cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dd (Unix)
je počítačový program s rozhraním pre príkazový riadok, ktorého hlavným účelom je prevod a kopírovanie súborov. Používa sa v Unixe a operačných systémoch unixového typu (napríklad Linux, FreeBSD, Mac OS a ďalšie).
V Unixe ovládače zariadení pre hardware (napríklad pevné disky) a špeciálne súbory (napr. /dev/zero alebo /dev/urandom), sú v systéme súborov reprezentované rovnako ako normálne súbory; dd môže tiež čítať alebo zapisovať z a do týchto súborov, za predpokladu, že funkcia je implementovaná v ich ovládačoch. Preto môže byť  použitý pre úlohy, ako je zálohovanie boot sektora pevného disku alebo získania náhodných dát o stanovenej veľkosti. Program  môže tiež vykonávať presuny dát počas ich kopírovania, a to vrátane zmeny endianity a konverzie do a z ASCII a EBCDIC kódovania textu. Názov dd je narážka na vyhlásenie DD v Job Control Language (JCL) od IBM, podľa iniciálok „Data Definition“.
Pôvodne bol  zamýšľaný na prevod medzi ASCII a EBCDIC. Objavil sa prvýkrát v Unix verzii 5. Príkaz  je špecifikovaný v IEEE Std 1003.1-2008, ktorý je súčasťou Single UNIX Specification.
Použitie
Príkaz  môže byť použitý pre mnoho rôznych účelov. V predvolenom nastavení  číta zo štandardného vstupu a zapisuje do štandardného výstupu. Toto správanie je možné meniť pomocou if (vstupný súbor) a of (výstupný súbor).
Prenos dát
môže duplikovať dáta naprieč súbormi, zariadeniami, diskovými oddielmi a zväzkami. Dáta môžu byť vstupom či výstupom do a z každého z nich. Počas prenosu môžu byť dáta menené pomocou parametra conv.
Parameter noerror programu oznamuje, že používateľ chce pokračovať, pokiaľ sa objaví chyba.
Prepísanie disku
Z bezpečnostných dôvodov je niekedy nutné vyradený disk kompletne prepísať.
Príkaz  môže byť použitý k prepisu disku zápisom núl takto:
Iný spôsob je prepis disku pomocou zápisu náhodných dát:
Parameter bs = 4k znamená čítanie a zápis 4 kb zároveň. Prepísanie disku náhodnými dátami bude vždy trvať dlhšie, než prepis nulami, pretože náhodné údaje musia byť vygenerované. Na väčšine moderných diskov prepis nulami zamedzí budúcej obnove dát.
Alternatívou pre túto úlohu sú programy shred a wipe, ktoré sú prítomné v mnohých linuxových distribúciách.
Benchmarking výkonu disku
Benchmark test disku a sekvenčná analýza systémového výkonu čítania a zápisu pre bloky o veľkosti 1024 bajtov:
Generovanie súboru s náhodnými dátami
Na vytvorenie súboru zo 100 náhodných bajtov pomocou /dev/random:
Sladká Lucia
Sladká Lucia ( Cabecita) je argentínska telenovela z produkcie Raúla Lecounu a televízie Telefe v rokoch 1999 – 2000. Hlavné úlohy stvárnili herci Agustina Cherri a Alejo Ortiz. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 12. novembra 2001 do 26. februára 2002 a druhýkrát od 25. novembra 2003 do 30. júna 2004.
Viliam V. Oranžský
'''Viliam IV. Oranžský alebo Viliam V. Batavský''' (* 8. marec 1748, Haag, Holandsko† 9. apríl 1806, Braunschweig, Nemecko) bol oranžský princ a posledný nizozemský miestodržiteľ v rokoch 17511795.
Životopis
Narodil sa v Haagu ako syn Viliama IV. Oranžského a Anny Hannoverskej, britskej kráľovskej princezny (Princess Royal), najstaršej dcéry britského kráľa Juraja II.
Mal sotva tri roky, keď jeho otec v roku 1751 zomrel. Viliam zdedil miestodržiteľský úrad po dosiahnutí 18 rokov veku, v roku 1766, do tej doby jeho menom vládli postupne tri regentky – najprv do svojej smrti jeho matka Anna (17511759), neskôr do svojej smrti jeho babička Mária Lujza Hesensko-kasselská (17591765) a potom jeho staršia sestra Karolína. V rokoch 1759 až 1766 bol spoluregentom Ludwig Ernst von Brunswick-Lüneburg-Bevern, osobný poradca do októbra 1784.
Manželstvo
Mal aj nemanželského syna, Karola Oranžského, známeho tiež ako Karol Batavský (* 1767† 1808).
Vláda
V dobe americkej vojny za nezávislosť Nizozemsko zachovávalo neutralitu. Viliam V. stojaci na čele proanglickej frakcie z parlamentu blokoval proamerické a neskôr aj profrancúzske snahy o zatiahnutie do vojny. Nakoniec po mnohých politických rokovaniach a pod tlakom diplomatov, amerických aj francúzskych, Zjednotenéj provincie nový štát, Spojené štáty, v roku 1782 uznali.
Po štyroch rokoch boli Holanďania s vládou Viliama V. stále viac nespokojní. Skupina mladých revolucionárov, Patrioti, stále panovníka provokovala. Viliam svoj dvor presťahoval do Geldernu, provincie vzdialenej od politického centra štátu, ale tým jeho činnosť v tomto smere skončila. Jeho manželka s presunom nesúhlasila a chcela vrátiť do Haagu, avšak „Patrioti“ ju zadržali v Goejanverwellesluise a musela sa vrátiť do Geldernu. Pre Vilhelmínu a jej brata to bola nesmierna potupa, Fridrich Viliam II. preto vyslal vojsko proti disidentom. Patrioti ušli do Francúzska práve vo vypätej dobe začiatku Veľkej francúzskej revolúcie, keď bol zvrhnutý z trónu kráľ Ľudovít XVI. Podporovaní Francúzskom sa Patrioti v roku 1795 vrátili z Paríža bojovať vo vlasti. Viliam V. musel utiecť a ukryť sa v Anglicku.
Smrť a následníctvo
Viliam V. zomrel vo vyhnanstve v nemeckom Braunschweigu ako posledný z nizozemských miestodržiteľov. Jeho telo sa do vlasti vrátilo až po sto päťdesiatich rokoch - 29. apríla 1958 bolo pochované v hrobke holandskej kráľovskej rodiny v Nieuwe Kerk v Delfte.
V roku 1813 sa do Holandska vrátil jeho syn Viliam VI. a ako Viliam I. bol korunovaný na kráľa holandskej monarchie (nebol však prvým holandským kráľom - tým bol Ľudovít Bonaparte (* 1778† 1846), ktorý vládol v rokoch 1806 - 1810).
Vyznamenanie
Bol 568. rytierom Podväzkového rádu.
Stará Blatina
Stará Blatina je (podľa ÚGKK SR od roku 2009) názov vodného toku, ktorý sa začína južne od Pezinka v mieste styku Šúrskeho kanála, Blatiny (v užšom zmysle) a Viničianskeho kanála a ktorý sa končí ústím do Čiernej vody na severovýchodnom okraji rezervácie Šúr. Staršie sa uvádzal buď ako južná, koncová časť Blatiny (takto napr. podľa ÚGKK SR do roku 2009) alebo sa uvádzal pod názvom Šúrsky potok (napr. na mapách Slovenskej kartografie). Pred výstavbou Šúrskeho kanála (1941 – 1943) každopádne išlo o južnú, koncovú časť vtedajšej Blatiny (ktorá sa mimochodom historicky niekedy považovala len za časť Čiernej vody), ale tok dnešnej Starej Blatiny bol vtedy ešte neregulovaný, takže sa nenachádzal úplne presne na tom istom mieste ako dnes.
Zúrivo, nežne, svoj...
Zúrivo, nežne, svoj... je kniha - výber z poézie Jozefa Urbana, ktorú zostavil a básne vybral iný slovenský básnik Maroš M. Bančej. Obsahuje básne, hudobné texty, rozhovory so súputníkmi Jozefa Urbana. Rozhovory uskutočnil a publikoval tiež básnik Bančej. Publikácia obsahuje dobový fotomateriál osobností, ich vyjadrenia a spomienky na Joža Urbana.
Knihu vydalo vydavateľstvo public promotion s.r.o. Keďže hlavným sponzorom vydania je juhokórejská firma, predhovor zostavovateľa je okrem slovenčiny v angličtine a kórejčine.
Lydia Lamaison
Lydia Lamaison, celým menom Lidia Guastavino Lamaison (* 5. august 1914, Mendoza, Argentína – † 20. február 2012, Buenos Aires) bola argentínska herečka. Hrala vo viacerých filmoch a seriáloch, napr. Divoký anjel.
Dommartin (Doubs)
Dommartin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mohyla v Očkove
Mohyla v Očkove je archeologické nálezisko náčelníckej mohyly z mladej bronzovej doby. Nachádza sa pri ceste č. 504 pri obci Očkov v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Opis
Nálezisko Očkov patrí k najvýznamnejším objavom slovenskej archeológie na strednom Považí. V rokoch 1953, 1955, 1958 a 1959 tu odkryli pracovníci Archeologického ústavu SAV mohylu náčelníka z mladšej bronzovej doby a popolnicové pohrebisko z mladej rímskej doby.
V mohyle bol pochovaný pravdepodobne v 12. storočí pred Kr. príslušník, azda knieža, tzv. velatickej kultúry. Ľud tejto kultúry obýval územie dolného Rakúska, západného Maďarska a juhozápadného Slovenska. Mohyla v Očkove z obdobia velatickej kultúry bola prvým objavom svojho druhu.
Héctor José Cámpora
Héctor José Cámpora Demaestre (* 26. marec 1909, Mercedes – † 19. december 1980, Cuernavaca) bol argentínsky politik a zubný lekár. 25. mája 1973 sa stal 32. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 37. prezidenta krajiny.
Politický vzostup, pád, väzenie a exil
náhľad|vľavo|Héctor José Cámpora patril medzi najbližších spolupracovníkov Evy Perónovej. Na fotografii (úplne vľavo) tlieska po jej prejave, v ktorom oznámila, že nebude kandidovať na viceprezidentku Argentíny v roku 1951. Narodil sa v meste Mercedes v provincii Buenos Aires do rodiny talianskych prisťahovalcov. Politike sa začal venovať už počas stredoškolských štúdii, následne študoval zubné lekárstvo na Národnej univerzite v Córdobe. Tu sa stal študentským politickým vodcom, no bez toho, aby vstúpil priamo do nejakej politickej strany. Od roku 1934 začal pracovať ako zubný lekár v meste San Andrés de Giles, následne v rokoch 1944 až 1945 bol starostom tohto mesta. V polovici roka 1943 sa stretol s Juanom Perónom, ktorý bol jedným z čelných predstaviteľov vtedajšej vojenskej vlády. Postupne sa stal jeho veľkým podporovateľom a začal spolupracovať so Stranou práce, ktorú založil Perón a jeho podporovatelia. Po zvolení Juana Peróna za prezidenta v roku 1946 bol Cámpora zvolený za poslanca federálnej poslaneckej snemovne. Následne bol zvolený do výkonnej rady Peronistickej strany v provincii Buenos Aires. V roku 1948 bol zvolený za predsedu federálnej poslaneckej snemovne, kde zotrval ďalšie štyri roky. Stal sa jedným z najbližších spolupracovníkov prvej dámy Evy Perónovej a viedol spolu s odborovou organizáciou CGT kampaň, ktorá presadzovala jej kandidatúru na post viceprezidentky Argentíny v roku 1951. Evita sa však musela kandidatúry vzdať kvôli silnému odporu armády a konzervatívnych elít, ako aj pre rakovinu, na následky ktorej zomrela v nasledujúcom roku. V tom istom roku sa dostal do celorepublikového predsedníctva Peronistickej strany. Po smrti Evy Perónovej v roku 1952 sa však jeho pozícia začala oslabovať, postupne stratil svoje pozície. Požiadal preto o podporu Juana Peróna, ten mu síce nevrátil jeho funkcie v poslaneckej snemovni, ale vymenoval ho za špeciálneho veľvyslanca. V tejto pozícii precestoval sedemnásť krajín.
16. septembra 1955 sa začal vojenský prevrat, ktorý o niekoľko dní neskôr skončil útekom prezidenta Peróna do zahraničného exilu a nástupom vojenskej vlády. Armáda o krátky čas pristúpila k represiám voči podporovateľom Peróna, zakázala Peronizmus a tiež zakázala Perónovi vrátiť sa do krajiny. Po prevrate sa Cámpora niekoľko dní ukrýval, no potom sa radšej prihlásil na polícii, kde bol zadržaný. Následne bol uväznený vo väznici v meste Ushuaia, ktorá je najjužnejším mestom Južnej Ameriky a sveta. Tu zostal do konca roka 1956, následne bol prevezený do väznice v meste Río Gallegos, ktoré je však iba o niečo severnejšie. 18. marca 1957 sa však Cámporovi a ďalším piatim významným politickým väzňom podarilo z tohto väzenia ujsť, čo veľmi prekvapilo vojenský režim. Utečencom sa podarilo utiecť do čilského mesta Punta Arenas, kde požiadali o politický azyl. Vojenská vláda v Argentíne následne požiadala o vydanie všetkých väzňov, na čo čilský najvyšší súd reagoval rozhodnutím, na základe ktorého Čile vydalo iba jedného utečenca, ktorého súd nepovažoval za politického predstaviteľa. Podľa svedectiev pamätníkov sa mal Cámpora po týchto skúsenostiach rozhodnúť, že sa už nebude viac angažovať v politickom živote. Do Argentíny sa vrátil po skončení svojich súdnych konaní, do politiky napriek svojmu rozhodnutiu v roku 1965, kedy bol zvolený do mestskej rady v meste San Andrés de Giles, kde dlhodobo žil. Ale spolu so zvrhnutím prezidenta Artura Umberta Illiu armádou v nasledujúcom roku, boli zosadení aj regionálni politici vrátane Cámporu. Nová vojenská diktatúra pristúpila k novým represiám a zrušila politické strany, čo fakticky znemožnilo politickú činnosť. Obyvateľstvo a členovia zrušených strán na represie armády reagovali najprv podobne ako pred tým, teda stávkami a demonštráciami. Tieto však armáda začala na konci 60. rokov 20. storočia tvrdo potláčať, čo vyvolalo vznik ľavicových gerilových skupín, ktoré začali ozbrojený boj proti vojenskej vláde.
Návrat do veľkej politiky a kandidatúra na prezidenta
náhľad|vľavo|Prezident generál Alejandro Agustín Lanusse odovzdáva moc zvolenému prezidentovi Cámporovi. Veľké ľudové nepokoje a všeobecná nespokojnosť viedli k pádu niekoľkých vojenských diktátorov, až sa v marci 1971 dostal k moci generál Alejandro Agustín Lanusse. Ten chcel spočiatku získať priazeň politických strán zmierlivými krokmi, lebo mal ambíciu stať sa zvoleným prezidentom. Najsilnejšie opozičné strany, teda Perónisti a Radikálna občianska únia sa však dohodli na vzájomnej podpore a spolupráci v navrátení civilnej vlády, čo snahy prezidenta zmarilo. Lanusse napriek všetkému stále odmietal návrat samotného Peróna do politiky, no bol nútený súhlasiť s obnovením činnosti politických strán a nechal vypísať prezidentské voľby na marec 1973. Ale pod podmienkou, že kandidovať budú môcť iba osoby žijúce v Argentíne, čo automaticky vylúčilo Juana Peróna, ktorý bol dlhodobo v nútenom exile. Perón tak vybral Cámporu za kandidáta na prezidenta miesto seba, čo následne potvrdila aj Justicialistická strana. Perónisti následne vytvorili širokú koalíciu strán, ktorú nazvali Justicialistický front oslobodenia (Frente Justicialista de Liberación), ktorý združoval všetkých podporovateľov Cámporu. Za Cámporovho viceprezidenta kandidoval konzervatívec Vicente Solano Lima, ktorý v minulosti podporoval zvrhnutie Juana Peróna. V armáde však mali stále veľmi silné postavenie odporcovia Peróna, ktorí naliehali na prezidenta, aby voľby zastavil, o čom Lanusse skutočne uvažoval. Následne armáda navrhla zakázať Justicialistický front oslobodenia, čo vyvolalo veľké protesty zvyšných strán. Armáda tak začala uvažovať, že podporí ľavicové gerilové skupiny v ich činnosti, aby získala zámienku na prevrat. Lanusse však nakoniec tlaku odolal a 11.marca 1973 sa konali voľby, ktoré Cámpora jednoznačne vyhral, keď získal skoro 50% hlasov. Ricardo Balbín z Radikálnej občianskej únie uznal svoju porážku a odmietol sa zúčastniť druhého kola, armáda tak vyhlásila Cámporu za víťaza volieb.
Cámpora musel v nasledujúcom období vyvinúť veľké úsilie, aby zabránil eskalácii násilia. Časť armády stále odmietala návrat Peronizmu a teda aj výsledky volieb, radikálne ľavicové gerilové skupiny nechceli prestať so svojou činnosťou, existovali tlaky na vyhlásenie amnestie na zločiny armády, no aj ľavicových gerilových skupín. Riešením mala byť určitá forma amnestie, no nie všeobecnej. Cámpora navyše predpokladal, že po nástupe civilnej vlády k moci už nebudú mať ľavicové skupiny dôvody na útoky. Héctor José Cámpora sa funkcie prezidenta ujal 25. mája 1973, pred prezidentským palácom na Májovom námestí a v jeho okolí sa zhromaždilo viac ako milión ľudí, ktorí prišli osláviť koniec vojenskej diktatúry. Ďalších zhruba sedemstotisíc ľudí sa nachádzalo medzi Májovým námestím a budovou argentínskeho kongresu. Zhromaždení ľudia útočili na prítomných predstaviteľov vojenskej chunty, iba generál Lanusse odišiel bez toho, aby musel z miesta utekať. Prvým krokom novej vlády a parlamentu bolo vyhlásenie amnestie pre všetkých politických väzňov v krajine. Rozvášnený dav však nechcel čakať dva dni, ktoré vláda potrebovala na realizáciu tohto opatrenia a začal útočiť na väznice po krajine v snahe okamžite oslobodiť politických väzňov. Väzenská stráž tak musela väznice brániť, pri stretoch boli zastrelení dvaja demonštranti. Prezident tak narýchlo vydal rozhodnutie, ktorým boli politickí väzni prepustení už na druhý deň.
Úrad prezidenta a posledné obdobie
náhľad|vľavo|Cámpora počas volieb v marci 1973. Okrem prepustenia politických väzňov stál prezident pred úlohou zabezpečiť návrat Juana Peróna do krajiny. Ďalšou veľmi významnou úlohou bola výmena vojenských veliteľov podieľajúcich sa na predchádzajúcich diktatúrach za vojakov, ktorí budú rešpektovať civilnú ústavnú vládu. Cámporova vláda nakoniec trvala iba 49 dní do 13. júla 1973 a vyznačovala sa snahou o nastolenie zmieru vo vnútri Peronizmu, ako aj mimo neho. Ľavicová gerilová skupina Montoneros sa následne rozhodla pozastaviť svoju ozbrojenú činnosť a začala dokonca spolupracovať s armádou, pričom zmier trval niekoľko mesiacov. V ekonomickej oblasti sa vláda snažila o zníženie inflácie, zvýšiť hospodársky rast a dôchodky. Vláda sa snažila presvedčiť odbory, aby dva roky nepožadovali nové kolektívne vyjednávania výmenou za zmrazenie cien a pravidelné zvyšovanie mzdy o pevne stanovené percentá. HDP krajiny začalo skutočne rásť, dokonca o 4,5%, nezamestnanosť klesla zo 6% na 4,5% a inflácia sa znížila zo 60% na 0%. Vláda tiež začala s podporou menej rozvinutých častí krajiny, ktoré sa snažila industrializovať. V oblasti vzdelávania sa vláda snažila o posilnenie vzdelania dospelých, kvôli čomu pristúpila k viacerým opatreniam. Znova sa začalo posilňovať postavenie univerzít opätovným získaním autonómie, vznikali študentské spolky a hnutia. Aj v kultúre vláda uvoľnila pomery, čím v krajine nastala po veľmi dlhej dobe široká ideologická sloboda aj v tejto oblasti.
Cámpora sa snažil znova o Perónovu tretiu cestu v medzinárodných vzťahoch, čím sa chcel vyhnúť zaradeniu Argentíny ku niektorej zo strán studenej vojny, no hlavne sa snažil o zníženie vplyvu USA v Argentíne. Krajina tak o niekoľko mesiacov neskôr vstúpila do Hnutia nezúčastnených krajín, čo malo byť naplnením snahy o tretiu cestu. Už voči snahám o vstup do tejto organizácie však bojovali vplyvní pravicoví Perónisti ako Alberto Vignes a José López Rega, no ich snahy nakoniec zastavil samotný Perón. Argentíne sa vďaka snahe o tretiu cestu v medzinárodných vzťahoch podarilo podpísať aj viacero obchodných zmlúv so socialistickými krajinami, čo tiež prospelo ekonomike krajiny. Cámpora chcel posilniť predovšetkým vzťahy v rámci Latinskej Ameriky. Argentínskej vláde sa zdalo, že Spojené štáty boli v tomto období oslabené vojnou vo Vietname, ako aj domácou politickou aférou Watergate. V polovici roka 1973 však začala globálna ropná kríza, čo zhoršilo ekonomickú situáciu aj v krajinách Latinskej Ameriky, vrátane Argentíny. Nasledoval prevrat v Uruguaji a o niečo neskôr aj v Čile, čo ukázalo argentínskej vláde, že sa v prípade oslabovania USA mýlila, keďže spomenuté prevraty riadila americká tajná služba CIA.
Politika vlády však vyvolala nesúhlas u tých istých skupín, ako pred zosadením Juana Peróna v roku 1955. Statkári a priemyselníci boli presvedčení, že vláda chce Argentínu sovietizovať. Ich presvedčenie podporovali aj kroky vlády ako zvýšenie vplyvu štátu a súčasne zníženie vplyvu súkromného kapitálu na hospodárstvo, či nadviazanie stykov so socialistickými štátmi. V tom vyhlásila ľavicová gerilová skupina Ľudová revolučná armáda (Ejército Revolucionario del Pueblo, v skratke ERP), že svoj ozbrojený boj proti ″nepriateľovi ľudu″ nepozastaví. Počas Cámporovej vlády však ešte žiadne útoky nepodnikla. Snahy vlády o návrat Peróna sa podarili už o mesiac. Perón sa vrátil do krajiny 20. júna 1973, už na letisku ho vítalo pol milióna ľudí. Túto udalosť však poznačil útok pravicových Perónistov, ktorí začali strieľať do čakajúceho davu. Pravicoví Perónisti zastrelili minimálne 13 ľudí a stovky ďalších zranili. Táto udalosť dostala pomenovanie ezeizský masaker podľa názvu miestneho letiska, kde sa odohrala. Ešte v deň návratu Peróna sa s ním Cámpora stretol, aby sa poradili o ďalších krokoch. Perón sa vzhľadom na posledné násilné udalosti s Cámporom dohodol, že odstúpi, čo súčasne umožní zvolenie Peróna za prezidenta. Na funkciu prezidenta sa pravicovým Perónistom podarilo presadiť predsedu poslaneckej snemovne Raúla Alberta Lastiriho, ktorý mal vládnuť do vymenovania prezidenta, ktorý vzíde z nasledujúcich volieb. 12. júla 1973 oznámil viceprezident Solano Lima, že on a prezident Cámpora na druhý deň rezignujú a súčasne budú vypísané nové prezidentské voľby. 13. júla 1973 prezident Cámpora a jeho viceprezident Solano Lima rezignovali, novým prezidentom sa stal skutočne Lastiri.
Po odstúpení z funkcie sa Cámpora stiahol z veľkej politiky. Po smrti Juana Peróna v roku 1974 nechala Cámporu v nasledujúcom roku prezidentka María Estela Martínezová Perónová vylúčiť zo strany. V marci 1976, kedy armáda začala nový vojenský prevrat, sa ho vojenské komando pokúsilo v jeho dome zavraždiť. Cámporovi a jeho rodine sa však podarilo pred tým z domu utiecť na veľvyslanectvo Mexika, kde zostali ďalšie tri roky. V roku 1979, keď už bol veľmi chorý, mu vojenská chunta umožnila odísť z Argentíny do Mexika, kde 19. decembra 1980 zomrel na rakovinu hrtana. V roku 1991 boli jeho pozostatky prevezené do jeho domovského mesta San Andrés de Giles, kde je pochovaný.
Sainte-Juliette
Sainte-Juliette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Medzinárodný deň mužov
náhľad|Obrázok s textom: "Šťastný medzinárodný deň mužov"
Medzinárodný deň mužov (skrátene MDM) je medzinárodný deň venovaný oslave všetkých mužov a pripadá na '''19. november'''.
Sainte-Juliette
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Medzinárodný deň mužov
Je to príležitosť ako osláviť úspechy mužov a chlapcov a obzvlášť ich prínos pre národ, spoločnosť, komunitu, rodinu, manželstvo a otcovstvo. Takisto má za cieľ podporovať základné ľudské hodnoty a povedomie o problémoch, s ktorými sa muži stretávajú.
Sainte-Juliette
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzinárodný deň mužov
História
Projekt MDM sa zrodil 8. februára 1991 a o rok neskôr 7. februára ho Thomas Oaster predstavil verejnosti. V roku 1999 tento projekt znovu získal na popularite v Trinidade a Tobagu. Najdlhšie oslavuje MDM Malta a to od 7. februára 1994. Keďže Malta ako jediná krajina oslavovala mužov a ich prínos spoločnosti vo februári, maltská komisia sa zhodla v roku 2009, že dátum MDM pripadne na 19. november.
Jerome Teelucksingh, ktorý oživil tento sviatok, si vybral dátum 19. november na počesť svojho otca, ktorý má v ten deň narodeniny. Ďalším dôvodom je, že v tento deň v roku 1989 futbalový tím Trinidad a Tobaga zjednotil krajinu pri snahe kvalifikovať sa na Svetový pohár. Teelucksingh povýšil Medzinárodný deň mužov na deň venovaný mužom a všetkým problémom, ktoré muži a chlapci zažívajú. Dr. Teelucksingh uviedol ako odôvodnenie vytvorenia tohto sviatku: "Uvedomil som si, že neexistuje deň venovaný mužom... niektorí povedali, že existuje Deň otcov, ale čo majú malí chlapci, tínedžeri a muži, ktorí nie sú otcami?"
Myšlienka sláviť Medzinárodný deň mužov získala podporu od predstaviteľov UNESCO a tento deň oslavuje nielen Trinidad a Tobago, ale aj iné krajiny. Na rozdiel od Medzinárodného dňa žien 8. marca, Medzinárodný deň mužov nie je oficiálne uznaný Organizáciou Spojených Národov, ktorá 19. novembra oslavuje Svetový deň toaliet.
Šesť pilierov
Šesť pilierov medzinárovného dňa mužov je:
Zhodou okolností je MDM v termíne, keď sa celosvetovo organizuje "Movember" – charitná akcia, pri ktorej si muži počas mesiaca novembra oholia fúzy, či brady aby získali prostriedky na charitu a upozornili na problémy v oblasti zdravotného stavu mužov.
Každoročné témy
Okrem Šiestich pilierov svetoví koordinátori Medzinárodného dňa mužov každoročne stanovia aj druhú voliteľnú tému tohto sviatku.
Čína
V roku 2003 istý módny časopis navrhol 3. august ako Medzinárodný deň mužov. Podľa tohto časopisu poslali návrh UNESCU. Odvtedy sa každý august na internete otvára diskusia na tému „Deň mužov“.
3. augusta 2010 vyšiel v China Daily článok, kde sa pýtali ľudí, či by mali mať muži v Číne svoj špeciálny deň. Odvolávali sa na fakt, že na Medzinárodný deň žien všetky ženy v Číne, čo predstavuje 45% pracovnej sily, dostanú povinne od zamestnávateľa pol dňa voľna, kým muži nemajú podobnú výhodu. Článok sa odvolával na Shanghai Hotline online prieskum, kde na otázku „Potrebujú muži svoj vlastný sviatok?“ 80,24% respondentov odpovedalo áno a objavili sa komentáre, že šanghajskí muži sú unavení a zaslúžia si voľno.
Slavomíra Mašurová
Slavomíra Mašurová (* 8. október 1970, Levice ) je slovenská diplomatka, bývalá veľvyslankyňa Slovenska vo Fínsku a Estónsku.
Medzinárodný deň mužov
Veľká Británia
V roku 2014 viac ako 25 organizácií pripravilo podujatia po celej Veľkej Británii, vrátane dvoch v Dolnej snemovni. O rok neskôr v deň 19. novembra člen parlamentu Philip Davies začal vo Westminsterskom paláci diskusiu o problémoch, ktoré muži zažívajú. Vtedajšia predsedníčka vlády Theresa May schválila MDM.
Slavomíra Mašurová
Životopis
Po štúdiu na Gymnáziu Levici v rokoch 19891994 študovala na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského a v rokoch 19941997 na Ústave medzinárodných vzťahov a aproximácie práva Právnickej fakulty Univerzity Komenského.
Medzinárodný deň mužov
Rumunsko
Od novembra 2016 Rumunsko oficiálne oslavuje „Národný deň mužov“. 2. februára 2016 rumunský parlament schválil zákon, ktorým bol 19. november vyhlásený za Národný deň mužov. Rumunsko sa tak stalo prvou krajinou, ktorá oficiálne uznala a oslavuje tento deň ako národný sviatok. 8. marca sa v Rumunsku oslavuje Národný deň žien.
Slavomíra Mašurová
Životopis
V roku 1998 pôsobila ako obchodná riaditeľka spoločnosti EPIGNOST Slovakia s.r.o. Od roku 1999 pracovala v Odbore komunitárneho práva a aproximácie Ministerstva hospodárstva SR, následne od roku 2001 v Odbore legislatívy a aproximácie Ministerstva hospodárstva.
Medzinárodný deň mužov
Maďarsko
V novembri 2009 spisovateľka Marie Clarence zorganizovala inauguráciu MDM v Maďarsku. Jej myšlienkou bola propagácia rodovej rovnosti. Oslava sa uskutočnila v Budapešti a otváraciu reč mal Michael Hoppal, predseda kultúrneho výboru UNESCO. Súčasťou tohto podujatia bola oslava miestnej kultúry, vrátane tanca a diskusné fórum, ktoré vyzdvihovalo úspechy mužov a ich prínos svetu.
Slavomíra Mašurová
Diplomatické pôsobenie
Od roku 2003 pôsobila na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí. Najskôr v Odbore hlavného vyjednávača. V roku 2003 pôsobila aj na veĺvyslanectve Slovenska v Ríme. V rokoch 2003 až 2004 v Odbore koordinácie sektorálnych politík. Následne bola v období 2004 až 2008 3. tajomníčka na Stálom zastúpení SR pri EÚ v Bruseli. V rokoch 2008 až 2010 bola 2. tajomníčka Sekcie európskych záležitostí na MZVaEZ. V rokoch 2009 až 2010 bola radkyňou na Zastupiteľskom úrade v Berlíne. V rokoch 2010 až 2014 bola 1. tajomníčka a zástupkyňa veľvyslanca na veľvyslanectve v Londýne. Po návrate na ministerstvo pôsobila v rokoch 2015 až 2017 ako riaditeľka Odboru pre komunikáciu a prezentáciu Sekretariátu predsedníctva SR v Rade EÚ. V roku 2018 bola koordinátorkou Sekcie európskych záležitostí.
Veľvyslankyňa vo Fínsku
Jej predchodca, Tibor Králik svoju misiu ukončil k 30. novembru 2018. Do funkcie bola vymenovaná 20. septembra 2018 vtedajším prezidentom Andrejom Kiskom.
Medzinárodný deň mužov
Ukrajina
16. novembra 2012 Ukrajinská tlačová agentúra zorganizovala podujatie s názvom „Medzinárodný deň mužov: Aspekty zdravia a dlhovekosti“. Týmto podujatím Ukrajina uznala medzinárodne slávený sviatok. Medzi rečníkmi bol ocenený ukrajinský vedec S. P. Pasechnikov, vedúci urológ ukrajinského ministerstva zdravotníctva;  mimoriadny profesor O. V. Shvets, predseda ukrajinskej asociácie dietológov a vedúci odborníkov na výživu ukrajinského ministerstva zdravotníctva; majster sveta v plávaní a aktivista Denys Sylantyev a iní. Diskutovali o témach ako zdravý životný štýl, diéta a ako sa zdravo stravovať, fakty o tom ako si udržať zdravý a kvalitný život z urologickej stránky, role životného prostredia a spoločenských iniciatívach a mnohých ďalších.
Slavomíra Mašurová
Veľvyslankyňa vo Fínsku
21. feburára 2019 ju prijal prezident Fínska, Sauli Niinistö. Vo funkcii skončila v auguste 2023, kedy ju vo funkcii nahradil Dušan Krištofík.
Medzinárodný deň mužov
Francúzsko
Vo Francúzsku v roku 2010 na oslavu MDM Discovery Channel spustil súťaž v raste fúzov. Víťazov si zvolili diváci hlasovaním a ocenení boli 19. novembra.
Taliansko
19. novembra sa zhromaždilo niekoľko aktivistov pred Koloseom ako súčasť ich oslavy MDM. Bolo to prvé slávenie tohto sviatku v Taliansku.
Campanulidy
Systematika podľa APG IV
campanulidy :
Dompierre-les-Tilleuls
Dompierre-les-Tilleuls je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Savenès
Savenès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Dompierre-les-Tilleuls
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Savenès
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dompierre-les-Tilleuls
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Savenès
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dompierre-les-Tilleuls
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Savenès
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gang
thumb|Príslušníci parížskeho podsvetia tzv. Apači v pouličnej bitke s políciou okolo roku 1904 Gang (vyslov [gang] alebo [geng]; z angl. gang) môže byť: Člen gangu páchajúceho trestnú činnosť sa nazýva gangster.
Sauveterre (Tarn-et-Garonne)
Sauveterre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gang
Charakteristika súčasných významov pojmu
K definícii skupina páchajúca trestnú činnosť pozri články organizovaná kriminalita, organizovaná skupina a zločinecká skupina.
Sauveterre (Tarn-et-Garonne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gang
Posledná definícia ("silne integrovaná a solidárna skupina...")
Táto definícia zahŕňa síce skôr rôzne zoskupenia mladistvých a pod. a predstupne a jednoduchšie formy organizovanej kriminality, ale v širšom ponímaní do nej patrí aj mafia a podobné organizácie (teda zločinecké skupiny v právnom ponímaní); mafia sa zaraďuje pod gangy najmä v tradícií USA, kde sa napríklad v 20. rokoch 20. storočia členovia zločineckých organizácií označovali ako gangsteri. Gang býva stabilné zoskupenie, s vysokou organizovanosťou, vymedzení úloh, autokratickým vodcom, značným stupňom kohézie a relatívne dlhým trvaním. Gang koná často v rozpore s pravidlami konvenčnej spoločnosti, vyznačuje sa sociálnou deviáciou v správaní. Skupinová väzba býva zdôraznená spoločnými symbolmi a pod. a výzorovými výstrednosťami. Gang máva vlastnú subkultúru, tradíciu a morálku a máva svoj vlastný operačný priestor. Jedno z možných delení gangov je na: situačný gang (vzniká cielene len na obmedzenú dobu, t.j. kvôli danej situácii či osobe) a konfliktný gang (existuje dlhú dobu, t.j. počas celej doby abstraktého spoločenského konfliktu). Konfliktný gang sa delí na kriminálny gang (napr. kriminálne skupiny mladistvých) a únikový gang (napr. gang užívateľov drog).
O rozdieli medzi organizovaným zločinom a gangmi Cejp et al. 2004 uvádza: "Gangy bývajú obvykle viazané na špecifické prostredie či lokalitu (pouličné, motocyklové, väzenské gangy), bývajú charakteristické vekovým (pouličné gangy) alebo etnickým zložením svojich členov (väzenské gangy, veľkomestské gangy v etnicky premiešanom prostredí). [Na rozdiel od organizovaného zločinu] Zvyčajne vykazujú nižší stupeň organizovanosti a hierarchizácie, vyznačujú sa menšou stabilitou. Motív dosahovania stáleho vysokého zisku nebýva...jednoznačne primárny; naopak môže prevažovať motív autority či dominancie v určitom prostredí spojený s motívom vnútornej solidarity, ochrany a istoty, ktorú gang svojim členom poskytuje. Najmä u pouličných a motocyklových gangov môže byť hodnotou príslušnosť ku gangu sama o sebe, čo súvisí aj s pomerne charakteristickým znakom gangu a síce tým, že príslušnosť k určitému gangu býva v danom prostredí verejne priznávaná, nezriedka prostredníctvom rôznych symbolov priamo manifestovaná, na rozdiel od prísnej konšpirácie organizovaného zločinu. Kriminálne aktivity vyvíjané na princípe ponuky a dopytu síce môžu existovať, napr. pri zapojení gangov do obchodovania s drogami alebo zbraňami, ale existujú skôr ako jedna z činností a tiež viac v podobe drobnejšieho dílerstva, než "podnikania vo veľkom". Prípadná trestná činnosť býva menej sofistikovaná, menej zakonšpirovaná a kvalifikovaná, s väčším príklonom k ​​priamočiarejšiemu konaniu s použitím násilia, než je tomu pri organizovanom zločine. Sprievodné (krycie a zabezpečovacie) činnosti vrátane korupcie nie sú pre činnosť gangov charakteristické, naopak konflikt gangu s verejnou mocou býva otvorený. Organizovaný zločin však môže na svoje účely a výkon určitých činností...niektoré gangy využívať; ani vývoj niektorých gangov smerom ku kriminálnym organizáciám v podobe organizovaného zločinu nie je vylúčený."
Výskyt v súčasnosti
thumb|Člen gangu Mara Salvatrucha, čiže MS-13 V súčasnosti sú gangy v USA prevažne tvorené prisťahovalcami, často rovnakého pôvodu. Zaoberajú sa predajom drog, organizujú prostitúciu, pašovanie a iné výnosné a nezákonné činnosti. Podľa odhadov z roku 2007 pôsobí v USA asi 30-tisíc gangov s viac ako 800-tisícimi členmi, z toho asi 120 tisíc len v Los Angeles. Členovia gangov pôsobia až 80 % násilných trestných činov a takmer 150-tisíc je vo väzniciach.
V Česku pôsobia tiež medzinárodné a „etnické“ gangy, z domácich hlavne tzv. motocyklové gangy a gangy vo väzniciach.
Pištoľník (človek)
náhľad|Pištoľník z filmu [[Veľká vlaková lúpež]]
Pištoľník je označenie muža z Divokého západu, ktorý si získal povesť, že je nebezpečný s pištoľou. Označenie vzniklo v 20. storočí a používa sa v literatúre a filme.
Pôvod pojmu
Amatérský etymológ Barry Popik vystopoval, že termín „pištoľník“ (angl. gun slinger či gunslinger) pochádza z westernového filmu Drag Harlan z roku 1920. Slovo čoskoro prijali ďalší autori westernov, napríklad Zane Grey, a stalo sa bežne používaným.
Aiii Shot the DJ
„Aiii Shot the DJ“ je singel nemeckej techno skupiny Scooter z ich ôsmeho štúdiového albumu We Bring the Noise!. Bol vydaný dňa 13. augusta 2001.
Hudobné video
Na hudobnom videu spolupracoval nemecký komik Helge Schneider.
Vodné pólo na Letných olympijských hrách 1936
Vodné pólo na Letných olympijských hrách 1936 bol vodnopólový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1936. Konal sa v Berlíne, v Nacistickom Nemecku v dňoch od 8.15. augusta 1936, za účasti rekordných 16 tímov. Nováčikom olympijského turnaja boli 4 družstvá: Čile, Island, Juhoslávia a Uruguaj. Vodnopólový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1900 a toto bolo jeho 9. vydanie. Zápasy sa odohrali na novopostavenom plaveckom štadióne Olympia-Schwimmstadion Berlin, v ktorom sa konali aj súťaže v plávaní, skokoch do vody a v modernom päťboji.
Titul obhájilo 🇭🇺, ktoré sa vo finálovej skupine umiestnilo pred domácim 🇩🇪 a 🇧🇪. V zostave víťazného Maďarska figuroval aj Sándor Tarics, neskorší najdlhšie žijúci olympijský víťaz (zomrel v roku 2016).
Plavecký štadión
Plavecký štadión mal pre účely olympijského turnaja kapacitu 18 500 divákov. K pevným sedadlám so 7 500 miestami bol inštalované dočasné drevené sedadlá pre 11 000 divákov, ktoré sa po skončení hier demontovali.
Skupina o 1.4. miesto
Pozn: Pri rovnakom počte bodov v tabuľke sa bral pomer strelených a inkasových gólov, nie ich rozdiel.
Konečné poradie
náhľad|Družstvo Holandska na LOH 1936
Suavemente
„Suavemente“ je coververzia skupiny Scooter skladby „Suavemente“ od portorického speváka Elvisa Crespa z ich desiateho štúdiového albumu Mind the Gap. Bol vydaný dňa 7. marca 2005. Na hudobnom videu sú tropické scény s tromi členmi v tej dobe (H. P. Baxxter, Rick J. Jordan a Jay Frog).
Dung
Dung je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Domprel
Domprel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Septfonds
Septfonds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pumpa (seriál)
Pumpa bol televízny komediálny seriál vysielaný na Jednotke. Vysielal sa od 26. septembra 2020 do 18. decembra 2021. V roku 2021 sa začala vysielalať tretia séria.
Myles
Myles môže byť:
Nemocnica (rozlišovacia stránka)
Nemocnica môže byť:
Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2013
Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2013 boli 9. majstrovstvá sveta vo florbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Konali sa od 7.15. decembra 2013 v Brne a Ostrave, v Česku, za účasti 16 tímov. Jediným nováčikom turnaja bola 🇰🇷. Hoci Česko hostilo 2 mužské turnaje MS, toto bola jeho premiéra u žien. Titul obhájili florbalistky 🇸🇪, ktorí vo finále zdolali Fínsko a získali svoj 6. titul.
Návštevnosť
Na MS 2013 bola prekonaná celková návštevnosť na ženských MS, keď do hľadísk prišlo 43 806 divákov (predtým vo Švajčiarsku 201128 180). Tiež bol prekonaný rekord v počte divákov na medzinárodný zápas žien, dokonca dvakrát. Na semifinálovom zápase Česka so Švédskom bolo 4 694 divákov (predtým na finálovom zápase MS 2011 vo Švédsku4 521 divákov), aby bol rekord prekonaný na druhý deň v zápase o bronz, kde v stretnutí Česka so Švajčiarkom sedelo v hľadisku 5 021 divákov.
Nasadenie do skupín
Nasadenie do skupín prebehlo prvýkrát podľa postavenia v aktuálnom rebríčku IFF. V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom ebríčku IFF v roku 2013.
Karol Ľudovít Bádenský
Karol Ľudovít Bádenský (* 14. február 1755, Karlsruhe, Rímsko-nemecká ríša† 16. december 1801, Pforzheim) bol bádenský princ a následník bádenského markgrófstva.
Životopis
Narodil sa ako syn Karola Fridricha a Karolíny Lujzy Hesensko-darmstadtskej, dcéry Ľudovíta VIII. Hesensko-darmstadského.
Bol popisovaný ako tlstý a chorľavý.
15. júla 1775 sa oženil so svojou sesternicou Amáliou Hesensko-darmstadtskou, dcérou Ľudovíta IX. Hesensko-darmstadského.
V roku 1801 navštívil spolu s manželkou ich dcéru Lujzu, ruskú cárovnu. Na spiatočnej ceste navštívili ešte dcéru Frederiku, švédsku kráľovnu. Tu dostal 15. decembra na zámku Gripsholm mozgovú porážku a po dvanásťhodinovom bezvedomí 16. decembra zomrel.
Deti
Zomrel pred svojim otcom a tak nikdy nevládol, ale vďaka sobášom svojich detí je predkom členov mnohých európskych panovníckych rodov. K jeho potomkom patria aj rakúsky cisár František Jozef I. a jeho manželka Alžbeta Bavorská, ruský cár Mikuláš II. a jeho manželka Alix Hesensko-darmstadtská a súčasní panovníci dánska kráľovná Margaréta II., švédsky kráľ Karol XVI. Gustáv, monacký knieža Albert II., belgický kráľ Filip, španielsky kráľ Filip VI. či Philip, vojvoda z Edinburghu, manžel britskej kráľovnej Alžbety II.
Ataka-V
Ataka-V (v kóde NATO: AT-9 Spiral-2) je riadená raketa vzduch-zem, určená na ničenie moderných tankov, obrnených vozidiel, systémov protivzdušnej obrany, ale je schopná zasiahnuť aj vzdušné ciele letiace v malých výškach nízkou rýchlosťou.
Nosičom rakety sú bojové vrtuľníky Mi-24VM, Mi-35, Mi-28N, Ka-29, Ka-52.
Vznik a vývoj
Raketa systému Ataka-V bola vytvorená na základe rakety 9M114 systému Šturm-V. Ataka-V však je poháňaná silnejším motorom, ktorý umožnil predĺžiť dostrel a vybavená silnejšou hlavicou s väčšou priebojnosťou. Koncom 90. rokov 20. storočia prešli vrtuľníky Mi-24V modernizáciou, v rámci ktorej mali integrované nové rakety Ataka-V a Igla-V. Vrtuľník s modernizovaným komplexom výzbroje bol označený Mi-24VM (exportná verzia je označená Mi-35M).
Konštrukcia
Raketa má dĺžku a priemer trupu. Je vybavená sklopnými krídlami, ktoré majú po odklopení rozpätie. Jej štartovacia hmotnosť je, z čoho pripadá na bojovú časť. Dosahuje maximálnu rýchlosť letu /s). Maximálna výška, z ktorej môže byť vystrelená, je.
Raketa je navádzaná poloautomatickým rádiovo povelovým systémom Raduga III. Zameriavací systém Tor, pozostávajúci z laserového diaľkomeru a optického systému (televízny a infračervený kanál), umožňuje použitie rakiet vo dne i v noci.
Potom, čo sa posádka vrtuľníka rozhodne vypustiť raketu, navigátor (operátor) označí na monitore cieľ a stlačí tlačidlo štart. Výsledkom je, že laserový diaľkomer automaticky zmeria vzdialenosť k cieľu a na multifunkčnom displeji prezentuje získané údaje. Pilot nasmeruje vrtuľník tak, aby cieľ zostal označený v štvorcovom poli. Obsluha kontroluje, či je cieľ správne zameraný, a ak je to potrebné, vykoná korekciu ovládacími pákami. Keď sa vrtuľník priblíži dostatočnú vzdialenosť, digitálny počítač vyšle na multifunkčný displej informáciu o tom, že cieľ je v dosahu. Následne môže operátor vypustiť raketu. Počas jej letu dohliada operátor na to, aby bol cieľ pevne zameraný. Ak je to potrebné, vyrovnáva polohu štvorcového poľa pomocou ovládacích pák, až kým nie je cieľ zasiahnutý.
Najvyššia účinnosť použitia rakety Ataka je na vzdialenosť od. Pravdepodobnosť zásahu na vzdialenosť je 65 - 90%.
Zoznam chránených území v okrese Kutná Hora
Toto je zoznam chránených území v okrese Kutná Hora aktuálny k júnu 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Kutná Hora.
Hydromechanika
Hydromechanika alebo mechanika kvapalín je časť mechaniky tekutín, ktorá sa zaoberá skúmaním kvapalín v pokoji ako aj v pohybe. . Rozdeľuje sa na hydrostatiku, hydrodynamiku a hydrauliku.
Hydrostatika
Hydrostatika skúma správanie kvapalín, ktoré sa vzhľadom k ohraničenému priestoru (nádobe) nepohybujú. Skúma sily vonkajšie - pôsobiace na tekutinu a vnútorné - vznikajúce v dôsledku vzájomného pôsobenia častíc.
Hydrodynamika
Hydrodynamika skúma dynamiku a kinematiku pohybujúcich sa kvapalín.
Hydraulika
Hydraulika rieši aplikáciu základných zákonov mechaniky tekutín na riešenie praktických úloh.
Sérignac (Tarn-et-Garonne)
Sérignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Durnes
Durnes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bourbon
Bourbon môže byť:
Katedrála svätého Mórica (Angers)
Katedrála svätého Mórica je rímskokatolícka katedrála vo francúzskom meste Angers (francúzsky Cathédrale Saint-Maurice d'Angers). Bola postavená po požiari predošlého kostola v roku 1032.
Zakladateľom a prvým stavebníkom katedrály bol miestny biskup Hubert z Vendôme, ktorý na začiatku 11. storočia dal postaviť nový jednoloďový kostol. Jednoduchá stavba bola vysvätená v lete roku 1025 a ešte pred dokončením v roku 1032 vyhorela. Ďalší stavebníci sa pri budovaní nechali inšpirovať katedrálou sv. Petra v Angoulême a opátstvom vo Fontevraud-l'Abbaye.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji mužov 1995
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji mužov 1995 bola kontinentálna kvalifikácia v pozemnom hokeji mužov, ktorú organizovala Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Družstvá súťažili o 6 postupových miest na finálový turnaj. Kvalifikácia sa uskutočnila v roku 1994.
Priamy postup
Priamo postúpili družstvo hostiteľskej krajiny a 5 družstiev z Majstrovstiev Európy 1991:
Armen Sarkisjan
Premiérom a ďalšia kariéra
Dňa 1. novembra 1996 sa Armen Sarkissian stal piatym predsedom vlády Arménska. Keď bol Sarkisjan na čele vlády, snažil sa zriadiť sídla medzinárodných spoločností v Jerevane. Vo volebnom období pôsobil len štyri mesiace a úrad opustil 28. februára 1997. Podľa niektorých správ bola dôvodom údajná zrážka s vtedajším ministrom obrany Vazgenom Sargsjanom. Oficiálne správy naznačovali, že odstúpil z dôvodu naliehavej potreby podstúpiť liečbu vážnej choroby. V roku 1998 bol znovu vymenovaný za veľvyslanca v Spojenom kráľovstve a pôsobil až do roku 20. apríla 2000, kedy ho z funkcie odvolal vtedajší prezident Robert Kočarjan. Je zakladajúcim prezidentom Eurasia House International (od roku 2000). Viac ako tucet rokov pôsobil ako hlavný poradca British Petroleum, Alcatel, Telefónica, Bank of America Merrill Lynch a ďalších nadnárodných korporácií. Začiatkom roku 2000 Sarkisjan vytvoril niekoľko investičných spoločností ako Knightsbridge Group a Highbury Group. V roku 2002 Sarkisjan založil každoročné Euroázijské mediálne fórum v Astane. V roku 2009 založil nadáciu Yerevan My Love. V máji 2013 Sarkisjan sprevádzal princa Charlesa počas jeho cesty do Arménska ako hosť nadácie. V septembri 2013 bol tretíkrát vymenovaný za veľvyslanca Arménska v Spojenom kráľovstve a v tejto funkcii pôsobil až do roku 2018.
Prezidentský post
Pred prezidentskými voľbami roku 2018 v súlade s vtedajšími ústavnými reformami týkajúcimi sa prezidentského úradu nebol členom žiadnej politickej strany. V januári 2018 vtedajší prezident Serž Sarkesjan navrhol Armena za svojho nástupcu. 2. marca 2018 arménsky parlament zvolil za nového prezidenta krajiny Armena Sarkisjana v pomere hlasov 90:10. Sarkesjan sa stal prvým prezidentom krajiny zvoleným parlamentom. V apríli prebehla jeho inaugurácia do funkcie prezidenta. 2. mája 2018 vylúčil možnosť svojej kandidatúry za ďalšieho premiéra krajiny a vyvrátil tak správy miestnych médii, že hodlá kandidovať so zámerom vyriešiť krízu v krajine, ktorú od apríla sužujovali rozsiahle protesty opozície. V máji 2018 odvolal na žiadosť novozvoleného premiéra Nikola Pašinjana šéfa tamojšej polície i bezpečnostnej služby. V novembri 2020 v televíznom prejave vyhlásil, že požaduje predčasné parlamentné voľby ako reakciu na politickú krízú, ktorá vypukla 10. novembra ako dôsledok vyhlásenia o ukončení bojov v Náhornom Karabachu, ktoré prostredníctvom videokonferencie podpísali okrem arménskeho premiéra Nikola Pašinjana aj azerbajdžanský prezident Ilham Alijev a ruský prezident Vladimir Putin.