cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bitka o Moskvu
Možajská obranná línia
Značná časť nemeckých síl v tejto dobe ešte stále bojoval proti sovietskym jednotkám prebíjajúcim sa z kotla pri Viazme a Briansku. 14. októbra sa divízia Waffen-SS „Das Reich“, jedna z jednotiek, ktorá v tej dobe postupovala priamo na Moskvu zastavila 100 kilometrov od Moskvy pri Borodine. Sovietska obrana však bola v tomto sektore narýchlo posilnená jednotkami 32. streleckej divízie (plukovník Polosuchin), a niekoľkými tankovými a protitankovými plukmi. Divízia SS „Das Reich“, brigáda Hauenfeld z 10. tankovej divízie spolu so 7. tankovým plukom, jedným oddielom 90. delostreleckého pluku a 10. motocyklovým práporom sa zaplietli do krvavých bojov. Straty divízie „Das Reich“ boli tak vysoké, že jej 3. peší pluk (francúzsky) bol rozpustený. 18. októbra nakoniec nemecké jednotky postupne začali obchádzať sovietsku obranu, čím ju prinútili ustúpiť na ďalšiu obrannú čiaru za riekou Nara.
thumb|vľavo|Nemecké mechanizované jednotky pri Istre Nemecká 10. tanková divízia potom 19. októbra prelomila odpor sovietskych jednotiek aj na tejto obrannej línií a obsadila Možajsk. Zatiaľ čo sa jesenné počasie neustále zhoršovalo začal pohyb vojsk čoraz viac spomaľovať všadeprítomné blato (tzv. rasputica). Nemeckým vojskám sa ešte viac skomplikovala situácia so zásobovaním, bolo to spôsobené i preto, že až polovica ich dopravných kapacít bola odkázaná na konské poťahy. Problémy s roztiahnutými zásobovacími cestami navyše skomplikovalo množstvo roztrúsených skupín sovietskych vojakov, ktorí sa nachádzali v nemeckom tyle a naďalej sa pokúšali klásť odpor. Rovnaké problémy so zásobovaním a preskupovaním vojsk mali i Sovieti.
Z Moskvy bola 15. októbra evakuovaná vláda (ústredný výbor strany), nasledujúceho dňa začali byť evakuované i niektoré podniky, prestala jazdiť mestská hromadná doprava. Medzi obyvateľstvom sa prejavila panika, došlo k rabovaniu obchodov. 17. októbra predseda mestského výboru strany A.S. Ščerbakov vyzval obyvateľov na pokoj, čo sa v nasledujúcich dňoch podarilo dosiahnuť pomocou účinných donucovacích prostriedkov a propagandy. Na obyvateľstvo zapôsobil napr. i fakt, že Stalin sa rozhodol neopustiť mesto. 19. októbra bol v Moskve vyhlásený stav obliehania.
18. októbra padol Malojaroslavec, 21. októbra Naro-Fominsk a nakoniec 27. októbra po ťažkých bojoch aj Volokolamsk. Pred hrozbou obchvatných útokov bol Žukov nútený ustupovať až za rieku Nara. Z juhozápadu sa koncom októbra priblížil Guderian so svojou 2. tankovou armádou k Tule, no bol pred mestom zastavený. Situácia sa však ďalej vyhrocovala a 4. novembra nariadil Žukov popraviť veliteľa 133. streleckej divízie plukovníka A.G. Gerasimova a komisára G. F. Šabanova, kvôli tomu, že bez povolenia nariadili ústup divízie z obrannej čiary na rieke Ruza. V oblasti Istry bol nemecký postup na čas zastavený príchodom 50. jazdeckej a 78. streleckej divízie.
Začiatkom novembra klesli teploty pod nulu, čo malo za následok spevnenie predtým blatistých ciest, čo urýchlilo najmä nemecké zásobovanie. Boje sa znovu obnovili v plnej sile a Nemci sa začali opäť nebezpečne približovať k Moskve. Sovietske velenie sa však ani za tejto situácie nevzdávalo. Na základe informácií, ktoré dodal z Tokia sovietsky špión Richard Sorge, prišiel Stalin k záveru, že mu od Japonska na východných hraniciach nehrozí žiadne nebezpečenstvo, a tak boli k Moskve povolané ďalšie zálohy zo Sibíri a Ďalekého východu, o ktorých nemali Nemci ani len tušenia. Preťaženou železničnou sieťou bolo do konca bitky presunutých celkovo 40 divízií o sile 700 000 mužov. Časť týchto vojsk sa zúčastnila 7. novembra (v deň 24. výročia októbrovej revolúcie) vojenskej prehliadky na Červenom námestí v Moskve, ktorej prípravu sa podarilo pre nepriateľom dokonale utajiť. Odtiaľ pokračovali priamo na front. Uskutočnenie prehliadky malo nesmierny morálny význam – 7. novembra o 8:10 ráno vysielali všetky rádiostanice Sovietskeho zväzu Stalinov prejav z Červeného námestia, v ktorom povzbudil vojská k víťazstvu a pripomenul niekdajšiu slávu vynikajúcich ruských vojvodcov, čo bolo do vtedy absolútne tabu. Uskutočnenie prehliadky v obliehanom meste šokovalo celý svet. Zlé počasie toho dňa ochránilo Moskvu pred náletmi Luftwaffe. Ďalšia sovietska vojenská prehliadka nasledovala v meste až v máji 1945. 5. novembra sa v meste konala verejná zbierka, pri ktorej obyvatelia mesta vyzbierali 80 000 000 rubľov, ktoré boli použité na nákup zbraní a vojenského materiálu.
15. novembra začali nemecké vojská obchvatný útok smerom na Klin, kde sa im podarilo preraziť na styku 16. a 30. armády, čím prinútili sovietske jednotky ustúpiť na ďalšiu čiaru obrany. Nemeckej 3. tankovej armáde sa podarilo obsadiť Klin až 24. novembra. 25. novembra padol do nemeckých rúk aj Solnečnogorsk. V smere zo severu sa Nemci dostali menej než od Moskvy. Nemecká 7. tanková divízia v tej dobe prekročila poslednú prirodzenú prekážku pred Moskvou – kanál Volga-Moskva, no bola onedlho zahnaná naspäť silnými protiútokmi jednotiek 1. údernej armády. Na juhu sa Guderianova 2. tanková armáda bez dostatočných zásob pokúšala obkľúčiť Tulu, bojujúc proti 49. a 50. armáde od Moskvy. Urputné boje okolo Tuly trvali až do začiatku decembra.
V dovtedajších bojoch Nemci utrpeli značné straty na tankoch i živej sile a menej početným sovietskym jednotkám sa podarilo tempo nepriateľského postupu výrazne spomaliť. Georgij Žukov bol už v tej dobe presvedčený, že útok nemeckých vojsk stráca dynamiku. Z pôvodne úctyhodnej útočnej sily zostávala v tej dobe Wehrmachtu už len niečo menej než polovica. Tento stav bol daný najmä ich vyčerpaním, stavom bojovej techniky ako aj nevyhovujúcim logistickým zabezpečením, ktoré v podmienkach tuhej ruskej zimy začalo byť problematické. 4. decembra 1941 stáli nemecké vojská asi len pred Moskvou, pričom predsunuté oddiely mohli pozorovať veže Kremľa ďalekohľadmi. 5. decembra začalo výrazne mrznúť a teplota klesla až na −30 °C. Nemci však na takto silný mráz neboli pripravení, motory väčšiny ich tankov, áut ani lietadiel nešli naštartovať, väčšina jednotiek nemala zodpovedajúci zimný výstroj, čo spolu s viaznúcim zásobovaním začalo neblaho pôsobiť na ich bojaschopnosť. Chybu spravila aj nemecká rozviedka, ktorá nebola schopná zistiť koncentráciu sovietskych jednotiek pripravujúcich sa na nadchádzajúcu ofenzívu.
Sovietsky protiútok
vpravo|náhľad|Mapa sovietskej protiofenzívy Zatiaľ čo sa Nemci prebíjali v novembri 1941 k Moskve, sovietske velenie urýchlene zbieralo zálohy. V priebehu mesiaca sa Sovietom podarilo prisunúť na bojisko 10 nových armád, z ktorých 6 nasadili pred Moskvou. Časť z nich boli novo zmobilizované sily, časť bola prisunutá z Ďalekého východu a Sibíri, nemecké velenie s týmto nasadením sovietskych rezerv nepočítalo.
Najnebezpečnejšia čeľusť nemeckých síl sa k Moskve približovala zo severozápadného smeru z oblasti Kalininu a Klinu a bola tvorená Hothovou 3. tankovou armádou. Práve proti jej krídlam sovietske velenie nasmerovalo dôležitú časť svojej nadchádzajúcej ofenzívy (30. a 1. údernú armádu). Následne ich mali podporiť aj Sovietska 16. a 20. armáda útokom na Solnečnogorsk a ďalej pozdĺž Isterskej vodnej nádrže na Volokolamsk a Krjukovo. Druhé ťažisko sovietskej ofenzívy ležalo v pásme 2. tankovej armády medzi mestami Stalinogorsk – Tula a riekou Oka a bolo cieľom 10. a 50. armády. Ďalšie sovietske sily, najmä armády oslabené predošlými obrannými bojmi mali byť posilnené a vyraziť do protiútokov neskôr (5., 33., 43. a 49. armáda).
Nemecký XXXXI. (Reinhardt) a LVI. tankový zbor (Schaal) sa dostali do ohrozenia sovietskymi obchvatmi v okolí Moskovského mora a mesta Klin. Sovieti veľmi rýchlo prerazili najmä pozdĺž južného brehu Moskovského mora na styku nemeckej 14. a 36. pechotnej (motorizovanej) divízie a boli zastavení až niekoľko kilometrov severne od Klinu, po tom čo preťali cestu na Kalinin. Hlavným silám nemeckej 3. tankovej armády tak hrozilo obkľúčenie v prípade, že by Sovieti prenikli až k ceste na Latošino. Velenie tankovej armády preto okamžite uvoľnilo časť svojich tankových jednotiek hlavne 1., 2. a 5. tankovú divíziu, ktorých silami bránila strategicky dôležitú cestu. Nemci zároveň časťou týchto síl, ako aj jednotkami 7. tankovej divízie podnikli sériu protiútokov. Sovieti v tej dobe zaútočili silami 1. údernej armády V.I. Kuznecova na styku 3. a 4. tankovej armády. Nemcov týmto útokom síce vytlačili ale obkľúčenie 3. tankovej armády sa im nepodarilo.
Na úseku nemeckej 2. tankovej armády ešte 5. decembra 1941 prebiehali boje, keď sa Guderianove jednotky pokúšali obkľúčiť Tulu. Po útokoch na svojich severných susedov však Guderian pochopil zložitú situáciu, v ktorej sa nachádza a deň pred začiatkom sovietskej protiofenzívy začal svoje jednotky sťahovať na západ za rieku Šat. Niektoré sovietske jednotky sa však napriek tomu vklinili hlboko do nemeckých pozícií. Boje prebiehali v ťažkých poveternostných podmienkach, veľkých mrazoch, silných snehových víchriciach a vysokej snehovej pokrývke. Nemcom sa nakoniec nepodarilo zadržať Sovietov na predpokladanej línií Don – Šat – Oka – Upa, pretože niekoľko sovietskych divízií 13. armády preniklo na styku Guderianovej 2. tankovej a 2. armády von Weichsa a následne Sovieti vytvorili medzeru aj na styku 2. tankovej armády so 4. tankovou armádou, kam vnikli sovietske jazdecké jednotky generála P.A. Belova. Neskôr na styku 197. a 256. divízie nemeckého IX. zboru prenikol 2. gardový jazdecký zbor a po ťažkých bojoch prinútil Nemcov ustúpiť na čiaru pri Ruze. Pri ťažkých bojoch padol 19. decembra aj kozácky veliteľ zboru, generálmajor L. M. Dovator.
14. decembra, náčelník OKH Franz Halder a maršal von Kluge umožnili svojim jednotkám uskutočniť ústup za rieku Oku bez Hitlerovho povolenia. Mnohé nemecké jednotky boli celkom zničené, nemeckí vojaci sa prvýkrát začínali vo väčšom množstve vzdávať. Ešte viac z nich však bolo nútených chvatne ustupovať. V mnohých ustupujúcich jednotkách zavládol chaos a panika, vojaci pri tom za sebou zanechali veľké množstvo techniky, ktorú neboli schopní stiahnuť späť, niektorí vojaci ustupovali celkom bezo zbraní. 15. decembra Sovieti oslobodili Kalinin a Klin. Ohrozenie Moskvy zo severu bolo zažehnané.
18. decembra prešli do útoku aj armády (5., 33. a 43.) v strede zostavy Západného frontu, po sérii ťažkých bojov nakoniec prenikli až k Malojaroslavcu a Možajsku. 20. decembra ďalšie sovietske jednotky oslobodili Kalugu. V týchto bojoch 18. decembra zahynul úspešný sovietsky tankista D. F. Lavrinenko, príslušník 1. tankovej brigády, ktorý od začiatku bojov okolo Moskvy v októbri zničil 52 nemeckých tankov.
Sovieti zahnali nepriateľa o 150 na západ. Sovietskemu letectvu sa prvýkrát podarilo získať vzdušnú prevahu. Na základe úspechov, ktoré jeho jednotky dosiahli, podľahol Stalin klamnému zdaniu, že sú Nemci už porazení a nariadil útoky prakticky po celej dĺžke frontu, s dôrazom na útoky proti Skupine armád Stred. Nemci, ktorým ich velenie neumožnilo ďalej ustupovať sústredili bojmi poznačené vojská 9. armády do oblasti Rževa, 3. a 4. tanková armáda sa pokúšali držať postavenia na rieke Ruza. Na styku 2. a 4. tankovej armády sa však Žukov snažil preniknúť k Viazme z juhu, čím by nemecké vojská obkľúčili v rževskom výbežku. Jeho útočným kliešťam Západného frontu sa ale nepodarilo spojiť s Konevovými jednotkami Kalininského frontu. V hrdle výbežku Sovieti uskutočnili medzi 18. a 22. januárom 1942 výsadkovú operáciu, táto však nebola úspešná. Nemci Ržev, Syčevku, Demjansk aj Briansk s vypätím všetkých síl udržali. Sovieti utrpeli ťažké straty, Stalin navyše stiahol niektoré jednotky do zálohy. Sovietske vojská vyčerpané ťažkými bojmi, potrebovali doplniť ľuďmi ako aj zásobami a odpočinúť si. Zlé poveternostné podmienky a najmä veľké množstvo snehu výrazne spomaľovali bojové operácie. Na jar roku 1942 museli opäť početne slabšie sovietske jednotky prejsť do obrany, pretože Wehrmacht sa z ťažkých strát, ktoré utrpel cez zimu stihol spamätať oveľa skôr.
Moskva však bola správne lokalizovanými protiútokmi zachránená a už nikdy nebola priamo ohrozená. Nemcom sa však podarilo udržať výbežok frontu v oblasti Rževa, ktorý bol potenciálne stále nebezpečný. Stalin v okolí Moskvy aj tak držal veľké zálohy ešte dlhú dobu. Boje o oblasť Rževa pokračovali od januára 1942 do marca 1943, spôsobujúc ťažké straty na oboch stranách. Ani po ich skončení však neboli nemecké jednotky zatlačené. Zraky Hitlera sa medzitým upreli na juh ZSSR.
Dohra
náhľad|vpravo|[[Medaila Za obranu Moskvy]] Bitka o Moskvu spolu s bojmi o Rostov na prelome novembra a decembra znamenala prvú nemeckú porážku a rozsiahly ústup v druhej svetovej vojne. Adolf Hitler po skončení bitky obvinil z neúspechu veliteľov nemeckých armád a väčšinu z nich odvolal. Na druhej strane spôsobila bitka o Moskvu zvýšenie sebavedomia a prestíže Červenej armády, ktorá ukázala celému svetu a hlavne nedôverčivým Spojencom, že aj dovtedy neporazený Wehrmacht možno zastaviť. Pre celý Sovietsky zväz boje o Moskvu znamenali záchranu z veľmi nebezpečnej situácie. Od decembra 1941 začala pomaly ale isto rásť aj celková kvalita dôstojníckeho zboru, tá sa v nasledujúcich dvoch rokoch vyrovnala kvalite Wehrmachtu. Dodnes mnohé odborné práce pripisujú nemecké neúspechy v tejto bitke na vrub povestnému ruskému „generálovi Zime“, pri čom je dosť opomínaným faktom, že aj sovietske jednotky museli zápasiť pri tuhých mrazoch, či rozmočených cestách („generál Blato“), s takými istými ťažkosťami. Nepripravenosť nemeckých vojsk, ktoré plánovali dobyť západné časti ZSSR do príchodu zimy, sa stala jedným z rozhodujúcich činiteľov, ktorý predznačil priebeh nasledujúcich bojov. Nezodpovedné a diletantské rozhodnutia obidvoch diktátorov tiež zohrali svoju nie bezvýznamnú úlohu. Červená armáda zaplatila za zastavenie Nemcov vysokú daň, padlo alebo bolo zajatých okolo 966 000 mužov – o polovicu prípadne až 3x viac ako stratil ich neporazený ale silne oslabený nepriateľ.
Eric Raymond
náhľad|Raymond na [[Fórum Internacional Software Livre|FISL 6.0, Porto Alegre, Brazília.]] Eric Steven Raymond je americký programátor (* 4. december 1957) (často sa naňho odkazuje jeho iniciálmi ESR). Je autorom knihy Katedrála a bazár (The Cathedral and the Bazaar) porovnávajúca dva vývojové modely softvéru a je súčasným správcom "Jargon File" (tiež známeho ako Slovník moderného hakera). Hoci sa kvôli Jargon File preslávil ako historik/antropológ hakerskej kultúry, po roku 1997 sa stal vedúcou osobnosťou hnutia open source.
Raymond je zanietený libertarián. Vie sa o ňom, že má silný záujem o science fiction, je nadšeným amatérskym hudobníkom a má čierny pás v taekwondo. Jeho obhajoba Druhého dodatku o práve vlastniť strelnú zbraň a podpora vojny v Iraku mnohých pobúrila, ale zdá sa, že sa mu páči kontroverzia, ktorú vyvoláva.
Externé odkazy
publikácie:
4173 Thicksten
4173 Thicksten je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 27. mája 1982.
Powiat ząbkowicki
Powiat ząbkowicki je powiat v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve.
Žije tu 69016 obyvateľov (30.6.2007).
Vyučovací proces
Vyučovací proces je najvýznamnejšia forma pedagogického procesu, systém zložitých a vzájomne podmienenych vzťahov, súvislostí a zmien v didaktickej súčinnosti učiteľa (lektora) a žiakov (študentov), zameraný na splnenie cieľov vyučovania.
Finančný palác (Žilina)
thumb|right|Finančný palác (2009)
Finančný palác je administratívna budova, ktorá bola navrhnutá pre finančné úrady mesta Žilina. Je dielom architekta Michala Maximiliána Scheera (1902 – 2000) predstaviteľa modernej architektúry a urbanizmu na Slovensku tvoriaceho v duchu funkcionalistickej architektúry. Finančný palác sa považuje za najlepšiu stavbu jeho tvorby. Bol víťazným návrhom na súťaži v roku 1929. Realizácia prebehla 1930 – 1931. V budove od roku 1960 sídlil až do zrušenia Okresný národný výbor.
Opis budovy
Finančný palác sa nachádza neďaleko historického centra Žiliny, na úzkom ostrouhlom pozemku. Pôdorys stavby je v tvare písmena A a je ohraničený tromi ulicami. Najužšiu časť pozemku zvolil architekt za najdôležitejšiu a umiestnil tam hlavné nárožie budovy. Nárožie pôsobí svojou monumentalitou ako samostatná časť budovy. Bočné fasády majú pravidelné vertikálne členenie lizénami a sú potlačené do úzadia. Hlavná fasáda je polkruhového pôdorysu, zvýraznená a zároveň odľahčená portikom, ktorý podopierajú štyri pravouhlé stĺpy. Nad ním je umiestnený mohutný zasklený polvalec, za ním je v interiéri umiestnené schodisko. Zasklené schodisko ostro kontrastuje s hladkou travertínovou stenou, z ktorej vychádza. Práve pre dominantný polvalec, sa hľadala súvislosť so sovietskymi konštruktivistami, ktorí podobne komponovali hmoty. V prípade Finančného paláca však nejde o ideovú súvislosť, ale len o najlogickejšie využitie danej parcely. V pôvodnom návrhu boli štyri nadzemné podlažia. Zasklený polvalec bol povýšený nad hmotu celej budovy čím bola jednoznačne daná jeho dominantnosť vstupného nárožia. Kompozičná hierarchia hmôt v exteriéri sa priamo odráža aj v dispozícii. Hlavná vertikálna komunikácia je sústredená v najužšej časti pozemku. Po oboch stranách bočných fasád sú umiestnené kancelárske priestory, ktoré v strede oddeľuje átrium.
Konštrukčné riešenie
Konštrukčne je celá budova riešená ako železobetónový skelet, vyplnený izolačným murivom z tvárnic Isostone. Na predelenie interiéru sú použité ľahko posuvné priečky. Celá dispozícia vychádza z konštrukčného dvojtraktu, ktorý ústi do nárožia budovy. Súťažný návrh, s ktorým architekt Scheer vyhral, mal prednú časť fasády ešte viac zvýraznenú a ostatná časť budovy bola prekrytá nízkou sedlovou strechou.
Prestavby
V 40. rokoch 20. storočia bol Finančný palác necitlivo dostavaný dodatočnou nadstavbou piateho nadzemného podlažia. Táto dostavba spôsobila, že vstupné nárožie stratilo svoju monumentálnosť a bolo pohltené do hmoty celej budovy. V 50. rokoch bolo číre sklo zasklievajúce schodisko vymenené za farebnú vitráž, ktorú navrhol akademický maliar F. Kráľ. Neskoršie úpravy Finančného paláca boli tiež skôr nešťastné a odobrali mu na jeho architektonickom výraze, ktorý mu vpečatil autor. V súčasnosti vystriedala na fasáde omietka žltej farby pôvodný travertínový obklad. Zasklený polvalec, ktorý bol zasklený priehľadným sklom vystriedalo reflexné sklo s iným rastom delenia sklenených tabúľ. Monumentálnosť a samostatnosť budovy je potlačená aj prepojením skleneným nadchodom s vedľajšou budovou v bočnej uličke.
V súčasnosti sídli v budove Finančného paláca Dexia banka Slovensko. V interiéri sa nachádzajú administratívne priestory prístupné z chodby, ktorá je orientovaná do malého átria. Napriek neskorším nevydareným zásahom, Finančný palác dominuje danému priestoru a púta pohľady okoloidúcich ľudí.
Fos-sur-Mer
Fos-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bouches-du-Rhône, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 15453 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
České Lhotice
České Lhotice je obec v Česku v okrese Chrudim v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 101 obyvateľov, z toho 52 mužov a 49 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,4 roka (muži 44,6 roka, ženy 44,2 roka).
Povrch
Povrch je súhrn plôch, ktoré ohraničujú teleso, napr. zemský povrch.
Hučivá diera
Nachádza sa v katastrálnom území obce Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1994 a naposledy novelizované v roku 2008. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Jaskyňa je prístupná návštevníkom za účelom zotavenia a poznávania jej prírodných a historických hodnôt.
V roku 2019 slovenskí a poľskí archeológovia našli dôkazy (kamenné hroty) pravekého osídlenia v jaskyni. Ide o prvý dôkaz, že v Tatrách boli v praveku jaskyne osídlené.
Vendenheim
Vendenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Powiat zgorzelecki
Powiat zgorzelecki je powiat v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve.
Žije tu 93856 obyvateľov (30.6.2007).
Boje v severnej Afrike počas druhej svetovej vojny
Boje v severnej Afrike počas druhej svetovej vojny, takisto známe ako púštna vojna je súhrnný názov pre bitky a operácie odohrávajúce sa v severnej Afrike, mimo iného aj v púšti Sahara od 10. júna 1940 do 16. mája 1943. Severoafrická kampaň úzko súvisela so Stredomorským bojiskom – bojmi na Balkáne, Kréte, Malte a neskôr v Taliansku.
Severoafrické bojisko počas druhej svetovej vojny tvorili dve čiastočne súbežné ozbrojené kampane. Kampaň na Západnej púšti predstavovali boje medzi Spojeným kráľovstvom a Talianskom a neskôr medzi Spojeným kráľovstvom a zmiešanými jednotkami Talianska a nemeckého Afrického zboru v Líbyi a Egypte od júna 1940 do januára 1943. Druhú kampaň púštnej vojny tvorili operácie vo francúzskom Maroku, Tunisku a Alžírsku, ktorých súčasťou bola aj operácia Torch. Tieto sú niekedy označované ako severoafrická kampaň. Bojové operácie tejto kampane trvali od 8. novembra 1942 do mája 1943 a na strane Spojencov sa ich okrem vojsk britského spoločenstva zúčastnili aj Američania a Francúzi. Súbežne s bojmi v Severnej Afrike, prebiehali na prelome rokov 1940 a 1941 boje medzi Talianmi a Britmi vo Východnej Afrike.
Predohra
Taliansko na čele s Benitom Mussolinim malo na začiatku vojny víziu vybudovania rozsiahlej koloniálnej ríše na pobreží Stredozemného mora. Taliani, ktorí pred vojnou kontrolovali Líbyu a Abesíniu (dnešnú Etiópiu) sa v roku 1940 rozhodli spojiť pod svoju kontrolu krajiny medzi týmito kolóniami – Egypt a Sudán.
Boje v severnej Afrike mali strategický význam pre obidve bojujúce strany. Pre Spojencov to znamenalo otvorenie druhého frontu proti vojskám Osi a tým aj menší tlak na Sovietsky zväz na východnom fronte. Pre štáty Osi znamenali krok na ovládnutie Stredomoria spolu s Gibraltárom a Suezským prieplavom. Úspešné ťaženie by bolo nasledované kampaňou na Blízkom východe, čím by odrezali Spojencom zásoby ropy v tejto oblasti a ohrozovali Sovietsky zväz z juhu a britskú Indiu zo západu.
Pohraničné šarvátky
Začaté boli deklaráciou vojny zo strany fašistického Talianska na strane Osi 10. júna 1940. Briti, ktorých pozícia po kapitulácii Francúzska v Európe a Stredomorí sa náhle zhoršila 3. júla 1940 napadli francúzsku flotilu v Mers-el-Kébire, potopili jednu bojovú loď a viacero ďalších poškodili.
Talianskym vojskám v Líbyi velil maršal Rodolfo Graziani, ktorého rozkazy k útoku na Britov mala vykonať talianska 10. armáda pod vedením generála Maria Bertiho. Táto armáda mala najprv 5, neskôr až 9 divízií. Obe strany sa spočiatku obmedzovali iba na menšie pohraničné výpady. Taliani v septembri 1940 obsadili Sidi Barani, niekoľko kilometrov za hranicou Egypta.
Operácia Compass
náhľad|vľavo|Mapa talianskych útokov a britskej ofenzívy Briti, ktorým velil Archibald Wavell, v oblasti disponovali iba malým XIII. zborom o sile dvoch divízii, ktorý označovali ako Western Desert Force. 9. decembra 1940 začali útok na Talianov nazvaný operácia Compass. Už po 4 dňoch bolo jasné, že Talianov porazia. Briti zajali asi 40 000 talianskych vojakov a prinútili nepriateľa ustupovať pozdĺž Líbyjského pobrežia. Operácia sa na začiatku roka 1941 skončila úplnou porážkou talianskej 10. armády (asi 100 000 zajatých). V tej istej dobe Briti vpadli do Etiópie a postupne porazili talianske vojská v tejto krajine. 22. januára Briti obsadili Tobruk a plánovali ďalej prenasledovať Talianov. Britský postup sa zastavil až pri meste El Agheila začiatkom februára 1941.
Hitler medzitým zareagoval na vojenské porážky svojho spojenca tým, že vyslal do Severnej Afriky tzv. Afrikakorps vedený poľným maršalom Erwinom Rommelom. Prvou z nemeckých jednotiek, ktoré boli presunuté do Afriky bola 5. ľahká divízia. Nemecké vojská predstavovali skúsené oddiely o sile asi 16 000 mužov, ktorí disponovali aj približne 100 tankmi.
V tej istej dobe, po neúspechoch Talianska na Balkáne, napadlo nacistické Nemecko spolu s Bulharskom a Talianskom Juhoslovanské kráľovstvo a 6. apríla 1941 pokračovalo v útoku naprieč polostrovom do Grécka. Briti sa rozhodli zastaviť svoj postup v Afrike a presunúť svoje sily na pomoc Grékom. Nemecká ofenzíva na Balkáne však bola úspešná a v priebehu mesiaca Atény padli. Britom sa podarilo stiahnuť asi 30 000 mužov na Krétu, ale aj tu boli do 1. júna 1941 porazení. Evakuovať sa podarilo asi 16 000 mužov, ďalších 18 000 padlo do nemeckého zajatia.
Operácia Sonnenblume
Rommel využil oslabenie britských vojsk a rozbehol v Severnej Afrike novú ofenzívu. 24. marca 1941 obsadil El Agheilu a postupoval ďalej pozdĺž pobrežia na východ do Egypta. V nemeckom tyle sa ocitol Britmi držaný prístav Tobruk. Afrikakorps sa v tomto období dostal do zásobovacej a logistickej krízy, pretože nemecké najvyššie velenie v tomto období sústredilo všetky sily na kampaň v Sovietskom zväze. Napriek tomu, že sa Nemci zastavili na egyptskej hranici, ich ofenzíva spôsobila zničenie britskej 2. obrnenej divízie a prinútila Britov znovu posilňovať svoje jednotky Egypte. Rommel nespokojný s postavením svojich vojsk sa následne opakovane pokúsil obsadiť Tobruk. Útoky, ktoré začali 30. apríla boli po 4 dňoch odvolané. Nemci navyše začali útočiť na ostrov Malta, ktorý bol nebezpečnou prekážkou v zásobovaní vojsk Osi v Afrike. náhľad|vpravo|Indické jednotky pri odpočinku po bojoch o priesmyk Halfaya Western Desert Force sa následne pokúsil v máji a júni 1941 o odľahčenie Tobruku útokmi na Rommelove jednotky v oblasti priesmyku Halfaya na Egyptsko-Líbyjských hraniciach (operácia Brevity a operácia Battleaxe). Britské útoky neboli príliš úspešné čo viedlo britské najvyššie velenie k výmene generála A. Wavella za C. Auchinlecka. Briti tiež výrazne posilnili svoje jednotky príchodom XXX. zboru. Všetky Spojenecké jednotky v Egypte (XXX. a XIII. zbor) boli spojené do 8. armády. Tvorili ich národnostne rôznorodé sily, okrem Angličanov tu boli Austrálčania, Indovia, Juhoafričania, Novozélanďania, brigáda vojsk Slobodného Francúzska a poľská brigáda karpatských strelcov. V obliehanom Tobruku sa v tej dobe nachádzal aj 11. československý pechotný prápor (východný).
Druhá Rommelova ofenzíva
Po skončení operácie Crusader potrebovali Spojenci čas na odpočinok, velenie predpokladalo, že jednotky Osi sú bojmi celkom vyčerpané a dlhú dobu nebudú schopné pokračovania v ofenzívnej činnosti. Po japonskom útoku na Pearl Harbor začiatkom decembra 1941, situácia na pacifickom bojisku prinútila Spojencov stiahnúť austrálske jednotky z Afriky na obranu iných oblastí. náhľad|vľavo|Postup nemeckého 39. protitankového práporu Nemcom sa v dôsledku sústredených útokov na Maltu podarilo odľahčiť tlak na svoje zásobovacie konvoje a pomerne rýchlo obnoviť svoje sily. 21. januára 1942 Rommel nečakane udrel na zoslabenú britskú 8. armádu a prinútil ju ustupovať na východ. Sily britskej 1. obrnenej divízie boli nevhodne rozmiestnené po celom bojisku, namiesto koncentrácie na jednom úseku. Nemci tak rýchlo prekonali Spojeneckú obranu, ktorá sa od februára do mája presunula ku Gazale, západne od Tobruku. Obe strany sa pokúšali rýchlo obnoviť svoje sily aby mohli na protivníka udrieť prví. To sa nakoniec v júni 1942 podarilo Rommelovi. 26. mája Nemci obišli Bir Hakeim, v ktorom sa niekoľko týždňov bránila obkľúčená francúzska posádka. Po vzájomných obchvatných úderoch museli Briti ustupovať po bitke pri Gazale na východ. Nemcom sa 21. júna 1942 podarilo z chodu obsadiť Tobruk.
Auchinleck vymenil na poste veliteľa 8. armády Ritchieho a po prvej bitke asi pri El Alameine v auguste 1942 Rommela zastavil asi od Alexandrie. Napriek tomu, že Briti organizovali ďalšie protiúdery nedokázali významne narušiť nemeckú líniu, ktorá sa zastavila pri Alameine, malej železničnej stanici v púšti. Obe strany sa v bojoch natoľko vyčerpali, že Auchinleck nehodlal pristúpiť na ďalšie protiúdery dokiaľ nebudú jeho sily doplnené. Kvôli tomuto rozhodnutiu bol následne vyšším velením odvolaný z funkcie veliteľa na Blízkom východe a nahradený generálom H. Alexandrom, velenie 8. armády prevzal generál B. Montgomery.
Druhá bitka pri Alameine
Montgomery ďalej pokračoval v Auchinleckovej taktike obrany Alameinu opierajúc sa o hrebeň Alam el Halfa. Po doplnení 8. armády, medzi iným aj novými tankmi M3 Lee a M4 Sherman, začal v noci 23. októbra 1942 sústredený útok, bol to počiatok operáciu Lightfoot. Britský útok v druhej bitke pri Alameine sa začal zhodou okolností v období kedy bol Rommel na dovolenke v Nemecku a jeho zástupca generál G. Stumme zomrel ráno 24. októbra na srdcový infarkt. Druhá fáza britskej ofenzívy 1. a 2. novembra 1942 je známa pod krycím označím operácia Supercharge. 3. novembra začali Rommelove vojská ustupovať z Egypta na západ. Montgomery síce Rommela prinútil ustupovať a zajal pri tom asi 30 000 vojakov Osi, nepriateľské sily však zostali bojaschopné a ustupovali organizovane. Nemecký dva a pol mesiaca trvajúci ústup cez celú Líbyu do Tuniska bol poslednou fázou kampane v Západnej púšti.
Operácia Torch
náhľad|Spojenecké vylodenie v Alžírsku a Francúzskom Maroku 8. novembra 1942 sa začalo vylodenie amerických a britských vojsk v Alžírsku a Maroku. Vichystické jednotky kládli odpor iba v Orane a Moroku, ale nie v Alžírsku, kde došlo k povstaniu a puču, ktorý neutralizoval odpor francúzskeho XIX. zboru, keď došlo pred samotným vylodením k zatknutiu vichystických dôstojníkov. V priebehu troch dní sa im podarilo spacifikovať vichystické vojská a generál Mark a Eisenhower dohodli s francúzskym admirálom Darlanom a generálom Juinom prímerie.
Vylodenie v Severnej Afrike malo za následok nemeckú okupáciu Vichystického Francúzska. Francúzska flotila v prístave Toulon bola obsadená Talianmi, ale väčšinu lodí stihli francúzski námorníci potopiť, sily Osi ich tak nemohli viac použiť vo svoj prospech. Vichystické vojská v Severnej Afrike následne prešli na stranu Spojencov. Taliani zároveň obsadili Korziku a vojská Osi vtrhli do Tuniska aby si zaistili svoje pravé krídlo.
Tuniská kampaň
náhľad|vľavo|Nemecké tankové jednotky s novým tankom PzKpfw VI Tiger v Tunisku Po vylodení Spojencov v Alžírsku začali Nemci a Taliani budovať v Tunisku novú armádu aby pripravili obranu pred útokom ich vojsk zo západu. Do Tunisu bola z Európy presunutá jedna nemecká (10. obrnená divízia) a 5 talianskych divízii. Nedostatok Spojeneckej leteckej podpory umožnil Nemcom pomerne rýchlo zastaviť nepriateľský postup asi od Tunisu. Nemci postupne zaistili horské priesmyky na západe krajiny.
Spolu s generálom J. von Arnimom Rommel v druhej polovici februára zorganizoval útok na neskúsené francúzske a americké sily II. zboru generálmajora Lloyda Fredendalla v priesmyku Kasserine a Sbiba. Rommel následne plánoval napadnúť obchvatom ostatné Spojenecké sily v severnom Tunisku, ale taliansky štáb mu prikázal zaútočiť na spojenecké posily v Le Kef.
Spojenci medzitým reorganizovali svoje jednotky, velením II. zboru poverili generála Pattona. Američania 1. apríla 1943 obsadili Kasserine a približne v rovnakej dobe Montgomery prekonal nemeckú obranu na Maretskej línii. Nemci a Taliani v Tunise boli zatlačení zo všetkých strán k pobrežiu. 22. apríla začali Američania operáciu Vulcan. II. zbor, teraz už pod velením Bradleyho, útočil smerom na Bizertu a francúzsky IXX. zbor na Pont du Fahs. Montgomerymu sa síce zatiaľ nepodarilo prekonať nové obranné postavenia generála Messeho pri Enfidaville, ale sústredené údery zo západu nakoniec nemeckú a taliansku obranu prekonali. 13. mája 1943 vojská Osi v Severnej Afrike kapitulovali.
Záver
náhľad|Nemeckí a talianski vojnoví zajatci Taliani a Nemci stratili v Severnej Afrike obrovské množstvo živej sily i vojenského materiálu. Len v dôsledku bojov v Tunisku padlo do zajatia 230 000 mužov, ďalších asi 70 000 zahynulo alebo bolo nezvestných. Celkové straty vojsk Osi v dôsledku celej severoafrickej kampane sú odhadované na 620 000 až 950 000 mužov. Materiálne straty predstavovalo asi 8 000 lietadiel, 6 200 diel, 2 500 tankov a 70 000 vozidiel.
Briti samotní stratili počas bojov v Severnej Afrike okolo 220 000 mužov, ďalších asi 18 000 mužov stratili Američania.
Po spojeneckom víťazstve v bojoch v severnej Afrike sa mohla pripravovať invázia do Talianska. Boje na Sicílii sa začali 10. júla 1943. Nemecko bolo prinútené viesť v Európe operácie na novom fronte.
Darina Turňová
Darina Turňová (rod. Surová) (* 24. apríl 1946 – † 31. marec 2013) bola slovenská zbormajsterka.
Životopis
V roku 1966 absolvovala štúdium klavírnej hry na Konzervatóriu v Bratislave (A. Elanová), 1980 štúdium zborového dirigovania (P. Hradil) na VŠMU v Bratislave. V rokoch 1965 - 2006 pôsobila ako korepetítor a od 1980 ako zbormajsterka v Štátnej opere v Banskej Bystrici. Naštudovala operné party v operách Madame Butterfly (1979); Trubadúr (1980); Maškarný ples (1981); La Traviata (1982); Hubička (1983) a i., aj spevohernom repertoári: Gróf z Luxemburgu (1980); Nebo na zemi (1982); My Fair Lady (1986).
Pedagogicky pôsobila na Univerzite Mateja Belu v Banskej Bystrici (1991-1997) a na Akadémii umení v Banskej Bystrici od roku 1997. Do svojej náhlej smrti pôsobila ako korepetítor na Konzervatóriu Jána Levoslava Bellu v Banskej Bystrici.
Viedenské Nové Mesto (okres)
Viedenské Nové Mesto (vidiek) (po nemecky Wiener Neustadt (Land)) je okres v Dolnom Rakúsku južne od mesta Viedeň. Má rozlohu, 72-tisíc obyvateľov a jeho sídlo je Viedenské Nové Mesto.
Soucé
Soucé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Creully (kantón)
Creully je francúzsky kantón v obvode Caen v departemente Calvados v regióne Dolná Normandia. Skladá sa zo 25 obcí.
4174 Pikulia
4174 Pikulia je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 16. septembra 1982.
Dědová
Dědová je obec v Česku v okrese Chrudim v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 147 obyvateľov, z toho 78 mužov a 69 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,0 roka (muži 42,6 roka, ženy 45,5 roka).
Ladislav Turóci
Ladislav Turóci (Turóczi, Turotzi) (* 28. máj 1682, Užhorod – † 8. február 1765, Trnava) bol náboženský spisovateľ, pedagóg a jezuita.
Životopis
Od roku 1700 príslušník jezuitskej rehole, študoval na jezuitských univerzitách, doktor filozofie a doktor teológie. Učiteľ filozofie, poetiky, rétoriky a fyziky v Trnave a v Košiciach, filozofie a teológie na rozličných kolégiách, rektor seminára v Trnave, v Pécsi, v Egri, 14 rokov vychovávateľ novicov v Banskej Bystrici. Autor okolo 23 prác, okrem náboženských spisov venovaných mariánskemu kultu, životopisov sv. Alojza a sv. Stanislava pri príležitosti ich svätorečenia (1727) a náboženských polemík, zostavil i kompendium uh. kráľov, matematické príručky a i.
Majstrovstvá sveta UNIF v nohejbale žien a juniorov 2015
Majstrovstvá sveta UNIF v nohejbale žien a juniorov 2015 boli v poradí 2. majstrovstvá sveta UNIF v nohejbale žien a juniorov, ktoré organizuje Medzinárodná nohejbalová únia (UNIF). Konali sa v dňoch od 9.10. októbra 2015 v Kluži, v Rumunsku, za účasti 6 ženských a 7 juniorských tímov. Nováčikom turnaja boli obe družstvá Poľska. Pôvodne sa malo turnaja zúčastniť aj ženské družstvo Kanady a juniorské družstvá Anglicka a Turecka, ktoré odstúpili až po vyžrebovaní skupín. Pre Rumunsko to bol prvý svetový šampionát žien a juniorov, ktoré organizovalo; predtým však hostilo turnaj mužov, ešte pod federáciou FIFTA v roku 2006. Zápasy sa odohrali v troch halách: Sala Sporturilor Horia Demian s kapacitou 3 000 divákov, Sala Sporturilor Gheorghe Roman s kapacitou 200 divákov a Sala Sporturilor Vasile Geleri s kapacitou 50 divákov. Vo všetkých kategóriách sa víťazmi stali české družstvá.
UNIF rozhodla o organizátorovi MS 2015 po úspešných rokovaniach s nohejbalovou asociáciou Rumunska v júli 2015.
Účastníci a ich nasadenie do výkonnostných košov
Komisia UNIF nasadila družstvá (prvé 4) na základe ich umiestnenia na predchádzajúcich MS v roku 2012. Žrebovanie skupín prebehlo 25. septembra 2015.
Kondor veľkozobý
Kondor veľkozobý alebo kondor kalifornský (Gymnogyps californianus) je dravec z čeľade kondorovitých, ktorý je najväčším vtákom Severnej Ameriky. Je jedným z najohrozenejších živočíchov na svete a hrozí mu vyhynutie. Obvykle sa živí zdochlinami veľkých zvierat. Je známy medzi pôvodnými obyvateľmi Ameriky, ktorí s ním spájali množstvo tradícií, nazývali ho vták-hrom.
Držkovce
Držkovce sú obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis
Obec leží v západnej časti Slovenského krasu, na nive a terasovej plošine v doline rieky Turiec.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci (Durusk) je z roku 1243. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom, prácou v lese a hrnčiarstvom. V rokoch 1938-45 bola obec pripojená k Maďarsku.
Fuveau
Fuveau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bouches-du-Rhône, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ženská štvorhra na French Open 2009
Ženská štvohra na French Open 2009 sa hrala ako súčasť French Open 2009 od 26. do 5. júna 2009. Titul získali Španielky Anabel Medinová Garriguesová a Virginia Ruanová Pascualová, ktoré vo finále porazili bielorusko-ruský pár Viktorija Azarenková, Jelena Sergejevna Vesninová 6-1 6-1. Pre A. Garriguesovú to bol 13. a pre V. Ruanová Pascualovú 42. titul vo štvorhre na okruhu WTA.
Príbehy Koženej pančuchy
Príbehy Koženej pančuchy (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je románová pentalógia amerického spisovateľa Jamesa Fenimora Coopera, opisujúca život na americkom stredozápade približne v rokoch 17401805.
Pentalógia nevznikla v poradí, v akom nasleduje dej. Prvý román, ktorý James Fenimore Cooper napísal, je vlastne 4. dielom pentalógie (Priekopníci), ďalšie diely postupne pribúdali postupne, keď sa prvý román dočkal nečakaného úspechu, až vytvorili pentalógiu v tomto poradí:
Hlavnou postavou pentalógie je, v duchu doznievajúceho romantizmu, trochu zidealizovaný, ale rázovitý zálesák Natty Bumppo, nazývaný podľa svojich jelenicových gamaší Kožená pančucha. V jednotlivých románoch James Fenimore Cooper zachytil prakticky celý jeho život s jeho láskou k divokej prírode a čestným správaním sa voči Indiánom. Cooperovo opisovanie vzťahu belochov a Indiánov bolo síce značne vzdialené krutej realite, avšak postava Nattyho Bumppa mala významnú mravnú funkciu. Vo svojom hrdinovi zdôraznil vlastnosti, ktoré podľa jeho predstáv mal mať každý americký pionier: čestnosť, morálnu pevnosť, spoliehanie na seba samého, lásku k prírode a ochotu pomôcť blížnemu. Tým celá pentalógia zohrala významnú úlohu vo vytváraní amerického národného hrdinského mýtu a tým i pri konštituovaní amerického národa.
Fuveau
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 9070 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Úrad boja proti korupcii Prezídia Policajného zboru
náhľad|Sídlo na Račianskej 45 v Bratislave
Úrad boja proti korupcii Prezídia Policajného zboru bol "špecializovaný útvar Policajného zboru" zameraný na odhaľovanie trestných činov prijímania úplatku, podplácania, nepriamej korupcie a volebnej korupcie. Úrad nemal kompetencie v prípade korupcie príslušníkov Policajného zboru, úlohu prebrala Sekcia kontroly a inšpekčnej služby MV SR.
Činnosť Úradu
Úrad sídlil v Bratislave, okrem nej mal ďalšie 3 regionálne odbory: Západ (v Nitre), Stred (v Banskej Bystrici) a Východ (v Košiciach) s 5 vysunutými pracoviskami, ktoré spolu pokrývali všetky kraje Slovenska. Pri menovaní nového policajného prezidenta, Tibora Gašpara v máji 2012 minister vnútra Robert Kaliňák oznámil zámer zlúčiť Úrad boja proti korupcii s Úradom boja proti organizovanej kriminalite a vytvoriť "úrad na riešenie závažnej hospodárskej kriminality". Tento zámer bol uskutočnený v decembri 2012 kedy vznikla Národná kriminálna agentúra.
V rokoch 2005 až 2010 bol riaditeľom úradu Tibor Gašpar. V roku 2011 pracovalo na Úrade 154 príslušníkov Policajného zboru. V období 2010 až 2012 úrad viedol Peter Kovařík. Riaditeľom úradu v auguste 2012 bol plk. JUDr. Ján Bajla.
Vyšetrovanie káuz
Z nedávnejších káuz bola Úradu priradená kauza údajného zneužitia cirkevných peňazí arcibiskupom Sokolom. V roku 2011 ukončil vyšetrovanie 824 prípadov z toho 156 skončilo návrhom na podanie obžaloby, 445 z nich bolo z rôznych dôvodov zamietnutých. Za rovnaký rok bolo zaevidovaných 792 prípadov, z čoho 29 patrilo do tzv. špeciálnej kategórie obsahujúcej sudcov, prokurátorov, poslancov NR SR, členov vlády a štátnych tajomníkov. Medzi obvinenými boli 3 prokurátori, 2 vyšetrovatelia PZ, 1 advokát a príslušník Ozbrojených síl SR. Pri majetkových kriminálnych činoch počas roka 2011 bola vzniknutá škoda vyčíslená na 9 311 840 977 € pričom obvineniu z nich čelilo 106 osôb.
Jedliny
Jedliny je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody TANAP.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1991 na rozlohe 32,89 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Ochrana územie, na ktorom sa vyskytujú vzácne lesné spoločenstvá v rámci tatranskej oblasti, ale aj celého Slovenska zriedkavé a majú také floristické zloženie, aké inde v Západných Karpatoch nebolo zistené. Sú to spoločenstvá dealpínskych smrek. jedlín.''
4175 Billbaum
4175 Billbaum je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 15. apríla 1985.
Slovakian Airlines
Slovakian Airlines, a. s. bola slovenská letecká spoločnosť, sídliaca na Letisku M. R. Štefánika v Bratislave.
História
Spoločnosť vznikla 8. februára 2011 pod názvom Bratavia. Dňa 12. marca 2011 sa názov spoločnosti zmenil na Slovakian Airlines. Aerolínie prišli o svoje jediné lietadlo, ktoré začiatkom februára 2012 odletelo z bratislavského letiska na ktorom parkovalo niekoľko mesiacov späť do Jerevanu. Dôvodom mala byť strata záujmu zo strany investora – Armavie Airlines. Okrem iného mala firma aj personálne problémy keď stratila niekoľko svojích zamestnancov vrátane riaditeľa, dva mesiace nevyplácala svojích zamestnancov a dlžila taktiež Bratislavskému letisku za parkovanie lietadla. Okrem lietadla nemala pripravený žiadny letový plán, celkové zameranie a aj doriešené vzťahy medzi investormi.
V októbri 2012 bol na majetok spoločnosti vyhlásený konkurz Okresným súdom Bratislava I.
Douvres-la-Délivrande (kantón)
Douvres-la-Délivrande je francúzsky kantón v obvode Caen v departemente Calvados v regióne Dolná Normandia. Skladá sa z 10 obcí.
Ares I-X
Ares I-X bol prvý test rakiet radu Ares z programu Constellation, ktoré by mali nahradiť raketoplány, tie majú odísť do výslužby v roku 2010. Test bol úspešne vykonaný 28. októbra 2009. Raketa testu Ares I-X v mala podobné rozmery ako rakety Ares I, ktoré sú určené ako nosné rakety pre Orion, ktorý by mal doniesť človeka opäť na Mesiac a na Mars. Štart misie bol pôvodne naplánovaný na 27. októbra 2009, v ten deň uplynulo 48 rokov od prvého štartu rakety Saturn I. Štart však musel byť odložený kvôli zlému počasiu.
Ciele
thumb|left|Ares I-X ide na odpaľovaciu rampu. Hlavným cieľom tejto skúšky bolo overenie funkčnosti motorov. Skúška tiež zistila, ako náročné bude pre organizmus kozmonautov oddeľovanie rôznych častí rakety. Sekundárne ciele boli: zisťovanie efektívnosti raketových motorov počas oddeľovania a aerodynamické vlastnosti rakety. Táto skúška, ktorá stála 445 miliónov dolárov (302 miliónov eur), by mala byť "základným kameňom" pre návrat ľudí na Mesiac. Tento kontroverzný projekt začal v roku 2004 George W. Bush.
Natko Zrnčić-Dim
Natko Zrnčić-Dim (* 7. marec 1986, Záhreb, Chorvátsko) je chorvátsky lyžiar.
Villé (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andrej Túrsky
Andrej Túrsky (Solnensis, Taurius, Thorani, Thurius, Thurszky) (* 1555, Turie - † 2. september 1625, Poniky) bol slovenský evanjelický kňaz.
Životopis
Študoval bohoslovie v Žiline, v Jihlave, na univerzite v Jene a vo Wittenbergu. Vychovávateľ Mikuláša Révaia v Žiline a na hrade v Blatnici, rektor evanjelický školy v Bytči, 1587 vysvätený za kňaza, evanjelický farár v Ostrej Lúke, od 1607 v Ponikách, 1612 prísediaci, 1615 dekan zvolenského evanjelický bratstva. Roku 1623 sprevádzal P. Sextiusa do Bytče k uvedeniu do funkcie superintendanta. Počas Bočkaiovho povstania sa ukrýval v Ľubietovej. Autor lat. denníka, kt. obsahuje cenné údaje o významných osobnostiach a udalostiach jeho doby.
Dolní Bezděkov
Dolní Bezděkov je obec v Česku v okrese Chrudim v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 183 obyvateľov, z toho 90 mužov a 93 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,6 roka (muži 40,2 roka, ženy 40,9 roka).
Nabro
Nabro je najvyšší (2 218 m) stratovulkán v Danakilskej depresii v Eritrei, severovýchodne od sopky Mallahle. Nabro je tvorené prevažne pyroklastikami a trachytickými horninami. Vrchol sopky je ukončený dvoma kalderami (8 a 5 km v priemere). Väčšia z nich je na juhozápadnej strane otvorená. Postkalderové štádium vulkanickej činnosti vytvorilo niekoľko ryolitových vulkanických dómov a bazaltových lávových prúdov v kaldere a jej okrajoch.
Erupcia v roku 2011
Sopka Nabro vybuchla 13. júna 2011 krátko po polnoci miestneho času po sérii zemetrasení o sile až 5,7 richterovej stupnice.
Oblak sopečného prachu mal za následok prerušenie leteckej dopravy v regióne.
Ian McKellen
Sir Ian Murray McKellen CH CBE (* 25. máj 1939, Burnley, Spojené kráľovstvo) je známy britský divadelný a filmový herec. Za svoju kariéru si zahral vo viacerých známych aj kultových filmoch, ale preslávil sa hlavne stvárnením postavy čarodejníka Gandalfa v trilógii Pán prsteňov. Získal cenu Tony, bol viackrát nominovaný na cenu Akadémie, teda na Oscara. Za svoj život hral Shakespearove diela, moderné divadlo, fantasy žáner aj sci-fi.
V roku 1988 priznal svoju homosexuálnu orientáciu. Bol jedným zo zakladateľov organizácie za práva homosexuálov, lesieb a bisexuálov Stonewall.
V roku 1979 sa stal nositeľom Radu britského impéria a v roku 1991 ho kráľovná pasovala na rytiera za jeho prácu a prínos pre divadlo.