cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samko Dudík
Životopis
Mal tri ženy a s nimi dvanásť detí. Jeho pokračovateľom sa stal jeho vnuk Miroslav (vedúci Orchestra ľudových nástrojov Slovenského rozhlasu v Bratislave). Krátko pred svojou smrťou povedal: „Mne sa bude odchádzať ľahko, lebo všetko, čo som vedel, zanechávam vo svojom vnukovi!“
Dielo
"Máloktorá osobnosť tradičnej ľudovej kultúry zasiahla do kultúrno-spoločenského života Slovákov, Moravanov a Čechov tak ako on, čím presiahol nielen rodný región, ale i obdobie, v ktorom žil. Prostredníctvom svojej kapely presadzoval myšlienku slovanskej vzájomnosti a bratstva Čechov a Slovákov, dvíhal národné povedomie na oboch stranách moravsko-slovenskej hranice a v prvej polovici 20. storočia svojím pôsobením dokonca vzbudil upadajúci záujem o tradičnú inštrumentálnu hudbu na Morave. Jeho podmanivá hra i široký repertoár sa stali inšpiračným zdrojom pre mnohých jeho súčasníkov i nasledovníkov." píše Alžbeta Lukáčová, slovenská cimbalistka a speváčka, v monografii o Samkovi Dudíkovi, svojom pradedovi.
Spolu so svojimi spoluhráčmi vytvoril vlastný, originálny hudobný štýl, ktorý dnes označujeme za typicky myjavský. Dudík počas vyše 70-ročného hudobného pôsobenia formoval jednotlivé inštrumentálne i spevácke zostavy.
Aj Folklórny súbor Kopaničiar, založený v roku 1955, vznikol na jeho základoch a tradíciách
Prothoos (syn Agria)
Prothoos (Prothoos) je v gréckej mytológii syn Agria z Kalydónu.
Prothoos bol synom Agria, brata kalydónskeho kráľa Porthaóna a bratom Thersita, Onchésta, Keleutora, Lykópea a Melanippa. Keď na trón v Kalydóne po Porthaónovi nastúpil jeho syn Oineus, Prothoos a jeho bratia ho zvrhli, uväznili a na trón dosadili svojho otca. Oinea ale po rokoch oslobodil argejský kráľ Diomédes, ktorý Agria a jeho synov (s výnimkou Onchésta a Thersita, ktorí včas utiekli) pobil a Oineovi trón vrátil.
Podľa antického autora Apollodora z Atén sa tieto udalosti odohrali pred trójskou vojnou, zatiaľ čo iní autori uvádzajú, že Diomédes oslobodil Oinea po návrate z Tróje.
Meta-Wiki
náhľad|Logo Meta-Wiki Meta-Wiki je wiki webové sídlo určené na koordináciu všetkých projektov nadácie Wikimedia Foundation.
Skalky (prírodná pamiatka, okres Prostějov)
Skalky sú prírodná pamiatka ev.č.1249 ktorá sa nachádza medzi obcami Ludmírov a Ponikev v tesnej blízkosti prírodnej rezervácie Rudka (asi 350 m SV smerom) v okrese Prostějov. Bola zriadená vyhláškou ONV Prostějov z 1. 11. 1990.
Ochrana
Predmetom ochrany je skalnaté návršie s pôvodným zmiešaným lesom a bohatým bylinným podrastom.
Flóra
Na malom skalnatom návrší sa dochoval zvyšok pôvodného lesného porastu s prevahou buku a hrabu. Druhovo pestré je aj zastúpenie kríkového poschodia.
V bylinnom poschodí nájdeme rad vzácnych a chránených rastlín, ako napr. konvalinku, kokorík voňavý, vtáčiu prilbu bielu, kruštík širokolistý, orlíček obyčajný, prvosienku jarnú, hniezdovku hlístovú, zvonček klbkatý, zvonček okrúhlolistý.
Anita Tešovičová
Anita Tešovičová (* 29. december 1940, Žilina) je spisovateľka pre deti, poetka.
Globálny problém
Globálny problém je problém týkajúci sa tak celého sveta, ako aj jednotlivých oblastí a jednotlivých krajín.
Anita Tešovičová
Životopis
V roku 1955 – 1958 študovala na Jedenásťročnej strednej škole v Banskej Bystrici, 1958 – 1964 slovenčinu a dejepis na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobila ako metodička v Okresnom osvetovom stredisku v Žiline, v redakcii Smeru v Banskej Bystrici 1964 – 1966, redaktorka Československého rozhlasu v Bratislave. Napísala knihy pre deti, televíznu bábkovú hru, zbierky poézie, texty k piesňam rozhlasového muzikálu, dramatizovanú rozprávku, veršovačky k maľovankám. Časopisecky uverejňovala básne, poviedky, fejtóny, humor a satiru, rozprávky a verše pre deti, napísala vyše 150 textov k piesňam.
4083 Jody
4083 Jody je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 12. februára 1985.
Kohoutov (okres Trutnov)
Kohoutov je obec v Česku v okrese Trutnov v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 265 obyvateľov, z toho 144 mužov a 121 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,6 roka (muži 41,0 roka, ženy 42,2 roka).
Ľuboš Kamenár
Ľuboš Kamenár (* 17. jún 1987, Trnava) je slovenský futbalový brankár, v súčasnosti hráč slovenského klubu Spartak Trnava.
Prvé zápasy
V Trnave začal hrávať seniorskú ligu. Prvý celý zápas odchytal proti Koprivnici v Intertoto Cupe (0:0). Keď mal 19 rokov, prestúpil do Artmedie, kde sa stal brankárskou dvojkou po Čobejovi. Po jeho zranení sa postupne dostal na post jednotky v tíme. Kamenár má za sebou 25 medzištátnych zápasov v dresoch dorasteneckých družstiev Slovenska.
Sezóna 2006/2007
V sezóne 2006/2007 odchytal v Corgoň lige 28 zápasov a inkasoval 38 gólov.
Sezóna 2007/2008
V sezóne 2007/2008 sa stal neodmysliteľnou jednotkou v bráne Artmedie Petržalka a výraznou mierou pomohol k zisku titulu majstra republiky. Patril medzi najlepších ligových brankárov, za čo si vyslúžil aj pozvánku do reprezentácie.
FC Nantes
V lete 2009 prestúpil do francúzskeho druholigového klubu FC Nantes, kde podpísal päťročnú zmluvu.
A-tím
Na svoj prvý zápas nastúpil 11. októbra 2008 v Serravalle proti San Marínu. Dostal jeden gól.
Reprezentačné zápasy
(Stav k: 7. júnu 2009)
Saint-Germain-d’Anxure
Saint-Germain-d’Anxure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hannah Abbottová
Hannah Abbottová je fiktívna postava zo ságy Harry Potter od J. K. Rowlingovej. Na Rokfortskej strednej škole čarodejníckej je vo fakulte Bifľomor. Jej meno Hannah znamená "slušnosť, láskavosť", z hebrejčiny "láskavý pôvab".
V druhej časti (Harry Potter a Tajomná komnata) sa zastane Harryho Pottera, keď Ernie Macmillan tvrdí, že naňho poštval hada a že je Slizolinov dedič. V piatej časti (Harry Potter a Fénixov rád) je súčasťou Dumbledorovej armády. V šiestej časti opustí Rokfort, pretože je jej matka zavraždená Smrťožrútmi. Podľa knihy si ako dospelá vezme Nevilla Longbottoma a stane sa majiteľkou čarodejníckeho hostinca Deravého kotlíka.
Portugalské národné vodnopólové družstvo mužov
Portugalské národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Portugalsko v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Federaçáo Portuguesa de Nataçáo (FPN). Jeho najlepší výsledok je 18. miesto na Letných olympijských hrách v roku 1952.
Vrcholné podujatia
Na olympijských hrách sa portugalské družstvo zúčastnilo iba raz. Na LOH 1952 v Helsinkách skončilo osemnáste, keď v dvoch eliminačných kolách neprešlo cez Egypt a Brazíliu. Potom sa už olympijského turnaja nikdy nezúčastnilo. Na Majstrovstvá sveta sa družstvu nepodarilo kvalifikovať ani raz.
Na Majstrovstvách Európy sa družstvo nezúčastnilo, resp. nekvalifikovalo ani raz. V roku 2004 sa kvalifikovalo na ME B kategórie v tureckom Istanbule, ale skončilo na nich na poslednom 12. mieste. Z ďalších 2 kvalifikácií sa mu na druhé najvyššie európske podujatie už kvalifikovať nepodarilo.
Nvota (priezvisko)
Nvota je priezvisko, ktoré vzniklo srbským zápisom slovenského priezviska Nôta. V Srbsku sa vyskytuje najmä v Báčskom Petrovci. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v Bratislave a Trnave.
Coudray
Coudray môže byť:
Nvota (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Nvota.
Schleithal
Schleithal je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy malých štátov vo volejbale mužov 2013
Majstrovstvá Európy malých štátov vo volejbale mužov 2013 boli v poradí 7. Majstrovstvá Európy malých štátov vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV), resp. Divízia malých štátov CEV. Konali sa od 6.8. júna 2013 v Limassole, na Cypre, za účasti 4 tímov. Cyprus bol organizátorom šampionátu mužov druhýkrát, predtým hostil turnaj v roku 2007, tiež v Limassole. Turnaj pozostával iba z jednej štvorčlennej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým. Siedmykrát v histórii získal titul domáci 🇨🇾.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako 1. kolo európskej kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2014. Priamo do tretieho kola európskej kvalifikácie postúpilo iba víťazné družstvo.
Gubernia
Gubernia bola vyššia územno-správna jednotka v Ruskej ríši v období 18. - začiatku 20. storočia, v RSFSR a Sovietskom zväze, ktorá sa utvorila v procese výstavby centralizovaného štátu za vlády Petra I. začiatkom 18. storočia.
Reorganizácia za vlády Kataríny II.
thumb|left|Mapa [[Ruské impérium|Ruského impéria v rokoch 1848 (vpravo) a 1878 (vľavo).]]
Nasledujúca realizácia systému miestnej vlády na základe programu reformy Petra I., ktorá sa skončila v roku 1780 sa spája s Organizáciou pre vládu v guberniách Ruského impéria. Po Roľníckom povstaní Jemeľjana Pugačova bolo totiž nutné posilniť centrálnu moc. Namiesto 20 gubernií bolo na začiatku vlády Kataríny II. ustanovených 40 s počtom obyvateľov 300 - 400 tisíc. Ku koncu jej vlády bolo gubernií 51, zlikvidovali sa provincie a gubernie sa spolčili do tzv. miestodržiteľstiev, kde 2 - 3 gubernie tvorili jedno miestodržiteľstvo. Tie sa potom delili na okresy s 20 - 30 tisíc obyvateľmi (12 000 - 15 000 obyvateľov na jednu guberniu). Námestníci a gubernátori boli podriadení senátu a prokuratúre, ktorú zastával generálny prokurátor. Na čele okresu stál vedúci okresnej polície, ktorého si šľachtici volili raz za 3 roky na svojom zjazde. Pravou rukou gubernátora bol viecegubernátor.
Organizácia pre vládu v guberniách Ruského impéria utvorila zložitý byrokratický systém administrácie gubernií, v ktorých hlavnú úlohu zohrávala šľachta. Tento systém bol podporovaný organizáciou stavovej šľachtickej samosprávy. Na niektoré z funkcií, ktoré zastávali šľachtici bolo možné opätovne po uplynutí mandátu funkcionára zvoliť ďalšieho šľachtica. Organizácia pre vládu v guberniách tak položila základy celej nasledujúcej organizácie vlády v Ruskom impériu.
Druhá guberniálna reforma
thumb|Európska časť [[Ruské impérium|Ruského impéria na začiatku 20. storočia.]] thumb|Ázijská časť [[Ruské impérium|Ruského impéria na začiatku 20. storočia.]] V rokoch 1796 - 1797 prebiehala v Ruskom impériu druhá guberniálna reforma, výsledkom ktorej bolo zrušenie miestodržiteľstiev. V 19. storočí dochádza k rozdeleniu územno-správnych organizácií na 2 skupiny:
Okrem toho v druhej polovici 19. storočia vzniklo 20 oblastí (administratívnych jednotiek zodpovedajúcim guberniám). Ako zvyčajne, oblasti sa nachádzali v pohraničných územiach. Pokračuje aj centralizácia a byrokratizácia miestnej vlády. Nastáva zjednodušenie miestneho aparátu a zosilnenie jeho podriadenia sa osobne gubernátorovi.
20. storočie
Druhá guberniálna reforma trvala do začiatku 20. storočia. V rokoch 1907 - 1910 v Ruskom impériu platili mimoriadne metódy vlády. Zvýšila sa moc policajných orgánov i stavovsko-šľachtických organizácií (Rada spojenej šľachty).
Po februárovej revolúcii v roku 1917 dočasná vláda zachovala celý systém gubernátorských úradov, iba gubernátori v guberniách boli vymenení za gubernátorských komisárov a v okresoch za okresných komisárov. Z nich však bola väčšina šľachtického pôvodu. Zároveň sa formoval systém Sovietov , ktorý zastával opozíciu vo vzťahu voči moci dočasnej vlády.
Na konci októbrovej revolúcie v roku 1917 bolo zachované prvotné rozdelenie gubernií. Zlikvidoval sa však starý gubernátorský aparát a vytvorili sa novoustanovené orgány sovietskej moci na čele s gubernátorským výkonným výborom, ktorý bol zvolený na gubernátorskom zjazde Sovietov.
Do roku 1917 bolo v Ruskom impériu 78 gubernií, z ktorých sa 25 v rokoch 1917 - 1920 stalo súčasťou Poľska, Fínska a pobaltských krajín Litvy, Lotyšska a Estónska. Gubernátorsko-územné rozdelenie bolo zrušené v rokoch 1924 - 1929 a nahradené novou rajonizáciou územia Sovietskeho zväzu na oblasti, kraje a okruhy.
Novogréčtina
Novogréčtina alebo nová gréčtina (po grécky Νέα Ελληνικά Nea Ellinika alebo Νεοελληνική γλώσσα Neoeliniki glóssa) je jazyk patriaci medzi grécke jazyky, jazyk v súčasnosti (v užšom zmysle pojmu novogréčtina) používaný Grékmi z Grécka, západnej Anatólie, Istanbulu a Cypru.
Dnes je úradným jazykom v Grécku a na Cypre, a tým aj v Európskej únii. Rozlišuje sa archaizujúci literárny jazyk kathareusa „čistý“ jazyk a „ľudový“ jazyk dimotiki.
Literatúra
Zozuľak Ján. Grécko-slovenský a slovensko-grécky slovník. Prešov: Datapress, 2011. ISBN 978-80-967289-7-8
Zozuľak Ján – Zozuľaková Dana. Učíme sa novogrécky jazyk = Eláte na gnorísoume te neoelleniké glóssa. Prešov, 2007. ISBN 978-80-969645-6-7.
Delenie
Novogréčtina:
Ján Domasta
Ján Domasta (pseudonymy Andrej Ľubomírsky, Čáporský, D’Asta, Ján Breza, Kaššiak, Prídverský, Rastislav Nitriansky, T. Slávsky, Y. X. Wals a i.) (* 23. september 1909, Čápor – † 26. august 1989, Bratislava) bol slovenský prozaik a autor literatúry pre deti a mládež v období ľudáckeho a potom komunistického režimu.
Životopis
Narodil sa v rodine poľnohospodárskeho robotníka. Po absolvovaní gymnaziálnych štúdií v Nitre (1921 – 26) a v Ružomberku (1926 – 30), študoval na Filozofickej fakulte Slov. univerzity v Bratislave (1943 – 51). Od r. 1930 pôsobil ako učiteľ vo Veľkom Záluží, Vojniciach, Leopoldove a v Bratislave. Od roku 1939 bol výkonný redaktor časopisu Vĺča, v rokoch 1943 – 59 redaktor v Štátnom nakladateľstve v Bratislave, neskôr Slov. pedagogického nakladateľstva v Bratislave. (Po ukončení externého štúdia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského vrátil k učeniu). V rokoch 1960 – 65 učiteľ základnej školy v Bernolákove, 1965 – 68 vychovávateľ vo Výcvikovom stredisku pre občanov so zmenšenou pracovnou schopnosťou v Bratislave. Od roku 1968 bol redaktorom časopisu Rodina a škola v Slov. pedagogickom nakladateľstve, 1968 – 73 redigoval Zvesti Ministerstva školstva a Ministerstva kultúry, od 1974 na dôchodku.
Tvorba
Svoje prvé literárne diela uverejňoval v študentských časopisoch (Rozvoj, Svojeť). Jeho učiteľské poslanie malo vplyv i na smerovanie jeho vývoja – začal sa venovať literatúre pre deti a mládež, najmä historickým povestiam, románom a poviedkam. Okrem toho tiež napísal niekoľko divadelných hier, básničiek a veršovaniek, no tiež spolu pracoval s rozhlasom a televíziou, pre ktorú písal najmä relácie a scénky pre školskú mládež. Pre rozhlas tiež zdramatizoval román Rodina Rovesných (Ján Čajak) a Dom v stráni (Martin Kukučín).
Kritika
Katarína Zavacká ho označuje ako ľudáckeho a potom komunistického propagandistu.
Kingston (Ontário)
Kingston je kanadské mesto vo východnom Ontariu. Nachádza sa v mieste, kde sa Rieka svätého Vavrinca vlieva do jazera Ontário približne na polceste medzi Montrealom a Torontom. Kingston bol v roku 1841 vyhlásený za prvé hlavné mesto provincie Kanada. Mesto má prezývku "Limestone City" (Vápencové mesto), množstvo historických budov bolo totiž postavených z miestnej vápencovej horniny.
Dejiny
Prvá osada na mieste súčasného mesta bola založená v roku 1673 pod názvom Fort Cataraquí. V sedemročnej vojne bola pevnosť zničená. V roku 1787 sa mesto spomína pod názvom King’s Town (Kráľovské mesto) na počesť kráľa Juraja III. Názov bol v roku 1788 skrátený na Kingstown. Poloha mesta v blízkosti vodnej cesty Rideau Canal, postavenej v roku 1832 bola jedným z dôvodov akcelerácie jeho rozvoja. Do 40.tych rokov 19. storočia bol Kingston najľudnatejším mestom južného Ontária.
Kingston bol vybraný za hlavné mesto Kanady medzi rokmi 1841 až 1844. Mesto bolo ale považované za príliš malé a disponovalo nedostatkom infraštrukturálneho zázemia, funkciu hlavného mesta preto od roku 1844 plnili Montreal a Toronto a od roku 1857 Ottawa.
Na konci 19. a na začiatku 20. storočia bolo mesto známe lodiarskym priemyslom a výrobou rušňov. V poslednom období podiel ťažkého priemyslu na ekonomike mesta klesal.
Demografia
V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 132 485 obyvateľov, z toho 107 590 uvádza ako rodný jazyk angličtinu, 4 055 francúzštinu a 15 090 neoficiálne jazyky, z toho 40 jazyky pôvodných obyvateľov. 35 ľudí uvádza slovenčinu a 90 češtinu. V roku 2016 malo 123,798.
V roku 2011 bolo obyvateľov 123,363.
Ekonomika
V hospodárení mesta zohráva najväčšiu úlohu štátny a verejný sektor. Najdôležitejšími odvetviami sú zdravotníctvo, vzdelávanie, obrana a turistika. Mesto v poslednom období ťaží zo svojej výhodnej polohy medzi Torontom, Montrealom a Ottawou, výrazný rozvoj zaznamenali logistické a skladovacie služby. V Kingstone sa nachádzajú dve vysoké školy, Queen's University a vojenská akadémia Royal Military College of Canada.
Keleutor
Keleutor alebo Keleutór (Keleutor/iný prepis Keleutór) je v gréckej mytológii syn Agria z Kalydónu.
Keleutor bol synom Agria, brata kalydónskeho kráľa Porthaóna a bratom Thersita, Onchésta, Prothoa, Lykópea a Melanippa. Keď na trón v Kalydóne po Porthaónovi nastúpil jeho syn Oineus, Keleutor a jeho bratia ho zvrhli, uväznili a na trón dosadili svojho otca. Oinea ale po rokoch oslobodil argejský kráľ Diomédes, ktorý Agria a jeho synov (s výnimkou Onchésta a Thersita, ktorí včas utiekli) pobil a Oineovi trón vrátil.
Podľa antického autora Apollodora z Atén sa tieto udalosti odohrali pred trójskou vojnou, zatiaľ čo iní autori uvádzajú, že Diomédes oslobodil Oinea po návrate z Tróje.
Charles Greeley Abbot
Charles Greeley Abbot (* 31. máj 1872, Wilton New Hampshire† 17. december 1973, Maryland, Maryland) bol americký astrofyzik, člen Národnej AV a v rokoch 1906-1944 riaditeľ observatória vo Washingtone (Smithsonian Astrophysical Observatory). Ako prvý zmeral slnečnú konštantu. Prístrojmi vlastnej konštrukcie skúmal infračervenú časť slnečného spektra. Významné bolo najmä jeho dielo o Slnku The Sun (1907).
Je po ňom pomenovaný kráter Abbot na Mesiaci; zaujímavosťou je, že sa tak stalo ešte za jeho života.
Oľga Textorisová
Oľga Textorisová (* 23. november 1880, Revúca – † 4. jún 1938, Blatnica) bola pedagogička, spisovateľka. Pseudonymy: Fata Morgana, Janko Jedľa, K. Olšanská, S.F. Šidlo, Žofia Rovenská.
Životopis
Súkromne študovala na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Autorka novelistických próz, básní pre deti. V rokoch 1907-1917 pôsobila v Chorvátsku. Venovala sa aj sociálno-výchovnej práci, vychovávala päť dievčat, medzi nimi sirotu, neskoršiu poetku Mašu Haľamovú.
Mužská štvorhra na South African Open 1993
Mužská štvohra na South African Open 1993 sa hrala ako súčasť South African Open 1993 od 29. do 5. apríla 1993. Titul získali Juhoafričan Lan Bale a Zimbabwčan Byron Black, ktorí vo finále porazili juhoafrický pár Johan De Beer, Marcos Ondruska 7-6 6-2. Pre oboch to bol prvý titul vo štvorhre na okruhu ATP.
CITES
Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora - Dohovor o medzinárodnom obchode s ohrozenými druhmi voľne žijúcich živočíchov a rastlín bol podpísaný 3. marca 1973 vo Washingtone a začal platiť od 1. júla 1975. Pre Českú a Slovenskú Federatívnu Republiku nadobudol Dohovor CITES platnosť 28. mája 1992. Po rozdelení ČSFR Slovenská republika zabezpečila pokračovanie členstva dňom 1. januára 1993. V súčasnosti k tomuto dohovoru pristúpilo už 176 členských štátov sveta. Je to dôsledok skutočnosti, že určité druhy, vďaka neustále narastajúcemu medzinárodnému obchodu s nimi, sa dostali na pokraj vyhubenia.
Predmet ochrany
Predmetom ochrany CITES je približne 35 000 druhov rastlín a 2 500 druhov živočíchov. Jednotlivé druhy sú zaradené do príloh podľa stupňa ohrozenosti.
Príloha I - V prílohe sa nachádzajú druhy bezprostredne ohrozené vyhubením vo voľnej prírode.
Príloha II - Príloha zahŕňa druhy, ktoré by mohli byť ohrozené vyhubením, keby sa obchod s nimi nereguloval.
Príloha III - Do prílohy jednotlivé štáty aktuálne navrhujú druhy, ktoré sú ohrozené na ich území.
Predmetom Dohovoru CITES sú všetky opice, nosorožce, medvede, mačkovité šelmy, slon africký a indický, vydry, dravé vtáky, sovy, tukany, všetky druhy papagájov s výnimkou andulky a korely, krokodíly, veľhady, pytóny, chameleóny, jašterice, morské a suchozemské korytnačky, leguány, motýle. Z rastlín sú to predovšetkým kaktusy, orchidey (s výnimkou rezaných vypestovaných rastlín), cykasy, aloy, snežienka jarná, ale aj niektoré vzácne tropické dreviny.
Ohrozené živočíchy a rastliny na Slovensku
Z našich pôvodných živočíchov patria do prílohy I orol kráľovský, sokol sťahovavý, orliak morský a vydra riečna. Do prílohy II sú zaradené: sovy, drop fúzatý, žeriav popolavý, medveď hnedý, vlk dravý, rys ostrovid, mačka divá a jasoň červenooký. Z našich pôvodných druhov rastlín sú do príloh zaradené všetky druhy z čeľade vstavačovitých, stenbergia jesienkovitá, cyklámen fatranský a snežienka jarná.
Organizačný predpis
Organizačný predpis je spôsob vyjadrenia určitej relatívne pevnej formy vnútorného usporiadania organizácie, spoločnosti a pod. Organizačné predpisy upravujú otázky nevyhnutné pre právne vystupovanie organizácie navonok, vymedzujú predmet jej činnosti a jej hlavné úlohy, určujú, ako sa tvorí vôľa organizácie, ktoré orgány a v akom rozsahu rozhodujú o veciach organizácie, kto je oprávnený túto vôľu vyjadrovať navonok atď. Organizačným predpisom je napr. štatút, stanovy, organizačný poriadok a pod..
ISO 639-3
ISO 639-3 je medzinárodná norma pre trojpísmenové kódy jazykov. Ide o pokračovanie existujúcich noriem ISO 639-1 a ISO 639-2 a rozširuje ich o množstvo kódov živých jazykov, historických variantov, umelých jazykov a mŕtvych jazykov.
Královec
Královec je obec v Česku v okrese Trutnov v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 189 obyvateľov, z toho 107 mužov a 82 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 36,4 roka, ženy 43,2 roka).
4084 Hollis
4084 Hollis je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 14. apríla 1985.
Jarok
Jarok môže byť:
Miloš Lačný
Miloš Lačný (* 8. marec 1988) je slovenský futbalista, ktorý hráva na pozícii hrotového útočníka. V súčasnosti je hráčom klubu ŠKF Sereď. Mimo Slovenska hral aj v Česku, Škótsku, Bielorusku, Kazachstane, Poľsku a Gruzínsku.
V októbri 2013 prišla na svet jeho prvorodená dcéra, ktorej spolu s manželkou Lenkou dali meno Šarlota.
Timasitheos z Krotónu
Timasitheos (Timasitheos) bol olympijský víťaz v zápasení v roku 512 pred Kr.
Timasitheos z Krotónu zvíťazil v zápasení na 67. olympijských hrách v roku 512 pred Kr. Zápasenie (palé) sa podobalo nášmu „grécko-rímskemu"; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom. Staroveký autor Pausanias uvádza, že Timasitheos vo finálovom zápase zdolal svojho krajana Milóna, vtedy už takmer štyridsaťpäťročného naslávnejšieho zápasníka starovekého Grécka.
Problém lásky
Problém lásky je forma uvedomenia si ťažkosti alebo ťažkostí spojených s láskou vyjadrovaná otázkami, ako: Je láska umením?, Vyžaduje si láska znalosť a úsilie?, Dá sa láska naučiť atď.
Coulombiers
Coulombiers môže byť:
Hucín
Hucín je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis
Obec leží vo východnej časti Slovenského krasu v údolí rieky Muráň a potoka Rybník.
Dejiny
Osídlenie vzniklo už v 12. - 13. storočí, ale prvá písomná zmienka o obci (pod názvom Gyuche) je z roku 1327. V novoveku obec patrila viacerým zemianskym rodinám (Szentmiklóssy, Dancs, Fáy, Madarassy, Szilassy). Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom, pálením vápna, hrnčiarstvom a výrobou fajok.
Nôta (priezvisko)
Nôta (o význame pozri nôta) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v obci Kriváň (okres Detva), potom v Detve a Lučenci. V Česku je veľmi zriedkavé.
Známi nositelia
Pozri v článku Nôta.
Schnersheim
Schnersheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
4085 Weir
4085 Weir je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 13. mája 1985.
Coulombs
Coulombs môže byť:
Kuks
Kuks je obec v Česku v okrese Trutnov v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 254 obyvateľov, z toho 129 mužov a 125 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 39,6 roka, ženy 40,3 roka).
Žofia Hielová
Žofia Hielová  (* 22. jún 1895, Horná Lehota - † 26. marec 1949, Horná Lehota) bola spisovateľka, publicistka.
Životopis
Vyučila sa za krajčírku, neskôr v 30. rokoch externe absolvovala štúdium na Učiteľskom ústave v Levoči. Sprvu pracovala ako slúžka a krajčírka v Hornej Lehote, v roku 1920-1923 výpomocná učiteľka, potom učiteľka Odoríne a napokon v Ružomberku. Od roku 1913 a najmä v medzivojnovom období uverejňovala umelecky nenáročnú, nábožensky motivovanú poéziu. Náboženské motívy spracovala i v krátkych prózach, školských divadelných scénkach a meditáciách s moralistickým a didakticko-výchovným zameraním. Značná časť jej tvorby zostala v rukopise a je uložená v Archíve literatúry a umenia SNK v Martine.
Saint-Germain-de-Coulamer
Saint-Germain-de-Coulamer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Quidó Hoepfner
náhľad|Hrob Quida Hoepfnera v Budapešti Quidó Cornél Hoepfner (* 23. august 1868, Spišské Podhradie – † 26. február 1945, Budapešť) bol uhorský architekt.
Je považovaný za jednu z ústredných osobností uhorského a maďarského architektonického života na prelome 19. – 20. storočia. Tvorí osobitú alternatívu hlavného architektonického prúdu. Quidó Hoepfner patril do skupiny architektov, ktorí výrazne zasiahli do výrazu maďarskej krajiny. Títo architekti vniesli do maďarskej architektúry všetky štýly sveta. V dejepise maďarskej secesie je známy citát Odona Lechnera z roku 1902: „ Keď ide cudzinec ulicami Budapešti, vidí všetky štýly národov sveta, len maďarský národný v našej architektúre nenájde.Secesia prenikla z Viedne do Budapešti a predovšetkým odtiaľ sa dostala aj na Slovensko. Napriek jej krátkemu trvaniu sa zachovalo na veľa secesných stavieb na celom území Slovenska. Medzi nimi boli aj diela Quida Hoepfnera.
Život
Guido Cornél Hoepfner sa narodil 23. augusta 1868 v Spišskom Podhradí v rodine finančníka a redaktora Gustava Hoepfnera st. (1833-1900), ktorý viedol Zipser Credit Bank a Hermíny rod. Maurerovej (1837-1893) ako druhorodené dieťa. Mal dvoch súrodencov- sestru Elsu (1863-1921) a brata Gustava (1872-1932), ktorý sa vydal v otcových šľapajach a pôsobil v bankovej sfére. Absolvoval Reálne gymnázium v Levoči a v roku 1886 začal študovať na Technickej univerzite v Budapešti technické inžinierstvo a architektúru. Po ukončení štúdia sa usadil v Budapešti.
26. januára 1892 sa oženil s Máriou Fleischerovou z Levoče (1869 - 1901), dcérou bývalého župného lekára MUDr. Friedricha Fleischera (1813 - 1890). Z manželstva sa narodili dve dcéry Editha (1893 - 1918) a Lili (1894 – 1895).
Coulonces
Coulonces môže byť:
Quidó Hoepfner
Život
Silné väzby a spoločenská angažovanosť ho viedli k tomu, že počas celého života neustále udržiaval styky so svojím rodným krajom. Bol členom a neskôr predsedom Spišského spoločenského kruhu a Spišského spolku v Budapešti.
Tvorba
Ešte počas štúdií pracoval v Uhorských štátnych železniciach ako praktikant. Spolupracoval na mnohých projektoch, napríklad na projekte železničnej stanice v Temešvári (Rumunsko). Zúčastnil sa mnohých verejných súťaží. V ateliéri prof. Alajosa Hauszmanna (1847-1926) pracoval na dokončení prestavby a dostavby budinského kráľovského hradu. Mal podiel na návrhu jazdiarne kráľovskej a novej arcikniežatskej stajne a ďalších drobných stavieb. Cisár Franišek Jozef I. mu za tieto práce udelil v roku 1906 Rád rytierskeho kríža Františka Jozefa. Pochovaný je na Farkašrétskom cintoríne v Budapešti spolu so svojou prvou manželkou Máriou, rod. Fleischerovou z Levoče (1869 - 1901) a dcérami Edithe (1893-1918) a Lili (1894-1895).náhľad|Hotel Arciknieža Jozef, teraz Dacia v rumunských kúpeľoch Baile Herculane Spolupracoval s architektom Gézom Györgyim (1851-1934), s ktorým navrhol okrem iných v roku 1905 honosnú vilu pre Dr. Dezső Bayera na Minerva utca 3 v Budapešti vrátane interiérového zariadenia alebo neobyčajný hotel Arciknieža Jozef (teraz Dacia) v kúpeľoch Băile Herculane v dnešnom Rumunsku. V roku 1911 začali projektovať Palác poisťovacej spoločnosti Viktória na Károly körút 3 v Budapešti. Za mnohé zaujímavé a zrealizované projekty mu panovník udelil titul kráľovský radca. Pôsobil aj ako technický poradca Spolku sanatória arcikniežaťa Jozefa a na konci Prvej svetovej vojny mu bol udelený Železný kráľovský rád 3. triedy. Na sklonku života zastával v Budapešti množstvo reprezentačných funkcií. Na 52. výročnom zasadaní Spišského spolku v Budapešti 2. marca 1928 bol zvolený za jeho predsedu. Nasledujúci rok sa stal podpredsedom Maďarského spolku inžinierov a architektov. Taktiež bol podpredsedom Národného zväzu maďarských inžinierov a architektov. Funkciu podpredsedu v týchto združeniach zastával do roku 1932, kedy sa stal členom hornej snemovne maďarského parlamentu.
Tatranská tvorba
Koncom 19. storočia jeho otec, ktorý bol riaditeľom Spišskej úverovej banky a ústrednej sporiteľne v Levoči, ktorá mala v prenájme Starý Smokovec a istý čas aj Tatranskú Lomnicu sa pričinil o to, že dostal prvú tatranskú objednávku na projekt hotela v Tatranskej Lomnici. Uplatnil pri tom dekoratívnu drevenú konštrukciu pričom vzorom mu bola nemecká hrazdená architektúra.
náhľad|Bývalý hotel Scepusia v Starom Smokovcináhľad|Bývalý Kúpeľný dom v Starom Smokovci
Najvýznamnejšími objednávkami pre Hoepfnera boli projekty troch grandhotelov. Objednávatelia žiadali exkluzivitu. Tá sa mala prejaviť nielen v samotnom vzhľade hotelov, ale aj v interiéroch a technickom vybavení hotelov. náhľad|Grandhotel Starý Smokovec
Ďalšie dva hotely navrhol v spolupráci s Gézom Györgyim pre Medzinárodnú spoločnosť spacích vozňov (Compagnie Internationale des Wagons-Lits), ktorá si prenajala od štátu Štrbské Pleso a kúpele v Tatranskej Lomnici. náhľad|Grandhotel Praha Tatranská Lomnica náhľad|Hoepfnerov Grandhotel na Štrbskom Plese s neskoršími prístavbami škálu prírodných materiálov. Na architektúre odrážajúcej vplyv britského umeleckého hnutia Arts & Crafts sa stretajú historizujúce a secesné motívy. Hoepfner s Györgyim navrhovali aj jeho interiérové zariadenie.
Ladislav Thomka-Markovický
Ladislav Thomka-Markovický (de Bisztricka) (* 26. júl 1864, Bystrička – † 13. október 1941, Bystrička) bol verejný činiteľ, statkár zemianskeho pôvodu.
.edu
Doména .edu je exkluzívna doména, používajú ju školy a niektoré štátne zariadenia.
Öhlins
right|thumb|Tlmič Öhlins Öhlins Racing AB je švédsky výrobca pružiacich systémov pre automobily, motocykle, snežné skútre a štvorkolky. Jej sídlo je v Upplands Väsby, severne od Štokholmu v Švédsku. Spoločnosť tiež vyrába ďalšie typy motocyklových komponentov, vrátane stabilizátorov a riadiacich systémov.
Spoločnosť založil Kenth Öhlin v roku 1976. V roku 1987 sa stala spoločnosť Yamaha Motor Company väčšinovým vlastníkom. V decembri 2007 Öhlins získala späť 95% podiel od spoločnosti Yamaha.
Zenvo ST1
Superšportový automobil Zenvo ST1 používa 3-cestné nastaviteľné tlmiče Öhlins.
SEAT Cupra GT
Pretekársky automobil SEAT Cupra GT používa tlmiče s vinutými pružinami Öhlins.
Invalidný vozík
Invalidný vozík je dopravný prostriedok určený na prepravu a pohyb ľudí s pohybovým postihnutím alebo iným hendikepom, vyžadujúcim pomoc pri pohybe.
Rozdelenie vozíkov
Štandardné vozíky sú kompromisom na bežné použitie v byte i vonku, vhodné viac pre pasívnych ľudí. Aktívne vozíky sú odľahčené modely pre jednoduchú obsluhu a manipuláciu pri presunoch. Na použitie v športe sú určené špeciálne vozíky väčšinou s pevným rámom (handbike). Zvláštne (špecifické) určenie majú polohovacie vozíky schopné vzpriamiť sediacu osobu alebo dočasnú lôžkovú úpravu a toaletné vozíky, umožňujúce presun na WC, do sprchy či bazéna.
Použitie
Použitie invalidného vozíka je závislé od povrchu, po ktorom sa pohybuje. Interiérové modely nie sú vhodné na pohyb po nerovnom teréne alebo šport, rovnako nevhodné je použitie masívneho a ťažkého exteriérového elektrického vozíka v byte.
Na prekonávanie výškových rozdielov slúžia nájazdy, rampy, plošiny a výťahy. Pri preprave sa používajú nízkopodlažné motorové vozidlá s nájazdovou alebo zdvižnou rampou.
Kostolište (rozlišovacia stránka)
Kostolište môže byť:
4086 Podalirius
4086 Podalirius je planétka s priemerom 201 km, ktorú objavila L. V. Zhuravleva 9. novembra 1985.
Thalpios
Thalpios ( – Thalpios) je v gréckej mytológii syn Euryta a jeho manželky Théraifony, bol kráľ Élidy.
Vyčistiť chlievy élidskému kráľovi Augeiovi bola jedna z dvanástich úloh hrdinu Herakla. Túto úlohu dostal od mykénskeho kráľa Eurysthea, ktorému musel na príkaz najvyššieho boha Dia slúžiť a až po splnení úloh mohol dosianúť slobodu. Keďže si Herakles chcel niečo aj zarobiť, vyžiadal si od Augeia odmenu desať percent ustajneného dobytka. Augeias súhlasil, ale po splnení úlohy mu odmenu odmietol dať. Neskôr, keď Herakles získal slobodu, vrátil sa, Augeia zabil a dosadil na trón Augiovho syna Fylea.
Thalpios bol jedným z nápadníkov krásnej Heleny a neskôr aj účasníkom trójskej vojny. K brehom Tróje doviedol z Élidy vojsko na desiatich lodiach. Spolu s ním pred bránami Tróje viedli élidske vojská aj, Amfimachos, Agasthenov syn Polyxenos a Dióres, syn Amarynkea. Thalpios bojoval v trójskej vojne veľmi statočne a bol jedným z vybraných bojovníkov, čo sa v trójskom koni dostali za hradby mesta a dobyli hrad kráľa Priama.
Rudolf Burkert
Rudolf Burkert (* 31. október 1904, Polubný, Rakúsko-Uhorsko, dnes Česko – † 1985, Západné Nemecko) bol česko-slovenský športovec nemeckej národnosti, ktorý ako prvý získal pre Česko-Slovensko olympijskú medailu.
Život
Bol prvým reprezentantom Česko-Slovenska, ktorému sa podarilo vybojovať medailu na zimných olympijských hrách. Skokmi dlhými 57 a 59,5 metrov získal bronz v skokanskej súťaži na II. ZOH v St. Moritz 1928. Burkert je tiež majster sveta v severskej kombinácii 1927 a druhý z majstrovstiev sveta v skokoch na lyžiach 1933.
Zranenie nohy ukončilo v roku 1934 jeho športovú kariéru, ale zároveň ho uchránilo od vojenskej služby počas 2. svetovej vojny, kedy bol občanom Nemeckej ríše. Po vojne nebol odsunutý a žil v Tanvalde. V roku 1968 emigroval do SRN, kde v roku 1985 zomrel.
Todd Graff
Todd Graff (* 22. október 1959, New York, USA) je americký herec, spisovateľ a režisér, známy postavou Alana "hippie" Carnesa v sci-fi filme Abyss z roku 1989 a nezávislým autorským filmom Camp z roku 2003.
Schœnau
Schoenau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Hrušovský
Ján Hrušovský (pseudonymy Arctur, Karol Egreš a i.) (* 4. február 1892, Nové Mesto nad Váhom – † 7. marec 1975, Bratislava) bol slovenský prozaik, novinár a esejista.
Životopis
Narodil sa v rodine advokáta a vzdelanie získaval v Martine a Revúcej. Pracoval v Slovenskej banke v Novom Sade a ako účtovník. Počas 1. svetovej vojny sa nachádzal takmer celý čas na fronte, po ukončení vojny pracoval v redakcii Slovenského Východu v Košiciach, neskôr v Národných novinách v Martine. V roku 1920 odišiel na ročný študijný pobyt do Talianska, kde pôsobil na veľvyslanectve v Ríme. Po návrate domov pokračoval v práci pre tlač – bol redaktorom Slovenského denníka v Bratislave a neskôr bol tiež jeho šéfredaktorom. Počas 2. svetovej vojny pracoval na Úrade propagandy slovenského štátu, po oslobodení nastúpil v roku 1946 do redakcie časopisu Sloboda, kde pracoval až do roku 1956, kedy odišiel do dôchodku.
Tvorba
Svoju literárnu kariéru začínal publikovaním fejtónov, poviedok a žánrových obrázkov v rôznych periodikách. Písal poviedky, romány, prozaické diela s autobiografickými prvkami, ale tiež kratšie prozaické útvary. Vo svojich dielach sa vracia k obom svetovým vojnám a potreby vyrovnať sa s ich následkami tak po psychickej, ako i morálnej a citovej stránke. Venoval sa i dobrodružným, no hlavne historickým románom, v ktorých sa vracal k známym osobnostiam, viažucim sa svojou činnosťou či životom k Slovensku, a tieto diela vydával najprv na pokračovanie v rôznych časopisoch, kým vyšli aj knižne ako ucelené diela – často prepracované a pod inými názvami. Bol jedným zo slávnejších spisovateľov.
Coulonges
Coulonges môže byť:
Wellington
Wellington (maor.:Te Whanganui-á-Tara) je hlavné mesto a významný prístav Nového Zélandu. Nachádza sa na juhozápadnom cípe Severného ostrova na pobreží Cookovho prielivu. Ide o najjužnejšie položené hlavné mesto sveta. Žije v ňom okolo 180 000 obyvateľov, spoločne s okolitými mestami Lower Hutt, Upper Hutt a Porirua tvoria tretiu najväčšiu aglomeráciu Nového Zélandu s celkovým počtom okolo 386 000 obyvateľov. Mesto bolo založené anglickými osadníkmi v roku 1840, status hlavného mesta prevzalo po Aucklande o 25 rokov neskôr. Vo Wellingtone sídlia najvyššie štátne inštitúcie Nového Zélandu ako parlament, vláda a najvyšší súd.
Mesto je z troch strán obklopené morom, takže jeho prístav hrá dôležitú ekonomickú úlohu. Vzhľadom na vysokú tektonickú aktivitu v oblasti Nového Zélandu bol Wellington vo svojej histórii niekoľkokrát zasiahnutý silnými zemetraseniami. V roku 1855 vyvolalo zemetrasenie desaťmetrovú cunami, ktorá zrovnala wellingtonský prístav so zemou. Podnebie v oblasti je pomerne vyrovnané so značným úhrnom zrážok, ktorý je najvyšší v zimných mesiacoch. V horách západne od mesta sa budujú veterné elektrárne.
Obyvateľstvo Wellingtonu tvoria z najväčšej časti Európania, vysoko sú zastúpení Aziati. Počet pôvodných novozélandských obyvateľov, Maorov, je oproti priemernému zastúpeniu na Novom Zélande výrazne menší. Populácia Wellingtonu je v porovnaní s obyvateľstvom celého Nového Zélandu pomerne mladá, ekonomicky aktívne obyvateľstvo tvorí takmer tri štvrtiny populácie mesta. Vysoká je aj úroveň vzdelanosti a ročné príjmy wellingtonských domácností.
Dopravnú obsluhu Wellingtonu zabezpečujú dve štátne diaľnice, prístav a medzinárodné letisko, ktoré ročne prepraví viac ako 5 miliónov cestujúcich. Celý región má veľmi bohatú sieť verejnej hromadnej dopravy. Tú zabezpečujú najmä autobusové spoje, ďalej vlaky, trajekty,a turisticky atraktívna lanová dráha s viac ako storočnou históriou. Služby hromadnej dopravy využíva každoročne viac ako 35 miliónov pasažierov. Trolejbusová doprava bola zrušená a trolejové vedenie zlikvidované.
Osídlenie a názov mesta
Mesto bolo osadníkmi pomenované podľa Arthura Wellesleyho, 1. vojvodu z Wellingtonu a víťaza bitky pri Waterloo, ktorého titul pochádza z mestečka v anglickom Somersete. Maorský názov pre mesto Wellington znie Te Whanga-nui-a-Tara, čo v preklade znamená "veľký prístav Tary" podľa jedného z prvých domorodých obyvateľov tohto územia. Možno sa tiež stretnúť s názvom Pōneke alebo Te Upoko-o-te-Ika-a-Maui, "Hlava Máuiho ryby", tradičným označením najjužnejšej časti Severného ostrova. To sa viaže k legende, podľa ktorej bol celý Severný ostrov vylovený z vody polobohom Máuim.
Geografia
V zátoke wellingtonského prístave sa nachádzajú tri ostrovy. Najväčší z nich, Somes Island (domorodcami nazývaný Matiu), bol v minulosti využívaný ako karanténna oblasť, za prvej a druhej svetovej vojny ako internačný tábor pre nemecké, neskôr aj japonské a talianske obyvateľstvo Nového Zélandu. V súčasnosti funguje ako prírodná rezervácia pre ohrozené živočíšne druhy. Ostatné ostrovy, Makar a Mokopuna, sú neobývané.
Klíma
Spoločne s celým Novým Zélandom má Wellington typické oceánske podnebie, vďaka čomu sú priemerné ročné teploty pomerne vyrovnané. Priemerná teplota v letných mesiacoch (december až február) sa pohybuje okolo dvadsiatich stupňov Celzia a zriedkakedy prekročí hranicu 25 °C. V zime zvyčajne teploty stúpajú maximálne na 14 stupňov Celzia a neprepadnú sa hlbšie než na štyri stupne. Maximálna nameraná teplota vo Wellingtone bola 31,1 °C, najnižšia 1,9 stupňa pod nulou.
Úhrn ročných zrážok je tiež pomerne vyrovnaný a vcelku vysoký. V meste najviac prší v zimných mesiacoch, v júni priemerný úhrn zrážok dosahuje 147 milimetrov. Jún spolu s júlom patrí k najvlhkejším mesiacom v roku. Za celý rok naprší vo Wellingtone v priemere 1249 milimetrov. V období od mája do septembra sa v kopcoch okolo mesta objavuje inovať. Sneh sa v meste a jeho okolí vyskytuje len zriedka.
Podnebie v meste je veľmi veterné, a to najmä z dôvodu celoročnej tlakovej níže v celej oblasti okolo štyridsiateho stupňa južnej zemepisnej šírky. Wellington je tak vystavený západnému prúdeniu prichádzajúcemu k mestu z Tasmanovho mora. Veterné podnebie v okolí Wellingtonu sa využíva pre výstavbu veterných elektrární. Na konci roka 2009 bol dokončený projekt West Wind, ktorého cieľom bola výstavba 62 veterných turbín s celkovou kapacitou 143 MW. Ďalším podobným projektom je Mill Creek, ktorého cieľom je vybudovať ďalších 31 veterných elektrární.
Zemetrasenia
Nový Zéland leží v tektonicky aktívnej oblasti na rozhraní Pacifickej a Austrálskej tektonickej platne. Je súčasťou pacifickej oblasti Ohnivého kruhu, ktorý sa vyznačuje hojným výskytom sopiek a zemetrasení. Nie inak je tomu aj v oblasti mesta Wellington, ktorého obchodným centrom prechádza veľký tektonický zlom. V jeho blízkosti sa nachádza niekoľko ďalších výraznejších zlomov, v celej oblasti Wellingtonu je potom niekoľko stoviek menších tektonických porúch. Z toho dôvodu zaznamenávajú obyvatelia Wellingtonu každoročne niekoľko otrasov, ktoré sú najviditeľnejšie vo výškových budovách.
thumb|Stará chatrč, Cuba Street (1883) Najväčšie škody Wellingtonu spôsobila séria otrasov v roku 1848 a ďalšie veľké zemetrasenie v januári 1855, keď v meste akurát prebiehali oslavy 15. výročia jeho založenia. Zemetrasenie dosahovalo silu 8,2 stupňa Richterovej stupnice a spôsobilo vertikálny pohyb zeminy až o 3 metre. Wellingtonský prístav zasiahla desaťmetrová vlna cunami prichádzajúca z Cookovho prielivu a premenila ho na blatistý močiar. Boli zničené kamenné budovy väznice a banky, otrasy neustála ani dvojposchodová budova vlády a vedľajšie kancelárie mestskej rady. Väčšina domov však zemetrasenie s väčším či menším poškodením prežila, pretože po skúsenostiach z roku 1848 sa v meste stavali najmä jednoposchodové stavby z dreva.
Počas zemetrasenia sa o niekoľko metrov zdvihol terén v miestach, ktoré boli pôvodne zatopené vodou a slúžili wellingtonskému prístavu. To významne prispelo k rozšíreniu obchodného centra mesta (CBD – Central Business District). Následkom toho sa napríklad ulica Lambton Quay, predtým vedúca pozdĺž pobrežia a často zaplavovaná prílivom, stala srdcom obchodného centra Wellingtonu a v súčasnosti je od pobrežia vzdialená asi 250 metrov.
Politický význam
Novozélandský parlament vo Wellingtone prvýkrát zasadal 7. júla 1862, ale v tom čase Wellington ešte nebol oficiálne hlavným mestom krajiny. V novembri 1863 navrhol pri zasadnutí parlamentu v Aucklande vtedajší premiér Alfred Domett uznesenie, podľa ktorého "sa stalo nevyhnutným, že sídlo vlády by malo byť prenesené do vhodnejšej lokality pri Cookovom prielive". Panovali totiž obavy, že južné oblasti Nového Zélandu, kde sa vyskytovali náleziská zlata, by sa mohli odtrhnúť a vytvoriť samostatnú kolóniu. Pre výber najvhodnejšej oblasti boli kvôli svojej nezávislosti zvolení komisári z Austrálie. Tí za vhodnú lokalitu zvolili Wellington najmä vďaka jeho polohe a strategickému prístavu. Wellington sa tak v roku 1865 stal hlavným mestom Nového Zélandu, keď prevzal tento štatút od Aucklandu, ktorý ako hlavné mesto fungoval od roku 1841 (krátko po založení v septembri 1840). Prvé oficiálne zasadnutie parlamentu v novom hlavnom meste sa konalo 26. júla 1865. V meste vtedy žilo okolo 4900 obyvateľov.
Okrem parlamentu a vlády sídli vo Wellingtone aj Najvyšší súd Nového Zélandu. V meste žije novozélandský generálny guvernér, sir Anand Satyanand, vymenovaný do funkcie v auguste 2006.
Administratíva mesta
Oblasť spravovaná wellingtonskou mestskou radou (Wellington City Council) je rozdelená na päť hlavných mestských štvrtí. Každá z nich zahŕňa niekoľko oficiálnych oblastí, ktoré fungujú napríklad ako volebné okrsky pri voľbách do mestskej rady. V rámci štvrtí však existujú aj neoficiálne oblasti, ktoré obývajú uzavreté komunity ľudí. Mestská rada má štrnásť členov, ktorí v nej zastupujú jednotlivé štvrte. Starostkou Wellingtonu je Kerry Prendergastová.
Mestské štvrte
thumb|Mapa jednotlivých oblastí Wellingtonu Nasleduje zoznam mestských štvrtí a ich rozdelenie:
Parlamentné budovy
V meste stojí novogotická budova parlamentnej knižnice, ktorá ako jediná z komplexu parlamentných budov nebola zničená požiarom v roku 1907. Postavil ju architekt Thomas Turnbull v dvoch etapách v rokoch 1883 a 1899, knižnica tu sídli od roku 1901. Hoci veľký požiar prežila, nezaobišla sa bez poškodenia a po ďalšom požiari v roku 1992 prešla nákladnou trojročnou reštauráciou. Medzi zaujímavosti knižnice patria okrem iného pôvodné železné dvere, ktoré úspešne chránili uložené zväzky pred požiarom. V budove sa nachádzajú originálne rozetové okná, ktoré sú v súčasnosti v nočných hodinách presvetlené.
thumb|left|Budova parlamentu a "Včelí úľ" Požiaru parlamentného komplexu v roku 1907 podľahla aj pôvodná drevená budova, v ktorej zasadal vlastný parlament. Vo februári 1911 vyhlásil vtedajší novozélandský premiér Joseph Ward súťaž o podobu novej budovy, ktorej sa zúčastnilo 33 návrhov. Víťazom sa stal architekt John Campbell, ktorý prišiel s návrhom neoklasicistickej parlamentnej budovy a novej knižnice, ktorá mala nahradiť onú pôvodnú novogotickú. Výstavba začala v roku 1914 a dokončená bola v roku 1922. Parlament sa však do novej budovy premiestnil už o štyri roky skôr, aby mohol ukončiť svoje pôsobenie v starej budove novozélandskej vlády, ktorá pre obe inštitúcie kapacitne nevyhovovala.
Najnovšou budovou tohto komplexu je moderná stavba prezývaná Beehive Building, v preklade "včelí úľ". Tú navrhol v roku 1964 britský architekt Sir Basil Spence. Výstavba začala v roku 1969 a dokončená bola o desať rokov neskôr. Štrnásťposchodová budova, ktorej štyri spodné poschodia ležia pod zemou, je 72 metrov vysoká a slúži ako sídlo novozélandskej vlády. Podzemným tunelom je spojená s objektom Bowen House, v ktorom sa nachádzajú kancelárie rady ministrov i poslancov. V prízemí "včelieho úľa" funguje návštevnícke centrum parlamentu. Hlavná parlamentná budova spolu s knižnicou sú v dňoch, kedy sa nekoná zasadnutie parlamentu, voľne prístupné verejnosti.