Dejiny_Osmanskej_ríše
Klasický vek (1453–1566)
Po ďalšom postupe Turkov v roku 1543 habsburský panovník Ferdinand v roku 1547 oficiálne uznal osmanskú nadvládu v Uhorsku. Za vlády Süleymana sa Sedmohradsko, Valašsko a prerušovane aj Moldavsko stali vedľajšími kniežatstvami Osmanskej ríše. Na východe osmanskí Turci v roku 1535 dobyli Bagdad od Peržanov, čím získali kontrolu nad Mezopotámiou a námorný prístup do Perzského zálivu. Na konci Süleymanovej vlády predstavovala populácia impéria spolu asi 15 000 000 ľudí. náhľad|[[Bitka pri Moháči (1526)|Bitka pri Moháči (1526)]] vľavo|náhľad|273x273bod|[[Mehmed II. dobyl Konštantínopol v roku 1453 a ukončil existenciu Byzantskej ríše.]] Za vlády Selima a Süleymana I. sa ríša stala dominantnou námornou silou, ktorá ovládala veľkú časť Stredozemného mora. Využitie osmanského admirála Barbarossu Hayreddina Pašu, ktorý velil osmanskému námorníctvu za vlády Süleymana, viedli k množstvu vojenských víťazstiev nad kresťanskými námorníctvami. Medzi dôležité námorné víťazstvá Osmanskej ríše v tomto období patrí bitka pri Prevezi (1538); Bitka pri Ponze (1552); Bitka pri Djerbe (1560); dobytie Alžíru (v rokoch 1516 a 1529) a Tunisa (v rokoch 1534 a 1574) od Španielska; dobytie Rodosu (1522) a Tripolisu (1551) od rytierov svätého Jána; dobytie Nice (1543) od Svätej ríše rímskej; dobytie Korziky (1553) od Janovskej republiky; dobytie Baleárskych ostrovov (1558) od Španielska; dobytie Adenu (1548), Muskata (1552) a Aceha (1565–1567) od Portugalska počas výprav v Indickom oceáne. náhľad|276x276bod|[[Süleyman I. sa stal významným panovníkom Európy v 16. storočí, ktorý predsedal vrcholu moci Osmanskej ríše.]] K dobytiu Nice (1543) a Korziky (1553) došlo v mene Francúzska ako spoločného spojenca medzi vojskami francúzskeho kráľa Františka I. a osmanského sultána Süleymana I. a velili im osmanskí admiráli Barbarossa Hayreddin Paša a Turgut Reis. Mesiac pred obliehaním Nice podporovalo Francúzsko Osmanov delostreleckou jednotkou počas osmanského dobytia Ostrihomu v roku 1543. Francúzsko a Osmanská ríša, spojené vzájomnou opozíciou proti habsburskej nadvláde v južnej aj strednej Európe, sa v tomto období stali silnými spojencami. Aliancia bola ekonomická a vojenská, pretože sultáni poskytli Francúzsku obchodné právo v ríši bez vyberania daní. Od tejto doby bola Osmanská ríša významnou a akceptovanou súčasťou európskej politickej sféry. Vytvorilo vojenské spojenectvo s Francúzskom, Anglickým kráľovstvom a Holandskou republikou proti habsburskému Španielsku, Taliansku a habsburskému Rakúsku. vľavo|náhľad|[[Selim I. dobyl egyptský Mamelucký sultanát, čím sa Turci stali dominantnou mocnosťou v islamskom svete.]] Politika expanzie Süleymana I. po celom Stredomorí však bola na Malte v roku 1565 zastavená. Počas letného obliehania, ktoré malo byť neskôr známe ako obliehanie Malty, bojovali osmanské vojská v počte okolo 50 000 mužov s rytiermi svätého Jána a maltskou posádkou 6000 mužov. Tvrdohlavý odpor Malťanov viedol v septembri k ukončeniu obliehania. Neúspešné obliehanie (Turkom sa podarilo dobyť ostrov Gozo spolu s pevnosťou Sv. Elmo na hlavnom ostrove Malta, ale inde neuspeli a ustúpili) bola druhou a poslednou porážkou, ktorú zažil Süleyman I. po rovnako nepresvedčivom prvom osmanskom obliehaní Viedne v roku 1529. Süleyman I. zomrel prirodzenou smrťou vo svojom stane počas obliehania Szigetváru v roku 1566. Bitka pri Lepante v roku 1571 (ktorá bola vyvolaná osmanským dobytím Benátkami ovládaného Cypru v roku 1570) bola ďalším veľkým neúspechom nadvlády osmanského námorníctva v Stredozemnom mori napriek tomu, že v krátkom čase bola vybudovaná rovnako veľká osmanská flotila. V roku 1574 znovu získali Tunisko od Španielska.náhľad|[[Barbarossa Hayreddin|Barbarossa Hayreddin Paša porazil Svätú ligu v bitke pri Prevezi v roku 1538.]]