cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Titus Maccius Plautus
Grécizmy
Plautove postavy často používajú gréčtinu, aby dodali svojej reči „z ulice“ zdanie vyššieho štýlu – gréčtina bola jazykom vzdelancom, a tak chytrý otrok používa grécke slová, aby tým dal najavo svoju inteligenciu. Gréčtina zároveň poukazuje na to, že mnohí otroci v Ríme pochádzali z gréckeho prostredia.
Aliterácia
Štandardným umeleckým prostriedkom, ktorý používa Plautus v svojich komédiách, je aliterácia. Objavuje sa v replikách otrokov a opäť má poukazovať na ich chytrosť a ich jazykové schopnosti.
Metrum
Väčšina Plautových hier je písaná trochejským septenáriom. Je to odklon od metra gréckej komédie, ktorým je jednoduchý jambický trimeter. Metrum komédií poukazuje na to, že niektoré pasáže, tzv. cantica, mohli byť určené na spev.
Plautov ohlas
Varronovský kánon Plautových hier bol počas stredoveku opisovaný, ale k znovuobjaveniu veľkého antického komika došlo až počas renesancie. Humanistické divadlo uviedlo niektoré Plautove hry opäť na javisko, prípadne sa nimi inšpirovalo. Od 16. storočia sa Plautus, a predovšetkým ním stvorená postava chytrého sluhu, stal predlohou pre moderných dramatikov – Shakespeara, Molièra, Corneilla, Calderóna a Ruzanta.
V 20. storočí vznikli dva muzikály založené na Plautových komédiách, The Boys from Syracuse a A Funny Thing Happened on the Way to the Forum.
Dušan Hanák
Začiatky
Jeho prvý film vznikol ešte na FAMU. Šesť otázok pre Jana Wericha (1963) natočil v prirodzenom dialógu s poetikou novej vlny, ale aj pod jej vplyvom. Vo filme nejde o interview. Werich rozpráva o šťastí, deťoch, rodičoch, o umení, hlúposti a pod. Film zachytáva atmosféru Werichovho súkromia a zároveň je prierezom jeho tvorby.
60. roky
Na začiatku 60. rokov sa zásadne zmenil prístup k sexualite (napr. sexuálne revolúcie v demokratických krajinách Európy). Aj Dušan Hanák reagoval na tento generačný konflikt, a to filmom Učenie (1965). Film rozpráva o kaderníckych učňoch a učniciach, o ich učení v škole ale aj o učení v „škole života“.
Film a fotografia
Fotografia je organickou súčasťou viacerých Hanákových snímok. Niekedy aranžuje interiéry fotografickými plagátmi, inokedy napríklad v Obrazoch starého sveta vkladá fotografie do toku filmového rozprávania. Fotografia sa prvýkrát objavila už v Učení, ale ako dominantný štylistický prvok až vo Variáciách kľudu (1966), potom v Dni radosti (1972), či v Obrazoch.
Variácie kľudu sú jediným Hanákovým širokouhlým filmom. Dielo zobrazuje štyri ľudské obdobia: detstvo, mladosť, zrelosť, starobu – pominuteľné okamihy ľudského života na pozadí okamihov večnosti prírody. Dynamickej montáži fotografií domácich i svetových autorov (Bohumil Puskailer, Karol Kállay, Henri Cartier-Bresson) dominujú kontrast a kontrapunkt.
Začiatky filmovej avantgardy a experimentu
Dušan Hanák realizoval tituly, ktoré patria k základným dielam tohto typu tvorby. Tri jeho televízne filmy z rokov 1965 – 1966 sa príznačne označujú ako experimentálne. Nielen preto, že ostali celkom osamotené a nemajú nasledovníkov, ale aj preto, lebo skutočne narušili tradičnú konvenčnú väzbu obrazu a hudby. V tituloch Metamorfózy (1965), Impresia (1966), Sonáta alebo hľadanie šťastného čísla (1966) je alfou a omegou hudba. Hanák potlačil záchytné epické či realistické momenty. Usiloval sa o "odmaterializovanie obrazu".
V Impresii Hanák vytvoril „koláž“ z troch rôznych obrazových sekvencií. Prvú tvorí rad detailov hudobných nástrojov a rúk hrajúcich muzikantov; druhá obsahuje montáž detailov impresionistických obrazov; tretiu tvorí rad záberov tanca a baletu, ktoré sú natočené rozostrenou optikou.
V nasledujúcom titule trilógie Metamorfózy, sa Hanák "pokúsil konkretizovať vetu: Všetko sa mení a ďalej trvá v inej podobe".
V poslednom titule trilógie Sonáta alebo hľadanie šťastného čísla spája hudbu a výtvarné umenie. Je to filmová esej o vzťahu jednotlivca a masy, o hľadaní istoty, šťastia či o pocite hrozby a vyslobodenia.
Hanák sa dostal do oblasti experimentu. V jeho poetike sa celkom stratila tradičná logika rozprávania, nahradila ju logika hudobnej skladby či princíp surrealistickej koláže, v každom prípade princípy, ktoré nepochádzali ani z epickej, ani z dramatickej sféry.
Film 322
Z najmladšej generácie debutujúcej na konci šesťdesiatych rokov iba Dušan Hanák prešiel viacročnou skúsenosťou dokumentaristu, preto sa jeho debut vo výraze najviac priblížil k štylistike civilizmu.
322 z roku 1969 je adaptáciou prózy Jána Johanidesa Potápača priťahujú pramene mora. Je príbehom o dobrom človeku, o kuchárovi Laukovi, bývalom funkcionárovi krajského národného výboru, ktorý trpí pocitom viny za spoluúčasť na násilnej kolektivizácii na začiatku päťdesiatych rokov. Lauko nevedel akceptovať amorálnosť ako normu a pokúsil sa vystúpiť z nalinkovanej úspešnej dráhy člena komunistickej strany. Uprednostnil miesto kuchára pred spoločenským úspechom, a preto ho opustila žena, ktorá jeho konanie pochopila ako znak slabosti a zlyhania. Lenže Lauko ani tak nenašiel stratenú rovnováhu a istoty. Stratil svoju vieru, ale neodvažuje sa neveriť, trpí, aby mu nakoniec jeho schopnosť súcitu a porozumenia pomohla nájsť nové miesto v živote, aby dostal šancu na nový začiatok, respektíve na nové možnosti. Keď nie viera, tak aspoň nádej.
Názov 322 odkazuje na zápletku. Číslo označuje diagnózu choroby hlavnej postavy. Zároveň je 322 cenou, ktorú jedna z postáv zaplatí v obchode za sveter. Pre jednu z postáv je číslo správou o pravdepodobne skorej smrti, pre druhú sumou peňazí. V jednom matematickom údaji sa prelína vznešené s triviálnym, existenciálne s konzumným. Na vizuálnej osobitosti filmu sa významne podieľal kameraman Viktor Svoboda, ktorý dokázal naplniť Hanákovu zdanlivo rozpornú požiadavku na artistnosť i autentickosť.
Hanák, Havetta, Jakubisko
Vstup nových osobnosti do kinematografie na začiatku šesťdesiatych rokov a ich pôsobenie sa označuje pojmom „nová vlna“, v českej historiografii sa mu dáva prívlastok Česká nová vlna (diela Věry Chytilovej, Miloša Formana, Jana Němca, Jiřího Menzla, Ivana Passera, Pavla Juráčka, Jana Schmidta, Jaromila Jireša. Zo slovenských režisérov sa spomína len Štefan Uher.) Veľká trojica slovenskej kinematografie (Hanák – Havetta – Jakubisko) zavŕšila obsah pojmu "slovenská nová vlna" rozsahom i početnosťou tvorby.
Hanák, Jakubisko i Havetta sú predstaviteľmi autorského filmového experimentu. Často sú spolutvorcami scenára, zasahujú do výtvarnej podoby filmu, presadzujú svoju víziu filmu vo väčšine jeho komponentov. Zatiaľčo Jakubisko a Havetta sú extroverti, u Hanáka jestvuje bariéra medzi človekom a realitou, priepasť medzi vnútorným a verejným. Paradox Hanákovho postoja by sa dal zhrnúť do konštatovania: "realita klame, ale práve len jej prostredníctvom sa možno dozvedieť pravdu o človeku". Pravda potom nie je vo fakte samom, ale v tom, čo všetko odkrýva, resp. čo všetko zahaľuje. Je to podobné častému symbolu zavretých dverí v Hanákových filmoch. Rozdiel je v tom, že Jakubisko a Havetta akoby sa nadpájali na pohanskú tradíciu našej kultúry, Hanák skôr na jej kresťanskú vetvu.
Film Obrazy starého sveta
Ako jeden z mála slovenských filmárov ani v období normalizácie nepoprel etické východiská svojej tvorby, ani svoju osobnostnú umeleckú kontinuitu. V celej jeho tvorbe zostala prvoradou autentická výpoveď. Novým okolnostiam sa prispôsobil tým, že sa opäť vrátil k dokumentu. Tak začali v roku 1970 vznikať Obrazy starého sveta (1972). Film bol cenzurovaný a upravovaný, napriek tomu napokon skončil v trezore (1972). Inšpiračným východiskom dlhometrážnych Obrazov starého sveta sa stalo päť fotografických cyklov Martina Martinčeka, ktoré Dušan Hanák rozšíril o ďalšie portréty typovo príbuzných starých vrchárov. Autorské podanie života prostých ľudí odmieta aj tradičnú predstavu o kráse ako spojení duševnej a telesnej dokonalosti. Kľúčom k pochopeniu diela sú etické, nie estetické kategórie – vnímavosť voči postavám, ktoré si napriek "nízkemu" sociálnemu štatútu a tvrdým životným podmienkam vedia vybojovať priestor pre vnútornú ľudskú slobodu.
Ďalší zdroj vnútorného napätia výpovede prináša bohato štruktúrovaná forma. Hanák tu prekračuje konvencie klasických filmových druhov a žánrov. Dielo charakterizuje humanistický pátos a vedomie osobnostnej záväznosti výpovede. O jeho význame svedčí množstvo ocenení, ktoré po uvoľnení z trezoru získalo.
Film Ružové sny
Rovnako ako v Obrazoch starého sveta aktérmi príbehov sú drobní ľudia z periférie dejín. Dramaturgický pôdorys filmu Ružové sny (1976) odkazuje na klasický príbeh Rómea a Júlie. Namiesto rozhnevaných Montekovcov a Kapuletovcov tu stoja proti sebe bieli "gádžovia" a Rómovia, dva odlišné spôsoby života, dvojaká kultúrna tradícia. Každý z nich pritom siaha po hodnotách, pred ktorými ten druhý uteká. Náladovo protikladná "cigánska" melodika hudby Petra Hapku spolu s lyrickým humorom dialógov Dušana Dušeka a výbornými výkonmi nehercov Juraja Nvotu a Ivy Bittovej, ktorí sú Hanákovým objavom, pomáhajú režisérovi opäť vytvoriť obrazovo-zvukový mnohohlas. Ružové sny sú lyrickou tragikomédiou a v kontexte sedemdesiatych rokov reprezentujú programový návrat k ľudskosti.
Film Ja milujem, ty miluješ
Vo filme Ja milujem, ty miluješ je hľadanie ľudského kontaktu sprevádzané otvorenou erotickou lascívnosťou i účelovým sexuálnym pragmatizmom. Stretávame sa tu s hrdinami zo sociálnej periférie, ktorí sú si vedomí svojich handicapov. Namiesto voľného výberu partnera sa priestor zužuje na odkázanosť v úzko vymedzenom priestore. Ani tento takmer naturalistický determinizmus však nedokáže postavy zbaviť ich životnej energie. Znovu a znovu sa pokúšajú prekročiť svoj tieň, ich konanie opäť riadi túžba zvrátiť koleso šťasteny.
Hlavným hrdinom príbehu je nepekný a nízky Pišta, ktorého čistá duša musí dennodenne zvádzať boj s nepatričnosťou svojej fyzickej schránky. Autorský uhoľ pohľadu sa presúva do vnútra postavy, odkrývanie jej duchovných rozmerov zvyšuje tragickosť, ale zároveň tvorí kontrapunkt krutého humoru vonkajšieho diania. V Hanákových filmoch nádej umiera posledná.
Film Papierové hlavy
Dušan Hanák sa v non-fiction filme Papierové hlavy (1995) vrátil k svojim najlepším dielam 70. rokov. Aj keď snímka môže na prvý pohľad pripomínať žáner strihového dokumentárneho filmu, predsa len je bližšia hybridnej štylizácii, ktorá spája hrané epizódy so subjektívne štylizovaným obrazovým komentárom, faktografickými informáciami a rozhovormi obetí komunistického režimu, prinášajúc hlboko osobný rozmer do zdanlivo objektívnej výpovede archívnych materiálov. Celovečerný projekt Papierové hlavy priniesol prenikavú a mrazivú správu o takmer polstoročia porušovania ľudských práv v Československu od roku 1945 do roku 1989.
Praxeológia
Praxeológia je skúmanie rozličných činností alebo súboru činností z hľadiska určenia ich efektívnosti. Vo všeobecnosti ide o vedu o ľudskom správaní, alebo o logike ľudského konania.
Zakladateľom praxeológie je Tadeusz Kotarbiński. Praxeológia sa sústreďuje na odhaľovanie prvkov pracovných návykov a postupov a zostavy odporúčaní praktického charakteru.
Slovenské právo
Slovenské právo môže byť:
Montenay
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3973 Ogilvie
3973 Ogilvie je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil L. G. Taff 30. októbra 1981.
Končatinový sval chrbta
Končatinové svaly chrbta alebo spinohumerálne svaly sú časť svalov chrbta. Sú to tie svaly chrbta, ktoré odstupujú od chrbtice a upínajú sa na lopatku, kľúčnu kosť alebo ramennú kosť.
Lag ba-omer
thumb|upright|K sláveniu sviatku Lag ba-omer patrí zapaľovanie vatier
Lag ba-omer (hebr. ל"ג בעומר, dosl. „tridsiaty tretí [deň] omeru“) je židovský polosviatok, ktorý sa slávi 18. ijaru, na 33. deň tzv. omeru, t. j. obdobia medzi sviatkami Pesach a Šavuot. Sviatok vznikol v 12. storočí a jeho súčasťou je zapaľovanie vatier.
Solnice
Solnice je mesto v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 184 obyvateľov, z toho 1 104 mužov a 1 080 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,8 roka (muži 39,4 roka, ženy 42,4 roka).
Preuschdorf
Preuschdorf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Blangy-le-Château (kantón)
Blangy-le-Château je francúzsky kantón v obvode Lisieux v departemente Calvados v regióne Dolná Normandia. Skladá sa zo 15 obcí.
Švat
Švat (hebr. שבט) je piaty, resp. jedenásty mesiac hebrejského kalendára (pozri Hebrejský kalendár). Pripadá obyčajne na január/február. Má 30 dní.
NGC 5148
NGC 5148 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth dňa 30. apríla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
3974 Verveer
3974 Verveer je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 28. marca 1982.
Île aux Cygnes
náhľad|Pohľad na ostrov Île aux Cygnes z vrchu [[Eiffelova veža|Eiffelovej veže. Replika Sochy slobody sa nachádza na druhom konci ostrova.]]
Île aux Cygnes je malý ostrov na rieke Seina v Paríži, situovaný v 15. a 16. obvode Paríža. Je to umelo vytvorený ostrov z roku 1827, ktorý mal chrániť prístav Port of Grenelle.
Ostrov je dlhý 850 metrov a široký 11 metrov. Vedie ním alej l'Allée des Cygnes. Ostrov je dostupný dvoma stanicami parížskeho metra Passy a Bir-Hakeim a je križovaný troma mostami Pont de Grenelle, Pont Rouelle a Pont de Bir-Hakeim.
Socha slobody
náhľad|Replika Sochy slobody na ostrove Île aux Cygnes. Najvýraznejší znak ostrova je malá Socha slobody, ktorá je otočená tvárou na západ, k jej väčšej dvojičke - Soche slobody v New Yorku.
Mezosféra
right|thumb|[[Nočné svietiace mraky, atmosférický jav v mezosfére]] Mezosféra (z gr. μέση, méssi (stred) a σφαίρα, sfera (guľa)) je tretia hlavná vrstva zemskej atmosféry po stratosfére. Presnejšie leží medzi tenkými vrstvami stratopauza a mezopauza. Mezosféra tvorí spodnú časť ionosféry. Z hľadiska zloženia ešte patrí k homosfére.
Nachádza sa vo výške 45-50 km do 85-90 km. Charakterizovaná je poklesom teploty s výškou z asi 0 v stratopauze na priemerne asi –90 stupňov v mezopauze, čo je oblasť s najnižšou teplotou v celej atmosfére (vznikajú v nej oblaky ľadu). Treba však poznamenať, že v mezosfére sa teplota výrazne mení v závislosti od ročného obdobia. Dôvodom poklesu je extrémne riedky vzduch a takmer absencia ozónu. Pokles je však oveľa menej prudký ako v troposfére.
Väčšina meteoritov padajúcich na Zem zhorí v tejto vrstve.
Henri Barbusse
Henri Barbusse (* 17. máj 1873 Asnières-sur-Seine, Francúzsko – † 30. august 1935 Moskva, ZSSR) bol francúzsky básnik, prozaik a publicista. Do povedomia verejnosti sa dostal protivojnovými akciami.
Život
Bol synom žurnalistu. Študoval filozofiu a literatúru. Bol prozaikom, publicistom a priekopníkom vojnového románu. Do jeho života prevratne zasiahla 1. svetová vojna, do ktorej sa prihlásil ako dobrovoľník.
Do literatúry vstúpil zbierkou symbolistických básní Plačky (1895), ale neskôr prešiel k naturalizmu (román Peklo, 1918). Vyvrcholením jeho tvorby je protivojnový román Oheň (vychádzal časopisecky od roku 1916), ktorý nemá fabulu ani hlavného hrdinu. Je to denník bojového družstva s naturalistickými scénami z bojísk prvej svetovej vojny. Je zaujímavý svojou bezprostrednosťou a drastickými kontrastmi.
Po vojne sa do povedomia dostal svojimi protivojnovými akciami. Založil tiež intelektuálnu organizáciu a časopis Clarté (jasno). Zomrel v Moskve roku 1935.
Bibliografia
V tomto diele sa Barbussovi presvedčivo podarilo vykresliť atmosféru zákopovej vojny a predstaviť reakcie ľudí tvárou v tvár smrti. Veľkú pozornosť venoval všedným dňom vojny, náladám i rozhovorom medzi vojakmi. Vojaci prežívajú pocity sklamania a rozhorčenia pri stretnutí s naivnými obdivovateľmi vojny. Vrcholom románu sú drsné bojové scény, obrazy ľudského utrpenia a smrť z fyzického vyčerpania a duševného rozkladu. Z nich sa rodí túžba vojakov odstrániť vojny, odsúdiť tých, ktorí ich vyvolávajú. Postupne vojaci strácajú ilúzie o spravodlivej vojne Francúzska. Ideové vyvrcholenie románu je zároveň vyznaním autora, ktorý sa v mene spolubojovníkov rozhodne organizovať medzinárodnú solidaritu proti vojne.Toto dielo vzniklo na základe listov, ktoré posielal žene z frontu. Kompozícia diela pozostáva z postupne spájaných príbehov, ktoré sa odohrávajú v zákopoch, na bojisku, ale aj počas dovolenky v zázemí. Dôležitú úlohu pri dynamizácii deja v Barbussovom románe Oheň plnia dialógy. Autor použil jednoduchý kompozičný postup reťazenia zážitkov a drobných príbehov. Postupnou gradáciou deja a myšlienky dospel k účinnej záverečnej pointe. V jazykových prostriedkoch aj v celkovom ladení rozprávania bol úsporný, so sklonom k expresivite výrazu.
Čebovská lesostep
Čebovská lesostep je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Čebovce v okrese Veľký Krtíš v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1988 na rozlohe 7,3500 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 2003
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 2003 bola kontinentálna kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách Európy 2003 v basketbale mužov, organizovaná Európskou basketbalovou federáciou (FIBA Europe). Zúčastnilo sa jej 38 európskych družstiev, ktoré súťažili o 14 miest na záverečný turnaj v štyroch predkvalifikačných a piatich kvalifikačných skupinách. Nováčikmi kvalifikácie boli Azerbajdžan a Malta. Prebiehala od 25. mája 2002 do 25. januára 2003.
Karma Kagjü
Karma Kagjü je jednou zo štyroch hlavných vetiev školy Kagjü, jednej z najdôležitejších škôl tibetského budhizmu. Jej duchovný vodca sa nazýva Gjalwa Karmapa. Je považovaný za reinkarnáciu predošlého lámu.
Školu Karma Kagjü založil Düsum Khjenpa (*1110 – † 1193), žiak Gampopu, ktorý sa stal prvým Gjalwa Karmapom. Druhý Karmapa, Karma Pakši (* 1206 – † 1283), bol ako prvý v Tibete vyhlásený za reinkarnujúceho sa lámu (tulku).
Šestnástym Karmapom bol Rangdžung Rigpe Dordže. Po jeho smrti v roku 1981 vznikol spor ohľadom toho, či je ďalšou reinkarnáciou Ogyen Trinley Dordže alebo Trinle Thajä Dordže. Prvého podporuje čínska vláda aj 14. Dalajláma, druhého 14. Šamarpa a napr. láma Ole Nydahl. Spor zatiaľ nebol vyriešený.
Facebook
thumb|Mark Zuckerberg – zakladateľ, predseda predstavenstva a generálny riaditeľ náhľad|Ikona od 2021 Facebook (v slovenčine je od r. 2020 kodifikovaný tvar: fejsbuk alebo fejsbúk ) je sociálna sieť, ktorú spustili dňa 4. februára 2004 Mark Zuckerberg, Eduardo Saverin, Dustin Moskovitz a Chris Hughes počas štúdia na Harvardovej univerzite.
Dejiny
Facebook pôvodne slúžil len študentom Harvardovej univerzity. Zuckerberg ho spustil zo svojej internátnej izby. Naprogramovanie mu údajne trvalo menej ako dva týždne. Za taký istý čas ho začala využívať polovica školy, preto ho rozšíril na americké univerzity Yale a Stanford. Neskôr bol prístup otvorený pre všetkých používateľov s univerzitnou e-mailovou adresou (.edu, .ac.uk, ...). Od 27. februára 2006 sa začali do systému pripájať niektoré veľké spoločnosti a od 11. augusta 2006 sa môže pripojiť ktokoľvek starší ako 12 rokov. Používatelia sa môžu pripájať na rôzne sociálne siete, napríklad v rámci jednej školy, firmy alebo geografickej lokácie. To umožňuje ľahšie vyhľadávanie jednotlivých osôb. Začiatkom marca 2009 bola oficiálne spustená aj slovenská verzia Facebooku. Na jeho lokalizácii do slovenčiny sa podieľajú stovky dobrovoľníkov.
Súčasnosť
V dnešnej dobe slúži Facebook najmä na komunikáciu, nadväzovanie priateľstiev a zdieľanie fotografií a videí. V polovici roku 2006 mal už 7 miliónov členov. Lákavý bol pre rôzne veľké spoločnosti ako Microsoft, Yahoo! alebo Viacom. Yahoo! dokonca za Facebook ponúklo 1 miliardu dolárov. K 30. septembru 2014 mal Facebook 1,35 miliardy aktívnych používateľov za mesiac a je dostupný skoro na celom svete. Jeho hlavný konkurent MySpace, donedávna neohroziteľná jednotka na trhu s počtom používateľov nad 100 miliónov, stratil svoju pozíciu v roku 2008. Facebook vstúpil na burzu 18. mája 2012. Trhová hodnota sociálnej siete Facebook prekročila 26. augusta 2013 hranicu 100 miliárd dolárov. Momentálne vlastní Facebook viacero iných sociálnych sietí, niektoré odkúpil a niektorému vytvoril. Sú to siete ako Instagram, Facebook Messenger, WhatsApp a Snapchat.
Kritika
Facebook je terčom kritiky. Viry.cz službu kritizovali za úbytok anonymity smerom k zverejňovaniu údajov. Server tiež poukázal na zneužívanie Like linkov na podvody ako šírenie spamu a zber osobných údajov.
V máji 2019 firma priznala, že vplyvom chyby boli používateľské prihlasovacie heslá uložené v databáze v nehešovanej (plain text) forme. Táto chyba sa mala týkať 200 miliónov až 600 miliónov používateľov a k týmto heslám malo prístup 20 000 ich zamestnancov. Jedná sa o jeden z doteraz najzávažnejších bezpečnostných incidentov Facebooku.
O nekalých praktikách Facebooku svedčia aj uniknuté dokumenty Facebook Papers.
Referencie
náhľad|Ikona 2019 - 2021
Cesta III. triedy 3227 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy 3227' (III/3227, staré číslo III/536014 alebo skrátene III/53614'') je cesta III. triedy na Slovensku v okresoch Rožňava, Poprad a Spišská Nová Ves. Jej celková dĺžka je 28,180 kilometrov a spája cestu I. triedy 67 a cestu II. triedy 536. Prechod cestou je zakázaný vozidlám nad 7,5 tony a v zimnom období je neudržiavaná.
Zaujímavosťou je, že cesta začína (Okres Rožňava) aj končí (Okres Spišská Nová Ves) v Košickom kraji, avšak jej časť prechádza Prešovským krajom (Okres Poprad).
Priebeh
Komunikácia začína medzi obcou Stratená a osadou Dobšinská ľadová jaskyňa križovatkou s cestou I. triedy 67 a pokračuje stúpaním do sedla Kopanec, za ktorým prechádza do doliny Veľkej Bielej vody. Pokračuje osadami Píla a Podlesok. Za Podleskom sa križuje s cestou III. triedy 3068 a pokračuje cez obec Hrabušice do Spišského Štvrtku, kde končí križovatkou s cestou II. triedy 536.
Montflours
Montflours je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5149
NGC 5149 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. mája 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Mediteránne jazyky
Mediteránne jazyky alebo stredozemské jazyky je tradičný kolektívny názov pre neznáme neindoeurópske jazyky raného Stredomoria. Z vývojového hľadiska sú to teda všetko izolované jazyky.
Sú to tieto jazyky:
3975 Verdi
3975 Verdi je planétka s priemerom 46 km, ktorú objavil F. Borngen 19. októbra 1982.
Lokca
Lokca je obec na Slovensku v okrese Námestovo. Leží na sútoku riek Biela Orava a Hruštínka. Znak obce tvorí sedliak modliaci sa pred krížom so zopnutými rukami.
Názov
Meno obce sa odvodzuje od rieky Hruštínky, ktorá preteká cez obec, a ktorá sa pôvodne volala Lokčou (lokáč – mláka, bahno, močiar; lokačia, lokčia voda – potok s bahnitými brehmi). Lokčia dedina je osada vzniknutá na lokáčoch, na mlákach, močiaroch. Podľa iných zdrojov Lokca pochádza od slova „lakeť“, lebo Biela Orava spájajúca sa s Hruštínkou vytvára tvar lakťa.
Geografia
Obec leží v nadmorskej výške 655 m.n.m., je obývaná 2374 obyvateľmi, na rozlohe 24,2 km2.
Dejiny
Lokca je najstaršou obcou oravského Zamaguria. Prvá písomná zmienka o nej pochádza z roku 1552, kedy sa spomína ako Lokza s 8 portami (usadlosťami). K tomu je poznamenané, že sú to valasi, ktorí neboli zdanení. Neskôr sa počet port menil. Tieto ustavičné zmeny v počte obsadených usadlostí vyvolávala fluktuácia počtu obyvateľstva, spôsobená menlivosťou pracovných pomerov a výkyvmi v úrodnosti pôdy v dôsledku primitívneho obrábania a drsného podnebia. Osada nebola veľká, bolo v nej len 25 sedliackych domov; gazdovských domácností na zdanenie, okrem chudobných želiarov bez pôdy.
Neprestajný vojnový stav a drancovanie počas protihabsburských stavovských povstaní viedlo k ďalšiemu úbytku obyvateľstva. V roku 1604 bolo v Lokci 13 domov, z nich 3 opustené. V roku 1608 ostávajú v Lokci na zdanenie 3 sedliacke domy. Vo vizitácií E. Lányiho v roku 1611 mala Lokca faru a drevený kostol.V roku 1615 sa Lokci prenecháva hoľa „pol Minčzowa a Pilsko“, v roku 1619 má okrem šoltýstva 9 sedliackych usadlostí.
V roku 1624 sa spomína časť hruštínskeho chotára nad potokom Lokcou. V rokoch 1624-1626 bolo na šoltýskych a sedliackych roliach osevnej plochy na 700 lukien zrna, lúk na 410 vozov sena, žilo tu 41 rodín (asi 210 ľudí). Šoltýsi : Krištof Lokczanski, Gašpar Furanda, Michal Kossovecz. Meno Furanda sa zachovalo v pomenovaní Furandovej hole.
Lokčania pod vplyvom protireformačného hnutia, v ktorom značnú úlohu mala rodina Lokčianských, začali obracať na katolícku vieru; v roku 1665 si postavili murovaný kostol a starý predali Babíncom. V roku 1672-1676 rodina Lokčianskych s rodinou Klinovskych dostala armáles a spoločný címer od kráľa Leopolda I. „za horlenie pre katolícke náboženstvo“. Armáles bol publikovaný v Oravskej stolici r. 1676. V roku 1683 počas litovskej vojny a v dobe požiarov došlo k zničeniu listinných dokumentov šoltýsov. V tom čase zhoreli aj armálne listiny šľachtickej rodiny Lokčianskych vo farskom kostole, keď litovské vojská vpadli do tejto stolice a tiahli oslobodiť Viedeň z tureckého obkľúčenia.
Lokca sa na konci 16. storočia stala východiskom ďalšej kolonizácie a bola strediskom duchovného života celej zamagurskej oblasti.
Lokca počas prvej svetovej vojny
V obci sa začala v roku 1914 stavať železnica do Zákamenného s odbočkou do Mútneho.
Printzheim
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žigmund Supan
Žigmund Supan (Szuppán, v rodnej matrike Suppan) (* 18. január 1814, Kremnica - † 17. júl 1881, Ostrihom) bol rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár, pedagóg.
Životopis
Narodil sa v Kremnici, jeho otcom bol Žigmund Supan a matkou Jana rod. Fogtová. Študoval na gymnáziu v Kremnici a vo Vacove, v roku 18281834 filozofiu a teológiu v Trnave. 22. februára 1837 bol vysvätený za kňaza. V roku 1839 získal titul doktora filozofie. Vychovávateľ, kaplán, riaditeľ katedrálneho chóru, študijný dozorca, kazateľ, učiteľ maďarského jazyka a literatúry, 1852 riaditeľ gymnázia v Trnave, 1855 pápežský komorník, bratislavský a ostrihomský kanonik. V roku 1870 bol menovaný za titulárneho opáta madočského.náhľad|Banskobystrická kalvária, pamätná tabuľa na biskupa Ž. Szuppana
30. marca 1870 ho cisár František Jozef I. menoval za diecézneho biskupa banskobystrického. Pápež Pius IX. toto menovanie potvrdil 27. júna 1870. Neprijal však biskupskú vysviacku a 16. júla 1871 sa vzdal biskupskej hodnosti. 14. októbra 1871 ho cisár menoval titulárnym biskupom novijským. Napriek tomu, že nebol vysvätený za biskupa, v rôznych materiáloch banskobystrickej diecézy je uvádzaný v zoznamoch ako 7. diecézny biskup.
Bol autorom štvordielnej učebnice maďarského jazyka (Magyar nyelvtan, előkészítésül s útmutatásul a jó stylusra, serdültebbek számára. 1-4. rész. Trnava, 1844), stručných dejín trnavského gymnázia a rôznej homiletickej literatúry.
Umrel 17. júla 1881 v Ostrihome.
Zoznam športových článkov/Ť
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ťa
Ťažko ho zabiť
ťi
Ťi Čchun-mej
Akademija Nauk
Akademija Nauk je názov vulkanického komplexu, pozostávajúceho z niekoľkých stratovulkánov a kaldier, nachádzajúci sa vo východnej časti polostrova Kamčatka, asi  južne od stratovulkánu Karymská. Komplex leží na staršej, pleistocénnej, širokej kaldere Polovinka a vznikol približne pred 30 000 rokmi. Tvoria ho dve kaldery – Odnobokij (5 ×) a Akademija Nauk (3 ×) – v súčasnosti zaliata vodou a známa ako Karymské jazero) a stratovulkán Beliankin, nachádzajúci sa v severozápadnej časti kaldery Polovinka.
Vulkanizmus prechádzal od počiatočnej bazaltovej fázy cez andezitovú až po ryolitovú finálnu fázu, pri ktorej vznikli dva maary na južnom, resp. severnom okraji jazera. Severný maar vznikol približne pred 6 500 rokmi. Jediná historicky zaznamenaná erupcia sa odohrala 2. januára 1996. Išlo o jednodňovú explozívnu erupciu ryolitovo-bazaltových pyroklastík v blízkom okolí severného maaru.
Svídnice (okres Rychnov nad Kněžnou)
Svídnice je obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 174 obyvateľov, z toho 88 mužov a 86 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 41,8 roka, ženy 43,7 roka).
Nisan
Nisan (hebr. ניסן) je siedmy, resp. prvý mesiac hebrejského kalendára (pozri Hebrejský kalendár). Má 30 dní, obvykle pripadá na marec/apríl. V Tóre (Ex 13,4; 23,15) sa tento mesiac nazýva aviv.
NGC 5150
NGC 5150 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. mája 1834.
Lomná
Lomná je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Ijar
Ijar (hebr. אייר) je ôsmy, resp. druhý mesiac hebrejského kalendára (pozri Hebrejský kalendár). Má 29 dní a obvykle pripadá na apríl/máj. V Tóre (1 Kr 6,1; 6,37) sa nazýva aj ziv.
Hossa (priezvisko)
Hossa je priezvisko, rozšírené predovšetkým v slovenskom regióne Spiš, najviac v Smižanoch a Spišskej Novej Vsi.
Známi nositelia
Pozri v článku Hossa.
Yangchuanosaurus
Yangchuanosaurus bol rod veľkého dravého dinosaura, žijúceho v období vrchnej jury (stupne oxford a kimmeridž) na území dnešnej Číny a svojou veľkosťou a vzhľadom bol podobný severoamerickému rodu Allosaurus. Yangchuanosaurus pochádza z čínskeho súvrstvia Dashanpu a vo svojom okolí predstavoval najväčšieho dravca, loviacieho veľké sauropódy rodu Mamenchisaurus a Omeisaurus, ale aj stegosaury rodu Chialingosaurus, Tuojiangosaurus a Chungkingosaurus.
Opis
náhľad|vľavo|Umelecká rekonštrukcia Yangchuanosaura Typový exemplár druhu Y. shangyouensis mal lebku dlhú 82 centimetrov a jeho celková dĺžka sa odhaduje na približne 8 metrov. Ďalší exemplár, priradený novému druhu - Y. magnus, bol ešte väčší, s lebkou dlhou 1,11 metrov. Odhaduje sa, že najväčšie jedince tohto rodu teda mohli dosahovať dĺžku až 10 metrov s hmotnosťou vyše 3 ton. Podobne ako u jeho severoamerického príbuzného Ceratosaura, mal kostný hrb na papuli.
Chvost tvoril takmer polovicu telesnej dĺžky.
Dejiny
V júni roku 1977 bola jedným stavebným robotníkom pri stavbe priehradnej nádrže Šang-jü v čínskom okrese Jang-čchuang náhodne odkrytá prvá takmer kompletná kostra tohto dinosaura, ktorú o rok neskôr opísal čínsky paleontológ Dong ako Yangchuanosaurus shangyouensis. Odvtedy sa našlo množstvo ďalších kostier a úlomkov patriacich tomuto rodu.
3976 Lise
3976 Lise je planétka s priemerom 67 km, ktorú objavil N. G. Thomas 6. mája 1983.
Sivan
Sivan (hebr. סיון) je deviaty, resp. tretí mesiac hebrejského kalendára (pozri Hebrejský kalendár). Má 30 dní a obvykle pripadá na máj/jún.
Dedinská hora
Dedinská hora je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Muľa v okrese Veľký Krtíš v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2000 na rozlohe 11,7980 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Uzemie preedstavuje typicku xerotermnu lokalitu lesnej a lesotepnej vegetacie duboveho veget. stupna viazanu na panonsku fytogeograficku oblast s vyskytom viac ako 6 ohrozenych taxconov vyssich rastlin a stavovcov zaradenych do "Cervenej knihy"''
Puberg
Puberg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Čierna armáda
thumb|Vlajka Čiernej armády Čierna armáda je označenie skupín robotníkov, ktoré vznikli po Októbrovej revolúcii. Tieto skupiny, ktoré bojovali v nasledujúcej občianskej vojne, presadzovali anarchistické myšlienky a názory. Čiernu armádu vytvorila na základe Čiernej gardy na jeseň roku 1917 ukrajinská partizánka Marija Nikiforovová. K transformácii Čiernej gardy na Čiernu armádu došlo v januári roku 1918 kedy sa v reakcii na rastúce represie a z iniciatívy moskovských anarchistov zmenila asi tisícičlenná Čierna garda na Čiernu armádu pod vedením Leva Čorného.
Boľševici v tom čase zaútočili na svojich ultraľavicových (resp. anarchistických) kritikov. V noci z 12. augusta 1918 Čeka zaútočila na 26 anarchistických centier v Moskve a Čierna armáda zahájila ozbrojený odpor. K prvému stretnutiu došlo v ulici Malaja Dimitrovka. Štyridsať anarchistov tam zabili alebo zranili a asi päťsto uväznili. V okamihu, keď vypukla Tretia ruská revolúcia 6. júna 1918 mala ale Čierna armáda znovu okolo tisíc vojakov.
Názov Čiernej armády súvisí buď s anarchistickou čiernou vlajkou, ktorú táto skupina používala, alebo s menom Leva Čorného.
Montigné-le-Brillant
Montigné-le-Brillant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Crowning of Atlantis
Crowning of Atlantis je album vydaný symfonickou metalovou skupinou Therion. Obal bol vytvorený Nicom & Theresou. Na začiatku bol vydaný vo forme EP s niekoľkými cover verziami a skladbami z koncertného turné Vovin, ktoré boli na naliehanie vydavateľstva a manažmentu na album pridané, aby mal dostatočnú dĺžku.
Slovenské právo (súčasnosť)
Slovenské právo je právo Slovenskej republiky.
Súčasná slovenská legislatíva, podobne ako väčšina európskej legislatívy, má svoje korene v rímskom práve. To vyznávalo princípy: rovnosť pred zákonom, prezumpcia neviny, pri pochybnostiach rozhodnúť v prospech obžalovaného, neznalosť zákona naospravedlňuje).
Po zmene režimu v roku 1989 bolo potrebné urýchlene vypracovať novú legislatívu. Legislatívci vychádzali z česko-slovenského práva platného do roku 1951 – teda prakticky o právo prvej česko-slovenskej republiky. Tým sa síce podarilo veľmi rýchlo vytvoriť nový legislatívny rámec, ale keďže zákony boli pripravované veľmi rýchlo, vyžadovali si častú novelizáciu (a tento stav do určitej miery pretrváva dodnes). Po rozdelení Česko-Slovenska na Česko a Slovensko si obe republiky začali vytvárať vlastnú legislatívu a dnes už v niektorých oblastiach existujú značné rozdiely.
V súvislosti so vstupom Slovenska do Európskej únie bolo treba uskutočniť harmonizáciu (zosúladenie) slovenskej legislatívy so smernicami Európskej únie. V priebehu dvoch rokov boli harmonizované všetky rozhodujúce zákony.
Po tom, ako sa Slovensko stalo členom Európskej únie, sa legislatíva Európskej únie automaticky stala nadriadenou národnej legislatíve Slovenska. Nejde tu ale o totálny diktát Európskej únie, pretože po prijatí akejkoľvek novej smernice Európskej únie majú členské štáty k dispozícii určité časové obdobie, počas ktorého túto novú smernicu zakomponujú do svojho národného práva. Ďalšie zmäkčenie predstavuje skutočnosť, že smernice Európskej únie často ponechávajú rozhodnutie o detailoch na členských štátoch.
ASC Corona 2010 Brašov
ASC Corona 2010 Brašov je rumunský ženský hádzanársky klub z Brašova. Vznikol v roku 1959. Do roku 2012 niesol názov CSM Rulmentul Brašov. Je 2-násobný majster Rumunska a takisto aj 2-násobný víťaz Rumunského pohára. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie víťazstvo vo Vyzývacom pohári EHF 2007 či finálová účasť v Pohári víťazov pohárov. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Liga națională de handbal feminin.
Úspechy
Rumunská najvyššia súťaž:
Víťaz Rumunského pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Vyzývací pohár:
Mestský pohár EHF:
NGC 5151
NGC 5151 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. mája 1826.
Synkov-Slemeno
Synkov-Slemeno je obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 385 obyvateľov, z toho 186 mužov a 199 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 39,6 roka, ženy 40,6 roka).
3977 Maxine
3977 Maxine je planétka s priemerom 46 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 14. júna 1983.
Bučina u Suché louky
Bučina u Suché louky je prírodná rezervácia ev.č.1201 a nachádza sa medzi obcami Buková, Lipová a Malé Hradisko v okrese Prostějov. Ide o prirodzený porast s prevahou buka, ale sú tu zastúpené aj iné dreviny. Vykonáva sa tu zber osiva buka.
Termosféra
right|thumb|Pohľad na vrchné vrstvy zemskej atmosféry z vesmíru a [[Mesiac]]
Termosféra (z gr. θερμός, thermós (teplý) a σφαίρα, sfera (guľa)) je štvrtá hlavná vrstva zemskej atmosféry po mezosfére. Presnejšie leží za tenkou vrstvou mezopauza. Termosféra tvorí vrchnú časť ionosféry, podľa niektorých poňatí sa v hornej termosfére už začína magnetosféra (– od výšky 300 či ). Z hľadiska zloženia už termosféra nepatrí k homosfére.
Charakterizuje ju nárast teploty s výškou až asi na 1500 stupňov Celzia vo výške a vyššie potom približne nemeniacou sa teplotou. Termosféra je najredšia vrstva atmosféry – obsahuje len 0,001 % hmoty celej atmosféry. Keďže sú tu častice od seba veľmi vzdialené, tepelná výmena je veľmi malá a ani extrémne teploty tu pre astronautov nespôsobujú problémy. Napriek tomu však existuje istý odpor vzduchu, ktorý sa časom prejaví – napríklad vesmírnu stanicu ISS, ktorá sa pohybuje v termosfére vo výške asi, treba pravidelne raketovým pohonom zdvíhať do výšky, ktorú stratila.
Termosféra je známa aj polárnou žiarou (vo výške okolo ).
Z dôvodu prvých tepelných záťaží v tejto vrstve pri pohybe smerom z vesmíru, v termosfére prvýkrát vidno vracajúce sa raketoplány a v spodnej termosfére spravidla vidno meteory.
Exosféra sa často chápe ako časť termosféry. V tomto chápaní potom termosféra končí niekde vo výške.
Tamuz (hebrejský mesiac)
Tamuz (hebr. תמוז) je desiaty, resp. štvrtý mesiac hebrejského kalendára (pozri Hebrejský kalendár). Má 29 dní a obvykle pripadá na jún/júl.
Ivan Alexejevič Bunin
Ivan Alexejevič Bunin (* 22. október 1870, Voronež, Ruské impérium - † 8. november 1953, Paríž, Francúzsko) bol ruský básnik a prozaik.
Biografia
Ivan Bunin pochádzal zo starobylej šľachtickej rodiny. Jeho otec Alexej Nikolajevič Bunin (1827 – 1907) bol len nižším úradníkom a v mladosti sa zúčastnil krymskej vojny. Otec bol veľmi spoločenským avšak ľahkomyseľným mužom a pomaly v hrách v karty utrácal rodový majetok. Jeho matkou bola Ľudmila Alexandrovna, rodená Čubarovová (1835 - 1910), taktiež zo starého šľachtického rodu. Bunin mal dvoch starších bratov : Julija a Jevgenija, ako aj dve mladšie sestry: Máriu a Alexandru.
Ako dieťa Bunin vyrastal na šľachtických dvoroch v lokalitách Butyrki a Ozerki v okolí mesta Jelec, v Lipeckej gubernii. Na duševný svet a imagináciu mladého Ivana Alexejeviča silne pôsobila príroda, v ktorej vyrastal, silné ovplyvnenie prírodou sa prejavuje aj v jeho prvých veršoch. V roku 1881 bol poslaný do školy v meste Jelec, ale z tej bol v marci v roku 1886 vylúčený, keď sa do nej nevrátil po veľkonočných prázdninách, a to najmä pre zlú finančnú situáciu rodiny. Neskôr ho doma vzdelával brat Julij, ktorý bol vylúčený z univerzity pre svoje radikálne politické názory (pôsobil v hnutí tzv. narodnikov).
V roku 1887 Bunin publikoval v petrohradskom periodiku Vlasť svoju prvú báseň Dedinskí bedári (rusky: Деревенские нищие). Na jar roku 1889 Bunin nasledoval jedného z bratov do Charkova, kde sa stal postupne mestským úradníkom, knihovníkom a redaktorom miestnych novín. Neskôr sa presunul do mesta Oriol, kde sa stal redaktorom periodika Orlovskij Vestnik. V literárnej sekcii tohto periodika publikoval svoje básne, krátke poviedky a recenzie prečítaných kníh. Tu sa stretol so svojou prvou veľkou láskou Varvarou Paščenkovou, a nadviazal s ňou pomer. V auguste 1892 sa obaja presťahovali k jeho bratovi Julijovi do Poltavy. Tu začal Bunin pracovať ako úradník v úrade zemstva. Vzťah s Varvarou Paščenkovou ale napokon stroskotal.
V januári roku 1894 Bunin navštívil prvýkrát Moskvu, kde sa zoznámil s Levom Nikolajevičom Tolstým. Tolstého učenie a najmä literárne dielo si veľmi vážil a podľa jeho vzoru sa rozhodol cestovať po krajine a spoznávať ruský ľud. V prvej polovici roku 1894 cestoval Bunin pešo po celej Ukrajine, počúval príbehy a piesne dedinčanov a zbieral inšpiráciu pre neskoršiu literárnu tvorbu. Na jeseň 1894 bol dokonca uväznený a vyšetrovaný pre šírenie zakázanej tolstojovskej literatúry, ale pred väzením ho zachránila amnestia, ktorá prišla s nástupom cára Mikuláša II. na trón. Neskôr Tolstého filozoficko-etické názory opustil a do istej miery aj kritizoval ako utopické.
V roku 1895 po prvýkrát navštívil Petrohrad, kde sa zoznámil s niektorými poprednými spisovateľmi, ako boli Konstantin Dmitrijevič Baľmont, Valerij Jakovlevič Briusov, alebo Anton Pavlovič Čechov. Čechov sa stal jeho blízkym priateľom a na konci života o ňom napísal Bunin životopisné dielo. V roku 1899 sa zoznámil aj s Maximom Gorkým, ktorý sa stal tiež jeho priateľom (neskôr Bunin opakovane Gorkého navštevoval na ostrove Capri). V júni 1898 sa Bunin presídlil do Odesy. Tu sa zoznámil s rodinou gréckeho sociálno-demokratického aktivistu N. P. Cakniho. Zamiloval sa do jeho dcéry Anny Cakni (1879–1963), s ktorou sa dňa 23. septembra 1898 zosobášil, ale veľmi skoro sa manželia navzájom odcudzili (a v roku 1899 rozišli).
Po návrate do Moskvy sa v roku 1899 začal zúčastňovať stretnutí literárneho krúžku Streda. Po roku 1900 Bunin pravidelne publikoval básnické zbierky, ktorými sa postupne stal známym básnikom (a neskôr aj prozaikom).
Od začiatku 20. storočia Bunin dosť často cestoval, najprv po Rusku, potom aj do zahraničia. Bol častým hosťom najmä A. P. Čechova na Kryme (konkrétne v letovisku Jalta). V Jalte ho zastihla aj správa o revolučných udalostiach roku 1905, ktoré ale Bunin neprijal s pochopením (vnímal ich len ako výraz túžby sociálne nízkych ľudí po anarchii, po rabovaní). náhľad|vpravo|230px|Ivan Bunin s manželkou Verou Muromcevovou v roku 1910
V novembri 1906 sa Bunin zamiloval do Very Muromcevovej (1881 – 1961), ktorá pochádzala z významnej petrohradskej rodiny (jej strýko Sergej Muromcev bol významným politikom, v roku 1906 predsedal prvej dume). Jej rodičia vzťah s Buninom odsudzovali, ale pár napokon ostal spolu. V roku 1907 sa vydali na cestu do Egypta a Palestíny.
Revolúciu v rokoch 1917 – 1918 Bunin neprijal a bol veľkým kritikom ako liberálnej vlády grófa Ľvova zo začiatku roku 1917, tak aj neskoršej boľševickej vlády. Jeho politické názory obsahuje denník z revolučných rokov, ktorý nesie názov Prekliate dni (rusky: Окаянные дни). Tento denník vyšiel aj v slovenskom preklade pod názvom Prekliate dni.
Koncom januára roku 1920 sa Bunin s manželkou nalodil v Odese na loď a utiekol do Turecka. Odtiaľ sa manželia vydali ako tisíce iných Rusov do Francúzska. S krátkymi zastávkami v bulharskej Sofii a Belehrade) napokon koncom marca 1920 dorazili do Paríža, kde Bunin žil v dome na ulici Jacquesa Offenbacha č. 1 v štvrti Passy (dnes 16. arrondissement). Letá manželia trávievali vo vilke v provensalskom mestečku Grasse. V Grasse Bunin strávil aj takmer celé obdobie druhej svetovej vojny.
Bunin zomrel na zlyhanie srdca 8. novembra 1953 a bol pochovaný na cintoríne ruských emigrantov v Sainte-Geneviève-des-Bois (dnes predmestie Paríža).
Charakteristika literárneho diela
Bunin publikoval svoje prvé dielo pod názvom Básne 1887 – 1891 v meste Oriol. V roku 1897 v Petrohrade vyšli jeho prvé poviedky pod názvom „Na kraj sveta a iné poviedky“. V roku 1898 vyšla jeho druhá poetická zbierka Pod holým nebom (Под открытым небом). V roku 1901 publikoval svoju tretiu básnickú zbierku s názvom Opadáva lístie (Листопад), ktorá bola chválená kritikmi. Bunin nadviazal na klasickú ruskú lyriku a ostal verný realistickému spôsobu poetického vyjadrovania, jeho štýl bol kritikmi označovaný ako „puškinský“. Gorkij bol zbierkou tak nadšený, že Bunina nazval „prvým básnikom súčasnosti“. Za túto zbierku napokon dostal aj Puškinovu cenu. V októbri 1909 Bunin získal po druhýkrát Puškinovu cenu za zbierku svojich básní za roky 1903 – 1906. Zároveň bol zvolený za člena Ruskej akadémie.
Napriek úspechom s poéziou sa Bunin pustil od roku 1900 do písania prózy. V próze sa zameral na rozpad patriarchálnej ruskej dediny a úpadok ľudských citov v nových spoločenských podmienkach. Odsudzoval tiež tradičnú funkciu sujetu, detailne opisoval predmety, postavy a ich vnútorné stavy. V roku 1910 Bunin publikoval poviedku Dedina (rusky: Деревня), ktorá poukazovala na morálny rozklad sedliakov v dedinách. Ďalšími známymi poviedkami boli poviedky Pán zo San Francisca (rusky: Господин из Сан-Франциско; 1915), Miťova láska (rusky: Митина любовь; 1924), ale najmä súbor poviedok s ľúbostno-erotickými motívmi, ktoré vyšli pod názvom „Temné aleje“ (rusky: Тёмные аллеи; publikované v New Yorku v roku 1943, neskôr v Paríži v roku 1946). Aj v prózach Bunin zachovával realistický prístup k zobrazovanej skutočnosti, ktorý je ale podfarbený melancholickými obrazmi zániku „starého dobrého sveta“ (najmä v poviedkach z ruského prostredia, a to zobrazením úpadku šľachtického spôsobu života), prípadne sa neskoršie poviedky vyznačujú tragickými závermi ľúbostných vzplanutí. Buninove prózy sú veľmi bohaté na malebné výrazové prostriedky.
Vrcholom jeho prozaického diela bol román s čiastočne autobiografickými prvkami s názvom Arsenievov život (rusky: Жизнь Арсеньева ; písaný a publikovaný na pokračovanie v rokoch 1927 – 1933; kompletne bol román vydaný až v roku 1952).
Napokon bol Bunin v roku 1933 za román Arsenievov život a celoživotné dielo odmenený udelením Nobelovej ceny za literatúru.
Édouard Daladier
Édouard Daladier (* 18. jún 1884, Carpentras, Francúzsko – † 10. október 1970, Paríž) bol francúzsky politik a predseda vlády Francúzska na začiatku druhej svetovej vojny.
Životopis
Počas prvej svetovej vojny dosiahol z obyčajného vojaka hodnosť kapitán a veliteľ roty. Bol členom strednej liberálnej strany Parti radical, ktorú neskôr viedol. Prvýkrát sa stal premiérom v roku 1933 a následne na pár týždňov v roku 1934, keď 6. februára vypukli v Paríži protivládne demonštrácie. V roku 1936 sa stal ministrom vojny vo vládnej koalícii Front populaire. Po páde Front populaire sa 10. apríla 1938 tretíkrát stal premiérom.