Zborov_(okres_Bardejov)
Dejiny
Ján z Ortrogu predal v r. 1601 makovické panstvo spolu s hradom Žigmundovi Rákocimu za 80000 dukátov a jeho potomkovia v r. 1611 vyplatili ešte ďalších 13000 dukátov. Táto suma predpokladá ročnú ziskovosť z panstva 8000 dukátov, čo je 10% kúpnej sumy. Ekonomická základňa panstva bola v tom čase mimoriadne silná. Z urbáru hradného panstva z 3. októbra 1618 sa dozvedáme, že začiatkom 17. storočia hospodárilo v Zborove okolo 35 sedliackych domácností, ktoré mali kone a dobytok. Asi 50 domácností neužívalo pozemok. Bolo to služobníctvo na hrade (na Podhradí) a železiari. Prvýkrát sú uvedení aj remeselníci: 4 tkáči, zámočník, uhliar, čižmár a krajčír. V Zborove bývalo aj osadenstvo panského majera a fary. Súčasťou majera bol mlyn, píla na vodný pohon, 2 hostince, pekáreň, tkáčska dielňa na výrobu ľanového plátna a súkna, no majer sa špecializoval najmä na chov oviec a baranov v počte 968 ks a kôz v počte 108 ks. K majeru patril aj mlyn na pušný prach a skláreň, ktorá bola v Bardejovskej Novej Vsi a koncom 17. storočia sa presťahovala do Stebníckej Huty. V Smilne boli rybníky. Napriek stavovským povstaniam, na ktorých sa podieľali aj Rákociovci, rozvíjali sa tu remeslá. Tunajší tkáči, ševci, čižmári, krajčíri a kožušníci sa podľa vzoru väčších miest združovali do cechov (tkáči mali cech v r. 1675, ševci a čižmári v r. 1690 a neskôr aj krajčíri a kožušníci). V r. 1691 vzniklo Bratstvo sv. Ruženca. Koncom 18. storočia bývalo v Zborove vyše 60 remeselníkov. Začiatkom 18. storočia po neúspešnom povstaní Františka II.Rákociho. Bolo panstvo konfiškované a rozdelené. Časť získal gróf Aspremont, manžel Juliany Rákociovej, časť Sirmayovci a menšiu časť Erdődyovci. Zborov, ktorý sa stal zemepánskym mestečkom, bol rozdelený medzi dve šľachtické rodiny. Zaujímavosťou je, že mestečko malo dve samosprávy. V Aspremóntskej časti pozostávala z richtára, notára a 4 prísažných a v Sirmayho časti z richtára a 5 prísažných. Z údajov získaných počas urbárskej regulácie Márie Terézie v r. 1771 – 1773 vyplýva, že grófovi Jozefovi Sirmayovi patrilo 95 sedliakov, 51 želiarov a 9 podželiarov a grófovi Jánovi Gobertovi Aspremontovi 38 sedliakov a 8 želiarov Z toho obdobia pochádzajú aj sklenené robotné známky, ktoré boli protihodnotou za práce vykonávané peši alebo so záprahom a zameniteľné na Aspremontskom panstve za naturálie. V 19. storočí počet obyvateľov stúpol a v r. 1828 tu bolo 319 domov a 2037 obyvateľov. Hlavným zdrojom obživy ostalo poľnohospodárstvo. K vyššie spomínaným remeslám pribudlo košikárstvo, tesárstvo a murárstvo, z výrobných jednotiek papiereň, tehelňa, octáreň, liehovar a začiatkom 20. storočia pivovar a likérka. Doplnkovým zdrojom obživy bola výroba fajok, varech a píšťal. Revolučné udalosti v r. 1848 – 1849 Zborov priamo nepostihli. Iba 4. júna 1849 prechádzali mestečkom hlavné sily ruského vojska pod vedením gen. Kniežaťa Paskieviča a po porážke Maďarov pri Világoši sa koncom augusta a začiatkom septembra voľne vracali späť. Koncom 19. storočia mal v Zborove majetky gróf Siegfried Clary – Aldringen a Miksza a Herman Straetzovci. Ich majetky odkúpil v r. 1897 – 1898 štát. Do polovice 19. storočia sťahovaním najmä z poľskej Haliče sa tu vytvorila početná židovská kolónia, ktorá si nechala postaviť synagógu. Dnes nám ju pripomína už len opustený židovský cintorín. Podobne ako v iných oblastiach Slovenska aj v Zborove silnela na prelome 19. a 20. storočia maďarizácia. Tomu cieľu slúžil aj mládežnícky spolok založený okolo r. 1895. Súdobá tlač referovala o maďarizačných úspechoch aj v Zborove. Podobné články boli však skôr želaním ako skutočnosťou. Roľnícke obyvateľstvo napriek zriaďovaniu maďarských škôl maďarizačnému tlaku odolávalo. V r. 1914 bola aktivita maďarofilov prerušená.