cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inflácia (ekonomika)
Inflácia označuje v národnom hospodárstve všeobecný nárast cien ekonomických statkov, čo má za následok zníženie kúpnej sily peňazí. Inflácia v praxi je prejavom ekonomickej nerovnováhy a znamená, že napríklad za 1 euro sa pri zvýšenej inflácii dá kúpiť menej ako v minulosti, euro má menšiu hodnotu ako predtým, jeho kúpna sila sa znížila. Prispôsobovanie výšky príjmov (dôchodkov, miezd) výške inflácie sa nazýva valorizácia. Opatreniami voči inflácii sú sledovanie stability cenovej úrovne a zriaďovanie centrálnych bánk, ako napríklad Európska centrálna banka alebo systémov ako Federal Reserve System. Inflácia je predmetom výskumu ekonómie, špeciálne makroekonomiky. Podáva dôležité informácie o tom ako sa ekonomika vyvíja.
Antonymom pojmu inflácia je deflácia (záporná inflácia), signifikantný (značný) a trvácny pokles cien tovarov a služieb.
Pojmom dezinflácia sa označuje znižovanie miery inflácie. Reflácia označuje stav, ktorý nastane po deflácii, keď sa ceny vracajú na pôvodnú úroveň. Hyperinflácia je vysoká inflácia, ktorá je spôsobená hlavne stratou dôvery v menu.
Vysoká inflácia mení prerozdelenie príjmov, zapríčiňuje neistotu a vedie k ekonomickým deformáciám. Aké závažné sú jej účinky a či je cieľom dosahovať nulovú mieru inflácie, je nevyjasnená otázka a predmetom mnohých sporov.
Inflácia nie je len niečo zlé. Tri výhody inflácie sú [1] príjmy štátu z tvorby peňazí tzv. razobné, [2] možnosť použiť negatívne reálne úrokové sadzby ako ekonomicko-politický inštrument a [3] skutočnosť, že inflácia a peňažná ilúzia môžu uľahčiť proces valorizácie.
Inflácia v dejinách
Spôsob, akým sa množstvo peňazí v obehu zvyšuje záleží od ich formy. Drahé kovy sa musia najskôr vyťažiť, aby sa množstvo mincí z drahého kovu mohlo zvýšiť, čo predstavuje nákladný proces. Tomu sa v minulosti dalo vyhnúť, tým že sa drahý menový kov nahradil nejakým lacnejším. V minulosti sa mena znehodnocovala týmto spôsobom. Mince sa sťahovali z obehu a boli nahradzované inými, v ktorých bol zvýšený obsah napríklad medi na úkor menového zlata alebo striebra. Tým sa dosiahol čistý zisk, ktorý zodpovedal množstvu kovu, o ktorý boli nové mince chudobnejšie. Išlo o takzvané razobné. Nakoľko nové mince boli v porovnaní s pôvodnými ľahšie, zaužíval sa aj pojem zľahčovanie mincí. Pokiaľ majú peniaze formu papierových bankoviek, dajú sa vytlačiť jednoduchšie a nepomerne lacnejšie. Inflácia papierových peňazí oproti kovovému menovému štandardu priniesla so sebou dimenziu, ktorá bola do tých čias neznáma. Príkladom sú francúzske asignáty, americké greenbacky alebo nemecká ríšska marka po prvej svetovej vojne. V novodobom bankovom systéme čiastočných rezerv vo väčšine prípadoch vytlačenie nových peňazí už nie je potrebné. Forme bankoviek zodpovedá iba malá časť celkového množstva peňazí, pokým zvyšok figuruje ako číselný záznam na bankových účtoch.
Staroveký Rím
S nasledujúcim cisárom Nerom začal dlhotrvajúci pokles objemu zdrojov impéria. Cisár Nero štátnu pokladnicu prakticky vyprázdnil a popritom viedol enormný deficit obchodnej bilancie kvôli importom z kolónií, čím menu totálne znehodnotil. Následne prikázal zľahčiť vtedajšiu menu aureus o 10 %, teda z jedného funtu zlata sa malo po novom vyrobiť 45 aureov namiesto 41. Taktiež nechal zaviesť nový strieborný denár, ktorý sa miešal s 10 % medi, čím bol ľahší a zároveň jeho hodnota o 25 % nižšia. Následkom týchto opatrení bola masívna inflácia. Bohatí občania sa odsťahovali do vzdialených provincií, aby sa vyhli rímskym daňovým vymáhačom. Kvôli tomu sa Nerovi nepodarilo preraziť všetky staré mince na nové, čo bolo jeho pôvodným plánom.
Od čias Nera sa až dve výnimky pomer drahého kovu v minciach stále znižoval. Počas Nerovej vlády bol podiel striebra v strieborných minciach ešte 94 %. V roku 86 cisár Vitellius znížil pomer striebra na 83 %. V roku 81 a 98 cisári Domicián a Traján zvýšili pomer na 93 %. Odvtedy sa do roku 268, do vlády cisára Claudia II., pomer dramaticky znížil až na 0,02% podiel. Staroveký Rím trpel mnohými problémami. Stále pohraničné konflikty, vnútorné nepokoje, masívna závislosť od importu, ktorá viedla k zvyšovaniu deficitu obchodnej bilancie, rebélie otrokov, roľnícke povstania v provinciách, súboje o moc medzi bohatými a chudobnými provinciami a zlé spravovanie ríše boli problémy, ktoré boli riešené obrovskými množstvami peňazí a ktoré mali často opačný efekt a viedli k ďalším problémom. Ďalšie uvoľňovanie finančných prostriedkov viedlo k nárastu inflácie, úpadku rímskej spoločnosti a hospodárstva, oslabeniu armády a v konečnom dôsledku až k zániku Starovekého Ríma. V piatom storočí oslabený a finančne vyčerpaný Staroveký Rím vyplienili Vandali, Západní a Východní Góti.
Ďalšou mincou, na ktorej sa dá odsledovať zánik Starovekého Ríma, je mosadzný sestercius. Počas zlatej éry cisára Augusta, okolo prelomu letopočtu, obsahoval sestercius priemerne 22 % zinku. V antike výroba čistého zinku nebola technicky možná. Preto sa k výrobe mosadze miešala a tavila meď so smithsonitom. V Starovekom Ríme bol dopyt po smithsonite vysoký. Kvôli jeho zriedkavému výskytu patril k najdrahším nerastom antiky a garantoval hodnotu viacerých mincí. Počas vlády cisára Diokleciána bol smithsonit osemkrát drahší ako meď a v Severnej Afrike sa zaň platilo viac ako za striebro. Po vláde cisára Augusta obsah zinku v sesterciuse neustále ubúdal. Počas vlády cisára Vespaziána (69 – 79 po Kr.) mal sestercius podiel zinku 17 %, počas vlády cisára Trajána (98 – 117 po Kr.) 15 % a počas vlády cisára Hadriána 12 %. Počas vlády cisára Marca Aurélia (161 – 180 po Kr.) klesol podiel zinku na 9 %. Za cisára Commoda (177 – 192 po Kr.), ktorý sa viac zaujímal o gladiátorské zápasy ako o správu ríše, mal sestercius podiel zinku už iba okolo 3 %. Od tohto bodu sa jedna z najdôležitejších mincí ríše dramaticky znehodnocovala. Počas nasledujúcich cisárov sa obsah zinku v sesterciuse prakticky nedá dokázať. Mince z čias cisára Gordiána III. (238 – 244 po Kr.) obsahujú iba okolo 0,3 % zinku. Drahý smithsonit (zinok) sa sprvu nahrádzal lacnejšou meďou. Od čias vlády cisára Titusa (79 – 81 po Kr.) sa do sestercia začal dodatočne primiešavať cín a od čias vlády cisára Antoninusa Piusa ešte olovo. V polovici 3. storočia po Kr. sa v Rímskej ríši zvýšil priemerný obsah cínu v sesteriuse na 5 až 8 % a priemerný obsah olova na 10 až 15 %. Pomerne lacné kovové zliatiny začali celkom vytláčať drahý smithsonit. V porovnaní s vládou cisára Augusta materiál sesterciusa už nemal takmer žiadnu hodnotu.
Španielsko a Portugalsko
Španielsko-portugalská ríša počas vlády Karola V. a Filipa II. kontrolovala časti Západnej Európy, väčšiu časť afrického pobrežia, Filipíny, Indonéziu, Mexiko a celý juhoamerický kontinent. Išlo naozaj o impérium, v ktorom slnko nikdy nezapadá. Z dôvodu vykorisťovania predovšetkým juhoamerických baní a dovozu týchto kovov po mori do Európy, nastala na jej území masívna inflácia. Medzi rokom 1500 a 1600 sa ceny v Európe skoro zoštvornásobili. Potom, ako po roku 1580 dovoz kovov poklesol, zasiahla španielsky polostrov ťažká ekonomická depresia, ktorá trvala skoro celé 17. storočie. Ďalšie dôvody boli aj strata území na východe, piráti, povstania a vojny proti takmer všetkým krajinám Európy vrátane Turecka. Španielska koruna v roku 1557 nedokázala platiť svoje dlhy. K ďalším výpadkom platobnej schopnosti došlo v rokoch 1575, 1596, 1607, 1627 a 1647.
Weimarská republika
Veľká hyperinflácia vypukla vo Weimarskej republike po prvej svetovej vojne. Peniaze počas krátkej doby strácali na hodnote a všetky úspory boli znehodnotené. Na vrchole inflácie sa jeden dolár rovnal 4,2 biliónom (v dôsledku špekulácie v istej chvíli až 12 biliónom) weimarských mariek. Existuje viacero názorov, prečo k tejto hyperinflácii došlo. Podľa britského historika Nialla Fergussona bola skutočnou príčinou vláda weimarskej republiky, ktorá sa takýmto spôsobom politicky snažila vymaniť z platenia vojnových dlhov. Druhá verzia hľadá vinu v platení privysokých reparácií Francúzsku.
Miera inflácie
Pre mieru inflácie (mieru nárastu cenovej hladiny) makroekonomicky spravidla používame dve meradlá, deflátor HDP a index spotrebiteľských cien. Porovnáva sa pritom medzimesačná inflácia (napr. mesiac november 2006 sa porovná s novembrom 2007) alebo sa utvorí celoročný cenový priemer. V priemyselne rozvinutých krajinách sú bežné hodnoty inflácie do 10 %. V tranzitných krajinách, akými sú napríklad krajiny východného bloku, môže dôjsť k presiahnutiu tejto hranice bez toho, aby to indikovalo ekonomickú krízu. V Lotyšsku boli v roku 2006 pri ekonomickom raste 11,9 % na druhej strane namerané hodnoty inflácie 13,9 %. . Popri týchto metódach sa v ekonomike etabloval výpočet podľa indexu nákladov životnej úrovne, COLI (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿).
Mieru inflácie (mieru nárastu cenovej hladiny) označujeme ako:
Miera inflácie \pi_t, je miera, ktorou stúpa cenová hladina:
Deflátor HDP
V základnom roku zodpovedá reálny HDP podľa definície nominálnemu HDP. V základnom roku sa následne cenová hladina postaví na úroveň 1 (alebo 100), pričom toto indexové číslo nemá hlbší ekonomický význam. Jeho miera nárastu je ale jasný ekonomický výraz, ktorý označuje akou mierou všeobecná cenová hladina za nejaké určité obdobie rastie.
Výhodou definície cenovej hladiny pomocou deflátora HDP spočíva v získaní jednoduchého vzťahu medzi nominálnym HDP, reálnym HDP a deflátorom HDP. Nominálny HDP sa rovná reálnemu HDP vynásobeným s deflátorom HDP. Miera nárastu cenovej hladiny nominálneho HDP tak zodpovedá sume z reálnej miery nárastu a inflácie.
Presnejšie:
Pokiaľ sú g_{Yt} a \pi_t nízke je ich súčin zanedbateľný a preto sa môže vynechať.
Index spotrebiteľských cien
Deflátor HDP je miera priemernej ceny produkcie a tým meria vývoj cien všetkých vyprodukovaných statkov. Spotrebitelia sa zaujímajú o priemernú cenu spotrebných statkov, teda všetkých statkov ktoré spotrebúvajú. Množstvo vyrobených statkov sa od množstva spotrebovaných statkov odlišuje z dvoch dôvodov. Niektoré z vyprodukovaných statkov, nie sú predané spotrebiteľom ale podnikom (investičné statky), štátu alebo do zahraničia. Niektoré statky, ktoré spotrebitelia kupujú nie sú vyrobené doma, ale sa dovážajú.
Pre meranie priemerných cien všetkých spotrebných statkov sa v makroekonómii preto používa iný index, takzvaný index spotrebiteľských cien. Tento sa vypočítava pomocou tzv. spotrebného koša, ktorý v jednom určitom roku (základný rok) reprezentatívne zachytáva náklady spotreby priemernej domácnosti a percentuálny výsledok sa porovná s nákladmi domácnosti nasledujúceho/nasledujúcich rokov. Index spotrebiteľských cien tovarov a služieb vyjadruje priemernú mieru zmeny cien tovarov a služieb kupovaných s cieľom spotrebovať v prevažnej väčšine domácností na Slovensku. Spotrebiteľské ceny jednotlivých reprezentantov sa zisťujú na území Slovenska celoplošne vo vybranej sieti predajní a prevádzok služieb, kde obyvatelia zvyčajne nakupujú. Ceny sa zisťujú počas prvých 20 dní sledovaného mesiaca. Za cenové reprezentanty boli vybrané výrobky a služby, ktoré svojím rozsahom reprezentujú celú sféru spotreby. Spotrebný kôš zohľadňuje predmety bežnej krátkodobej spotreby (napr. potraviny, noviny, benzín), predmety dlhodobej spotreby (napr. oblečenie, automobily, elektrospotrebiče) a služby (nájomné, kadernícke alebo kozmetické služby a iné). Na Slovensku takúto štatistiku vykonáva a zverejňuje Štatistický úrad Slovenskej republiky, v zahraničí, napríklad v Rakúsku je to úrad Statistik Austria (STAT) a v Nemecku spolkový štatistický úrad Statistisches Bundesamt. Mieru inflácie v celej eurozóne vypočítava Eurostat pomocou harmonizovaného indexu spotrebiteľských cien. Problémy tejto štatistickej metódy vychádzajú so zvyšujúceho sa odstupu k základnému roku a tým k strate reprezentatívnosti daného spotrebného koša, nakoľko sa správanie spotrebiteľov permanentne mení. Z toho dôvodu sú napríklad inovácie v spotrebnom koši zohľadnené iba čiastočne. Okrem toho taktiež nie je zohľadnený fakt, že zdražené produkty spotrebitelia rýchlo nahradia lacnejšími (cenová elasticita dopytu). Takisto táto hodnota agreguje všetkých spotrebiteľov bez ohľadu na ich príjem, takže nevedno do akej miery sú infláciou zasiahnuté rôzne príjmové skupiny. Okrem toho sa nezohľadňujú dôležité oblasti hospodárstva ako trh s nehnuteľnosťami a obchod s peňažnými produktami. Preto bol v rokoch 2002 – 2007 v dolárovom a eurovom obchodnom priestore zaznamenaný výrazný nárast množstva peňazí, čo by podľa rovnice výmeny malo viesť k zvýšeniu cien. Tento nárast sa uskutočnil v oblastiach, ktoré index spotrebiteľských cien nezaznamenáva, teda v oblasti trhu s finančnými produktami ako hedgeový fond ako aj na trhu s nehnuteľnosťami. Pokiaľ tento nárast množstva peňazí na druhej strane nevyváži zvýšenie cien reálnych produktov, zvýši sa cenová úroveň bez toho, aby to z indexu spotrebiteľských cien bolo zrejmé.
Index cien výrobcov, ktorý meria cenovú hladinu na úrovni veľkoobchodu, resp. výroby sa nesmie mýliť so spotrebiteľským indexom cien. Index cien výrobcov je tvorený množstvom odvetvových indexov, ktoré sa skladajú podobne ako index spotrebiteľských cien. Zloženie spotrebného koša výrobkov a služieb sa líši. Index cien výrobcov plní úlohu predstihového ukazovateľa, pretože zmeny v tomto indexe sa následne premietnu do indexu spotrebiteľských cien.
Miera inflácie na Slovensku od roku 2000 – 2012 podľa harmonizovaného indexu spotrebiteľských cien Európskej únie, podľa Eurostatu:
Hedonistická metóda
thumb|Osobný počítač z roku 1981
Niektoré štáty USA (od 1998), Austrália, Nový Zéland, Spojené kráľovstvo a Nemecko (od zavedenia euromeny v roku 2002) vypočítavajú mieru inflácie (exkurz: a ekonomický rast) hedonistickou metódou, ktorou sa dosahujú nižšie inflačné čísla. Ide o pokus kvantifikácie kvality produktov. V Spojených štátoch podporoval zavedenie hedonistickej metódy vtedajší šéf americkej centrálnej banky Alan Greenspan. Keďže sa inflácia ovplyvňuje prostredníctvom základnej úrokovej sadzby a množstvom peňazí, pri nižšej inflácii sa základná úroková sadzbu môže znížiť a množstvo peňazí centrálnou bankou zvýšiť. Nárast množstva peňazí sa orientuje popri inflácii aj na zvýšenom ekonomickom raste. K tomu sa v Spojených štátoch sociálne dávky aj platová politika často prispôsobujú miere inflácie.
Prídavné meno hedonistický je síce odvodené od pojmu hedonizmus, úsilia dosiahnuť zmyselnosť a pôžitok, ale táto interpretácia má s týmto výpočtom dočinenia len málo. Je tým myslené, že v štatistickom zázname má byť zohľadnené narastajúce potešenie, ktoré kráča paralelne s kvalitatívnym vylepšeniami a následne odrátané od nameraného zvýšenia cien. Pri hedonistickej metóde sa jeden ekonomický produkt subjektívne rozloží na viacero kvalitatívnych vlastností a následne pomocou takzvanej regresívnej analýzy sa vypočíta vplyv týchto kvalitatívnych charakteristických znakov na cenu. Pomocou toho sú zmeny cien, ktoré sú založené iba na zmene kvalitatívnych vlastností, oddelené a eliminované od čistého zvýšenia cien.
Problémy tejto metódy sú v subjektívnych rozhodnutiach štatistikov, či pri danom produkte vôbec došlo ku kvalitatívnemu zlepšeniu. Ak by sa táto metóda použila s prísnym meradlom, museli by do štatistiky byť zahrnuté aj zhoršenia kvality, pričom prakticky k tomu nedochádza. Napríklad časté meškania v železničnej doprave alebo výroba potravín s lacnejšími surovinami, sa ako zhoršenie kvality daných tovarov alebo služieb a inflačne zvyšujúcimi účinkom nikde nezaznamenávajú. Takisto paralelne k zvyšovaniu výkonnosti táto metóda nezohľadňuje dobu použiteľnosti konzumných výrobkov, ktoré majú čím ďalej kratšiu životnosť.
Miera jadrovej inflácie
Model jadrovej inflácie na cenovom indexe bez zohľadnenia potravín a energií ako prvý popísal ekonóm Robert J. Gordon v roku 1975. . Ide o najčastejšiu definíciu jadrovej inflácie. U nás táto definícia zodpovedá definícii (slovenskej) čistej inflácie. Vo Švajčiarsku používa Švajčiarska národná banka jadrovú infláciu ako výpočet inflácie bez potravín, nápojov, tabaku, sezónnych produktov, energií a pohonných hmôt. Definícia jadrovej inflácie na Slovensku zodpovedá definícii čistej inflácie v Česku; česká čistá inflácia = slovenská jadrová inflácia. Eurostat vypočítava jadrovú infláciu ako harmonizovaný index spotrebiteľských cien, HICP (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) očistený o energetické a potravinové komponenty. Európska centrálna banka používa výsledok ako indikátor na zavedenie menovo-politických opatrení.
Kritika konceptu jadrovej inflácie vyčíta, že výkyvy cien potravín a energií nemusia vždy podliehať iba krátkodobým cenovým šokom alebo sezónnemu kolísaniu, ale hlavne v posledných rokoch podliehajú dlhotrvajúcemu narastajúcemu trendu. Jadrová inflácia tento efekt nezohľadňuje, aj napriek tomu, že percentuálna hodnota výdavkov občanov za energie a potraviny z celkového objemu výdavkov je vysoká.
Jadrová a čistá inflácia na Slovensku
Jadrová inflácia podľa definície na Slovensku je celková inflácia – (regulované ceny + vplyvy zmien nepriamych daní a dotácií). Je to národohospodársky koncept, definovaný ako kvantifikácia miery rastu cenovej hladiny na neúplnom spotrebnom koši, ktorý je očistený od vplyvu regulovaných cien, zmien nepriamych daní a dotácií. Táto nová metodika merania inflácie vychádza z potreby štandardizácie jej vykazovania s krajinami Európskej únie, ako aj z potreby presnejších informácií o vývoji cien bez jednorazových a netrhových opatrení, ktoré nie sú ovplyvniteľné menovou politikou Národnej banky Slovenska.
Vzorec na výpočet jadrovej inflácie na Slovensku:
Vnímaná inflácia
Výška inflácie je spotrebiteľmi vnímaná rôzne. Jedným z dôvodov rozdielu medzi vnímanou infláciou a štatisticky nameranou infláciou je skutočnosť, že v spotrebnom koši, ktorý je používaný na vypočítanie miery inflácie, sa nenachádzajú iba produkty dennej potreby, ale aj produkty s dlhšou životnosťou ako napr. automobily a tento výber alebo množstvo produktov sa nezhoduje so spotrebou každého jednotlivca alebo so skupinou spotrebiteľov. Vnímanie zmien cien je pre tovar dennej spotreby senzibilnejšie ako pre produkty s dlhšou životnosťou. Pokiaľ sa ceny tovarov dennej spotreby zvyšujú rýchlejšie ako ceny za produkty s dlhodobou životnosťou, leží vnímaná inflácia vyššie. Pokiaľ stúpajú ceny produktov s dlhodobou životnosťou rýchlejšie ako tovar dennej spotreby vzniká opačný dojem a vnímaná inflácia je nižšia. Fenomén vnímanej inflácie sa po zavedení euromeny stal na Slovensku predmetom spoločenského diškurzu.
Rôzne pohľady na infláciu
Ekonomické školy majú rozličné pohľady na príčiny inflácie. Jednotlivé teórie inflácie ale nie sú obmedzené len na jednotlivé ekonomické školy. Tri zjednodušené príklady prístupu k inflácii troch ekonomických škôl:
Neokeynesovská a novokeynesovská teória
náhľad|Graf dopytovej inflácie Podľa neokeynesovskej teórie existujú dva hlavné druhy inflácie:
Americký ekonóm Roger Gordon zaviedol tretí faktor, tzv. zabudovanú infláciu; inflačnú inerciu (tzv. trojuholníkový model).
Phillipsova krivka
Phillipsova krivka zobrazuje vzťah medzi rastom miezd alebo infláciou a nezamestnanosťou. Pôvodná (neokeynesovská) Phillipsova krivka ukazovala nepriamu úmernosť medzi infláciou a nezamestnanosťou. Istá úroveň inflácie bola požadovaná preto, aby klesala nezamestnanosť. Phillipsova krivka dokázala dobre opísať vývoj v Spojených štátoch v 60. rokoch 20. storočia, ale stagflácia v 70. rokoch 20. storočia, si vyžiadala rôzne úpravy tejto krivky. Jednou z mnohých možností, je nanášanie zmeny inflácie na jednu z osí grafu.
Monetarizmus
Monetaristi tvrdili, že inflácia je spôsobená (takmer iba) rýchlejším tempom rastu ponuky peňazí, než ekonomickým rastom. V praxi je možné toto porovnanie realizovať pomocou podielu deflátoru HDP so zmenou v ponuke peňazí.
Príčinou je nerovnováha v ekonomike spôsobená:
Emisia prebytočného množstva peňazí
Jednou z príčin inflácie je rast fyzického objemu peňazí v ekonomike. Inak povedané, čím viac peňazí je do ekonomiky vpustených, tým viac je ich potrebné, aby mali rovnakú reálnu hodnotu (teda aby sme si za ne mohli kúpiť veci rovnakej hodnoty). Množstvo peňazí v ekonomike reguluje prostredníctvom menovej politiky centrálna banka každého štátu. Výrazne ho môže ovplyvniť aj vláda svojou spotrebou.
Rakúska škola
Rakúska škola ekonómov z terminologického hľadiska svojho času definovala (a niekedy aj dnes definuje) slovo inflácia ako zvýšenie ponuky peňazí (nesprevádzané rastom dopytu po peniazoch). Rozlišuje medzi rastom cien spôsobených zvýšením ponuky peňazí (len tento rast nazýva tradične inflácia) a prirodzenými zmenami cien, napríklad z dôvodu vyššieho dopytu (takéto zmeny táto teória tradične neoznačuje ako infláciu). Preto, z pohľadu ekonómov Rakúskej školy, je jednoduché zastaviť infláciu definovanú ako rast množstva peňazí – stačí prestať vytvárať nové peniaze.
Podľa ekonómov Rakúskej školy, ak sa nezmenia ďalšie ekonomické faktory, inflácia spôsobí rast cien, ale určiť presne, ktoré ceny budú ovplyvnené a v akej miere závisí od toho, ako boli novo vytvorené peniaze zavedené do systému.
Druhy inflácie
Z kvantitatívneho hľadiska (podľa tempa rastu cien): Z hľadiska príčin vzniku: Z hľadiska očakávania ekonomických subjektov: Z hľadiska zjavnosti: Z hľadiska vybilancovanosti:
Okrem tohto rozdelenia, rozoznávame aj ďalšie druhy inflácie:
Florián z Lorchu
náhľad|Najčastejšia podoba svätého Floriána ako rímskeho legionára hasiaceho horiacu budovu Svätý Florián (Florián z Lorchu, ) (* 250, Zeiselmauer-Wolfpassing – † 4. máj 304, Lorch) je katolícky svätec, patrón Kominárov, hasičov, pekárov, hrnčiarov, hutníkov, taktiež ako ochranca pred neúrodou, búrkou aj suchom.
Florián je patrónom v Rakúsku kde bolo pomenované po ňom aj mesto (Sankt Florian), taktiež v Česku, Slovensku, Bavorsku, Taliansku (Bologna), Poľsku (Krakov).
Životopis
Narodil sa v rímskej provincii Noriko za čias prenasledovania kresťanov počas vlády rímskeho cisára Diokleciána.
Florián bol plukovníkom v legionárskom vojsku rímskeho cisára v Cetii (dnešný Zeiselmauer-Wolfpassing v Rakúsku). Roku 304 sa postavil na obranu v Lorchu zatknutých a uväznených 40 kresťanských legionárov. Za pokus o vyslobodenie bol zatknutý a odsúdený miestodržiteľom Aquiliánom na smrť. Poprava sa konala dňa 4. mája 304 na brehu rieky Enns (v tej dobe nazývanej Aniza). Na krk mu bol priviazaný mlynský kameň a následne utopený vo vodách Enns. Nie je zistené, v akom veku bol popravený.
Legenda hovorí, že voda vyplavila Floriánovo mŕtve telo na skalu, kde ho našla vdova Valéria, ako ho pred zhanobením stráži veľký orol. Ten sa objavil aj na niektorých neskorších zobrazeniach tohoto svätca. Na mieste hrobu Sv. Floriána pri Linci postavili kaplnku a neskoršie kostol s kláštorom, ktorý obývali benediktíni a po nich augustiniáni. Floriánove ostatky sa našli v 13. storočí. V roku 1942 boli objavené aj ostatky 40 mučeníkov, za ktorých svätec položil život.
Časť jeho relikvií je od roku 1183 v Krakove, ktoré daroval mestu pápež Lucius III. Pre ne dal postaviť knieža Kazimír II. (Spravodlivý) baziliku zasvätenú sv. Floriánovi. Ostatky svätca sa nachádzajú aj v relikviári Svätovítskeho chrámu v Prahe.
Kult patróna hasičov bol neskôr rozšírený po celej strednej Európe. Postavilo sa veľké množstvo jeho sôch na ochranu pred požiarmi.
Vyobrazenia Floriána sa vyskytujú tiež aj na priečeliach domov, v erboch, na pečatiach, rázcestiach a hlavne na hasičských zbrojniciach Pred Floriánom v 15. storočí boli ochrancami pred ohňom sv. Agáta a sv. Vavrinec.
Povesť hovorí, že Florián zachránil nemecké mesto Norimberg pred požiarom v ôsmom storočí. Podľa legendy taktiež ochránil istého uhliara, ktorý spadol do ohňa a na príhovor svätca bol zachránený. Atribúty: zobrazuje sa ako rímsky dôstojník alebo vojak s prilbou na hlave, v ľavej ruke so zástavou, v pravej s nádobou na vodu, ktorou zalieva horiace obydlie. Katolícka cirkev jeho pamiatku oslavuje 4. mája.
Peyrefitte-sur-l’Hers
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 76 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kátovské rameno
Kátovské rameno je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Záhorie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Kátov a mesta Holíč v okrese Skalica v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1986 na rozlohe 6,05 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Chránené územie je vyhlásené na ochranu posledných zvyškov mŕtvych ramien rieky Moravy v južnej časti Dolnomoravského úvalu s výskytom chránených a ohrozených druhov fauny a flóry, viazaných na vodné a močiarne biotopy, ktoré sú dôležité z viacerých hľadísk.
Formálny jazyk
(Formálny) jazyk je zovšeobecnenie pojmu jazyk z lingvistiky.
Definícia
Jazyk nad abecedou \Sigma je ľubovoľná množina slov s konečnou dĺžkou nad touto konečnou abecedou.
Príklady
Majme abecedu. Jazyky nad touto abecedou sú napr.:
Reprezentácia
Keďže formálne jazyky sú množiny, môžeme využiť všetky spôsoby reprezentácie množín, napr. vymenovanie prvkov pri konečných jazykoch alebo udanie logického predikátu nad množinou všetkých slov nad abecedou. V teórii formálnych jazykov boli vyvinuté dva veľmi silné modely, ktoré popisujú jazyky. Prvým je gramatika, ktorá svojimi pravidlami generuje slová z daného jazyka. Druhým modelom je automat. Na automat sa môžeme pozerať ako na čiernu skrinku, ktorá pre ľubovoľné slovo nad abecedou povie, či toto slovo patrí do daného jazyka alebo nie.
Klasifikácia jazykov
V teórii formálnych jazykov delíme jazyky podľa sily modelov, ktoré ich popisujú, t. j. gramatík alebo automatov. V roku 1956 americký informatik a lingvista Noam Chomsky popísal hierarchiu jazykov, ktorú dnes poznáme ako Chomského hierarchia.
Striekaná penová izolácia
Striekaná penová izolácia resp. striekaná polyuretánová izolácia je pena najčastejšie vznikajúca chemickou reakciou 2 zložiek: polyisokyanátu a polyhydroxylovej zlúčeniny. Druhá zložka obsahuje aj ďalšie zlúčeniny, ako napr. stabilizátory či rozpínadlá. Striekaná penová izolácia vzniká na mieste v momente nástreku a preto zvykne byť aplikovaná priamo na povrch, ktorý sa ma izolovať. Okrem dvojzložkovej striekanej polyuretánovej izolácie patria do kategórie striekaná penová izolácia aj peny jednozložkové tzv. polymérne tmely. Striekaná penová izolácia je typ izolácie stavieb, ktorý sa môže využívať pri izolácií stien, stropov, medzier a iných častí budov či rôznych zariadení. Jej účelom je udržovať vnútri teplo, kým je vonku zima a naopak. Je to plastická hmota, ktorá sa aplikuje nástrekom. Striekané penové izolácie sa nanášajú v kvapalnej forme obvykle pomocou vysokotlakovej vyhrievanej hadice a striekacej pištole, pričom sa v nich zmiešavajú jedna - resp. dve zložky, ktoré po nástreku na povrch pri určitej teplote okamžite reagujú, začnú sa rozpínať a vytvoria tak výslednú izolačnú hmotu. Penové izolácie majú rôzne fyzikálne vlastnosti závislé od plánovaného použitia. Štruktúra striekanej penovej izolácie umožňuje difúziu vodnej pary a tým pádom aj cirkuláciu vzduchu. Niektoré druhy striekanej penovej izolácie sa môžu vyrábať z recyklovateľných materiálov. R-hodnota striekanej penovej izolácie je všeobecne vyššia ako u iných izolácií a pohybuje sa okolo hodnoty R-6 na 1 palec (tj. 2,54 cm). Časom táto hodnota klesá.
Formálny jazyk
Operácie nad jazykmi
Nad jazykmi sú definované, prirodzene, množinové operácie
Ďalej sa definujú nasledovné základné operácie:
Striekaná penová izolácia
História
Polyuretán bol vynájdený v Nemecku Ottom Bayerom v 30. rokoch 20. storočia. Následne v 40. rokoch bola technológia izolácií s využitím polyuretánu predstavená v USA Davidom Eynonom. V začiatkoch sa polyuretánové peny využívali predovšetkým v armáde pri zdokonaľovaní vojenských strojov a lietadiel.
Ako izolácia pre domácnosti sa polyuretánové peny začali využívať až v 50. rokoch, kedy bol Walterom Baughmanom vynájdený „Blendometer“ – prvé zariadenie, ktoré umožnilo zmiešavať dokopy jednotlivé komponenty polyuretánovej peny. Avšak stále to bol čiastočne manuálny a preto aj finančne náročný proces. Prvú špecializovanú striekaciu techniku pre penové izolácie zostrojil Fred Gusmer v roku 1963. Od 70. rokov 20. storočia tak bola striekaná penová izolácia cenovo dostupnejšia a jednoduchšie využiteľná aj v prípade izolácií pre domácnosť.
Keď sa v 80. a 90. rokoch 20. storočia začali rozbiehať diskusie o energeticky šetrných domoch, vďaka R-hodnote sa striekaná penová izolácia dostala do popredia. Striekané penové izolácie s uzavretou bunkovou štruktúrou boli pridané do zoznamu požiadaviek pre výrobu domácnosti v oblastiach s výskytom hurikánov a zemetrasení. Od 90. rokov 20. storočia sa technológia striekanej penovej izolácie začala šíriť celosvetovo a vývojové centrá pre jej tvorbu stále hľadajú nové možnosti a technológie, ako ju vylepšiť.
Delenie
Striekaná penová izolácia sa delí na mäkkú penu a tvrdú - resp. strednú penu.
Striekaná penová izolácia s otvorenou bunkovou štruktúrou – t.j. mäkká izolačná pena
Striekaná penová izolácia s otvorenou bunkovou štruktúrou je druh izolačnej peny, ktorej bunky nie sú úplne uzatvorené. Jej vzhľad sa podobá špongií. Takýto druh izolačnej peny obsahuje menej chemikálií a má vzduchoizolačné a zvukoizolačné vlastnosti, avšak nedá sa využiť ako hydroizolácia a preto sa používa predovšetkým vo vnútorných priestoroch, napríklad ako izolácia podlahy, stien, podkrovia a pod.
Striekaná penová izolácia s uzavretou bunkovou štruktúrou – t.j. tvrdá izolačná pena
Striekaná penová izolácia s uzavretou bunkovou štruktúrou je oveľa hustejší typ izolačnej peny, pretože má hustejšiu štruktúru buniek. Voda v kvapalnom skupenstve má väčšie častice, ako má štruktúra tvrdej peny a preto sa cez ňu voda nedokáže dostať. Tvrdá izolačná pena sa môže využiť ako hydroizolácia, parozábrana a tepelná izolácia. Takýto druh izolácie sa dá využiť pri zatepľovaní tak vnútorných ako aj vonkajších priestorov. Najčastejšie sa využíva ako izolácia obvodového plášťa, strechy, plochej strechy, klenutých stropov, základov, potrubí, skladov, nádrží, bazénov, automobilov, mraziacich zariadení a pod.
Neoproterozoikum
Neoproterozoikum je posledná, najmladšia éra proterozoika. Časový interval trvania je 1 000 – 542 mil. rokov. Predchádzalo mu mezoproterozoikum a po ňom nasledovalo fanerozoikum (kambrium).
Rozdelenie
Neoproterozoikum sa rozdeľuje na tri útvary :
Jednotlivé regióny používali rôzne označenia konca (alebo celého) neoproterozoika: Čína sinium, ruskí geológovia vendium, v Austrálii a Severnej Amerika ediakarium, ďalšie názvy boli varangium, protokambrium, eokambrium alebo prekambrium. V roku 2004 prijalo ako oficiálny názov najmladšej periódy neoproterozoika označenie ediakarium.
Vývoj
Začiatok neoproterozoika sprevádza rozpad superkotinentu Rodinia, s jeho rozpadom je pravdepodobne spojené aj masívne zaľadnenie celej Zeme, známe aj pod názvom Zem-snehová guľa. Zaľadnenie však neprebehlo naraz ale malo najmenej dve fázy: staršiu sturtskú a mladšiu varangerskú fázu. Približne pred 600 mil. rokmi sa sformoval nový superkontinent Pannotia.
Koncom varangerského zaľadnenia sa začínajú hromadnejšie objavovať mnohobunkové organizmy (hoci keď prvé mnohobunkovce sa vyskytovali už aj skôr), rastlinné aj živočíšne. Z rastlinných sú to prevažne riasy, zo živočíšnych najmä bezschránkové organizmy.
Kengury
Kengury (iné názvy: málozubce, klokany , staršie: málozubé , staršie: bylinožravce ; lat. Diprotodontia, Diprotodonta) je rozsiahly rad z magnradu Australidelphia, kohorty vačkovce. Zahŕňa 11 žijúcich čeľadí, nielen vlastné kengury.
Charakteristika
Navyše sú Diprotodontia syndaktilné, to znamená, že majú druhý a tretí prst na predných končatinách zrastený.Syndaktilita nie je veľmi bežná vlastnosť (hoci austrálske všezravé vačkovce ju zdieľajú) a často sa vykladá ako adaptácia na doslova horolezecký štýl života. Veľa moderných Diprotodontia je však striktne pozemných, a teda majú ďalšie znaky, ktoré zodpovedajú tomuto životnému štýlu. To trocha komplikuje históriu stromových kengúr. Zdá sa, že pôvodne žili na stromoch, ale niekedy v dávnej minulosti zliezli zo stromov a prešli k pozemnému spôsobu života a vďaka tomu sa im vyvinula typická dlhá kenguria laba, aby sa nakoniec zas vrátili naspäť na stromy, vďaka čomu sa im znovu začala skracovať a rozšiřovať zadná laba.
Skoro všetky Diprotodontia sú bylinožravci. Niektoré druhy sa druhotne vrátili k pôvodnej hmyzožravosti alebo aj všežravosti.
Diprotodontia sa vyskytujú výhradne na území Austrálázie. Najranejšie fosílie pochádzajú z neskorého oligocénu. Ale je isté, že ich pôvod je skorší, čo naznačuje veľká rôznorodosť Diprotodontia v tomto období. Navyše v záznamoch austrálskych fosílií sú veľké medzery a v prípade Novej Guiney žiadné záznamy v podstate neexistujú.
Veľa najväčších a najmenej vrtkých Diprotodontia vyhynulo potom, ako ľudia prvý raz prišli do Austrálie pred približne 50 000 rokmi. Možno ako priamy dôsledek lovu, ale pravdepodobnejšie je, že ich zahubila zmena prostredia spôsobená ľudskou aktivitou. Hlavným dôvodem by mohol byť prínos ohňa.
Poznámky
<references group="pozn." />
Plošinový kontajner
Plošinový kontajner je kontajner tvorený podlahou, sklopnými čelnými stenami a bočnými klanicami. Je určený na prepravu väčších jednotlivých kusov s vyššou hmotnosťou (strojárske celky) a kusových materiálov nevyžadujúcich ochranu pred poveternostnými vplyvmi (drevo, rúry, stavebné prefabrikáty).
Mária Machová
Ing. Mária Machová, CSc. (* 19. február 1953, Prievaly) je slovenská ekonómka, generálna riaditeľka.
Životopis
V roku 1968-1972 študovala na Strednej ekonomickej škole v Skalici, 1972-1977 na Fakulte národného hospodárstva VŠE v Bratislave, 1978-1983 ext. ašpirantúra, 1986-1988 postgraduálne štúdium „Manažment riadenia“, štud. pobyty: 1985 Moskovská univerzita, 1991 Bath, Anglicko, 1993 Jagellovska Univerzita Krakov. V roku 1977-1994 pôsobila na Fakulte ekonomiky služieb a cestovného ruchu VŠE v Banskej Bystrici, do 1986 asistentka, odborná asistentka, 1986-1990 vedúca odd. katedry, 1990-1994 vedúca Katedry verejná ekonomika, 1994-1998 riaditeľka Harward Capital & Consulting, 1998-2002 ministerka privatizácie, od 2002 generálna riaditeľka Daňového riaditeľstva SR v Banskej Bystrici, od 2010 generálna riaditeľka Colného riaditeľstva SR. Odborné príspevky publikovala v domácej a zahraničnej tlači.
Čapík
Čapík môže byť:
Blaisy
Blaisy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gemini 11
Gemini 11 (oficiálne Gemini XI) bol americký pilotovaný kozmický let, ktorý sa uskutočnil v dňoch 12. až 15. septembra 1966 v rámci programu Gemini. Bol to deviaty pilotovaný let v rámci tohto programu, 17. americký a 25. celkovo (vrátane letov X-15 vo výškach nad 100 kilometrov).
Priebeh letu
Štart sa uskutočnil 12. septembra 1966 na Floride z mysu Kennedy pomocou nosnej rakety Titan II GLV. Posádku Gemini 11 tvorili veliaci pilot Pete Conrad a pilot Richard Gordon. Po spojení sa s cieľovým telesom Agena TV-11 (COSPAR 1966-080A) a opakovanom nácviku tejto operácie Gordon vystúpil von z kabíny (výstup EVA) jednak kvôli fotografovaniu a preto, aby obe telesá spojil 30 metrov dlhým lanom. Potom sa unavený astronaut vrátil do kabíny. Dňa 14. septembra bol využitý motor Ageny pre zvýšenie obežnej dráhy komplexu na rekordnú výšku 1 372 km. Počas letu sa s Agenou spojili viackrát a Gordon znovu z otvorených dverí fotografoval hviezdnu oblohu. Potom bolo spojovacie lano prerušené. Let, ktorý trval takmer tri dni, zakončilo automaticky riadené pristátie s padákom na hladine Atlantiku, odkiaľ astronautov vylovila lietadlová loď USS Guam.
Šošovka (anatómia)
náhľad|Prierez ľudského oka Šošovka (lat. lens) je priehľadný diskovitý útvar uložený za dúhovkou oka a upevnený k vráskovcovému opašteku (riasnatému telesu). Sťahy svalu riasnatého telesa umožňujú zmeny zakrivenia šošovky a tým zmeny ohniskovej vzdialenosti.
Rudolf Machovič
Rudolf Machovič (* 16. apríl 1940, Banská Bystrica – † 10. máj 1994, Banská Bystrica) bol slovenský redaktor, básnik a publicista.
Šošovka (anatómia)
Šošovka je približne 4 mm hrubá spojka s viac zakrivenou zadnou plochou. Jej funkciou je ohýbať lúče svetla tak, aby sa zbiehali na sietnici. Je schopná meniť svoju optickú mohutnosť. Táto schopnosť sa nazýva akomodácia a umožňuje oku vytvárať ostrý obraz v rozmedzí od 7cm po nekonečno. U starších ľudí schopnosť akomodácie klesá.
Rudolf Machovič
Životopis
Základnú a strednú školu navštevoval v Banskej Bystrici. Ako redaktor literárno dramatického oddelenia Československého rozhlasu štúdio Banská Bystrica (2. pol. 60 rokov-1972), spoluzakladateľ relácie Rádiovíkend a Sobotník. Venoval sa aj výtvarnému umeniu a ochotníckemu divadlu. Člen a predseda porôt prehliadok ochotníckych divadiel, speváckych súťaží v Banskej Bystrici Sládkovičova Radvaň, Bystrické zvony, festivaly džezovej hudby a i. Podieľal sa na org. Slovenských gagov v Kremnici. Člen literárno-umeleckej skupiny Bója a Zväzu slovenských výtvarných umelcov. Autor poézie, krátkych próz, scenárov,literárno-umeleckých pásiem, krátkych humoristických a satirických žánrov, textov piesní. Prispieval do almanachov, zborníkov, odbornej tlače a denníkov. Fragmenty jeho tvorby vydala Bója pod názvom Báseň a slza, kompletná zbierka básní Letokruhy vyšla posmrtne.
Počas normalizácie stratil pôvodné zamestnanie (od roku 1972).
Spišský záloh
V poľských prameňoch sa zálohované územie označuje ako starostwo spiskie, čo sa prekladá do slovenčiny ako spišské starostovstvo alebo spišské starostvo. V rámci Poľska, resp.Polsko-litovskej únie (Republika oboch národov) záloh patril pod Krakovské vojvodstva, a to zase (od roku 1569) pod Malopoľskú provinciu. V súčasnosti Malopoľské vojvodstvo s hl. mestom Krakov. Zálohované územie priamo spravovali kapitáni-starostovia sídliaci na hrade v Starej Ľubovni.
Čo predchádzalo zálohu
V roku 1335 sa vo Vyšegráde uskutočnilo stretnutie troch panovníkov (pod patronátom uhorského Karol I. Róberta) na ktorom bolo potvrdené že poľský kráľ Kazimír III. Veľký zaplatí českému kráľovi 20 000 kôp pražských grošov (českých strieborných hrivien), čo predstavovalo asi 4 tony striebra za to, že sa český kráľ Ján Luxemburský aj jeho syn Karol IV., ktorý mal vtedy 19 rokov zrieknu dedičných nárokov voči Poľskému kráľovstvu.
V roku 1410 bol za cisára Rímsko-nemeckej ríše korunovaný uhorský kráľ Žigmund Luxemburský, ktorý bol synom spomínaného Karola IV. Žigmund sa usiloval o získanie Dalmácie, ktorú jeho protivník o získanie kráľovskej koruny (Ladislav Neapolský) predal Benátčanom. Na vedenie vojny potreboval peniaze a tak si od svojho švagra poľského kráľa Vladislava II. chcel požičať (nakoniec dostal 37 tisíc kôp) a ako zálohu sľuboval trinásť spišských miest a obcí.
Vzťahy medzi Poľskom a Uhorskom
V roku 1409 Žigmund uzavrel spojenectvo s Rádom nemeckých rytierov proti Poľsku. Ako rímsky cisár bol totiž ich ochrancom. Po ich porážke pri Grünwalde (1410) nutne potreboval urovnať vzťahy so svojím švagrom, bývalým protikandidátom o získanie uhorského trónu a poľským kráľom Vladislavom II. Jagelovským. V roku 1410 sa Žigmund v Kežmarku stretol s bratrancom poľského kráľa, litovským kniežaťom Vitoldom. Žigmund prisľúbil, že bude u Veľmajstra rádu žiadať zastavenie bojov rytierov s Poľskom.
19. októbra 1411 bola vo Vyšných Šromovciach (Sromowce Wyźne v dnešnom Poľsku) podpísaná zmluva o prímerí medzi Poľskom a Uhorskom, ktorou sa Poľsko zaviazalo zastaviť boje voči Rádu a Žigmund zase k tomu, že Rád nenapadne Poľsko. Prímerie malo trvať do 15. augusta 1412, rovnako tak došlo k dohode o stretnutí oboch panovníkov. To sa uskutočnilo 15. marca 1412 na Ľubovnianskom hrade, kde sa králi údajne dohodli na spoločnom boji proti Rádu.
Vznik zálohu
16. októbra 1412 sa obe krajiny dohodli na pôžičke, ktorú poskytlo Poľsko uhorskému kráľovi na vojnu proti Benátkam. Rád nemeckých rytierov musel Poľsku ako odškodné za vojnu zaplatiť 100 tisíc kôp českých grošov. Vladislav II. z týchto peňazí požičal 37 tisíc kôp uhorskému kráľovi. Dôvodom bolo aj to, že si ho týmto počinom zaviazal k plneniu dohôd ohľadne Rádu nemeckých rytierov.
Ako ručenie za pôžičku dal Žigmund Vladislavovi II. do zálohu trinásť spišských miest a obcí.
Podmienky záložnej zmluvy
Záložná zmluva bola podpísaná 8. novembra 1412 v Záhrebe, jej originál je uchovaný v knižnici Czartoryskich v Krakove. Hoci podľa zmluvy mohol poľský panovník spravovať zálohované územie vlastným správnym aparátom, mestá i naďalej ostali súčasťou Uhorska a Ostrihomskej arcidiecézy.
V záložnej zmluve sa však uhorský panovník aj uhorskí preláti a baróni zaviazali, že mestá Poľsku nikdy neodnímu násilím ba naopak, proti takémuto počinu sami vystúpia a mestá opäť vrátia do poľského zálohu. Keby sa to neuskutočnilo, musí Uhorsko Poľsku vyplatiť záložnú sumu či dať do zálohu iné územie. Ak ani to nesplní, môže Poľsko vziať do väzenia akéhokoľvek uhorského občana či samo zabrať akýkoľvek majetok či slobodne v Uhorsku rabovať, pokým nebudú splnené podmienky zmluvy.
Spišské mestá v poľskom zálohu
V poľskom zálohu sa ocitlo 13 spišských miest z pôvodnej Provincie 24 spišských miest:
Tieto mestá vytvorili novú Provinciu 13 spišských miest. Okrem týchto miest sa súčasťou zálohu stali aj Ľubovniansky hrad so svojím panstvom, Podolínecká pevnosť a mestá Stará Ľubovňa, Hniezdne, Podolínec a tiež dediny patriace k ľubovniansko-podolínskemu panstvu (domínium).
K Ľubovnianskemu panstvu patrili tieto obce a osady: Hraničné, Chmeľnica, Jakubany, Jarabina, Káče, Kamienka, Kremná, Krendžeľovka, Litmanová, Medzibrodie, Mníšek nad Popradom, Nová Ľubovňa, Pilhov, Podsadok, Veľký Sulín, Závodie. Ďalej boli súčasťou zálohu tieto obce a osady v okolí Podolínca: Nižné Ružbachy, Vyšné Ružbachy. (V zálohe bolo teda 13 spišských miest, 3 mestá ľubovniansko-podolínské a 18 obcí, teda spolu 13+3+18=34 miest a obcí.)
Dôvodom, prečo sa práve spišské mestá ocitli v poľskom zálohu bolo aj to, že v tom čase šlo jeden z najbohatších a najkultúrnejších krajov vtedajšej Európy. V poľskom zálohu sa ocitli mestá na významných križovatkách vtedajších obchodných ciest. Poľsko ich správou získalo kontrolu nad obchodom s rudami (napríklad meď) a tiež sa kontrolou Spišského Podhradia, Vlách či Novej Vsi ocitlo priamo v strede tohto rozvinutého kraja, blízko ďalších banských miest - Gelnice a Smolníka. Výber miest teda vôbec nebol náhodný. Spiš bol tiež vstupnou bránou do Uhorska zo severu, čo bolo jasne viditeľné najmä počas husitských útokov, kedy husiti do Uhorska a najmä na Spiš vpadli zo severu, z Poľska.
Snahy o zánik zálohu
Keďže Poľsko nebolo ochotné vrátiť prosperujúce mestá, úsilie Uhorského kráľovstva vyplatiť dlh (obzvlášť v rokoch 1419, 1426, 1436 (vtedy Žigmund zasadol aj na český trón) a 1439) zlyhalo a neskôr nikto nebol schopný zaplatiť túto obrovskú sumu peňazí, hoci celé kráľovstvo vravelo o potrebe tak urobiť. Hoci v roku 1419 bol poľský kráľ Vladislav II. ochotný vrátiť spišské mestá Uhorsku aj bez vyplatenia zálohovanej sumy, na nátlak poľského kléru k tomu nedošlo. Poľská katolícka cirkev totiž túžila po ovládnutí severného Spiša a ďalej živila legendy o historickej prináležitosti Spiša k Poľsku.
8. marca 1440 poľský kráľ Vladislav III. vydal listinu, kde prisľúbil vrátenie zálohovaných miest Uhorsku hneď po svojej korunovácii za uhorského kráľa. Keďže ho však príprava na cestu na korunováciu do Uhorska finančne vyčerpala, požičal si peniaze od krakovského biskupa a odovzdal mu mestá až do splatenia svojho dlhu. Hoci koncom roka 1440 vydal príkaz na obnovenie Provincie 24 spišských miest a likvidácii zálohu, k jeho zániku nedošlo pre boje medzi Vladislavom I. a vojskami Jána Jiskru.
Roku 1489 bol uhorský kráľ Matej Korvín ochotný Poľsku vyplatiť zálohovanú sumu, čo však Poľsko odmietlo. Matej Korvín preto podal na Poľsko žalobu pred pápežskú kúriu. Pre napätie medzi Rímom a Matejom však dišputa medzi poľskými a uhorskými prelátmi roku 1490 vo Vroclave rozhodla, že zálohované mestá sa majú naveky stať súčasťou Poľska.
K zániku zálohu malo opäť prísť v rokoch 14901507, keďže poľský kráľ toto územie prisľúbil Zápoľskovcom za ich podporu pre jeho ašpirácie na uhorský trón, no ani po jeho zvolení za uhorského kráľa roku 1492 k zániku zálohu nedošlo.
Po nástupe Habsburgovcov na uhorských trón snem od nich požadoval, aby čo najskôr vyriešili otázku zálohovaných miest. No ani Ferdinand I., ani jeho syn Maximilián II. tejto žiadosti nevyhoveli.
Spišské mestá roku 1586 obsadili rakúske cisárske vojská počas bojov o poľský trón medzi Habsburgovcami a švédskym princom Žigmundom Vasa. Po ich porážke však boli roku 1589 prinútení tieto mestá opäť vrátiť Poľsku.
Metateória
Metateória je teória, ktorá skúma štruktúry a metódy nejakej inej teórie. Úlohou metateórie je určiť hranice skúmanej vedy, zistiť jej celostnosť a neprotirečivosť, preskúmať spôsoby zavádzania nových pojmov, dôkazy jej téz atď.
Spišský záloh
Snahy o zánik zálohu
Pokusy o vymanenie spišských miest spod poľského zálohu pokračovali aj počas 17. a 18. storočia, no bránili tomu aj vtedajšieho geopolitické súvislosti - ohrozovanie Rakúska a Uhorska Tureckom a nutnosť poľskej pomoci pri bojoch proti nim.