cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2-merkaptoetanol
Redukcia bielkovín
Merkaptoetanol sa často používa na tie isté biologické účely, ako ditiotreitol alebo tris(2-karboxyetyl)fosfín (TCEP), ktorý je bez zápachu.
Aj keď merkaptoetanol je prchavejší než DTT, je stabilnejší – merkaptoetanol má polčas rozpadu viac ako 100 hodín pri pH 6,5 a 4 hodiny pri pH 8,4. Polčas rozpadu DTT je 40 hodín pri pH 6,5 a 1,5 hodiny pri pH 8,5.
Prevencia oxidácie bielkovín
Merkaptoetanol a príbuzné redukčné činidla (napr. DTT) sa často používajú pri enzýmových reakciách ako inhibítory oxidácie voľných sulfhydrylových reziduí (cysteínových bočných reťazcov), čím sa udržiava aktivita enzýmov. Často sa používajú v štúdiách enzýmov ako súčasť pufrov.
Denaturácia ribonukleáz
Merkaptoetanol sa používa v niektorých procedúrach izolácie RNA na elimináciu ribonukleázy, ktorá sa uvoľňuje pri rozklade buniek. Ribonukleázy majú mnoho disulfidických mostíkov, vďaka čomu sú veľmi stabilné, takže merkaptoetanol sa používa na ich štiepenie a nevratnú denaturáciu. Tým je možné predísť rozkladu RNA počas jej extrakcie.
Deprotekcia karbamátov
Niektoré chrániace skupiny karbamátov, napríklad karboxybenzyl (Cbz) alebo alyloxykarbonyl (alloc), možno odstrániť použitím merkaptoetanolu v prítomnosti fosforečnanu draselného v dimetylacetamide.
Bezpečnosť
Merkaptoetanol sa považuje za nebezpečný, po vdýchnutí spôsobuje dráždenie nosnej dutiny a dýchacej sústavy, takisto dráždi pokožku, pri požití spôsobuje zvracanie a bolesti brucha a pri vystavení veľkému množstvu môže nastať až smrť.
Katarína Habovštiaková
doc., PhDr. Katarína Habovštiaková, CSc., rod. Kucháriková (* 18. máj 1929, Jasovský Podzámok – † 16. október 2016, Bratislava) bola slovenská jazykovedkyňa, slovakistka, slavistka, etnografka, spisovateľka, publicistka a zberateľka ľudovej slovesnosti. Jej manžel bol Anton Habovštiak.
Vought F7U Cutlass
Vought F7U Cutlass bol americký stíhací bombardér, vyvinutý pre US Navy. Išlo o dvojmotorové stíhacie lietadlo, ktoré dokázalo operovať z paluby lietadlovej lode. F7U bolo posledné lietadlo navrhnuté Rexom Beiselom, ktorý pracoval aj na vývoji úplne prvej stíhačky pre americké námorníctvo Curtiss TS-1 a na vývoji legendárneho F4U Corsair.
Napriek novátorskej konštrukcii, trpel tento stroj mnohými problémami, preto bol pomerne rýchlo vyradený zo služby. Už počas testovania zomreli v tomto lietadle štyria skúšobní piloti a neskôr v ňom našlo smrť ďalších 21 pilotov amerického námorníctva. Viac ako štvrtina zo všetkých vyrobených Cutlassov bola zničená pri nehodách.
Vznik a vývoj
náhľad|Vzlet F7U-1 z paluby lietadlovej lode USS Midway (CVB-41) Cutlass vznikol na základe požiadavky na vysoko výkonnú palubnú stíhačku, ktorú vydalo americké námorníctvo 1. júna 1945. Vought prišiel s návrhom „V-346“, ktorý zaujal US Navy natoľko, že firma získala 25. júna 1946 objednávku na tri prototypy „XF7U-1“. Ďna 29. júla 1948 námorníctvo objednalo štrnásť predprodukčných lietadiel F7U-1. Došlo k tomu ešte pred prvým letom prototypu, ktorý sa konal 29. septembra 1948.
Na rozdiel od málo ambicióznej konštrukcie F6U Pirate, čo bola prvá prúdová stíhačka od firmy Vought, pri F7U-1 bolo použitých množstvo pokrokových nápadov. Tie mali korene v konceptoch, ktoré rozvinula nemecká spoločnosť Arado pred koncom druhej svetovej vojny.
F7U-1 bolo lietadlo bez horizontálnych chvostových plôch. Malo krídla so šípovitosťou 38 stupňov, z ktorých vzadu vystupovali zvislé chvostové plochy. Namiesto výškoviek a krídeliek mali elevony. Na nábežnej hrane krídel boli rozťahovacie sloty. Krídla sa skladali smerom nahor.
Cutlass bol poháňaný dvoma motormi Westinghouse J34-WE-22 s prídavným spaľovaním, každý s maximálnym ťahom 18,0 kN. Lietadlo bolo vyzbrojené štyrmi 20 milimetrovými kanónmi namontovanými na spodnej časti nosa.
Cutlass bol skutočne inovatívnym lietadlom, ktoré však nebolo príliš dobré. Všetky tri prototypy počas testov havarovali. Piloti F7U-1 museli pristávať pod veľkým uhlom nábehu (20 stupňov), čo viedlo k viacerým nehodám. Výkon lietadla a jeho operačná spôsobilosť boli posúdené ako neprijateľné, preto bolo všetkých 14 predprodukčných lietadiel určených len na výcvik pilotov. Aj napriek tomu zaznamenali veľmi vysokú mieru nehôd a dve z nich údajne havarovali ešte pred dodaním námorníctvu.
Firma Vought sa snažila napraviť tento neúspech skonštruovaním vylepšenej verzie F7U-2. Stroj mal viacero vylepšení, vrátane výkonnejších motorov J34-WE-42. V novembri 1948 si námorníctvo objednalo 88 lietadiel F7U-2, ale kvôli problémom s vývojom motora tento variant nikdy nevzlietol.
Ešte v roku 1948 prišiel Vought s úplne novou konštrukciou, ktorá dostala označenie F7U-3. Toto lietadlo bolo podstatne väčšie, ťažšie, robustnejšie a s výkonnejšími motormi. Obzvlášť viditeľnou zmenou bolo, že kabína bola umiestnená vyššie, aby poskytla pilotovi lepšie zorné pole pri pristátí na palube lietadlovej lode. K ďalším zmenám patrilo premiestnenie kanónov z nosa k prívodom vzduchu. F7U-3 mohla na závesných bodoch niesť výzbroj alebo palivo s hmotnosťou do.
náhľad|F7U-3M Cutlass v Naval Aviation Museum Prvé lietadlo verzie F7U-3 vzlietlo 20. decembra 1951. Aj keď stíhačka mala byť poháňaná motormi Westinghouse J46, oneskorenie vo vývoji tejto pohonnej jednotky spôsobilo, že prvých 16 lietadiel F7U-3 poháňala dvojica Allison J35-A-29. Skúšky prvých strojov na palube lietadlovej lode ukázali, že budú potrebné ďalšie úpravy. Nos lietadla bol prepracovaný tak, aby sa zlepšil výhľad pilota. Predná podvozková noha dostala dve kolesá namiesto jedného, aby sa znížila poruchovosť podvozku.
Piloti F7U-3 referovali, že lietadlo malo vysokú rýchlosť výkrutu (až 570 stupňov za sekundu), čo bol trojnásobok v porovnaní s akoukoľvek inou stíhačkou v tom čase. Zosilnený drak F7U-3 sa považoval za „nerozbitný“. Podľa slov pilotov bolo lietadlo svižné a bolo zábavné na ňom lietať. Preukázalo sa, že ide o solídnu bombardovaciu platformu. F7U-3 však bolo nočnou morou pre pracovníkov údržby. Opravy boli nutné po každom jednom lete.
12 Cutlassov bolo upravených na prieskumnú verziu F7U-3P. Tento variant s fotografickým vybavením však nebol nikdy zavedený do služby.
Následne vzniklo 98 lietadiel F7U-3M, ktoré buď vzišli z novo výroby (50 ks) alebo vznikli prerobením strojov F7U-3 (48 ks). Tento variant predstavoval prvé lietadlo v inventári amerického námorníctva, ktoré malo integrovanú radarom navádzanú strelu vzduch-vzduch AAM-N-2 Sparrow.
V roku 1957 zanalyzovala spoločnosť Chance Vought všetky závažné nehody F7U-3. Po nalietaní 55 000 hodín došlo k 78 nehodám, čo bola dovtedy najvyššia miera nehodovosti u stíhacích lietadiel US Navy so šípovitým krídlom.
Špecifikácie (F7U-3M)
náhľad|Nákres F7U-1
Zoznam slovenských majstrov sveta
Zoznam slovenských majstrov sveta je prehľad slovenských športovcov, ktorí získali zlatú medailu na majstrovstvách sveta v rôznych športových odvetviach či už ako reprezentanti bývalého Česko-Slovenska v rokoch 1918 – 1992 alebo ako reprezentanti samostatnej Slovenska od roku 1993.
História
Prvou slovenskou športovkyňou, ktorá získala titul majsterky sveta sa stala v roku 1938 športová gymnastka Matylda Pálfyová, členka víťazného družstva Česko-Slovenska. Trikrát vybojovali svetové prvenstvo Slovenský športovec storočia krasokorčuliar Ondrej Nepela a Anton Tkáč v cyklistickom šprinte. V ére spoločného štátu sa mohli pýšiť titulom svetového šampióna v individuálnych športoch kanoista Attila Szabó, zápasník Jozef Lohyňa a atlét Imrich Bugár. Stolný tenista František Tokár sa podieľal ako člen družstva Česko-Slovenska na zisku štyroch titulov, piaty pridal vo štvorhre. Druhou slovenskou majsterkou sveta sa stala v roku 1966 Marianna Némethová-Krajčírová, dlhoročná česko-slovenská gymnastická „dvojka“ za najväčšou hviezdou 60. rokov 20. storočia Věrou Čáslavskou.
V ére samostatnosti patria dlhodobo k najúspešnejším športom rýchlostná kanoistika, vodný slalom, športová streľba, z neolympijských športov vynikajú nohejbal, hokejbal, kulturistika, fitnes či zjazd na divokej vode. V prvých rokoch samostatnosti patrila k najusilovnejším zberateľom medailí plavkyňa Martina Moravcová. Peter Sagan sa stal prvým cyklistom v histórii MS, ktorý získal tri tituly za sebou. Rovnako tri dúhové tričká majstra sveta vlastní Peter Velits z tímovej časovky. Chodec Matej Tóth bol prvým atletickým majstrom sveta v ére samostatnosti. Dvojica Vladimír Vala/Jaroslav Slúčik vybojovala 11 titulov svetových šampiónov v zjazde na divokej vode. Rok 2019 priniesol historické zápisy v zimných športoch, biatlonistka Anastasia Kuzminová korunovala svoju kariéru ziskom titulu majsterky sveta a Petra Vlhová sa stala svetovou šampiónkou v obrovskom slalome.
Espinas
Espinas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam slovenských majstrov sveta
História
Z hľadiska kolektívov bol najúspešnejší rok 2002, hokejisti získali titul majstrov sveta v Göteborgu a tenistky vyhrali Pohár Federácie. Výnimočnou sériou deviatich titulov sa môže pochváliť hliadka 3×C-1 v zložení Michal Martikán, Alexander Slafkovský, Matej Beňuš.
Jednotlivci
Atletika Plávanie Cestná cyklistika Dráhová cyklistika Kanoistika Vodný slalom Zápasenie Vzpieranie Zjazdové lyžovanie Športová streľba Tenis Stolný tenis Krasokorčuľovanie Biatlon
Espinas
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam slovenských majstrov sveta
Družstvá, štafety
Gymnastika Kanoistika Vodný slalom Cestná cyklistika Tenis (Fed cup) Tenis (Hopmanov pohár) Tenis (Svetový pohár družstiev) Stolný tenis Športová streľba
Kolektívne športy
Ľadový hokej Volejbal Hádzaná
Jednotlivci
Box Cyklokros Cyklotrial Zjazd na divokej vode Jachting Akvatlon Kulturistika Fitness Silový trojboj Aerobik Karate Kickbox Pretláčanie rukou Nohejbal Motocyklový šport Kolky Presná orientácia Orientačná cyklistika Rádio orientačný beh Letný biatlon Lyžovanie na tráve Vodné lyžovanie za vlekom Wakeskate Vodný motorizmus Športový rybolov
Družstvá
Zjazd na divokej vode Parašutizmus Letecká akrobacia Kolky Motocyklový šport (Medzinárodná šesťdňová - MS družstiev) Nohejbal Nohejbal (ženy) Hokejbal Rádio orientačný beh Športový rybolov
Víťazi Svetových hier
Svetové hry sú medzinárodné multi-športové podujatie, usporadúvané každé štyri roky v neolympijských športoch.
Pozri aj: Svetové hry
Zlatí medailisti zo Slovenska
Majstri sveta juniorov a do 23 rokov
Atletika Beh do vrchu Cyklistika Cyklokros Kanoistika Vodný slalom Box Džudo Vzpieranie Zápasenie Skoky na lyžiach Zjazdové lyžovanie Športová streľba Tenis Šach
Najúspešnejší Slováci na MS
Najviac medailí v olympijských športoch celkom
Najviac individuálnych medailí v olympijských športoch
Bourguignon (Doubs)
Bourguignon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Zoznam slovenských majstrov sveta
Najúspešnejší Slováci na MS
Najviac medailí v kolektívnych olympijských športoch
Bourguignon (Doubs)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam slovenských majstrov sveta
Najúspešnejší Slováci na MS
Najviac medailí v neolympijských športoch
Bourguignon (Doubs)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Národná čitáreň Vasila Petleškova
Národná čitáreň Vasila Petleškova je viacúčelová budova, postavená v polovici 20. storočia, nachádzajúca sa v centrálnej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika
Prvá národná čitáreň (fungovala ako obdoba kultúrneho domu) bola otvorená bracigovským revolucionárom Vasilom Petleškovom 25. decembra 1874 v budove tzv. Petleškovej maazy postavenej v roku 1872 pod menom „Trendafil“. Budova slúžila aj ako miesto, kde sa stretával miestny revolučný výbor a počas Aprílového povstania bola dokonca premenená na sklad jedla a zbraní.
Meno čitárne sa v priebehu prvých 23 rokov existencie veľakrát menilo a v roku 1897 sa ustálilo na nasledujúcich 54 rokov na názve „Budilnik“. Naposledy bolo premenované v roku 1951 pri príležitosti 75. výročia Aprílového povstania a to po vodcovi povstania v Bracigove a zakladateľovi prvej čitárne v meste, revolucionárovi Vasilovi Petleškovi.
V roku 1954 sa začala výstavba novej emblematickej budovy pre potreby čitárne a kultúrneho domu a nová budova bola slávnostne otvorená 31. decembra 1956. Výstavba bola darom bulharskej vlády ako poďakovanie obyvateľom Bracigova za ich statočnosť a obete v priebehu viacerých historických epoch a udalostí a z tohto dôvodu čitáreň funguje aj ako pamätník. Budova je zvnútra bohato zdobená stenomaľbami a mozaikami, jej najväčšia (divadelná) sieň má kapacitu 404 miest a celá stavba dosahuje rozlohy až 1700 m².
V súčasnosti budova funguje ako čitáreň, knižnica, kultúrny dom, divadlo, poriadajú sa tu spoločenské akcie a časť budovy funguje ako bracigovská umelecká galéria.
Tvárová časť lebky
náhľad|Niektoré kosti viscerokrania: vomer  maxillae  mandibula  ossa nasalia  ossa palatina  ossa lacrimalia  ossa zygomatica  conchae nasales inferiores náhľad|3D model viscerokrania (rozklikni pre interakciu) Tvárová časť lebky (iné názvy: viscerokranium, tvárový skelet , staršie, podľa N. A. splanchnokranium; T. A.:  , N. A.: lat. splanchnocranium) je v anatómii človeka jeden z dvoch funkčných celkov lebky (cranium); druhým je mozgová časť lebky (neurocranium). Viscerokranium obklopuje začiatok tráviacej rúry a sú v ňom uložené aj slinné žľazy (pozri tráviaca sústava, apparatus digestorius).
Kănevov dom
Kănevov dom je budova z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v komplexe etnografického múzea v tesnej blízkosti Popovovho domu v starej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika
Kănevov dom je budova z obdobia bulharského národného obrodenia postavená v priebehu 18. storočia. Reštaurovaná bola v roku 1986. Slúži ako mestské etnografické múzeum venujúce sa bývaniu, oblečeniu, remeslám, zvykom a obyčajom obyvateľov Bracigova a okolia.
Expozícia má niekoľko hlavných tém: „Poľnohospodárstvo“, „Drevospracovanie“ a „Remeslá“. Nachádza sa tu vystavené veľké množstvo pôvodných nástrojov, tradičných odevov regiónu a tiež materiálov spojených s miestnymi sviatkami a oslavami. Z hľadiska ubytovania je tu možné vidieť tri interiéry obydlí: bohatej rodiny, rodiny strednej triedy a chudobnej sedliackej rodiny.
Fabas (Tarn-et-Garonne)
Fabas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Players Tour Championship 2010/2011 – Turnaj 4
Players Tour Championship Turnaj 4 bol štvrtý snookrový turnaj v rámci série Players Tour Championship v sezóne 2010/2011. Konal sa 14. - 16. augusta vo World Snooker Academy v Sheffielde. Vo finále Barry Pinches porazil Ronnieho O'Sullivana 4-3.
Body do rebríčka
Profesionálnym hráčom boli ponúknuté aj body do rebríčka Main Tour:
Predkvalifikácia
Predkvalifikácia sa hrala 25.júla 2010.
Referencie
Players Tour Championship 2010/2011
Bournois
Bournois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hviezdny potok (prítok Močiarky)
Hviezdny potok je prirodzený vodný tok na Záhorí, v okrese Malacky, na území VVP Záhorie. Je to pravostranný prítok Močiarky, tok V. rádu, nížinného charakteru. Má dĺžku 4,986 km a plochu povodia 7,602 km².
Prameň
Pramení v bezmennej mokradi na území VVP Záhorie, v nadmorskej výške, v lokalite Jablonovské jazero , na severozápadnom svahu vrchu Malá Hviezda, (podľa ktorého je potok pomenovaný), neďaleko obce Pernek v Borskej nížine (časť Záhorskej nížiny).
Opis toku
Po vzniku potok urobí esovitý meander najskôr západným smerom a po meandri pokračuje na juhovýchod. Tečie stále juhovýchodným smerom najprv lesom, neskôr, v upravenom koryte ornou pôdou a následne zase borovicovým lesom na viatych pieskoch, kde si už zvoľna meandruje. Mierne sa stáča na juh a neskôr znova na juhovýchod a napokon zase na juh, kde následne, v oblasti Medzi výmoľmi, vo výške ústi sprava do Močiarky.
Horná Lužica
Horná Lužica bol v rokoch 14101867 štátny útvar na historickom území Hornej Lužice,  od roku 1945 rozdelené medzi Nemecko (väčšina územia) a Poľsko (menšia časť). Väčšina nemeckej časti je od roku 1990 súčasťou spolkovej krajiny Sasko, malá časť je súčasťou spolkovej krajiny Brandenbursko. Takmer celá poľská časť je súčasťou Dolnosliezského vojvodstvoa, malá čast patrí k Lubuskému vojvodstvu.
Centrom Hornej Lužice je mesto Budyšín, najväčším mestom je však Görlitz (Zhorelec), v poľskej časti je dôležitým strediskom mesto Zgorzelec. Do 15. storočia bola oblasť známa ako Milsko, pretože ju obýval slovanský kmeň Milčanov. Dolná Lužica sa nazývala Lužica, pretože ju obýval kmeň Lužičanov. Neskôr bolo meno Lužice prevzaté pre obe časti a dochádza k rozlišovaniu na Hornú a Dolnú Lužicu.
Horná Lužica susedí na západe so Saskom, na juhu s Čechami, na východe so Sliezskom, na severe s Dolnou Lužicou.
V nemeckej časti Hornej Lužice žije približne 640 000 obyvateľov. Väčšinu z nich dnes tvoria Nemci, asi 20 000 obyvateľov sú Lužickí Srbi, ktorý hovoria hornolužickou srbčinou. Poľskú časť Hornej Lužice obývajú od roku 1945 najmä Poliaci, ktorí po 2. svetovej vojne vystriedali vysídlených Nemcov.
Súčasť Krajín českej koruny
Od roku 1329 do roku 1635, kedy bola saskému kurfirstovi daná do dedičného zálohu (ako tzv. české léno), bola Horná Lužica súčasťou Krajiny českej koruny. Od tohoto roku bola ich súčasťou už len formálne (de iure); fakticky prešli pod správu Saského kurfirstva.
Popovov dom
Charakteristika
Budova je postavená v roku 1847 bratmi Zafirom a Michailom Popovými, reštaurovaná bola v roku 1981. Nachádza sa tu etnografické múzeum s expozíciou venovanou bracigovskej architektonicko-staviteľskej škole v období bulharského národného obrodenia. Počiatky bracigovskej architektonicko-staviteľskej školy sa dajú umiestniť do obdobia 18. storočia po prisťahovaní 150 rodín presídlencov z kosturského regiónu egejského Macedónska.
Bracigovskí stavitelia boli skutočnými majstrami svojho remesla, stavali z kameňa a dreva a boli pozývaní do mnohých oblastí Bulharska. Medzi najvýznamnejšie stavby postavené bracigovskými majstrami patria napríklad: metropolitný chrám svätej Maríny v Plovdive, katedrála svätej Nedele v Sofii, chrám svätého Jána Krstiteľa v Bracigove, chrám svätého Mikuláša v Karlove, katolícka katedrála svätého Ľudovíta v Plovdive, a mnoho iných sakrálnych aj svetských budov (najmä škôl, iných verejných budov a nespočetne obytných domov) predovšetkým v Plovdive, Sofii, Karlove, Elchove, Pazardžiku, Bracigove a mnohých iných mestách.
V expozícii múzea sa nachádza mnoho dobových materiálov, dokumentácie (vrátane originálov staviteľského kódexu - zákonníku a dobového slovníku špecifických staviteľských výrazov bracigovských majstrov) a fotografií a sú tu zhotovené modely najvýznamnejších stavieb postavených bracigovskými majstrami.
Malý Smrk
Malý Smrk je vrch v Moravsko-sliezskych Beskydách. Leží na severnej Morave nad obcou Ostravice, približne juhovýchodne od Frýdlantu nad Ostravicí. Svojou výškou je ôsmym najvyšším vrchom pohoria a leží v CHKO Beskydy.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Radhošťská hornatina a jej časti Radhošťský hřbet. Vrch leží v Moravsko-sliezskom kraji, v okrese Frýdek-Místek a zasahuje na katastrálne územie obcí Ostravice a Staré Hamry. Najbližším sídlom je na severnom úpätí situovaná Ostravice, severozápadne leží Čeladná a juhovýchodne Staré Hamry.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, no vďaka značnej nadmorskej výške je z vhodných lokalít obmedzený, no zaujímavý výhľad. Unikátny je výhľad na susednú Lysú horu a okolité vrchy pohoria, ako aj celé Ostravsko. Východný smer ponúka sčasti obmedzený výhľad na Sliezske Beskydy, Malú Fatru, Javorníky či Kysucké Beskydy, pri vhodných podmienkach sú pozorovateľné aj Oravské Beskydy a Západné Tatry.
Prístup
Na vrchol nevedie turistický chodník, no značené trasy vedu blízkym sedlom Smrk.
Jan Dobeš (fyzik)
Ing. Jan Dobeš Csc. (* 23. december 1944, Zlín) je český fyzik a vedecký pracovník, ktorý v súčasnosti pôsobí ako vedecký pracovník oddelenia teoretickej fyziky Ústavu jadrovej fyziky Akadémie vied Českej republiky. V rokoch 1998 až 2012 pôsobil na poste riaditeľa tohto ústavu.
Život
V rokoch 19661971 študoval v rámci postgraduálneho štúdia v ústave jadrového výskumu v Řeži.
V rokoch 1998 až 2012 pôsobil na poste riaditeľa Ústavu jadrovej fyziky Akadémie vied Českej republiky. Od roku 2012 pôsobí ako vedecký pracovník oddelenia teoretickej fyziky tohto ústavu.
V rokoch 19912008 prednášal na Matematicko-fyzikálnej fakulte Karlovej univerzity.
V rovnakom období bol vedúcim oddelenia teoretickej fyziky v Ústave jadrovej fyziky AV ČR.
Pôsobí tiež ako člen komisie pre študijný odbor jadrová a subjadrová fyzika na Matematicko-fyzikálnej fakulte Karlovej univerzity.
Je ženatý s Juliou Dobešovou. Spolu majú syna Jana Dobeša. S manželkou bývajú v Roztokách pri Prahe.
Ocenenia
V roku 1972 dostal od Jednoty československých matematikov a fyzikov čestné vyznamenanie pre mladých pracovníkov.
V roku 1979 obdržal cenu Československej akadémie vied za prácu na excitonovom modeli jadrových reakcií.
Frasier (lev)
Frasier (* 1952 - † 13. júl 1972) bol cirkusový lev, ktorý strávil väčšinu svojho života v cirkuse v mexickom meste Tijuana. Stal sa americkou senzáciou, keď na sklonku svojho života splodil vyše 35 potomkov.
Život
Frasier sa narodil v roku 1952. Väčšiu časť svojho života prežil v Tijuane v Mexiku, kde bol cirkusovou atrakciou. Začiatkom 70. rokov sa cirkus ocitol na pokraji bankrotu a starého leva Frasiera sa rozhodol odkúpiť Lion Country Safari park v Kalifornii. V tom čase mal už Frasier okolo 18 rokov, čo predstavuje ekvivalent človeka vo veku 80 rokov. Frasier sa v tom čase nachádzal vo veľmi zlej kondícii, bol bezzubý a podvyživený lev s vyplazeným jazykom, pretože bol natoľko slabý, že ho nedokázal držať v ústach. Od Frasiera sa očakávalo, že v parku už len v pokoji dožije svoje posledné dni.
V tom čase však safari park čelil inému problému. Samice sa odmietali páriť. ZOO sa snažila nájsť vhodných samcov, no samice odmietali všetkých päť mladých zdravých statných levov, častokrát veľmi násilne. Tak trochu z recesie sa zamestnanci rozhodli, že s vyberavými samicami zoznámia Frasiera, nech si na staré kolená nájde kamarátky. Na prekvapenie všetkých si samice zamilovali starého a takmer slepého Frasiera. Pre levice bol natoľko neodolateľným, že dokonca dvanásť z nich mu predžuvalo potravu, keďže Frasier nemal zuby.
V priebehu nasledujúceho roka splodil so svojimi „ženami“ okolo 35 levíčat. Problém safari parku tak bol zažehnaný. Pre mnohých ostáva dodnes záhadou, ako si našiel Frasier cestu k samiciam. Výpovede návštevníkov naznačujú, že pozorovať Frasiera bola občas tragikomédia. Frasier mával problémy sa vôbec postaviť na nohy, prípadne jeden zamestnanec opísal, ako sa raz Frasier natiahol za potravou, ale úplne minul misku a jeho vyplazený jazyk skončil v prachu, no lev akoby to ani nevnímal a rozhodol sa miesto potravy pre spánok.
Frasier zomrel na zápal pľúc 13. júla 1972.
Vo svete
Tričká s jeho podobizňou sa okamžite stali najpopulárnejším suvenírom safari parku. Zvlášť obľúbené boli medzi staršími mužmi, ktorí Frasiera považovali za hrdinu.
O jeho živote bola zložená pieseň „Frasier (The Sensuous Lion)“ od Sarah Vaughanovej.
V jednej z epizód seriálu The Leftovers (Pozostalí) je príbeh Frasiera opísaný.
Alejandro Agustín Lanusse
Mladosť a profesionálne začiatky
náhľad|vľavo|Fotografia zachytáva pohreb generála Aramburua. Pri rakve stojí generál Alejandro Agustín Lanusse a Aramburuov syn. Narodil sa v Buenos Aires do mnohopočetnej rodiny francúzskeho pôvodu. V roku 1835 sa dostal na Národnú vojenskú akadémiu, po jej úspešnom absolvovaní bol pridelený ku kavalérii. Stal sa dokonca súčasťou Pluku horských granátnikov, čo je čestná stráž argentínskeho prezidenta. V roku 1941 bol povýšený do hodnosti poručíka. V septembri 1951 bol súčasťou neúspešného vojenského prevratu vedeného generálom Benjamínom Menéndezom proti prezidentovi Juanovi Perónovi, po ktorom bol odsúdený na doživotné väzenie vo veľmi ťažkých podmienkach vo väzniciach v odľahlých mestách Rawson a Río Gallegos. Prepustený bol v septembri 1955 krátko pred zvrhnutím Juana Peróna, kedy však už prebiehalo povstanie proti prezidentovi. Hneď po prepustení bol menovaný za veliteľa Pluku horských granátnikov, kde zotrval ďalšie tri roky. Súčasne sa však stal v roku 1956 na dva roky veľvyslancom Argentíny pri Svätej stolici. V roku 1960 bol vymenovaný za zástupcu riaditeľa Vysokej vojenskej školy. V tomto období sa ozbrojené sily rozdelili na dve frakcie. Na jednej strane stálo krídlo Azules, teda Modrých a na druhej Colorados, teda Červených. Azules podporovali civilnú vládu zameranú proti komunizmu a Colorados požadovali vojenskú diktatúru. Modrá frakcia postupne začala pripúšťať návrat Peronizmu, no nie Juana Peróna do politického života krajiny. Peronizmus totiž táto časť armády pokladala za umiernenú sílu podporujúcu nacionalizmus a kresťanstvo, ktorá je potrebná na odobratie hlasov extrémnej ľavici. Lanusse sa pridal k modrej frakcii napriek tomu, že bol tvrdý Antiperónista. V júni 1966 sa zúčastnil vojenského prevratu proti prezidentovi Arturovi Umbertovi Illiovi. Postupne vystriedal v armáde niekoľko funkcii, najprv velil 1. obrnenej divízii a v roku 1968 sa stal dokonca vrchným veliteľom pozemných síl Argentíny. Na tomto poste zotrval do mája 1973. V roku 1970 bol americkou CIA požiadaný o spoluprácu pri zosadení čilského prezidenta Salvadora Allendeho, čo však Lanusse odmietol.
Od roku 1966 vládol v Argentíne generál Juan Carlos Onganía ako prezident de facto po vojenskom prevrate. Jeho vláda však postupne začala vyvolávať kvôli nepriaznivej ekonomickej situácii občianske nepokoje. Zhoršenie situácie pre prezidenta začalo 29. mája 1970, kedy bol unesený bývalý prezident generál Pedro Eugenio Aramburu ľavicovou gerilovou organizáciou Montoneros. Potom, čo vláda ich požiadavky nesplnila, únoscovia Aramburua zastrelili. Objavili sa však aj podozrenia, že bývalého prezidenta nechal zavraždiť sám Onganía, lebo sa obával, že by armáda mohla Aramburua presadiť na jeho miesto. Vražda bývalého prezidenta veľmi oslabila postavenie Onganíu, na čo už reagovali ozbrojené sily a 8. júna 1970 ďalším vojenským prevratom prezidenta zosadili. Prevrat nariadil práve generál Lanusse. Na čelo krajiny sa dostal admirál Pedro Gnavi, ktorý prechodne vládol do 18. júna, kedy bol za prezidenta prekvapivo vymenovaný generál Roberto Marcelo Levingston, ktorý bol pre verejnosť úplne neznámou osobou. Levingston chcel vykonávať politickú agendu, ktorú presadzovali ozbrojené sily. Jeho ekonomické opatrenia však situáciu iba zhoršili, vyvolali zvýšenie inflácie, zníženie zahraničného kapitálu a obnovili nespokojnosť obyvateľstva, ktoré požadovalo obnovu demokratického systému. Na to tlačili aj politické strany a Perónisti. Odbory následne vyvolali sériu štrajkov, ktoré ochromili krajinu a vyvolali ďalšie masové protesty po celej krajine, ktoré armáda veľmi tvrdo potlačila. Generálny štáb ozbrojených síl na túto situáciu reagoval 23. marca 1971, keď vyzval Levingstona na rezignáciu. Na jeho miesto nastúpil generál Lanusse, ktorý vo funkcii vrchného veliteľa pozemných síl vykonával fakticky funkciu vrchného veliteľa celých ozbrojených síl.
Funkcia prezidenta a posledné obdobie
náhľad|vľavo|Stretnutie prezidenta Lanusseho s čilským prezidentom [[Salvador Allende|Salvadorom Allendem.]] Generál Lanusse pochopil, že zložitú situáciu v krajine je možné riešiť iba opätovným zapojením Perónistov do politického systému krajiny. Nechal preto repatriovať telo bývalej prvej dámy Evy Perónovej, ktoré armáda ukryla po zosadení Juana Peróna v roku 1955. Ďalším krokom k zmiereniu bolo opätovné povolenie fungovania Perónovej Justicialistickej strany v roku 1972 a následné umožnenie krátkeho návratu Juana Peróna do krajiny na konci toho istého roka. Lanusse súčasne ohlásil ukončenie tzv. Argentínskej revolúcie, ktorú armáda ohlásila po zosadení prezidenta Artura Umberta Illiu. Vláda pristúpila k tvrdým opatreniam, aby zabránila ďalším násilnostiam. Mestá, kde mali ozbrojenci najväčšiu podporu nechal obsadiť veľkými vojenskými oddielmi. Tieto opatrenia sa ukázali ako účinné a násilnosti postupne ustali. Vďaka tomu sa situácia upokojila a vláda mohla začať s ekonomickými a inými opatreniami, došlo k budovaniu nových ciest, či elektrární. Napriek tomu, že aj Lanusse patril k odporcom ľavice (aj keď neskôr tvrdil, že aj on bol ľavicový prezident), bol ochotný sa stretnúť s čilským socialistickým prezidentom Salvadorom Allendem. Lanusse zároveň urobil zmierlivý krok smerom k odborom, ktorým umožnil znova fungovať v rámci určitých hraníc. Ústupky odborom však znamenali ďalšie zvýšenie inflácie. Napriek týmto snahám však 22. augusta 1972 radikálna časť námorníctva povraždila 16 partizánov, ktorí boli uväznení na vojenskej základni v meste Trelew, čo sa považuje za začiatok štátneho terorizmu v Argentíne. Nakoniec sa zistilo, že nešlo iba o partizánov, ale aj o iba obyčajných ľavicových aktivistov. Lanusse napriek všetkému stále odmietal návrat samotného Peróna do politiky, pričom sám mal ambíciu zostať na čele krajiny s podporou Radikálnej občianskej únie a dokonca aj Perónovej strany. Za ministra vnútra dokonca vymenoval člena radikálnej strany, aby si získal jej priazeň. Líder radikálov Ricardo Balbín sa však prekvapivo dokázal dohodnúť s Juanom Perónom na urovnaní starých sporov a podpore Peróna v jeho ambíciách na návrat do krajiny a jej politického života. Lanusse síce získal podporu iných politických strán, no dohoda medzi hlavnými predstaviteľmi opozície jeho ambície ukončila. Prezident tak bol nútený súhlasiť s obnovením činnosti politických strán a nechal vypísať prezidentské voľby na marec 1973. Ale pod podmienkou, že kandidovať budú môcť iba osoby žijúce v Argentíne, čo automaticky vylúčilo Juana Peróna. Perón tak bol nútený za seba nájsť náhradu a vybral svojho dlhoročného blízkeho spolupracovníka Héctora Josého Cámporu, ktorý voľby jednoznačne vyhral a v máji 1973 sa ujal funkcie prezidenta.
Lanusse pokojne odovzdal novému prezidentovi moc a odišiel do dôchodku. Napriek tomu, že sám stál na čele vojenskej diktatúry, ktorá krvavo potlačila niekoľko demonštrácii, po roku 1976, kedy sa k moci dostala znova armáda, sa stal jej veľkým kritikom kvôli porušovaniu ľudských práv. Už o rok neskôr bol armádou zavraždený jeho bývalý sekretár Edgardo Sajón, v decembri 1978 bola argentínskym námorným komandom unesená a následne zavraždená jeho sesternica Elena Holmbergová. Na dôchodku sa Lanusse začal venovať písaniu, napísal tri autobiografické knihy. Zomrel v auguste 1996 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Katarína z Bologne
Svätá Katarína z Bologne (iné mená pozri nižšie; * 8. september 1413, Bologna, Taliansko† 9. marec 1463, tamže) bola talianska mníška, klariska, spisovateľka, učiteľka noviciek, mystička a umelkyňa.
Životopis
Narodila sa ako prvorodené dieťa otcovi Giovannimu de’ Vigri a matke Benvenute Mammoliniovej. Bola dcérou diplomata a univerzitného profesora. Tradícia hovorí, že jej otec dostal videnie, ktoré mu napovedalo, že sa narodí. Vo veku 10 rokov sa stala spoločenskou dámou dcéry ferrarského panovníka Mikuláša III. d’Este, princeznej Margaret, získala rovnaké vzdelanie a prípravu ako jej pani. Na dvore zostala až do Margaretinej svadby v roku 1427. Vo veku 14 rokov sa stala františkánskou terciárkou. V roku 1431 sa stala mníškou klariskou a neskôr matkou noviciek.
V roku 1456 sa stala v Bologni opátkou v kláštore klarisiek. Vyznačovala sa pokorou. Bola mystičkou, robila zázraky a bola tiež prorokyňou a vizionárkou. Svoje mystické zážitky opísala v diele Sedem duchovných zbraní. Zanechala asketické a mystické spisy, poéziu a kresby. 25. decembra 1445 iniciovala v Taliansku známu pobožnosť 1000 (tisíc) „Zdravasov“ na sviatky Vianoc, ktorú každoročne praktizujú klarisky z kláštora Božieho Tela v Bologni. Bola aj maliarkou a rukopisy rozlúštila akoby ju osvietil anjel. Jedného vianočného dňa dostala videnie Ježiša v Máriinom náručí. Túto víziu namaľovala na obraz, ktorý sa nachádza vo Vatikánskom múzeu.
Zomrela vo svojom rodnom meste, bola pochovaná bez rakvy a nebola balzamovaná. Exhumovaná bola o osemnásť dní neskôr, vďaka zázrakom, ktoré sa stali v blízkosti jej hrobu, z jej hrobu vychádzala vôňa a jej telo bolo neporušené.
Vzhľadom na to bol privolaný lekár Maestro Giovanni Marcanova, ktorý telo vyšetril a nevedel si to vysvetliť. Preto jeho telo obliekli do čistých šiat a uložili na stoličku v špeciálnej kaplnke za mrežami a sklom, kde je dodnes.
Je patrónkou Akadémie umenia v Bologni, umelcov výtvarného umenia. Pápež Klement XI. ju kanonizoval 22. mája 1712.
Boussières
Boussières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Výskumný ústav jadrovej energetiky
thumb|Sídlo VUJE, a. s. (rovnako tiež sídlo trnavskej sekcie [[Úrad jadrového dozoru Slovenskej republiky|ÚJD SR) na Okružnej ulici v Trnave.]] Výskumný ústav jadrovej energetiky, a. s. (skratka VUJE, a. s.), je slovenská bývalá štátna, dnes akciová spoločnosť, zameriavajúca sa na výskum, inžiniersku a projektovú činnosť v oblasti jadrovej energetiky, ako aj rozvodné siete, klasickú energetiku a využitie obnoviteľných zdrojov energie. Hlavné sídlo je na Okružnej ulici č. 5 v Trnave.
História
VUJE bol založený pod názvom Výskumný ústav jadrových elektrární 1. januára 1977 ako koncernová účelová organizácia Slovenského energetického podniku, so sídlom v Jaslovských Bohuniciach. Od roku 1978 sa stal výskumnou organizáciou v pôsobnosti Federálneho ministerstva palív a energetiky ČSSR. Hlavnou činnosťou ústavu bolo vedecké vedenie spúšťania blokov československých jadrových elektrární a podpora pri ich prevádzke. V roku 1980 získal VUJE, š. p. štatút štátneho podniku s pretrvávajúcou orientáciou a v roku 1986 sa sídlo ústavu presťahovalo z Jaslovských Bohuníc do Trnavy.
K 1. novembru 1994 prebehla privatizácia majetku štátneho podniku akciovou spoločnosťou VÚJE Trnava, a. s., ktorú založili vlastní zamestnanci podniku. Okrem podpory jadrových elektrární na Slovensku pribudli spoločnosti aj portfóliá inžinierskej a projektovej činnosti a komplexného zabezpečovania investičných akcií. V roku 2000 zmenil ústav názov na VÚJE Trnava a. s. - inžinierska, projektová a výskumná organizácia a od roku 2004 funguje pod súčasným názvom VUJE, a. s.
Pôsobenie ústavu
VUJE, a. s. sa venuje výskumu a poskytovaniu služieb v trinástich oblastiach:
Abaddon
Abaddon môže byť:
Petleškovov dom
Petleškovov dom ; alebo tiež Dom-múzeum „Petleškovov dom“ je budova z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v starej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika
Budova bola postavená v priebehu 18. storočia rodičmi biologického otca bracigovského revolucionára Vasila Petleškova. Sám Petleškov sa v dome narodil 14. januára 1845. Biologický otec (Najden Velčev) mu zomrel, keď bol Petleškov ešte veľmi mladý a jeho matka sa neskôr znovu vydala za Angela Petleškova, ktorý si chlapca osvojil. Po dospetí a štúdiách sa Vasil Petleškov stal významným podporovateľom kultúrneho života v Bracigove a založil tu v roku 1874 aj prvú čitáreň/kultúrny dom „Trendafil“. V období Aprílového povstania sa stal jeho miestnym vodcom, neskôr bol dostihnutý a popravený.
Jeho rodný dom bol premenený na múzeum venované jeho osobe. Budova bola reštaurovaná v roku 1976.
Hurts
Hurts je anglické synthpop duo, ktoré v roku 2009 založili Adam Anderson a Theo Hutchcraft. Ich prvé dva albumy, Happiness a Exile, sa umiestnili v prvej desiatke v Spojenom kráľovstve, Nemecku, Rakúsku, Švajčiarsku, Poľsku a Fínsku.
2005-2008: Začiatky
náhľad|Hurts na vystúpení Michalsky's StyleNite na Berlin Fashion Week, január 2010 Anderson (narodený 14. mája 1984 v Manchesteri) a Hutchcraft (narodený 30. augusta 1986 v Richmonde) sa stretli pred nočným klubom na 42nd Street v Manchestri v novembri 2005, keď sa ich priatelia začali biť. Príliš opití, aby sa pripojili, začali diskutovať o hudbe; uvedomili si, že majú podobný vkus a rozhodli sa založiť kapelu. V marci 2006 založili svoju prvú kapelu Bureau, pozostávajúcu z piatich členov. Prvý koncert odohrali v máji na The Music Box v Manchestri a boli krátko podpísaní pod nezávislým labelom High Voltage Sounds. V novembri vydali svoj prvý dvojsingel „After Midnight“/„Dollhouse“, ktorý sa stal singlom týždňa na Xfm. V roku 2007 sa Bureau rozpadli. Hutchcraft a Anderson založili kapelu Daggers. Podpísali sa pod label Fandango a v októbri vydali ďalší dvojsingel „Money“/„Magazine“, ktorý bol nominovaný na Popjustice £20 Music Prize.
V priebehu roku 2008 Daggers začali spolupracovať s producentmi Biffom Stannardom a Richardom X, ale po septembrovom katastrofálnom vystúpení v Londýne, sa Theo a Adam vrátili do Manchestru, aby pouvažovali o budúcnosti kapely. Nahrali spolu baladu s názvom „Unspoken“ a hneď si uvedomili, že to bol zvuk, ktorý chcú rozvíjať ako duo. Po informovaní zvyšku kapely išli na krátku prestávku do Verony v Taliansku, kde objavili hudobný žáner nazvaný „Disco Lento“. Daggers sa rozpadli 30. januára 2009.
2009-2012: Happiness
Už ako Hurts, natočili amatérske hudobné video pre pieseň „Wonderful Life“ s tanečníčkou, ktorá reagovala na inzerát umiestnený na pošte v Manchestri. 21. apríla 2009 ho nahrali na svoj YouTube kanál a video sa rýchlo stalo virálnym. Má viac ako 36 miliónov pozretí. V júli sa podpísali pod dcérsku spoločnosť Sony, RCA Records, ktorú prevádzkuje ich starý priateľ Biff Stannard.
Theo a Adam sa rozhodli, že nebudú robiť žiadne koncerty, kým nebudú mať dostatok piesní. Začali nahrávať dema na Myspace a 27. júla 2009 boli menovaní kapelou dňa podľa The Guardian. Vďaka mnohopočetným hraniam piesne „Wonderful Life“ na BBC Radio 1, boli 9. decembra pozvaní do rádio šou Huwa Stephensa, kde vystúpili s piesňami „Illuminated“ a „Silver Lining“. náhľad|Vystúpenie v [[Miláno|Miláne, 24. októbra 2010.]] V roku 2010 sa v ankete Sound of 2010 umiestnili štvrtí, hneď za Ellie Goulding, Marinou and the Diamonds a Delphic. 7. januára mala premiéru skladba „Blood, Tears & Gold“ v „Hottest Record in the World“ Zanea Lowea  a ďalšie hudobné video vydali o tri dni neskôr. Ich úplne prvý koncert ako Hurts sa uskutočnil 22. januára na Michalsky Stylenite v Berlíne, 22. februára bol nasledovaný koncertom v kostole sv. Filipa v Salforde. Nasledovali koncerty v Wiltons Music Hall v Londýne a v Berlíne a Kolíne nad Rýnom v Nemecku.
V marci bol „Wonderful Life“ vydaný do rádií v rôznych európskych územiach; ako manažér Matt Vines vysvetlil Music Weeku, cieľom bolo začať súčasne v celej Európe a Ázii. Počas jari sa singel stal rádio hitom v Dánsku, na Cypre a v Rusku. 10. marca mal v šou Huwa Stephensa na BBC Radio 1 premiéru ich prvý UK singel „Bether Than Love“. Pieseň dosiahla 50. miesto v UK Singles Chart.
Po úspechu v gréckom rádiu boli Hurts pozvaní vystúpiť 15. júna na udeľovaní MAD Video Music Awards v Aténach pred 11 000 ľuďmi. Taktiež v júni nahrala Kylie Minogue vokály do piesne „Devotion“, ktorá sa mala objaviť na ich albume. Hurts nahrali vystúpenie s jej hitom „Confide In Me“, pre webovú stránku novín The Sun a zaradili ju do setlistu ich koncertov. Kylie neskôr opätovala ich kompliment tým, že vystúpila s piesňou „Wonderful Life“ v Radio 1's Live Lounge.
V októbri Hurts uskutočnili svoje prvé UK turné, ktoré prebehlo v Brightone, Leeds, Glasgowe, Manchesteri, Birminghame, Bristole a v Londýne. Ich tretí UK singel „Stay“ bol vydaný v novembri a dosiahol 50. miesto v rebríčku. Medzitým, v Nemecku, sa „Wonderful Life“ stal platinovým pre predaj prevyšujúci 500 000 kópií a boli ocenení cenou BAMBI za Best International Newcomer. Boli nominovaní aj na MTV Europe Music Awards v kategórií Best Push Artist. Hurts ukončili rok 2010 ako predskokani Scissor Sisters na ich UK turné v decembri a vydali vianočný singel All I Want For Christmas Is New Year's Day zadarmo na stiahnutie na iTunes.
Vo februári 2011 sa Happiness opätovne vyšplhal do UK Top 30 albums chart po ich druhom celoštátnom turné, niekoľkých televíznych vystúpeniach, vrátane vystúpenia v The Graham Norton Show a Hurts vyhrali ocenenie Best New Band na NME Awards, ktoré sa konalo 23. februára a kde tiež vystúpili s piesňou „Wonderful Life“. Štvrtý singel z albumu, „Sunday“, bol vydaný v UK 27. februára a dosiahol 57. priečku, zatiaľ čo druhý singel „Stay“ dosiahol 3. priečku v Nemecku. V marci boli ocenení za Best International Newcomer na ECHO Awards v Nemecku. 9. mája bol v UK vydaný piaty singel „Illuminated“ a do hitparády vstúpil na 159. mieste, hoci už v septembri 2010 dosiahol 68. miesto.
26. júna Theo a Adam vystúpili na John Peel stage na Glastonbury Festivale a ich kompletné vystúpenie bolo vysielané  na BBC Red Button. Čitatelia hudobného magazínu NME zvolili ich vystúpenie za najlepšie na festivale a dali ich tak pred headlinerov festivalu U2, Coldplay a Beyoncé. Hurts boli neskôr v tom istom časopise zvolení za Kapelu roka. V júni 2011 predstavili remix skladby „Lonely Lisa“ francúzskeho speváka Mylènea Farmera.
7. októbra bol „Blood, Tears & Gold“ vydaný ako tretí singel v Nemecku a vyšplhal sa na 39. miesto rebríčka. 31. októbra vydali Deluxe CD/DVD edíciu albumu Happiness. V Nemecku sa predalo 400 000 kópií a album sa tak stal dvojplatinovým. V Spojenom kráľovstve sa predalo 150 000 kópií a strávil rok na UK Top 200 albums chart.
V októbri 2011 Hurts uskutočnili svoje prvé európske turné. Vystúpili na Ukrajine, v Česku, Poľsku, Nemecku, Litve, Estónsku, Fínsku, Rusku, Bielorusku, Srbsku, Chorvátsku, Taliansku, Grécku, Rakúsku, Švajčiarsku, Macedónsku a UK. V rozhovoroch povedali, že po dokončení tour plánujú začať písať a nahrávať piesne pre ich druhý album, ale že to môže byť ťažšie ako pri ich prvom albume. 4. novembra 2011 Hurts hrali posledné vystúpenie ich Happiness Tour v Brixton Academy, kde sa k nim pri piesňach „Devotion“ a „Confide in Me“ pripojila aj Kylie Minogue. Hurts potvrdili viac festivalov na leto 2012. V roku 2012 hrali na Summerwell Festivale v Rumunsku (11. augusta), Open Air Zofingen vo Švajčiarsku (12. augusta) a Pildyk Friends Festivale v Litve (14. augusta).
2012-2015: Exile
náhľad|Vystúpenie na [[Pori Jazz vo Fínsku v roku 2014.]] V septembri 2012 Hurts potvrdili, že nahrávanie ich ďalšieho albumu je v plnom prúde s producentom Jonasom Quantom. . Exile bol k dispozícii 11. marca 2013. Video-teaser na iTunes obsahoval nový track z Exilu s názvom „The Road“, ktorý bol 14. decembra 2012 vydaný na YouTube. Na jeseň 2013 bolo video nominované na UK Music Video Awards ako „Best Music Ad - TV or Online“.
Hlavný singel z albumu, „Miracle“, mal premiéru na BBC Radio 1 4. januára 2013. Hudobné video réžírované Chrisom Turnerom bolo nahraté na YouTube 4. februára, ale krátko potom bolo natrvalo odstánené. Natočil sa druhý videoklip a 28. februára bol nahratý na YouTube. Singel dosiahol 23. miesto v Nemecku a 120. miesto v UK. Ako singel bol vydaný 11. marca 2013.
23. februára bolo potvrdené, že Elton John pomohol pri nahrávaní skladby „Help“ pre ich nový album. Exile bol vydaný 8. marca 2013 a dosiahol 10. miesto v desiatich krajinách po celom svete, 3. miesto v Nemecku a 9. miesto v UK. 20. mája bola ako druhý singel vydaná pieseň „Blind“, následne 21. júla bol vydaný tretí singel „Somebody to Die For“. K vydaniu „Somebody to Die For“, patrili cover verzie „Ohne Dich“ od nemeckej kapely Selig. Kapela pokračovala v ich Exile Tour po celej Európe v októbri a novembri 2013 a marci 2014.
2015súčasnosť: Surrender a Desire
V máji 2015 Hurts vydali nový singel s názvom „Some Kind of Heaven“. Bol produkovaný Jonasom Quantom. 15. júna oznámili prostredníctvom svojej Facebook stránky názov pripravovaného albumu. Surrender bol vydaný 9. októbra 2015.
6. októbra 2015 Hurts vydali hudobné video k piesni „Wish“ réžírované Bryanom Adamsom.
V máji 2017 oznámili, že ich štvrtý štúdiový album bude vydaný 29. septembra.
Koncertné turné
Ako predskokani
Majstrovstvá Afriky v hádzanej
Majstrovstvá Afriky zároveň slúžia ako kvalifikácia afrických družstiev na majstrovstvá sveta či Letné olympijské hry.
Účasti mužských družstiev na majstrovstvách Afriky
(do 2022)
Účasti ženských družstiev na majstrovstvách Afriky
(do 2022)
Fajolles
Fajolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vojtěch Petráček
doc. RNDr. Vojtěch Petráček, CSc. (* 17. február 1964, Praha) je český fyzik a od roku 2018 rektor pražského ČVUT.
Životopis
V rokoch 19791982 študoval pražské gymnázium Nad Štolou. Potom študoval v rokoch 19821987 obor optoelektronika na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe.
Titul RNDr. dostal v roku 1987 a v roku 1995 dostal za prácu Studium molekul Cu-ftalocyaninu metodou řádkovací tunelové mikroskopie STM titul CSc.