cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nossis
Z jej lyrickej poézie sa zachovalo 12 básní (viaceré sa týkajú ženských bohyní – Afrodity, Héry a Artemidy, v jednej sa porovnáva so Sapfó ). Jedenásť jej autentických štvorverší, vyňatých z väčšej publikovanej zbierky, sa zachovalo len preto, že ich básnik Meleagros z Gadary v 1. stor. pred Kr. zahrnul vo svojej kompilácii epigramov s názvom Stefanos (Στέφανος, „veniec“), ktorá bola neskôr začlenená do existujúcej gréckej antológie epigramov (Anthologia Graeca). V básni č. 3 Nossis identifikuje svoju matku ako Theofilidu, dcéru Kleoché, a opisuje sa ako paid agama – „vznešené dieťa“ (uznáva tak úlohu, ktorú zohrala jej matka a stará mama pri odovzdávaní svojich vedomostí počas jej výchovy ). Keďže epigram oslavuje Theofilidine zasvätenie tkaného rúcha Hére, bohyni manželstva, môže pripomínať Nossidinu vlastnú svadbu. Hoci jej básne (epigramy) v štýle miestami jasne čerpajú od Sapfó, existuje veľa kľúčových rozdielov, vďaka ktorým je Nossis jedinečná. Približný dátum jej pôsobenia je známy zo zmienky o sicílskom dramatikovi Rhinthónovi (báseň č. 10), ktorú napísala za vlády Ptolemaia I. Egyptského († 282 pred Kr.).
Nossis oslavovala lásku a ženskú krásu a považovala sa za nástupkyňu Sapfó.
Viane
Viane je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Viane má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Viane má 619 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Bjelašnica (vrch)
Bjelašnica je najvyšší vrch rovnomenného  masívu. Dosahuje nadmorskú výšku a na jeho vrchole sa nachádza meteorologická stanica.
Poloha
Vrch leží v pohorí Bjelašnica, ktoré je súčasťou Dinárskej horskej sústavy. Nachádza sa približne 15 km juhozápadne od hlavného mesta Sarajevo.
Bánovo (vrch vo Veporských vrchoch)
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Balocké vrchy. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Rimavská Sobota a Brezno a zasahuje na katastrálne územie mesta Tisovec a obce Pohronská Polhora. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Pohronská Polhora a Michalová, juhovýchodne leží Tisovec, južne Klenovec a západne Čierny Balog. Vrch je súčasťou ochranného pásma Národného parku Muránska planina
Opis
Bánovo leží v centrálnej časti Veporských vrchov, v hrebeni, vedúcom zo sedla Zbojská juhozápadným smerom na Klenovský Vepor, konkrétne medzi sedlami Diel a Bánovo. Severne na nachádza Michalová, Vysoká , Lešník , Psica , Javorinka a Fabova hoľa , východne Kučalach , Vysoký vrch , Strieborná , Hajnáš , Magnet , Šarkanica  a Tŕstie , južne Kostolný vrch , Martalúska  a Oltárne  a západne Rozsypok , Klenovský Vepor , Široký grúň , Báňova , Pomývačný grúň  a Lômik. Západné a severné svahy odvodňuje potok Svetlá do Rohoznej v povodí rieky Hron, voda z južných a severovýchodných častí odteká prítokmi Furmanca do rieky Rimava. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrcholovú oblasť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Veporských vrchov, hrebeň Nízkych Tatier, Spišsko-gemerský kras a Stolické vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no severozápadným úbočím prechádza Rudná magistrála.
Krvavé sonety
Krvavé sonety je cyklus 32 sonetov s ostrou protivojnovou tématikou, ktorých autor je Pavol Országh Hviezdoslav. Napísal ich hneď po vypuknutí 1. svetovej vojny v auguste a septembri 1914.
Hviezdoslav napísal toto básnické dielo pár týždňov po vypuknutí konfliktu, ale v Rakúsko-Uhorsku počas vojny nebolo možné tlačiť. Šírili sa teda ústne alebo opismi (ako samizdat). Ako samostatné knižné dielo vyšli v roku 1919. Počas vojny bol originálny rukopis ukrytý v dolnokubínskom evanjelickom kostole, ktorý sa nachádzal vedľa Hviezdoslavovho domu. V súčasnosti sa rukopis nachádza v Literárnom archíve Slovenskej národnej knižnice v Martine.
Protest je natoľko silný, že ovplyvnil a inšpiroval iných umelcov. Hudobný skladateľ Andrej Očenáš ho zhudobnil v skladbe "Nad zemou" (1948), Jozef Grešák skomponoval "Krvavé sonety" pre hlas a klavír (1969), Eva Trizuliaková vytvorila cyklus 14 artprotisov "Krvavé sonety" (1974 - 1985).
Sonety sú komponované v strofickej úprave 4 - 4 - 6, s použitím jambu. Hviezdoslav používa desať a jedenásťslabičné verše.
Studený vrch (vrch v Štiavnických vrchoch)
Studený vrch je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad osadou Jergištôlňa, približne severne od centra Banskej Štiavnice.
Poloha
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a na katastrálnom území mesta Banská Štiavnica. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí ležiaca osada Jergištôlňa (Banská Štiavnica), východným smerom leží Podhorie, severozápadne Repište a západne osada Banky (Banská Štiavnica). Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis
Studený vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý je pozostatkom rozrušenej kaldery a tvorí najvyššiu časť pohoria. Vedie od vrchu Tanád cez Paradajs  a Šobov  severným smerom na Bujačiu. Západne susedí Zlatý vrch a Hojan, južne Šobov  a Paradajs , východne Anderloch  a Vtáčnik  a severne Bujačia. Masív patrí do povodia Hrona; východné a severné svahy odvodňuje potok Teplá, západné Vyhniansky potok a južné Beliansky potok. Na vrchol nevedie značený chodník, no západným úbočím vedie traverzom chodník na rázc. Červená studňa.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý prechádza do horských lúk. Z vhodných miest je tak možné vidieť okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri dobrých podmienkach tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Nízke Tatry, Poľanu a Javorie.
Bjelašnica
Bjelašnica môže byť:
Studený vrch (vrch v Štiavnických vrchoch)
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník, no na juhozápadnom úpätí sa v Sedle Pod Studeným vrchom križuje a  značka, obe vedúce úbočím vrchu.
Kršle
Kršle je prírodná rezervácia ev. č. 5640 neďaleko obce Pražmo v okrese Frýdek-Místek. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy. Rezerváciu tvoria dve samostatné časti,
Malý Kosatín
Malý Kosatín je prírodná pamiatka ev. č. 982, ktorá sa nachádza v okrese Písek západne od obce Boudy.
Ochrana
Predmetom ochrany je vlhká slatinná lúka s bohatou kvetenou, kde rastie veľmi početná populácia (až 400 jedincov) vstavačovca májového (Dactylorhiza majalis) a niekoľko desiatok jedincov bielokvetu močiarneho (Parnassia palustris). Okrem týchto dvoch významných druhov tu bolo popísaných 8 druhov ostrice, oi. ostrica Davallova (Carex davalliana), ďalej potom napríklad páperník širokolistý (Eriophorum latifolium) a páperník úzkolistý (E. angustifolium), púpava Nordstedtova (Taraxacum nordstedtii) a ďalšie druhy. Z fauny tu neboli popísané významnejšie druhy, aj keď je lokalita značne bohatá na lúčne druhy hmyzu. Územie spadá pod správu AOPK České Budějovice. Lúka je pravidelne kosená v snahe zamedziť zarastaniu náletovými drevinami a tŕstím (Phragmites australis).
Pamiatka sa nachádza neďaleko Alšovej náučnej stezky, ktorá vedie z Mirotíc do Čimelíc. Na okraj pamiatky sa dá ľahko dostať po ceste, avšak samotné územie nie je voľne prístupné verejnosti.
Lokalita
Chránená lúka sa nachádza v juhočeskom kraji v okrese Písek severne od mesta Mirotice v katastri obce Boudy. Od spomínanej obce leží približne vo vzdialenosti 1 km severozápadne. Lúka sa rozprestiera v lesoch na úpätí kopcov Velký Kosatín a Malý Kosatín. Celkovo sa rozprestiera na území s veľkosťou 0,9691 ha v nadmorskej výške 476 až (aj keď iný zdroj uvádza výšku  ) k juhu mierne skloneným svahom.
Okolo lokality nie je zvlášť vyhlásené ochranné pásmo, preto je ako ochranné pásmo braný 50 metrový pruh okolo hranice územia podľa § 37 ods. 1 zákona ČNR č. 114/92 Zb. Pásmo zahŕňa v južnej a západnej časti lesné pozemky, na východe cestu a na severe priľahlé poľnohospodársky využívané lúky.
História
Vlhká lúka sa rozkladá vnútri rozsiahleho lesného komplexu, táto bola pravidelne a stabilne v minulosti kosená. Dňa 4. decembra 1985 bolo územie vyhlásené vyhláškou plenárneho zasadnutia Okresného národného výboru Písek s účinnosťou od 1. februára 1986 ako chránený prírodný výtvor. Prieskum z roku 1994 sa zmieňuje, že o lúku sa staral starší manželský pár z obce Boudy, ktorí pravidelne kosili lúku ručne. Ekonomicky využívané lúky nad týmto územím boli naproti tomu obhospodarované súkromníkom, ktorý na to využíval hnojenie, vápnenie a kosenie za pomoci mechanizácie. Od tej doby došlo k zmene vlastníkov a v súčasnosti kosenie lúky zabezpečuje Krajský úrad Juhočeského kraja. vľavo|náhľad|Pohľad na prírodnú pamiatku z cesty v zime V roku 2006 došlo k novému zameraniu hraníc prírodnej pamiatky, aby zodpovedali reálnemu stavu. K znovuprehláseniu prírodnej pamiatky došlo nariadením Krajského úradu Juhočeského kraja z 8. marca 2011 s účinnosťou od 13. apríla 2011. Dňa 15. septembra 2009 bol Krajským úradom Juhočeského kraja schválený plán starostlivosti pre obdobie 1. januára 2009 až 31. decembra 2018 vypracovaný spoločnosťou EIA Servis České Budějovice.
Prírodné pomery
Územie patrí do klimatickej oblasti MT11, pre ktoré je charakteristická mierne teplá zima a dlhé, teplé a suché leto. Priemerná teplota sa pohybuje okolo 7,5°C s priemerným úhrnom zrážok 600 mm. Z geomorfologického pohľadu sa miesto nachádza v sústave Česko-moravskej, geomorfologického celku Benešovskej pahorkatiny a okrsku Mirovická vrchovina.
Geológia
Prírodná pamiatka sa rozkladá v oblasti mirovického metamorfovaného ostrova, kde je podložie tvorené biotit-amfibolickou ortorulou a prekrytá vrstvou deluviofluviálnych hlinitých pieskov a ílovotopiesčitých hlín holocénneho obdobia. Táto pokrývka je rozšírená prevažne v južnej časti územia v okolí potoka. Nad horninovým podložím sa nachádza pôdny kryt obsahujúci vrstvu vlhkej kambizeme typickej kyslej až silne kyslej s prechodom ku gleju typickému. Miestami sa vyskytuje vrstva organozeme glejovej.
Hydrológia
Územie je odvodňované Kostrateckým potokom pretekajúcim východnou časťou pamiatky. Potok ústi do rieky Lomnice a tá následne do Otavy, teda oblasť patrí do úmoria Severného mora. náhľad|Zimný pohľad na lokalitu
Flóra
Na približne 90% územia sa rozkladá vlhká lúka zväzu Calthion s prvkami zväzu Caricion fuscae a Molinion. Ide teda o druhovo bohatý lúčny porast trvalo podmáčaných pichliačových lúk s okami krátkostebelných ostricových porastov, ktoré pretkávajú oblasti striedavo mokrých lúk. V tomto poraste sa hojne darí vstavačovcu májovému (Dactylorhiza majalis) a silno ohrozenému bielokvetu močiarnemu (Parnassia palustris), ktorý tu má bohatú populáciu. V prípade bielokvetu čítajúcu desiatky jedincov, u vstavačovca dosahujúcu stovku rastlín.
Zriedkavo rastú v centrálnej časti lúky aj zástupcovia ostríc (celkovo popísaných 8 druhov); konkrétne veľmi vzácna ostrica Davallova (Carex davalliana), ostrica oblastá (Carex diandra), ostrica Hartmannova (C. hartmanii), ostrica ježatá (C. echinata), ostrica prosová (C. panicea), ostrica čierna (C. nigra), ostrica bledá (C. palescens), ostrica zajačia (C. ovalis). Taktiež tu boli nájdení aj zástupcovia páperníkov: konkrétne páperník úzkolistý (Eriophorum angustifolium) a páperník širokolistý (Eriophorum latifolium). Ďalej tu rastie žltohlav najvyšší (Trollius altissimus), hadomor nízky (Scorzonera humilis), valeriána dvojdomá (Valeriana dioica), lipkavec severný (Galium boreale), záružlie močiarne (Caltha palustris), iskerník zlatožltý (Ranunculus auricomus), čerkáč obyčajný (Lysimachia vulgaris), škarda močiarna (Crepis paludosa), valeriána dvojdomá (Valeriana dioica), krvavec lekársky (Sanguisorba officinalis), praslička riečna (Equisetum fluviatile), nátržník vzpriamený (Potentilla erecta), čertkus lúčny (Succisa pratensis), bezkolenec rákosovitý (Molinia arundinacea), či lipkavec severný (Galium boreale). Historicky tu bol popísaný taktiež výskyt púpavy Nordstedtovej (Taraxacum nordstedtii) a veroniky štítovitej (Veronica scutellata), avšak ten nebol potvrdený výskumom z roku 2008. V roku 2011 tu bola nájdená menšia populácia horčinky horkastej (Polygala amarella).
Od severného okraja pamiatky sa postupne šíri trsť obyčajná (Phragmites australis), ktorá tak zarastá najcennejšie partie lokality.
Fauna
Aj keď tu neboli popísané žiadne osobitne chránené druhy, lokalita je bohatá na výskyt druhov lúčneho hmyzu. Ide napríklad o zástupcov bystrušiek (ako napr. Pterostichus diligens), ďalej zástupcovia čeľade drobčíkovitých Encephalus complicans, Euaestethus ruficapillus či Ochthephilum fracticorne. Z ploštíc sa potom jedná o zástupcov rašelinárkovitých Hebrus pusillus. Z pavúkov tu bola pozorovaná napríklad maloočka zelená (Micrommata roseum). Bol tu popísaný taktiež zástupca dvojkrídlového hmyzu nápadná zelenuška Elachiptera brevipennis.
Okrem zástupcov hmyzu existuje taktiež pozorovanie teplomilného mäkkýša vretienky obyčajnej Alinda biplicata.
Ochrana
Najväčšie nebezpečenstvo pre lokalitu v súčasnosti predstavuje zarastanie trsťou (Phragmites australis) šíriacou sa od severného okraja územia. Keď nie je porast tŕstia pokosený niekoľkokrát ročne (ako napríklad v roku 2008 ), počas leta vytvára súvislý spojitý porast s výškou až dvoch metrov, ktorý efektívne tieni ostatným vzácnym druhom rastúcim na najcennejšej časti územia. Tŕstie postupne expandovalo takmer na polovicu rozlohy prírodnej pamiatky. Avšak z dostupnej fotodokumentácie sa zdá, že súvislý porast tŕstia sa na území vyskytoval už od 90. rokov 20. storočia. Plán starostlivosti odporúča, aby bolo tŕstie navyše kosené krovinorezom začiatkom júla vo výške približne 30 cm, teda aby sa dosiahla kosba tŕstím zasiahnutých častí minimálne dvakrát ročne.
Ďalšie nebezpečenstvo približne pre 10% pramení z ruderalizácie územia, kedy dochádza k zarastaniu bežnými druhmi ako napríklad ostricou traslicovitou (Carex brizoides) alebo pŕhľavou dvojdomou (Urtica dioica). Najviac ohrozené sú oblasti pozdĺž potoka, cesty a na južnom okraji pamiatky. Ďalej sa z juhu do oblasti šíri smlz kroviskový (Calamagrostis epigeios), ktorý hojne rastie na novom rúbanisku vzniknutom po vyrúbaní smrekového lesa. náhľad|[[Kosatínský viklan ležiaci neďaleko od prírodnej pamiatky]] Podľa záznamov Rezervačnej knihy je lúka od roku 2005 pravidelne kosená v období medzi 20. augustom až 20. septembrom. Záznamy taktiež naznačujú, že v priebehu rokov dochádza k postupnému nárastu kvitnúcich jedincov bielokvetu močiarneho, čo naznačuje vhodnosť jesenného kosenia.
Turizmus
Prírodná pamiatka je prístupná po neudržiavanej ceste medzi obcami Pohoří a Boudy neďaleko Alšovej náučnej stezky vedúcej z Mirotíc do Čimelíc. Na jednej zo zastávok je možné uvidieť Kosatínský viklan nachádzajúci sa neďaleko pamiatky. Samotné územie je ale verejnosti neprístupné.
Gulóza
Gulóza je aldohexóza. V prírode je to vzácny monosacharid, ale bol preukázaný u archeónov, baktérií i eukaryotov. V podobe sirupu má sladkú príchuť. Je rozpustná vo vode a mierne rozpustná v metanole. Kvasinky nedokážu fermentovať ani D- ani L-formu. Gulóza bola navrhnutá ako jeden z možných medziproduktov niektorých biosyntetických dráh kyseliny L-askorbovej.
Gulóza je C-3 epimér galaktózy a C-5 epimér manózy.
Vieux
Vieux môže byť:
Romantica
Romantica je štúdiový album Martina Babjaka. Album vydalo v roku 1998 na MC a CD hudobné vydavateľstvo Sony BMG.
Beaumont-Village
Beaumont-Village je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cuketa
Cuketa alebo cukina je odroda jednoročnej plodovej zeleniny radiacej sa k druhu tekvica obyčajná (Cucurbita pepo), ktorá pochádza zo Strednej Ameriky. Cuketa je však európskeho pôvodu, vznikla šľachtením v Taliansku. Bežnou odrodou cukety je napríklad Cucurbita pepo Nefertiti.
Synonymá a etymológia
Cukety sa tiež nazývajú cukiny , a oba názvy majú pôvod v talianskom výraze pre tekvicu zucca. V Taliansku sa väčšinou používa ženská zdrobnenina slova v množnom čísle, zucchine, zatiaľ čo v anglicky hovoriacich krajinách používajú jeho mužskú zdrobneninu zucchini či zucchetti.
Vzhľad
náhľad| Kvet cukety Cuketa je rastlina krovitého rastu. Silne štiepené listy na dlhých stopkách sú tmavozelené a majú belavé škvrny zo vzdušného pletiva.
Kvety cukety bývajú tmavožlté s piatimi okvetnými lístkami.
Plod cukety máva väčšinou zelenú, žltozelenú či žltú farbu a tvarom pripomína hrubú uhorku. Povrch dozretej cukety je hladký, lesklý a tvrdý, dužina je svetlozelená alebo žltá v závislosti od odrody, veľmi mäkká, vodnatá a s množstvom semien.
Pestovanie a zber
Semenáčiky sa môžu predpestovať v téglikoch alebo sa semená vysádzajú rovno do vonkajšej pôdy. Ak je rastlina výdatne zalievaná a hnojená, veľmi rýchlo mohutnie. Po 5-6 týždňoch sa objavujú samčie kvety, po ďalšom týždni samičie a prvé plody sa tak dajú zberať už za 60-65 dní od výsevu.
Rastliny netrpia mnohými škodcami ani chorobami, len vzácne múčnatkou uhorkovou.
Využitie
náhľad| Rôzne odrody cukiet. Cuketa sa používa predovšetkým v gastronómii, a to na veľké množstvo spôsobov. V československých kuchyniach sa začala masovo objavovať v 80. rokoch. Dôvodom na rýchle rozšírenie bolo vtedy ľahké a rýchle pestovanie, ktoré zvládne aj nie príliš zdatný záhradník, veľká a lacná úroda a nedostatok výberu zeleniny. Svoju dobrú celoročnú dostupnosť si zachováva stále.
Na prípravu pokrmov sa tiež dajú využiť aj cuketové kvety, a to predovšetkým plnené. Vo Francúzsku je cuketa zásadnou prísadou do ratatouille.
Najchutnejšie a najkvalitnejšie sú malé až stredne veľké plody do 25 cm, ktoré sa nemusia lúpať, majú minimum masy mäkkých nedovyvinutých semienok a sú krehké. Častý zber menších plodov navyše rastliny núti do remontácie (opakovanej plodnosti). Cuketa má veľmi nízku energetickú hodnotu, pretože obsahuje okolo 91 % vody, len trochu vlákniny a iba okolo 4 % sacharidov. Najcennejší je vysoký obsah karoténu (až 5 mg %, ako napr. u papriky) a minerálnych látok, napr. draslíka, ktorý vyplavuje z tela nadbytočnú vodu a soli.
Priemerný obsah látok a minerálov
Tabuľka udáva dlhodobo priemerný obsah živín, prvkov, vitamínov a ďalších nutričných parametrov zistených v cuketách.
Zaujímavosť
Najdlhšia vypestovaná cuketa merala 2,52 metra. Vypestoval ju Talian Giovanni Batista Scozzafava v Niagara Falls v kanadskom Ontáriu. Zmeraná bola 28. augusta 2014 a rekord je zapísaný v Guinnessovej knihe rekordov.
Vielmur-sur-Agout
Vielmur-sur-Agout je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Vielmur-sur-Agout má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Vielmur-sur-Agout má 1425 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Karel Farský
Karel Farský (* 26. júl 1880, Škodějov† 12. jún 1927, Praha) bol český rímskokatolícky kňaz, teológ a neskôr spoluzakladateľ, biskup a prvý patriarcha Cirkvi československej husitskej.
Život
náhľad|322x322bod|Busta Karla Farského vo [[Vyškov|Vyškove. ]] Bol absolventom teologického štúdia na Karlovej univerzite a rímskokatolíckym kňazom pôsobiacim v Prahe a Plzni. Po roku 1918 sa pridal k hnutiu modernistických československých duchovných, ktorí hlásali zavedenie do liturgie národné jazyky, zrušiť povinný celibát kňazov a umožniť zástupcom veriacich spravovať cirkev.
V roku 1920 vystúpil z katolíckej cirkvi a stal sa jedným zo spoluzakladateľov Cirkvi československej. V rokoch 1920–1924 sa zaoberal organizáciou politického systému a doktrínou novej kresťanskej denominácie, viedol teologický spor s Matejom Pavlíkom, ktorý podporoval východnú liturgiu a neskôr sa pridal k pravoslávnej cirkvi.
V roku 1924 bol Karel Farský zvolený za pražského biskupa a patriarchu Československej cirkvi. Svoj úrad zastával až do svojej smrti v roku 1927.
Benais
Benais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Igor Roy
<references group="https://bratislava.sme.sk/diskusie/2363013/prvym-volicom-v-bratislavskych-vajnoroch-bol-divadelnik-igor-roy.html" responsive="" /> Igor Roy (* 17. apríl 1978, Bratislava) je slovenský herec, spevák, textár, scenárista a režisér.
Životopis
Štúdium klasického tanca na Tanečnom konzervatóriu v Bratislave (bývalá HTŠ) v triede prof. Jozefa Dolinského st., vystriedalo štúdium Hudobno-dramatického odboru na Konzervatóriu v Bratislave (herectvo: Doc. Ivan Letko, spev: Drahomíra Filipovičová). Techniku spevu zdokonaľoval aj súkromnými hodinami u Františka Malatinca, či Emílie Chudovskej.
V roku 1996 sa stal členom spevoherného súboru divadla Nová scéna v Bratislave (od roku 1999 s povinnosťou sóla). Účinkoval v rade muzikálov a operiet. V angažmán v tomto divadle sa zúčastnil mnohých zahraničných zájazdov (Rakúsko, Nemecko, Švajčiarsko).
Kronika Reginona
Kronika Reginona (latinsky Chronicon Abbatis Reginonis Prumiensis) je najvplyvnejším dielom Regina z Prümu. Zachytáva históriu ľudstva od narodenia Ježiša Krista do roku 906 nášho letopočtu, s pokračovaním Continuator Reginionis do roku 967. Chronicon je históriou karolínskej ríše, ktorá spájala vzostup a pád karolínskej dynastie. Adresát diela nie je známy, ale mohol ním byť Ľudovít IV. (r.900-911) a bol venovaný Adalberonovi, biskupovi z Augsburgu (†909), osobne blízkemu kráľovi. V diele neskôr pokračoval a upravil ho Adalbert, mních v benediktínskom kláštore Saint Maximinus v Trevíri, možno Adalbert, arcibiskup z Magdeburgu. Prvá kniha obsahuje rozprávanie o osudoch panovníkov a cirkevných hodnostárov organizovaných podľa období panovania rímskych a byzantských cisárov a končí sa v roku 741 n.l. smrťou Karola Martela. Pozostáva z výňatkov prevzatých z diel Bedu Ctihodného, Paula Diaconia, Činov Dagoberta, Análov sancti Amandi a kroniky Liber Historiae Francorum. Z druhej knihy (741 – 906 n. l.) je prvá časť do roku 813 úryvkom Letopisov kráľovstva Frankov. Od roku 814 však dielo tvoria výpovede očitých svedkov, Paula Diaconia a vo vzťahu k udalostiam v Lotharingii, dielo Adventia, biskupa z Metz. Regino upravil a zmenil Bedehov systém datovania Anno Mundi na Anno Domini, aby odrážal východiskový bod narodenia Ježiša Krista a kronika je považovaná za prvú, ktorá konvenčne aplikovala datovací systém AD.
Igor Roy
Životopis
Venuje sa aj literárnej tvorbe. Píše scenáre k divadelným hrám - prevažne sa jedná o komediálne jednoaktovky, či humorné scénky. Taktiež píše texty, poéziu a prózu v ktorej sa zrkadlia jeho osobné rozpory medzi svetom a srdcom, túžbou a realitou a často v týchto dielach cítiť i bolesť, smútok a osamelosť.
Vykonával aj niekoľko administratívnych funkcií, ako napr. dramaturg v KLUBe 22 (Kultúrne zariadenia - Petržalka). V GEDURmusical production, sa spolupodieľal pri tvorbe muzikálovej komédie Mníšky, či miléniového koncertu hviezd českej a slovenskej populárnej hudby. Ako asistent dirigenta, hudobného skladateľa a aranžéra Rudolfa Geriho, sa zúčastnil aj na uvedení bratislavskej verzie muzikálu Dracula. Pôsobil tiež ako referent kultúry na Miestnom úrade m.č. Bratislava - Vajnory, ale aj umelecký riaditeľ agentúry IGINart.
Kronika Reginona
Kronika Reginona, Veľká Morava, České kniežatstvo a Panónia
Kronika Reginona obsahuje rad údajov o Veľkomoravskej ríši, staromaďarských kmeňoch a českom štáte.
Igor Roy
Životopis
V roku 2010 založil občianske združenie Vajnorské Ochotnícke Divadlo a spolu s Gabrielou Zemanovou, Editou Jaslovskou a Zuzanou Cabánikovou tak obnovili slávnu tradíciu divadelníctva vo Vajnoroch, ktorej začiatky siahajú do medzivojnového obdobia roku 1916. Je generálny riaditeľ VOD.
V roku 2012 bol v kategórii spevák nominovaný v ankete Slávik.
Od septembra 2017, pravidelne hostí významné osobnosti kultúrneho a spoločenského života na Slovensku, vo svojej TalkShow ODRAZ V ZRKADLÁCH.
Jeho pozvanie prijali: Mária Kráľovičová, Ľubomír Paulovič, Marcella Molnárová, Jozef Golonka, Dagmar Bruckmayerová, Ľubo Virág, Eva Černá, Igor Rymarenko, Gréta Švercelová, Marián Chudovský, Ingrid Fašiangová, Juraj Šebo, Jozef Banáš, Ján Greššo, Eva Pacovská, Katarína Brychtová, Justin P. Topoľský, Jozef Oklamčák, Marcela Laiferová, Adriana Kohútková, Igor Hraško
Referencie
Prvým voličom v bratislavských Vajnoroch bol divadelník Igor Roy - SME
Vystúpenie Igor Roy (dsszsk.sk)
Igor Roy zaspieval vo Zvolene – Sme online 24 hodín denne
Členom Komisie kultúry a zahraničných stykov sa stal aj Igor Roy
Igor Roy zaspieval na Sliači Maríne Kráľovičovej
Na stretnutí s Golonkom a herečkou Bruckmayerovou bolo plno
Karl Richard Lepsius
Karl Richard Lepsius (* 23. december 1810, Naumburg an der Saale, Nemecko† 10. júl 1884, Berlín) bol nemecký vedec – zakladateľ nemeckej egyptológie. Venoval sa najmä otázkam egyptskej filológie, chronológie a dejinám.
V rokoch 1842 – 1845 viedol vedeckú výpravu do Egypta, ktorej hlavným cieľom bolo meranie, zachytenie podoby staroegyptských pamiatok a opisovanie nápisov; výsledkom sa stalo monumentálne dielo Denkmäler aus Ägypten und Äthiopien vydané v rokoch 1849 – 1859.
Zoznam lietadlových lodí USA zapojených do druhej svetovej vojny
Tu sa nachádza zoznam lietadlových lodí USA, ktoré sa zapojili do druhej svetovej vojny :
Vieux (Tarn)
Vieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Vieux má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Vieux má 174 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Villefranche-d’Albigeois (obec)
Villefranche-d'Albigeois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Villefranche-d'Albigeois má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Berthenay
Berthenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Villefranche-d’Albigeois (obec)
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Berthenay
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Villefranche-d’Albigeois (obec)
Obyvateľstvo
[Osobnosti obce]
Hiro Macušita
Hiro Macušita (jap. 松下 弘幸) je bývalý japonský automobilový pretekár a podnikateľ. Je vnukom zakladateľa spoločnosti Panasonic, Kónosuke Macušita. Je prvým a jediným Japoncom, který vyhral Toyota Atlantic Championship (Pacific) (v roku 1989), a prvým japonským pretekárom, ktorý závodil v 500 míľ Indianapolis.
Závodnícka kariéra
Macušita začal svoju kariéru v medzinárodných motoristických pretekoch v roku 1987 pretekmi SCCA National Championship Runoffs Formula F, v ktorom skončil siedmy. V neskorších rokoch sa objavil aj vo Formule Toyota Atlantic West, IMSA Camel Lights, Peter Jackson Formula Pacific Championship, Atlantic Championship, American Racing Series, Champ Car a 24 hodín Le Mans.
Osobný život
Macušitova rodina založila v roku 1990 vo Spojených štátoch spoločnosť Matsusita International Corporation. V roku 2001 Macušita prevzal jej riadenie a ukončil pretekársku kariéru. Spoločnosť Matsusita International Corporation zakúpila v roku 1991 spoločnosť Swift Car, výrobcu slávneho pretekárskeho vozidla. Potom, čo sa Macušita stal prezidentom spoločnosti Swift, zmenil názov spoločnosti zo Swift Car na Swift Engineering. V súčasnosti žije v San Clemente v Kalifornia.
Betz-le-Château
Betz-le-Château je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villeneuve-lès-Lavaur
Villeneuve-lès-Lavaur je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Villeneuve-lès-Lavaur má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Villeneuve-lès-Lavaur má 136 obyvateľov (2009).
Múzeum mesta Bratislavy
náhľad|Stará radnica, sídlo Múzea mesta Bratislavy
Činnosť múzea je zameraná na dokumentovanie a prezentovanie dejín Bratislavy. Zbierky mimoriadnej umeleckohistorickej hodnoty dokladajú dejiny mesta prostredníctvom archeologických nálezov, pamiatok na bohatú remeselnú činnosť i priemysel, vinohradníctvo, kultúrny i spoločenský život ale i etnológiu, dejiny farmácie a numizmatiku. Zameranie múzea prezentujú i jednotlivé expozície, mnohé z nich umiestnené v architektonicky cenných, pamiatkovo chránených objektoch. Múzeum mesta Bratislavy ponúka pre návštevníkov 9 stálych expozícií, ktoré sú situované  predovšetkým v historickom centre starého mesta, mimo neho sa nachádza Národná kultúrna pamiatka hrad Devín a múzeum Antická Gerulata v Rusovciach.
Múzeum zbraní
Múzeum sa nachádza v súčasti historického mestského opevnenenia, Michalskej veži. Expozícia je venovaná histórii opevnenia mesta, vystavené sú chladné zbrane, vojenská i turnajová výzbroj. Z najvyššieho poschodia je vchod na ochodzu veže, odkiaľ je výhľad na historické centrum Bratislavy.
Múzeum Johanna Nepomuka Hummela
Múzeum sa nachádza v rodnom dome hudobného skladateľa Jána Nepomuka Hummela na Klubučníckej ulici. V expozícií o živote a diele skladateľa sa nachádza kolekcia hudobných nástrojov z jeho pozostalosti a ukážky notových záznamov jeho diel.
Múzeum Janka Jesenského
Múzeum sa nachádza v byte slovenského básnika a prozaika Janka Jesenského na Somolického ulici, bolo zriadené v roku 1948 ako prvé literárne múzeum na Slovensku. Expozícia autentického obytného priestoru prezentuje život a dielo tohto spisovateľa. Po renovácii v roku 1967 v pôvodnej spálni jeho manželky Anny rodenej Bottovej bola zriadená expozícia o živote a diele spisovateľa Jozefa Gregora Tajovského a jeho manželky Hany Gregorovej.
Múzeum Arthura Fleischmanna
náhľad|Dom u dobrého pastiera, sídlo Múzea Hodín Múzeum sa nachádza na Bielej ulici v Starom meste. Prezentuje život a sochárske diela sochára Arthura Fleischmanna narodeného v Bratislave. V expozícií sa nachádzajú keramické diela z vzniknuté v 30. rokoch, ako aj výber sochárskych prác, ktoré vznikli po roku 1938 (najmä plastiky vytvorené v Londýne).
Múzeum hodín
Múzeum hodín sa nachádza v Dome dobrého pastiera, na Židovskej ulici v Bratislavskej mestskej časti Staré Mesto v podhradí. V múzeu, na dvoch poschodiach sú vystavené hodiny z 17.-19.storočia. Väčšina exponátov je signovaná bratislavskými hodinárskymi majstrami. Dom u dobrého pastiera je známy aj ako najužší dom v Bratislave.
Antická Gerulata Rusovce
Rímsky vojenský tábor v Rusovciach, kastel Gerulata.
Hrad Devín
Expozícia archeologických nálezov na Devínskom hrade.
Bitka pri Rivoli
náhľad Bitka pri Rivoli (odohraná 14. – 15. januára 1797) bola kľúčovým víťazstvom vo francúzskom ťažení v Taliansku proti Rakúsku. 23 000 armáda Francúzov Napoleona Bonaparta porazila útok 28 000 armády Rakúšanov pod vedením generála delostrelectva Jozsefa Alvincziho, čím sa skončil štvrtý a posledný pokus Rakúska o uvoľnenie obliehania Mantovy.
Táto bitka ďalej demonštrovala Napoleonovu brilantnosť ako vojenského veliteľa a neskôr viedla k francúzskej konsolidácii severného Talianska.
Predohra
Alvincziho plán bol ponáhľať sa a premôcť Barthélemyho Jouberta v horách, východne od jazera Lago di Garda sústredením 28 000 mužov v piatich samostatných kolónach, a tak získať prístup do otvorenej krajiny severne od Mantovy, kde by rakúska prevaha dokázala poraziť Bonapartovu menšiu taliansku armádu. Alvinczi zaútočil na 10 000 Joubertových mužov 12. januára. Joubert ho však zdržal a následne sa k nemu pripojil generál Louis-Alexandre Berthier. 14. januára, o 2:00 prišiel Napoleon Bonaparte, ktorý s divíziou Andrého Massénu pomohol Joubertovi vytvoriť obrannú líniu na priaznivom mieste na severe mestečka Rivoli. Ďalej sa odohrávali preteky o čas medzi Alvincziho snahou sústrediť svoje rozptýlené formácie a príchodom francúzskych posíl.
Bitka
vľavo|náhľad|300x300bod| Bitka pri Rivoli Ráno, v sobotu 14. januára sa Alvinczi zjednotil tri rakúske kolóny v divízii Jouberta: medzi Caprinom napravo a kaplnkou San Marco naľavo; brigáda Franza Josefa de Lusignana postupovala na sever od Monte Baldo; a jednotky Petra Víta von Quosdanoviča a Josefa Philippa Vukassoviča prúdili po cestách na oboch stranách Adiže.
Pred úsvitom, pri presune Francúzov po ceste z Rivoli do Incanale, Joubert zaútočil a vyhnal Rakúšanov z kaplnky San Marco.
Huncovská kotlina
Huncovská kotlina (iné názvy: menej často: Huncovská dolina, menej často: Huncovský žľab;, , ) je dolina vo Vysokých Tatrách, ktorú uzatvára úsek severovýchodného ramena Lomnického štítu od Kežmarského štítu po Veľkú Svišťovku a zo strán ju lemujú bočné vetvy oboch týchto vrchov. Poniže Tatranskej magistrály sa dolina postupne rozplýva v porastoch a stráca výraznejšie ohraničenie na juhozápadnej strane. Od ústia Huncovského potoka vo výške nad Tatranskými Matliarmi až po úpätie Kežmarského štítu vo výške asi  je dolina dlhá asi.
Bitka pri Rivoli
Bitka
O 9:00 rakúske brigády prešli do protiútoku proti francúzskym silám na Trambasorských výšinách. Ďalšia brigáda pod vedením princa Heinricha z Reuss-Plauen sa pokúsila otočiť Francúzov doprava cez roklinu Rivoli. Medzitým na francúzskom pravom krídle Vukassovič postúpil po východnom brehu Adiže a už pripravil kanóny oproti Osterii. Paľba jeho zbraní a tlak Quosdanoviča prinútili Francúzov opustiť dedinu Osteria a dostať sa na náhornú plošinu Rivoli.
Okolo 11:00 sa pozícia Bonaparta stávala zúfalou: rakúska kolóna pod vedením Lusignana narušila jeho ústup južne od Rivoli. Aby znovu otvoril svoju ústupovú líniu, Bonaparte sa obrátil na Massenovu 18. demibrigádu, ktorá nedávno dorazila z jazera Garda. Medzitým Alvinczi na Trambasorských výšinách hnal svoje víťazné batalióny vpred, hoci boli spomalované drsným terénom.
Huncovská kotlina
Názov
Vyplýva zo skutočnosti, že kotlinu uzatvárajú hrebene Huncovského štítu. doline dala názov obec Huncovce, v ktorej historickom chotári dolina leží.
Turistika
Horná časť doliny je turisticky neprístupná
Bitka pri Rivoli
Bitka
Po porážke 18. demibrigáda Bonaparte obrátil všetku svoju pozornosť na Quosdanoviča. Pochopil, že porážka tejto kolóny bola kľúčom k výhre bitky. Nanešťastie Francúzi mali už len veľmi málo záloh a toto teda museli dosiahnuť iba s jednotkami, ktoré už boli po ruke. Bonaparte najlepšie využil vnútorné línie a svoju výhodu v delostrelectve, preriedil Joubertove línie čelom k Rakúšanom a tlačil ich pred roklinu. 15 francúzskych kanónov bolo zhromaždených a naplnených kanisterovými výstrely na dostrel do rakúskej kolóny, vychádzajúcej z rokliny. Táto absolútne deštruktívna palebná sila zasiahla prvotne postupujúcich rakúskych dragúnov, ktorí prerazili vlastnú pechotu a tým spôsobili masový chaos. V tomto bode brigáda Charlesa Leclerca zaútočila na kolónu frontálne, zatiaľ čo Joubert spustil silnú paľbu zo San Marco. Tu Antoine Charles de Lasalle s iba 26 jazdcami vyrazil do boja zblízka. Lasalleho muži zajali celý rakúsky batalión a zmocnili sa 5 nepriateľských zástav. V strede poľa bitka ešte nebola vyhratá; Joseph Ocskay obnovil útok zo San Marca a zahnal späť brigádu generála Honorého Viala. Na poludnie francúzska kavaléria pod vedením Joachima Murata zaútočila na boky Ocskayových jednotiek, zatláčajúc ich späť na pozície, ktoré ráno obsadili.
Quosdanovič si uvedomil, že ak to takto pôjde ďalej, tak sa nebude môcť vyhnúť priepasti a preto nariadil svojim jednotkám, aby ustúpili z delostreleckého dosahu. Medzitým, kým bol Lusignan frontálne nasadený brigádou Guillauma Bruna, začala prichádzať divízia Gabriela Reya z Castelnuova a rezervná brigáda Clauda Victora. Rozdrvili rakúsku kolónu generála Lusignana, ktorá utiekla na západ, pričom z nej zostalo menej ako 2000 mužov. Francúzi stratili 3200 zabitých a zranených a 1 000 zajatých, zatiaľ čo Rakúšania utrpeli straty 4 000 zabitých a zranených, plus 8 000 mužov a 40 zbraní zajatých. Jeden zdroj udáva Francúzom 5 000 a Rakúšanom 14 000 celkových strát.
Následky
Nasledujúci deň Joubert a Rey začali prenasledovať Alvincziho, pričom takmer zničili jeho kolóny, ktorých zvyšky zmätene utiekli na sever do údolia Adige. Bitka pri Rivoli bola v tom čase Bonapartovým najväčším víťazstvom.
Potom obrátil svoju pozornosť na Giovanniho di Proveru. Dňa 13. januára jeho 9000-ový zbor išiel priamo k reliéfu Mantovy, ktorú obliehali francúzske sily pod vedením Jeana Séruriera. V noci 15. januára poslal Provera správu Dagobertovi Sigmundovi von Wurmserovi, aby sa pridal do spoločného útoku. 16. januára, keď Wurmser zaútočil, Sérurier ho zahnal späť do Mantovy. Na Rakúšanov zaútočil spredu Masséna a zozadu divízia Pierra Augereaua, a tak boli nútení kompletne sa vzdať. Rakúska armáda v severnom Taliansku prestala existovať.
2. februára sa Mantova vzdala so svojou posádkou 16 000 člennou posádkou, čo zostala z 30 000-ovej armády. Wurmser so svojím personálom a sprievodom dostali povolenie ísť na slobodu. Zvyšok bol poslaný do Rakúska s prísahou, že nebude rok slúžiť proti Francúzom. V pevnosti sa našlo 1500 zbraní.
Dňa 18. februára Bonaparte pokračoval s 8 000 mužmi do Ríma, odhodlaný dosiahnuť dohodu s pápežskými štátmi, ktoré protestovali, pokiaľ kampaň pokračovala s neistotou o osude Talianska. Ale pádom Mantovy boli Rakúšania konečne vyhnaní z talianskej pôdy a pápež Pius VI. súhlasil s prímerím nadiktovaným Bonapartom v Tolentine.
Sneh už uzavrel alpské priesmyky, ale Rakúsko stále odmietalo podmienky Napoleonovej mierovej dohody. Vtedy pripravil posledné ťaženie na východ, do srdca Rakúska až k bránam samotnej Viedne.
Po bitke je pomenovaná ulica Rue de Rivoli v centre Paríža.
Električkové linky v Bratislave
Električková linka 1
V minulosti spájala Hlavnú stanicu s centrom mesta, jeden čas Hlavnú stanicu s Dúbravkou a Dúbravku s Novým Mestom.
V súčasnosti premáva medzi zastávkami Hlavná stanica a Nám. Ľ. Štúra.
Električková linka 2
náhľad|Električka [[Tatra T3 na Hlavnej stanici v roku 1993]] Linka od svojho vzniku 1. januára 1944 po prečíslovaní pôvodnej linky spájala prevažne centrum mesta s oblasťou Vajnorskej ulice.
V súčasnosti nepremáva.
Električková linka 3
Linka vznikla 1. januára 1944 prečíslovaním pôvodnej linky. Počas svojej existencie spájala prevažne centrum mesta (striedavo Slovenské národné divadlo, Hlavnú stanicu a Kamenné námestie) s Gaštanovým hájikom a Račou
V súčasnosti premáva medzi zastávkami Komisárky a Jungmannova.
Električková linka 4
Linka od svojho vzniku 1. mája 1947 spájala centrum mesta s Vajnorskou ulicou. V 50. rokoch 20. storočia bola v niektorých obdobiach ukončená v Petržalke a od 70. rokov v Karlovej Vsi a Dúbravke.
Momentálne premáva medzi zastávkami Pri kríži a Zlaté piesky.
Električková linka 5
Linka väčšinu času od svojho vzniku spájala Raču s Karlovou Vsou a neskôr Dúbravku.
Írske ústavné referendá v roku 2015
thumb|Plagát podporujúci manželstvá rovnakého pohlavia
Električkové linky v Bratislave
Električková linka 6
Linka v minulosti nemala žiadnu ustálenú trasu, najčastejšie však jazdila do Karlovej Vsi.
Električková linka 7
Linka 7 je električkovu linkou, ktorá premáva v Bratislave. Linka väčšinu času premávala od Gaštanového hájika (ŽST Vinohrady) do centra mesta.
Írske ústavné referendá v roku 2015
Írske ústavné referendá boli usporiadané írskou vládou 22. mája 2015 o dvoch navrhovaných novelách Írskej ústavy.
Novely, ktoré boli medzi odporúčaniami Ústavnej komisie, mali znížiť minimálny vek kandidáta na post prezidenta Írska z 35 na 21 a povoliť manželstvo rovnakého pohlavia v Írsku. Doplňujúce voľby do parlamentu (Dáil) v okrsku Carlow–Kilkenny boli konané v rovnaký deň. Ďalšie novely boli zvažované, ale nakoniec neboli do referenda zahrnuté: zníženie volebného veku z 18 na 16 a povolenie na založenie Spojeného patentového súdu.
Električkové linky v Bratislave
Električková linka 9
Linka 9 je električkovou linkou, ktorá premáva v Bratislave. Linka od svojho vzniku spájala Ružinov s Karlovou Vsou. Momentálne spája Ružinov s Račou ako linka 9 a 3.
Írske ústavné referendá v roku 2015
Manželstvo rovnakého pohlavia
Voliči hlasovali či by Ústava mala obsahovať, že „manželstvo môže byť uzavreté podľa zákona dvomi osobami bez rozdielu ich pohlavÍ“. Návrh bol podporovaný vládou aj všetkými hlavnými politickými stranami  a bol schválený 62,07% hlasujúcimi.
Električkové linky v Bratislave
Električková linka 10
Linka 10 bola električkovu linkou, ktorá vznikla 21. mája 1988, zanikla v roku 1997 a premávala v Bratislave. V súčasnosti pod číslom 10 existuje občasná linka, ktorá zvykne jazdiť na deň otvorených dverí do vozovne Jurajov dvor.
Írske ústavné referendá v roku 2015
Vek kandidátov na prezidenta
Voliči neschválili návrh znížiť minimálny vek kandidáta na prezidenta Írska z 35 na 21 rokov v pomere 73% ku 27%.
Električkové linky v Bratislave
Električková linka 11
Linka 11 bola električkovou linkou, ktorá premávala v Bratislave.
Električková linka 12
Linka 12 bola električkovou linkou, ktorá premávala v Bratislave.
Električková linka 13
Linka 13 bola električkovou linkou, ktorá premávala v Bratislave. Linka po celý čas spájala centrum mesta s hlavnou stanicou. Na linku boli pred jej zrušením vypravované kĺbové električky Tatra K2. Linka sa zrušila spolu so zatvorením električkovej trate na hlavnú stanicu.
Električková linka 14
Linka 14 bola električkovu linkou, ktorá premávala v Bratislave. Na linku boli až do jej zrušenia pri reorganizácii liniek v roku 2012 vypravované kĺbové električky Tatra K2 alebo Tatra K2S.
Električková linka 15
Linka 15 bola električková linka, ktorá premávala v Bratislave. Linka vznikla 27. augusta 1984 a premávala na trase Dúbravka-Hanulova - Karlova Ves - Štúrova - Americké námestie - Vazovova - Steinerova - Jesenského - Dúbravka-Hanulova. Linka spájala centrum mesta s Dúbravkou. Linka však premávala krátko, už 2. januára 1986 bola zrušená a nahradená linkou. 2. novembra 2011 vznikla nová linka, ktorá premávala po trase Zlaté piesky - Obchodná ul. - Nám Ľ. Štúra. Linka zanikla v roku 2012 reorganizáciou električkovej dopravy.
V súčasnosti nepremáva.
Električková linka 16
Linka 16 bola električková linka, ktorá premávala v Bratislave. Linka od svojho vzniku spájala prevažne Raču s Ružinovom. Linka 16 vznikla 2. novembra 2011 a zrušená bola 19. marca 2012 spolu s linkou 15, kvôli prečíslovaniu na inú linku.
V súčasnosti nepremáva.
Informácie o linke
V súvislosti s dočasným uzatvorením tunela pod Hradom zrušil DPB električky číslo 11 a 14 a čiastočne ich nahradil novou linkou číslo 16. Tunel mal byť zatvorený jeden rok a dopravca veril, že ho otvorí na jar 2010. Nová električková linka 16 jazdila zo sídliska Komisárky v Rači cez Námestie SNP do Ružinova a späť do Rače. Za Račianskym mýtom išla po trase Radlinského ulica - Americké námestie - Špitálska ulica - Námestie SNP - Obchodná - Radlinského - Vazovova - Krížna - Trnavské mýto. Odtiaľ išla do Ružinova až na Astronomickú ulicu. Späť sa linka 16 vracala tou istou trasou - teda cez Trnavské mýto, Krížnu, Vazovovu, Obchodnú, Námestie SNP, Špitálsku, Americké námestie a Radlinského až do Rače. Zrušenie liniek č. 11 a 14 malo odľahčiť Kamenné námestie, na ktorom by pri čakaní na semaforoch vznikla vysoká koncentrácia električiek, čo by mohlo spôsobiť výrazné meškanie spojov. Zmena v električkách, je však aj rušením spojov. Prvé rušenie prebehlo už pri uzavretí trate na stanicu. Od 2. novembra 2011 prestali premávať električky 2, 3, 8 a 13. Od nasledujúceho pondelka prestali premávať električkové linky: linka 1 a linka 12 do Dúbravky, linka 11 do Rače a linka 6, ktorá pre nefunkčnú trať na Hlavnú stanicu premávala z Rače do Ružinova. Električka linky 15, ktorá tiež začala jazdiť po odstavení stanice, premávala s novým číslom 2, no po kratšej trase. Nekončila už na Zlatých pieskoch, ale na ŽST Nové Mesto. Dúbravke malo namiesto dvoch zrušených liniek pomôcť predĺženie linky 4, ktorá už nemala konečnú v Karlovej Vsi. Raču zas posilnila nová linka 3, z Rače na Kamenné námestie. V špičke pracovných dní premávali ešte nasledujúce linky: 6, z Karlovej Vsi na Šafárikovo námestie, a linka 7 zo ŽST Vinohrady na Námestie SNP. Tí, čo jazdili linkou 16, majú podľa DPB použiť spojenie dvoch nových liniek - linky 3 (do Rače) a linky 8 (z Námestia SNP do Ružinova).
Električková linka 17
V súčasnosti nepremáva.
Električková linka A
Linka  je historická električková linka, ktorá premávala v Bratislave. Linka spájala zastávky Jesenského a Jesenského. Premávala jednosmerne a mala jednu konečnú zastávku.
Na linke premávali tieto vozidlá:
V súčasnosti nepremáva.
Električková linka ❄
Linka  je vianočná električková linka, ktorá premáva v Bratislave počas vianočných sviatkov. Linka premáva prevažne v centre mesta.
Na linke premávali tieto vozidlá:
V súčasnosti premáva.
Električková linka 2z
Linka 2z bola električkovu linkou, ktorá premávala v Bratislave. Zrušená bola 1. mája 1947, kedy bola nahradená predĺženou linkou.
V súčasnosti nepremáva.
Električková linka X3
Linka X3 bola električková linka, ktorá premávala v Bratislave. Linka od svojho vzniku 09.09.2018 spájala mestskú časť Raču s Hlavnou stanicou.
Električková linka X6
Linka X6 bola kyvadlová električková linka, ktorá premávala v Bratislave. Linka od svojho vzniku 07.04.2019 spájala zastávky Tomášikova a Líščie nivy počas výluky liniek a, počas Bratislava Marathonu v Bratislave.
V súčasnosti nepremáva.
Električková linka X9
Linka X9 bola kyvadlová električková linka, ktorá premávala v Bratislave. Linka od svojho vzniku 07.04.2019 spájala zastávky Tomášikova a Líščie nivy počas výluky liniek a, počas Bratislava Marathonu v Bratislave.
V súčasnosti nepremáva.
Bossay-sur-Claise
Bossay-sur-Claise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.