieldové bezodrazové zariadenie (Benefield Anechoic Facility - BAF), budovu pre testovanie elektromagnetických a rádiových frekvencií. Tiež tu sídli Múzeum leteckého testovania vzdušných síl, ktoré má vystavených viac ako 15 lietadiel.
Drydenovo výskumné stredisko
200px|left|thumb|Letka Drydenovho výskumného centra z roku 1997 Súčasťou Edwardsovej základne je Drydenovo letecké výskumné stredisko (Dryden Flight Research Center), kde je stále aktívny výskum moderných lietadiel. Drydenovo centrum je domovom pre mnoho svetovo najvyspelejších lietadiel. Tiež je domovom pre modifikovaný Boeing 747 navrhnutý na prenos raketoplánov späť do Kennedyho vesmírneho strediska v prípade, že raketoplán pristane na základni Edwards. Pozoruhodné súčasné výskumne projekty, ktoré tu prebiehajú zahŕňajú napríklad ukážku kontrolovanej kolízie alebo experiment LASRE (Linear Aerospike SR-71 Experiment).
Raketová testovacia oblasť
200px|right|thumb|Raketová testovacia oblasť Výskumné laboratórium vzdušných síl udržiava sídlo testovania raketových motorov v oblasti Leuhman Ridge, na východ od jazera Rogers Lake. Spočiatku bolo postavené pre použitie v programe Apollo, dnes má testovacie miesto 12 zariadení pre testovanie motorov plnej veľkosti, súčiastok motora a tekutých a pevných pohonných hmôt. Edwardsovo výskumné zariadenie testovalo štartovacie rakety (booster rocket) pre medzikontinentálne balistické rakety a pre raketoplány. Prednedávnom dostalo miesto podporu 18.5 miliónov dolárov na aktualizáciu skončenú v roku 2003. Dnes sa zariadenie pýši niekoľkými testovacími stanovišťami a iba jediným vládnym testovacím stanovišťom schopným vydržať statický tlak o sile 4.5 MN. Edwardsovo výskumné zariadenie, niekedy nazývané zamestnancami „The Rock“ alebo jednoducho „The Lab“, je časťou Riaditeľstva pohonu Výskumného laboratória vzdušných síl, ktoré je veliteľstvom na Wrightovom výskumnom zariadení v štáte Ohio.
Severná základňa
left|270px|thumb|Satelitná snímka základne Severná základňa je umiestená na severozápadnom rohu jazera Rogers Lake a je miestom najtajnejších testovacích programov vzdušných síl na Edwardsovej základni. Oblasť má jednu vydláždenú dráhu o rozmeroch 1830 x 45 metrov (6,000 x 150 ft) - 06/24, a je prístupná cez vyschnuté jazero alebo cez jedinú kontrolovanú cestu. Navzdory jej zrejmej blízkosti na mape je Severná základňa ťažko viditeľná z Hlavnej základne kvôli prachu. Dokonca aj vo výnimočne čistých dňoch nie je viditeľný žiadny detail, čo robí základňu ideálnou pre utajovaný vývoj. Tiež sa objavili špekulácie, že prílišná blízkosť štábov bezpečnostných jednotiek Edwardsovej základni je kvôli prípadným narušeniam a rýchlej reakcii, pretože veľa budov vojenských eskadier je skoro 4 míle od Severnej základne.
Geografia
Najväčšou charakteristickou vlastnosťou miesta o rozlohy 44,5 km² (17,2 mi²), ktoré tvorí základňu je suché dno jazier Rogers Lake a Rosamond Lake. Tieto suché dná slúžili ako núdzové a plánované pristávacie plochy pre veľa vesmírnych projektov ako Bell X-1, Lockheed U-2, SR-71 Blackbird a Space Shuttle.Do dnešného dňa sú na dne namaľované čierne čiary kvôli označeniu siedmich oficiálnych pristávacích dráh, ktoré sú prístupné pre pilotov operujúcich v oblasti. Taktiež na priehlbine blízko Drydenu je namaľovaná najväčšia kompasová ružica na svete, ktorá meria približne 1,21 kilometra v priemere. Je nasmerovaný na uhol magnetickej odchýlky (magnetic declination; okolo 13 stupňov na východ od "pravého severu") a je používaný pilotmi na kalibráciu smerovej kontrolky (heading indicator; zariadenie, ktoré informuje pilota o jeho smere). Najväčšie dno jazera, Rogersovo, zahŕňa 114 km² púšte. Kvôli jeho histórii vo vesmírnom programe bolo vyhlásené za Národnú historickú pamiatku.
Iné projekty
.
Viackanálový fotometer
Viackanálový fotometer je prístroj na meranie jasnosti hviezdy súčasne vo viacerých spektrálnych oblastiach. Svetlo hviezdy sa rozloží pomocou mriežky na spektrum. Detektory (fotoelektrická fotometria) zachytávajú svetlo hviezdy v požadovaných oblastiach vlnových dĺžok (farebný systém). Pri jednokanálovom fotometri sa vymedzujú spektrálne oblasti filtrami (fotometria).
Masajuki Janai
Masajuki Yanai (* 1959) je japonský astronóm.
Spolu so svojim kolegom Kazurō Watanabem objavil na observatóriu v Kitami v rokoch 1987 až 1992 27 asteroidov.
Únia európskych futbalových zväzov
right|thumb|Členské konfederácie FIFA Európska futbalová federácia alebo Únia európskych futbalových zväzov (po angl. Union of European Football Associations, skrátene UEFA), je hlavná riadiaca organizácia európskeho futbalu.
Fontanella (Vorarlbersko)
Fontanella je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Bludenz.
Únia európskych futbalových zväzov
Reprezentuje 55 národných asociácií európskych štátov. Jej členmi zatiaľ (2023) nie sú Grónsko a Monako. Je to jedna zo šiestich kontinentálnych federácií pod FIFA.
Fontanella (Vorarlbersko)
Žije tu obyvateľov.
Ševčenko
Ševčenko môže byť:
Marlioz
Marlioz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dolné Vestenice
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dolné Vestenice v okrese Prievidza.
Voroncovov-Veľaminovov kvintet
Voroncovov-Veľaminovov kvintet je tesná skupina 5 silno interagujúcich galaxií VV 116 v súhvezdí Hydra. Na rozdiel od mnohých iných hniezd galaxií jej galaxie majú veľmi zhodné radiálne rýchlosti; je jedinou známou tesnou skupinou galaxií, ktorá neprejavuje príznaky nestability.