cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Banská Bystrica
Stredovek
V období po mongolskom vpáde (1241-1242), približne do polovice 13. storočia sa v priestore dnešnej Banskej Bystrice objavil nemecký element. Išlo o skupinu nemeckých kolonizátorov, ktorí na územie Uhorského kráľovstva prišli v kolonizačnej vlne po mongolskom vpáde. Do priestoru dnešnej Banskej Bystrice prišli zrejme z Krupiny či Banskej Štiavnice, ale ich genéza siaha do Saska. Prezrádza to prímenie syna lokátora Ondreja, pod ktorého vedením sa tu skupina usadila. Ondrej bol prezývaný Sas. Títo kolonisti sa usadili v priestore už existujúcej slovanskej osady Bystrica a venovali sa obchodu, ako aj exploatácii drahých kovov. V roku 1255 boli uhorským panovníkom Belom IV. udelené našim "hosťom z novej osady Bystrice" (hospites nostri de villa nova Bystrice), teda nemeckým kolonistom, meštianske privilégiá. Panovník ich vyňal spod právomocí Zvolenského komitátu, udelil im právo lovu a rybolovu, ale aj právo ťažby drahých kovov, pričom mali platiť urburu z vyťažených kovov. Mešťania boli súčasne povinní kedykoľvek pohostiť panovníka a bojovať pod zástavou kráľa. Pri riešení konfliktov medzi mešťanmi sa malo súdiť podľa saského práva.
Banská Bystrica sa vďaka prisťahovalcom rozvíjala. V roku 1494 tu vznikla spoločnosť Ungarischer Handel (Uhorský obchod), nazývaná aj Der Neusohler Kupferhandel alebo aj Turzovsko-fuggerovská spoločnosť (1495 - 1525) ktorá sa v 16. storočí stala jednou z najväčších a najmodernejších ťažobných spoločností tej doby. Prispela k výraznému rozvoju baníctva, hutníctva i dopravy, ktorý zasiahol celú sféru stredovekého života. V rokoch 15251526 sa tu uskutočnilo banícke povstanie, ktoré skončilo neúspechom pre baníkov.
Osmanská expanzia a raný novovek
Úspešný postup osmanských vojsk uhorským územím donútil v roku 1589 mesto opevniť, následkom čoho boli vybudované kamenné hradby. Banská Bystrica bola ako centrum protestantstva v spore s Maďarmi a Turkami a tiež aj so Svätou stolicou. Dňa 20. augusta 1620 bol v meste zvolený za protestantského uhorského kráľa vtedajší princ, Gabriel Betlen. V roku 1720 v meste fungovalo 149 cechových dielní, v roku 1784 ich bolo 502 čím sa mesto stalo tretím najdôležitejším na Slovensku v cechovej produkcii.
Po vyčerpaní zásoby medi, sa výroba preorientovala na spracovanie dreva a výrobu papiera, ďalším impulzom rozvoja sa stala priemyselná revolúcia. V roku 1908 bolo vydané kutacie právo na ťažbu zlata v Harmanci a zmluva s mestom bola uzavretá v roku 1922. Vykopali sa tu prieskumné šachty a rôzne štôlne, ale po krátkej dobe ťažby projekt kvôli nerentabilnosti zanikol. V roku 1776 bolo v Banskej Bystrici ustanovené rímskokatolícke biskupstvo.
Nástup kapitalizmu
Počet obyvateľov sa medzi rokmi 1857 až 1910 zvýšil z 5 661 na 10 776. Postavená bola nová budova súdu (rok 1898), mohutný päťpodlažný nájomný dom Porges (rok 1912), novorenesančno – novobarokový objekt lesnej správy na Námestí SNP (rok 1916), dievčenské gymnázium, dnes ekonomická fakulta Univerzity Mateja Bela (rok 1914) a množstvo nájomných novoslohových budov a mestských víl. Mesto dostalo železničné spojenie so Zvolenom v roku 1873, s Podbrezovou v roku 1884 a Harmancom v roku 1913. V roku 1845 bola založená sporiteľňa, v roku 1872 úverová banka, neskôr viac peňažných ústavov. Na remeselné tradície a manufaktúry nadviazalo niekoľko menších textilných tovární, vznikol priemysel drevospracujúci (nábytková továreň, zápalkáreň), stavebných hmôt, potravinársky (pivovar, mlyny, výroba liehovín). V roku 1908 bola vybudovaná mestská elektráreň. Tieto továrne však nedokázali zamestnať všetkých obyvateľov mesta a okolia, následkom čoho vzniklo viacero štrajkov. V roku 1872 bol založený robotnícky podporný spolok, v roku 1895 organizácia sociálno – demokratickej strany, začiatkom 20. storočia odborové organizácie, v roku 1904 robotnícky vzdelávací spolok. Obchodná a priemyselná komora pre oblasť dnešného stredného Slovenska bola otvorená v roku 1890. náhľad|16. kráľovský peší pluk v Banskej Bystrici, prepúšťací list z vojenskej služby z roku 1890
V polovici 19. storočia sa Banská Bystrica za pôsobenia prvého predsedu Matice slovenskej stala strediskom snáh slovenských podnikateľov a inteligencie, rozvinulo sa slovenské školstvo a kultúra, ale silnejúca maďarizácia tieto tendencie potlačila. V rokoch 1899 – 1900 sa v meste konal banskobystrický proces s predstaviteľmi slovenského politického a kultúrneho života, v rokoch 1873 – 1883 vychádzal provládny, protislovenský časopis Svornosť, v rokoch 1904 – 1918 podobný časopis Krajan. Celoslovenský význam malo pôsobenie tunajšieho gymnázia v 50. – 60. rokoch. Bolo jediným vyšším gymnáziom pre 5 slovenských žúp, vyučovacou rečou bola slovenčina, učil na ňom rad vynikajúcich slovenských a českých profesorov (M. Čulen, E. Černý, F. Mráz, J. Loos, J. Slotta a iní). V roku 1867 boli slovenskí a českí profesori prepustení a školstvo bolo pomaďarčené. Popri nich pôsobili v meste v 2. pol. 19. storočia a zač. 20. storočia vzdelanci a literáti Štefan Moyzes, Karol Kuzmány, Terézia Vansová, Ján Botto, M. Chrástek, T. Červeň. F.V. Sasinek, skladateľ Ján Levoslav Bella, výtvarní umelci Jozef Božetech Klemens, Dominik Skutecký. V roku 1857 tu založili Hudobný spolok, v 50. – 70. rokoch vychádzali slovenské noviny (Cyril a Metod, Slovenský národný učiteľ, Evanjelická škola). Mestské múzeum bolo založené v roku 1889.
Po vzniku ČSR
Do roku 1928 bola sídlom Zvolenskej župy. Počet obyvateľov rástol len pomaly (rok 1919 – 10 734, rok 1930 – 11 347, rok 1940 – 13 045), napriek tomu sa stavebný ruch nezastavil. V roku 1920 bola postavená pozoruhodná secesná Kamenná vila, v roku 1928 bol dokončený Národný dom. Z 30. rokov pochádza viacero funkcionalistických stavieb. V roku 1930 postavili Okresnú nemocenskú poisťovňu (dnešná poliklinika), v roku 1934 učiteľský ústav, o dva roky nato filiálku pražskej mestskej sporiteľne vedľa mestskej veže, ako aj vysielač. Notársku ubytovňu a dom štátnych zamestnancov, ktorá sa dnes využíva ako poliklinika, dokončili v roku 1937. Tesne pred zánikom Česko-Slovenska vybudovali mestské nájomné domy pre vojenských gážistov. Mimo hlavného prúdu modernej architektúry stojí neorenesančná filiálka Národnej banky z roku 1932.
Mesto zostalo obchodným a peňažným centrom, dobudovaním železničnej trate Zvolen – Vrútky a Banská Bystrica – Červená Skala vzrástol jeho význam ako dopravného uzla. Vzniklo niekoľko menších kovovýrobných, potravinárskych a stavebných podnikov, ale zaniklo niekoľko podnikov z predchádzajúceho obdobia (nábytková továreň, textilky). V rokoch svetovej hospodárskej krízy boli aj tu vysoká nezamestnanosť a početné štrajky. Veľký rozvoj dosiahlo školstvo a kultúra. Školstvo sa poslovenčilo, za pomoci českých profesorov dosiahlo dobrú úroveň. Okrem gymnázia bolo v meste viac odborných škôl (obchodná akadémia, škola pre ženské povolania, učiteľský ústav a strojnícka priemyselná škola – tieto dve boli umiestnené do nových budov). Z mnohých divadelných ochotníckych súborov vzniklo Mestské divadelné združenie, z ktorého radov vyšlo niekoľko popredných slovenských profesionálnych hercov. Žiakom hudobného skladateľa V. Figuša-Bystrého tu bol okrem iných Ján Cikker.
Prvá Slovenská republika a Slovenské národné povstanie
V roku 1940 sa stáva sídlom novej Pohronskej župy. Postavila sa nová ľudová škola (rok 1939), budova Spojených elektrární (rok 1941) a stavala sa nová železničná stanica.
Od roku 1941 vznikali protifašistické odbojové skupiny medzi dôstojníkmi Veliteľstva pozemných vojsk slovenskej armády, sídliaceho v meste. Pod politickým vedením Slovenskej národnej rady sa tu v roku 1944 vytvorilo Vojenské ústredie, vojenský orgán pre prípravu Slovenského národného povstania, ktorý riadil konšpiračnú činnosť v armáde. Po vstupe nemeckých okupačných vojsk uskutočnil dňa 29. augusta 1944 protifašistický prevrat a veliteľ Vojenského ústredia pplk. Ján Golian vydal armáde rozkaz postaviť sa okupačným vojskám na odpor. Prevrat dovŕšili partizáni 1. Stalinovej brigády, brigády Jánošík a kpt. Nálepku, ktorí dňa 30. augusta 1944 vstúpili do mesta. V ten deň začal z Banskej Bystrice vysielať Slobodný slovenský vysielač.
náhľad|Pamätník Sovietskej armády na [[Námestie SNP (Banská Bystrica)|Námestí SNP]] Po vypuknutí SNP sa Banská Bystrica stala politickým, vojenským a administratívnym centrom povstaleckého Slovenska. Sídlili tu vedúce sily povstania – Slovenská národná rada, Veliteľstvo 1. čs. armády na Slovensku, prišla sem delegácia čs. emigrantskej vlády v Londýne a predstavitelia moskovského vedenia KSČ. Sídlila tu anglo-americká a sovietska vojenská misia. Z mesta sa riadil ozbrojený boj i uskutočňovanie základných ekonomických a spoločenských premien. V septembri 1944 začal vychádzať ústredný orgán ÚV KSS Pravda, týždenník Nové slovo, nástenné noviny Hlas ľudu a iné. Dňa 17. septembra 1944 sa uskutočnil zjednocovací zjazd KSS a sociálnej demokracie.
Už v septembri 1944 zažila Banská Bystrica nemecké bombardovanie, keď bomby zasiahli Slobodný slovenský vysielač. Koncom októbra sa vojenská situácia rýchlo zhoršovala, povstalci mesto takmer bez boja opustili a Nemci ho 27. októbra 1944 obsadili. Zatkli a väznili vyše 2 tisíc ľudí. Dňa 30. októbra gen. Hermann Höfle za spoluúčasti predstaviteľov slovenskej vlády na čele s prezidentom Jozefom Tisom usporiadal v Banskej Bystrici vojenskú slávnosť. Jozef Tiso slúžil omšu, vyznamenal príslušníkov Waffen-SS a verejne poďakoval Hitlerovi. . Okupácia mesta trvala 5 mesiacov, oslobodené bolo vojskami sovietskej a rumunskej armády 25. marca 1945. náhľad|Predseda Mestského národného výboru Bienský (2. pol. 80. rokov 20. storočia)
Pod vládou komunistov
V rokoch 1949 – 1960 sídlom Banskobystrického kraja, potom do roku 1990 Stredoslovenského kraja. Bola politickým, hospodárskym, administratívnym a kultúrnym centrom stredného Slovenska. Banská Bystrica zaznamenala v tomto období značné územné rozšírenie, pripojili sa k nej obce Jakub, Kostiviarska, Kremnička, Kynceľová, Laskomerské, Majer, Malachov, Radvaň – Kráľová, Rakytovce, Rudlová, Sásová, Senica, Šalková a Nemce. Počet obyvateľov sa zvýšil z 13 605 v roku 1950 na 22 529 v roku 1960, na 46 846 v roku 1970 a do roku 1989 stúpol na takmer 80 tisíc.
Historické centrum ostalo na rozdiel od iných slovenských miest ušetrené od väčších zásahov. Pamiatky sa priebežne opravovali, fasády meštianskych domov dostávali nový náter. Thurzov dom bol zrekonštruovaný už v prvej polovici 50. rokov, ostatné objekty neskôr (napr. mestská veža okolo roku 1970, barbakán okolo roku 1980).
Rozvinulo sa hospodárstvo, za socializmu bol v Banskej Bystrici zastúpený priemysel energetický (Stredoslovenské energetické závody), hutnícky (závody SNP), elektrotechnický (Tesla), drevospracujúci (Smrečina), odevný (Slovenka, Modrotlač), potravinársky (pivovar, konzerváreň, liehovar), stavebných hmôt (Stredoslovenská cementáreň, Ipeľské tehelne, Stredoslovenský kameňopriemysel), stavebný (Pozemné stavby, Stavoindustria), polygrafický (Tlačiarne SNP).
Rozvoj zaznamenalo aj školstvo a kultúra, hoci pod dohľadom KSČ. náhľad|Fotograf Dušan Slivka Banskú Bystricu preslávil v Londýnskej Galérii fotografov
Kultúra
Mesto sa v povojnovom období rozvinulo v živé kultúrne centrum celého kraja. Malo tu ateliéry mnoho výrazných umelcov. V 80. rokoch napr. vynikali mená grafikov Igora Hudcoviča, Stana Troppa alebo Milana Sokola, v zahraničí uznávaného fotografa Dušana Slivku, v ľudovom umení rezbára a huslára Juraja Čambora, v poézii dominovalo meno básnika Mikuláša Kováča. Umenie prezentovali Stredoslovenská galéria, Literárne a hudobné múzeum, Galéria F, Stredoslovenské múzeum, Galérie Dielo a ÚĽUV, Pedagogická fakulta i Múzeum SNP. V meste pôsobili živé diskusné kluby architektov a fotografov (v Galérii F), dva filmové kluby, hrala vrátane letného štyri kina (Urpín so špičkovou 70 mm technológiou), koncertný život sa odvíjal v múzeách, Robotníckom dome, v Divadle hudby na Fončorde a v novopostavenom Dome kultúry, divadelný v opere a experimentujúcom Bábkovom divadle Na rázcestí. Ľudovú hudbu a tanec reprezentoval súbor Urpín, veľkou prehliadkou výtvarného folklóru bol každoročný Radvanský jarmok.
Rozvoj médií
V povojnovom období fungovalo v meste rozhlasové štúdio so slávnou tradíciou z SNP, v 70. rokoch bolo založené krajské štúdio Slovenskej televízi e, ktoré produkovalo spravodajstvo, dokumentárnu tvorbu a zaoberalo sa dabingom zahraničných filmov. Boli tu vydávané krajské noviny Smer a okresný týždenník Priekopník. Polygrafickú základňu tlačových médií tvorili Tlačiarne SNP. náhľad|Podzemná výstavná sieň Galérie F
3. odboj
Odpor proti komunizmu bol na Slovensku najrozsiahlejší v Bratislave, v Košiciach existovala jedna skupina disidentov a v Banskej Bystrici bola protikomunisticky zameraná časť činnosti Galérie F (1980-1990), vedená Tomášom a Annou Fassatiovými. Pripravovali okrem iného stretnutia a výstavy sociálne kritických fotografov vrátane autorov zo Západu a vydávali samizdaty. Ako dobrovoľníci im pomáhali ďalší, napr. fotograf Igor Svítok, Aleš Vincík, Palo Štecko alebo študenti Vysokej školy ekonomickej. Začala ich sledovať Štátna bezpečnosť, pod tlakom ktorej bola galéria z veľkej časti roku 1985 zrušená a jej pracovníci mali zákaz kvalifikovaného zamestnania. Boli tak nútení sa vysťahovať do Česka, kde im minister obrany po návrate demokracie po preskúmaní archívnych dokumentov udelil štatút účastníkov 3. odboja. Rozsiahlu činnosť Galérie F si Banská Bystrica pripomenula veľkou výstavou v Krajskej galérii roku 2000.
Časti mesta
náhľad|Nová radnica na [[Námestie SNP (Banská Bystrica)|Námestí SNP]] Banská Bystrica má 19 mestských častí:
Katastrálnych území je 9: Banská Bystrica, Kostiviarska, Kremnička, Podlavice, Radvaň, Sásová, Senica, Šalková a Uľanka.
Hlavní predstavitelia
Obyvatelia mesta volili každoročne svojho richtára. Richtár bol hlavou mestskej vrchnosti, spravoval verejný aj súkromný život v meste, mal povinnosť vykonať výročné zúčtovanie mesta. Dnes sa primátor mestá volí každé štyri roky v komunálnych voľbách. Súčasným primátorom je od novembra 2014 Ján Nosko. Zástupcami primátora sú Jakub Gajdošík a Martin Turčan. . Prednostom Mestského úradu je Mgr. Miroslav Rybár.
Mestské zastupiteľstvo
Mestské zastupiteľstvo Banskej Bystrice má 31 poslancov. Zloženie mestského zastupiteľstva po voľbách v roku 2018 je nasledovné: Banskobystrická alternatíva (8 poslancov), Klub nezávislých poslancov (8), koalícia SMER - SD a SNS (8), Banskobystrická pravica (3), Srdcom Bystričania (3) a jedna nezaradená poslankyňa. Poslanci sú rozdelení do siedmich volebných obvodov: č. 1 (Centrum), č. 2 (Podlavice, Skubín, Uľanka, Jakub, Kostiviarska, Karlovo), č. 3 (Senica, Šalková, Majer, Uhlisko), 4 (Iliaš, Rakytovce, Kremnička, Kráľová, Podháj), č. 5 (Radvaň), č. 6 (Fončorda), č. 7 (Sásová, Rudlová). Rozdelenie na sedem obvodov platí od roku 2018. Mestské zastupiteľstvo sa stretáva približne raz za mesiac.
Ostatné pamiatky
Na Námestí SNP sa nachádza Katedrála svätého Františka Xaverského ako aj biskupský palác. Rovnako je tu aj zrekonštruovaná radnica, domy bohatých obyvateľov mesta: Thurzov dom, Benického dom, naklonená mestská hodinová veža a ďalšie pamiatky. Ďalšie historické pamiatky sa nachádzajú mimo centra mesta: Kaštieľ Radvanských, Bárczyovský kaštieľ, Tihányiovský kaštieľ. Medzi modernejšie stavby patrí Pamätník SNP. Toto dielo architekta Dušana Kuzmu bolo dokončené v roku 1969. Staviteľstvo 21. storočia sa prejavilo na Europa Business Center. Budova je najvyššia v meste a zároveň Stavba roka 2009.
Priemyselné pamiatky
Mestská elektráreň v Banskej Bystrici (zaniknutá), Medený hámor v Banskej Bystrici, PLETA, štátny podnik "v likvidácii" (už zrušený, pozri Rezidencia Pleta), Urpiner (Banskobystrický pivovar, a. s.).
Pozri aj: Stavby v Banskej Bystrici
Divadlo
náhľad|[[Národný dom (Banská Bystrica)|Národný dom na Národnej ulici je sídlom Štátnej opery]] V Banskej Bystrici pôsobí niekoľko divadiel. Štátna opera uvádza operné, muzikálové a baletné predstavenia. Divadlo z Pasáže v Banskej Bystrici ako jediné divadlo na Slovensku angažuje hercov s mentálnym postihnutím. Bábkové divadlo na rázcestí sa zaoberá jednak bábkarským umením pre deti a dospelých ale aj inými formami divadla. Moderné tanečné umenie zastupuje Štúdio tanca. V meste pôsobí aj viacero umeleckých škôl, ktoré poriadajú koncerty svojich študentov a pedagógov. V Banskej Bystrici sa tiež koná medzinárodné bienále bábkarskej tvorby, Bábkarská Bystrica. Vo dvore Beniczkého pasáže v centre mesta od roku 2011 sídli kultúrne centrum Záhrada, ktoré poskytuje priestor pre prezentáciu a tvorbu komunitného a súčasného umenia všetkých žánrov. Priľahlý záhradný park slúži ako verejná oddychová zóna pre návštevníkov a obyvateľov mesta. náhľad|Architekt Čupka a teoretik Fassati moderujú besedu s fotografom Martinom Martinčekom v Stredoslovenskej galérii. (80. roky 20. storočia)
Turizmus
V roku 2016 mesto zaznamenalo 24% rast v počte návštevníkov, počet prenocovaní sa zvýšil o 27% oproti predchádzajúcemu roku. Tržby ubytovacích zariadení sa zvýšili o 37% a zvýšila sa aj ich kapacita. Mesto z daní na ubytovanie získalo približne 26 000 eur. K 30. júnu 2015 bolo v banskobystrickom okrese 124 ubytovacích zariadení, ktoré využilo 39 552 návštevníkov.
Obyvateľstvo
náhľad|Panoráma mesta Banská Bystrica fotená nadránom z mestskej časti Slnečné stráne. Počet obyvateľov krajského mesta má posledné desaťročie klesajúcu tendenciu. V roku 2002 v meste žilo 82 299 obyvateľov, ku koncu roku 2012 to bolo len 78 068. Aj keď sa v roku 2012 narodilo viac detí ako v predošlý rok, klesajúci trend pokračoval odsťahovaním sa 1 222 v porovnaní s prírastkom 876 obyvateľov. V roku 2014 bolo mesto na 5. mieste v počte prisťahovaných ľudí (prihlásenie bydliska), zároveň však obsadilo piatu priečku v rebríčku miest odkiaľ sa ľudia najviac sťahujú. Celkový prírastok bol negatívny, trend sa vyskytuje aj v ďalších väčších mestách.
Etnické zloženie obyvateľstva
a iní
Náboženské zloženie obyvateľstva
a iní
Verejná cestná doprava
náhľad|[[Trolejbusová doprava v Banskej Bystrici|Trolejbus pri Srdiečku]] Mestská doprava v Banskej Bystrici je osobitná dvoma dopravcami. Dopravný podnik mesta Banská Bystrica poskytuje trolejbusovú dopravu (linky 1 – 8), SAD Zvolen zabezpečuje autobusové linky MHD (20 – 100). V rámci obvodu MHD je možné použiť aj prímestské linky za MHD ceny a doklady.
V júli 2020 mesto oznámilo vyhlásenie verejného obstarávania na prevádzku mestskej hromadnej dopravy. Súťaž má dve časti: autobusovú a trolejbusovú dopravu a mesto chce vysúťažiť dvoch partnerov, ktorí by od 1. januára 2021 prevádkovali MHD na 10 rokov. Medzi požiadavky mesta na dopracov patrí ekológia a moderné technológie.
Autobusová stanica, kde zastavujú diaľkové, prímestské aj mestské linky sa sa nachádza neďaleko železničnej stanice. Pôvodná stanica, v súčasnosti už nahradená novou, bola v prerušenej výstavbe od roku 1983, v roku 1990 bola prerušená stavba časti so zázemím. Napriek svojmu veku a stavu slúžila táto stanica až do roku 2015, kedy, po viacerých predchádzajúcich neúspešných pokusoch o nápravu situácie, sa nový investor pustil do búracích prác a cestujúca verejnosť bola dočasne premiestnená na dočasnú stanicu na parkovisku na Mičinskej ceste. V januári 2015 nový primátor mesta Ján Nosko vyhlásil, že na Vianoce 2016 bude stáť nová dvojposchodová budova, čo sa však nakoniec neukázalo ako pravdivé vyhlásenie. Podľa informácií z júla 2017 mala stanica byť sprevádzkovaná začiatkom septembra 2017, čo sa, napriek pochybám, stalo - síce o dva týždne neskôr, ale konečne predsa - skutočnosťou.
Železničná doprava
Banská Bystrica sa nachádza na križovatke trate Zvolen – Vrútky, ktorá je v úseku Zvolen – Banská Bystrica elektrifikovaná a trate Banská Bystrica – Červená Skala, ktorá elektrifikovaná nie je. Obe trate sú jednokoľajné. Železničná stanica Banská Bystrica sa nachádza v blízkosti autobusovej stanice. Železničná zastávka Banská Bystrica-mesto sa nachádza bližšie k centru mesta. Na území mesta sa nachádzajú tiež stanice Kostiviarska, Radvaň, Šalková a Uľanka.
Cestná doprava
náhľad|[[Rýchlostná cesta R1 (Slovensko)|R1 v Radvani, v pozadí Europa Business Center, najvyššia budova mesta]] Banská Bystrici leží na križovatke viacerých cestných ťahov. Z juhu je napojená na R1 a I/69 (smer Zvolen), z východu na I/66 (smer Brezno) a zo severu na I/59 (smer horský priechod Donovaly). Mestom prechádza viacero ciest druhej a tretej triedy. Od apríla 2009 bol vo výstavbe Severný obchvat mesta ako pokračovanie trasy R1. Jeho trasa vedie z cesty I/59 v mestskej časti Karlovo, prechádza medzi centrom mesta a mestskou časťou Sásová a napája sa na cestu I/66 smerom na Brezno. Diaľková doprava v smeroch Zvolen-Brezno a Ružomberok-Brezno sa tak vyhýba centru mesta. Obchvat má dĺžku dĺžku. Otvorený bol 27. júla 2012.
Ďalej je plánované pokračovanie R1 smerom na Slovenskú Ľupču a cez hrebeň Nízkych Tatier do Ružomberka.
Cyklistická doprava
Od 22. júna 2012 premáva cyklobus z mesta na Králiky a Kráľovu studňu vo Veľkej Fatre. Cestovné je 1 €, dopravu dotuje samospráva mesta a Banskobystrický samosprávny kraj. Premávať bude počas letných víkendov a sviatkov. Vybudovanie a rozšírenie cyklotrás je súčasťou Rozvojového programu mesta na roky 2008 - 2010 - 2014. V roku 2016 bol plán vybudovať 25 kilometrov cyklociest, ktoré by prepojili mestské časti s centrom mesta. Na tento účel bolo určených 360 000 eur. Cyklotrasa z Podlavíc na Hušták bola v septembri 2016 vo fáze stavebného povolenia.
Na prelome mája a júna 2019 bolo na stanici vybudované cyklistické stanovište umožňujúce odloženie bicykla, použitie pumpy či nabíjanie elektrobicyklov.
Letecká doprava
Pri Fakultnej nemocnici F. D. Roosevelta funguje stanica vrtuľníkovej záchrannej zdravotnej služby s volacím znakom Krištof 02. Neďaleko mesta sa nachádza medzinárodné Letisko Sliač.
Kongescia
Kongescia môže byť:
Santiago del Estero (mesto)
Santiago del Estero je hlavným mestom rovnomennej argentínskej provincie a súčasne hlavným mestom departmentu Capital. Leží na rieke Dulce vo vzdialenosti približne 1 042 km severozápadne od hlavného mesta Argentíny Buenos Aires. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 252 192 obyvateľov. V metropolitnej oblasti Santiago del Estero žije v súčasnosti 393 000 ľudí.
Banská Bystrica
Vysoké školy
náhľad|Rektorát [[Univerzita Mateja Bela v Banskej Bystrici|Univerzity Mateja Bela]] V Banskej Bystrici majú sídlo dve verejné vysoké školy, dve súkromné vysoké školy a fakulta štátnej vysokej školy :
Mikuláš Pálfi (1552 – 1600)
Rodina
Jeho otec Peter Pálfi († 1568) bol menej známy feudál a účastník protitureckých bojov, matka sa volala Žofia, rodená Deršfiová. Mikuláš Pálfi mal tri sestry a štyroch bratov. Za manželku mal Máriu Magdalénu z rodu Fuggerovcov (Maria Magdalena Fugger von Kirchberg und zu Weißenhorn; * 30. apríl 1566 – † 29. máj 1646), čo mu čiastočne pomohlo pri vzostupe. Spolu mali 5 synov a 3 dcéry. Jedným z jeho synov bol aj Pavol Pálfi.
Santiago del Estero (mesto)
Mesto bolo založené 25. júla 1553. Jedná sa o najstaršie španielskymi kolonistami založené mesto na území Argentíny. Z tohto dôvodu býva nazývané Madre de Ciudades, teda Matka miest. V meste a jeho okolí žije aj v súčasnosti približne 100 000 ľudí, ktorí rozprávajú kečuánčinou, čo je najjužnejšia vetva niektorého z jazykov Inkov v Južnej Amerike. Jedná sa zároveň o jeden z posledných zachovaných aktívne používaných indiánskych jazykov v Argentíne. Mesto je správnym, ekonomickým a kultúrnym centrom provincie. Hlavne v posledných desaťročiach zažilo mesto pomerne veľký rast.
Tridentský koncil
náhľad|Tridentský koncil (Elia Naurizio, 17. storočie)
Mikuláš Pálfi (1552 – 1600)
Funkcie
Predovšetkým vlastnými silami a schopnosťami dosiahol významné funkcie: od roku 1574 bol kráľovský stolník, v roku 1580 sa stal kapitánom Bratislavského hradu a županom Bratislavskej župy, ktoré mu Rudolf II. v roku 1599 potvrdil a dal do dedičnej držby. V roku 1581 sa stal kráľovským komorníkom, v roku 1582 skutočným vnútorným tajným radcom, v roku 1584 kapitánom Komárna a županom Komárňanskej župy. Od roku 1598 získal od Rudolfa II. titul ríšsky gróf.
Tridentský koncil
Tridentský koncil sa konal v rokoch 1545 – 1563 a predstavoval reakciu katolíckej cirkvi na reformáciu. Zasadal v dnešnom talianskom meste Trident a krátky čas aj v Bologni. Katolícka cirkev ho považuje za 19. ekumenický koncil.
Historický kontext
Reforma cirkvi, ktorú navrhol Piaty lateránsky koncil (1512 – 1517), nepriniesla nijaké reálne výsledky. Dôkazom toho je aj skutočnosť, že volanie reformátorov po skutočnej obnove cirkvi sa po ukončení tohto koncilu ešte zintenzívnilo, najväčšiu odozvu však našlo na území dnešného Nemecka. Lutherova reformácia napokon viedla k rozdeleniu cirkvi.
Katolícka cirkev bola nútená zareagovať.
Po dlhých diplomatických vyjednávaniach s civilnými autoritami sa vtedajší pápež Pavol III. rozhodol zvolať do mesta Trident koncil, dátum jeho otvorenia stanovil na 1. novembra 1542.
Mesto Trident navrhol ako kompromisné riešenie údajne speyerský biskup Philipp von Flersheim. Na jednej strane spĺňalo požiadavku rímskonemeckého cisára Karola V., aby sa koncil konal na nemeckej pôde – dnes už talianske mesto Trident bolo vtedy totiž súčasťou južného Tirolska, ktoré patrilo Svätej rímskej ríši nemeckého národa. Na strane druhej vyhovovalo i požiadavkám pápeža, ktorý si zas prial, aby sa koncil nekonal príliš ďaleko od Ríma (mesto Trident bolo od Ríma vzdialené tri dni cesty).
Situácia sa však ešte skomplikovala vojnou medzi Francúzskym kráľovstvom a Svätou ríšou rímskou nemeckého národa. Pápež preto bulou Laetare Jerusalem stanovil nový termín otvorenia koncilu – 15. marec 1545.
Tridentský koncil bol však napokon slávnostne otvorený až 13. decembra 1545.
Účastníci
Koncilu sa zúčastnilo cca 100 biskupov a rovnaký počet teológov, ktorí pochádzali zo všetkých európskych krajín, ktoré ešte zostali (oficiálne) verné katolíckej cirkvi, okrem Švajčiarska, Poľska a Uhorska. Väčšina účastníkov však aj tak pochádzala z Talianska. Hlasovacie právo mali len prítomní biskupi (pozri nižšie). Nemeckí biskupi neboli osobne prítomní – svojich delegátov vyslali len trierský arcibiskup a augsburský biskup. Títo delegáti však mali na koncile len poradný hlas.
Rokovací poriadok
Pápež Pavol III. trval od začiatku na rešpektovaní slobody prejavu: „''Na koncile môže každý slobodne vyjadriť svoje názory k otázkam viery a mravov. Ak však koncil uzná tieto jeho názory za heretické, bude sa musieť podrobiť tomuto rozhodnutiu (koncilu).''“ A o tom, že sa táto sloboda prejavu aj reálne dodržiavala, svedčí vznik rôznych vzájomne si oponujúcich skupín.
Pomerne rýchlo sa vyjasnila otázka o hlasovacom práve. Hlasovacie právo bolo priznané kardinálom, arcibiskupom, biskupom a generálnym predstaveným žobravých rádov a jedným hlasom disponovala aj skupina troch prítomných benediktínskych opátov. Hlasovacie právo nemali teológovia, delegáti biskupov a zástupcovia inštitúcií (kapitúl, univerzít, ...). Oficiálni konciloví teológovia boli združení v tzv. teologickej kongregácii. Táto kongregácia od januára 1547 nahradila volené deputácie, ktoré boli predtým zodpovedné za formulovanie dekrétov. Úlohou teologickej kongregácie bolo vypracovávať pre potreby koncilových otcov odpovede na kontroverzné vieroučné otázky.
Sesia II. (7. január 1546)
Diskusia o stanovení priorít koncilu. Bolo zrejmé, že koncil sa bude musieť zaoberať definovaním resp. objasnením katolíckej teologickej náuky a reformou cirkvi. Zároveň si bol koncil vedomý toho, že jeho rozhodnutia môžu mať praktický dosah na znovuobnovenie mieru v Európe (sic). Po dlhých diskusiách sa nakoniec konciloví otcovia zhodli, že sa bude v rámci jedného tematického okruhu vždy súčasne rokovať o vierouke aj (prípadných) reformách, ktoré by sa mali v danej oblasti uskutočniť.
Vytvorenie diskusných skupín. Účastníci koncilu boli rozdelení do troch skupín, každej z nich vždy predsedal jeden z pápežských legátov. Cieľom tohto opatrenia bolo umožniť prediskutovanie vyvstavšieho problému na menšom fóre skôr, než bude predložený na diskusiu celému zhromaždenému koncilu (tzv. generálnej kongregácii).
Sesia III. (4. február 1546)
Dekrét potvrdzujúci platnosť Nicejsko-carihradského vyznania viery.
Sesia IV. (8. apríl 1546)
Dekrét o Svätom Písme a Tradícii. Koncil definoval, že Sväté Písmo a Tradícia sú dva rovnocenné pramene Zjavenia. Postavil sa tak proti princípu „sola scriptura“, ktorý presadzovalo reformačné hnutie.
Dekrét o Vulgáte. Koncil stanovil latinský preklad Biblie, známy ako Vulgáta, za záväzný. Tento text sa podľa názoru koncilu v cirkevnej praxi dostatočne osvedčil ako spoľahlivý a dogmaticky správny. Každé vydanie Biblie alebo komentáru k Biblii a vôbec všetky teologické knihy sa musia podrobiť preventívnej cenzúre, aby sa zabránilo „zneužitiu Božieho Slova“. Koncil sa však nevyjadril ku (kontroverzným) prekladom Biblie do jednotlivých národných jazykov.
Sesia V. (17. jún 1546)
Dekrét o kázaní. Kňazi a biskupi sú povinní prednášať kázne. Kazateľská činnosť členov žobravých rádov mimo ich vlastných chrámov podlieha rozhodnutiu biskupa. Biskupi majú právo zakročiť proti heretickým kazateľom.
Mikuláš Pálfi (1552 – 1600)
Vojenská činnosť
Podľa vzoru a príkladu svojho otca zúčastnil protitureckých bojov na slovenskom území. Bol najvýznamnejším veliteľom v 15-ročnej vojne proti Turecku. V roku 1593 sa zúčastnil bojov pri Pákozde a prispel k víťazstvu cisárskych vojsk, bol pri obliehaní Stoličného Belehradu, dobyl viaceré pohraničné hrady a pevnosti (Fiľakovo, Divín, Modrý Kameň, Sečany, Dregeľ, v roku 1594 Novohrad, 1595 Štúrovo, Vyšehrad, 1596 Vacov, 1598 Ráb, Tata, Vesprím, Palota, Nagyvázsony, 1599 bojoval pri Stoličnom Belehrade, Budíne a Pešti).
Tridentský koncil
Sesia V. (17. jún 1546)
Dekrét o dedičnom hriechu. Koncil definoval, že každý človek je už od svojho narodenia poškvrnený dedičným hriechom, pretože je potomok Adama. Jedinú výnimku v tomto ohľade predstavuje Mária, Matka Božia, ktorá bola počatá bez poškvrny dedičného hriechu. Človek môže byť od tohto dedičného hriechu oslobodený len prostredníctvom krstu v mene Ježiša Krista. Dekrét vyzdvihol nevyhnutnosť krstu detí.
Mikuláš Pálfi (1552 – 1600)
Majetok
Mikuláš Pálfi bol na jednej strane významný vojenský veliteľ, ale zároveň aj podnikateľ. Pre cisárske vojsko dodával základné potraviny (obilie, víno, mäso), čím nadobudol obrovský majetok. Zároveň za svoje služby dostával rôzne majetky. Manželstvom s Máriou Fuggerovou získal hrad a panstvo Červený Kameň na západnom Slovensku, v roku 1599 získal panstvo Bratislava.
Tridentský koncil
Sesia VI. (13. január 1547)
Dekrét o ospravodlivení. Tento dekrét má tri časti a dopĺňa ho zoznam 33 kánonov.
Hriešnik sa nedokáže spasiť sám, pretože je bytostne závislý od Božej milosti. Zároveň však človek musí z vlastnej vôle slobodne spolupracovať na svojej spáse. Musí prijať ponuku Božej milosti a odpovedať na Zjavenie svojou vierou. Musí poznať hriech, bázeň, nádej a lásku. Musí chcieť prijať krst a začať nový život, pretože sviatosť krstu neznamená len odpustenie hriechov ale aj posvätenie a obnovu celého človeka. Jedine Boh nás môže urobiť spravodlivými (môže nás ospravodliviť).
Milosť ospravodlivenia prekvitá, ak človek zachováva Božie prikázania. No i napriek krstu v človeku stále zostáva náklonnosť k hriechu a nemôže si byť úplne istý svojou spásou. A to, že nakoniec svoju spásu dosiahne, je znovu len dielom Božej milosti.
Milosť ospravodlivenia, ktorú človek prijal, môže stratiť každým ťažkým hriechom. Večný život môže dosiahnuť len vtedy, ak bude konať pokánie.
Sesia VII. (3. marec 1547)
Dekrét o sviatostiach. Konciloví otcovia potvrdili sedem sviatostí: krst, birmovanie, eucharistia, sviatosť pokánia, sviatosť pomazania chorých, sviatosť posvätného rádu (nazývaná aj sviatosť kňazstva) a manželstvo.
Počas tejto sesie sa koncil podrobnejšie zaoberal hlavne sviatosťou krstu a birmovania. Bolo zakázané prijať sviatosť krstu viac než jedenkrát a stanovilo sa, že vysluhovanie sviatosti birmovania prislúcha biskupovi.
Sesia VIII (11. marec 1547)
Odsúhlasenie presunutia koncilu do Bologne. Mesto Trident už zrejme účastníci nepovažovali za vhodné miesto pre zasadanie koncilu. Okrem toho vypukla tzv. Šmalkaldská vojna a mesto nebolo celkom v bezpečí. Oficiálne bolo však preloženie koncilu do Bologne odôvodnené vypuknutím epidémie škvrnitého týfu. Ak by konciloví otcovia neodsúhlasili toto presunutie, pravdepodobne by bol koncil definitívne ukončený.
2. etapa: Bologna, 1547 – 1549
Presun koncilu do mesta Bologna, ktoré vtedy ležalo na území Pápežského štátu, však v konečnom dôsledku znamenal aj zhoršenie vzťahov medzi pápežom Pavlom III. a cisárom Karolom V. Pápež dokonca vypovedal spojenectvo s cisárom a nechal stiahnuť svoje ozbrojené jednotky z územia ríše. Karol však napokon Šmalkaldský spolok porazil.
Pápež síce cisára podporoval v boji proti protestantom, no nechcel dopustiť, aby získal príliš silnú mocenskú pozíciu. Aby sa však ešte viac nezhoršili vzťahy medzi Rímom a cisárom, pápež nariadil, aby koncil počas zasadania v Bologni nevydával nijaké nové dekréty. Koncil mal teda o jednotlivých témach diskutovať bez toho, aby prijímal oficiálne závery.
Sesia IX. (21. apríl 1547)
Diskusia o eucharistii, zvlášť o transsubstanciácii.
Sesia X. (2. jún 1547)
Je potrebné zmieniť, že tieto rokovania v Bologni sa, paradoxne, napokon stali smerodajnými pre celý ďalší priebeh koncilu, pretože prispeli k objasneniu viacerých dôležitých otázok, a tak sa v konečnom dôsledku stali podkladom pre mnohé z budúcich oficiálnych záverov koncilu.
Banská Bystrica
Stredné školy
Na území mesta pôsobia nasledovné stredné školy :
Základné školy
Na území mesta pôsobia nasledovné základné školy:
náhľad|Budova [[Základná škola Slobodného slovenského vysielača|Základnej školy Slobodného slovenského vysielača]]
Materské školy
V Banskej Bystrici v roku 2013 bolo 27 materských škôl, ktorých zriaďovateľom bolo mesto Banská Bystrica. Dve zariadenia (Špeciálna materská škola, Detské integračné centrum) boli v zriaďovateľskej pôsobnosti Obvodného úradu Banská Bystrica a takisto tu pôsobili tri súkromné materské školy.
Šport
V dňoch 24. - 30. 7. 2022 sa v Banskej Bystrici konal Letný európsky olympijský festival mládeže 2022.
Niektoré kluby v Banskej Bystrici:
Ostatné osobnosti
Osobnosti pôsobiace v meste, o ktorých nie sú dostupné informácie potvrdzujúce, že boli zároveň banskobystrickými rodákmi:
Tridentský koncil
Historický kontext
Cisár Karol V. považoval po svojom víťazstve nad Šmalkaldským spolkom za potrebné vniesť do náboženských vzťahov v ríši opäť poriadok. Na túto úlohu sa však podujal sám – bez „autorizácie“ zo strany pápeža. Augusburská reforma z roku 1548 však stroskotala na odpore protestantskej strany a zamýšľanú obnovu cirkvi tak nepriniesla.
Situácia sa zmenila smrťou pápeža Pavla III. Znovu do hry vstúpila možnosť obnoviť prerušený koncil. Nový pápež Július III. napokon splnil cisárovo prianie, a tak sa v roku 1551 v meste Trident obnovilo konanie prerušeného koncilu.
Účastníci
Okrem už vyššie spomínaných účastníkov tu bolo v tomto období prítomných aj 13 nemeckých a švajčiarskych biskupov. Dostavili sa tiež oficiálne protestantské delegácie z niekoľkých krajinských snemov Svätej ríše rímskej nemeckého nemeckého národa. Došlo aj k zásadnej zmene pomerov – Taliani už nemali väčšinu. Najpočetnejšou skupinou sa stali Španieli, za nimi nasledovali Taliani a potom Nemci.
Sesia XI. (1. máj 1551)
Slávnostné otvorenie zasadania koncilu. Predsedníctvo zhromaždenia tvorili: kardinál Marcellus Crescentius a dvaja nunciovia, arcibiskup Sebastianus Pighinus a biskup Aloisius Lipomanus.
Sesia XII. (1. september 1551)
Konciloví otcovia sa dohodli, že počas nasledujúcej sesie zverejnia oficiálny dekrét o eucharistii. Vyvstala potreba rokovať o otázkach reformy cirkvi.
Sesia XIII. (11. október 1551)
Dekrét o eucharistii. V ôsmich kapitolách a jedenástich kánonoch tohto dokumentu koncil potvrdil učenie o reálnej prítomnosti Ježiša Krista v eucharistii. Bola odsúdená teologická náuka, ktorá tvrdila, že Ježiš Kristus je v eucharistii prítomný len počas obradu prijímania. Okrem toho koncil zaviedol termín transsubstanciácia ako vhodný výraz pre vyjadrenie zmeny podstaty chleba a vína vo svätej omši. Povoľuje sa uchovávanie konsekrovaných hostií, aby mohlo byť sväté prijímanie prinášané aj chorým. Kňazom sa dovoľuje, že si môžu sviatosť eucharistie vyslúžiť sami.
Dekrét o procesných postupoch a o dohľade biskupov nad mravmi ich podriadených.
Bolo stanovené, že právo rozhodnúť o odňatí biskupského úradu prislúcha len pápežovi.
Koncil udelil všetkým protestantom glejt, ktorým im garantoval slobodu pohybu na koncile. Mali právo ústne i písomne predniesť svoje tézy. V meste Trident však nemohli vykonávať svoje náboženské obrady.
Sesia XIV. (25. november 1551)
Dekrét o sviatosti pokánia. Koncil učí, že táto sviatosť sa vždy uskutočňuje v podstate v rámci spomienky na vlastný krst. Jej základnými časťami sú: ľútosť (contritio), vyznanie (confessio) a zadosťučinenie (satisfactio). Konciloví otcovia zdôraznili, že veriaci sa vždy musí vyspovedať zo všetkých ťažkých hriechov (ktoré spáchal po krste). Rozhrešenie (absolutio), ktoré na záver kňaz udelí kajúcnikovi, sa považuje za sudcovský akt kňaza.
Dekrét o sviatosti pomazania chorých. Koncil potvrdil, že sviatosť pomazania chorých bola ustanovená Kristom. Táto sviatosť prináša chorému útechu, sprostredkúva milosť a zotiera hriechy.
Dekrét o rôznych privilégiách a právach. Dekrét o. i. objasňuje niektoré záležitosti týkajúce sa patronátneho práva. Súčasťou patronátneho práva je aj možnosť (spolu)rozhodovania o obsadení príslušnej cirkevnej funkcie. Koncil zakázal udeľovanie patronátneho práva len ako nejakej osobnej výhody (ex gratia) bez toho, aby si patrón aj reálne plnil povinnosti spojené so starostlivosťou o patronátny chrám. Bolo stanovené, že náklady na stavbu či zveľaďovanie kostola je povinný ako prvý znášať patrón tohto kostola.
Naproti tomu však inštitút tzv. kláštornej komendy nebol celkom zrušený.
Sesia XV. (25. január 1552)
Konciloví otcovia udelili protestantom glejt s rozšírenými privilégiami. Nezačali sa však nijaké nové teologické diskusie, pretože veľká väčšina delegácií odmietla pokračovať v rokovaniach pod vedením súčasných členov predsedníctva. Požadovali slobodný koncil, ktorého smerovanie nebude určovať pápež. Žiadali otvorenie novej diskusie o už schválených dogmatických rozhodnutiach. Uznanie koncilu podmienili splnením týchto požiadaviek. Koncil však ich požiadavky neuznal. Rokovania koncilu boli odročené.
Sesia XVI. (28. apríl 1552)
Rozhodnutie o prerušení koncilu. Koncil bol prerušený na neurčitú dobu. Nemeckí účastníci v strachu pred vypuknutím vojny (pozri Zmluva v Chambord) opustili mesto. Predseda koncilu, kardinál Crescentius, vážne ochorel.
Koncil bol teda opäť prerušený, pričom doteraz v podstate nepriniesol nijaké významnejšie riešenia. V dogmatických otázkach síce koncil vydal niekoľko rozhodnutí, no ciele, ktoré si stanovil (vysporiadanie sa s herézou, jednota kresťanov v Nemecku a zásadná reforma katolíckej cirkvi), však nedosiahol. Okrem toho, pápež ešte stále nepotvrdil koncilom schválené dekréty, takže tieto rozhodnutia boli stále právne neúčinné.
Historický kontext
Znovuotvorenie koncilu sa však vždy napokon odložilo. Španielsky kráľ Filip II. bol za znovuotvorenie prerušeného Tridentského koncilu, no rímskonemecký cisár Ferdinand I. a francúzske mocenské kruhy žiadali otvorenie nového koncilu: Nemecko s ohľadom na protestantov, ktorí sa obávali o zachovanie Augsburského náboženského mieru z roku 1555, Francúzsko zas v novom koncile videlo príležitosť, ako dosiahnuť zmierenie s hugenotmi. Napokon však všetky zainteresované strany súhlasili so znovuotvorením prerušeného Tridentského koncilu a vyslali naň svoje delegácie.
Účastníci
199 kardinálov a biskupov, 7 opátov a 7 generálnych rádových predstavených, delegácie ríšskych stavov sa zriekli možnosti aktívnej účasti na koncile.
Sesia XVII. (18. január 1562)
Koncil bol otvorený 18. januára 1562, predsedali mu kardináli Hercules Gonzaga a Hieronymus Seripandus.
Sesia XIX. a XX. (14. máj 1562; 4. jún 1562)
Tieto zasadnutia nepriniesli nijaké nové závery, prakticky všetky diskusie boli odročené. Znovuotvorená diskusia o otázkach rezidenčnej povinnosti uviazla v slepej uličke. Časť koncilových otcov chcela zadefinovať rezidenčnú povinnosť ako súčasť božského práva (ius divinum). Pius IV. považoval túto diskusiu za útok na pápežský úrad, ktorého cieľom je vo všeobecnosti oslabiť pozíciu pápeža. A tak ďalšie pokračovanie diskusie zakázal.
Sesia XXI. (16. júl 1562)
Dekrét o prijímaní pod obojím spôsobom. Kňazov, ktorí práve neslúžia svätú omšu, ani laikov božské právo (ius divinum) nijako nezaväzuje, aby prijímali eucharistiu pod obojím spôsobom. Deti sa dokonca ani nemusia zúčastniť na prijímaní. V tejto súvislosti koncil upozornil, že v každom z eucharistických spôsobov (víno a chlieb) je vždy prítomný celý Kristus. Zároveň koncil vyhlásil, že cirkev je oprávnená vydaním príslušného dekrétu upraviť možnosti prijímania eucharistie, a teda napríklad aj zakázať prijímanie pod obojím spôsobom. Právomoc vydávať definitívne rozhodnutia v tejto otázke však koncil preniesol na pápeža.
Dekrét o záležitostiach diecéz. Ide o reformný dekrét, ktorý sa stavia proti rôznym vyskytnuvším sa neduhom na úrovni diecéz, pojednáva o udeľovaní svätení, zriaďovaní nových farností, nariaďuje biskupovi vykonať každoročne vizitáciu všetkých diecéznych benefícií, zakazuje kupovanie odpustkov.
Sesia XXII. (17. september 1562)
Dekrét o svätej omši. Vo svätej omši sa sprítomňuje zmierna obeta Ježiša Krista. Táto obeta je prostredníctvom kňaza prinášaná samotným Kristom. Koncil deklaroval, že kánon liturgie „neobsahuje nijaký omyl ani chybu“. Povolenie slúžiť omše ku cti svätých zostalo v platnosti, pretože obeta ako taká je aj tak prinášaná len Bohu. Súkromné omše zostali takisto povolené, používanie národných jazykov v liturgii však koncil odmietol ako nevhodné.
Sesia XXIII. (15. júl 1563)
Dekrét o sviatosti posvätného rádu (kňazskej vysviacky). Po smrti kardinálov Gonzagu i Seripanda prevzal vedenie koncilu kardinál Johannes Moronus. Koncil potvrdil, že sviatosť posvätného rádu (iné slovenské názvy: sviatosť posvätného stavu / sviatosť kňazskej vysviacky) ustanovil samotný Kristus. Koncil stanovil minimálny vek potrebný pre prijatie vyšších svätení a nariadil zriaďovanie kňazských seminárov. V každej diecéze by mal byť aspoň jeden seminár, v ktorom sa budú vzdelávať predovšetkým tí kandidáti posväteného stavu, ktorí pochádzajú z chudobnejších rodín.
(Nový) dekrét o rezidenčnej povinnosti. Po niekoľkomesačnej búrlivej diskusii o problematike rezidenčnej povinnosti biskupov koncil vyhlásil, že rezidenčná povinnosť je súčasťou božského práva, a tak za jej zanedbávanie hrozia biskupom prísne tresty.
Sesia XXIV. (11. november 1563)
Dekrét o sviatosti manželstva. Koncil potvrdil, že sviatosť manželstva si v podstate vzájomne vysluhujú snúbenci. K platnosti tejto sviatosti sa vyžaduje, aby bol plánovaný sobáš vopred verejne ohlásený (tzv. ohlášky) a aby sa samotný obrad uzavretia manželstva konal v prítomnosti kňaza a svedkov a bol následne oficiálne zaznamenaný do sobášnej matriky danej farnosti. Koncil vyhlásil, že cirkev má právo definovať prekážky, ktoré bránia uzavretiu manželstva. Farárom sa ukladá povinnosť viesť krstnú a sobášnu matriku.
V rámci tejto sesie vyjadrili konciloví otcovia tiež vôľu k vnútrocirkevnej reforme. Vydali reformný dekrét, ktorým stanovili pravidlá menovania biskupov a rozšírili pastoračné kompetencie biskupov vo vzťahu k rehoľným rádom a iným právnym subjektom. Boli vydané aj nariadenia týkajúce sa biskupských vizitácií a obsadzovania farárskych miest.
Sesia XXV. (4. december 1563)
Posledné zasadnutie Tridentského koncilu sa konalo skôr, než sa predpokladalo. Pápež Pius IV. bol totiž vážne chorý a v prípade jeho smrti by musel byť koncil opäť prerušený. Z dôvodu takejto časovej tiesne sa konciloví otcovia rozhodli prerokovať zostávajúce témy v zrýchlenom tempe.
Dekrét o očistci. Koncil potvrdil náuku o existencii očistca, ktorej súčasťou je i presvedčenie o tom, že dušiam v očistci je možné pomáhať modlitbami a za ne obetovanými svätými omšami. Zároveň však koncil odsúdil a zakázal kupovanie odpustkov, pretože je založené na strane kupujúceho len na akejsi poverčivosti, ktorá nemá s kresťanskou vierou nič spoločné, a na strane predávajúceho na obyčajnej ziskuchtivosti.
Dekrét o úcte k svätým. Príklad života svätcov, ich obrazy a relikvie sú hodné úcty. Úcta prislúcha tiež obrazom Krista a Matky Božej. Kresťanské umenie nie je len o znázorňovaní objektov zbožnosti, ale predstavuje aj prostriedok hlásania kresťanskej náuky. A práve preto nesmie obsahovať nič profánne, nemorálne alebo pohoršujúce.
Dekrét o odpustkoch. Cirkev má plné právo udeľovať odpustky. Zároveň však cirkev musí vždy bezodkladne zakročiť proti akýmkoľvek pokusom o obchodovanie s odpustkami. Biskupi majú povinnosť oboznámiť pápeža s takýmito a podobnými prípadmi.
Dekrét o reforme rehoľného života. Ustanovenia tohto dekrétu sa vzťahujú na mužské i ženské rády. Konkrétne ide o nariadenia týkajúce sa: prijímania nových členov a spoločného života rehoľnej komunity, ďalej noviciátu, súkromného vlastníctva, klauzúry v ženských kláštoroch a voľby predstaveného.
Dekrét o povinnostiach biskupov. Obsahom tohto dekrétu sú nariadenia týkajúce sa vykonávania vizitácií a správy cirkevných špitálov (ústavov pre chorých). Koncil opäť potvrdil platnosť už skôr schválených princípov, ktorými sa má riadiť patronátne právo.
Počas trvania koncilu sa nepodarilo ukončiť práce na Indexe zakázaných kníh, Katechizme, Misáli ani Breviári. Všetky tieto materiály však boli odovzdané pápežskému úradu s tým, aby ich v budúcnosti po definitívnom zredigovaní publikoval.