cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenský animovaný film
60. roky
V dobe vzniku slovenskej animácie bratia Ivan a Vladimír Popovičovci s ďalšími mladými autormi natočili kolektívne dielo Pinguin (1964), predstavujúce kľúčový význam v myšlienke konštituovania animovaného filmu na Slovensku. Do roku 1965 sa animátorské pokusy realizovali v rámci trikového oddelenia Populárno- vedeckého filmu. V roku 1965 vznikla špeciálna zložka pre kreslený film, začlenená v rámci Štúdia krátkych filmov v Bratislave. Bola to prirodzená reakcia na úspešné pokusy priekopníkov akými boli Viktor Kubal, Ivan Popovič, Vlastimil Herold, alebo Bohdan Slavík. Významnou okolnosťou pri konštituovaní animovaného filmu u nás bol rozvoj televízneho vysielania. O animáciu sa tak začala zaujímať televízia kvôli potrebe každodenného vysielania pre deti a mládež a začali vznikať televízne rozprávky (Ako Petra kúpali, 1969, Puf a Muf, 1969, obe r. Viktor Kubal, Kúpalisko pre fakírov, 1967, r. Veronika Margotsyová). V počiatočných fázach výroby večerníčkov slúžili ako námety literatúra pre deti a jej ilustrátorské pendanty (Môj Macík, 1968, Pasca, 1968, r. Jaroslava Havettová). Režisér Milan Peťovský nakrútil televízne animované rozprávky O veľkej repe (1968) a Pes a jarabičky (1969). Trezorovým filmov sa stáva Oko (1968, réžia Juraj Bindzár), reflektujúce koniec 60. rokov a používajúce symboly, pripomínajúce hákové kríže, kosáky a kladivá. Film bol na dve desaťročia uložený do trezoru. Tvorbu 60. rokov sprevádza nedostatok špecialistov, režírovali dokumentaristi, hosťovali kameramani, alebo scenáristu suploval spisovateľ. Naši autori sa grupovali spomedzi výtvarníkov, venujúcich sa novinovej kresbe, alebo knižnej ilustrácii. Kvantitu a kvalitu výsledkov v rozhodujúcej miere v 60. rokoch však vymedzovali výkony Viktora Kubala.
Viktor Kubal v 60. rokoch
Kubal prispieval krátkymi kreslenými šotmi vo filmovom týždenníku, s ústrednou postavou pána Homa. V roku 1965 nakrútil film Biely a čierny, v ktorom rieši odveký vzťah dobra a zla. O svojrázne riešenie manželských problémov sa pokúsil vo filme Nevera (1966). Filmom Stromček (1966) sa začína jeho spolupráca s hudobným skladateľom Jurajom Lexmannom. Zaoberal sa životným prostredím vo filme Zem (1966), ktorého spracovanie patrilo k špičke svetovej animácie a ide o jeho najkompaktnejšie dielo 60. rokov. Objednávkovým filmom, s cieľom propagovať cestovný ruch, bol film V krajine divov (1967). Stop! (1967) ponúka epizódy o starostiach motoristu. Oddychový charakter má „večerníček“ Domov (1966). V rokoch 1967 – 1970 nakrútil viacdielny seriál Dita pre distribúciu aj pre televíziu a vychádzal v ňom z časopiseckého riešenia v časopise Roháč. Týmto seriálom vytvoril Kubal základné východisko pre animovanú tvorbu pre deti. Z radu typických Kubalových prác sa vymyká film Sad (1968).
70. roky
V 70. rokoch nastal rozvoj technologických a výtvarno-animátorských predpokladov v kombinácii s invenčným námetom. Vzniklo viacero animátorských štúdií, často na vysokej úrovni originality, ale za absencie invenčného námetu. Časté bolo striedanie na režisérskych postoch. Do prevahy sa dostáva objednávková tvorba, čím trpela dramaturgia, tolerancia voči bezduchým námetom, schematizmus v spracovaní scenárov (Uspávanka, 1970, Myška Plyška, 1971). Zatiaľ čo v príprave televíznych filmov býval tak námet a dramaturgická scenáristika slabým článkom, v animovanej tvorbe štúdia Slovenskej filmovej tvorby bol práve námet kľúčom k úspechu (Vlk a kozliatka, 1975, Jablko, 1977). Knižné vydania a pôvodné literárne predlohy boli špeciálne pripravované pre film (O nezbednom kapríkovi, 1972). Medzi televízne seriáli patria O baranovi a ovečke (1972 – 1976), Širokáň, Bystráň, Dlháň (1977 – 1978), alebo Majster Kristián (1979). Vo vývine slovenského animovaného filmu prevládajú práce zábavného charakteru. To sa týkalo aj diel s vážnejšou tématikou, ako napríklad v dielach Ivana Popoviča. Medzi paradoxy v tvorbe 70. rokov patril vzťah k filmovej satire. Kritika ostáva na úrovni jednotlivca, nikdy neprekračuje hranice podstaty v systéme rodiacom problémy. Rieši sa životné prostredie (Turista, 1972), medziľudské vzťahy, etika. Svoju tvorbu začali už v 60. rokoch Ivan Popovič a Jaroslava Havettová. Spolu nakrútili začiatkom 70. rokov významný film Socha (1970), ktorý možno charakterizovať ako animovaný "arsfilm." Sochár hľadá v kameni sochu, pretože už Michelangelo povedal, že socha je ukrytá v každej skale. Havettová tu kritizuje dogmatizmus.
Sedemdesiate roky, najmä ich začiatok, boli zložitým spoločenským obdobím. Angažovanosť mala prísne metodické vymedzenie. Animovaný film, keďže pracoval s výtvarným materiálom, mal pozíciu o to zložitejšiu. Negatívne prijímaný bol čierny humor, absurdita, expresívna skratka, nadsadenie, čiže prostriedky vlastné animovanej filmovej reči. Napriek tomu badať spoločensko kritický pohyb v animovanej tvorbe 70. rokov. Potrebné bolo v dielach v tejto represívnej dobe namiesto priamočiarosti použitie symboliky a významov.
Viktor Kubal v 70 rokoch
V plodných sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch natočil sériu o Jankovi Hraškovi (1972 – 1986), ovplyvneného folklórom a ľudovými motívmi. Využil tu už svoju fantáziu, keď sa postupne viac odkláňal od predlohy. Ľudový hrdina Jánošík sa objavuje v diele Zbojník Jurko (1976), ktorého tvoril dva roky. Ide o rýdzo autorský, prvý celovečerný animovaný slovenský film. Ľudové piesne transformoval do filmu skladateľ Juraj Lexmann. Kubal sa v 70. rokoch vyhýba sentimentalite, naopak využíva dejovú skratku, je parodický a ironický. Najpredávanejším slovenským filmom sa stal Šach (1973). Je to reakcia na domáce spoločenské vzťahy, kde je zobrazený človek ako pešiak. Film stojí na rozhraní "arsfilmu" a grotesky. Politicky ladené sú aj filmy Kino (1977) a Rebrík (1978), predstavujúci hlbší ponor do ľudských vzťahov. Ďalej natočil filmy Prezent (1976), kritizujúci úplatkárstvo a Jedináčik (1979) vystavujúceho na pranier pseudovýchovné postupy a protekcionizmus. Ako kresliar a animátor sa predstavil vo filmoch Turista (1972), alebo Horí (1976). Kubalových filmových hrdinov môžeme nazvať deťmi svojej doby.
80. roky
Od konca 70. rokov je pre náš animovaný film charakteristická diferenciácia výtvarných prejavov a literárnych žánrov. Animovaná tvorba začína disponovať výtvarníkmi špecializovanými na film. Výrazný podiel na celkových výsledkoch animovanej tvorby má naďalej televízia a preferovanie filmových seriálov. Medzi filmami tak dominuje rozprávka, často moderná, parodizujúca klasické príbehy, alebo zaoberajúca sa javmi blízkymi súčasnému divákovi. Spolu s príchodom výtvarníkov z oblasti novinovej kresby do sféry animovaného filmu zaznamenala zvýšený výskyt satirická tématika. Podobne ako v rokoch sedemdesiatych však kritika bola možná iba po určitú hranicu. Kritizovala sa byrokracia, nedobré medziľudské vzťahy a verejné veci. Nikdy však epicentrum ich strojcov (napr. satirické filmy Posledný kameň, Blcha a slon, Telefón, Vyššia hra). Kresliarsky vďačná bola postava zosmiešneného úradníka, prostredníctvom ktorej sa kritizoval karierizmus. V 80. rokoch zaznamenal intenzívny rozvoj bábkový film.
Osemdesiate roky nazývame zlatým obdobím slovenského animovaného filmu. Nastal príklon k spoločensky závažným témam, čo sa týkalo aj animácie. K významným tvorcom patrila v tejto dekáde Jaroslava Havettová (nar. 1942). Oproti Kubalovi sa vyznačovala inou, svojskou poetikou. Jej diela sú charakteristické zovšeobecňovaním morálnych problémov jednotlivca a spoločnosti. Napríklad skúmala fatálne ľudské situácie prostredníctvom ceruzky, vešiaka, šiat a zápaliek v diele Kontakty (1980). Ostro satiricky vyznieva film Prečo máme radi sliepky (1986), kde hrdina ničí všetko živé okolo seba a upriamuje sa na svoje ego. Satirický je aj Údel (1988), pripravený v koprodukcii s pražským štúdiom. Ako animátori tu spolupracovali Ľ. Pavolovová a M.Kimlička podľa predlôh výtvarníčky Z. Vorlíčkovej, hudbu zložil Dežo Ursíny. Je považovaný za najvyhrotenejší Havettovej film. Tragikomicky pôsobí jej film Pomoc (1984).
Medzi pozitíva dramaturgie animovaných filmov v druhej polovici 80. rokov patrí vytváranie priestoru pre uplatnenie sa nových mladých autorov. V tomto období sa presadzuje tretia generácia tvorcov. Tá si rýchlo osvojila animátorskú profesiu. Ich ústrednou témou bola reflexia pocitov mladého človeka v spoločnosti a jej slabiny. Najvýraznejším predstaviteľom bol Ondrej Slivka (nar. 1959) a jeho film Keby som bol vtáčkom (1986). Používa tu počítačovú grafiku a má ekologický charakter, poukazuje na problém sebazničenia človeka. Film Dáždnik (1984) sa zaoberá fetišizáciou techniky. Byrokratizmus je témou snímky Celine (1989).
Viktor Kubal v 80. rokoch
Viktor Kubal začal 80. roky filmom Krvavá pani (1980), viac svojráznou paródiou, ako autentickou legendou o Čachtickom hrade. Je tu vidieť vysoké majstrovstvo tvorcu pri práci s detailom, ruchmi a hudbou. Za malé veľdielo je považovaný film Na pravé poludnie (1988), odkazujúce na slávny rovnomenný western. Odohráva sa v jednom úrade, kde došiel atrament. Kubal sa pri animácii inšpiroval kubizmom, používa ironický nadhľad a kritizuje byrokraciu. Podobne vyznieva aj politicky ladený Idol (1989), v ktorom hrdina odkopáva s úľavou z vysokej skaly bustu štátnika. Kubal sa tu začína vyrovnávať s novou porevolučnou realitou. Viaceré iné jeho diela patria medzi tvorbu pre deti.
Tvorba pre deti v 80. rokoch
Slovenská animácia bola vždy silne orientovaná na detského diváka. Predstavovali zhruba dve tretiny celkovej produkcie. Najvýznamnejším autorom pre deti v rámci animácie bol Viktor Kubal. Okrem Janka Hraška nakrútil Príbehy z Kocúrkova, Panák z križovatky, Janíka na ceste. Kubal rátal s detskou inteligenciou a fantáziou. Marcipánová komédia (1987) je parafráza na rozprávku o Jankovi a Marienke. Osobité miesto má aj seriál o Bábätku (1987 – 1990), na ktorom sa režijne podieľali Vladimír Malík z bratislavského štúdia a Penčo Kunčev zo Sofie. Významné miesto v tvorbe pre deti zastupovali večerníčky Slovenskej televízie (napr. Utieračik, Biela Barborka, O Valibukovi, Dada a Dodo, Kuk a Bubu). Pracovali na nich mnohí režiséri a animátori ako M. Trajterová, D. Bučanová, O. Potroková, J. Baran, J. Blechová, M. Jaššo, Z. Vejchodská, alebo V. Takáčová. Večerníčky boli natáčané buď s jednoduchou fabulou (Najmenší hrdinovia, 1980 – 1989, r. Jurišič), alebo aj náročnejšie, s diferencovanejším adresátom (Bratislavské rozprávky, 1990 – 1995, r. Slivka). Nakrútený bol aj večerníček pre dospelých, kde bol hlavnou postavou dobrácky Deduško, známy zo zvučky (Deduško Casanova, Deduško a vamp, Deduško a Venuša, 1983 – 1989), v réžii Viktora Kubala. V televízii bola presila príbehov z ríše zvieratiek, čo viedlo k znižovaniu ich pútavosti.
Bábková animácia
Pokusy o bábkový film siahajú do 50. rokov, kedy Bohdan Slavík navrhol bábkový Rok na dedine. V 60. rokoch sa Ján Chlebík a Kazimír Barlík snažili o bábkovú animáciu, ale šlo iba pokusy, ktoré neovplyvnili ďalší vývoj. Na Kolibe už existovali technické predpoklady pre tvorbu bábkového filmu. Nakrúcali sa fázový pohyb makiet tankov a áut, požiare na maketách domov, známy bol kolibský vecný trik a kvalitne boli vybavené remeselnícke dielne. Chýbali však animátori. V Považskej Bystrici existoval Krúžok amatérskeho filmu, venujúci sa aj bábkovej animácii. Konal sa tu pravidelne aj festival filmov, čo pôsobilo mobilizujúco na autorov. K nim patrili Štefan Lapuník-Martauz a Vladimír Pikalík, od konca 70. rokov pôsobiaci v Bratislave. Pikalík spolupracoval pod vedením režiséra Ivana Popoviča na filme Strážca sen (1979), považovaného za prvý film so všetkými atribútmi profesionálneho bábkového filmu. Rok 1979 sa tak stal rokom definitívneho zrodu bábkového filmu na Slovensku. Ešte predtým, v roku 1978, Popovič spoločne s kameramanom Milanom Peťovským nakrútili film Narodeniny 2001 (1978), predznamenávajúceho svojou formou bábkový film. Popovič dosiahol vrchol svojej tvorby kombinovaným filmom Boli tu ufóni (1984) s využitím pixilovaného herca. Dôležitým predstaviteľom bol František Jurišič, používajúci "clay animation"- plastelínové kreácie vo filmoch Figúrky a figuríny (1983) a Kikiriki (1985). Jurišič tvorí aj kombinované filmy s hercami a bábkami, pracuje s drevom alebo handrami. Slovenský bábkový film vstúpil do štádia svojej dospelosti Jurišičovým filmom Letí tanier, letí (1988), pojednávajúcom o stretnutí partie detí s návštevníkmi z vesmíru. K najskúsenejším tvorcom bratislavského tímu patril Vlastimil Herold so skúsenosťami od Bratov v triku. Na leporele Varila myšička kašičku (1974) spolupracoval s Ľudovítom Fullom. Nakrútil film Orbis Pictus (1978) a s výtvarníkom Miroslavom Cipárom film Kúzelník a kvetinárka (1986). Ďalším významným predstaviteľom bábkovej tvorby bola Helena Slavíková-Rabarová. Jej najdôležitejším dielom je cyklus Maľovánky- spievanky (1982 – 1989), kde mapuje ľudové zvyky, piesne a rečňovačky spojené s detským folklórom. Jednotlivé diely sa nazývajú Predjarie, Jar, Leto, Jeseň, Zima. Dôležitá tu bola hudba Svetozára Stračinu. Významným dielom bola Drotárska púť (1992) s použitím originálnych artefaktov drotárskeho remesla. Do vývoja slovenského bábkového filmu prispel aj český režisér Jan Švankmajer filmom Do pivnice (1983). Medzi významných tvorcov bábkového filmu patril výtvarník Koloman Leššo alebo kameraman Milan Peťovský.
90. roky
Po revolúcii v roku 1989 sa výrazne zmenila forma investovania i výrobné prostredie autorov. Štátom financovaný film prostredníctvom Slovenskej filmovej tvorby a Slovenskej televízie zostal bez peňazí a technického zázemia kolibských štúdií. Pohyb financií v cykle investor – autor – producent – štáb – distribútor – vysielateľ – obecenstvo – investor sa spomalil a takmer zastavil. V roku 1991 dochádza k radikálnemu zrušeniu monopolnej inštitúcie Slovenskej filmovej tvorby, čo má veľké následky. SFT je sprivatizovaná pomocou kupónovej privatizácie. Rozhodnutím ministerstva kultúry z 2. apríla 1992 bol zrušený štátny podnik SFT bez likvidácie dňom 30. apríla 1992.
O animovanú tvorbu sa naďalej zaujímala iba Slovenská televízia. Napriek spomenutým problémom bolo na začiatku 90. rokov stále veľa objednávok na večerníčky, a tak bývalí zamestnanci Kresleného filmu zakladali vlastné štúdiá. Väčšina však nevedela prejsť na nový kapitalistický trh, a tak s činnosťou skončila, keď ustali objednávky Slovenskej televízie. Tie neustále klesali až do roku 2000, kedy sa výroba animovaných filmov pre deti takmer úplne zastavila. Tento stav, až na niekoľko projektov, trvá prakticky dodnes. Najväčšiu adaptabilnú schopnosť preukázalo štúdio Jaroslava Barana Animoline (pôvodne Interline). Stratégia štúdia spočíva v zamestnávaní väčšieho počtu špecializovaných zamestnancov, čo ponúka kvantitatívne a kvalitatívne výhody. Ďalšia skupina animátorov pracuje na reklamách, alebo pre zahraničné produkcie. Postupne sa vymenila generácia tvorcov a pretrhli sa partnerské vzťahy s českými štúdiami. Televízna animovaná produkcia je nevyrovnaná. V roku 1992 zaniká kolibské štúdio Animofilm, niektoré projekty z neho prechádzajú do televízie, ako osemdielna séria Rozprávky z celého sveta (1992 – 1994, Monika Trajterová, Tomáš Čepek), alebo Bratislavské rozprávky (1991 – 1995, Urc, Slivka). Ten je vrcholom televíznej animovanej produkcie. Nakrútila sa rozsiahla séria Jurošík (1991 – 1992, Jaroslav Baran) pre detského diváka. Medzi ďalšie diela patria Drotárska púť (1992, Helena Slavíková-Rabárová), alebo séria Hlinené rozprávky (1994 – 1995, František Jurišič). Dokumentarista Martin Šindelka natočil animovaný 11 minútový dokumentárny experiment Veľká potreba (1992). Bol nasnímaný technikou pixilácie. Jana Blechová, Marián Jaššo, Jaroslav Baran (štúdio Animoline), Ivan Popovič (štúdio My Studio) sa venujú reklamám. Zavedené medzinárodné festivaly Cena Dunaja a Bienále animácie Bratislava sú orientované na detskú tvorbu.
Slovenský animovaný videoklip
Od roku 1988 po dnešok vzniklo na Slovensku alebo v réžii slovenských tvorcov okolo 60 videoklipov. Väčšina z nich však až po roku 2005. Za prvý videoklip, natočený na území Slovenska, môžeme považovať krátky animovaný film Pieseň Jaroslavy Havettovej a Ivana Popoviča z roku 1969. Ten však nezodpovedá definícii videoklipu ako nástroja propagácie hudby a nestojí z ním žiadna kapela, ktorá by ho vyhlásila za svoj. Je charakterizovaný ako animáciu na pieseň Waldemara Matušku a Heleny Vondráčkovej To se nikto nedoví. V roku 1988 bol nakrútený videoklip k piesni Dariny Rolincovej Čo o mne vieš s rozpohybovanými kresbami karikaturistu Alana Lesyka. Výtvarník a animátor Ondrej Rudavský sa vracia po pobyte v USA a práci na videoklipoch pre zahraničných interpretoch na Slovensko a v rokoch 2002, 2004 a 2005 tvorí klipy pre skupiny Žena z Lesoparku About the thing, Janu Kirschner  Na čiernom koni a Richarda Mullera Sníh. V roku 1995 vzniká prvý slovenský v počítači animovaný videoklip pre pieseň Petra Lipu Balada o štyroch koňoch v réžii Mariána Ferka a Andrey Leporisovej. V roku 1997 boli nakrútené videoklipy pre skupinu Gladiátor Slovenská (r. Karol Vosátko) a pre skupinu Hex Vetroň (r. Ivan Derevenec, Milan Prekop, Juraj Krumpolec). Derevenec, Krumpolec a Martin Gallovský v roku 2000 vytvorili klip pre skupinu Malevil Železný muž. Patrik Pašš nakrútil od roku 2000 viacero videoklipov, napríklad Ticho (2000) pre skupinu Para a Dve Líšky (2003) Richarda Mullera. Pre Janu Kirschner točí klip So životom v ohrození (2002), pre skupinu No Name Stromy (2006) a O šťastí (2008). Nápaditými dielami sú klipy Čiara (2010) Richarda Mullera od Martina Hudáka, alebo Zé Dos frangos (2001) kapely MySoul.com. Technicky náročnou animáciou je klip skupiny Hudba z Marsu Goro biely pes (2011) Roberta Szegényiho. Absolvent ateliéru animovanej tvorby na FTF VŠMU Andrej Kolenčík natočil v roku 2008 videoklip Nanuk pre české zoskupenie Dva a v roku 2011 pre Divné semená videoklip Moog in Mood. Ďalším absolventom, pracujúcim nielen na tomto poli, je Jaroslav Vaľko, známy videoklipmi pre Komajotu Anjel (2008) a Sedem nocí (2009). Najvýraznejšími tvorcami na poli animácie videoklipov sú v súčasnosti Michaela Čopíková a Veronika Obertová so svojim štúdiom Ové pictures. Obertová nakrútila pre Zdenku Prednú klip k piesni Na povrázku (2010). Spolu nakrútili pre skupinu Lavagance klip Butterfly (2008), ich najnáročnejším dielom je O láske nepoznanej Jany Kirschner (2012). Eva Delinčáková sa presadila prácou na klipe pre skupinu Longital Von Von (2011). O animované klipy Karlo - Faya, PAT - Adrian Monk sa postaral Adam Bázlik. O videoklip Irit - Jigga Skúta sa postaral Imrich Kútik. Adam Bázlik a Imrich Kútik si medzičasom založili umelecký kolektív menom Contrast spolu s ďalšími členmi. Ich spoluprácu môžeme vidieť napríklad pri videoklipe Šorty, Ego - Oukej Koukej. Na tomto videoklipe spolupracovali aj animátori Juraj Mucha a Veronika Bačová.
Druhá generácia tvorcov
VŠMU okolo roku 2001 škola prestala nakrúcať študentské filmy na filmovú surovinu. Týchto tvorcov, venujúcich sa digitálnej animácii, nazývame druhou generáciou absolventov. Druhú generáciu VŠMU predstavujú hlavne animátori aktívni v organizovaní medzinárodného festivalu animovaných filmov Fest Anča v Žiline, napríklad Andrej Kolenčík, Peter Budinský, Alica Gurínová a Michaela Čopíková, ktorá založila spolu so študentkou z VŠVU Veronikou Obertovou štúdio Ové Pictures. Prvá natočila oceňovaný film About socks and love, druhá Viliam a spoločný film Dust and Glitter (2001). Autori Jakub Kroner a Martin Capovčák vytvorili prvý slovenský animovaný sitcom pre televíziu JOJ Lokal TV (2011). Spoločným znakom tejto generácie animátorov je intermedialita. Využívajú estetiku videohier.
Z legiend slovenského animovaného filmu tvorí po roku 2000 Ivan Popovič, ktorý od roku 2001 vyrába seriál pre deti Mať tak o koliesko viac. Animáciou sa venuje od roku 2010 odborný časopis Homo Felix. jeho koncept obsahovo zastrešuje oblasť výroby, distribúcie a prezentácie animovaných diel, reflexiu ich kvality a rovnako ponúka priestor štúdiám, statiam a iným odborným textom o histórii a teórii animácie. V súčasnosti podporuje finančne animovanú tvorbu Audiovizuálny fond.
Euroliga Muay Thai
Euroliga Muay Thai je medzinárodná amatérska liga v Muay Thai, zastrešená najsilnejšou svetovou federáciou IFMA.
Bola založená v roku 2005 s cieľom vytvoriť podmienky pre rast amatérskych bojovníkov zo slovenských klubov. Euroliga výraznou mierou napomohla rastu thajského boxu na Slovensku. Samotná liga prešla veľkým vývojom a v súčasnosti je najsilnejšou amatérskou ligovou súťažou v Muay Thai v Európe. V roku 2015 sa Euroligy zúčastňovali kluby a športovci z 8 krajín Strednej a Východnej Európy – Slovensko, Česko, Poľsko, Maďarsko, Srbsko, Slovinsko, Chorvátsko a Ukrajina.
Počas turnaja má každý účastník jeden zápas a v závislosti od výsledku zápasu sú mu pridelené body do tabuliek. Po zavŕšení každej sezóny prebehnú zápasy o titul medzinárodného šampióna Euroligy Muay Thai, v ktorých sa stretnú dvaja súťažiacu, ktorí v tabuľkách danej váhovej kategórie majú po poslednom kole najvyšší počet bodov.
Pravidlá a kategórie
Zápasy na Eurolige Muay Thai sa zostavujú v deň konania turnaja, berúc do úvahy aktuálnu váhu, vek a skúsenosti účastníkov. Na turnajoch sa zápasí v týchto váhových kategóriách:
Odhad
Odhad je posúdenie, ocenenie (obyčajne približné) hodnoty, schopnosti, množstva, veľkosti a pod. niečoho.
František Palacký
Politicky bol Palacký predstaviteľom konzervatívneho, štátoprávne orientovaného krídla českého národného hnutia (staročesi) a dospel od austroslavizmu ku značne kritickému hodnoteniu mnohonárodnostnej habsburskej monarchie. V prvom období svojej činnosti sa významne podieľal na budovaní Národného múzea v Prahe.
Je vyobrazený na českej 1000korunovej bankovke.
V roku 1918 bol novoobjavujúci sa pechotný strelecký pluk tretej divízie československých légií v Rusku pomenovaný ako pluk Františka Palackého.
3311 Podobed
3311 Podobed je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 26. augusta 1976.
Iva Mojžišová
PhDr. Iva Mojžišová, Dr. h. c.  (* 4. apríl 1939, Bratislava – † 26. január 2014, Bratislava) bola slovenská teoretička a historička umenia.
Životopis
V roku 1961 absolvovala Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, odbor dejiny umenia a história. Počas 60. rokov sa stala uznávanou interpretátorkou súčasnej slovenskej moderny aj tvorby európskych a amerických umelcov. Skúmala historické avantgardy medzivojnového obdobia v maľbe, sochárstve, neskôr vo fotografii. Publikovala v Slovenských pohľadoch, Revue svetovej literatúry, revue Ars a vo Výtvarnom živote. Od roku 1963 do 1997 pracovala v Slovenskej akadémii vied.
V čase normalizácie sa stiahla k spracovávaniu hesiel do encyklopedických slovníkov. Bol jej udelený titul Doctor honoris causa (2009) Vysokou školou výtvarných umení v Bratislave, Cena Dominika Tatarku (2011) a Cena Nadace Dagmar a Václava Havlových VIZE 97 (2011). Pred smrťou jej vyšla dlho očakávaná kniha Škola moderného videnia (Bratislavská ŠUR 19281939), ktorá sa venuje vplyvu Bauhausu na vzdelávanie v oblasti umenia na území terajšieho Slovenska, konkrétne na Škole umeleckých remesiel v Bratislave. Následne sa publikácia stala knihou roka 2013 podľa respondentov Denníka SME.
Jej prvým manželom bol výtvarný a filmový teoretik, historik a kritik Juraj Mojžiš, druhým architekt Ladislav Foltyn. Mala tri deti, jej synom je fyzik Martin Mojžiš.
Literatúra
Fotografické etudy Ladislava Foltyna. Ladislav Foltyn's Photographic Études. Bratislava : Fotofo, 2002. ISBN 80-85739-30-5.
Temperovaný klavír
thumb|Autografická titulná strana thumb|Takty 1 až 9 z „Fuga a 3 voci“ (Temperovaný klavír) od [[Johann Sebastian Bach|J. S. Bacha ]]
Temperovaný klavír je dvojzväzkové dielo od Johanna Sebastiana Bacha.
Sú to dve zbierky (Prvá časť BMW 846-869, rok 1722; Druhá časť BMW 870-893, rok 1744), pričom každá pozostáva z 24 prelúdií a fúg vo všetkých tóninách dur a mol, v chromatickom usporiadaní.
Bach tak dokázal možnosť hry na klávesových nástrojoch vo všetkých tóninách.
Ukážka z Temperovaného klavíra
La Haye-Pesnel (kantón)
La Haye-Pesnel je francúzsky kantón v obvode Avranches v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 15 obcí.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2012
náhľad|Hockey Bird, maskot MS v hokeji 2012 náhľad|Účastníci MS 2012
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2012 boli najvyššia hokejová súťaž Medzinárodnej hokejovej federácie, ktoré sa konali vo Fínsku a Švédsku od 4. do 20. mája 2012. Pôvodne sa mal turnaj hrať len vo Fínsku, ale napokon sa obe krajiny dohodli na spolupráci, ktorú v máji 2009 odsúhlasila aj IIHF. Spolupráca spočívala v tom, že oba štáty usporiadali turnaj spoločne v rokoch 2012 a 2013. Malo to priniesť zvýšený divácky záujem.
Formát majstrovstiev
Na týchto majstrovstvách sa po prvýkrát hralo podľa nového formátu, ktorý bol schválený na polročnom kongrese IIHF v slovinskom Portoroži 17. septembra 2010. Šestnásť účastníkov bolo rozdelených do dvoch základných osemčlenných skupín na rozdiel od doterajších štyroch štvorčlenných. V nich sa stretli každý s každým, čo znamenalo pre každý tím sedem zápasov. Prví štyria z oboch skupín postúpili do štvrťfinále, pre ostatné tímy sa MS končili s tým, že poslední z oboch skupín zostúpili do I. A divízie.
Nový formát zároveň odstránil doterajšiu skupinu o udržanie, v ktorej hrali poslední zo základných štvorčlenných skupín, ako aj osemfinálové skupiny, ktorých hlavnou nevýhodou bol fakt, že do posledného dňa pred ich prvými zápasmi neboli jasné termíny a miesta zápasov jednotlivých tímov, čo sťažovalo predaj vstupeniek na tieto zápasy.
Rozhodcovia
IIHF vybrala 16 hlavných a 16 čiarových rozhodcov, ktorí dohliadali na Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2012. Medzi nimi boli aj dvaja Slováci.
Tabuľka
náhľad|Zápas Švédska s Nórskom
Play-off
náhľad|Vítanie slovenského tímu v Bratislave
Vyhodnotenie majstrovstiev
{| border=0 celspacing=0 cellpadding=0 align=center
Kňaz
náhľad|Rímskokatolícky kňaz náhľad|Pravoslávny kňaz Kňaz (ženský rod kňažka alebo kňazka) je (najmä v tradičných kresťanských cirkvách) osoba, ktorá viac či menej výlučne vykonáva náboženské úkony ako svoje zamestnanie.
Starozákonné kňazstvo
U patriarchov v židovstve sa nenachádza nič podobné (neexistuje kvalifikovaný kňaz Boha Abraháma, Izáka a Jakuba). Léviho národ do čias Exodu je iba svetským kmeňom, bez posvätných funkcií.
Až počnúc Mojžišom, ktorý bol z levitského kmeňa, vzniká určitá špecializácia na kultové funkcie. No popri levitskom kňazstve sa ďalej udržiava rodinné kňazstvo.
Za čias monarchie vykonáva kráľ viaceré funkcie (medzi nimi aj kňazské): prináša obety, požehnáva ľud; je skôr akýmsi patrónom kňazstva, ale nie je členom posvätnej kasty.
V roku 621 pred Kr. Joziáš zrušil miestne svätyne, nastolil tak levitský monopol a zvrchovanosť jeruzalemského kňazstva. Joziášovou reformou, ktorá prekračovala predpisy Deuteronómia (Dt 18,6nn) vzniká rozlišovanie medzi kňazmi a levitmi.
Pádom chrámu a monarchie 587 pred Kr. kňazstvo je oslobodené od vplyvov a pokušení politickej moci a stáva sa tak náboženským vodcom národa. Kňazská hierarchia pozostávala z veľkňaza, pod ním sú kňazi, synovia Árona a napokon leviti (nižšie duchovenstvo). K levitom sa pridružujú speváci a vrátnici.
Do roku 172 pred Kr. neboli v hierarchii žiadne zmeny. Až v roku 171 pred Kr. bol pre politické intrigy zavraždený Oniáš III. - posledný veľkňaz pochádzajúci od Sadoka a králi Sýrie ustanovujú jeho nástupcov bez ohľadu na jeho rodokmeň. Z nich sa stávajú viac politickí a vojenskí ako náboženskí vodcovia, čím vyvolávajú opozíciu farizejov. Nakoniec, počnúc Herodesom, veľkňazov určuje politická moc. Veľkňazov si vyberali z veľkých kňazských rodín.
Kňazské funkcie
V starodávnych náboženstvách sú kňazi služobníkmi kultu, strážcami posvätných tradícií. V Izraeli napriek spoločenskému vývinu, kňazstvo vždy vykonáva dve základné služby:
Služba kultu
Kňaz je človekom svätyne. Prijíma veriacich v Božom dome, predsedá pri liturgii. V judaizme a katolicizme je hlavným úkonom prinášať obetu, kde vystupuje ako prostredník medzi Bohom a ľudom. Bohu prináša obetu veriacich a veriacim prináša Božie požehnanie. Rovnako postupuje Mojžiš pri obete zmluvy na Sinaji (Ex 24, 4-8). V novozákonnom protestantskom kresťanstve už kňaz obetu neprináša - pretože jedinú dostatočnú obeť priniesol Ježiš Kristus.
Služba slova
V Mezopotámii a v Egypte vykonával kňaz veštenie. V starodávnom Izraeli podobne narába s efodom, alebo s urimom a tumimom, po Dávidovi sa tieto úkony už vo Svätom písme nespomínajú, lebo Božie slovo sa k ľudu dostáva inou cestou: cez rozprávanie prorokov. Tí poukazujú na významné spomienky z minulosti a nachádzajú zmysel. Kňazi sú služobníkmi tohto slova, opakujú veriacim rozprávania ktoré zdôvodňujú vieru. Pri obnovách Zmluvy oni vyhlasujú Tóru a vykonávajú úlohu sudcu (Dt 17,8-13). Starajú sa o redakciu Zákona.
Novozákonné kňazstvo
Ani jeden novozákonný text pre zodpovedných činiteľov Cirkvi nedáva meno kňaz. Ale podobne ako v Starom Zákone kňazstvo Božieho ľudu môžu podľa katolicizmu konkrétne vykonávať iba Bohom povolaní služobníci.
Ježiš si vyvolil 12 apoštolov, pripravil ich na službu slova a podľa rímsko-katolíckej teológie im zveril zodpovednosť za Cirkev a v posledný večer im zveril Eucharistiu.
Apoštoli neskôr ustanovujú podľa príkladu Ježiša Krista zodpovedných ľudí, aby pokračovali v ich činnosti. Niektorí majú titul starší, v ňom môžeme hľadať pôvod slova kňaz, presbyter. Sv. Pavol tým, čo sú zodpovední za spoločenstvá, dáva kňazské tituly: správcovia Božích tajomstiev (Kor 4,1n), služobníci novej Zmluvy (Kor 3,6). Sv. Pavol definuje kázanie ako liturgickú službu (Rim 1,9; 15,15n). Tu kdesi môžeme nájsť tradíciu o služobnom kňazstve, teda už nie kasta privilegovaných. Kňaz sa stáva, nie sluhom, ale služobníkom Božieho ľudu.
Rehoľné kňazstvo
Služobné kňazstvo v Spoločnosti Ježišovej je podstatným znakom tejto rehoľnej spoločnosti, ktorú založil sv. Ignác a ktorá sa uskutočňuje vo všetkých kútoch sveta a v rozličných kultúrach. V dnešnej dobe je úlohou jezuitského služobného kňazstva služba viery a podporovanie v ľudskej spoločnosti. Táto služba sa osobitne zameriava na tých, čo ešte nepočuli evanjelium; na tých, čo sú na okraji Cirkvi alebo spoločnosti; na tých, ktorým sa upiera ľudská dôstojnosť; na tých, čo sú bez hlasu a bez moci; na tých, čo sú slabí vo viere alebo sa jej odcudzili; na tých, ktorých bieda je väčšia, ako vládzu uniesť. Pre jezuitského kňaza je to práve svet, kde má byť najviac aktívny v mene uzdravujúceho a uzmierujúceho Krista.
Najpodstatnejším znakom, ktorý charakterizuje kňaza – jezuitu, je dávanie duchovných cvičení. Pravá jezuitská kňazská služba dnešnej doby, je založená: v službe kázania, v službe vnútorného života; v službe spovedania a vyučovania; v službe vysluhovania sviatostí; katechéza detí a nevzdelaných ľudí; a v službe angažovania sa v sociálnej oblasti. Každá apoštolská činnosť a služba má smerovať k napomáhaniu spravodlivosti, a to najmä týmito spôsobmi: Kňaz má vedieť používať všetky dobré prostriedky tohto sveta. Jezuitskí kňazi majú robiť to, čo pokladajú za najnaliehavejšie a najužitočnejšie apoštolské úlohy bez ohľadu na vlastnú osobnú odmenu alebo kultúrne alebo triedne rozdelenie. Sv. Ignác však pre usmernenie dodáva: „Aby sa každý usiloval zo všetkých síl, dosiahnuť tento cieľ, a každý nech to robí podľa milosti, ktorú mu udelil Duch Svätý...“
Pluralizmus
Pluralizmus môže byť:
Žigmund Nikel Séči
Žigmund Nikel Séči (od 1881 Szécsi; * 6. október 1841, Hronec - † 8. október 1895, Banská Štiavnica) bol lesný inžinier, pedagóg.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 18591862 na lesníckom odbore Baníckej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici. V roku 18671872 lesný úradník v Banskej Bystrici a súčasne asistent na Akadémii v Banskej Štiavnici. Prednášal stavebníctvo, spracovanie a ťažbu dreva, poľovníctvo a rybárstvo a i. Zaoberal sa aj výskumom stavebného dreva. Autor publikácie o lesnej ťažbe, vydal katalóg stavebných pomôcok, publikácie o poľovníctve, prispieval do odbornej tlače. Od l893 hlavný lesný radca. Člen predsedníctva Krajinského lesníckeho spolku v Budapešti.
Odhalenie
Odhalenie môže byť:
Prstná
Prstná je dedina, časť obce Petrovice u Karviné v okrese Karviná. Nachádza sa asi 2 km na severovýchod od Petrovic u Karvinej. V roku 2009 tu bolo evidovaných 173 adries. V roku 2001 tu trvalo žilo 419 obyvateľov.
Prstná je tiež názov katastrálneho územia o rozlohe
História
Prvá písomná zmienka o dedine pochádza z roku 1448. Medzi prvých majiteľov Prstnej patril medzi rokmi 1573 až 1592 Jiří Pilar z Plhu a po ňom jeho syn. V roku 1796 predal dedinu Jan Larisch-Mönnich Vojtěchovi Gussnarovi z Komornej, aby ju po pár rokoch dostal naspäť. Larisch-Mönnichovci ju vlastnili až do pozemkovej reformy uskutočnenej po 1. svetovej vojne.
V októbri 1938 bola Prstná zabraná Poľskom a následne okupovaná nacistami od ktorých bola oslobodená 1. mája 1945 Sovietskou armádou.
3312 Pedersen
3312 Pedersen je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil Copenhagen Observatory 24. septembra 1984.
3313 Mendel
3313 Mendel je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 19. februára 1980.
Tematín
Tematín (-normovaný názov) [vyslov: ťemaťín] alebo Tematínsky hrad je zrúcanina hradu na západnom Slovensku v pohorí Považský Inovec. Od jeho vzniku v 13. storočí vystriedal mnoho majiteľov. Začiatkom 18. storočia bol ťažko poškodený a pustol. V okolí chránené územie Tematínske vrchy.
Poloha
Hrad bol vybudovaný v juhozápadnej časti Považského Inovca na vápencovo-dolomitovom podloží temena bočnej rázsochy vybiehajúcej západne od Bezovca medzi Lúčanskou a Hrádockou dolinou. S nadmorskou výškou 564 metrov patrí medzi vyššie položené hrady a je výraznou dominantou Stredného Považia. Patrí do katastra obce Lúka.
Dejiny
Tematínsky hrad vznikol pravdepodobne bezprostredne po Mongolskom vpáde v roku 1242 na mieste staršieho hradiska, o ktorého slovanskom pôvode by mohol napovedať rozbor názvu zloženého pravdepodobne zo slov „temä“, označujúceho temeno, a staroslovanského slova pre ohradené miesta „týn“. Niektorí maďarskí historici odvodzujú pôvod mena od slova „temetö“ – cintorín, avšak v zápisoch z poslednej tretiny 13. storočia je zachytený názov Temetyn.
Hrad už od svojho vzniku plnil signalizačnú a strážnu funkciu a spolu s Trenčianskym, Beckovským a Čachtickým hradom bol súčasťou ochrany severozápadných priesmykov Uhorska. Chránil aj dôležitý brod cez Váh, spomínaný v listine z roku 1453.
Za vlády Ľudovíta I. sa v rokoch 134850 Uhorsko zaplietlo do vojny o neapolské dedičstvo, v ktorom sa vyznamenal Vavrinec Tóth (Sclavus, Slovák). Jeho syn Mikuláš Kont, kráľovský čašník a Tekovský župan, od roku 1352 uhorský palatín, dostal v roku 1348 od Ľudovíta hradné panstvo Tematín (s obcami Hrádok   (Harstnuk), Piešťany (Pessen), Horná Streda (Zerdahel), Lúka (Rety), Modrová (Madro), Modrovka (alia Madro), Moravany nad Váhom (Marwan), Banka (Banya), Ducové (Duchreuy), Hôrka (Harka), Mošovce (Mosoch), Lehota (Lehota) a Ratnovce (Ratun)). V roku 1349 žiada Mikuláš potvrdenie spoluvlastníctva aj pre svojich mladších bratov Leukuša (Levka) a Bartolomeja. Po jeho smrti v roku 1367 spravovala majetky nielen jeho žena Klára a jeho syn Mikuláš, ale aj synovia Bartolomeja Ladislav a Imrich. V roku 1395 sa súdili o lesy s Henrichom, opátom kláštora sv. Hippolyta v Nitre na Zobore. Vdova po Mikulášovi Kontovi žila ešte v roku 1406. Po jej smrti prešiel majetok do rúk jej syna Mikuláša, ktorý získal šľachtický predikát z Ujlaku a založil rod Ujlakiovcov, ktorej členovia vlastnili hrad a panstvo Tematín až do vymretia v roku 1521. Posledný ujlakiovský majiteľ bol od roku 1511 Vavrinec, ktorý sa sporil s nitrianskym biskupom Štefanom. Príčinou sporu bol biskupov poddaný Blažej Sekeráš z Ardanoviec, ktorého chytili Vavrincovi ľudia, keď rúbal drevo a uväznili ho na Tematíne. Biskup sa obrátil na palatína Imricha Perína, aby spor vyšetril a oslobodil väzneného.
Hradné panstvo sa stalo kráľovským majetkom po smrti Vavrinca Ujlakiho v roku 1521. Nebezpečenstvo tureckého útoku prinútilo kráľa Ľudovíta II. dať Tematín 20. júla 1524 taverníkovi Alexejovi Turzovi do zálohy za 25 000 zlatých. Hradu vtedy patrili mestečká Bojná (Bayna), Piešťany (Pesthyen) a dediny Horná Streda (Zerdahel), Lehota (Piešťanská), Banka (Banyka), Lúka (Rethee), Hrádok (Radnok), Hôrka nad Váhom (Horka), Modrovka (Kismodroh), Modrová (Naghmodroh), Stará Lehota (Olehota), Nová Lehota (Wylehota), Hubina (Hwbyna) a Moravany nad Váhom (Morwany).
náhľad|Posledný majiteľ, [[Mikuláš Berčéni (16651725) sa narodil priamo na hrade]] Koncom 17. storočia hrad patril Berčéniovcom (Bercsényiovcom). V roku 1665 sa na hrade narodil jeho posledný vlastník Mikuláš Berčéni, ktorý bol počas Rákociho povstania jeho druhým najvýznamnejším predstaviteľom. Po porážke povstania 22. januára 1710 sa Berčéni rozhodol hľadať útočisko v Poľsku, no potreboval k tomu majetok uložený na Tematíne. Hrad ale musel opustiť nocou v preoblečení a s jediným sluhom pred hrozbou dolapenia cisárskym vojskom, ktoré začalo obliehať hrad na druhý deň. Hradná posádka si vyjednala tri dni neútočenia a potom sa vzdala. Berčéniho dvojník bol zatknutý a odvezený do Bratislavy, stavba bola rozbúraná a odvtedy je v ruinách. Skutočný Berčéni zomrel v roku 1725 v osmanskom exile.
Šľachtic Alojz Mednyanský opisuje vo svojej „Malebnej ceste dolu Váhom“ vydanej prvý raz v roku 1826 svoju návštevu zrúcanín slovami: „Keby nie výhľadu a niekoľko nezvyčajných rastlín odškodňujúcich dvojhodinový namáhavý výstup, oľutovali by sme návštevu zrúcanín. Spustošenie zničilo ešte aj stopy po rozčlenení budovy, podľa ktorého by sme si mohli urobiť akú-takú predstavu o vnútornej úprave tohto význačného hradu.“
Exteriér
náhľad|vľavo|Model hradu z obdobia okolo roku 1700 v Parku miniatúr v [[Podolie (okres Nové Mesto nad Váhom)|Podolí v mierke ]] Najstaršie budovy sa sústreďovali v priestore horného hradu, ktorý pozostával zo štvorbokej veže a paláca obklopených hradobným múrom, cez ktorý viedol gotický portál do nádvoria. V snahe udržať krok s novou vojenskou technikou bola v 2. polovici 16. storočia zdokonalená obrana predhradia. Malý a úzky priechod oddelil hornú časť hradu od dolného nádvoria, z ktorého do predbránia vybiehali dve bašty chrániace vstup, zabezpečený ešte skalnou priekopou. Posledné úpravy hradu pochádzajú zo 17. storočia a zabezpečili ďalšie obytné časti v hornom hrade.
Súčasný stav
náhľad|Pohľad z vtáčej perspektívy (2008) Ruiny múrov vyrastajú zo skalného podložia a skrýva ich hustý lesný porast. Podnes sú dobre čitateľné jednotlivé budovy a opevnenia. Zachovali sa obvodové murivá a konštrukcie, na nárožiach spevnené kamennou bosážou. Ojedinele sa zachovali aj architektonické detaily, ako vstupná padacia brána do horného hradu, kamenná konzola na hlavnej veži, koruny murív, zvyšky atiky.
O hrad Tematín sa od roku 2007 stará občianske združenie Hrad Tematín, ktoré vykonalo množstvo konzervačných a revitalizačných zásahov. Rovnako realizujú aj množstvo výskumov. Funguje na základe dobrovoľníctva s financovaním prostredníctvom grantov, darcov, 2% z daní a príspevkov.
Okolie
V blízkosti sa nachádzajú hrady Topoľčany, Čachtice, Beckov, kaštieľ v Lúke, Brunovciach a Moravanoch nad Váhom.
Na západ od zrúcaniny hradu sa nachádza prírodná rezervácia Tematínska lesostep, kde sa na vápencovom a dolomitovom podloží s tenkou vrstvou pôdy chránia teplomilné druhy flóry a fauny.
Andrej Nitsch
Andrej Nitsch (* 22. máj 1883, Veľká Lomnica – † 7. jún 1976, Banská Bystrica) bol politik a statkár.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Kežmarku a na poľnohospodárskej škole v Košiciach. Politicky sa začal aktivizovať po vzniku prvej ČSR, od začiatku na platforme odporu voči nej. Roku 1920 iniciátor založenia a až do jej zániku 1938 predseda Zipser deutsche Partei. Člen spoločného výboru opozičných strán na Slovensku a Podkarpatskej Rusi v parlamente. Odmietal v akejkoľvek podobe nacionalizmus,založil Arbeitsgemeinschaft unablängiger volksdeutschen Parteien ako protiváhu nemeckých nacionalistických smerov. Angažoval sa za autonómiu Spiša v rámci Poľska. Odporcom nacizmu ostal i za Slovenského štátu, 1940 bol väznený v Ilave. Roku 19251938 poslanec NZ.
Villemoustaussou
Villemoustaussou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 3247 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mortain (kantón)
Mortain je francúzsky kantón v obvode Avranches v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 10 obcí.
Ivan Rajniak
Dlhoročný člen Činohry SND, tvorca mnohých filmových i televíznych postáv bol známy najmä výraznými ľudskými, tragikou života poznamenanými charakterovými úlohami. V roku 1976 mu udelili titul zaslúžilý umelec.
Laferté-sur-Aube
Laferté-sur-Aube je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stráž (739,6 m n. m.)
Vysielač Stráž
Na Stráži sa nachádzajú vysielače rozhlasu, GSM signálu a internetu pre mesto Prešov a jeho okolie. Na vrchole stojí železobetónová veža s oceľovou nadstavbou, na ktorej sú namontované vysielacie zariadenia. Kóta slúži aj ako retranslačný bod.
Politický pluralizmus
Politický pluralizmus je prenesenie rôznych potrieb a záujmov spoločnosti do oblasti politiky s cieľom zabrániť trvalo monopolnému postaveniu jednej záujmovej skupiny osôb. Prejavom politického pluralizmu je aktivita viacerých politických strán a hnutí súperiacich o moc v štáte, aby mohli mocensky uplatňovať záujmy svojich členov.
3314 Beals
3314 Beals je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 30. marca 1981.
Le Teilleul (kantón)
Le Teilleul je francúzsky kantón v obvode Avranches v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 8 obcí.
Walter Brennan
Narodil sa v Massachusetts do rodiny írskych imigrantov a vyštudoval strojárstvo na Cambridge Rindge and Latin School. O herectvo sa začal zaujímať už počas svojich štúdií. Po škole pracoval ako bankový úradník a počas prvej svetovej vojny slúžil ako vojak u delostreleckého pluku vo Francúzsku. Po vojne sa presťahoval do Guatemaly, kde pestoval ananásy, ale nakoniec sa usadil v Los Angeles. V 20. rokoch sa potom angažoval na trhu s nehnuteľnosťami.
Hereckú kariéru začal v roku 1929 a počas svojho života nakrútil niekoľko desiatok filmov. Okrem troch Oscarov v kategórii najlepší mužský herecký výkon vo vedľajšej úlohe vo filmoch Come and Get It (1936), Kentucky (1938) a The Westerner (1940) bol nominovaný v rovnakej kategórii za film Sergeant York (1941).
Vingrau
Vingrau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pontorson (kantón)
Pontorson je francúzsky kantón v obvode Avranches v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 10 obcí.
Segovia
Segovia je mesto v strednom Španielsku severne od Madridu, stredisko provincie Segovia v autonómnom spoločenstve Kastília a León.
V meste sa nachádza niekoľko významných historických pamiatok, ako napríklad katedrála, staré mesto a akvadukt.
Staré mesto a akvadukt boli v roku 1985 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Peter Ševela
Peter Ševela (* 16. október 1983, Martin) je slovenský a maďarský hokejový brankár. Od augusta 2015 je hráčom HK 36 HANT Skalica.
Klubový hokej
Svoju seniorskú hokejovú kariéru začal v HKM Zvolen, kde od sezóny 2000/2001 striedavo nastupoval v extralige a prvej lige. Vo Zvolene však nedostával dostatok priestoru a tak v sezóne 2005/2006 prestúpil do MHC Martin. V Martine odchytal kompletnú sezónu 2006/2007 a nastúpil aj v 3 zápasoch vyraďovacích bojov. V nasledujúcich dvoch sezónach pôsobil v MsHK Žilina. V týchto dvoch sezónach však jeho percentuálna úspešnosť nepresiahla 90 % a tak odišiel zo Žiliny ešte počas sezóny 2008/2009 do poľského Sanoku kde však odchytal iba 2 zápasy. V sezónach 2009/10 – 2014/15 pôsobil v Maďarsku, v klube DAB. Docler Dunaújváros.
Reprezentácia
Slovensko reprezentoval v kategóriach hráčov do 18 a 20 rokov. Zúčastnil sa majstrovstiev sveta juniorov v roku 2003. Odcyhtal 5 zápasov s priemerom 1,92 gólu na zápas a úspešnosťou zákrokov 93,3 %.
Rodina
Jeho otec je bývalý hokejový brankár a odchovanec ZKL Brno Petr Ševela, ktorý po absolvovaní dvojročnej vojenskej služby v Dukle Trenčín prevažnú väčšinu svojej kariéry strávil na Slovensku, kde sa aj udomácnil. Hral v tímoch LB Zvolen, Slovan Bratislava, ZŤS Martin (neskôr názov Hutník Martin), Gumárne Púchov a Partizán Liptovský Mikuláš.
3315 Chant
3315 Chant je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 8. februára 1984.
Vira (Pyrénées-Orientales)
Vira je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villeneuve-la-Comptal
Villeneuve-la-Comptal je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1211 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Akamas (syn Anténora)
Akamas (Akamas, ) je v gréckej mytológii syn Anténora a jeho manželky Theano.
Po únose Heleny trójskym princom Paridom, Trójania aj napriek početným vyslancom, ktorých jej manžel spartský kráľ Menelaos poslal za trójskym kráľom Priamom, odmietli vrátiť najkrajšiu z pomedzi žien. Preto museli byť kráľova česť i manželka vrátené pomocou ohňa a krvi. Na začiatku trójskej vojny sa vďaka Odyseovej odvahe ohromné achájske vojsko vylodilo a zaútočilo na trójske hradby. Útok však Trójania odrazili a Achájci boli nútení postaviť tábor a mesto obliehať. Vojsko Trójanov bolo spočiatku nepočetné, ale vďaka odvahe bojovníkov, ktorí neváhali položiť pri obrane mesta aj svoj život, mesto ubránili. Po spore medzi vrchným veliteľom achájskych vojsk Agamemnónon a hrdinom Achilleom sa v desiatom roku vojny podarilo Trójanom posilneným spojencami za pomoci bohov dobyť achájsku hradbu. Podľa Homérovej Iliady, Akamas prevzal velenie jednej z piatich „divízií“ trójskej armády, spolu so svojim bratom Archelochom a Aineiom.