cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Hanssen
Začiatky v FBI a prvé špionážne aktivity (1979 – 1981)
Hanssen nadviazal kontakt s GRU (sovietska vojenská rozviedka) a ponúkol svoje služby. Ani vtedy, ani neskôr, ho nemotivovali žiadne ideologické príčiny pre jeho konanie. FBI povedal po svojom zatknutí, že jeho jedinou motiváciou boli peniaze. Hanssen prezradil GRU mnoho informácií počas prvej fázy svojej špionážnej činnosti, informácie o odpočúvacích aktivitách FBI a zoznam vládnych agentúr obsahujúci mená podozrivých sovietskych spravodajských agentov, ale jeho najdôležitejšou informáciou bola prezradenie Dmitrija Poljakova, agenta s krycím menom TOPHAT. Poljakov bol informátorom CIA viac než dvadsať rokov pred jeho odchodom do výslužby v roku 1980. Odovzdal veľké množstvo informácií americkým spravodajským službám po svojom povýšení na generálmajora Sovietskej armády. Pre dôvody, ktoré sú nejasné, Sovieti ho odstránili až neskôr, keď ho prezradil druhýkrát Aldrich Ames v roku 1985. Poljakov bol zatknutý v roku 1986 a popravený o dva roky neskôr. Ames bol obvinený z prezradenia Poljakovho mena Sovietom a Hanssenova úloha zostala neznáma do jeho zatknutia v roku 2001.
Bonnie Hanssenová našla svojho manžela ako písal list Sovietom v suteréne ich domu v roku 1981. V následnom rozhovore pripustil, že dal Sovietom nejaké informácie (len kvôli peniazom) a dostal za to 30 000 $, ale klamal, že odovzdal iba falošné informácie. Bonnie trvala na tom, aby šiel ku spovedi. Kňaz Opus Dei u ktorého sa Hanssen spovedal, mu povedal aby dal peniaze charite ako skutok pokánia. Hanssen povedal svojej žene, že peniaze dal Matke Tereze ale nie je známe či tak aj urobil.
Kontrarozviedka FBI, ďalšia špionážna aktivita (1985 – 1991)
thumb|200px|Hanssenova mŕtva schránka v parku Foxstone Park, použil ju aj v deň zatknutia Hanssena preložili do úradu vo Washingtone D.C. V roku 1981 sa presťahoval na predmestie Vienny. Jeho nové miesto v FBI budget office mu umožnilo mať prístup k všetkým druhom informácií, ktoré sa týkali rozličných aktivít FBI, zameraných na odpočúvanie a elektronické pozorovanie, za ktoré bol Hanssen zodpovedný. V Bureau bol známy ako expert na počítače. V roku 1983 Hanssena preložili do sovietskeho analytického oddelenia, ktoré bolo priamo zodpovedné za pozorovanie, identifikáciu a zajatie sovietskych špiónov a spravodajských agentov v Spojených štátoch. Okrem iných úloh, Hanssenova sekcia bola poverená hodnotením sovietskych agentov, ktorí dobrovoľne odovzdávali informácie pre USA a skúmali, či ide o pravých informátorov alebo dvojitých agentov.
V roku 1985 Hanssena znovu preložili do FBI field office v New Yorku, kde pokračoval v práci v kontrarozviedke proti Sovietom. Naďalej odovzdával informácie FBI, v tom čase však začal informovať KGB. 1. októbra 1985 poslal anonymný list KGB, v ktorom ponúkol svoje služby a žiadal za to 100 000 dolárov. V tomto liste prezradil mená troch agentov KGB v USA, ktorí tajne pracovali pre FBI: Boris Južin, Valerij Martynov a Sergej Motorin. Hanssen nevedel, že všetci traja už boli vyzradení iným agentom, zamestnancom CIA Alrichom Amensom. Martynov a Motorin boli popravení a Južin uväznený na šesť rokov, nakoniec emigroval do USA. FBI prisudzovala vyzradenie Amesovi, čo odklonilo pozornosť od stopy vedúcej k Hanssenovi. List z 1. októbra bol začiatok ďalšej Hanssenovej špionážnej činnosti.
V roku 1987 Hanssena znovu povolali do Washingtonu. Dostal za úlohu vypracovať štúdiu o všetkých minulých vniknutiach v FBI s účelom nájsť človeka, ktorý zradil Martynova a Motorina. Okrem toho, že sa postaral o to, aby ho táto štúdia neodhalila, navyše celú štúdiu a zoznam všetkých Sovietov, ktorí kontaktovali FBI, odovzdal v roku 1988 KGB. Rovnako v roku 1987 odovzdal citlivé informácie sovietskemu odpadlíkovi. Agenti, ktorí pracovali pod jeho vedením, oznámili toto narušenie bezpečnosti inšpektorovi, ale žiadna akcia nenasledovala.
V roku 1989 odovzdal Hanssen veľké množstvo informácií o plánoch USA Measurement and Signature Intelligence (MASINT) čo bol súhrnný názov pre spravodajské informácie získané rozsiahlym spektrom elektronických prístrojov ako radar, podvodné hydrofóny, špionážne satelity a zachytená komunikácia. V ten istý rok odhalil Sovietom drahú, komplikovanú snahu USA o špionáž v ich Washingtonskom veľvyslanectve. Keď Sovieti začali stavať novú budovu v roku 1977, FBI nechala vykopať tunel pod veľvyslanectvom a používala ho na odpočúvanie. Hanssen prezradil informácie o tuneli v septembri 1989 a ďalší mesiac dostal za to 55 000 $. Na dvakrát odovzdal Sovietom kompletný zoznam amerických dvojitých agentov.
V tomto roku (pozn. 1989) Hanssen vyzradil vyšetrovanie FBI vo veci Felixa Blocha. Bloch bol úradník State Department (Ministerstvo zahraničných vecí USA). Slúžil v rôznych pozíciach na rozličných miestach sveta viac než tridsať rokov, keď v roku 1989 upadol do podozrenia. Blocha videli pri stretnutí s agentom KGB ako mu dával čiernu tašku (Bloch bol zberateľ známok, neskôr povedal, že v taške boli albumy so známkami). V máji 1989, osem dní po stretnutí, na ktorom Bloch odovzdal tašku, Hanssen informoval KGB o vyšetrovaní Blocha. V júni agent zavolal Blochovi a povedal, že sa už viackrát nemôžu stretnúť: „Mám podozrenie na nákazlivú chorobu.“ FBI predpokladala, že tento hovor bol varovaním. Felix Bloch trval na svojej nevine počas tvrdého výsluchu a vyšetrovania, ktoré pokračovalo celé mesiace. FBI nikdy nenašla jasný dôkaz a Bloch nebol nikdy obvinený z konkrétneho zločinu. Neúspech pri Blochovom vyšetrovaní a vedomie FBI, že KGB nejakým spôsobom odhalila jeho vyšetrovanie, viedlo k ďalšiemu vyšetrovaniu zameranému na informátora vo vlastných radoch. Toto mohlo viesť k zatknutiu Roberta Hanssena.
V roku 1990 Hanssenov švagor Mark Wauck, ktorý tiež pracoval v FBI, podal úradu správu, že Hanssen by mal byť vyšetrený pre podozrenie zo špionáže. Sestra Bonnie Hanssenovej Jeanne Beglisová našla väčšiu hotovosť v Hanssenových šatníku. Povedala o tom svojmu bratovi Markovi Wauckovi. Päť rokov predtým, v roku 1985, Bonnie vravela svojmu bratovi, že jej manžel raz rozprával o odchode do Poľska – vtedy súčasti Východneho bloku. Wauck tiež vedel, že FBI pátra po špiónovi. S váhaním, no predsa, Wauck informoval o tomto podozrení svojho nadriadeného, nič sa však nezačalo riešiť.
Neskoršia kariéra v FBI, pokračovanie v špionáži (1992 – 2001)
ZSSR zanikol v decembri 1991. Komunistická vláda skolabovala a politické väzby medzi jednotlivými republikami sa ukončili. Robert Hanssen, ktorý sa obával, že by mohol byť odhalený počas týchto nepokojných časov, prerušil komunikáciu so svojimi spojkami ešte v ten mesiac a neozval sa niekoľko rokov.
V roku 1991 mal Hanssen incident s agentkou Kimberly Lichtenbergovou, ktorú fyzicky zastrašoval pri rôznych drobných príležitostiach. Lichtenbergová išla do Hanssenej kancelárie kvôli stretnutiu v menšej administratívnej záležitosti. Keď odišla z kancelárie bez povolenia, Hanssen šiel za ňou, chytil ju za ruku, pritom jej na ľavom remene jej natiahol šľachy a odvliekol ju späť do svojej kancelárie, pričom na ňu nahlas kričal. Agentka dostala letter of censure za opustenie Hanssenovej kancelárie, rovnako ako Hanssen, ktorý bol suspendovaný na päť dní. Žiadne ďalšie správne konanie nenasledovalo.
V roku 1993 neoprávnene vnikol do počítača iného pracovníka FBI – agenta Raya Mislocka. Vytlačil si na ňom tajný dokument a priniesol ho Mislockovi so slovami: "Neverili ste mi, že systém nie je dobre zabezpečný." FBI akceptovala jeho čin, keď Hanssen tvrdil, že chcel iba poukázať na chyby v bezpečnostných opatreniach FBI. Mislock si neskôr myslel, že Hanssenovi šlo o to zistiť či ho FBI vyšetruje. Pričom príbeh o bezpečnosti systému si mal len vymyslieť.
Hanssen prejavil záujem o preloženie do nového úradu – National Counterintelligence Center, založeného v roku 1994. Jeho poslaním bolo koordinovanie protišpionážnych aktivít. Keď sa od nadriadeného dozvedel, že by musel absolvovať vyšetrenie na detektore lži, zmenil názor a o preloženie nepožiadal.
O tri roky neskôr Earl Edwin Pitts – usvedčený špión, tvrdil vládnym úradom, že podozrieval Hanssena zo špionáže – kvôli neoprávnenému vniknutiu do počítača agenta. Pitts bol druhým agentom FBI, ktorý spomínal Hanssena ako možného špióna (prvým bol Mark Wauck). Bureau neakceptovala toto obvinenie, považovali ho za dozvuky príhody s Mislockom a znova nenasledovalo žiadne konanie.
Hoci Hanssen nečelil žiadnemu vážnemu disciplinárnemu konaniu po konfrontácii s Kimberly Lichtenbergovou, obmedzilo to jeho vyhliadky na dosiahnutie vyššej pozície. V roku 1995 bol poslaný k Office of Foreign Missions at the State Department (úrad zahraničných misií na ministerstve zahraničných vecí USA) ako prostredník FBI, poverený koordináciou ciest zahraničných diplomatov v USA.
V roku 1997 počítačový pracovník, ktorý opravoval Hanssenov počítač našiel u neho program na prelomenie hesiel („password breaker“). Jeho ospravedlnením bolo tvrdenie, že keď sa chcel pripojiť farebnú tlačiareň k svojmu počítaču, potreboval password breaker na obídenie hesla pre tlačiareň. FBI toto vysvetlenie akceptovala a Hanssen dostal upozornenie, aby to už znova nerobil.
Slaský potok
Slaský potok je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Kopernice, má dĺžku 12,3 km a je tokom V. rádu.
Robert Hanssen
Neskoršia kariéra v FBI, pokračovanie v špionáži (1992 – 2001)
Pravidelne v rokoch 1997 až 1999, Hanssen zisťoval v interných záznamoch FBI či je vyšetrovaný. Nerozvážne hľadal tieto informácie v databáze pod vlastným menom. Keď nenašiel záznam o vyšetrovaní, rozhodol sa pokračovať v špionáži po ôsmich rokoch bez kontaktu s Rusmi. Nadviazal spojenie s SVR (jedna z nasledovníckych organizácii po rozdelení KGB) na konci roku 1999. Zvláštne je, že pokračoval v kompomitujúcom prehľadávaní zložiek FBI, kde hľadal údaje o sebe. V novembri 2000 poslal svoj posledný list Rusom.
Slaský potok
Prameň: v Kremnických vrchoch na južnej stráni Guľatého vrchu (910,7 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 875 m n. m.
Robert Hanssen
Vyšetrovanie a zatknutie
V roku 1994 v Amesovom prípade, FBI a CIA vytvorili spoločný tím s cieľom nájsť druhého pôvodcu vyzradených informácií. Vznikol zoznam všetkých agentov, ktorí mali prístup k vyzradeným informáciam. V rámci tohto snaženia sa prišlo na iné uniky informácií zo CIA – Harold James Nicholson, ale Hanssen unikol objaveniu.
Župa (Česko-Slovensko)
Po vzniku Česko-Slovenska 28. októbra 1918 zostalo uhorské župné usporiadanie na Slovensku zachované, aj keď samotné župné úrady existovali so značne zmenenými právomocami.
Robert Hanssen
Vyšetrovanie a zatknutie
V roku 1998 sa úsilie vyšetrovateľov zameralo na nesprávneho muža: Briana Kelleyho – agenta CIA. Kelley sám identifikoval agenta KGB, ktorý zobral tašku od Felixa Blocha, ale teraz ho podozrievali z dlhoročného vyzrádzania údajov napr. z Blochovo vyšetrovania, tunelu FBI pod veľvyslanectvom a mnoho iných spravodajských operácií. CIA a FBI prehľadali jeho dom, odpočúvali mu telefón a sledovali ho. V novembri 1998 prišiel muž s cudzím prízvukom ku Kelleymu. Upozornil ho, že FBI vie o tom, že je špión. Povedal mu, aby na ďalší deň prišiel na stanicu metra a ušiel. Kelley podal správu o tomto incidente FBI. V roku 1999 Bureau predvolalo Kelleyho na výsluch a priamo ho obvinili zo špionáže pre Rusov. V nasledujúcich dvoch dňoch FBI vypočúvala jeho ex-manželku, dve sestry a tri deti. Kelley a jeho rodina odmietli všetky obvinenia. Dostal nútené voľno, v ktorom zostal – krivo obvinený, takmer dva roky, pokiaľ nezatkli Roberta Hanssena.
Slaský potok
Smer toku: severojužný
Župa (Česko-Slovensko)
Provizórium (1918 – 1922)
Po vzniku Česko-Slovenska župy na území Slovenska a Podkarpatskej Rusi zostali v nezmenenom tvare a z veľkej časti s nezmenenými hranicami. Výnimku tvorili časti žúp na južnom Slovensku – Rábska, Ostrihomská a Komárňanská – ktoré boli zlúčené do Komárňanskej župy, pretože z veľkej časti ležali v Maďarsku a Užská župa na východe Slovenska, ktorej slovenská časť bola roku 1919, po vytýčení hranice medzi Slovenskom a Podkarpatskou Rusou, spojená so Zemplínskou župou (zvyšok Užskej župy sa stal súčasťou Podkarpatskej Rusi). V súvislosti s hraničným sporom s Poľskom došlo roku 1920 aj k menším úpravám hraníc Oravy (väčšina okresu Trstená pripadla Poľsku) a Spiša (západná časť okresu Spišská Stará Ves).
Robert Hanssen
Vyšetrovanie a zatknutie
Rok po výsluchu a vyšetrovaní Briana Kelleyho, ktoré neprinieslo žiadne dôkazy proti nemu a taktiež nenašli iného podozrivého, sa tím FBI rozhodol pre inú taktiku: kúpiť špiónovu identitu. Hľadali vhodného kandidáta a našli ho: ruský obchodník a bývalý agent KGB, ktorého identita je stále utajená. Firma z USA s ktorou spolupracoval ho pozvala na obchodné stretnutie do USA. Po príchode do New Yorku mu FBI ponúkol veľkú sumu peňazí ak vyzradí meno špióna. Rus tvrdil, že nepozná jeho meno, ale má zložku pochádzajúcu z KGB/SVR ktorú tajne odniesol z centrály. Zložka obsahovala špiónovu korešpondenciu s KGB z rokov 1985 až 1991 a magnetofónovu pásku muža s menom "Ramon Garcia". FBI súhlasil s cenou sedem miliónov dolárov za túto zložku a vytvorila pre neho a jeho rodinu novú identitu v USA. V novembri 2000 FBI konečne mal v rukách zložku, pozostávajúcu z balíka veľkosti "strednej batožiny". Okrem množstva dokumentov a počítačových diskov zložka obsahovala magnetofónovú pásku z 21. júla 1986. Na páske bol rozhovor medzi špiónom a agentom KGB.
Slaský potok
Geomorfologické celky: 1.Kremnické vrchy, podcelky Kunešovská hornatina a Jastrabská vrchovina, 2.Žiarska kotlina
Župa (Česko-Slovensko)
Správa
Župy podliehali Ministerstvu vnútra ČSR v Prahe. Župan, ako štátny úradník, mal právo rozpustiť obecné orgány a vymenovať nové. Do roku 1923 vykonávali správu na Slovensku aj (slúžnovské) okresy a mestá. Na Slovensku bolo 94 okresov a 4 municipálne (samosprávne) mestá (Banská Štiavnica-Banská Belá, Bratislava, Komárno a Košice) a 30 miest so zriadeným magistrátom. Na čele okresu stál slúžny. Municipálne mestá nepatrili pod správu župy, ale tvorili samosprávne jednotky.
Slaský potok
Prítoky: sprava z východného svahu Vysokej (934,6 m n. m.), dva prítoky z východných svahov Triesok (941,8 m n. m.), z doliny Suchá Slaská, z južného úpätia Brestového dielu (677,4 m n. m.), zľava z oblasti Zoblera
Obce: iba Slaská
Župa (Česko-Slovensko)
Župy (1923 – 1928)
Rozdelenie územia Slovenska bolo 1. januára 1923 podľa zákona 126/1920 Sb. opäť zreorganizované, pôvodné župy zanikli a vzniklo šesť nových žúp, neoficiálne nazývaných veľžupy. Pôvodne boli veľžupy naplánované pre celé územie Česko-Slovenska, v českých zemiach malo pôsobiť 15 (neskôr 14) žúp, pre ktoré bolo rezervovaných prvých 14 radových čísel, na Slovensku malo pokračovať župné členenie od čísla 15. V českých zemiach nakoniec župné členenie nebolo uvedené do platnosti.
Správa
Po roku 1923 došlo k poštátneniu samosprávy, župy boli rozdelené na 79 (neskôr 77) okresov. Volená samospráva ostala len v Bratislave a Košiciach, právo veta však mal vládou menovaný notár. Vznikla okresná správa, volené funkcie ako mešťanosta, vrchný notár či sudca prestali existovať. Okresy však mali vlastné rozpočty, zložené z príspevkov od žúp a daní vybratých od občanov. Voči obciam mali okresy hospodársku, pomocnú a poradnú pôsobnosť.
Robert Hanssen
Vyšetrovanie a zatknutie
FBI skúmal magnetofónovú nahrávku. Očakávali, že na nej budú počuť hlas Briana Kelleyho, stále hlavného podozrivého. Hlas z nahrávky však nebol Kelleyho. Agent FBI Michael Waguespack, si pri počúvaní nahrávky spomenul, že mu je tento hlas známy, ale nevedel sa rozpamätať komu presne patrí. Prehľadaním zvyšku zložky našli poznámky špióna, v ktorých použil citát generála Pattona o "the purple-pissing Japanese". Agent FBI Bob King si spomenul, že Robert Hanssen používa tento citát. Waguespack si vypočul nahrávku znova a spoznal na nej hlas Roberta Hanssena.
FBI konečne mal správneho muža. Keď už vedeli jeho meno, všetky ďalšie skutočnosti presne do seba zapadali – miesta, prípady, dátumy, odkazy na Chicago a Mayora Daleyho. To však nebolo všetko. Zložka obsahovala Hanssenov balík pre KGB v ktorom sa našli dva otlačky prstov patriace Robertovi Hanssenovi.
FBI začal Hanssena sledovať 24 hodín denne a zistil, že je znova v kontakte s Rusmi. Preložili ho späť na veliteľstvo FBI, kde mohol byť stále sledovaný a nemal tu prístup k citlivým údajom. V decembri ho povýšili a dostal na starosť nové miesto – počítačovú bezpečnosť FBI. Následne v januári dostal kanceláriu a asistenta Erica O'Neilla – mladého zamestnanca FBI povereného sledovaním Hanssena. O'Neill zistil, že Hanssen používa PDA Palm III na zaznámenávanie si informácií. Keď získal na krátky čas Hanssenovo PDA a skopíroval z neho údaje, ktoré potom rozšifrovali, mal FBI svoj "smoking gun" (niečo v zmysle kapitálny dôkaz).
Hanssen si bol v posledných dňoch v FBI vedomý, že sa niečo deje. Na začiatku februára sa spýtal priateľa (pracoval v počítačovej firme) či by mu tam našiel miesto. Veril, že hluk ktorý počuje v autorádiu, je spôsobený odpočúvaním (FBI nebol schopný zopakovať zvuky, ktoré mal Hansssen počuť). V poslednom liste Rusom (ktorý zadržal FBI keď bol zatknutý) Hanssen napísal, že bol povýšený do ničnerobiacej pozície...mimo prístupu k informáciám a niečo prebudilo spiaceho tigra.
Po tom, ako 18. februára 2001 zaviezol svojho dobrého priateľa Jack Hoschouera na letisko, šiel Hanssen od parku Foxstone. Nechal kúsok bielej stužky na značke parku – to bol signál pre jeho ruský kontakt, že zanechal informácie v mŕtvej schránke. Potom postupoval ako mal vo zvyku – zobral balíček pozostávajúci zo zalepeného obalu na odpadky plného utajovaného materiálu a prilepil ho na spodnú stranu drevenného mosta pre peších vedúceho cez riečku v parku. Agenti FBI ho zatkli počas tejto činnosti a uskutočnili raziu priamo na mieste. Hneď po zatknutí sa Hanssen presvedčil, že jeho špionáž skončila a povedal: What took you so long. čo znamená: Čo vám trvalo tak dlho? FBI čakal dva dni na ľudí, ktorí by prišli pre veci v mŕtvej schránke. Keď nikto neprišiel, Ministerstvo spravodlivosti USA oznámilo 20. februára 2001 zatknutie Reoberta Hanssena.
Osobný život, náboženstvo
Podľa denníka USA Today, tí ktorí poznali Hanssenovu rodinu, ju opisovali ako pevnú. Rodina navštevovala každý týždeň omšu a bola aktívna v Opus Dei. Traja synovia navštevovali The Heights School v Potomacu an all-boys preparatory school. Dcéry navštevovali Oakcrest School for Girls – rímskokatolícku cirkevnú školu. Obe školy sú prepojené s Opus Dei. Hanssenova manželka Bonnie, vyučovala náboženstvo na Oakcrest.
Kňaz z Oakcrest School povedal, že Hanssen chodil pravidelne každé ráno o 6:30 na omšu viac než 10 rokov. Otec C. John McCloskey III potvrdit, že Hanssen príležitostne chodil na popoludňajšiu omšu do Catholic Information Center in downtown Washington, D.C. Po tom, ako Hanssen nastúpil do väzenia, vyhlásil, že pravidelne v spovedi priznal svoje špionážne aktvity. Presviedčal katolíkov v Bureau aby navštevovali omše častejšie a kritizoval Sovietov ako "bezbožných".
Podobne ako jeho profesionálny život mal svoju odvrátenú stranu takisto aj jeho súkromný život. Bez vedomia manželky tajne nahrával ich sexuálny život a ďalej poskytoval videonahrávky jeho blízkemu priateľovi Jackovi Hoschouerovi. Taktiež explicitne popisoval detaily sexuálneho života na internetových chat rooms, udával informácie, ktoré pre tých, čo ich poznali postačovali k tomu aby ich mohli identifikovať. Hanssen navrhol Hoschouerovi, že môže pozorovať jeho a Bonnie cez okno pri pohlavnom styku. Neskôr Hanssen skryl videokameru v spálni a pripojil ju na vnútorný TV okruh, takže Hoschouer mohol sledovať Hanssenovcov z komfortu vlastnej obývačky.
Činnosť špióna
Hanssen nikdy neprezradil KGB alebo GRU svoju identitu a odmietal stretnúť sa osobne, s výnimkou neúspešného stretnutia v roku 1993. FBI bol presvedčený, že Sovieti nikdy nepoznali meno ich zdroja. Pri kontakte so sovietmi používal prezývky „Ramon“ alebo „Ramon Garcia“. Informácie a peniaze dával a dostával prostredníctvom staromódneho systému mŕtvych schránok. Hanssen a rezidenti z KGB zanechávali balíčky na verejných miestach a taktiež vždy nechali nenápadené ale viditeľné znamenie druhej strane.
Slovami Davida Majora, jedného z jeho nadriadených v CI3, Hanssen bol „diabolsky precízny“. Navrhol šifrovanie, ktorým označoval dátumy a časy. Napr. pridával číslicu "6" ku každej časti dátumu a času (teda 6. január (6.1) o 1:00 poobede bol 12. júl (12.7) o 7:00 večer, 01+6=07 pre mesiac, 06+6=12 pre deň a 1+6=7 pre čas).
Napriek týmto príkladom opatrnosti, niekedy bol veľmi ľahkomyseľný. Vo svojom liste KGB napísal, že môže napodobniť štýl riadenia starostu Daleya – komentár ktorý mohol priviesť vyšetrovateľov ku skutočnosti, aby sa sústredili na ľudí z Chicaga. Hanssenova vlastnosť citovať Pattonov citát o „the purple-pissing Japanese“ viedla priamo k jeho pádu.
Vo filme
Úloha Erica O'Neilla pri chytení Roberta Hanssena je zobrazená vo filme Breach z roku 2007.
Santon (pahorok)
Santon je pahorok v katastrálnom území obce Tvarožná v okrese Brno-venkov.
Pôvod názvu
Pahorok sa nazýval Tvaroženský alebo tiež Padělek. Pomenovanie Santon vzniklo v súvislosti s bitkou pri Slavkove. Francúzskym vojakom údajne pripomínal kopec Santon, na ktorý narazili pri Napoleonovom ťažení do Egypta v roku 1798.
Prírodovedná lokalita
Na svahoch kopca sa nachádza otvorené trávobylinné stanovište vzácnych rastlín a živočíchov, ktoré je od roku 1979 chránené ako prírodná pamiatka.
Bitka pri Slavkove
Santon sa stal významným oporným bodom v severnej časti bojiska bitky pri Slavkove 2. decembra 1805. Prírodné návršie bolo pred bitkou francúzskymi ženistami umelo zrovnané a opevnené tromi pásmi okopov, aby vytvorilo palebné postavenie pre 18 diel s ochranou 17. ľahkého pešieho pluku. Na západnej strane kopca bola umiestnená poľná kuchyňa. Pôvodná mariánska kaplnka na vrchole (odsvätená už v roku 1776) bola vojakmi tiež strhnutá.
Oblasť okolo Santona a pri cisárskej ceste z Brna na Olomouc obsadili pešie jednotky 5. armádneho zboru maršala Lannesa (Suchetova divízia severne od cesty a Caffarelliho južne) a záložná jazda maršala Murata (ľahké jazdecké divízie generálov Kellermanna, Treillarda a Milhauda na krídlach, Waltherova dragúnska divízia a dve ťažké jazdecké divízie generálov Nansoutyho a d'Hautpoula v zálohe medzi Santon a Žuráňou).
Proti nim, od rázcestia pri Holubiciach po Kovalovice stálo ruské vojsko genpor. kniežaťa Bagrationa, ktorý mal svoj štáb na Starej pozořickej pošte. Jeho 15 práporov pechoty (Pskovský, Archangelogorodský a Staroingermanlandský mušketiersky pluk, 5. a 6. poľovnícky pluk), 48 jazdeckých eskadrón (Pavlogradský a Mariupolský husársky pluk, Tverský a Petrohradský dragúnsky pluk a cárovnin kyrysnícky pluk) a 42 diel neskôr doplnilo jazdectvo zmiešanej rusko-rakúskej 5. kolóny pod velením podmaršálka kniežaťa Liechtensteina.
Kým na juhu bojiska prebiehali strety už od skorého rána, tu na severe obe strany vyčkávali – ruská kvôli tomu, že ešte nedostala rozkazy z veliteľstva a Liechtensteinovo jazdectvo sa zdržalo na ceste od Křenovíc, kde sa krížilo s pešími jednotkami 3. kolóny. Vojská sa dali do pohybu až po ôsmej hodine. Bagration narazil na húževnatú francúzsku obranu Santonu, a tak sa vrch pokúsil obísť severne a vpadnúť do tyla Suchetovej divízie. Rusi obsadili Tvarožnú a pri delostreleckej paľbe smrteľne zranili veliteľa jednej z francúzskych brigád generála Valhuberta. Z obce však boli opäť vytlačení.
Južne od cesty francúzi postúpili k Blažoviciam, ktoré aj napriek odporu ruských gardových práporov obsadili. V ďalšom postupe boli okolo desiatej hodiny zastavení až oneskoreným nástupom Liechtensteinovej ​​jazdy za pomoci ruskej cárskej gardy vedenej veľkovojvodom Konštantínom. Na planine medzi obcami Blažovice a Kruh (dnes časť Holubíc) došlo k najväčším jazdeckým stretom v bitke, prebiehajúcich asi do jedenástej hodiny. Po jedenástej už Lannesova pechota zvádzala boje o Pozořice a Kruh; krátko po poludní sa zmoncila Kruhu a potom aj Holubíc.
V tej dobe na bojisko dorazili od Olomouca dve batérie ťažkých kanónov rakúskeho majora Frierenbergera. Z návršia medzi Velešovicami a Kovalovicami pomohli ustupujúcim Bagrationovým jednotkám odpútať sa od útočiacich Francúzov a udržať front na úrovni Starej pozořickej pošty. Po druhej hodine popoludní, keď už bola celá bitka rozhodnutá, Bagration začal finálny usporiadaný ústup po ceste k Rousínovu, pričom zvyšky jazdectva utekali cez potok Rakovec pri Valche asi južne od Holubíc.
Pamiatky
thumb|Kaplnka Panny Márie Snežnej s pamätnými tabuľami V roku 1832 bola na Santone znovu vybudovaná klasicistická kaplnka Panny Márie Snežnej. Na jej stenách sú dnes pamätné tabule francúzskych generálov Claparèda a Valhuberta a ruského generála Bagrationa, ktorých autorom je Vladimír Drápal. Od roku 1988 bola na vrchole kopca inštalovaná kópia francúzskeho poľného kanónu, a to až do roku 2009, kedy bola kvôli opakovaným útokom vandalov znesená do obce Tvarožná.
Na úpätí Santona je biely mramorový kríž so strieškou a girlandou ruží z roku 1987 na pamäť padlých vojakov. Pri ceste vedúcej okolo Santona z Tvarožnej do Jiříkovíc bol v roku 2000 vybudovaný pomník brigádnemu generálovi Valhubertovi, ktorý tu bol smrteľne zranený a zomrel po niekoľkých dňoch v Brne. Blízko je tiež Kosmákov kríž z roku 1943 od rezbára Jozefa Michka, ktorý nahradil svojho predchodcu z roku 1893 od Matúša Plotěného. Kríž stojí v miestach údajného hromadného hrobu.
Kaplnka, opevnenie Santona aj hrob pod kopcom boli vyhlásené kultúrnymi nehnuteľnými pamiatkami.
Plemená husí
Výsledkom dlhodobého šľachtenia bolo vyšľachtených niekoľko stoviek plemien husi domácej. Na domestifikácii husí sa podieľalo niekoľko divých druhov husí. V Európe to bola hus divá (Anser anser), v Ázii hus labutia (Cygnopsis cygnoides). Niektoré plemená husí majú v pôvod v oboch druhoch (niektoré ruské plemená husí, štajnbašská bojová hus).
Polodomestifikované boli tiež bernikla kanadská a húska štíhla (Alopochen aegyptiacus). Pokusy o domestifikáciu ďalších druhov podčeľade husy (Anserinae) neboli úspešné kvôli nízkej produkcii vajec, neskorému nástupu pohlavnej dospelosti (v 3-4 rokoch), prípadne malej hmotnosti a vzájomnej neznášanlivosti párov počas obdobia odchovu mláďat (nevhodné pre veľkochov).
Husi sa chovajú hlavne pre mäso, husaciu pečienku, husací tuk, perie a vajcia. Niektoré plemená boli špeciálne vyšľachtené pre potlačovanie burín (americká bavlníková hus) alebo pre husacie zápasy (napr. štajnbašská bojová hus, tulská hus).
Klasifikácia plemien husí
Plemena husí je možné rozdeliť podľa druhu, z ktorého boli vyšľachtené.
Plemena husi divej
thumb|right|Emdenské husi
Autosexingové (rodofarbé) husi
Sfarbenie peria oboch pohlaví husí je zvyčajne rovnaké. Existujú však aj autosexingové (colorsexingové, rodofarbé) plemená husí, kedy je nápadný pohlavný dimorfizmus (samec a samica sú inak sfarbení). Gunár je najčastejšie biely, samica je buď celá šedá alebo bielo-šedo strakatá.
Legionárska ulica (Bratislava)
Legionárska ulica je ulica v Bratislave na rozhraní mestských častí Staré Mesto v okrese Bratislava I a Nové Mesto v okrese Bratislava III. Hranica mestských častí a okresov prechádza stredom ulice, pričom párne čísla patria do Starého Mesta, nepárne čísla do Nového Mesta.
Ulica sa začína na križovatke Račianske mýto, čo je križovatka Legionárskej ulice s Mýtnou, Radlinského, Šancovou a Račianskou ulicou, pokračuje juhovýchodným smerom a končí sa na križovatke Legionárskej ulice s Blumentálskou, Krížnou a Karadžičovou ulicou.
Na Legionárskej ulici sa nachádza klasicistická budova bývalej stanice konskej železnice z rokov 1838-1840 (na križovatke s Krížnou ulicou), moderný obytný blok na mieste po bývalom pivovare Stein s pamiatkovo chránenou kvasiarňou - Spilkou od Herberta Zrnovského, Nový evanjelický kostol Milana Michala Harminca z roku 1933, rondokubistický obytný dom (Poštové domy) Aloisa Balána a Jiřího Grossmanna z rokov 1923-1925, rondokubistická stavba (nájomný dom) Klementa Šilingera z rokov 19211922 postavená pre poštových zriadencov.
Ananás
náhľad Ananás alebo (mimo taxonómie) ananásovník môže byť:
Ananás môže byť aj:
Middletown (Rhode Island)
Middletown je mesto v Spojených štátoch amerických, v juhovýchodnej časti štátu Rhode Island. Nachádza sa v Newport County, má rozlohu a žije tu 17 334 obyvateľov (2000).
Rozprestiera sa v centrálnej časti ostrova Rhode Island, SSV od Newportu a J od Portsmouthu, je súčasťou metropolitnej oblasti Providence. Severozápadne od mesta sa nachádza námorná základňa Naval Undersea Warfare Center (divízia Newport), severovýchodne letisko Newport State Airport.
Makrofotografia
thumb|200px|Bublinky sódy vo fľaši — makrofotografia
Makrofotografia označuje fotografiu z veľmi blízkych vzdialeností; klasická definícia je, že obraz projektovaný na "rovine filmu" (čiže napríklad film alebo digitálny senzor) je rovnako veľký ako je veľkosť fotografovaného subjektu. Na 35 mm filme (napríklad), objektív musí mať schopnosť zaostriť na oblasť o veľkosti 24 × 36 mm alebo ešte menšiu, pretože to je veľkosť projektovaného obrazu na filme. Toto je tiež známe ako "zväčšenie na životnú veľkosť" alebo jednoducho 1:1.
V nedávnych rokoch sa pojem macro začal používať v marketingových materiáloch na označovanie schopnosti zaostriť na predmet z dostatočne krátkej vzdialenosti, aby pri bežnej 4×6 palcovej (102×152 mm) výslednej fotografii mal rovnakú veľkosť ako naživo alebo väčšiu. Toto však vyžaduje len zväčšenie približne 1:4, čo je omnoho ľahšie dosiahnuteľné výrobcami objektívov.
Výbava
200px|thumb|Makroobjektív Vivitar Series 1.
Existuje mnoho druhov vybavenia, ktoré umožňujú spraviť obrázok v požadovanej veľkosti. Tieto zahŕňajú: thumb|200px|Medzikrúžky pre [[zrkadlovka|zrkadlovky.]] thumb|200px|Mech pripojený k zrkadlovke a obrátený objektív.
Alfred Merrill Worden
Alfred Merril „Al“ Worden (* 7. február 1932, Jackson – † 18. marec 2020, Sugar Land    ) bol americký astronaut z programu Apollo.
Pred letom
V roku 1955 absolvoval Vojenskú akadémiu Spojených štátov vo West Pointe a potom slúžil na mnohých vojenských základniach v USA a naučil sa lietať. Potom sa vrátil k štúdiu na univerzitu v Michigane a stal sa inžinierom letectva a astronautiky. Nasledovali dva roky pôsobenia ako inštruktor vo výskumnej pilotnej škole. Vo februári 1965 absolvoval tréning v škole testovacích pilotov vo Farnboroughe v Anglicku. Po nalietaní 3300 hodín sa rozhodol prihlásiť ku kozmonautom, prešiel testami a ocitol sa v ich výcvikovom stredisku v apríli 1966. Zaradili ho do programu Apollo. Bol dvakrát v záložnej posádke, až sa dočkal svojho letu v roku 1971.
Let na Mesiac
Ako pilot veliteľského modulu odštartoval spolu s kozmonautmi Scottom a Irwinom z mysu Canaveral v lodi Apollo 15. Splneným cieľom bolo dostať oboch jeho kolegov na povrch Mesiaca, zatiaľ čo on zostal krúžiť na obežnej dráhe. Po návrate oboch kozmonautov celá posádka v poriadku odštartovala späť na Zemi, pristáli na hladine Tichého oceánu po 295 hodinách vo vesmíre.
Po lete
Worden z NASA a letectva odišiel v roku 1972 a stal sa viceprezidentom High Flight Foundation v Colorado Springs a riaditeľom energetického programu v Northwood Institute v Palm Beach na Floride.
Anamnéza (filozofia)
Anamnéza (z gréc.: rozpomínanie) je vo filozofii rozpamätávanie sa, rozpomínanie sa.
Anamnéza u Platóna
U Platóna sa slovom „anamnéza“ alebo "rozpamätávanie sa" označuje rozpomínanie duše na idey, ktoré nazerala pred svojím uväznením v tele (počas predexistencie). Skúsenosti, ktoré duša nadobudla pred narodením, sú predpokladom ľudského poznania.
Duša je podľa Platona spriaznená s ideami a podobá sa im. Pre vstupom do pominuteľného tela nazerala idey. Duchovne nazreté sa však pri vstupe do tela zasunulo zmyslovosťou. Očistením (KATHARSIS) od pohrúženosti do zmyslov (vystúpením z jaskyne zdania) si možno znovu spomenúť (ANAMNESIS) na pôvodne dušou nazerané idey. Pravé poznanie sa uskutočňuje týmto rozpamätávaním sa (anamnézou), pričom zmyslové vnímanie je iba jeho vonkajším podnetom.
NGC 3024
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Lauresses
Lauresses je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Créquy
Créquy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jalová
Jalová je obec na Slovensku v okrese Snina.
Prvá písommná zmienka o obci je z roku 1568. V roku 1623 v Jalovej hospodárilo päť valašských a dve želiarske domácnosti. Daňové povinnosti a dávky boli rovnaké ako v Habure. Obec nemala šoltýsa. V roku 1715 mala dve, 1720 štyri sedliacke domácnosti.
Pastofórium
náhľad|Pastofórium z dielne [[Majster Štefan z Košíc|Majstra Štefana z Košíc, 1465, Bazilika svätého Egídia, Bardejov]] Pastofórium je architektonický prvok kresťanskej sakrálnej architektúry. Môže ísť o malú niku alebo voľne stojacu či prístennú miestnosť po oboch stranách apsidy v ranokresťanskom, byzantskom, sýrskom či ruskom chráme.
Vo východných ortodoxných chrámoch pastofórium (pastoforion) pretrvá vo forme dvoch prístenných miestností (diakonikon a prothesis) po oboch stranách apsidy, kde spoločne tvoria trojapsidu (sanktuárium). Na Západe sa pastofórium transformovalo na menšiu bohato zdobenú niku alebo výklenok (druh sanktuária) a neskôr sa vyvinulo do podoby drobnej vežovitej kamennej stavby (zriedkavo aj drevenej schránky) pri kňazišti vedľa hlavného oltára, najčastejšie v severnej časti svätyne. Pastofórium slúžilo ako schránka na uloženie Sviatosti oltárnej.
Terminológia
Termín pastofórium má v rôznych oblastiach stále rôzne významy. Podľa niektorých odborníkov sa jedná o pokladnicu chrámu alebo obydlie kňazov, ktorí boli predurčení niesť v sprievode relikviár alebo obraz. Ďalší historici pojem pastofórium chápu, ako menšiu miestnosť alebo komoru pre strážcov chrámu. Väčšina odborníkov sa však zhoduje na tom, že sa jedná o menšiu niku/výklenok či samostatnú alebo prístennú miestnosť po oboch stranách apsidy, kde bola uložená eucharistia, dary veriacich a vítal sa biskup.
Opis
V Starom zákone sa pastofórium vzťahuje na pokladnicu alebo kňazskú časť na vonkajšom nádvorí Šalamúnovho chrámu. Hieronym pri prekladaní textov Starého zákona do latinčiny (Vulgáta) spomína pastofórium, ako pokladnicu alebo obydlie pre kňazov (kohenov), levitov okolo chrámu. Pri preklade Knihy proroka Izaiáša zase spomína menšiu komoru alebo obydlie pre veľkňaza chrámu. Tento význam slova pravdepodobne pochádza od spisov Jozefa Flavia, ktorý spomína pastofórium ako pokladnicu Šalamúnovho chrámu, kde boli uložene obety.
Počas ranokresťanského obdobia t.j od 1. storočia až po Milánsky edikt v roku 313 prví kresťania (kňazi alebo laici) ukrývali eucharistiu v domoch (domus ecclesiae), kde sa stretávala miestna náboženská obec. Milánskym ediktom skončilo prenasledovanie kresťanov a bolo im umožnené vyznávať svoje náboženstvo verejne. Tým zanikla potreba eucharistiu uchovávať v domoch a začala byť uchovávaná vo svätyni chrámu na mieste zvanom sanktuárium alebo pastofórium. Pastofórium sa prvýkrát písomne spomína v 4. storočí, ako schránka pozostávajúca z dvoch častí umiestnených vo východnej časti ranokresťanských chrámov. Stavali sa po oboch stranách apsidy, kde sa pripravovala eucharistia (chlieb a víno). Vo východokresťanskej architektúre sa niekedy objavuje, ako samostatne stojaca obdĺžniková komora na ukladanie darov veriacich pri chráme. Umiestnenie pastofória na severnej alebo na južnej strane chrámu je spojené s ich rôznymi funkciami a závisí tiež od regiónu, v ktorom sa chrám nachádza. Takéto miestnosti sa nachádzajú v sýrskych chrámoch od konca 4. storočia. Výraznú podobu nadobudli v 5. storočí, keď sa stali charakteristickým prvkom pre východné cirkvi. V tom čase však ani jedna z dvoch miestností nemohla slúžiť eucharistickým účelom prothesis. Tento obrad existoval až na konci 11. storočia. Pred tým sa robili prípravy pri portáli do chrámu alebo dokonca mimo neho v miestnosti zvanej skeuofylakion. Miestnosti zvanej diakonik nebola pridelená žiadna funkcia. V sýrskych chrámoch má zvyčajne väčší vchod a je často vyplnený relikviami mučeníkov, takže sa niekedy nazýva aj martýriom. V koptských chrámoch sa pastofórium nachádza už od 4. storočia. V raných koptských chrámoch zvyčajne nešlo len o dve, ale viacero miestností, ako napríklad v Bazilike al-Ašmunajn v Chemenu a Dajr Anba Šinudah v Súhágu, z ktorých jedna slúžila aj ako baptistérium. Pre miestnosti sa používa výraz diakonikon bez ohľadu na ich jednotlivé funkcie. náhľad|Pastofórium z dielne Majstra Štefana z Košíc, [[1477, Dóm svätej Alžbety, Košice]] V byzantskej architektúre pastofórium označovalo miesto, ktoré plnilo funkciu sakristie a svätostánku. V byzantských chrámoch tvorilo pastofórium (pastoforion) dve miestnosti na východnej strane (diakonikon a prothesis). Za vlády Justína II. (565 – 574) sa v dôsledku zmeny liturgie prothesis a diakonikon umiestnili do samostatných miestností po stranách apsidy. Vďaka rastúcemu vplyvu byzantskej architektúry od 9. storočia sa objavuje pastofórium (pastoforion) v chrámoch iných regiónoch (Balkán, Malá Ázia, Arménsko a Gruzínsko).
V západokresťanskej architektúre bolo pastofórium miestom vo vedľajších miestnostiach tak, ako východokresťanskej architektúre až po dnes. Rovnako slúžilo na uloženie Sviatosti oltárnej. Od 12. storočia sa väčšinou jednalo o jednoduchý výklenok (pozri sanktuárium) vyhĺbený do steny v severnej časti presbytéria s uzatvárateľnými kovovými dvierkami (najčastejšie z tepaného železa). Jednoduchšie riešené výklenky v stene často dopĺňal reliéfny trojuholníkový štítmi (vimperk) s fiálami, zriedkavejšie vežovitá reliéfna nadstavba. Lacnejšou verziou bola tzv. nástenná maľba tejto nadstavby. Vo vidieckych kostoloch sa niekedy nahradzujú kamenné pastofória nástennou maľbou. V období neskorej gotickej a renesančnej architektúry sa pastofórium vyvinulo do podoby drobnej vežovitej kamennej stavby (zriedka aj drevená schránka) pri kňazišti vedľa hlavného oltára, najčastejšie v severnej časti presbytéria. V podobe štvorhrannej alebo polygonálnej vežičky s uzatvárateľnými kovovými dvierkami (najčastejšie z tepaného železa)., ktorú dopĺňajú fiály, kraby, kružby, vimperk alebo aj sochy svätcov. Pastofórium je bohato zdobené eucharistickým motívmi, ako napríklad Bolestný Kristus (Vir dolorum). Liturgický význam pastofória postupne zanikol v 16. storočí po Tridentskom koncile a čiastočne túto funkciu prevzalo tabernákulum.
Najkrajšie gotické pastofóriá tohto typu na Slovensku sa zachovali v Bazilike svätého Egídia v Bardejove (1464) a v Dóme svätej Alžbety v Košiciach (1477), obe od Majstra Štefana z Košíc, v Bazilika svätého Jakuba v Levoči (z 2. polovice 14. storočia) a v Katedrále Nanebovzatia Panny Márie v Rožňave od Petra de Coloa (1507).
Portsmouth (Rhode Island)
thumb|right|250px Portsmouth je mesto v Spojených štátoch amerických, v juhovýchodnej časti štátu Rhode Island. Je súčasťou Newport County, má rozlohu (z toho  tvorí voda) a žije tu 17 149 obyvateľov (2000).
Mesto leží v severnej časti ostrova Rhode Island, na pobreží prielivu Sakonnet a pri diaľnici Newport - Fall River.
Slovenská národná futbalová liga
Slovenská národná futbalová liga bola v rokoch 1969 až 1993 najvyššia futbalová súťaž na území Slovenska. Bola založená v roku 1969 v súvislosti s federálnym usporiadaním Česko-Slovenska, kedy bol zavedený nový systém futbalových súťaží. Zanikla rozpadom Česko-Slovenska v roku 1993.
Systémy jednotlivých ročníkov
Súťaž sa hrala ako C skupina 3. ligy za účasti 14 družstiev. Víťaz postupoval do celoštátnej 2. ligy, posledné družstvá vypadávali do dvoch skupín divízie.
Súťaž sa hrala ako Slovenská národná futbalová liga za účasti 14 družstiev. Víťaz postupoval do celoštátnej 2. ligy, posledné družstvá vypadávali do dvoch skupín divízie.
Súťaž sa hrala ako Slovenská národná futbalová liga za účasti 16 družstiev. Pretože sa rušila 2. liga, víťaz nepostupoval a zo súťaže vypadlo do dvoch skupín divízie až 9 družstiev.
Súťaž sa hrala ako Slovenská národná futbalová liga za účasti 16 družstiev. Víťaz hral baráž o postup do 1. ligy s víťazom Českej národnej futbalovej ligy, posledné družstvá vypadávali do dvoch skupín divízie.
Súťaž sa hrala ako Slovenská národná futbalová liga za účasti 16 družstiev. Víťaz postupoval do 1. ligy, posledné družstvá vypadávali do troch skupín divízie.
Súťaž sa hrala ako 1. slovenská národná futbalová liga za účasti 16 družstiev. Víťaz postupoval do 1. ligy, posledné družstvá vypadávali do dvoch skupín 2. slovenskej národnej futbalovej ligy.
Súťaž sa hrala ako posledný ročník 1. slovenskej národnej futbalovej ligy za účasti 16 družstiev. Prvých 6 družstiev postupovalo do 1. slovenskej ligy, zvyšné boli zaradené do 2. slovenskej ligy.
Smerovací protokol
Smerovací protokol je protokol, ktorý sa používa medzi smerovačmi (routrami) na výmenu informácií o tom, ako správne vyberať cestu z jednej siete do druhej a ako najjednoduchšie vytvárať cesty medzi dvoma hostiteľmi. Správny výber cesty sa vyhodnocuje pomocou smerovacích algoritmov.
Každý smerovač má na začiatku informácie len o sietiach, do ktorých je pripojený priamo. Pomocou týchto protokolov si smerovače vymieňajú informácie, ktorou cestou sa dostanú do akej siete. Smerovače tak dokážu mať prehľad o kompletnej topológii siete.
Smerovacie protokoly sa delia do troch hlavných kategórii: Rozlišujú sa hlavne v spôsobe, ako zabraňujú smerovacím slučkám, ako určujú metriku, ako si vyberajú najlepšiu cestu v závislosti od celkovej ceny spojenia, ako dlho trvá všetkým smerovačom v sieti, kým majú prehľad o celej sieti atď.
Zoznam slovenských evanjelikov augsburského vyznania
B
thumb|upright|Matej Bel
C
thumb|upright|Ján Levoslav Bella
H
thumb|upright|Pavol Országh Hviezdoslav
K
thumb|upright|Karol Kuzmány
M
thumb|upright|Ladislav Mednyánszky
Futsal na Juhoamerických hrách
Futsal na Juhoamerických hrách je futsalový turnaj podľa pravidiel FIFA, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Juhoamerických hier. Do programu hier bol turnaj prvýkrát oficiálne zaradený na 7. juhoamerických hrách v roku 2002 v brazílskom Rio de Janeiru. Futsalový turnaj sa odvtedy koná pravidelne a do roku iba v mužskej kategórii. Ženský turnaj mal premiéru na 11. juhoamerických hrách v roku 2018. V mužskom turnaji dominuje družstvo 🇧🇷, ktoré zvíťazilo na každom turnaji, na ktorom sa zúčastnilo.
V roku 1994 a 1998 bol exhibične súčasťou hier aj mužský turnaj vo futsale AMF (sálovom futbale), ktoré organizovala vtedajšia medzinárodná futsalová federáciaFIFUSA (dnes AMF). V roku 1994 zvíťazila Venezuela pred Uruguajom a v roku 1998 Paraguaj pred Kolumbiou.
Krajinské zriadenie (Česko-Slovensko)
Krajinské zriadenie (po česky zemské zřízení) je názov územno-správneho členenia Česko-Slovenska v rokoch 1928 – 1939 (na Slovensku z väčšej časti až do 31. 12. 1939) a čiastočne aj v rokoch 1945 – 1948.
Toto zriadenie na Slovensku a v Podkarpatskej Rusi nahradilo župy a v Česku administratívny systém zdedený z bývalej rakúskej monarchie. Pôvodný „plán“ bol zaviesť aj v Česku (veľ)župy, no keď sa zistilo, že by v niektorých z nich mali prevahu Nemci, upustilo sa od tohto plánu a postupne sa prišlo s myšlienkou krajinského zriadenia.
Charakteristika
Zavedené bolo zákonom číslo 125/1927 Zb. o organizácii politickej správy s účinnosťou od 1.7.1928 (v Česku až 1.12.1928), ktorým sa prvýkrát zaviedla jednotná politická správa na celom území Česko-Slovenska. Župy na Slovensku a Podkarpatskej Rusi, ako aj Úrad ministra s plnou mocou pre správu Slovenska, sa zrušili a územie Česko-Slovenska bolo rozdelené na štyri krajiny/zeme: Tieto sa ďalej delili na okresy. Okresy s drobnými zmenami ostali tie isté ako predtým (po drobných zmenách ich bolo 77).
Každá krajina bola samostatnou právnickou osobou, samospráva (okresná a krajinská) bola poštátnená, volené orgány sa podriadili úradníkom menovaným vládou, policajná a trestná právomoc správnych úradov bola zvýšená.
Slovensko spravoval Krajinský úrad na čele s krajinským prezidentom. Účasť občanov na správe krajiny malo predstavovať Krajinské zastupiteľstvo ("kvázi-parlament").
Orgány
Orgány krajín:
a) menované orgány: b) volené orgány (funkčné obdobie 6 rokov): c) sčasti menované, sčasti volené orgány (funkčné obdobie 6 rokov): Orgány okresov boli analogické.
Vývoj v rokoch 1938 – 1948
Po obsadení častí dnešnej Bratislavy Nemeckom v októbri 1938, po Viedenskej arbitráži 2. novembra 1938, ktorou bola významná časť južného Slovenska pripojená k Maďarsku, a po maďarskej okupácii východného Slovenska v marci 1939 jednak zanikli početné okresy a jednak na území Slovenska vzniklo niekoľko nových okresov (a to nariadením č. 175 z 18. júla 1939). Územia získané Poľskom v októbri 1938 (aj spolu s územím Oravy a Spiša, ktoré Poľsko získalo v roku 1920) boli k Slovensku opäť pripojené v októbri 1939 (formálne ústavným zákonom z 22. decembra 1939) a včlenené do príslušných okresov.
Krajinské zriadenie na Slovensku zaniklo 31.decembra 1939 zákonom z 25. júla 1939, ktorým sa zriadili župy (pozri župa (Slovenská republika 1939 – 1945)), hoci krajinské zastupiteľstvo bolo rozpustené už v novembri 1938 (nahradené Slovenským snemom). V Protektoráte Čechy a Morava boli krajinské zastupiteľstvá rozpustené rozhodnutím protektorátnej vlády 13. mája 1940.