cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dúhový PRIDE Bratislava
Ročník 2017
Siedmy ročník podujatia sa uskutočnil 19. augusta 2017. Headlinerom tohto ročníka na Hviezdoslavovom námestí je skupina Puding pani Elvisovej. Nad podujatím vzala záštitu podpredsedníčka parlamentu Lucia Ďuriš Nicholsonová (SaS). Sľúbila, že v parlamente opäť predloží návrh na legislatívu umožňujúcu registrované partnerstvá. Podľa odhadov Denníka N prišli na podujatie napriek mrholeniu 2 až 3 tisícky ľudí. Ombudsmanka Mária Patakyová zožala najväčší potlesk. Vo svojom prejave vyjadrila okrem iného, že „Slovenská republika je v situácii, keď nerešpektuje práva párov rovnakého pohlavia.“ Na otázku prečo podporila PRIDE Patakyová odpovedala: ''„Prehliadanie faktickej existencie párov rovnakého pohlavia nezodpovedá interpretáciám európskeho dohovoru v judikatúre Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu. To je základ, pre ktorý som to bez ohľadu na vnútorné pnutie, ktoré pociťujem, aj s ohľadom na reakciu väčšinovej spoločnosti, považovala za svoju povinnosť. Chcela som na to upozorniť slovenskú spoločnosť.“''
Pri príležitosti PRIDEu verejná ochrankyňa práv na svojom úrade zavesila dúhovú vlajku za čo bola kritizovaná predstaviteľmi SNS. Vlajku odmietla zvesiť pred ukončením PRIDEu, tak ako to bolo naplánované.
V rovnaký deň sa konala aj akcia Hrdí na rodinu.
Ročník 2018
14. júla 2018 sa konal 8. ročník podujatia. Verejná ochrankyňa práv Patakyová PRIDE opäť podporí. Podľa organizátorov na podujatie prispelo aj mesto Bratislava, Ministerstvo kultúry aj Bratislavský samosprávny kraj. Podľa Martina Macka nemá podujatie politické ciele: „''Dávame len priestor rôznych iniciatívam, aby vyjadrili svoje postoje. Naším hlavným cieľom je zviditeľnenie tejto komunity a upozornenie na jej problémy.''“ Témou 8. ročníka bol odchod LGBTI ľudí zo Slovenska do zahraničia, pretože na Slovensku sa im žije horšie ako v iných krajinách EÚ. Z niekoľko tisícového rozpočtu ide najväčšia položka na súkromnú bezpečnostnú službu. Hlavná organizátorka Diana Pruchnerovičová uviedla „''Je mojím cieľom, aby sme už ochranku o pár rokov nepotrebovali. Chceli by sme sa priblížiť k tomu, ako je to inde v Európe. Snažíme sa to nejako vymyslieť, aby sme už nepotrebovali kontrolované vstupy''“.
Podujatia sa zúčastnilo približne 4000 ľudí. Webnoviny, citujúc organizátorov uviedli „viac ako 5 000 účastníkov“. Podujatie finančne podporilo Ministerstvo kultúry SR cez dotačný program Kultúra znevýhodnených skupín na rok 2018, Bratislavský samosprávny kraj, mesto Bratislava, veľvyslanectvá Spojených štátov a Kanady a niekoľko spoločností. Nplánoval ho podporiť ani jeden z kandidátov na primátora. Pred podujatím sa tiež objavili plagáty antikampane.
Ročník 2019
V máji 2019 ministerka kultúry Ľubica Laššáková zamietla grantovú podporu pre LGBTI organizácie a projekty napriek pozitívnym hodnoteniam hodnotiacej komisie. Pre Dúhový pochod bola doporučená grantová podpora 19 tisíc eur.
Podujatie sa uskutočnilo 20. júla 2019. Zúčastnilo sa ho podľa odhadov 10 tisíc ľudí. Súbežne s ním sa konal aj pochod Hrdí na rodinu. Pochod LGBT podporilo 35 veľvyslanectiev akreditovaných na Slovensku, ktoré vydali tiež spoločné vyhlásenie. Diplomati Slovensko kritizovali, čím zasahovali do vnútorných záležitostí krajiny, ktorá pritom v danej oblasti neporušuje žiaden medzinárodný záväzok či ľudskoprávnu chartu. K ich krokom sa kriticky vyjadril slovenský veľvyslanec v USA a bývalý štátny tajomník Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky Ivan Korčok, ktorý polemizoval, či takéto konanie nie je zásahom do vnútornej politiky Slovenskej republiky, ktorý by bol na ministerskej úrovni neprípustný.
Ročník 2020
Desiaty ročník festivalu sa mal uskutočniť 25. júla 2020 v Bratislave. Nakoniec sa uskutočnil online.
Ročník 2021
Kvôli pandemickej situácii nebol v roku 2021 pochod mestom, avšak program festivalu trval takmer mesiac. Náhradou pochodu bol stream vysielaný 24. júla. V ten istý deň sa uskutočnila aj oficiálna afterparty.
Ročník 2022
Pochod mestom pre ročník 2022 sa uskutočnil po dvoch rokoch 23. júla. Sprievod začal na Hviezdoslavovom námestí a pokračoval ulicami Starého Mesta. Mária Kolíková, ministerka spravodlivosti (SaS) pri sprievode vyhlásila, že „cíti bolesť a utrpenie“ lesieb, gejov, bisexuálnych, transrodových a intersexuálnych ľudí na Slovensku. „Nedajte sa odradiť v túžbe žiť slobodne a dôstojne,“ na sociálnu sieť napísala prezidentka Zuzana Čaputová. Podľa odhadov sa na Dúhovom pochode zúčastnilo „zhruba štyritisíc návštevníkov“. Hudobný program bol prvý krát rozdelený na dva pódiá, na jednom z nich prebiehal program pre deti. Plánované boli aj sprievodné podujatia a afterparty. Na Hviezdoslavovo námestie prišlo „vyše desaťtisíc ľudí“.
Ročník 2023
Ročník reflektuje teroristický útok na Tepláreň a jeho heslom je „hrdí a nezničiteľní“. Novým symbolom je tiež dúhová vlajka, ktorá je „nepriestrelná, odolná proti prerezaniu a ohňovzdorná“. Vyrobená je zo špeciálneho materiálu twaron z ktorého sa robia aj neprestrieľné vesty a vlajka opäť odkazuje na Tepláreň. Rovnako má festival po prvýkrát aj oficiálne tváre. Sú nimi: trans aktivistka Charlotte Srnčík, Radka Trokšiarová, ktorá prežila útok na Tepláreň a hudobníci Vojtik a ERØ. Podľa Martina Macka z Iniciatívy Inakosť „Hlavnou ambíciou sobotňajšieho pochodu je podporiť coming-out a viditeľnosť LGBTI+ ľudí na Slovensku. Výskumy dlhodobo podporujú fakt, že ľudia, ktorí osobne poznajú niekoho z LGBTI+ komunity medzi svojimi priateľmi, rodinou, na pracovisku, v škole a podobne, majú aj akceptujúcejší postoj k LGBTI+ ľuďom a ich právam vo všeobecnosti.“
Roman Samotný, majiteľ Teplárne, hovoril o tom ako stratil vzťah ku slovenskej vlajke, lebo ňou mávajú tí, ktorí ich vyháňajú z vlasti. „Preto tu dnes stojím so slovenskou vlajkou, pretože aj my sme súčasťou slovenského národa. Som presvedčený, že slovenská vlajka rovnako bude symbolom rôznorodosti, pestrosti, rešpektu, vzájomnej úcty, úcty k faktom a vede. Verím, že sa nám spoločne podarí naplniť slovenskú vlajku práve tou láskou, o ktorej hovoríme,“ uviedol.
Nad festivalom prevzali záštitu ministerky spravodlivosti Jana Dubovcová a kultúry Silvia Hroncová. Ministerka Dubovcová z pódia uviedla „Vy sa domáhate iba troch základných ľudských práv, ktoré uznávajú všetky krajiny v Európskej únii, ale aj Slovenská republika. Je to právo na rovnaké zaobchádzanie, právo na založenie rodiny a rodinný život, je to právo na rešpektovanie súkromného života, právo na dôstojnosť.“ Dúhová vlajka bola vyvesená aj na prezidentskom paláci a prezidentka Zuzana Čaputová účastníkom poslal odkaz cez sociálne médiá. Medzi iným uviedla: „Hovoriť o rešpekte k ľuďom, ktorí sa ničím neprevinili, len sú odlišní, je pre mňa ako vysvetľovať, prečo je potrebné dýchať. Ale chápem, že nie všetci to vnímajú rovnako.“ Na festivale však organizátori nedali priestor kandidujúcim v nadchádzajúcich septembrových parlamentných voľbách. Sobotného programu sa zúčastnilo „odhadom vyše šesť tisíc ľudí“ prípade podľa organizátorov „okolo 15-tisíc“ a odhadom Mestskej polície „možno na polovicu“.
Do festivalu sa zapojila aj Slovenská národná galéria: vizuálny umelec Kristián Németh prezentuje projekt The Time Is Now reflektujúci postavenie LGBTQ ĺudí na Slovensku. Ďalším projektom je „nenápadný pamätník“ pre Juraja Vankuliča a Matúša Horvátha. „Kvapka na jednom z okien Premostenia je symbolickou slzou vyplakanou za zmarené životy." Sprievodné podujatia trvali mesiiac. Afterparty sa konala v Refinery Gallery.
Smoky Shot Tower
right|thumb|Smoky Shot Tower right|thumb|Mapa Nevada Test Site
Smoky Shot Tower bola veža v Nevada Test Site v Nevade. Dosiahla výšku 213 metrov, čím si vyslúžila titul najvyššej veže sveta postavenej na vedecký pokus. Bola postavená v roku 1957 a zničená ten istý rok 31. augusta pomocou odstrelu s názvom Smoky ako časť operácie Plumbbob.
Saint-Michel-en-Beaumont
Saint-Michel-en-Beaumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sedadlo (automobil)
thumb|Moderné sedadlo osobného automobilu Sedadlo (iné názvy: automobilové sedadlo, sedadlo automobilu, neformálne autosedadlo) je časť interiéru vozidla určená na sedenie (v užšom zmysle len jedného dospelého) cestujúceho; podopiera jeho telo a prenáša prevažnú časť tiaže v dôsledku hmotnosti jeho tela.
Väčšina sedadiel v automobiloch je vyrobená z odolného materiálu, aby vydržali dlhodobé používanie. Najbežnejším materiálom je polyester.
Druhy sedadiel automobilov
Hlavné typy sedadiel automobilov sú:
Sklápacie sedadlá
Rané cestovné automobily mali sklápacie pomocné sedadlá na zvýšenie kapacity pre cestujúcich. Niektoré automobily boli k dispozícii s vonkajším núdzovým sedadlom, ktoré po vyklopení malé podobu čalúneného sedadla pre jedného alebo dvoch cestujúcich.
Niektoré sedany majú sklopné zadné sedadlá na získanie nákladného priestoru. Sklápacie sedadlo predného spolujazdca využíva napr. Chrysler PT Cruiser, čím umožňuje vytvoriť vo vnútri vozidla dlhšiu ložnú plochu.
Ergonómia
Nastaviteľné mechanizmy na sedadlách umožňujú užívateľovi zmeniť tvar i sklon operadla sedadla v bedrovej oblasti, prípadne upraviť výšku sedadla či hlavovej opierky. Moderné sedadlá sú koncipované tak, aby redukovali tlak na stavce chrbtice a nespôsobovali nadmerné zaťaženie posádky pri dlhších trasách. Zvýšenú ochranu poskytujú aj sedadlá s výrazným bočným vedení, (tzv. športové sedadlá, resp. „škrupinky“), ktoré však sťažujú nastupovanie a vystupovane z vozidla. Špeciálnu kategóriu tvoria detské zadržiavacie zariadenia, ktoré sa používajú pri preprave detí a do vozidla sa upevňujú pomocou bezpečnostných pásov.
Bezpečnosť
Národný zákon o bezpečnosti dopravy a motorových vozidlách, prijatý v USA v roku 1966, zaviedol štandardy pevnosti automobilových sedadiel. Zahŕňali požiadavky na správne ukotvenie a konštrukciu zostáv sedadiel automobilov.
Bočné airbagy sa často montujú priamo do bočných častí sedadla, čím zvyšujú ochranu posádky najmä pri bočnom náraze.
Ochrana sedadiel v automobiloch
Sedadlá v automobiloch sú od výroby spravidla potiahnuté kvalitnou a odolnou textíliou, koženkou alebo kožou. Pri klasických sedadlách sa na ochranu často používajú autopoťahy, ktoré majú i dekoračnú funkciu. Zabraňujú opotrebeniu či znečisteniu povrchu sedadla a umožňujú jednoduché čistenie. Koženkou alebo kožou čalúnené sedadlá poťahy zvyčajne nepoužívajú. Poťahy tak pomáhajú zachovať hodnotu vozidla a maximalizovať pohodlie vodiča a cestujúcich.
Gerhard Ludwig Müller
Gerhard Ludwig Müller (* 31. december 1947, Finthen, Nemecko) je nemecký rímskokatolícky arcibiskup, kardinál a emeritný prefekt Kongregácie pre náuku viery.
Životopis
Za kňaza ho vysvätil 11. februára 1978 biskup diecézy Mainz, kardinál Mons. Hermann Volk.
V Mníchove pôsobil ako profesor dogmatickej teológie, v roku 1990 sa stal členom Komisie pre náuku viery Nemeckej biskupskej konferencie a od roku 1998 pôsobil v Medzinárodnej teologickej komisií. V roku 1999 bol odborným poradcom Európskej synody vo Vatikáne, v roku 2001 bo odborným poradcom Biskupskej synody vo Vatikáne na tému „Biskup ako služobník evanjelia Ježiša Krista pre nádej sveta“ a roku 2005 sa zúčastnil na Biskupskej synode vo Vatikáne na tému „Eucharistia ako vrchol a prameň života i poslania Cirkvi."
Dňa 1. októbra 2002 ho pápež sv. Ján Pavol II. menoval za diecézneho biskupa diecézy Regensburg. Biskupskú vysviacku prijal 24. novembra 2002 v Regensburgu z rúk kardinála Mons. Friedricha Wettera, arcibiskupa Mníchova a Freisingu. Spolusvätiteľmi boli biskup diecézy Mainz a kardinál Mons. Karl Lehmann a Mons. Manfred Müller, emeritný biskup diecézy Regensburg.
Dňa 20. decembra 2007 bol vymenovaný za člena Kongregácie pre náuku viery. V roku 2008 bol poverený vedením dialógu v rámci Medzinárodnej komisie pre jednotu kresťanov a dialóg Rímskokatolíckej cirkvi a Evangelickej cirkvi na tému „Krst a rastúce cirkevné spoločenstvo." Dňa 19. januára 2009 bol menovaný za člena Pápežskej rady pre kultúru.
Pápež Benedikt XVI. ho menoval dňa 2. júla 2012 za prefekta Kongregácie pre náuku viery. Na základe tohto úradu je zároveň aj prezidentom Pápežskej biblickej komisie, Medzinárodnej teologickej komisie a Pápežskej komisie „Ecclesia Dei“. V týchto úradoch bol naďalej potvrdený 16. marca 2013 po nástupe nového pápeža Františka. Dňa 22. februára 2014 bol kreovaný za kardinála v stupni diakon v Bazilike sv. Petra vo Vatikáne pápežom Františkom.
Od 1. júla 2017 je emeritným prefektom Kongregácie pre náuku viery.
Dňa 5. februára 2018 sa celebroval svätú omšu v Katedrále sv. Martina v Bratislave v rámci jeho návštevy na Slovensku pri príležitosti Medzinárodnej konferencie „Aktuálne otázky ľudskej mravnosti“, ktorú zorganizovala Konferencie biskupov Slovenska 6. februára 2018 na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte UK v Bratislave. Dňa 8. júla 2018 bol hlavným celebrantom a kazateľom na odpustovej slávnosti na Mariánskej hore v Levoči.
Farm Aid
thumb|Jeden zo zakladateľov festivalu, [[Willie Nelson]] Farm Aid je každoročný benefičný koncert, ktorého výťažok je určený pre amerických farmárov.
História
Prvý festival Farm Aid sa na štadióne University of Illinois' Memorial Stadium dňa 22. septembra 1985, v meste Champaign (Illinois, USA). Jeho hlavnými organizátormi boli hudobníci: Willie Nelson, John Mellencamp a Neil Young. Ich cieľom bolo pomôcť americkým farmárom, ktorí boli pod tlakom hypotekárneho dlhu a hrozilo im, že by stratili svoje rodinné farmy. Vystúpenie umelcov videlo 80-tisíc ľudí. Medzi účinkujúcimi boli okrem mnohých iných aj mená ako Bob Dylan, Billy Joel, B.B. King, Loretta Lynnová, Roy Orbison a Tom Petty. Výnos z koncertu pre farmárov bol 9 miliónov amerických dolárov.
Pôvodne si Willie a ostatní zakladatelia akc mysleli, že by jeden koncert mal problém vyriešiť, no zistili, že výzvy, ktorým farmári čelia sú omnoho zložitejšie. ale priznávajú, že výzvy, ktorým čelia rodinní farmári, boli zložitejšie, než si ktokoľvek uvedomoval. Výsledkom toho je, že aj desaťročia od prvej Farm Aid, sa akcia organizuje naďalej pod vedením Carolyn Mugarovej. Na koncertoch dominuje country, blues a rockovový hudobný žáner v podaní rôznych umelcov. Medzi jeho organizátormi sú naďalej Willie Nelson, Mellencamp, Young a Dave Matthews, ale aj David Anderson, Joel Katz, Lana Nelsonová, Mark Rothbaum a Evelyn Shriverová. Dňa 8. apríla 2021 bolo oznámené, že sa k nim pripojila aj Annie Nelsonová a Margo Price. Voé februári 2020 zomrel jeden z organizátorov a bubeník hrajúci v sprievodnej kapele Willie Nelsona, Paul English.
Organizácia prevádzkuje núdzovú horúcu linku, ktorá ponúka farmárom zdroje a rady v problémoch, s ktorými sa stretávajú. Na začiatku Nelson a Mellencamp predviedli rodinných farmárov pred Kongres, aby svedčili o stave rodinného poľnohospodárstva v Amerike. Kongres následne schválil zákon o poľnohospodárskych úveroch z roku 1987, aby pomohol zachrániť rodinné farmy pred exekúciou. Farm Aid prevádzkuje aj fond pre prípad katastrof, ktorý má pomôcť poľnohospodárom, ktorí v dôsledku prírodných katastrof prídu o svoje veci a úrodu. Príkladom môže byť ich reakcia na obete hurikánu Katrina. a na rozsiahle záplavy z roku 2019. Získané finančné prostriedky sú použité na úhradu výdavkov farmára a na zabezpečenie potravinovej, právnej, finančnej pomoci a psychologickej pomoci.
Koncert v roku 2005, pri príležitosti 20. výročia Farm Aid, sa konal v Tweeter Center v Tinley Parku v Illinois. Sprevádzali ho sesterské akcie napríklad aj v centre Chicaga. Koncert v roku 2007 sa konal na Randallovom ostrove v New Yorku (prvý festival Farm Aid v New Yorku) a bol zaznamenaný vo vysokom rozlíšení, ktorý bol potom ako dvojhodinový špeciál vysielaný na HDNet. V ročníku, ktorý sa konal v roku 2019 vystúpili: Willie Nelson, Neil Young, John Mellencamp, Dave Matthews a aj hviezda country music, Luke Combs.
Havária vrtuľníka Mil Mi-8 v Bratislave
Havária vrtuľníka Mil Mi-8 sa stala 20. októbra 1977 neďaleko letiska Bratislava – Ivánka. Zahynula trojčlenná posádka, lekár a manželka vtedajšieho československého prezidenta Gustáva Husáka Viera Husáková.
Predohra nehody
Prezidentova manželka Viera Husáková si v Bardejovských kúpeľoch 20. októbra 1977 zlomila ruku. Požiadala bardejovských kúpeľných lekárov, aby informovali profesora MUDr. Pavla Nováka, lekára SANOPS Bratislava (Štátne sanatórium pre komunistické nomenklatúrne kádre a ich rodinných príslušníkov), ktorý jej už podobné zranenie liečil. Ten sa rozhodol, že priletí do Bardejova prezidentovu manželku ošetriť. Rozbehlo sa rokovanie s letkou federálneho ministerstva vnútra v Bratislave. Krátko pred pol štvrtou popoludní odštartoval z bratislavského letiska vrtuľník Mil Mi-8 s jednou z najlepších posádok. Vo vrtuľníku bol aj profesor Novák. Okolo piatej popoludní pristal vrtuľník v Bardejove. Posádku tvorili kapitán letu Milan Fabík, druhý pilot František Mihalík a palubný mechanik Samuel Ďurč. Riaditeľ kúpeľov rátal s tým, že všetci tam prespia, a to aj v tom prípade, že nepresvedčí profesora, aby ošetril prominentnú pacientku priamo v bardejovskej nemocnici. Profesor Novák sa nedal presvedčiť a neústupne trval na prevoze do SANOPSu. Argumentoval, tým, že ráno má dôležité operácie a že nemá so sebou osobné potreby. „Hovoril som s majorom Fabíkom, ktorý bol prvým pilotom, či nemôžu odletieť až na druhý deň. Bola už tma. On však tvrdil, že musí letieť v každom prípade ešte dnes“, spomínal poručík Jozef Jaslovský, osobný strážca Viery Husákovej. Kapitán vrtuľníka, major Milan Fabík ho v zapätí požiadal, aby telefonicky oznámil na vojenské letisko v Košiciach plánovaný let jeho vrtuľníka do Popradu.
Od pristátia v Bardejove neuplynula ani pol hodina a vrtuľník bol opäť vo vzduchu. Viezol prominentnú osobu – manželku prezidenta. Letel aj napriek tomu, že počasie nebolo ideálne a po zotmení sa dalo letieť iba podľa prístrojov. Medzipristátie v Poprade bolo len na doplnenie paliva. Potom okamžite vrtuľník vzlietol a pokračoval do Bratislavy. Medzitým sa v Bratislave zhoršilo počasie. Dráhová dohľadnosť na letisku v Ivanke klesla na 50 metrov a vertikálna dokonca na 30 m. Všetky pravidelné lety boli zrušené a letisko nepovolilo žiadne štarty a pristátia. Aj preto tri linky ČSA, ktoré mali v tom čase pristáť v Bratislave boli odklonené na náhradné letiská. Posádka bola o nepriaznivých podmienkach informovaná. Odmietla však ponuku na pristátie v Piešťanoch. Riadiaci letovej prevádzky všetko nechal na rozhodnutie posádke vrtuľníka.
Situácia pred haváriou
Zostup na letisko bol vedený podľa OSP (let na vzdialenú a blízku rádiostanicu). Pred pol ôsmou večer bolo počuť nad letiskom zvuk letiaceho stroja. V zapätí sa však stratil. Posádka opakovala priblíženie. Pilot nedodržal stanovený uhol zostupu. Nedodržal predpísanú výšku. Riadiaci pristávania upozorňoval posádku, ale len tak nezáväzne akoby o nič nešlo. V konečnom štádiu priblíženia mal vrtuľník rýchlosť 60 km/hod. Posádka žiadala stlmiť navádzacie svetlá. Boli stlmené. V zapätí sa posádka ozvala: „To je veľa, to je veľa“. A potom celkom stíchla.
Spomienky svedka nehody
Ivanský rodák Ing. Ladislav Roller pracoval v tom čase ako technik letky Ministerstva vnútra SSR a na udalosť si spomínal takto:
„Letcov, ktorí absolvovali spomínaný let, som veľmi dobre poznal. Veliteľ bol suverén, špičkový pilot, ktorý robil veci naplno a rád riskoval. Aj mi pri futbale zlomil palec... Bol expertom na lietanie v horách. Hovorilo sa o ňom, že keď sa zabije, tak v Tatrách, pretože tam predvádzal kúsky, ktoré iní nedokázali. Jeden vrtuľník Mi 8 dokonca v Nízkych Tatrách potopil, keď s ním sadol na zamrznuté  Vrbické pleso a ľad sa preboril. Sovieti ho potom ťažkým vrtuľníkom vyťahovali...
V deň odletu na osudnú cestu som sledoval jeho odlet a večer v absolútnej hmle som s manželkou (bývali sme blízko dráhy na terajšej Štefánikovej ulici v Bratislave) počul zvuk motorov, ktoré som vedel identifikovať ako zvuk Mi 8. Veľmi som sa čudoval, že niekto v takomto zlom počasí letí. Ráno po príchode do práce som sa dopočul o podrobnostiach. Službukonajúci technici po strate spojenia s vrtuľníkom nasadli do Škoda 1203-ky a pri stiahnutých oknách a vystrčených hlavách, aby vôbec videli okraje dráhy, ho išli hľadať. Asi po trištvrte hodiny pátrania zacítili zápach leteckého petroleja, proti vetru postupovali za ním a po 60 metroch od okraja dráhy prišli k troskám. Vzápätí sa začala záchranná akcia a vyšetrovanie.
V priebehu dňa sme identifikovali a označovali trosky, aby sa mohli zdokumentovať. Vrak následne previezli do hangára. Jedným z momentov vyšetrovania bola potreba fyzicky dokázať, kto vrtuľník riadil. Vyšetrovatelia odrezali páky ručného a nožného riadenia pre snímanie odtlačkov prstov. Ja som si pri odpájaní batérií všimol nad miestom hlavného pilota zachytené, vytrhnuté vlnené nite zo svetra. Podľa nich sa potvrdilo, že vrtuľník riadil veliteľ lietadla.“
Emília Sičáková-Beblavá
Životopis a vzdelanie
Emília Sičáková-Beblavá sa narodila v Snine. Zo Sniny sa rodina presťahovala do Trnavy pri Laborci. Na gymnázium chodila do Michaloviec, účinkovala tiež vo folklórnom súbore Zemplín.
Havária vrtuľníka Mil Mi-8 v Bratislave
Spomienky svedka nehody
Trosky boli nájdené 300 metrov pred prahom dráhy. Podľa účinku dotyku so zemou na drak je možné usúdiť, že vrtuľník mal vysokú rýchlosť. Posádka bola zo stroja katapultovaná. Našli ju až po 50 minútach.
Emília Sičáková-Beblavá
Životopis a vzdelanie
Od júna 2002 je vydatá za ex-poslanca NRSR a bývalého predsedu a zakladateľa strany SPOLU - občianská demokracia, Miroslava Beblavého. Majú spolu dve deti, Paľka (2004) a Janka (2009).
Havária vrtuľníka Mil Mi-8 v Bratislave
Zo záverečnej správy o vyšetrovaní nehody
Let vzhľadom ku geografickému západu slnka a poveternostným podmienkam, najmä spiatočný let s cieľovým letiskom Bratislava, nemal byť uskutočnený. Let v daných podmienkach bol motivovaný tým, že bol označovaný ako sanitárny na záchranu ľudského života váženej a významnej osoby. Na tomto základe sa veliteľ posádky na letisku v Poprade rozhodol pokračovať v lete do Bratislavy.
Emília Sičáková-Beblavá
Transparency International Slovensko
Emília Sičáková-Beblavá bola dlhoročnou prezidentkou Transparency International Slovensko (TIS), od roku 1998 do 2009 kedy ju nahradil Gabriel Šípoš. Venovala sa otázkam činnosti verejného sektora, najmä z hľadiska transparentnosti, etiky, korupcie a kontroly. Počas pôsobenie v TIS spolupracovala na viacerých projektoch a publikáciách, medzi inými Protikorupčné minimum 2012: Hodnotenia, odporúčania a stav korupcie na Slovensku (2012), Postkontraktačné správanie verejných obstarávateľov na Slovensku (2012) a Elektronické aukcie vo verejnom obstarávaní: teória a prax na Slovensku (2011).
Pedagogické pôsobenie
Emília Sičáková-Beblavá v súčasnosti pôsobí na Ústave verejnej politiky Fakulte sociálnych a ekonomických vied Univerzity Komenského. Je riaditeľkou Ústavu verejnej politiky. Na tomto ústave sa Emília Sičáková-Beblavá habilitovala na docentku. Hlavnou náplňou práce bolo vymedzenie pojmov konflikt zájmov, korupcia a lobing. Od roku 2005 viedla kurz Etika, transparentnosť a korupcia vo verejnej politike a kurz Klientelizmus a korupcia na uvedenej fakulte. 4. decembra 2017 bola prezidentom Andrejom Kiskom vymenovaná za vysokoškolskú profesorku.
Havária vrtuľníka Mil Mi-8 v Bratislave
Zo záverečnej správy o vyšetrovaní nehody
Príčina leteckej nehody bola v tom, že vrtuľník sa v zložitých poveternostných podmienkach pri pristávacom manévri v blízkosti letiska dostal do kukuričného poľa, kde sa vytvoril zo zvyškov kukurice a prachu mrak. Preto posádka stratila kontakt s navádzacími svetelnými bodmi a stratila priestorovú orientáciu. To pilot vrtuľníka nemohol predvídať. Na tomto základe došlo k havarijnej situácii, ktorú posádka nemohla úspešne vyriešiť. Spis o havárii bol odtajnený v roku 1999.
Emília Sičáková-Beblavá
V zahraničí
V zahraničí absolvovala niekoľko projektov a pobytov, medziiným aj bola v roku 2003 Yale University World Fellow a bola aj Young Global Leader Svetového ekonomického fóra v švajčiarskom Davose. V rokoch 20022004 bola členkou dozornej rady globálnej Transparency International. Od roku 2008 je tiež súčasťou poradného orgánu Regionálneho centra pre reformu verejnej administrácie UNDP v Aténach.
Havária vrtuľníka Mil Mi-8 v Bratislave
Zo záverečnej správy o vyšetrovaní nehody
V hangári boli trosky asi rok, potom ich armáda odviezla na Záhorie, kde ich na osobnú žiadosť prezidenta Gustáva Husáka vo vykopanej jame zaliali napalmom, spálili a zahrabali.
Duna
Duna alebo presyp (zastarano: priesyp) môže byť:
Duna môže byť aj:
Priesyp
Priesyp môže byť:
Saint-Michel-les-Portes
Saint-Michel-les-Portes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plameňomet
Plameňomet je zariadenie, obyčajne zbraň vrhajúca prúd horiacej látky. Okrem vojenských účelov sa zriedkavo používa v poľnohospodárstve na ničenie buriny a škodcov. Zariadenie môže byť nesené jedným človekom, výkonné plameňomety bývajú inštalované na vozidlách.
Princíp plameňometov je rôzny, niektoré vrhajú určitým smerom prúd zapálenej horľavej kvapaliny, ktorá priľne na objekty; iné plameňomety sú plnené zápalnou zmesou plynov. Vojenské plameňomety sú obyčajne plnené horľavinou – najčastejšie napalmom alebo benzínom. Komerčné (civilné) plameňomety sú obyčajne plnené horľavou zmesou propánu a zemného plynu, ktorá je považovaná za bezpečnejšiu. Plameňomety môžu byť použité na vojenské účely, často pri bojoch o opevnené objekty, alebo v mestách. Po prvýkrát takto boli zavedené do výzbroje na začiatku 20. storočia v Nemecku.
Jednými z prvých plameňometov boli byzantínske sifóny (tzv. sifónofory) používané na vrhanie gréckeho ohňa.
Laomedón (mytológia)
náhľad|Laomedón odmieta dať sľúbenú odmenu Poseidónovi a Apollónovi autor:[[Joachim von Sandrart (1606–1688)]] Laomedón alebo Láomedón (Laomedón), ) je v gréckej mytológii syn zakladateľa Tróje Ila a jeho manželky Leukippy (alebo Eurydiky), predposledný trójsky kráľ.
Laomedón bol preslávený svojou vierolomnosťou a tým, že nevedel dodržať svoje slovo. Raz sľúbil odmenu bohom Apollónovi a Poseidónovi za to, že mu pomohli na Diov rozkaz postaviť trójske hradby. Keď boli hotoví, odmenu im uprel a navyše ich s urážkami vyhnal. Bohovia preto zoslali na mesto trest: Poseidón zemetrasenie a morskú obludu, ktorá požierala ľudí a Apollón zoslal na krajinu mor. Mesto sa podľa veštby mohlo vykúpiť jedine tým, že morskej oblude obetujú kráľovu dcéru Hésionu.
V tej dobe prišiel do mesta hrdina Herakles, ktorý bol ochotný Hésionu zachrániť, od jej otca však za to žiadal, aby mu dal vzácne kone, ktoré dostal jeho starý otec od samotného Dia. Laomedón to bez meškania sľúbil, keď však obludu Herakles zabil a dcéru mu vyslobodil, svoj sľub opäť nedodržal.
Herakles prisahal pomstu. Keď po nejakej dobe skončila jeho služba u mykénskeho kráľa Eurysthea, vrátil sa k Tróji so šiestimi loďami, mesto dobyl a Laomedonta a všetkých jeho synov zabil. Pred smrťou sa zachránili len Tithón a Podarkes, ktorí už predtým padli do zajatia.
Podarkes bol neskôr Hésionou vykúpený a nazvaný Priamos, čo znamená "vykúpený", a stal sa Laomedontovým následníkom na trójskom tróne. Vládol až do dňa, kým slávnu Tróju nezničili achájske vojská.
Prisťahovalectvo do Ruska
Prisťahovalectvo (imigrácia) do Ruskej federácie je proces vstupu cudzincov pre trvalý pobyt na území Ruskej federácie. Podľa súčasného práva môžu prisťahovalci získať aj ruské občianstvo, a to po piatich rokoch pobytu a po preskúmaní znalosti ruského jazyka. Prisťahovalectvo do Ruska reguluje Hlavné riaditeľstvo pre migračné záležitosti. Prisťahovalectvo zohráva dôležitú úlohu v moderných ruských demografických procesoch, pretože je od roku 2011 príčinou nárastu počtu obyvateľstva.
Rusko používa jednu z najliberálnejších prisťahovaleckých politík na svete; občan, ktorý pracuje v Rusku päť rokov a plynule ovláda ruský jazyk, sa môže stať občanom za toho predpokladu, že nespáchal trestný čin a takmer každý, koho zamestnáva ruská firma, môže zostať v krajine a pracovať tam na dobu neurčitú. Odráža to zmenu politiky vlády Vladimíra Putina ako reakciu na klesajúcu pôrodnosť a na reštriktívnu politiku prijatú po páde Sovietskeho zväzu. Veľké neslovanské prisťahovalecké populácie, ktoré prichádzajú v reakcii na Putinovu liberálnu politiku, sa niekedy stretávajú s xenofóbiou; proti tomu ruský štát rozpustil rôzne združenia proti prisťahovalcom, a to podľa ruských zákonov o nenávistných prejavoch, ako je napríklad Hnutie proti nelegálnemu prisťahovalectvu.
Počet prisťahovalcov do Ruska podľa štátu narodenia
Občianstvo prisťahovalcov:
SIG SG 550
SIG SG 550 je útočná puška vyrábaná firmou Swiss Arms (predtým Schweizerische Industrie Gesellschaft) v Neuhausene vo Švajčiarsku. Puška má základ v predchádzajúcej 5,56 mm SG 540 puške a je tiež známa vo francúzštine a taliančine ako Fass 90 (Fusil d'assaut 90/Fucile d'assalto 90) alebo v nemčine ako Stgw 90 (Sturmgewehr 90).
Saint-Nazaire-les-Eymes
Saint-Nazaire-les-Eymes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Mury-Monteymond
Saint-Mury-Monteymond je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fukulóza
Fukulóza alebo 6-deoxytagatóza je ketohexózový deoxycukor. Fukulóza vzniká v metabolizme sacharidov. L -Fukulóza vzniká z L -fukózy pôsobením  L -fukózaizomerázy a ďalej sa premieňa na  L -fukulóza-1-fosfát pôsobením  L -fukulokinázy.
Ilos
Ilos alebo Ílos (starogr. Ἶλος – Ilos, ) môže byť:
Ilos môže byť aj:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Tureň
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Tureň v okrese Senec.
Derby Silk Mill
Derby Silk Mill (doslova Pradiareň hodvábu v Derby) alebo Derby Industrial Museum (doslova Priemyselné múzeum v Derby) je múzeum priemyslu a histórie v anglickom meste Derby. V súčasnosti je na dva roky uzavreté (20112013).
Objekt muzea
Múzeum sa nachádza v areáli Lombe's Mill, bývalej historickej pradiarni hodvábu, ktorá leží na južnom konci Derwent Valley Mills (Svetové dedičstvo UNESCO). V rokoch 1717 a 1721 tu na rieke Derwent postavil George Sorocold pre rodinu Johna Lomba prvú britskú priemyselnú pradiareň hodvábu.
Počas obdobia, kedy John Lombe pracoval v hodvábnom priemysle v Taliansku, okopíroval princíp strojov na pradenie veľkého množstva hodvábu. Šlo o jeden z historicky prvých prípadov priemyselnej špionáže.
Nové stroje síce spotrebovali značnú energiu (dodávalo im ju vodné koleso na spodnú vodu), ale boli omnoho výkonnejšie než dovtedajšie tradičné pradenie pomocou kolovratu, a okrem lokálnych pradiarní, konkurovali aj talianskym výrobcom hodvábu.
Keď John Lombe v roku 1722 zomrel za nejasných okolností, vznikli špekulácie, že ho otrávil taliansky vrah v rámci pomsty krádeže tajomstva. Johnov nevlastný brat Thomas Lombe Knt., zomrel 2. júna 1739 a objekt zdedila jeho manželka s dvoma dcérami, ktorá právo na jeho používanie predala Richardovi Wilsonovi juniorovi z Leedsu za 2800 libier.
V nasledujúcich rokoch budova slúžila ako pradiareň rôznym majiteľom až do roku 1908, kedy sa do nej presťahovala chemická spoločnosť F.W.Hampshire and Company. V tom čase pradenie hodvábu v celej Británii upadalo a spoločnosť sa do objektu nasťahovala, aby tu vyrábala mucholapky a lieky proti kašľu.
náhľad|Požiar pradiarne v roku 1910 na obraze [[Alfred John Keene|Alfreda Johna Keena]] 5. decembra 1910 o piatej hodine ráno vypukol v priľahlom mlyne na múku požiar, rýchlo sa rozšíril i na objekt bývalej pradiarne a aj napriek úsiliu požiarnikov objekt značne poničil (východný múr spadol do rieky). Pri následnej rekonštrukcii postavili budovu v rovnakej výške, ale s tromi podlažiami namiesto pôvodných piatich podlaží.
V 20. rokoch prešiel objekt pradiarne do vlastníctva elektrárenského úradu, ktorý jeho priestory využíval čiastočne ako sklady, dielne i jedálne. V úzadí elektrárne, zabudnutý verejnosťou, stál objekt pradiarne až do roku 1970. V tom roku elektráreň zbúrali a z bývalej pradiarne vzniklo dlho plánované priemyselné múzeum, ktoré otvorili 29. novembra 1974.
Krtko (animovaný film)
Krtko je známa kreslená postavička, ktorú stvoril výtvarník Zdeněk Miler v štúdiu Krátký film Praha.
Zrod Krtka
Výtvarníka a režiséra štúdia „Bratři v triku“ Zdeňka Milera požiadali, aby na objednávku nakreslil príbeh o výrobe plátna, ktorý by malým divákom zrozumiteľne osvetlil technológiu priemyselnej výroby látok. Keďže chcel tento náučný film urobiť pútavo a veselo, chcel nájsť vhodného sprievodcu dejom. Už to chcel vzdať, keď na prechádzke v prírode zakopol o krtinec.
Pôvodne mal mať Krtko šiltovku, ale Krtkovi sa nepáčila. Príbeh mal veľký úspech nielen u detí ale aj u dospelých a navyše aj veľmi pozitívne ohlasy u filmových porôt.
Ďalšie diely (príbehy) Krtka začali vznikať až po šiestich rokoch. Tie boli už bez slov, no nestratili nič na zrozumiteľnosti. Zvuky ktoré krtko v nich vydáva sú záznamami dcér Zdeňka Milera keď boli malé.
Po veľkom úspechu animovaných filmov a večerníčkov po celom svete vznikla rada detských kníh, kompaktných diskov a videokaziet s námetom Krtka.
Saint-Nicolas-de-Macherin
Saint-Nicolas-de-Macherin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Spitfire (singel)
„Spitfire“ je šestnásty singel vydaný anglickou big beatovou skupinou The Prodigy. Singel bol najprv vydaný dňa 4. apríla 2005 na 12" vinylovej platni a o deň neskôr vo forme digital download cez iTunes a ako CD singel dňa 11. apríla 2005. Je to tretí a posledný singel z albumu Always Outnumbered, Never Outgunned. Sprievodný spev v piesni je nahraný herečkou a speváčkou Juliettou Lewis. Pieseň bola použitá v soundtracku filmov Múzeum voskových figurín a Nenarodení. Pieseň sa používa ako úvodná pieseň počas domácich zápasov tímu NHL Calgary Flames.
Saint-Nizier-du-Moucherotte
Saint-Nizier-du-Moucherotte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Metabolické poruchy (MKCH-10)
E70 - E90: METABOLICKÉ PORUCHY patria do IV. kapitoly MKCH-10 - Choroby žliaz s vnútorným vylučovaním, výživy a premeny látok (MKCH-10, E00 - E90).
Skupina nezahŕňa:
E70 - PORUCHY METABOLIZMU AROMATICKÝCH AMINOKYSELÍN
E71 - PORUCHY METABOLIZMU AMINOKYSELÍN S ROZVETVENÝM REŤAZCOM A MASTNÝCH KYSELÍN
E74 - INÉ PORUCHY METABOLIZMU SACHARIDOV
E75 - PORUCHY METABOLIZMU SFINGOLIPIDOV A INÉ PORUCHY UKLADANIA LIPIDOV
E77 - PORUCHY METABOLIZMU GLYKOPROTEÍNOV
E78 - PORUCHY METABOLIZMU LIPOPROTEÍNOV A INÉ LIPIDÉMIE
E79 - PORUCHY METABOLIZMU PURÍNU A PYRIMIDÍNU
E80 - PORUCHY METABOLIZMU PORFYRÍNU A BILIRUBÍNU
E84 - CYSTICKÁ FIBRÓZA
E85 - AMYLOIDÓZA
E86 - ZNÍŽENIE OBJEMU TELOVEJ TEKUTINY - HYPOVOLÉMIA
E87 - INÉ PORUCHY ROVNOVÁHY TEKUTÍN, ELEKTROLYTOV A ACIDOBÁZICKEJ ROVNOVÁHY
E88 - INÉ PORUCHY METABOLIZMU
Vešeléniho sprisahanie
Vešeléniho sprisahanie (1666) bolo jedno z najvýznamnejších protihabsburských stavovských povstaní, ktoré viedol palatín František Vešeléni. V priebehu prípravy sprisahania bola organizovaná katolícka i protestantská šľachtická opozícia a ich hlavným cieľom bolo zvrhnúť Habsburgovcov. Okrem Františka Vešeléniho boli medzi sprisahancami príslušníci najvýznamnejších uhorských rodov, ako krajinský sudca František Nádašdy, chorvátsky bán Peter Zrínsky, magnáti Štefan Tököli, František I. Rákoci, František Frangepán a arcibiskup Juraj Lipai. Hlavní predstavitelia sprisahania sa usilovali nájsť zahraničnú podporu vo Francúzsku, v Poľsku, v Benátkach, a taktiež aj v Turecku, no bezvýsledne. Hlavnými príčinami neúspechu Vešeléniho sprisahania boli zlá pripravenosť povstania a osobné spory povstalcov. Sprisahanie odhalil viedenský dvor v roku 1671, teda až po smrti palatína Vešeléniho. Viedeň sa o sprisahaní dozvedela prostredníctvom tlmočníka Porty N. Panajottiho.
Metabolické poruchy (MKCH-10)
E89 - POZÁKROKOVÉ ENDOKRINNÉ A METABOLICKÉ PORUCHY NEZATRIEDENÉ INDE
E90 - NUTRIČNÉ A METABOLICKÉ PORUCHY PRI CHOROBÁCH ZATRIEDENÝCH INDE
Vešeléniho sprisahanie
Po vojenskom potlačení Wesselényiho sprisahania cisárskymi vojskami v roku 1670 videla cisárska vláda príležitosť na absolutistické opatrenia. V tom istom roku začala v Slovenskej Ľupči pôsobiť vyšetrovacia komisia pod vedením grófa Johanna von Rottala, ktorá sa v roku 1671 zmenila na špeciálny súd v Bratislave a predvolala vyše 200 podozrivých šľachticov vrátane protestantských duchovných. Väčšina z nich bola prepustená, niektorí dostali doživotie, siedmi boli popravení, z toho traja v Bratislave.
Medzi popravenými boli František Frangepán, Peter Zrínsky a František Nádašdy boli následne popravení.
V reakcii na toto sprisahanie prišiel panovník s tzv. teóriou straty práv (Verwirkungstheorie), čo znamenalo, že Uhorsko stratilo právo na sebaurčenie, pretože tu bolo organizované povstanie proti legitímnemu panovníkovi.
Mnohí kuruci už v roku 1670 hromadne utekali do Sedmohradského kniežatstva. Uhorsko bolo priamo okupované Turkami a majetky údajných sprisahancov skonfiškovali Habsburgovci.
Ša'ul Amor
Ša'ul Amor (* 21. decembra 1940 Boujad, Maroko - † 2. októbra 2004) bol izraelský politik, poslanec Knesetu za stranu Likud a alianciu Likud - Geser - Comet a neúspešný kandidát z prezidentských volieb v roku 1998.
Biografia
Narodil sa v meste Boujad v Maroku. V roku 1956 presídlil do Izraela. Vyštudoval inštitút sociálnej práce v Haife. Slúžil v izraelskej armáde, kde dosiahol hodnosť desiatnika (Rav Tura'i). Pracoval ako sociálny pracovník. Hovoril hebrejsky, francúzsky a arabsky.
Politická dráha
Pôsobil ako starosta mesta Migdal ha-Emek. Publikoval články so sociálnou tematikou.
V izraelskom parlamente zasadol prvýkrát po voľbách v roku 1988, v ktorých kandidoval za stranu Likud. Bol členom výboru práce a sociálnych vecí, výboru pre vzdelávanie a kultúru a finančného výboru. Mandát obhájil vo voľbách v roku 1992, opäť za Likud. Zasadol opäť ako člen do výboru práce a sociálnych vecí, výboru pre vzdelávanie a kultúru a finančného výboru. Predsedal Podvýboru pre bezpečnosť práce. Opätovne bol zvolený aj vo voľbách v roku 1996, tentoraz za Likud-Geser-Comet. Tá sa neskôr rozpadla a Amor prešiel do samostatného klubu Likudu. Zasadal v parlamentnom výbore práce a sociálnych vecí, výboru pre štátnu kontrolu a finančnom výbore. V roku 1998 kandidoval za Likud v prezidentských voľbách proti súčasnému prezidentovi Ezer Weizman. Ten však už v prvom kole volieb získal väčšinu hlasov (63 proti 49) a Amor tak neuspel.
Vo voľbách v roku 1999 kandidoval za Likud, ale nebol zvolený.
Saint-Ondras
Saint-Ondras je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alta Verapaz
Alta Verapaz je jeden z 22 departmentov Guatemaly. Hlavným mestom departmentu je Cobán. Má rozlohu, a v roku 2002 mal podľa sčítania 776 246 obyvateľov.
Jakuti
Jakuti sú turkické etnikum, žijúce predovšetkým v Jakutsku a inde na ruskom Ďalekom východe. Patria k najpočetnejším domorodým etnikám na Sibíri, dnes sa ich počet odhaduje až na 500 000 ľudí.
Etymológia
Jakuti sami seba nazývajú Sacha, pl. Sachalar (Саха, Сахалар), čo sa dá preložiť ako „slneční ľudia“ alebo „jasní ľudia“. Niekedy, najmä v mýtoch a ľudovej slovesnosti používajú Jakuti pre svoj národ aj iné, obrazné názvy ako Uranchaj Sacha alebo Ajyy ajmaga čo v preklade znamená „potomkovia nebeských duchov“. Označenie Jakuti, ktoré je používané v ruštine (Якуты) alebo v angličtine vzniklo z evenkského označenia Jaku, čo znamená chovatelia koní.
História
Jakuti sa na svoje dnešné územie presťahovali z južnej Sibíri asi v 13. storočí, za ich predkov považujeme Kurykanov. Najstaršou pamiatkou na Jakuťanov sú petroglyfy v povodí rieky Leny. Asi v 16. storočí sa začali dostávať na územie Jakutov Rusi ktorí tu hľadali zlato a začali s Jakutmi obchodovať, hlavne s kožušinami. V týchto časoch začala kultúra Jakutov rozkvitať. S Rusmi však prišli aj epidémie osýpok, kiahní a ďalších chorôb. V dobe príchodu Rusov boli Jakuti rozdelení na 35 až 40 kmeňov – ulusov, ktoré medzi sebou často bojovali. Najväčšie ulusy, napríklad Kangalas, mali 2 000 až 5 000 ľudí. V tejto dobe sa vyznamenal jakutský náčelník – tojon – Tygyn Darchán, ktorý sa postavil na odpor proti útlaku kozákov. Počas vlády komunistov za stalinskej éry bola ich ekonomika kolektivizovaná a Jakuti boli nútení sa trvale usídliť a vzdať sa nomádskeho spôsobu života. Bývalý ruský prezident Jelcin sa im za túto politiku v roku 1994 oficiálne ospravedlnil.
Jazyk
Jakuti hovoria jakutčinou, ktorá patrí do severovýchodnej skupiny turkickej vetvy altajskej jazykovej rodiny. Jakutčina je úradným jazykom republiky Jakutsko a okrem Jakutov ňou hovoria aj Evenkovia, Eveni, Dolgani a Jukagirovia. Jakuti a ostatní ktorí týmto jazykom hovoria sú v súčasnosti bilingválni a všetci ovládajú ruštinu.
Náboženstvo a mytológia
Náboženstvo je dnes väčšinou pravoslávne kresťanstvo, ale časť Jakutov si uchovala aj pôvodný šamanizmus. Avšak mnohí formálne kresťanskí Jakuti zachovávajú staršie tradície, spojené zo šamanizmom.
Rozšírená je viera v priaznivých nebeských duchov ajyy (predkov ľudí), nebezpečných nebeských aj podzemných démonov abaasy, prízraky üör (duchovia predčasne zomretých alebo násilne zabitých šamanov) a miestnych duchov ičči (strážcov prameňa, hôr, duchov tajgy, zvierat, rastlín a stromov). K najpopulárnejším, dodnes uctievaným mytologickým bytostiam patria ženskí duchovia plodnosti – Ajyysyt a šťastia Ijeechsit, mužskí duchovia tajgy – Bajanaj, ohňa – Temirije a koní Desegej. Zachovali sa aj prvky totemizmu – každý klan mal zvieracieho „ochrancu“, ktorého bolo zakázané zabiť. Mohol ním byť orol, žeriav, krkavec či iný vták, z cicavcov los, medveď a iné. Každý mužský šaman oyun aj ženská šamanka udangan mala svojho ochranného ducha. Tento duch sa šamanovi zjavil v priebehu iniciácie, kedy si ho vybral za svojho služobníka. Častá bola jeho podoba zvieracej matky, ktorá kojila inicializovaného. Zvieracia matka potom bola jeho hlavným ochranným duchom. Šamani mali aj pomocných duchov - emeget, ktorých podoba je stvárnená na ozdobách šamanovho odevu alebo namaľovaná na jeho bubne.
Svet sa v predstavách Jakutov delí na tri vrstvy: hornú, strednú a dolnú. Horný nebeský svet obývajú priaznivý duchovia ajyy a nebeský démoni abaasy, ktorý spôsobujú búrky a duševné choroby. Stredný svet obývajú ľudia (potomkovia nebeských duchov ajyy), zvieratá a duchovia ičči. Dolný svet, podsvetie, je ríša podzemných démonov abaasy alebo aďaraj, ktorí sú zákernejší ako ich nebeskí príbuzní. Vyzerajú príšerne a spôsobujú epidémie a iné ochorenia.
Tradičný spôsob života
Jakuti obývajú najchladnejšie miesta na Zemi, čo ovplyvnilo ich spôsob života. Tradične sa živili hlavne pastierstvom. Dodnes chovajú jakutské kone a soby, na juhu aj hovädzí dobytok. Najcennejším jedlom bolo mlieko a mliečne výrobky, napr. kumys a syry. Prebytočné mlieko sa zamrazuje v jamách, vykopaných až na večne zamrznutú pôdu, v zime sa z nich podľa potreby vysekáva sekerou. Ďalej sa živili lovom (k lovu používali luky, šípy a oštepy, dnes ručnice), najmä losov a vodných vtákov. K lovu kožušinovej zvery a zajacov dodnes slúžia psy (jakutská lajka) a rôzne pasce, hlavne oka a samostrely na princípe kuše. Menší význam mal rybolov a zber jedlých rastlín, hlavne bobúľ a koreňov. Cez leto žijú v jurtách alebo kužeľovitých stanoch ktoré sú pokryté kožami alebo brezovou kôrou. Tieto stany sa po jakutsky nazývajú uras, častejšie je však evenkské pomenovanie čum. V zime stavali Jakuti hlinené alebo drnové zemnice s dreveným komínom a sľudovými oknami, nezriedka kvôli tepelnej izolácii obložené konským hnojom – balagany. Súčasťou balaganu bol chliev choton, kde prezimovali kone, prípadne kravy. Kvôli prezimovaniu zvierat je veľmi dôležitá senoseč, prevádzaná tradičnou krátkou kosou v tvare hokejky.
Folklór
Jakuti majú veľmi pestrý folklór, ktorý sa zachoval do súčasnosti v pomerne ucelenom stave. V južnej časti územia Jakutov sa objavuje viacej podobností s mytológiou a folklórom etnických skupín južnej Sibíri (Burjati, Tuvinci) a Mongolska. Naproti tomu predstavy severných Jakutov vykazujú zhody najmä s tradíciami Evenkov, Jukagirov a Dolganov. Existuje mnoho piesní, príbehov a tancov, ale najznámejším a vrcholným dielom ich ústnej tradície sú eposy Oloncho, ktoré rozprávajú o bojoch legendárnych bojovníkov s démonmi alebo o vlastnostiach a moci jednotlivých duchov.
Kuchyňa
Jakutská kuchyňa pozostáva najmä z národného nápoja kumysu, ktorý sa vyrába zo sobieho a konského mlieka. Stroganina je solená ryba na plátky. Populárny dezert je kuerčech, ktorý sa pripravuje z konského mlieka alebo kyslej smotany s rôznymi ovocnými bobuľami. thumb|Jakutské jedlo - Kuerchekh
Externé odkazy
Jakutské noviny
Saint-Pancrasse
Saint-Pancrasse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.