cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dvojjazyčnosť Horného Sliezska
Dvojjazyčné územia v Hornom Sliezsku tvoria najväčšie oficiálne územie s nemeckým jazykom vo "východnej Európe". Nemci z Horného Sliezska majú aj svoj vlastný nemecký dialekt  sliezsku nemčinu, ktorá sa radí medzi tzv. ostmitteldeutschen dialekte, teda stredno-východné nemecké dialekty. Počet členov nemeckej menšiny v Hornom Sliezsku (asi 92% Nemcov z celého Polska) je oproti minulosti veľmi nízky. Pred i počas druhej svetovej vojny tvorili na väčšine územia Horného Sliezska národnostnú väčšinu Nemci.
Prológ
Zákonné zavedenie menšinových jazykov ako druhého úradného jazyka na miestnej úrovni (tzv. pomocný jazyk) nadobudlo v Poľsku účinnosť až 6. januára 2005. Menšinové jazyky môžu byť zavedené ako pomocný jazyk v komunitách, v ktorých je podiel určitej menšiny aspoň 20% z celkovej populácie. Pred zavedením daného "pomocného" jazyka ako druhého jazyka, musí byť najprv zapísaný do úradného registra. Len čo je jazyk zapísaný, stáva sa daná obec oficiálne dvojjazyčná.
V Česku je daný limit miernejší, a to 10%. V českom Hornom Sliezsku nie je doteraz žiadne mesto ani dedina, ktorá by mala nemeckú dvojjazyčnosť. Tento fakt zapríčinili Benešove dekréty. Avšak aj v českom Hornom Sliezsku existuje komunita Nemcov, o ktorých spoločnosť de facto do roku 1989 nič nevedela. Táto komunita má svoje centrum na Hlučínsku, s najvýznamnejším mestom Bolatice (4 382 obyvateľov) so 4,4% nemeckej a 5,3% sliezskej populácie. Na Českotešínsku (tzv. Zaolzie) žijú Poliaci.
Zoznam nemeckých miest a dedín v Hornom Sliezsku
(údaje z roku 2010 )</ small>
Gemeinde Chronstau / Gmina Chrząstowice
Oficiálna dvojjazyčnosť od 20. mája 2008:
Gemeinde Colonnowska / Gmina Kolonowskie
Oficiálna dvojjazyčnosť od 14. novembra 2008:
Gemeinde Comprachtschütz / Gmina Komprachcice
Oficiálna dvojjazyčnosť od 1. decembra 2009:
Gemeinde Czissek / Gmina Cisek
Oficiálna dvojjazyčnosť od 11. októbra 2007:
Gemeinde Groß Döbern / Gmina Dobrzeń Wielki
Oficiálna dvojjazyčnosť od 1. prosince2009:
Gemeinde Guttentag / Gmina Dobrodzień
Oficiálna dvojjazyčnosť od 4. júla 2008:
Gemeinde Himmelwitz / Gmina Jemielnica
14. novembra 2008:
Gemeinde Klein Strehlitz / Gmina Strzeleczki
Oficiálna dvojjazyčnosť od 24. novembra 2008:
Gemeinde Kranowitz / Gmina Krzanowice
Oficiálna dvojjazyčnosť od 19. novembra 2008:
Gemeinde Leschnitz / Gmina Lesnica
Oficiálna dvojjazyčnosť od 11. apríla 2008:
Gemeinde Lugnian / Gmina Łubniany
Oficiálna dvojjazyčnosť od 30. apríla 2010:
Gemeinde Murow / Gmina Murów
Oficiálna dvojjazyčnosť od 31. marca 2009:
Gemeinde Oberglogau / Gmina Głogówek
Oficiálna dvojjazyčnosť od 1. decembra 2009:
Gemeinde Proskau / Gmina Prószków
Oficiálna dvojjazyčnosť od 30. apríla 2010:
Gemeinde Radlau / Gmina Radłów
Oficiálna dvojjazyčnosť od 22. decembra 2006:
Oficiálna dvojjazyčnosť od 29. decembra 2007:
Gemeinde Rudnik / Gmina Rudnik
Oficiálna dvojjazyčnosť od 11. apríla 2008:
Gemeinde Stubendorf / Gmina Izbicko
Oficiálna dvojjazyčnosť od 20. mája 2008:
Gemeinde Tarnau / Gmina Tarnów Opolski
Oficiálna dvojjazyčnosť od 14. apríla 2008:
Gemeinde Walzen / Gmina Walce
Oficiálna dvojjazyčnosť od 3. júna 2009:
Gemeinde Zembowitz / Gmina Zębowice
Oficiálna dvojjazyčnosť od 19. novembra 2008:
Gemeinde Zülz / Gmina Biała
Oficiálna dvojjazyčnosť od 24. novembra 2008:
Siréna
Siréna môže byť:
Sirény môže byť:
Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1920
Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1920 boli štvrté kontinentálne majstrovstvá Južnej Ameriky. Turnaj sa uskutočnil v Valparaíso v Čile od 11. septembra do 29. októbra. Víťazom sa stala reprezentácia Uruguaja. Najlepším strelcom sa stali Uruguajčania José Pérez a Ángel Romano s tromi gólmi.
Účastníci turnaja
Na turnaj automaticky postúpili reprezentácie:
Štadióny
Všetky zápasy sa odohrali vo Viña del Mar na štadióne Estadio Valparaíso Sporting Club, s kapacitou 16 000 divákoch.
Strelci
3 góly 2 góly 1 gól
1 gól
thumb|300px|left|Uruguajská víťazná zostava turnaja.
Fresne-Saint-Mamès
Fresne-Saint-Mamès môže byť:
Grif
Grif (z nem. Griff resp. lat. Gryphus) môže byť:
Zoznam sopiek Kurilských ostrovov
__
Demokratický socializmus
Demokratický socializmus je teória reformizmu zverejnená vo vyhlásení frankfurtského kongresu Socialistickej internacionály Ciele a úlohy demokratického socializmu r. 1951. Socializmus podľa tohto vyhlásenia je mravný ideál rovnako prístupný všetkým spoločenským vrstvám. Socializmus vzniká demokraticky ako výsledok súhrnu sociálnych a kultúrno-výchovných opatrení. Socializmus je harmonickou jednotou všetkých sociálnych vrstiev a skupín.
Dampierre-sur-Salon
Dampierre-sur-Salon môže byť:
Deana Horváthová
Po vyštudovaní VŠMU v Bratislave (1981) získala angažmán v SND. Počas dvanástich sezón vytvorila viac ako 20 hlavných postáv, okrem toho hrala v desiatke televíznych filmov a seriálov. Po presťahovaní do Prahy v rokoch 1993-1994 hrala v Divadle Bez zábradlí, od roku 1994 sa venuje predovšetkým producentskej činnosti.
S manželom žije v Prahe, majú syna Jorika.
Saint-Cyr-le-Chatoux
Saint-Cyr-le-Chatoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Blue chip (cenný papier)
Blue chips sú prvotriedne, "spoľahlivé" cenné papiere (najmä akcie); s ich kúpou sa spája menšie riziko. Konkrétne môže ísť buď o akcie podnikov s (dlhodobo) vysokým obratom a vysokou trhovou kapitalizáciou, alebo o akcie veľkých, medzinárodne uznávaných podnikov.
Klatovec
Klatovec je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 75 obyvateľov, z toho 39 mužov a 36 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,6 roka (muži 42,7 roka, ženy 48,8 roka).
Rubercy
Rubercy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Svetová obchodná organizácia
Svetová obchodná organizácia alebo WTO (z angl. World Trade Organization) je medzinárodná organizácia zaoberajúca sa pravidlami obchodu medzi členskými krajinami za účelom odstraňovania tarifných a netarifných prekážok v obchode. Vytvára pravidlá pre medzinárodný obchod a rieši spory medzi jednotlivými členskými štátmi, z ktorých všetky podpísali približne 30 dohôd.
Centrála WTO sa nachádza vo Švajčiarsku v Ženeve. Súčasným generálnym riaditeľom je Brazílčan Roberto Azevedo. Predposledným generálnym riaditeľom bol Pascal Lamy od 1. septembra 2005 do augusta 2013. Pred ním túto pozíciu zastával Supachai Panitchpakdi.
WTO má 164 členov (2. marec 2013). Medzi posledných zaradených členské štáty patria Tonga (27. júl 2007), Ukrajina (16. máj 2008), Kapverdy (23. júl 2008). , Čierna hora (29. apríl 2012), Samoa (10. máj 2012), Rusko (22. august 2012), Vanuatu (24. august 2012).
Dejiny
Brettonwoodska konferencia navrhla vytvorenie Medzinárodnej obchodnej organizácie (ITO z angl. International Trade Organization), ktorá mala vytvárať pravidlá a regulovať obchod medzi krajinami. Charta ITO bola odsúhlasená na konferencii Organizácie Spojených národov v Havane na Kube v marci roku 1948. Neuspela však, pretože ju zablokoval Senát USA. Niektorí historici si myslia, že ITO takto dopadla, pretože americkí obchodníci sa báli možných regulácií zo strany ITO.
Jediný prvok, ktorý prežil je Všeobecná dohoda o clách a obchode (GATT). Po ôsmom kole rokovaní „Uruguajskom kole“ v roku 1995 GATT zavŕšil svoju existenciu vytvorením WTO. Stanovy a zmluvy GATTu prevzala WTO, ktorá bola poverená ich spravovaním spolu s ďalšími asi tridsiatimi dohodami. WTO má v náplni práce aj riešenie nezhôd medzi jednotlivými členmi. Na rozdiel od GATT má WTO aj oveľa bujnejší aparát.
Poslanie
WTO sa snaží zväčšiť objem medzinárodného obchodu podporou odstraňovania prekážok, a takisto sa snaží vytvoriť miesto pre diskusiu.
Princípy Obchodného Systému
Štruktúra
Všetci členovia sa môžu podieľať na práci všetkých výborov, pracovných skupín atď. s výnimkou odvolávacej komisie, panelov na urovnávanie sporov a mnohostranných výborov.
Najvyšší Stupeň: Ministerská konferencia Najvyššiu hodnosť vo WTO zastáva ministerská konferencia ktorá musí zasadať aspoň raz za dva roky. Ministerská konferencia predstavuje všetkých členov WTO z ktorých všetci sú krajiny alebo colné únie. Táto skupina môže robiť rozhodnutia vo všetkých veciach všetkých multilaterálnych dohôd.
Druhý Stupeň: Generálne Zhromaždenie
Tretí Stupeň: Rada Pre Obchod
Štvrtý Stupeň: Pomocné Skupiny
Iné výbory
Vyjednávanie
Väčšina medzinárodných organizácií pracuje na princípe čo krajina to hlas, alebo každá krajina istý počet hlasov (zvyčajne závisiacich na populácii alebo inom faktore). Ale vo WTO je veľa rozhodnutí prijímaných dohodou všetkých členov. Výhoda tohoto typu rozhodovania je, že všetky strany sú spokojné pretože sa prijalo to najpopulárnejšie riešenie. Najväčšou nevýhodou je že rokovania zaberajú nekonečne veľa času a konečné rozhodnutie je vyjadrené tak aby sa dalo v budúcnosti čo najťažšie interpretovať.
Protesty
Od svojho vzniku v roku 1995 je WTO cieľom protestov antiglobalistov.
Combeaufontaine
Combeaufontaine môže byť:
Bonzée
Bonzée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dinard
Dinard môže byť:
Brazilka
Brazilka je mokraďou (rašelinovou lúkou) v Lužických horách, na severe okresu Česká Lípa. Lokalita sa nachádza 1 km od hory Luž, severne od dediny Dolní Světlá a južne od obce Waltersdorf (Sasko) na východnom úpätí Luže. Od roku 2002 je chránenou prírodnou pamiatkou. . Je tu vybudovaný náučný chodník Obnova mokřadů na Brazilce.
Popis
Oblasť je prameniskom riečky Svitávka a zaberá plochu viac ako 8 hektárov z väčšej časti na území Česka a okrajovo v Sasku.
Rašelinová vrstva je v niektorých miestach až 0,6 m hrubá. Časť plochy pokrýva vresovisko. Rašelinové lúky majú spravidla nižší obsah živín vo vode a v pôde a nízke pH. Tomu zodpovedá aj druhová skladba rastlín a živočíchov.
Upresnenie fauny a flóry
Z rastlín sa tu vyskytuje predovšetkým: rašelinník (Sphagnum sp.), ostrica čierna (Carex nigra), sitina ostrokvetá (Juncus acutiflorus), rosička okrúhlolistá (Drosera rotundifolia), všivec lesný (Pedicularis sylvatica), vres obyčajný (Calluna vulgaris). Vzácni zástupcovia živočíchov sú: vretenica severná (Vipera berus), jašterica živorodá (Lacerta vivipara), slepúch lámavý (Anguis fragilis), chrapkáč poľný (crex crex), sluka hôrna (Scolopax rusticola).
História mokrade
vľavo|náhľad|Brazílka s horou Luž
Názov Brazílka pochádza od zbúraného hotela Neubrasilien (po roku 1945 detskej zotavovne) ktorý stál na úpätí Luže. V roku 1986 bola podhorská mokraďová lúka vysušená na účely poľnohospodárskej činnosti. Odvodnenie bolo vykonané nedokonale, zamokrené miesta nedovoľovali poľnohospodárske využitie, a preto bola oblasť ponechaná ľadom a postupne zarastala náletovými drevinami.
V roku 1999 bola spoločnou prácou Správy CHKO Lužické hory, Občianskeho združenia priateľov Lužických hôr z Jablonného v Podještědí, referátu životného prostredia Zemského úradu Löbau-Zittau a spolku pre výskum životného prostredia Zittau e. V. obnovený pôvodný vzhľad a funkcia lokality. V rámci znovuzavodnenia bolo treba spomaliť odtok vody z oblasti oi. prehradením toku Svitávky a vyhĺbením malej vodnej plochy uprostred lúky. Odstránené boli nevhodné náletové dreviny (smrekovce, borovice) a novo vysadené boli najmä jelša a vŕby. Obnova stála asi 800 000 Sk a väčšina prác bola vykonaná českými firmami.
Náučný chodník
Zároveň s úpravami lokality bol na jar v roku 1999 vybudovaný náučný chodník Obnova mokřadů na Brazilce. Okruh chodníka s dĺžkou 300 metrov je nenáročný, určený pre peších turistov a má štyri dvojjazyčné informačné tabule. Prvé zastavenie je pri ceste vedúcej z Dolnej Světlej, posledný neďaleko turistického hraničného prechodu Dolní Světlá - Waltersdorf. Obsahom tabúľ je zoznámenie návštevníkov s česko-nemeckých projektom, s typickou vegetáciou a faunou mokradí v pramenisku potoka Svitávka a históriou nevhodných melioračných zásahov. Potom bol vydaný tlačou aj farebný český a nemecký sprievodca, resp.skládací leták s mapkou okruhu. Bol k dostaniu v informačných centrách celej oblasti a v múzeu (už zrušenom v Bredovskom letohrádku) Lužických hôr pri Lemberku.
Turistika
Neďaleko Brazilky vedú po a pri štátnej hranici a hore Luž turistické trasy (zelená, modrá a červená) a tiež cyklotrasa 3061. . Motoristi musia odstaviť auto v Dolnej či Hornej Světlej, alebo v Myslivnách.
Thun
Thun je mesto, ktoré sa nachádza v stredozápadnom Švajčiarsku v kantóne Bern.
Mesto leží na výtoku rieky Aare z Thunského jazera. Thun je domovom najväčšej posádky Švajčiarskej armády a zároveň je 11. najväčším mestom vo Švajčiarsku. V jeho aglomerácii žije okolo 90-tisíc ľudí.
Geografia
Historické jadro mesta neleží priamo na brehu Thunského jazera, ale vo vzdialenosti okolo jedného kilometra na rieke Aare. Vnútorné mesto pozostáva zo Schlossberg, Dolného mesta, Hauptgasse a Bällizu. Na Schlossbergu sa nachádza zámok a Mestský kostol. Bälliz je ostrov na rieke Aare tesne pri jej výtoku z Thunského jazera a od 14. storočia patrí mestu. Od roku 1988 je pešou zónou.
Zloženie obyvateľstva
(Stav k: 31. december 2010):
Celkový počet obyvateľov: 43 327 (100%)
Cudzinci: 5 157 (11.9%)
Podľa vekových skupín:
Náboženská príslušnosť
(Stav k: 31. december 2011):
Dušan Roll
JUDr. Dušan Roll (* 28. január 1928, Martin† 29. júl 2021 ) bol slovenský spisovateľ, ilustrátor, režisér a popredná osobnosť slovenského kultúrneho života. Je spoluzakladateľom viacerých významných inštitúcií a podujatí, ako napríklad Bienále ilustrácií Bratislava či medzinárodný filmový festival Agrofilm v Nitre. Istý čas pracoval aj ako redakčný tajomník vo vydavateľstve Osveta a Mladé letá a štyri roky pôsobil ako riaditeľ Slovenskej filmovej tvorby. Za významné zásluhy o kultúrny rozvoj Slovenskej republiky mu prezident Ivan Gašparovič udelil Pribinov kríž II. triedy.
Životopis
Narodil sa v Martine v roku 1928 otcovi Belovi Rollovi (riaditeľovi Tatrabanky) a matke Ľudmile rodenej Haľamovej. Po absolvovaní gymnázia v Martine, pokračoval v rokoch 1947 až 1953 v štúdiu na Právnickej fakulte UK a Vysokej škole stavebnej v Bratislave. Od roku 1953 pôsobil na rôznych pozíciách ako redakčný tajomník, vedúci výroby a šéfredaktor Vydavateľstva Osveta v Martine a v Bratislave (19531959). Okrem redakčnej práce mal na starosti aj tvorbu pre najmenšie deti, tzn. leporelá, maľovanky či vystrihovačky. Po zrušení Osvety sa v roku 1959 presunul do vydavateľstva Mladé letá, kde pôsobil ako zástupca šéfredaktora a dostal na starosť predškolskú a výtvarnú redakciu (19591978). Mladé letá vydávali knižky pre deti, vyhľadávali a podnecovali spisovateľov píšucich detskú literatúru a veľkú pozornosť venovali aj ilustráciám a ilustrátorom. Počas svojho pôsobenia vo vydavateľstve Mladé letá vytvoril pod pseudonymom Juraj Háj rad leporel a maľovaniek, ktoré vyšli aj vo viacerých cudzojazyčných vydaniach.
Práve na pôde Mladých liet vznikol nápad prezentovať diela českých a slovenských výtvarníkov pred svetom a zároveň priniesť do Bratislavy diela ilustrátorov zo zahraničia. Pri zrode myšlienky stáli okrem Dušana Rolla aj vtedajší výtvarný redaktor Mladých liet Ján Švec, Miroslav Cipár, Albín Brunovský a ďalší. Za pomoci profesora Bambergera sa mu následne v roku 1967 podarilo vytvoriť medzinárodné podujatie Bienále ilustrácií Bratislava. To následne, ako jeho generálny sekretár, priviedol ku vysokému medzinárodnému postaveniu a súčasne jeho prostredníctvom pomáhal začleňovať slovenskú ilustračnú školu do medzinárodného kontextu.
V roku 1954 sa oženil s Annou, rodenou Sopóciovou. Majú synov Fedora a Milana.
Riaditeľ slovenskej filmovej tvorby
Najvýznamnejším pôsobiskom Dušana Rolla v slovenskej kinematografii je jeho funkcia riaditeľa Slovenskej filmovej tvorby v rokoch 19781981. Za jeho pôsobenia bolo v ateliéroch na Kolibe založené štúdio animovaného filmu (bábkový film), Dom zvuku a k réžii sa vrátili tvorcovia proskribovaní počas normalizácie, ako Dušan Hanák, Juraj Jakubisko a Peter Solan. V období riaditeľovania Dušana Rolla tak môžeme badať isté uvoľnenie pomerov v kinematografii. Svedčia o tom aj posledné trezorované diela spred roka 1989 ako Ja milujem, ty miluješ (1980) Dušana Hanáka a Tam a späť (1981) Fera Feniča, či ideológmi neskôr kritizované filmy ako Postav dom, zasaď strom (1979) Juraja Jakubiska, Tri tony šťastia (1979) Vlada Balca, alebo Citová výchova jednej Dáše (1979) Jána Zemana, ktorá sa do kín dostala až po 29 dodatočných zmenách. Na prelome 70. a 80. rokov sa tiež udiala rozhodujúca premena v rámci samotných dramaturgických skupín, kde dostala priestor nová generácia dramaturgov, ako Jozef Heriban, Karol Hlávka, Gabriel Halmo, Jozef Filo, Slavomír Rosenberg a Zuzana Tatárová, ale aj niektorí režiséri, ako napr. Ján Zeman.
Na druhú stranu však toto obdobie i samotného Dušana Rolla, ktorého Václav Macek označil v Dejinách slovenskej kinematografie za spoľahlivý nomenklatúrny káder, môžeme stále považovať za normalizované. Autori mohli nakrúcať len uprostred pevných ideologických mantinelov a formálna i ideologická radikálnosť a slobodomyseľnosť diel 60. rokov bola nenávratne preč. Základnou ambíciou už síce nebola izolácia, ale úspech v zahraničí, avšak vždy s istotou, že to neohrozí postavenie vedenia. V hranej tvorbe tiež mali významné postavenie spoľahliví komunisti a funkcionári, ako Pavel Gejdoš, Pavol Kuzma či Martin Ťapák.
Agrofilm
Ďalším významným projektom v oblasti kinematografie bolo založenie filmového festivalu Agrofilm. Myšlienka, organizovať medzinárodný filmový festival venovaný agropotravinárskej problematike, vznikla už v roku 1981. Na pardubický festival Technofilm a ostravský Ekofilm sa prihlasovalo stále viac diel z oblasti poľnohospodárstva a potravinárstva, a tak organizátori uvedených festivalov v Krátkom filme Praha navrhli organizovať samostatný festival pod názvom Agrofilm. Ako miesto organizovania bola vybraná Nitra, v ktorej sa vytváralo centrum poľnohospodárskej vedy, odbornej výchovy a výstavníctva. Samotný Dušan Roll opisuje situáciu takto: ''„Raz za mnou prišiel riaditeľ Výskumného ústavu živočíšnej výroby v Nitre Ján Plesník a hovorí mi: „Vieš, boli by sme veľmi radi, keby sa v Nitre zorganizuje agropotravinársky filmový festival. Ale máme problém, keďže Agrokomplex je v Nitre i v Českých Budějoviciach. My to chceme predchytiť a dostať do Nitry.” Potrebovali štatút, tak som sa do toho pustil. Lenže ja som nevedel, že oni ma súčasne poveria tým, aby som robil predsedu a aby som zložil porotu. Myslel som, že ostanem na jednu sezónu, dve, aby sa to zabehalo. Nakoniec som v Nitre riadil 22 porôt pre Agrofilm!“''
Za uplynulé obdobie bolo na festivale prezentovaných takmer 4000 filmov. Agrofilm množstvo z tých filmov uskladňuje a dnes má obrovský archív v Nitre, ktorý neexistuje nikde inde na svete. Zásluhu na tom má aj Dušan Roll: ''„Podarilo sa nám dostať do štatútu, že všetky filmy, ktoré sa dostanú do výberu, ostanú v archíve. A tie, ktoré dostanú cenu, sa môžu premietať.“''
Spomedzi ďalších jeho činností v oblasti kinematografie treba spomenúť námet na film Varila myšička kašičku (1974) Vlastimila Herolda a organizáciu premietania Jánošíka za účasti Jaroslava Siakeľa v Blatnici.
Bienále ilustrácií Bratislava
Azda najvýznamnejšou činnosťou Dušana Rolla v oblasti slovenského umenia bolo založenie a organizovanie Bienále ilustrácií Bratislava (BiB). Už začiatkom 60. rokov bol záujem i snaha predstaviť sa v medzinárodnom meradle a dostať sa na veľtrhy. Prvým krokom k vytvoreniu BiBu bolo zriadenie československej sekcie medzinárodnej mimovládnej organizácie UNESCA s názvom International Board on Books for Young People (IBBY). Prezidentom bol v tom období Richard Bamberger, vďaka ktorému sa podarilo zabezpečiť, aby bola v roku 1965 zvolaná prvá prípravná komisia, zložená zo zástupcov organizácií UNESCO a UNICEF. Tá mala za úlohu zistiť, či sa v Bratislave môže takáto akcia zrealizovať. Keď v tom istom roku schválili štatút a organizačný poriadok, dohodlo sa, že sa prvé bienále uskutoční v roku 1967. Medzi jeho zakladateľov patria, okrem Dušana Rolla, aj akademickí maliari Miroslav Cipár a Albín Brunovský. Bienále sa koná pod záštitou UNESCO a IBBY, s podporou Ministerstva kultúry Slovenskej republiky. Hlavným organizátorom je medzinárodný dom umenia pre deti BIBIANA. Na prvom ročníku sa zúčastnilo 320 ilustrátorov z 25 krajín a BIB sa tak stalo jedným z najväčších nekomerčných podujatí svojho druhu na svete.
Nešlo pritom len o vytvorenie možnosti prezentácie najlepších diel z krajín s bohatou knižnou kultúrou v oblasti ilustrácií pre deti, ale aj o poskytnutie priestoru ilustrátorom z rôznych krajín a možnosť prezentovať svoje diela odborníkom a vydavateľom zo sveta. Podstatou podujatia sa tak stala pestrosť, čo potvrdzuje aj výber poroty: ''„Porota sa skladá, a to bol unikát vo vtedajšom socialistickom svete, zo zástupcov organizátorov. Mali sme zásadu, že porota musí byť pestrá. To znamená niekto z románskej oblasti – Španielsko, Portugalsko, Francúzsko, jedna časť germánska – teda Angličania, Nemci a tak, potom Južná Amerika... Vždy bolo asi 12 členov a oni si zo svojho kruhu volili predsedu.“'' Nezanedbateľným zámerom je od vzniku bienále pritiahnuť pozornosť detských divákov. V priebehu 48 ročnej existencie BIB a jeho 27 ročníkov sa tu prezentovalo 8 369 ilustrátorov zo 112 krajín s 65 573 originálmi ilustrácií a vyše 10 000 kníh.
Činnosti na medzinárodnej scéne
Dušan Roll ako jeho generálny sekretár priviedol Bienále ilustrácií Bratislava k vysokému medzinárodnému postaveniu a súčasne jeho prostredníctvom pomáhal začleňovať slovenskú ilustračnú školu do medzinárodného kontextu. Na základe tohto úspechu ho IBBY prizvala na spoluprácu na svojich projektoch a na kongrese v Tokiu ho v roku 1986 zvolili aj za prezidenta. V roku 1978 ho tiež zvolili za predsedu poroty pre udeľovanie Ceny H. Ch. Andersena, akejsi Nobelovej ceny pre detské knihy, ktorej víťazi v priebehu BIB prezentujú svoju tvorbu samostatnou výstavou.
Detská tvorba
Počas svojho pôsobenia vo vydavateľstve Mladé letá vytvoril rad leporel a textovaných maľovaniek, ktoré vyšli aj vo viacerých cudzojazyčných vydaniach, ako Letíme vesmírom, Na tom našom dvore, Skúpy Macko, Kolo, kolo mlynské, Čo sa sníva mrožovi, Išiel Capko na jarmok, Medzi vtákmi, Medzi zvieratkami, Nakreslím si dom a Moja škôlka. Fascinujúce je predovšetkým leporelo Letíme vesmírom z roku 1959 s ilustráciami Vojtěcha Kubaštu, v ktorom sa skvelo snúbi informatívny a vedecko-fantastický rozmer. Ilustrácie Vojtěcha Kubaštu, považovaného za priekopníka detskej priestorovej knihy, vynikajú farebnou, prepracovanou komiksovou kresbou, ktorej futuristické nápady a dobrodružný nádych dodnes nezostarli. Dodnes predávané je leporelo Nakreslím si dom z roku 1978 s kresbami Heleny Zmatlíkovej a básňou samotného Rolla. Pôvabná kratučká detská knižka zobrazuje jednotlivé izby a spolu s tým aj ľudských či zvieracích členov rodiny.
Monotónnosť
Monotónnosť môže byť:
Kostol svätého Juraja
Kostol svätého Juraja môže byť:
Slovensko
aj:
Česko
aj:
Ukrajina
aj:
Milton
Milton môže byť:
Pantograf
Pantograf môže byť:
Pohár federácie 2009 (Svetová skupina)
Svetová skupina je najvyššia úroveň súťaží Pohára Federácie v roku 2009.
Knínice
Knínice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 178 obyvateľov, z toho 88 mužov a 90 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,0 roka (muži 40,9 roka, ženy 47,1 roka).
Karol Chmel
Karol Chmel (* 6. október 1953) je slovenský redaktor, básnik, prekladateľ.
Životopis
Vyštudoval odbor výchova a vzdelávanie dospelých na filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, v rokoch 1989 – 1996 bol redaktorom vydavateľstva Smena, v roku 1998 pracoval ako redaktor v mesačníku OS, neskôr bol redaktorom mesačníka Fragment.
Hadriánov val
Bol dlhý (vtedajších 80 rímskych míl). Jeho hrúbka a výška bola závislá od dostupných materiálov, tieto rozmery sa pohybovali v rozmedzí 3 až 6 metrov. Tiahol sa od Severného mora po Írske more. Zvnútra boli popri ňom vybudované cesty a posádky, zvonku vysunuté pevnosti.
thumb|Jedna zo zachovaných častí pri Greenhead
Karol Chmel
Tvorba
Debutoval v roku 1985 zbierkou básní Máš, čo nemáš. Vo svojich dielach sa zaoberá odhaľovaním a analýzou zložitosti a protirečivosti reality a ľudského bytia. Postavy v jeho dielach bojujú o vlastnú identitu v súčasnom svete. Okrem vlastnej tvorby sa venuje i prekladaniu z poľskej, slovinskej, srbskej a chorvátskej literatúry (Marcin Baran, Leszek Engelking, Darek Foks, Natasza Goerke, Witold Gombrowicz, Zbigniew Herbert, Tadeusz Konwicki, Jerzy Kronhold, Ryszard Krynicki, Ewa Lipska, Czesław Miłosz, Jacek Podsiadło, Tadeusz Różewicz, Jarosław Marek Rymkiewicz, Marcin Świetlicki, Adam Zagajewski, Danilo Kiš, Borislav Pekić, Aleš Debeljak, Edvard Kocbek, Bora Ćosić, Andrzej Sapkowski).
Volovec
Volovec môže byť:
Jan Herben
PhDr. Jan Herben (* 7. mája 1857 Brumovice u Hustopečí – † 24. decembra 1936 Praha) bol český politik, novinár, spisovateľ a historik.
Monotónna funkcia
right|thumb|Neklesajúca funkcia
Monotónna funkcia je súhrnné označenie pre nerastúcu funkciu, neklesajúcu funkciu, rastúcu funkciu a klesajúcu funkciu. Príslušná vlastnosť sa označuje ako monotónnosť funkcie.
Nerastúca a neklesajúca funkcia sa nazývajú aj nerýdzo monotónna funkcia. Rastúca a klesajúca funkcia sa nazývajú aj rýdzo monotónna funkcia.
Inak povedané - je taká funkcia, (podobná vec - monotónny interval (časť funkcie)), ktorá na svojom definičnom obore buď rastie alebo klesá(čiže aj stagnuje, lebo to nie je ani rast ani klesanie), ale určite nie zároveň klesá, či rastie, určite to zároveň nekombinuje, a je tam definovaná lebo inak by sme nevedeli či rastie či klesá na tom mieste.
Preto taký sínus napríklad monotónny nie je, pretože ten na svojom definičnom obore i stúpa i klesá.
Umenie Bulharska
Výtvarné umenie
Osobitnú súčasť kultúry každej krajiny reprezentuje výtvarné umenie, ktoré sa v 20. storočí využívalo nielen na sprostredkovanie umeleckého zážitku, ale často aj na konkrétne spoločenské, politické a národné ciele.
Maliarstvo
Bulharské maliarstvo 20. storočia sa na jednej strane uberalo svojou vlastnou umeleckou cestou, ale súčasne odrážalo špecifické vývinové trendy svetového maliarstva. Bulharskí umelci však využívali také moderné výrazové prostriedky, ktorými si získali medzinárodné uznanie. Druhá polovica 20. storočia bola poznačená nánosmi totalitnej ideológie komunistických režimov a smerom, ktorý sa nazýva socialistický realizmus.
Hoci sa v tomto období na scéne bulharského maliarstva objavili viaceré výrazné talenty, k najvýznamnejším umelcom, ktorých tvorba sa prelína väčšou časťou 20. storočia nesporne patria Vladimir Dimitrov-Majstora a Dečko Uzunov.
Sochárstvo
Umenie tvarov ponúka viaceré možnosti interpretácie. Bulharské sochárstvo 20. storočia charakterizuje neobyčajne bohatá produkcia. Začiatkom storočia sa svojou tvorbou výrazne presadili Marko Markov a profesor Ivan Lazarov. V druhej polovici storočia sa dostávajú do popredia autori svetového mena: Georgi Čapkanov-Čapa a Veždi Rašilov.
Hudobné umenie
Bulharská hudobná produkcia 20. storočia sleduje všetky známe svetové trendy. Hoci je ovplyvnená novými hudobnými prúdmi, v jej smerovaní sú zároveň evidentné prvky bulharského folklóru, ktoré majú stále miesto v dielach väčšiny umelcov pôsobiacich v oblasti hudobného umenia. Majstrovstvo bulharských hudobných interpretov a skladateľov pozná celý svet. Folklórne motívy, ktoré sú zastúpené v bulharskej vážnej aj džezovej hudbe, robia z nej vyhľadávaný hudobný artikel kvôli exotike nepravidelného rytmu a špecifickým tóninám.
Ľudová hudba
Bulharský folklór má niekoľko charakteristických čŕt, sú to: V roku 1951 vznikol prvý a do dnešných čias najpopulárnejší bulharský folklórny súbor. Jeho zakladateľ a umelecký vedúci bol Filip Kutev. Súbor, ktorý dodnes nesie jeho meno, má v repertoári tance a piesne zo všetkých siedmich bulharských folklórnych regiónov.
Tradičná bulharská hudba všetkých bulharských folklórnych regiónov je založená na nepravidelných taktoch. Sú to: 5/8, 7/8, 8/8, 9/8 a 11/8 takt alebo zložené takty (5+7)/8, (15+14)/8 a (9+5)/16. Táto rytmická asymetria je typická pre hudbu takmer všetkých balkánskych národov.
Filip Kutev zakladá prvý ľudový umelecký súbor 1. mája 1951 a práve vďaka tomu sa v Bulharsku mohla etablovať a umelecky rásť celá plejáda vynikajúcich spevákov, inštrumentalistov, tanečníkov, choreografov a hudobných skladateľov. Aby získal potrebný počet umelecky nadaných členov súboru, Kutev neprestajne cestuje po bulharských dedinách, kde hľadá nové perspektívne talenty. Takýmto spôsobom každá nová speváčka obohatila repertoár súboru originálnymi ľudovými piesňami, ktoré boli charakteristické pre jej rodný kraj. Filip Kutev začína ako prvý transponovať ľudové piesne do takej podoby, aby mohli byť prezentované viachlasným zborom. Mení charakter tradičného piesňového repertoáru a na jeho základoch buduje ojedinelé zborové interpretačné umenie, ktoré sa v zahraničí často podvedome spája s bulharským folklórom.
Populárna hudba
V Bulharsku, rovnako ako v Európe a USA, sa v 20. storočí rozvíja džezová, rocková a popová hudba. Napriek tomu, že Bulharsko doposiaľ nemá umelcov svetového mena, ktorí by sa umiestnili na popredných priečkach popových a rockových rebríčkov, bulharskí džezoví hudobníci si získali svetové scény. V druhej polovici 20. storočia aktívne tvorí klavirista Milčo Leviev, Teodosij Spasov, Jaldaz Ibrahimovova a iní.
V roku 2000 vznikol projekt Balkánske kone, na ktorom sa podieľajú hudobníci zo všetkých balkánskych krajín. Vo svojich albumoch hľadajú spoločné korene balkánskej hudby. Sú to: Tamara Obrovacova (Chorvátsko), Vlatko Stefanovski (Severné Macedónsko), Teodosij Spasov (Bulharsko), Emil Bukurov (Rumunsko), Sanja Iličova (Juhoslávia), Kostas Teodoru (Grécko), Krasi Željazkov (Bulharsko), Stojan Jankulov (Bulharsko) a Hakan Bešer (Turecko).
Vážna hudba
Práve 20. storočie je obdobím, počas ktorého sa začínajú formovať prvé reálne kontúry bulharskej hudobnej produkcie v oblasti vážnej hudby. Pre symfonickú hudbu je typické využívanie kompozičných prvkov s ľudovými motívmi. Najznámejšími skladateľmi a dirigentmi tohto obdobia sú Marin Goleminov, Ľubomir Pipkov, Pančo Vladigerov a Petko Stajnov.
Filmové a divadelné umenie
Kinematografia a divadelníctvo patria k tým žánrom umeleckej produkcie, ktoré začiatkom 20. storočia nachádzajú možnosti svojho umeleckého vyjadrenia. Bulharské vizuálne umenie sa teší veľkému záujmu verejnosti nielen v Bulharsku, ale aj v zahraničí. Brány Divadelnej akadémie múzických umení v Sofii opustilo mnoho generácii hercov, ktorí vedeli zapôsobiť na divákov dokonca aj vtedy, keď nevystupovali pred domácim publikom. Témy, ktoré rezonovali v bulharskej filmovej a divadelnej tvorbe boli nielen blízke človeku, ale zároveň mali výsostne národné atribúty, čo bolo príčinou charakteristickej črty bulharského filmového a divadelného umenia, ktorou bola úzka prepojenosť námetov s každodennou realitou.
Dlhometrážny film
Bulharská filmová tvorba do začiatku druhej svetovej vojny kráča v stopách veľkých filmových spoločností, aké pôsobili v USA, vo Veľkej Británii a Francúzsku. Keď sa v roku 1944 dostal k moci komunistický režim, bulharská filmová tvorba začala slúžiť novému zriadeniu a jeho spoločenským víziám. Koncom 70. rokov 20. storočia sa do bulharských kín dostala nová vlna filmovej tvorby, ktorá sa usiluje poukázať na negatívne stránky ľudského charakteru a prostredníctvom nich upozorniť na problémy socialistickej spoločnosti, o ktorých v tom čase nebolo možné hovoriť nahlas a otvorene. Táto tendencia je najmarkantnejšia v snímkach Teplo (po bulharsky: Топло), Včera (po bulharsky: Вчера), ako aj a vo filme pre deti a mládež Ježkovia sa rodia bez ostňov (po bulharsky: Таралежите се раждат без бодли).
Kinematografia zároveň pokračuje v tvorbe filmov s národnou tematikou. V 80. rokoch 20. storočia je natočený celý rad historických filmov. Medzi nimi má osobitné postavenie seriál Kapitán Petko Vojvoda (po bulharsky: Капитан Петко войвода), ktorý umelecky stvárňuje životné osudy národného hrdinu kapitána Petka Kiriakova, a tiež film Pod jarmom (po bulharsky: Под игото).
Animovaný film
Animácia ponúka ešte väčšiu slobodu výrazových prostriedkov ako iné formy filmového umenia. Tento spôsob umeleckého stvárnenia sa ukázal ako osobitne vhodný výrazový prostriedok na vyjadrenie nesúhlasného a kritického postoja voči komunistickému režimu, ktorý v Bulharsku počas 20. storočia vládol celých 45 rokov.
Divadelné umenie
Na prvý pohľad sa zdá, že divadelné umenie reprodukované v cudzom jazyku, by bolo nezrozumiteľné. Divadelné hry Majster a Margaréta (po bulharsky: Майсторът и Маргарета) režiséra Tediho Moskova, Plášť (po bulharsky: Шинел) Vasila a Niny Vasilievových a Vyhnanci (po bulharsky: Хъшове) Alexandra Morfova majú úspech na domácich aj svetových scénach, tešia sa širokej popularite obecenstva a získavajú mnohé ocenenia.
Ladislav Szalay
Ladislav Szalay (pseudonym Gabriel Viktor) (* 23. máj 1929, Trnava) je slovenský spisovateľ.
Životopis
Vzdelanie získaval v Trnave a v Bratislave na Vysokej škole ekonomickej a v rokoch 1964 – 1966 na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. V rokoch 1951 – 1953 pracoval ako vedecký pracovník SAVU, v rokoch 1954 – 1973 bol redaktorom časopisu Roháč, v rokoch 1974 – 1989 účtovníkom vo vydavateľstve Pravda, v rokoch 1990 – 1992 šéfredaktor periodika Slovenský denník a od roku 1992 Aréna.
Saint-Cyr-sur-le-Rhône
Saint-Cyr-sur-le-Rhône je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Jackuliak
Ján Jackuliak (* 10. júl 1978, Lučenec) je slovenský divadelný a filmový herec.
Vyštudoval konzervatórium v Košiciach (odbor činohra), potom získal angažmán v Štátnom divadle Košice. Neskôr však presídlil do Brna, kde absolvoval JAMU a vyštudoval odbor Muzikálové herectvo. Bol členom súboru Mestského divadla Brno, a to od 1. júna 2001 do 31. júla 2011. Účinkoval, či ešte účinkuje, tiež v Národnom divadle Brno alebo v Malém Divadle Komedie.
Kirill Afanasievič Mereckov
Kirill Afanasievič Mereckov (* 7. jún 1897 Nazarevo, Riazanská gubernia, Rusko – † 30. december 1968, Moskva, ZSSR) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal 26. októbra 1944.
Mladosť a začiatky v armáde
Pochádzal z roľníckej rodiny z Riazanskej gubernie. Ako najstarší syn od detstva pomáhal rodičom pri prácach na poli. Po skončení základnej 4-ročnej školskej dochádzky odišiel do Moskvy, kde sa živil ako robotník. Na začiatku prvej svetovej vojny bol oslobodený od vojenskej služby. Vstúpil do boľševickej strany a červených gárd. Účastník ruskej občianskej vojny, slúžil ako komisár.
Druhá svetová vojna
Po príchode na front bol poverený vedením 7. armády, ktorá viedla boje s fínskymi jednotkami na rieke Svir. Od novembra 1941 velil 4. armáde, ktorá uskutočnila Tichvinskú útočnú operáciu. Od decembra 1941 velil vojskám volchovského frontu, ktorý postupne v priebehu roku 1942 uskutočnil Ľubanskú a Siňavinskú operáciu. Obe operácie sa skončili bez úspechu po krvavých bojoch a mali za následok ťažké sovietske straty. Výsledkom bolo tiež zrušenie volchovského frontu s priradením jeho jednotiek leningradskému frontu rozkazom z 21. apríla 1942 a neskoršie pozbavenie Mereckova velením tejto skupiny jednotiek v máji 1942. Mereckov bol poverený vedením 33. armády západného frontu. Tieto opatrenia sa však ukázali len ako dočasné, počas nich sa dostala do obkľúčenia 2. úderná armáda. Už 8. júna 1942 vyšiel rozkaz, ktorý znova obnovil volchovský front a do velenia vrátil Merckova . V obkľúčení pri Mjasnom More neskôr došlo k úplnej likvidácii sovietskej 2. údernej armády a jej veliteľ A. A. Vlasov pri tom padol do nemeckého zajatia.
Mereckov na pozícii veliteľa volchovského frontu zotrval až do februára 1944. V januári 1943 sa podieľal na prelomení blokády Leningradu počas operácia Iskra. V januári 1944 zohral hlavnú úlohu v leningradsko-novgorodskej operácii. Následne bol vo februári 1944 poverený velením karelského frontu, ktorý vykonal Svirsko-petrozavodskú a Petsamo-kirkenesskú operáciu. 26. októbra 1944 mu bola udelená hodnosť maršala ZSSR. Bojové operácie ukončil na území Nórska.
Od apríla 1945 velil Prímorskej skupine vojsk na Ďalekom východe. V júli 1945 bol poverený velením 1. ďalekovýchodného frontu, ktorý viedol hlavný úder proti japonským silám v Mandžusku. Po skončení bojových operácií proti cisárskemu Japonsku bol vyznamenaný Radom Víťazstva.
Povojnové obdobie
Po vojne slúžil na rôznych štábnych a politických funkciách. Zomrel 30. decembra 1968. Urna s jeho popolom bola uložená v Nekropole Kremeľskej steny v Moskve.
Rucqueville
Rucqueville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jean-Michel Jarre
Jean-Michel André Jarre [žán mišel žar] (* 24. august 1948, Lyon, Francúzsko) je francúzsky hudobník a skladateľ. Je považovaný za jedného z priekopníkov elektronickej hudby a tiež inovátora pre jeho veľkolepé koncerty na voľnom priestranstve, obsahujúce laserovú show a ohňostroje, miešanie hudby s architektúrou a prostredím.
Je držiteľom Guinnessovho rekordu za usporiadanie najväčšieho koncertu (Moskva, 1997), v rokoch 2008, 2010 a 2016 koncertoval aj v Bratislave a Košiciach. Predal vyše 80 miliónov albumov a singlov.
Jarre je veľvyslancom dobrej vôle pri UNESCO ako celebrita priťahujúca pozornosť na túto organizáciu. Na počesť Jeana-Michela a jeho otca Mauricea Jarra bol pomenovaný Asteroid 4422 Jarre.
1948 – 1975
Záujem o hudbu v Jeanovi Michelovi vzbudil jeho starý otec z matkinej strany. Do svojich ôsmych rokov trávil u starých rodičov každý rok 6 mesiacov. Jeho starý otec hrával na hoboji, bol inžinier a vynálezca. On vymyslel aj prvý hudobný mixážny pult pre Radio Lyon. Starý otec daroval Jeanovi Michelovi aj jeho prvý gramofón. Jarre bol schopný sledovať so starým otcom pouličných umelcov pri práci, čo malo veľký vplyv na jeho neskoršiu prácu (Jarre využíva starý verklík pri svojich koncertoch či dokonca zložil skladbu, ktorého hlavným nástrojom je práve tento pouličný hudobný nástroj). Starý otec ho aj motivoval k štúdiu hry na klavír. Všeobecný záujem o hudobné nástroje vyvolali jeho návštevy blších trhov na Saint-Ouen, kde mala jeho mama obchod so starožitnosťami. Často sprevádzal svoju mamu do parížskeho jazzového klubu "Le Chat Qui Pêche", kde sa zoznámil s saxofonistami Archie Sheppom a John Coltraneom, a trumpetistami Don Cherrym a Chet Bakerom. Tí mu vysvetlili, že hudba môže byť opisná aj bez textu. Vplyv na neho malo aj súdobé maliarske umenie, hlavne diela francúzskeho maliara Pierra Soulagesa. Pochopil, že aj v hudbe môžu byť viaceré textúry a hudobný skladateľ môže pôsobiť ako maliar s frekvenciami a zvukmi. V roku 1965 založil skupinu nazvanú Mystère IV. Koncom 60. rokoch začal experimentovať s kazetovými slučkami, rádiami o ďalšími elektronickými zariadeniami, až kým sa v roku 1968 stal členom Groupe de Recherches Musicales pod vedením Pierra Schaeffera, „otca“ Musique concrète, kde sa zoznámil so syntetizátormi. V tomto roku vydal aj svoj prvý hudobný singel La Cage - Erosmachine. Bol aj prvým skladateľom, ktorý zložil baletnú elektronickú kompozíciu Aor (hebrejsky "svetlo") pre Štátnu operu v Paríži v roku 1971. V nasledujúcom roku 1972 vydá svoj prvý album Deserted Palace. V tom istom roku zloží hudbu k filmu Les Granges brûlées (Spálené stodoly) s Alainom Delonom v hlavnej roli. Vytvára hudbu pre televíznu reklamu, znelky či divadlo. V nasledujúcich rokoch spolupracuje s viacerými francúzskymi umelcami a spevákmi. Zloží hudbu pre Patricka Juveta, Christopha, Francoise Hardyovú a Gérarda Lenormana.
1975 – 1979
V polovici 70. rokov podpísal nahrávaciu zmluvu so spoločnosťou Polydor. Jeho prvý album, Oxygène, bol vydaný v roku 1976. Ide o prvý album na svete, ktorý bol nahratý v domácom štúdiu Jarra a nie v hudobnom nahrávacom štúdiu. Žiadne z vtedajších nahrávacích štúdií nedôverovalo tomuto albumu. Jean-Michel Jarre o tom hovorí: Na rozdiel od jeho hudobnej konkurencie, ako napríklad tvrdý a futuristický zvuk Kraftwerk u (ktorého skladbe Mitternacht z roku 1974 sa Oxygène miestami výrazne podobá), alebo viac „kozmický“ a temný Tangerine Dream, mal Oxygène bohatý, priestorový a silne melodický zvuk. Bol komerčne úspešný na celom svete. Skladba Oxygène (Part IV) bola vydaná ako singel a stala sa najznámejšou elektronickou skladbou vôbec. Len z albumu Oxygène sa predalo vyše 15 miliónov albumov.
Roma Gąsiorowska
Roma Gąsiorowska-Żurawska (* 29. január 1981, Bydgoszcz, Poľsko) je poľská herečka a módna návrhárka. Za jej najvýznamnejšiu rolu je považovaná rola Sylwie vo filme Miestnosť samovrahov. Je jedna z herečiek divadla TR Warszawa. Roma sa o herectvo začala zaujímať už na strednej škole, kde so spolužiakmi vytvorila svoje vlastné divadlo. Vyštudovala na Krakowska Wyższa Szkoła Aktorska. Ako študentka hrávala v divadle Teatr Rozmaitości. Filmovo debutovala vo filme Jerzyho Stuhra Pogoda na Jutro.
Kariéra v móde
Roma je taktiež aj módna návrhárka. Medzi jej najznámejšie kolekcie patria kolekcie „Amor Amor“, „Stygmaty“, „7 Grzechów“ a „Stara Bardzo“. Bola nominovaná na cenu Róża Gali v kategórii „Debut v módnom svete“, avšak nezískala ju.
Jean-Michel Jarre
1980 – 1989
Začiatkom roka 1981 vydáva svoj tretí štúdiový album Magnetic Fields. Album obsahuje 5 skladieb. Tak ako v prípade predchádzajúcich albumov, aj tu sú názvy skladieb označené len číslovkami. V októbri 1981 sa stal Jarre prvým západným umelcom, ktorému bolo dovolené uskutočniť koncert v Číne. Za úspechom stojí, že britská ambasáda darovala pekinskému rádiu v roku 1981 albumy Oxygène a Equinoxe. V rádiách sa tak po prvýkrát hrala západná hudba. Keďže šlo o inštrumentálnu hudbu, nebola ani v rozpore s komunistickou ideológiou. Následne čínska vláda pozvala Jeana-Michela Jarra, aby zahral koncerty. Šlo o sériu koncertov v mestách Peking (dva koncerty) a Šanghaj (tri koncerty). Kým koncerty v Pekingu boli určené hlavne úradníkom, na koncerty v Šanghaji prišla aj verejnosť. Samozrejme, koncerty sa nezaobišli bez problémov. Prvým bolo, že organizátori museli vypnúť elektrinu v štvrti, kde sa konal koncert. Spotrebovala ju aparatúra na koncerte. Druhým fakt, že polovica publika v Šanghaji opustila halu pred 22.00 hod., aby mohli stihnúť posledné linky mestskej dopravy. Tieto koncerty boli aj prvé, kde použil svoju legendárnu laserovú harfu. Na koncerte mimo svojej tvorby prerobil aj tradičnú čínsku skladbu "Fishing Junks at Sunset". Tým, že jeden z koncertov bol vysielaný aj čínskym štátnym rozhlasom, šlo o jeden z prvých najsledovanejších koncertov v novodobej histórií. Hovorí sa až o 500 miliónovej počúvanosti. Z koncertov vychádza jeho prvý koncertný album Concerts in China, na ktorom sú aj skladby z predchádzajúcich albumov, ale aj niekoľko nových skladieb. Jedna z tých nových – "Arpegiator" – sa objavila aj v americkom kultovom filme 9 1/2 týždňa s Kim Basingerovou v hlavnej roli.
V roku 1983 bol Jean-Michel požiadaný, aby zložil hudbu pre výstavu umenia s názvom Orrimbe show, ktorá sa zaoberala témou supermarketov. Jarre sa rozhodol vytvoriť album s názvom Musique Pour Supermarché (Hudba pre supermarkety) v jednom exemplári. Album bol zložený a nahraný medzi februárom a májom 1983 s dĺžkou 30 minút. Výstava Orrimbe show sa konala v júni 1983 a na jej záver boli vystavené diela predané v aukcii. Jarre sa rozhodol predať jediný exemplár albumu tiež v aukcii, pričom zničil všetky matice a dosky. Aukcia sa konala 6. júla 1983 v aukčnej sieni Hotel Drouot v Paríži. Obal albumu obsahoval 11 Polaroidov z nahrávania a po aukcii bol pridaný ďalší s fotografiou nového majiteľa. Víťaz aukcie, M. Gerard, zaplatil 69 000 frankov (približne 8 300 dolárov v roku 1983) za jediný exemplár albumu. Ku kúpe albumu sa viaže historka - pán Gerard mal autonehodu, pri ktorej upadol do kómy. Keď sa z nej prebudil, z rádia počul hrať koncert Jarra v Číne. Ako sa po aukcií vyznal Jarrovi - "Vaša hudba ma prebudila do života". Po aukcii sa táto platňa odvysielala len raz na Rádiu Luxembourg. Pri jej odvysielaní bol prítomný aj samotný Jean-Michel, ktorý oslovil poslucháčov slovami "Piratez-moi!" (Piratujte ma!), aby si jeho album nahrali. Jeho výzvu vypočulo viacero poslucháčov a dodnes kolujú nelegálne kópie albumu "Musique Pour Supermarché".
V roku 1984 vydáva album Zoolook. Je plný samplerov a využíva v ňom aj niektoré zo skladieb, ktoré vyšli na zničenom albume Musique pour supermarchés (išlo o skladby "Diva", "Blah Blah Café" a "Ethnicolor II"). Ide o prvý album, kde je počuť aj ľudský hlas, nie však spev. V skladbe "Diva" je počuť recitál od Laurie Andersonovej. Jarre mal aj úspech so skladbou "Zoolookologie", ktorá sa prebojovala aj do tanečných hitparád.
náhľad|Koncert v americkom meste [[Houston 5. apríla 1986.]]