cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konflikt v Cabinde
Aktuálny stav konfliktu
Nepokoje v určitej miere pretrvávajú dodnes. Konfliktu v Cabinde nebola v rámci medzinárodného spoločenstva venovaná väčšia pozornosť, a preto je často označovaný ako „zabudnutá vojna Afriky“. Snahy o jeho zmiernenie prichádzali zvnútra krajiny a od okolitých štátov. V Cabinde je stále prítomná angolská armáda, ktorá kontroluje bezpečnosť ropných spoločností a bráni eskalácii napätia. Vzhľadom na monopolný prístup vlády k ropným zásobám je pravdepodobné, že sa oblasť nebude ekonomicky rozvíjať.
Federico Valverde
Federico Santiago Valverde Dipetta (* 22. júl 1998, Montevideo, Uruguaj) je záložník, ktorý reprezentuje a momentálne pôsobí v španielskom klube Real Madrid.
Mládežnícke roky
Valverde strávil väčšinu svojej mládežníckej kariéry v Penarole, kde rýchlo urobil dojem; debutoval medzi seniormi v prvom zápase sezóny 2015/16 proti CA Cerro. Stal sa súčasťou uruguajských národných mládežníckych tímov a pritiahol záujem európskych klubov ako Arsenal, Barcelona, ​​Chelsea a Real Madrid.
Real Madrid (hosťovanie v La Coruna)
V júli 2016 Valverde prestúpil do Realu Madrid, pôvodne bol pridelený do ich rezervného tímu Castilla. O dva mesiace neskôr debutoval za Castillu proti Realu Unión. Vo svojej debutovej sezóne sa stal pravidelným členom rezervného tímu.
Deportivo La Coruna
Dňa 22. júna 2017 bol Valverde poslaný na hosťovanie na jeden rok do Deportivo de La Coruña. Svoj debut v súťaži absolvoval 10. septembra, pri domácej prehre 2:4 s Realom Sociedad. Valverde odohral 24 ligových zápasov no jeho tím zostúpil do Segunda División.
Návrat do Realu
Po návrate z hosťovania bol definitívne zaradený do prvého tímu. Dňa 23. októbra 2018 absolvoval Valverde svoj oficiálny debut v Reale Madrid v skupinovej fáze Ligy majstrov UEFA proti Viktorii Plzeň. Vo svojej prvej sezóne s prvým tímom odohral 25 zápasov a vyhral Majstrovstvá klubov FIFA.
9. novembra 2019 strelil svoj prvý gól za Real Madrid pri výhre 4:0 vonku nad Eibarom v La Lige. Počas ligovej sezóny 2018/19 odohral 33 zápasov a Real Madrid vyhral domáci titul.
Dňa 27. septembra 2020 odohral svoj 50. zápas v La Lige, za Real Madrid a strelil aj gól v zápase proti Realu Betis, ktorý jeho tím vyhral 3:2. O mesiac neskôr, 24. októbra, skóroval proti Barcelone na Camp Nou. Stal sa vôbec druhým uruguajským futbalistom, ktorý skóroval v El Clásicu (po Luisovi Suarezovi).
Dňa 24. augusta 2021 Valverde predĺžil zmluvu do roku 2027. V sezóne 2021/22 odohral 46 zápasov a s Realom Madrid vyhral La Ligu, superpohár a Ligu majstrov UEFA.
Reprezentačná kariéra
Prvýkrát bol povolaný do seniorského kádra v auguste 2017, debutoval v reprezentácii 5. septembra 2017 v zápase proti Paraguaju.
Valverde bol nominovaný na Copa América 2019. na turnaji skončil vo štvrťfinále, keď nestačil na 🇵🇪 po penaltovom rozstrele.
V júni 2021 bol nominovaný na Copa América 2021. na turnaji opäť skončil vo štvrťfinále, keď nestačil na Kolumbiu po penaltách.
Valverde bol nominovaný na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022. S Uruguajom skončil už v skupinovej fáze.
Klubové
''K 18. marcu 2023'' Poznámky
Medzinárodné
''K 18. marcu 2023''
Úspechy
Penarol
Real Madrid
Jan Durina
Jan Durina (* 1988, Liptovský Hrádok) je slovenský interdisciplinárny umelec, pracujúci s fotografiou, hudbou, performanciou aj textilom.
Fons-sur-Lussan
Fons-sur-Lussan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jan Durina
Životopis
Narodil sa v roku 1988 v Liptovskom Hrádku. Absolvoval bakalárske štúdium v ateliéri prof. Anny Tretter na Katedre nových médií Fakulty umení Technickej Univerzity v Košiciach (20072011) a v ateliéri fotografie na Akadémii výtvarného umenia v Krakove (20092010). V magisterskom štúdiu pokračoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave na Katedre intermédií v ateliéri Antona Čierneho (20122014). Osobitne vystavoval v Nemecku, Francúzsku, Čechách, Poľsku, Taliansku, na Slovensku. Durinove výtvory sú v súkromných zbierkach na Slovensku, Česku, Poľsku, Nemecku, USA, Anglicku a v Holandsku.
Fons-sur-Lussan
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Jan Durina
Životopis
V roku 2017 predstavil audiovizuálnu performance s projektom For You Katrina, s ktorou vystupoval vo viacerých európskych mestách a zahral okrem iného na festivale Creepy Teepee či v Säule, časti legendárneho berlínskeho klubu Berghain. V roku 2019 uviedol jeho nový hudobný projekt Ephemeral Harms a následne vystúpil v berlínskom Klosterruine s performance School of Harms, ktorá vznikla v spolupráci s tromi autormi – Tamarou Antonijević, Henrike Kohpeiß a Philippom Wüschnerom.
Okrem umeleckých, hudobných a kurátorských projektov spolupracuje na performance projekte ROMEO & HELLION so slovenskou interdisciplinárnou umelkyňou Miriamou Kardošovou. V roku 2019 sa stal finalistom Ceny Oskára Čepana a vydal debutový album so súčasným hudobným projektom Ephemeral Harms. Aktuálne žije a tvorí v Berlíne.
Tvorba
Jeho vizuálne a veľakrát až teatrálne diela skúmajú svety fantázie a vnútorného prežívania. Reflektujú a sprostredkovávajú vlastnú skúsenosť s duševným zdravím, spiritualitou, láskou a queer identitou.
Gianfranco Gallone
Mons. Gianfranco Gallone (* 20. apríl 1963, Ceglie Messapica, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky titulárny arcibiskup sídla Mottola a apoštolský nuncius v africkej Zambii a Malawi.
Kňazskú vysviacku prijal dňa 3. septembra 1988 z rúk Mons. Armanda Franca, biskupa diecézy Oria v Taliansku.
V rokoch 1990 - 1996 pôsobil ako vicerektor kňazského seminára, v rokoch 1991 - 1998 bol biskupským ceremoniárom, v rokoch 1992 - 1996 bol podpredsedom diecéznej komisie pre liturgiu. V rokoch 1993 - 1996 bol sekretárom kňazskej rady, v rokoch 1993 - 1997 bol biskupským vikárom pre trvalých diakonov a v rokoch 1993 - 1995 bol ustanovený za farského administrátora farnosti sv. Márie Goretti v Bax-Capece.
V roku 1992 dosiahol licenciát z liturgie na Pápežskom aténeu sv. Anzelma v Ríme. V roku 1998 získal licenciát z kánonického práva na Pápežskej Lateránskej univerzite v Ríme a v roku 2000 získal doktorát z kánonického práva.
Dňa 2. februára 2019 bol pápežom Františkom vymenovaný za titulárneho arcibiskupa sídla Mottola a apoštolského nuncia v Zambií v Afrike. Biskupskú konsekráciu prijal 19. marca 2019 v Bazilike sv. Petra vo Vatikáne z rúk kardinála Mons. Pietra Parolina, štátneho sekretára Vatikánu. Spolusvätiteľom bol kardinál Mons. Fernando Filoni, prefekt Kongregácie pre evanjelizáciu národov a Mons. Vincenzo Pisanello, biskup diecézy Oria.
Dňa 8. mája 2019 mu bola tiež pridelená Apoštolská nunciatúra v Malawi.
Antennata
Antennata môže byť synonymum taxónu:
Fontanès (Gard)
Fontanès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2016
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2016 boli v poradí 7. majstrovstvá sveta v bejzbale žien, ktoré organizuje Svetová bejzbalová a softbalová konfederácia (WBSC). Do roku 2014 ich organizovala Medzinárodná bejzbalová federácia (IBAF). Konali sa v Pusane (časť Gijong), v Kórejskej republike v dňoch od 3.11. septembra 2016, za účasti rekordných 12 tímov. Nováčikmi turnaja bolo iba družstvo Pakistanu. Kórejská republika bola po Taiwane a Japonsku tretia ázijská krajina, ktorá hostila ženský svetový šampionát. Dejiskom zápasov boli 3 ihriská novopostaveného bejzbalového komplexu Gijang-Hyundai Dream Ballpark. Kapacita tribún na hlavnom ihrisku je 1 200 miest, na ostatných to je 700 miest. Piaty titul v rade získalo 🇯🇵, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇨🇦. Bronzová 🇻🇪 získala svoju prvú medailu.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva aktuálne umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC v roku 2016.
Rüstem Paša
Rüstem Paša Hirvati (osm. tur. رستم پاشا, chor. Rustem-Paša Opuković; * cca. 1500, Skradin, Osmanská ríša  – † 10. júl 1561, Istanbul, Osmanská ríša) bol osmanský štátnik, pôvodom Chorvát. Slúžil ako veľkovezír sultánovi Süleymanovi I. Je známy aj ako Damat Rüstem Paša (epiteton damat znamená "zať" Osmanskej dynastie), kvôli manželstvu so sultánovou dcérou, Mihrimáh Sultán. Je známy ako jeden z najvplyvnejších a najúspešnejších veľkovezírov Osmanskej ríše.
Bol ako dieťa vzatý do Konštantínopola (dnes Istanbul), kde si vybudoval vojenskú a byrokratickú kariéru. Bol veľmi dobre vzdelaný. 26. novembra 1539 sa oženil s Mihrimáh Sultán, dcérou sultána Süleymana I. a jeho manželky Hürrem Sultán. Jeho brat Sinan Paša bol osmanský veľkoadmirál.
Mladosť
Osmanské zdroje o ňom hovoria ako o Chorvátovi alebo Albáncovi. Tureckým historiografom Mustafom Âlîm je uvedený ako Srb. Rüstem vďačí za svoju kariéru podpore Hürrem Sultán, vďaka čomu bol mimoriadne ambiciózny. Narodil sa vo veľmi skromných podmienkach. Ako dieťa prišiel do Konštantínopolu, kde študoval v Enderune, v inštitúte pre vzdelávanie talentovaných chlapcov unesených kresťanským rodičom na Balkáne. Na konci štúdia boli absolventi schopní hovoriť, čítať a písať najmenej tromi jazykmi, porozumieť najnovšiemu vývoju v oblasti vedy, financií a vynikať vo vojenských veliteľstvách, ako aj v bojových schopnostiach. Bol to perfektný začiatok vojenskej a byrokratickej kariéry. V roku 1526 sa zúčastnil bitky pri Moháč i ako silahdar (nosič zbraní pri kavalérii). Silahdari boli elitnou divíziou osmanskej armády. Členovia tejto divízie by sa tiež mohli stať obyčajnými vojakmi (aristokratmi), ak by sa ukázali byť mimoriadne odvážni a lojálni.
O niekoľko rokov neskôr postúpil na funkciu vedúceho stajní sultána a držiaka strmene, keď sa vládca dostával na koňa. Vedúci stajní sultána sprevádzal sultána počas jeho ciest, takže sultán poznal Rüstema dlho predtým, ako ho vymenoval, pravdepodobne inšpirovaného Hürrem, kedy bol tútorom jej synov. Pri tomto rozhodnutí bol určite ovplyvnený Rüstemovým charakterom. Väčšina historických prameňov popisuje Rüstema ako rozumného a pokojného muža s horlivým intelektom, ktorý vždy udržiava chladnú hlavu a ktorý je vždy bezpodmienečne oddaný svojmu vládcovi.
Bohatstvo a odkaz
Ako veľkovezír nahromadil obrovské bohatstvo. Dokonca aj Rüstemovi veľkí oponenti pripustili, že sa nikdy nevychvaľoval svojím bohatstvom alebo silou a že bol vôbec prvým veľkovezírom v histórii Osmanskej ríše, ktorý významne prispel k rozvoju štátu z vlastných zdrojov. Podľa väčšiny svedectiev z tohto obdobia (s výnimkou „Şehzade Mustafa Mersiyesi“ Taşlıcalı Yahya Beju) bol Rüstem považovaný za jedného z mála štátnych hodnostárov, ktorý nebral úplatky. Avšak vďaka Rüstemovmu povestnému ekonomickému talentu a skromnému spôsobu života, ktorý si sultán vysoko cenil, zbohatol ešte pred svojím manželstvom s Mihrimáh Sultán. Vo svojej poslednej vôli (súčasť nadačnej listiny z roku 1561) Rüstem vykonal podrobný súpis svojho majetku, aby si po smrti zaistil svoje veľké nadačné projekty. Rüstemovo svedectvo presne určuje, ktorá časť jeho majetku patrí štátu, jeho nadáciám, nadácii Hürrem Sultán a nadácii Mihrimáh, ktorú zanecháva svojej manželke Mihrimáh a ich dcére Ayşe Hümaşah Sultán. vľavo|náhľad|234x234bod|[[Mešita Rüstema Pašu]] Všetci historici zdôrazňujú neúnavnú Rüstemovu snahu o upevnenie problematickej ekonomiky Osmanskej ríše - ochudobnenú nadmernými výdavkami na vojny a bohatým životným štýlom dvoru - a jeho úsilie o zlepšenie v tejto veci. V dobových dokumentoch sa uvádza, že veľkoryso financoval tento nárast aj z vlastných zdrojov. Na jeho pozemkoch boli vybudované bezplatné mosty, cesty, kryté bazáre, sýpky, kúpele, hospice, karavany, konventy, školy a rôzne iné zariadenia pre verejnosť. Ich financovanie bolo z veľkej časti zabezpečené prenájmom nehnuteľností Rüstema. Podporoval poľnohospodárstvo, založil nové obchodné centrá, napríklad bazár v Sarajeve alebo závody na hodváb v Burse a Istanbule, spoločenské a vzdelávacie inštitúcie. Posúval dopredu vývoj domácej ekonomiky povzbudzovaním veľkých projektov verejných prác a vybudoval modernú infraštruktúru: obchodné cesty a vodné siete v Istanbule, Mekke a Jeruzaleme.
V štátnej pokladnici tiež našiel dosť peňazí na to, aby splnil Süleymanov sen (mešita Süleymaniye, 1550 - 1557), ako aj na financovanie ďalších monumentálnych architektonických projektov realizovaných legendárnym Mimarom Sinanom. Na zníženie protekcionizmu v štátnej správe bol zavedený oficiálny splátkový poplatok, ktorý bol zabavený, keď úradníci zneužili svoju autoritu. Rüstemova reforma armády zostala nedokončená. V čase jeho smrti v Konštantínopole dňa 10. júla 1561 zahrňoval jeho osobný majetok 815 území v Rumélii a Anatólii, 476 mlynov, 1 700 otrokov, 2 900 vojnových koní, 1 106 tiav, 800 zlatých výšiviek svätých Koránov, 500 kníh, 5 000 kaftanov, 130 druhov brnení, 860 zlatých vyšívaných mečov, 1 500 strieborných tolg, 1 000 strieborných guličiek, 33 drahých šperkov atď.
Politická kariéra
Spočiatku bol Rüstem Paša sandžak bej. Po smrti Pargaliho Ibrahima Pašu sa jeho cesta stala veľmi ľahkou. Bol povýšený na berlejbeja Diyarbakiru. Keď sa oženil s Mihrimáh Sultán, bol už vezírom. Süleyman I. urobil Rüstema prvýkrát veľkovezírom v roku 1544. V roku 1553 bol však svojej funkcie zbavený. Po dvoch rokoch zastával túto pozíciu znova od roku 1555 do svojej smrti v roku 1561.
Süleymana manipulovali Hürremine intrigy, keď zavraždil Ibrahima a nahradil ho jeho zaťom Rüstemom Pašom. Keď bol Ibrahim Paša popravený, Rüstem ešte nebol Süleymanovým zaťom. Pozadie Ibrahimovej popravy bolo oveľa komplikovanejšie (napr. použil pečať „Sultán Ibrahim“, ponechal väčšinu zabaveného majetku Süleymanovho „ministra financií“ İskendera Çelebi, ktorého nariadil popravu atď.). Na miesto Ibrahima ho vystriedal Ayas Mehmed Paša, za ním nasledovali Lütfi Paša a Hadım Süleyman Paša. Rüstemova kariéra sa na rozdiel od Ibrahimovej rozvinula presne podľa pravidiel. Stal sa veľkovezírom osem rokov po Ibrahimovej smrti.
Neskôr sa Hürrem a Rüstem dlhé roky sprisahali proti Şehzade Mustafovi. Veľmi ambiciózny Mustafa prijal mnohokrát zahraničných veľvyslancov a osmanských veliteľov bez vedomia svojho otca a bol nimi považovaný za dôležitého spojenca proti Süleymanovi. Rakúsky veľvyslanec Ghislain de Busbecq (navštevujúci Mustafu pred Süleymanom) informoval svojho vládcu: „Mustafa bude vynikajúci sultán, vnímavý a otvorený rozhovorom.“ A pápežský veľvyslanec Navagero povedal: „Mustafa žije so svojou matkou. Hovorí, že ho ľudia zbožňujú.“ Na pochopenie nebezpečenstva situácie si Süleyman pamätal na svojho otca Selima, ktorý zosadil jeho starého otca Bayezida (ktorý bol zabitý iba mesiac po jeho abdikácii v roku 1512). Dôstojníci lojálni k nemu varovali, že časť armády sa chystá dať Mustafu na trón. V roku 1552 Süleyman pri príprave kampane proti Perzii vymenoval Rüstema za „hlavného veliteľa“ kampane. Vojaci zhromaždení vo vojenskom tábore v Karamane (Anatólia) však odmietli Süleymanovo rozhodnutie a trvali na tom, aby bol Rüstem nahradený Mustafom (rovnaký problém mal aj Rüstemov brat Sinan Paša ako admirál osmanskej flotily počas obliehania Tripolisu, aj keď až do svojej smrti v roku 1553 dosiahol veľa víťazstiev).
Destabilizácia pokračovala. Mustafova často citovaná korešpondencia so Safíjovcami podpísaná „sultán Mustafa“ (uchovávaná dnes v archíve) nebola v tomto kontexte pravdepodobne taká relevantná. Môže to byť skutočne tak, môže to byť podvod Safíjovcom alebo Hürrem a Rüstema, alebo možno Süleymanova ochrana upokojiť verejnú mienku po Mustafovej smrti. Existujú rôzne verzie správ o konci Mustafy v údolí Ereğli. Podľa jedného z nich ponúkol Rüstem Paša Mustafovi ponuku pripojiť sa k armáde jeho otca a zároveň varoval Süleymana, že ho Mustafa prichádza zabiť. Podľa inej verzie to bol sám Süleyman, ktorý zavolal svojho syna do Ereğli, a Mustafa prišiel „presvedčený, že ho armáda ochráni“.
Po tomto bol zbavený svojej funkcie a musel opustiť tábor. Nikto sa neodvážil kritizovať samotného sultána. O dva roky sa však stal znovu veľkovezírom.
Po sprisahaniu proti Mustafovi sa verejná mienka o Rüstemovi radikálne zmenila. Rüstema pred mnohými rokmi vychvaľovali, že bol „pilierom Osmanskej ríše“, skvelý ekonóm a sofistikovaný štátnik, ako aj na jeho veľké projekty a charitatívne základy. Teraz sa stal človekom s „čiernym srdcom, vrahom milovaného princa Mustafu“.
Vzťah s Mihrimáh Sultán
V roku 1539 sa Mihrimáh Sultán vydala s guvernérom Diyarbakıru Rüstemom. Po svadbe bol v novembri 1544 zvolený za veľkovezíra.
Aj keď manželstvo bolo nešťastné, Mihrimáh prosperovala ako patrónka umenia a pokračovala vo svojich cestách so svojím otcom až do manželovej smrti. Toto manželstvo malo, rovnako ako mnoho dynastických manželstiev, politický charakter. Hürremina úloha bola pravdepodobne dôležitá. Podľa pravidiel to však bolo rozhodnutie otca. Rüstem bol v tom čase už bohatým mužom a od roku 1538 mal vynikajúcu kariéru ako guvernér Anatólie, jedného z dvoch najdôležitejších administratívnych regiónov Osmanskej ríše. Tento post bol považovaný za prípravnú fázu pre veľkovezíra. Mihrimáh poznala Rüstema veľmi dlho ako mentora jej bratov a poradcu jej otca.
Po jeho smrti Mihrimáh vykonala jeho prácu, ako aj mešitu Rüstem Paša (1561–1563), čo je jeden z najpôsobivejších projektov Mimara Sinana. Rüstem podporoval charitatívne nadácie Mihrimáh, napríklad mešitu İskele Mihrimáh Sultán (1540 - 1548, projekt Mimara Sinana). Rüstem bol tiež mentorom Mihrimáh, najmä pokiaľ išlo o politické a finančné rozhodnutia. Jeho posledná vôľa z roku 1561 je dôkazom jeho dôvery v jeho manželku. Rüstemov brat Sinan Paša (ktorý zomrel v decembri 1553, čo bol turbulentný rok pre rodinu), bol neskôr pochovaný v komplexe Mihrimáh Sultán v Üsküdare, ako aj dvaja synovia Rüstema a Mihrimáh.
Dcéra Ayşe Hümaşah Sultán (1542–1594) sa v roku 1561 vydala za Semiza Aliho Pašu (Rüstemov nástupca na poste veľkovezíra).
Smrť
Rüstem Paša zomrel po dlhej chorobe dňa 10. júla 1561 na hydrocefalus. Pochovali ho v nádhernej Princovej mešite, zasvätenej Süleymanovmu obľúbenému synovi Sehzade Mehmedovi (1521 - 1543), pretože jeho vysnívaný projekt, mešita Rüstema Pašu, ešte nebol postavený. Jeho hrobka je vedľa hrobky Şehzade Mehmeda.
Vintage
náhľad|Muži a ženy vo vintage oblečení náhľad|Nábytok a dekorácie vystavené v predajni [[Home 21 v Hongkongu]] Vintage je kultúrny a umelecký štýl.
V móde, v ktorej sa objavil v 19. storočí, spočíva v nosení vecí z inej doby alebo štylizovaných ako takých a kombinovaní štýlov z rôznych období. Za vintage sa zvyčajne považuje oblečenie z predchádzajúcich desaťročí alebo viac ako 20 rokov staré. Zároveň by to mali byť vysokokvalitné predmety, ktoré nie sú náchylné na poškodenie a ktorým plynutie času dodáva noblesu. V súčasnosti sa toto slovo používa na označenie produktov, ktoré odkazujú len na predchádzajúce obdobia. Vintage sa nevyhýba avantgarde a šokujúcim kombináciám, je to štýl pre ľudí, ktorí hľadajú svoje korene a chcú ukázať svoj individualizmus.
Fontarèches
Fontarèches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Vintage
Vintage štýl sa hodí prakticky ku každému prevládajúcemu módnemu trendu. Je to spôsobené stálosťou riešení, ktoré sa v nich používajú, a dobre skombinovaným štýlom. Napríklad vintage batohy sa vyznačujú použitím odolných materiálov a používaním praktických spôsobov uzatvárania známych z predchádzajúcich desaťročí. Tieto produkty sú zvyčajne vyrobené z kombinácie materiálov, ako je plátno alebo prírodná koža. Ako uzávery slúžia klapky a popruhy zapínané sponami.
Fontarèches
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vintage
Vintage sa využíva aj v hudbe. Príkladmi sú Maja Kleszcz, incarNations, VINTAGE.
Amis
Amis môže byť:
Fontarèches
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Offemont (obec)
Offemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pamätník Christa Boteva (Plovdiv)
Pamätník Christa Boteva je pamätník dedikovaný Christovi Botevovi z prvej polovice 20. storočia v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Charakteristika
Pamätník vo forme busty na podstavci znázorňuje bulharského revolucionára a básnika Christa Boteva. Pamätník bol odhalený v priebehu roku 1927. Ide tak o prvý bulharský pamätník vôbec, ktorý bol odhalený na území Plovdivu. Jeho autorom je sochár Vasil Vičev.
Onatas (sochár)
náhľad|Torzo Apolóna, kópia gréckeho originálu od sochára Onata z Aiginy, cca 460 pred Kr., [[Glyptotéka (Mníchov)|Glyptotéka, Mníchov]] Onatas bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. Onatas, syn a žiak sochárskeho majstra Mikóna, pochádzal z Aiginy. Činný bol v 1. polovici 5. storočia pred Kr. Podľa antických autorov bol hlavne bronziar, ktorý sa preslávil viacerými dielami.
Jedným z jeho zachovalých diel je pravdepodobne bronzová socha Dia vrhajúceho blesky (v Národnom archeologickom múzeu v Aténach) objavená v mori pri myse Artemision. V inej interpretácii však ide o podobu Poseidóna, ktorá sa pripisuje sochárovi Kalamidovi. Predpokladalo sa, že Onatovým dielom môže byť aj socha auriga čiže vozataja, objaveného v Delfách, ktorá bola súčasťou skupiny znázorňujúcej štvorzáprah (podľa všetkého to bol dar od gelského tyrana Polyzala), ale prevládol názor, že Delfský vozataj (z roku 475 pred Kr.) je dielom Pytagora z Régia. V mníchovskej Glyptotéke je umiestnené mramorové torzo Apolóna, ktorého bronzový originál (celej sochy) sa pripisuje Onatovi. Táto socha stála kedysi i s ďalšou jeho sochou bohyne Demeter v Pergame.
Keď v druhom storočí grécky cestovateľ Pausanias navštívil Olympiu, zaujala ho Onatova monumentálna bronzová socha Herakla, venovaná Diovi obyvateľmi Thasu. Podľa jeho správy bola vysoká desať lakťov (492 cm), stála na kovovom podstavci, v pravej ruke mala kyjak, v ľavej luk. Socha mala tento nápis: V Olympii pozorným očiam Pausania neušla aj Onatova socha boha Herma: „''Hermes, nesúci jahňa v podpazuší a s prilbou na hlave, odetý v chitóne a plášti, nie je dar Formida, ale ho bohu darovali Arkáďania z Fenea. Nápis hlása, že ho vytvoril aigínsky Onatas a s ním Kalliteles, a zdá sa mi, že Kalliteles bol Onatov žiak alebo syn.''“ Ďalšie jeho sochárske dielo venoval Olympijskému Diovi Deinomenes, ktorý si tým chcel uctiť svojho otca Hieróna, trojnásobného olympijského víťaza v pretekoch so štvorzáprahom. Pausanias uvádza, že aj v Delfách stáli jeho sochy, ktoré predstavovali peších a jazdeckých bojovníkov.
V roku 1977 sa v Olympii počas vykopávok našiel vápencový podstavec datovaný približne do rokov 490 až 480 pred Kr., na ktorom je zrejme signatúra Onata z Aiginy.
Fournès
Fournès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Retro štýl
Retro štýl, skrátene retro, je štýl, ktorý napodobňuje alebo vedome odvodzuje životný štýl, trendy alebo umelecké formy z historickej minulosti, vrátane hudby, spôsobov, módy alebo postojov. V populárnej kultúre sa „cyklus nostalgie“ zvyčajne týka dvoch desaťročí, ktoré sú 20 až 30 rokov pred tým súčasným.
Termín retro sa používa od roku 1972 na opísanie na jednej strane nových artefaktov, ktoré vedome odkazujú na konkrétne spôsoby, motívy, techniky a materiály minulosti. Ale na druhej strane veľa ľudí používa tento výraz na kategorizáciu štýlov, ktoré boli vytvorené v minulosti. Retro štýl odkazuje na nové veci, ktoré vykazujú charakteristiky minulosti. Na rozdiel od historicizmu romantických generácií sa retro snaží rekapitulovať najmä nedávnu minulosť, pričom sa zameriava na produkty, módu a umelecké štýly vyrobené od priemyselnej revolúcie, postupné štýly modernity. Anglické slovo retro pochádza z latinskej predpony retro, čo znamená dozadu alebo v minulosti.
Vo francúzštine je slovo rétro, skratka pre rétrospectif, získala kultúrnu menu s prehodnotením Charlesa de Gaulla a úloha Francúzska v 2. svetovej vojne. Francúzske slovné spojenie mode rétro zo 70. rokov prehodnotilo vo filme a románoch správanie francúzskych civilistov počas nacistickej okupácie. Termín retro bol čoskoro aplikovaný na nostalgické francúzske módy, ktoré pripomínali rovnaké obdobie.
Krátko nato bolo slovo retro zavedené do angličtiny módnou a kultúrnou tlačou, kde naznačuje skôr cynické oživenie staršej, ale relatívne nedávnej módy. Francúzsky teoretik Jean Baudrillard v Simulacra and Simulation opisuje retro ako demytologizáciu minulosti, vzďaľujúc súčasnosť od veľkých myšlienok, ktoré poháňali modernú dobu.
Najbežnejšie retro sa používa na opis objektov a postojov z nedávnej minulosti, ktoré sa nikdy nezdajú moderné. Naznačuje zásadný posun v spôsobe, akým sa správame k minulosti. Na rozdiel od tradičnejších foriem revivalizmu „retro“ naznačuje napoly ironické, napoly túžobné úvahy o nedávnej minulosti; nazývalo sa to „nesentimentálna nostalgia“, pripomínajúc moderné formy, ktoré už nie sú aktuálne. Pojem nostalgia je spojený s retrom, ale horkosladká túžba po veciach, osobách a situáciách minulosti má v retro štýle ironický postoj. Retro ukazuje nostalgiu s dávkou cynizmu a odstupu. Túžba zachytiť niečo z minulosti a vyvolať nostalgiu je živená nespokojnosťou so súčasnosťou.
Fourques (Gard)
Fourques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Larisa Semionovna Latyninová
Larisa Semionovna Latyninová (, ; * 27. december 1934 Cherson, Ukrajina) je bývalá sovietska športová gymnastka. V rokoch 1956 až 1964 získala 14 olympijských medailí v súťažiach jednotlivcov a štyri medaily v súťaži družstiev a je tak najúspešnejšou olympioničkou všetkých čias.
Športové kariéra
Narodila sa v Chersone v Sovietskom zväze (dnes Ukrajina). Jej otec Semion Andrejevič Dyrij padol v roku 1943 pri Stalingrade. Najskôr sa venovala baletu, neskôr sa začala venovať gymnastike. Vyštudovala strednú školu a v roku 1953 sa presťahovala do Kyjeva. O rok neskôr debutovala na medzinárodných súťažiach a v necelých devätnástich rokoch získala prvú zlatú medailu ako členka víťazného družstva ZSSR na majstrovstvách sveta v gymnastike v Ríme.
Štartovala na olympiáde v Melbourne v roku 1956. Tu získala štyri zlaté medaily - v súťaži družstiev, viacboji, preskoku a prostných (súbežne s maďarskou gymnastkou Keletiovou), striebornú medailu na bradlách a bronzovú medailu v súťaži družstiev s náčiním (dnes už zrušenej). V roku 1958 štartovala na majstrovstvách sveta v gymnastike v štvrtom mesiaci tehotenstva a získala päť zlatých medailí pri svojich šiestich štartoch.
Na olympiáde v Ríme v roku 1960 obhájila zlatú medailu v súťaži družstiev, viacboji a v prostných. K nim pridala striebro z bradiel a kladiny a bronzovú medailu v preskoku. Svoju olympijskú zbierku medailí zavŕšila v na olympiáde v Tokiu v roku 1964. Tu získala zlato v družstvách a prostných, striebro vo viacboji a preskoku a bronz na kladine a bradlách.
Po skončení športovej kariéry sa stala trénerkou národného tímu gymnastiek ZSSR a športovou funkcionárkou.
Trilobitovce
Trilobitovce môže byť slovenský názov:
Latinský názov Trilobitoidea môže okrem vyššie uvedených dvoch významov alternatívne znamenať bezhryzadlovce (Amandibulata), pozri bezhryzadlovce
Günter Klein
Günter Klein (* 12. január 1928, Barmen, Weimarská republika† 27. december 2015, Münster, Nemecko) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis
Günter Klein študoval protestantskú teológiu na Kirchliche Hochschule vo Wuppertali, Philipps-Universität v Marburgu a Eberhard Karls Universität v Tübingene. K jeho učiteľom o. i. patril aj Rudolf Bultmann.
Prvú záverečnú teologickú skúšku zložil v roku 1953. Následne vstúpil do služieb Porýnskej evanjelickej cirkvi (Evangelische Kirche im Rheinland) a stal sa vikárom v Koblenzi.
Druhú záverečnú teologickú skúšku zložil v roku 1956. Vzápätí sa stal odborným asistentom u profesora Dinklera.
V roku 1959 získal na Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität v Bonne akademický titul Dr. theol. Vo svojej dizertačnej práci sa venoval problematike vzniku a vývoja obrazu dvanástich apoštolov v ranokresťanských spisoch.
V roku 1961 sa habilitoval v Bonne v odbore Nový zákon. Jeho habilitačná práca niesla názov Das Problem des Schismas bei Paulus (Problém schizmy u Pavla).
Od roku 1967 až do svojej emeritácie v roku 1993 pôsobil ako profesor Nového zákona Westfälischen Wilhelms-Universität v Münsteri.
Teológia
Kleinova hermeneutika ide ruka v ruke s konkrétnou metodikou: Klein vo svojej exegetickej práci využíva inštrumentárium historicko-kritickej exegézy, predovšetkým však tzv. redakčnú kritiku.
Nemožno ale prehliadnuť Kleinovu zdržanlivosť, ba až skepsu voči rôznym hypotetickým rekonštrukciám, ktoré (údajne) vyplynuli zo štúdia dejín náboženstiev a jednotlivých tradícií. Tento, zdanlivo nesystematický, krok bol však zrejme len Kleinovou reakciou na očividné omyly Nábožensko-dejinnej školy. V tejto súvislosti tiež treba opäť zdôrazniť Kleinovu averziu voči teologickému preceňovaniu významu dejín a Tradície. Touto optikou je zrejme potrebné hľadieť i na skutočnosť, že Klein vo svojich prácach v podstate nejavil nijaký záujem o tzv. „odkrývanie židovského Pavla“, teda židovskej stránky Pavlovho myslenia, na ktorom sa intenzívne pracovalo už od 70. rokoch 20. storočia. Nejde však o nijaké protižidovské resentimenty. Klein „iba“ naďalej chápal Pavlove listy ako výraz nového, kresťanského myslenia, ktoré je v protiklade k židovskému mysleniu.
Klein sa vo svojich dielach nevyhýbal aktuálnym teologickým či cirkevným otázkam. Stále totiž ide o obhajobu tej istej „veci“: Boh sa zjavil vo svete – v Ježišovi Kristovi, a teda zjavil sa ako Ten, ktorý nám vychádza v ústrety ako prvý, bez ohľadu na naše skutky, našu múdrosť, našu hriešnosť, a to je v absolútna milosť v najhlbšom zmysle slova.
V neposlednom rade tak Klein zdôrazňoval praktický význam teológie. Teologická práca, založená na exegéze, má zodpovedne slúžiť hlásaniu kresťanského posolstva. Jednou z foriem (sic!) praktického ohlasovania sú i príhovory, kázne počas bohoslužieb. Klein samotný bol autorom viacerých zbierok homílií a meditácií k rozličným novozákonným textom.
Charakteristickými znakmi Kleinovej teológie teda boli precízna teologická exegéza a orientácia na jeho niekdajšieho marburského profesora Rudolfa Bultmanna. Nemožno však na tomto mieste nespomenúť taktiež štylisticky dokonalé pointy a provokačné závery Kleinových vedeckých článkov.
Štefan Hudec
Štefan Hudec môže byť:
Skagerak Arena
Skagerak Arena je futbalový štadión v meste Skien v Nórsku. Bol otvorený v roku 1923. Na štadióne hrá svoje domáce zápasy tím Odds BK. Aktuálna kapacita štadióna je 11 767 miest.
Mariánsky stĺp (Spišská Nová Ves)
Mariánsky stĺp je kamenný morový stĺp so sochou Immaculaty z roku 1724, ktorý sa nachádza na námestí v historickom centre pred Kostolom nanebovzatia Panny Márie v Spišskej Novej Vsi. Stĺp nechali postaviť na základe donácie vtedajšieho spišského starostu Teodora Konštantína Lubomírskeho. Spišskonovoveský mariánsky stĺp patrí k najstarším, ktoré dal Lubomirski postaviť v ďalších mestách Provincie XIII spišských miest počas tzv. poľského zálohu. Podľa zachovaných archívnych prameňov sochu Immaculaty zhotovil levočský kameňosochár Friedrich Horn.
Existuje niekoľko dohadov o príčinách výstavby mariánskych stĺpov v mestách Provincie XIII spišských miest. Jedným z nich je svadba Lubomirského s rozvedenou ženou anglického kupca Alžbetou Culler-Cumingovou, ktorá sa stala katolíčkou a dostala dišpenz od pápeža. Pravdepodobnou možnosťou je cirkevný trest, ktorý dostal Lubomirsky za výstredný život v Spišskej Novej Vsi a na Ľubovnianskom hrade. Údajne mal milenku a niekoľko nezákonných detí. Podľa iných dohadov vyberal nadmerné poplatky a dane na rôzne dary, cesty na cisársky dvor do Viedni, vydržiavanie vojakov i mestského lekára Jána Malletera či prehnané nákupy pušného prachu. Teodor pre svoje zlé vlastnosti získal prívlastok: „knieža pekelnej temnoty“. Cisár a uhorský kráľ Karol III. ho pre mnohé sťažnosti a vykorisťovanie pokarhal. Napriek jeho prehreškom mu poľský kráľ August II. odpustil a listom potvrdil úrad spišského starostu. Na znak svojho pokánia dal Teodor pravdepodobne vybudovať mariánske stĺpy.
Stĺp bol v priebehu času niekoľkokrát renovovaný. V roku 1897 ho obnovil kamenár talianskeho pôvodu J. Miglierini z Gánoviec. V roku 1997 bol stĺp vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku. Posledná obnova prebehla medzi rokmi 20092010 za výraznej finančnej podpory mesta a príspevkov občanov vyzbieraných v rámci verejnej zbierky. Celý objekt travertínového stĺpa, balustrády, schodiska a dlažby bol zrekonštruovaný pod vedením akad. sochára Štefana Kovaľa. Zároveň bola vytvorená kópia sochy Immaculaty, ktorá bola umiestnená na stĺp. Originál sochy bol zreštaurovaný a deponovaný do priestorov radnice.
Zaujímavosťou je, že počas rekonštrukčných prác hornej časti mariánskeho stĺpa bola pri opätovnom osadení v roku 2010 umiestnená časová schránka s dobovými predmetmi, ktoré dokumentujú aj priebeh rekonštrukcie.
Tiokyanatan strieborný
Tiokyanatan strieborný (iné názvy: tiokyanát strieborný, rodanid strieborný) je strieborná soľ kyseliny tiokyanatej so vzorcom AgSCN.
Štruktúra
Tiokyanatan strieborný je monoklinický s 8 molekulami v bunke. Tiokyanatanová aniónová skupina má takmer lineárnu molekulárnu geometriu, s uhlom väzby 179,6 (5)°. Slabá dĺžka interakcií Ag—Ag je 0,3249(2) nm až 0,3338(2) nm, ktoré tvoria jednorozmerný cikcakový reťazec v tiokyanatane striebornom.
Výroba
Tiokyanatan strieborný sa vyrába reakciou dusičnanu strieborného a tiokyanatanu draselného.
Zoznam najvyšších stavieb na svete
Toto je zoznam stavieb sveta vyšších ako, pre ktoré sa používa označenie megatall. Pre stavby vyššie ako sa používa označenie supertall.
Hadım Süleyman Paša
Hadım Süleyman Paša (osm. tur. خادم سلیمان پاشا, mod. tur. Hadım Süleyman Paşa; * cca. 1467 – † september 1547, Malkara, Osmanská ríša) bol osmanský štátnik a vojenský veliteľ. V rokoch 15251535 a 15371538 pôsobil ako miestokráľ Osmanského Egypta a v rokoch 1541 až 1544 bol veľkovezírom Osmanskej ríše. Bol maďarským eunuchom, jeho epiteton hadım mal v turečtine význam „eunuch“.
Osmanský sultán Süleyman I. nariadil Süleymanovi Pašovi ako egyptskému guvernérovi, aby v roku 1538 v Indii uskutočnil námornú výpravu v Indickom oceáne, kde v roku 1538 viedol dobytie Adenu a obliehanie Diu (v Portugalskej Indii).
Institut klinické a experimentální medicíny
náhľad|Budova kliniky náhľad|Logo IKEMu Institut klinické a experimentální medicíny (IKEM) je zdravotnícke zariadenie v Prahe-Krči, špecializované na liečbu kardiovaskulárnych chorôb, transplantácie orgánov, diabetológiu a liečbu porúch metabolizmu. Sídli na adrese Vídeňská 1958/9, Praha 4.
Dejiny
Ústav vznikol v roku 1971 spojením šiestich výskumných ústavov v areáli Thomayerovej nemocnice. Jeho predchodcom bol Výzkumný ústav experimentální terapie v Krči, ktorý bol zrušený v polovici 70. rokov. Teraz má tri špecializované centrá: kardiocentrum, centrum diabetológie a Transplantcentrum. IKEM je príspevková organizácia riadená Ministerstvom zdravotníctva ČR.
Centrá a kliniky
Výpočet prednostov je platný k roku 2021.
Fressac
Fressac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pérouse (Territoire de Belfort)
Pérouse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hyperbolická dráha
vpravo|náhľad| Diagram Keplerových dráh a ich excentricita. Modrá krivka v tomto obrázku je príkladom hyperbolickej dráhy, zelená parabolickej, červená [[Eliptická dráha|eliptickej a sivá kruhovej. ]] náhľad|250x250bod| Hyperbolická dráha je zobrazená v pravo dole, kde [[Gravity well|gravitačná studňa (čierna) centrálnej hmoty ukazuje potenciálnu energiu a kinetická energia hyperbolickej trajektórie je zobrazená červenou farbou. S rastúcou vzdialenosťou od centra kinetická energie s poklesom rýchlosti klesá a gravitačná sa zvyšuje. Časť kinetickej energie, ktorá zostáva nad nulovou celkovou energiou, je spojená s hyperbolickou rýchlosťou v nekonečne. Vľavo hore je kruhová, vedľa eliptická a vľavo dole parabolická dráha. ]] Hyperbolická dráha v astrodynamike alebo nebeskej mechanike je trajektória akéhokoľvek telesa okolo centrálneho telesa, ktorého rýchlosť je dostatočná, aby toto teleso uniklo gravitácii centrálneho telesa.
Za zjednodušených predpokladov letí teleso po hyperbolickej dráhe do nekonečna, kde dosiahne konečnú rýchlosť. Podobne ako parabolické trajektórie sú všetky hyperbolické trajektórie tiež únikovými trajektóriami. Špecifická energia hyperbolickej dráhy je pozitívna (ε>0).
Hyperbolická dráha je Keplerova dráha s excentricitou väčšou ako 1.
Parametre popisujúce hyperbolickú dráhu
Rovnako ako eliptická môže byť aj hyperbolická dráha definovaná pre daný systém jeho hlavnou polosou a excentricitou. Pre pochopenie pohybu telesa po hyperbolickej dráhe sú užitočné ďalšie parametre. Nasledujúca tabuľka uvádza hlavné parametre opisujúce dráhu telesa po hyperbolickej trajektórii.
Hlavná polos, špecifická a charakteristická energia, hyperbolická rýchlosť v nekonečne
Pri hyperbolickej trajektórii hlavná polos ( a\,\!) nie je zreteľná, ale môže byť skonštruovaná. Je to vzdialenosť od periapsidy k bodu, v ktorom sa pretínajú asymptoty.
Hlavná polos (a) je spojená so špecifickou obežnou energiou (ε) a charakteristickou energiou ( C3 ) cez hyperbolickú rýchlosť v nekonečne.
kde: \mu=Gm\,\! je štandardný gravitačný parameter a C_3je charakteristická energia, bežne používaná pri plánovaní medziplanetárnych misií.
V prípade hyperbolickej trajektórie je celková energia pozitívna, pre eliptickú obežnú dráhu je negatívna.
Rýchlosť
Obežnú rýchlosť ( v ) telesa pohybujúceho sa po hyperbolickej trajektórii možno vypočítať z rovnice vis-viva ako:
kde:
Radiálna hyperbolická dráha
Radiálna hyperbolická dráha je neperiodická trajektória na priamke, kde relatívna rýchlosť oboch objektov vždy prekračuje rýchlosť úniku. Existujú dva prípady: telesá sa vzďaľujú od seba alebo sa k sebe približujú. Ide o hyperbolickú obežnú dráhu s hlavnou polosou = 0 a excentricitou = 1. Hoci excentricita je 1, toto nie je parabolická obežná dráha.
Zdroj
Tento článok je čiastočný preklad článku Hyperbolic trajectory na anglickej Wikipédii.
Zádlhé
Zádlhé je potok v regióne Šariš v obci Terňa v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Je pravostranným prítokom Ternianky, ktorá je ďalej prítokom Sekčova v povodí Torysy; má dĺžku. Je vodným tokom VIII. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-32-04-103. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Čergov.
Vznik
Vodný tok Zádlhé vzniká sútokom dvoch krátkych bezmenných rovnako dlhých zdrojníc v lesnom extraviláne. Západná zdrojnica pramení na južnom svahu lesa Hore Dlhým v nadmorskej výške a má dĺžku  a južná zdrojnica pramení v lese Hradová v nadmorskej výške  a má rovnakú dĺžku. Začína sa sútokom zdrojníc v nadmorskej výške v severnej časti územia obce Terňa, v okrese Prešov v Prešovskom kraji, v geomorfologickom  celku Čergov.
Opis toku
Potok Zádlhé pramení, preteká a ústi na území lesného extravilánu obce Terňa; preteká geomorfologickým celkom Čergov.
Pôvod názvu
Hydronymum Zádlhé bolo štandardizované v roku 1975.
Gagnières
Gagnières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jednoduchá väzba
náhľad|300x300bod|Keď dva atómy zdieľajú dva elektróny, vzniká jednoduchá kovalentná väzba. vpravo|náhľad|[[Lewisova štruktúra pre molekulu vodíka. Čiara medzi atómami vodíka naznačuje jednoduchú väzbu.]] vpravo|náhľad|Lewistova štruktúra pre [[metán. Uhlík sa viaže štyrmi jednoduchými väzbami, ktoré sú naznačené rovnou čiadou, na štyri atómy vodíka.]] vpravo|náhľad|Lewisova štruktúra [[Alkán|alkánu. Všetky väzby v tejto molekule sú jednoduché kovalentné väzby.]] Jednoduchá väzba je chemická väzba medzi dvoma atómami, ktorej sa účastnia dva elektróny. To znamená, že tieto atómy zdieľajú jeden pár elektrónov. To z jednoduchej väzby robí väzbu kovalentnú. Zdieľané elektróny nepatria len jednému atómu, ale obom, takže sa nenachádzajú v orbitále, z ktorého pochádzajú. Namiesto toho sa tieto elektróny nachádzajú v ktoromkoľvek z orbitálov, ktoré sa prekryli v procese tvorby väzby.
V Lewisových štruktúrach sa jednoduchá väzba značí ako A:A alebo A–A, kde A predstavuje atóm tvoriaci väzbu. V prvom prípade každá bodka predstavuje jeden zdieľaný elektrón, v druhom prípade predstavuje pomlčka pár elektrónov, ktorý vytvoril väzbu. Symbol s pomlčkou poprvé použil Couper v roku 1858.
Každý atóm, ktorý tvorí jednoduchú väzbu, zvyčajne prispieva jedným elektrónom. Výnimkou je v tomto prípade koordinačná väzba, kde oba elektróny poskytuje jeden atóm (donor). Tento druh väzby je ekvivalentný akejkoľvek inej kovalentnej väzbe.
Jednoduchá väzba v porovnaní s násobnými väzbami
Jednoduchá väzba medzi dvoma atómami je vždy slabšia než dvojitá alebo trojitá väzba medzi tými istými atómami. Čím vyššia je elektrónová hustota medzi dvoma atómami, tým je väzba silnejšia a kratšia. Dvojitá väzba C=C však nie je dvakrát taká silná ako C–C, pretože dochádza k repulzii elektrónov, ktoré túto dvojitú väzbu tvoria. V prípade väzieb medzi dvoma atómami kyslíka alebo dvoma atómami dusíka však platí, že tieto väzby su viac ako dvakrát silnejšie v porovnaní s jednoduchými väzbami, čo sa však prisudzuje veľmi slabej jednoduchej väzbe O–O a N–N kvôli repulzii voľných elektrónových párov v týchto malých molekulách.
Jednoduchá väzba je zvyčajne tvorená sigma väzbou, čo znamená, že vzniká na prekryvom orbitálov na spojnici jadier. Výnimkou je napríklad väzba v teoretickom diboréne (B2H2), ktorá je tvorená len pí väzbou. Dvojitá väzba je zložená z jednej sigma väzby a jednej pí väzby a trojitá väzba sa skladá z jednej sigma a dvoch pí väzieb. Počet zložiek väzby určuje silu väzby. Rozdiel v sile týchto väzieb možno vysvetliť zložkami, z ktorých tieto väzby vznikajú. Jednoduchá väzba je najslabšia, pretože sa skladá len z jednej sigma väzby, zatiaľ čo násobné väzby sa skladajú zo sigma väzby a aspoň jednej ďalšej väzby. Pí väzby sú však slabšie, než sigma väzba, takže dvojitá väzba nie je dvakrát taká silná ako jednoduchá a trojitá väzba nie je trikrát taká silná ako dvojitá.
Ďalšou vlastnosťou, ktorú možno porovnať, je dĺžka väzby. Jednoduché väzby sú najdlhšie z uvedených troch druhov kovalentných väzieb, pretože medziatómová príťažlivosť je u násobných väzieb väčšia (kvôli vyššej elektrónovej hustote medzi atómami). Dĺžka väzby všeobecne koreluje so silou väzby.
Jednoudchá väzba umožňuje rotáciu, čo je vlastnosť, ktorú nemá žiadna násobná väzba. Štruktúra pí väzby (ani delta väzby) nepovoľuje rotáciu (aspoň nie pri 298 K), takže dvojitá a trojitá väzba sú pevné. Sigma väzba nie je až tak obmedzujúca a väzba sa tak môže otáčať okolo osi, v ktorej leží.
Príklady
Jednoduché väzby sa nachádzajú i v zložitých uhľovodíkoch väčších ako metán. Druh kovalentnej väzby je v uhľovodíkoch veľmi dôležitý pri ich pomenovávaní a ich vlastnostiach. Uhľovodíky, ktoré sa skladajú len z jednoduchých väzieb, sa nazývajú alkány. Molekuly, ktoré patria do tejto skupiny, majú príponu -án. Patria medzi ne napríklad etán, 2-metylbután alebo cyklopentán.
TV Hronka
TV Hronka (pôvodne AZTV) je slovenská regionálna televízia so zameraním na okresy Banská Bystrica, Zvolen a Brezno. Televízia však vysiela aj v okresoch Lučenec, Rimavská Sobota a Žiar nad Hronom. Televízia vysiela v štandardoch digitálneho príjmu DVB-T, DVB-S, DVB-C a DVB-H. Licencia na vysielanie jej bola udelená 23. septembra 2009 radou pre vysielanie a retransmisiu. Televízia vysiela aj online prostredníctvom živého vysielania cez internetovú stránku YouTube.
Televízne relácie
Televízia vyrába a vysiela viaceré relácie, zväčša publicistického štýlu. Medzi populárne sa radia Za dedinou, Z gauča do prírody a Iná liga. Pri niektorých reláciách bola ukončená tvorba nových dielov. Výnimočnou je relácia Iná liga, ktorá sa vysiela len počas futbalovej sezóny.
Niektoré relácie televízia už nevysiela.
Kubáň (región)
Dejiny
V období Byzantskej a Chazarskej ríše sem zo severu prichádzali Slovania, ktorí v 10. storočí ovládli dôležité stredisko Tmutarakaň. Koncom 18. storočia sa tu usídlilo kozácke čiernomorské vojsko a zvyšok zahnanej Záporožskej Siče. V rokoch 1918 až 1920 tu existovala kozácka Kubánska ľudová republika. Potom bolo celé územie pričlenené k Ruskej socialistickej federatívnej sovietskej republike a rusifikované. Z ukrajinského obyvateľstva, ktoré v niektorých oblastiach prevládalo, zostala v súčasnosti už len približne 3% menšina.
Kondratova kopa
Kondratova kopa je vrchol v Západných Tatrách na Slovensko-poľskej štátnej hranici.
Nachádza sa v hlavnom hrebeni medzi Malolučniakom, ktorý je oddelený Malolučniackym sedlom , a Suchou kopou , ktorá je oddelená Sedlom pod Kondratovou. Na sever z nej vybieha rázsocha smerom k vrcholu Giewont. Kondratova kopa sa vypína nad tromi dolinami: nad Tichou dolinou na juhu, nad Dolinou Małej Łąki na severozápade a nad Dolinou Bystrej na severovýchode.