cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
STS-120
Harmony (Node 2)
STS-120 doručil na Medzinárodnú vesmírnu stanicu zostavu 10A. Tá obsahovala americký modul Harmony (skôr známy ako Node 2) so štyrmi napájacími skriňami a troma skladovacími skriňami, a pripájacie zariadenie PDGF (Power data Grapple Fixture) pre mechanické, elektrické a dátové pripojenie manipulátoru stanice s distribučnou rozvodnou jednotku SPDU (Shuttle Power Distribution Unit). Harmony bol prvý hermetizovaný obývateľný modul dopravený na stanicu od júna 2001, kedy bola inštalovaná prechodová komora Quest Joint Airlock Module.
Po spojazdnení tohto druhého prechodového modulu na ISS bolo možné vo februári 2008 pripojiť európske laboratórium Columbus a neskôr japonský experimentálny modul Kibō. Oba tieto moduly použili bočné porty Harmony. Raketoplán bol pri misii STS-120 pripojený na uzol PMA-2. Inštalácia Harmony prebehla v dvoch etapách. Najskôr sa pripojil na port modulu Unity. Po odlete raketoplánu bol pomocou staničného manipulátora odpojený PMA-2 z laboratória Destiny a bol presunutý na predný port Harmony. Nakoniec preniesol manipulátor Harmony z jeho pôvodného umiestnenia na finálnu pozíciu na predku Destiny.
Prípravy na štart
23. septembra sa orbiter Discovery presunul do raketovej montážnej haly VAB, kde bol pripojený k vonkajšej palivovej nádrži ET a štartovacím motorom SRB. Predchádzali tomu technické problémy s únikom hydraulickej kvapaliny, čo nemalo vplyv na dátum štartu. 30. septembra sa celá zostava na mobilnej plošine MLP presunula na štartovaciu rampu 39-A. V rámci predletových testov a príprav prebehlo 9. až 10. októbra skúšobné odpočítavanie s označením TCDT (Terminal Count Down Test). 20 októbra 2007 sa začalo skutočné odpočítavanie v čase T-43 hodín na štart 23. októbra 2007 o 17:38 SELČ a v ten istý deň dorazila na Kennedyho vesmírne stredisko aj posádka. 23. októbra dávalo počasie 40 % šancu na štart, najväčšie ohrozenie štartu však predstavoval nakumulovaný ľad na nádrži ET, kvôli ktorému bol na rampu vyslaný osobitný tím. O 09:13 SELČ sa nádrž ET začala napĺňať palivom, v čase približne 14:18 posádka začala nastupovať do raketoplánu. O 15:23 sa uzavrel vstupný prielez do raketoplánu a po obnovení odpočítavania v čase T-9 minút (17:29) odpočítavanie bez prerušenia pokračovalo až k štartu.
Štart
Raketoplán Discovery úspešne odštartoval hneď na prvý pokus 23. októbra 2007 zážihom motorov SRB v čase 15:38:20 UT (17:38:20 SEČ). V čase T +00:34 až T +00:49 sa plánovane znížil ťah motorov SSME. 2 minúty a 3 sekundy po štarte sa od nádrže ET oddelili motory SRB. V čase T +08:24 nastal manéver MECO (vypnutie hlavných motorov raketoplánu SSME) a o 26 sekúnd neskôr bola odhodená prázdna nádrž ET. 37 minút po štarte bol raketoplán Discovery zážihom motorov OMS (Orbital Maneuvering System) navedený na obežnú dráhu (manéver OMS-2).
Na obežnej dráhe
Počas prvého dňa letu prebiehala kontrola tepelného štítu pomocou systému OBSS. Kamery a senzory na predlžovacej tyči postupne prehliadli nábežné hrany a špičku orbitera. Vo štvrtok 25. októbra v čase 14:40 SELČ sa raketoplán úspešne spojil s Medzinárodnou vesmírnou stanicou, presnejšie s modulom PMA-2 (Pressurized Mating Adapter 2). Predchádzal tomu manéver RPM (Rotation Pitch Maneuver), otočenie raketoplánu okolo kratšej vodorovnej osi, pričom posádka ISS fotografovala jeho tepelný štít. Ani zábery kamier, ani testy OBSS, ani snímky urobené pri manévri RPM neukázali nijaké poškodenie tepelného štítu Discovery. Po kontrole hermetickosti spoja sa o 14:39 UT otvoril prielez medzi raketoplánom a komplexom. Nasledovalo tradičné slávnostné privítanie posádky na stanici a bezpečnostné školenie posádky Discovery. Špeciálne tvarovaná výplň kresla zo záchrannej lode Sojuz-TMA 11 pre Claytona Andersona bola premiestnená do raketoplánu a výplň pre Daniela Taniho bola prenesená do Sojuzu, čím sa Anderson stal členom posádky raketoplánu a Dani členom posádky ISS. Potom astronauti inštalovali a pripojili systém SSPTS (Station-to-Shuttle Power Transfer System) pre dodávku elektrickej energie z rozvodnej siete stanice do raketoplánu. Tento systém umožňuje raketoplánu dlhší pobyt pri ISS ako bez neho a po prvýkrát bol použitý pri predchádzajúcej misii STS-118.
Zvyšok dňa sa posádka venovala prípravám skafandrov EMU na prvý výstup do otvoreného priestoru (EVA-1), ktorý nastal 26. októbra, a príprave spájacieho uzla CBM (Common Berthing Mechanism) modulu Unity na pripojenie modulu Harmony.
EVA-1
26. októbra o 10:02 UTC vystúpili astronauti Parazynski a Wheelock do otvoreného priestoru. Ich prvou úlohou bolo demontovať anténu SASA (S-band Antenna Support Assembly) z ITS-Z1 a uložiť ju do nákladového priestoru raketoplánu. Potom astronauti pripravili modul Harmony na premiestnenie – dočasne na modul prichytili zariadenie PDGF (Power Data Grapple Fixture) slúžiace pre budúce pripojenie staničného manipulátoru SSRMS, zložili z modulu ochranné kryty a odpojili konektory, ktoré ho spájali s raketoplánom. Potom staničný manipulátor, ktorý obsluhovali Tani a Anderson, zachytil modul Harmony, zdvihol ho, a pomaly ho premiestnil k ľavému bočnému portu CBM (Common Berthing Mechanism) modulu Unity, kde bol dočasne prichytený. V čase 15:38 UTC sa dokončilo pevné spojenie medzi Unity a Harmony. Tým sa modul Harmony oficiálne stal súčasťou ISS. Stanica sa tak rozrástla o životného priestoru. Jej celkový objem po tejto úprave predstavoval. Do vestibulu medzi Unity a Harmony bol napustený vzduch. Parazynski a Wheelock zatiaľ odpojili 4 čpavkové hadice medzi ITS-P6 a napokon nainštalovali izolačné prekryty na zložený radiátor a dva bloky elektroniky na ITS-P6. Výstup skončil o 16:16 UTC a trval 6 hodín 14 minút.
27. októbra sa posádky venovali prenášaniu nákladov medzi raketoplánom a stanicou a prípravám na oživenie modulu Harmony. O 14:24 SELČ veliteľka posádky ISS Peggy Whitsonová otvorila prielez do Harmony. Astronauti pri prvom vstupe do modulu použili ochranné rúška, aby náhodou nevdýchli prípadné malé voľne poletujúce častice. Potom sa posádka venovala demontáži približne 700 skrutiek a príchytiek, ktoré istili rôzne časti vybavenia modulu pri štarte. Z riadiaceho strediska Mission Control Center prišla správa, že do plánu druhého výstupu do kozmu EVA-2 bola pridaná inšpekcia rotačného spoja SARJ-S3 (pravobočného) medzi nosníkmi ITS-S3 a S4. Spoj totiž spôsoboval vibrácie a zvýšený výkon motora pri otáčaní v obidvoch smeroch.
EVA-2
Druhý výstup do otvoreného priestoru vykonali astronauti Parazynski a Tani 28. októbra. Výstup sa začal o 09:32 UTC, polhodinu pred plánovaným začiatkom výstupu. . Astronauti najprv dokončili odpojenie nosníku ITS-P6 od ITS-Z1. Staničný manipulátor potom preniesol oddelený nosník ITS-P6 do "parkovacej" polohy, kde zostal do druhého dňa. Potom astronauti dokončili vonkajšie úpravy na module Harmony: Parazynski nainštaloval na modul Harmony vonkajšie vybavenie ako úchytné madlá a pracovné plošiny a sňal niekoľko ochranných krytov. Medzitým Daniel Tani prezrel madlá na vozíku CETA (Crew and Equipment Translation Aid), či na nich nie sú ostré hrany, ktoré by mohli poškodiť rukavice skafandrov. Potom prehliadol problémový rotačný spoj SARJ-S3. Po demontovaní jedného krytu objavil veľké množstvo kovových hoblín, ktoré tam nemali byť. Po video- a fotodokumentácii a odobratí vzoriek, ktoré putovali na Zem na analýzu, pripevnil Tani kryt na svoje miesto a začal robiť rekonfiguráciu kabeláže vnútri nosníku ITS-S0. Ďalej sa astronauti venovali inštalácii záchytnej kotvy PDGF (Power Data Grapple Fixture) na spodnú stranu modulu Harmony, za ktorú mal byť modul po odlete raketoplánu chytený staničným manipulátorom a prenesený do finálnej pozície na prednej strane modulu Destiny. Pre nedostatok času ale muselo byť elektrické prepojenie odložené na tretí výstup a odložená bola tiež výmena jedného chybného bloku RPCU (Remote Power Control Unit). Druhý výstup do kozmu sa skončil po 6 hodinách a 33 minútach.
29. októbra boli povelom z riadiaceho strediska rozložené dve veľké krídla radiátoru na ITS-S1. Odpojený ITS-P6 bol presunutý najprv staničným manipulátorom SSRMS, ktorý ho odovzdal manipulátoru raketoplánu RMS (Remote Manipulator System). RMS napokon P6 vrátil opäť staničnému manipulátoru, ktorý ho dostal do tesnej blízkosti P5. Jeho kompletné mechanické a elektrické pripojenie dokončili astronauti Parazynski a Wheelock pri treťom výstupe do kozmu EVA-3.
Riadiace stredisko sa rozhodlo odložiť oddelenie raketoplánu od ISS a následné pristátie o jeden deň. Dôvodom boli zmeny v pláne zostávajúcich výstupov do otvoreného priestoru: EVA-4 a čiastočne aj EVA-3 mal byť venovaný kontrolám a inšpekciám spojov SARJ-P3 a SARJ-S3. Pretože EVA-4 mal mať plnú dĺžku, EVA-5 musel byť presunutý o jeden deň. Discovery sa mal preto odpojiť od stanice 5. novembra a pristáť 7. novembra o 5:11 EST.
EVA-3
30. októbra prebehol tretí výstup do otvoreného priestoru, ktorého sa zúčastnili Parazynski a Wheelock. Výstup sa začal o 08:45 UTC. Astronauti úspešne pripojili ITS-P6 k P5. Následne Parazynski vykonal kontrolu ľavobočného spoja SARJ-P3 a zistil, že spoj je úplne čistý bez náznakov kovových pilín, opotrebovania alebo poškodenia. Potom astronauti preniesli náhradnú jednotku MBSU (Main Bus Switching Unit) z nákladového priestoru raketoplánu na externú plošinu ESP-2 vedľa modulu Quest. Ešte pred ukončením výstupu sa začalo rozkladanie solárnych panelov na nosníku P6. Výstup sa skončil o 15:53 UTC po 7 hodinách a 8 minútach.
Poškodenie solárneho panelu
Kým jeden z dvoch solárnych panelov sa podarilo rozložiť na plnú dĺžku, druhý sa pri roztvorení na 25 z 31 dielov zasekol a poškodil. Preto bolo rozkladanie zastavené a neskôr bol panel o jeden diel zatiahnutý späť, aby sa znížilo napätie na vodiacom lane, ktoré napínalo natrhnutú časť panelu. Hoci bol panel pravdepodobne napriek poškodeniu schopný dodávať prúd do elektrorozvodnej siete, technici na Zemi hľadali riešenie problému. Napokon rozhodli, že inšpekciu spoja SARJ-S3 odvolajú a hlavným cieľom zvyšku misie sa stane oprava solárneho panelu. S poškodeným panelom P6 – 4B nie je možné pohybovať okolo spoja SARJ-P3, čím je blokovaný aj pohyb panelov na nosníku ITS-P4. Preto sa všetka snaha orientovala na plné rozvinutie a stabilizáciu poškodeného panela, aby sa mohli začať otáčať aj nepoškodené panely. Hoci množstvo elektrickej energie, ktoré takto blokované panely vyrábali, stačilo vtedajším potrebám stanice, pre budúce moduly Columbus a Kibo by už nestačilo. 31. októbra popoludní prebehla tlačová konferencia s posádkou Discovery a stanice. Poškodenie solárneho panelu spôsobilo veľké zmeny v pláne na zvyšok misie. Štvrtý výstup EVA-4, počas ktorého mali astronauti pôvodne testovať objektív DTO 848 (Detailed Test Objective 848) a nové spôsoby opravy tepelného štítu raketoplánu, sa stal zameral na opravu poškodeného panelu. Výstup bol odložený na 3. novembra, jeho plán bol upresnený 1. novembra. Astronaut Parazynski bude na konci nadstavca OBSS nasadeného na staničnom manipulátore dopravený k poškodenému miestu, kde sa pokúsi ručne uvoľniť zachytené vodiace lanko ktoré zrejme spôsobilo poškodenie. Astronaut sa navyše bude pohybovať blízko poškodeného elektricky aktívneho zariadenia s napätím rádovo stovky Voltov a a bude tak ďaleko od prechodovej komory, že doba návratu presiahne tridsaťminútový bezpečnostný limit.
EVA-4
thumbnail|left|Grafické znázornenie umiestnenia piatich spon, ktoré mali uvolniť napätie na poškodenom solárnom paneli 3. novembra sa posádky stanice a raketoplánu pripravovali na štvrtý výstup do kozmu Kozmický výstup bol začatý o 10:03 UTC. Astronaut Parazynski sa dostal na koniec ramena staničného manipulátoru, ku ktorému sa pripevnil a na ramene bol dopravený až k miestu poškodenia solárneho panelu. Pod dohľadom Wheelocka a pozemného tímu sa Parazynski pokúsil uvoľniť zaseknuté vodiace lanko. To však bolo príliš zamotané, preto ho astronaut prestrihol. Jedna časť lanka bola stiahnutá späť a namotaná na bubon, druhú stranu Parazynski zasvorkoval. Potom umiestnil na natrhnutú časť panelu 5 spon, ktoré uvoľnili napätie v solárnom paneli. Po kontrole spoja sa vzdialil od panelu, aby naň dohliadal pri rozťahovaní. Vnútri stanice začala posádka panel znovu rozkladať. Po každom roztiahnutom polmetri kontroloval Parazynski stav kritického miesta. Panel sa podarilo úspešne plne rozvinúť o 15:23 UTC. Potom ešte obaja astronauti znovu skontrolovali pole slnečných panelov 2B a 4B a výstup do otvoreného priestoru ukončili v čase 17:22 UTC. Výstup trval 7 hodín 19 minút a s touto dokončenou vychádzkou do kozmu mal za sebou Parazynski celkove sedem výstupov do kozmu s celkovou dobou trvania 47 hodín a 5 minút, čo je piaty najdlhší čas strávený pri výstupoch do otvoreného priestoru.
Po ukončení výstupu bolo aktivované sledovanie Slnka ľavobočnými panelmi a aktivovaný bol aj rotačný spoj SARJ-P3. Z energetického hľadiska bola stanica teda pripravená na prijatie modulov Columbus a Kibo. Piaty výstup do kozmu (EVA-5) bol preložený až na dobu po odlete raketoplánu a teda počas tejto misie neprebehol. 4. novembra večer sa posádky raketoplánu a ISS rozlúčili a prielez medzi raketoplánom a stanicou sa uzavrel. Telesá sa od seba odpojili na druhý deň o 11:32 SEČ (10:32 UTC). Po tradičnom oblete a fotografovaní stanice raketoplán prešiel na samostatnú dráhu. Posádka Discovery začala opäť vykonávať kontrolu tepelného štítu pomocou OBSS. 6. novembra prebehli tiež prípravy na pristátie – kontrola riadiacich systémov raketoplánu, skúšobný zážih motorov RCS, skúšobné spustenie jedného hydraulického čerpadla APU (Auxilliary Power Unit), nácvik pristávacieho manévru na simulátore PILOT (Portable In-flight Landing Operations Trainer), a ukladanie nákladu a upratovanie vnútorných priestorov raketoplánu.
Pristátie
Raketoplán pristál hneď na prvý pokus 7. novembra 2007 na dráhe 15 na Kennedyho vesmírnom stredisku. V čase 16:49 UT dalo riadiace stredisko súhlas s pristávaním. O 16:59 UT Discovery otočený motormi OMS do protismeru letu začal brzdiaci manéver. Vstup do atmosféry vo výške nastal v čase 17:30 UT, v čase 18:01:18 UT dosadol na dráhu zadný podvozok a v čase 18:01:32 UT aj predný. Raketoplán sa zastavil o 18:02:13 UT. Na Zem sa tak vrátil aj Clayton Anderson po viac než 150 dňoch strávených na obežnej dráhe. Bolo to prvé pristátie po havárii raketoplánu Columbia, pri ktorom sa raketoplán blížil k základni ponad územie Spojených štátov.
Materiálový manažment
Materiálový manažment je neoddeliteľnou súčasťou celkového logistického procesu. Ovplyvňuje schopnosť podniku konkurovať, rovnako ovplyvňuje aj úroveň zisku, ktorý je podnik schopný dosiahnuť. Zlé rozhodnutia v oblasti materiálového manažmentu môžu mať za následok horšiu efektivitu odberateľského cyklu. Jeho význam vzrastá, pretože musí reagovať na nové podmienky ekonomiky, ktorej určujúcim faktorom je trh.
Podporuje evidenciu a riadenie procesov zaoberajúcich sa vykonávaním logistických činností s prepojením na centrálny nákup, je prepojený s logistickým manažmentom, ktorý zahŕňa tieto činnosti:
LG G5
náhľad|LG G5
LG G5 je androidový smartfón, ktorý vyrába kórejská spoločnosť LG Electronics. Predstavený bol 21. februára 2016 počas Mobile World Congress a je to nasledovník modelu LG G4 z roku 2015. Od svojich predchodcov sa líši hliníkovým telom a dôrazom na modularitu. Spodná časť obsahujúca batériu sa dá odstrániť a nahradiť alternatívnymi modulmi, ktoré poskytujú ďalšie funkcie, ako napríklad rukoväť kamery alebo hudobný modul.
Je dostupný v striebornej, zlatej, grafitovej a ružovej farbe. Na spodnej strane sa nachádza konektor USB-C.
Obsahuje systém na čipe Qualcomm Snapdragon 820 doplnený 4 GB RAM a 32 GB vnútorného úložiska rozšíriteľného micro SD kartou. Displej má uhlopriečku 5,3 palca s rozlíšením 1440p typu IPS, ktorý disponuje funkciou always-on, ktorá permanentne zobrazuje čas a upozornenia aplikácií počas pohotovostného režimu. Má 2 zadné kamery, 16-megapixelovú primárnu a tiež 8-megapixelovú 135-stupňovú širokouhlú.
Je vybavený operačným systémom Android 6.0 "Marshmallow" a kapacita batérie je 2800 mAh.
Enkaustika
thumb|Fajjúmsky portrét Enkaustika je maliarska technika, pri ktorej sa ako farbiace médium používa roztavený farebný vosk. Nástrojom na maľovanie sú rozohriate kovové paličky, alebo špeciálne vyhrievané perá, prípadne tzv. enkaustické žehličky.
Metóda farbenia je známa už z čias 100 – 300 rokov p.Kr., tzv. fajjúmskych portrétov z Egypta. V staroveku sa používal včelí vosk zmiešaný s farebnými pigmentami a práškovým kovom. Roztavený vosk sa nanášal na pripravený drevený podklad. Dnes sa používajú syntetické farebné vosky, alebo podomácky zafarbené vosky pomocou práškového pigmentu. Vosk sa nanáša na papier, drevo, plátno a iné podklady. Nástrojom je hlavne enkaustické pero s elektrickou vyhrievacou špirálou, s meniteľnými nadstavcami. Iným spôsobom je predhrievanie vosku v mištičkách alebo priamo na vyhrievanej kovovej doske, ohrievanie teplovzdušnou pištoľou, maľovanie žehličkou a pod. Vytvorený obraz je stály a relatívne odolný.
Audi A7
right|thumb|Audi A7 3,0 TDI quattro S-line (zozadu) Audi A7 Sportback (interne označovaný ako Typ 4G) je automobil vyššej strednej triedy, ktorý od roku 2010 vyrába nemecká automobilka Audi. Audi A7 bolo predstavené na Mondial de l’automobile de Paris 2010 ako 5-dverový fastback. A7 je postavené na základe platformy Volkswagen Group MLB, ktorú zdieľa spoločne s Audi A6 (C7) štvrtej generácie.
Pohon
K dispozícii sú štyri motory V6: benzínové motory 2,8 L (150 kW/204 koní) a kompresorom prepĺňaný 3,0 L (220 kW/299 koní) a dva naftové motory 3,0 L s výkonmi buď 150 kW/204 koní alebo 180 kW/244 koní.
Motory a výkony
Dostupné sú nasledujúce spaľovacie motory::
Audi S7
Na Internationale Automobil-Ausstellung 2011 predstavilo Audi verziu S7. Táto vysokovýkonná verzia modelu A7 má pod kapotou 4,0-litrový TFSI biturbo motor s výkonom 309 kW/420 koní, pričom je ponúkaný len s pohonom všetkých kolies quattro. Kvôli 7-rýchlostnej prevodovke S tronic je krútiaci moment obmedzený na 550 Nm. Audi S7 dokáže zrýchliť z 0 na /h za 4,9 sekundy.
Audi RSQ
right|thumb|Audi RSQ
Audi RSQ sa objavilo vo filme Ja, robot, kde predstavovalo vozidlo z roku 2035.
RSQ je vizionárskou predstavou dizajnu Audi.
Podle filmové předlohy vytvořilo Audi model R8 a připravilo půdu pro eTron coupe.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Klokoč
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Klokoč v okrese Detva.
Priateľ ľudu (1848 – 1849)
Priateľ ludu boli noviny vychádzajúce v slovenčine v rokoch 1848-1849 a podporujúce kossuthovcov.
Návrat Sherlocka Holmesa
Návrat Sherlocka Holmesa je zbierka trinástich detektívnych príbehov, ktoré napísal škótsky spisovateľ sir Arthur Conan Doyle. Vo všetkých príbehoch vystupujú detektív Sherlock Holmes a jeho pomocník doktor Watson. Pôvodne vychádzali v The Strand Magazine v rokoch 1904-1905. Prvé britské knižné vydanie je z roku 1905.
Priateľ ľudu (1848 – 1849)
Koncom mája 1848 vyšiel v Pešti fraktúrou tlačený leták Oznam o budúcom vychádzaní novín zvaných Priateľ ludu v jazyku odlišnom od štúrovskej slovenčiny s nedôslednosťami v pravopise, ako aj v syntaxe. Autorom tohto letáku Predplatno oznámeňia na Priateľ ludu menuvanje a pre lud robotný potrebnje novini - bol Lukáč Mácsai. Obracia sa v ňom predovšetkým na dedinský ľud a sľubuje mu, že v týchto budúcich novinách bude uvádzať pravdivé informácie a potierať nepriateľské a protichodné správy.
Maďarskú pôvodinu Nepbarát redigoval Vas Gereben (József Radokovicz) a Ján Arany. Medzi hlavných prispievateľov novín patrili: gróf L. Teleki, M. Vörösmarty, A. Fenyes, Št. Feibeisz a Alexander Petöfi. Vychádzal aj nemecký preklad Der Volsfreund redigovaný Alexandrom Cziglerom. Známe je tiež chorvátske vydanie novín - Narodni prjatel premenovaný neskôr na Pučki prjatel vedený Jánom Bujanoviczom. Pripravovalo sa tiež srbské vydanie. Pravdepodobne vychádzalo aj rumunské vydanie Népbarátu, redigovaného Žigmundom Pappom.
Zodpovedným redaktorom (odpovedlivým skladateľom), slovenského Priateľa ľudu sa stal Lukáč Mácsai. Podľa uvedeného programu v tomto letáku mal Priateľ ľudu prinášať historické články, úradné oznamy o zákonoch a nariadeniach i správy zo zasadania uhorského snemu. Redaktor sľuboval, že v novinách bude uverejňovať aj články o modernizácii poľnohospodárstva a remeselníctva, ako aj beletristické príspevky, čím sa tieto noviny mali líšiť od ostatnej slovenskej tlači stojacej v službách kossuthovskej revolúcie. Priateľ ľudu mal mať vnútropolitické i zahraničnopolitické spravodajstvo, ako aj oznamy a inzeráty.
Lukáč Mácsai sa 26. VI. 1848 obrátil písomne na podžupanov všetkých slovenských stolíc so žiadosťou, aby tieto noviny odporúčali predstavenstvu všetkých obcí a pomáhali aj pri ich distribúcii a propagácii. Podobnú žiadosť vedeniu stolíc poslalo aj peštianske ministerstvo vnútra. Aj tieto noviny si získali výsadné postavenie v tom, že ich úradne na Slovensku rozširovali aj prostredníctvom administratívneho aparátu.
Priateľ ľudu neboli pôvodnými, ale prekladovými novinami. Je to slovenské vydanie hlavných maďarských novín Népbarát, ktoré vydával ústredný výbor peštianskej stolice a hlavné mesto Pešť. Redakcia ho nazývala „pesstánski sustredeni vibor“. Výraz prekladové noviny nemôžeme však chápať doslovne, lebo tu vychádzali aj pôvodné úvodníky, komentáre, správy a glosy, špecificky zamerané na slovenského čitateľa.
Priateľ ľudu bol zo všetkých slovenských revolučných novín najrozšírenejší a najčítanejší na Slovensku. Jeho vplyv na formovanie verejnej mienky bol dosť veľký. Preto aj stúpenci rakúskeho reakčného cisárskeho režimu začali počas revolúcie vydávať v slovenskej reči falošného Priateľa ľudu. Pod jeho hlavičkou otláčali materiál šíriaci protiľudovú habsburskú ideológiu. Redakcia Mácsaiho Priateľa ľudu sa o tom dozvedela a varovala pred týmto podvodom svojich čitateľov.
Priateľ ľudu bol poznačený kompromisníckou politikou maďarskej liberálnej šľachty, ktorá sa síce stavala proti habsburskému absolutizmu, ale neprejavovala ochotu plniť sociálne požiadavky ľudových vrstiev a spravodlivé národnostné požiadavky Nemaďarov v Uhorsku. Redakcia týchto novín vyzývala aj po zrušení poddanstva roľníkov, aby naďalej obrábali šľachtickú pôdu, tvrdiac, že sedliaci majú pamätať “na príkaz Boha, kterí to vraví: miluj blížneho tvojho, tak ako seba samého". Aj z tohto, ako aj z iných príkladov môžeme dedukovať, že slovenský Priateľ ľudu bol v skutočnosti priateľom uhorských zemanov a nie pospolitých ľudových más.
Pravda, aj v týchto novinách nájdeme výnimku z pravidla. Napr. dopisovateľ novín Móric Tomčáni z turčianskej stolice odsudzoval miestnych zemanov pre ich nechuť zúčastniť sa revolučných bojov so zbraňou v ruke v radoch maďarských honvédskych plukov. Dokazoval tu, že šľachta zrušením poddanstva nič nestratila, lebo za svoje zeme dostala vysokú finančnú náhradu a okrem toho sa zbavila nebezpečenstva občianskej („mešťanskej“) vojny. Redakcia novín robila niekoľko razy akýsi „nábor“ slovenských dobrovoľníkov do honvédskych plukov a vyzývala slovenský pospolitý ľud, aby sa postavil za maďarskú revolúciu a zúčastnila sa aj boja proti „Ďivým Rácom“ (Chorvátom), vedeným bánom Jelačičom.
Priateľ ľudu jednoznačne odmietal rakúsky absolutistický režim a v zmysle hesiel Veľkej francúzskej buržoáznej revolúcie vytýčil požiadavku republikánskeho zriadenia v Uhorsku. Tým tlmočil politické krédo radikálnejšieho krídla maďarskej revolúcie.
Durhamská katedrála
Durhamská katedrála, oficiálne Katedrálny kostol Ježiša Krista, blahoslavenej Panny Márie a Svätého Cuthberta z Durhamu (Cathedral Church of Christ, Blessed Mary the Virgin and St Cuthbert of Durham) je sídlom biskupa Durhamskej diecézy Anglikánskej cirkvi. Katedrála sa nachádza v anglickom meste Durham. Bola založená v roku 1093 a je centrom kresťanských bohoslužieb do súčasnej doby. Je považovaná za jeden z najkrajších príkladov normanského slohu v Európe.
Priateľ ľudu (1848 – 1849)
K takémuto pokrokovému stanovisku sa redakcia novín prepracoval len postupne v zhode s radikalizovaním politických názorov vodcov revolučného hnutia v krajine i s napredovaním buržoáznej ideológie. Kým vo svojich prvých číslach Priateľ ľudu hovorí ešte “o nassom dobrotiwom kráľowi", o štyri mesiace neskôr noviny s nadšením vítajú vypovedanie poslušnosti kráľovi uhorskou vládou a rozhodnutie prevziať všetku moc v Uhorsku, ktoré proklamovali stúpenci Lajosa Kossutha.
Durhamská katedrála
V roku 1986 bola katedrála spolu s hradom zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny
Roku 995 si skupina mníchov z Lindisfarne vybrala kopcovitý polostrov ako miesto stavby kostola kde pochovali pozostatky svätého Cuthberta (podľa legendy ich tam priviedla dojička, ktorej sa zatúlala krava a našla ju na tomto mieste odpočívať). Hlavným dôvodom výberu tohto miesta bola jeho poloha, ktorá umožňovala dobrú obranu proti útočníkom.
Priateľ ľudu (1848 – 1849)
Vedúce politické osobnosti v tejto dobe, v ktorej išlo o bytie a nebytie maďarskej revolúcie, považovali vydávanie slovenských novín za veľmi potrebné. Preto aj 17. II. 1849 László Madarácz - člen Vlastibranného výboru - vydal rozkaz vydávať pre Slovákov v Košiciach ľudové noviny štyri razy do týždňa v 2000 exemplároch. V tomto tlačovom orgáne mali vychádzať aj úradné oznamy. Madarácz tvrdil, že ministerstvo vnútra bude aj tieto noviny a ich redaktorov financovať, za podmienky, že budú dôsledne tlmočiť politiku kossuthovskej vlády. Podľa všetkého, tento pokus o vydávanie slovenských novín v Košiciach, ktoré mal tiež redigovať Mácsai, sa nepodaril. Aspoň v Priateľovi ľudu roku 1849 niet o tom nijakej zmienky.
Durhamská katedrála
Dejiny
Pôvodne tu vznikla len prechodná drevená stavba slúžiaca na úschovu pozostatkov svätého Cuthberta. Tie boli neskôr premiestnené do masívnejšej, zrejme tiež drevenej stavby známej ako Biely kostol. Roku 998 bol tento kostol nahradený kamennou stavbou z ktorej bola nedostavaná v roku 1018 len západná veža. So vzrastajúcim kultom svätého Cuthbert sa Durham čoskoro stal pútnickým miestom. Jedným z prvých bol aj kráľ Knut Veľký, ktorý Durhamu udelil mnohé privilégiá a venoval rozsiahle pozemky.
Priateľ ľudu (1848 – 1849)
Smelý protifeudálny tón, ktorý sa roku 1848 len kde-tu predral z Mácsaiho Priateľa ľudu, zaznel plnou silou až nasledujúceho roku, keď noviny vychádzali v Debrecíne. Vtedy už boli vernejším obrazom radikalizácie uhorskej vlády a parlamentu. Ladislav Szeberényi napr. 27. apríla 1849 v článku Nezávislosť s nadšením privítal detronizáciu habsburgovcov uzákonenú uhorským snemom, poukazujúc pritom na neudržateľnosť ďalšej nadvlády habsburgovcov nad Uhorskom. Zdôrazňoval tiež pritom stáročné tradície protihabsburského odboja v Uhorsku.
Durhamská katedrála
Dejiny
Stavba prvej katedrály začala v roku 1093. Okrem iného je pozoruhodná rebrovaným stropom strechy hlavnej chrámovej lode, ktorej oblúky sú podopierané relatívne štíhlymi piliermi. Tieto prvky sú predchodcami gotickej architektúry, ktorá sa objavuje v severnom Francúzsku o niekoľko desaťročí neskôr. Inteligentné využitie lomených oblúkov a rebrovaného stropu umožnilo zastrešenie ďaleko štruktúrovanejšej plochy než u predchádzajúcich stavieb. Dnes je jediným kostolom v Anglicku zachovaným v takmer nezmenenom normanskom slohu.
V roku 1175 bola vybudovaná Kaplnka Galilejská. V 12. storočí bola pristavaná aj Kaplnka Panny Márie, kde sú uschované pozostatky Beda Venerabilisa a biskupa Lengleyho, ktorého hrobka sa nachádza pri západnom vstupe do katedrály. V 13. storočí bola v západnom krídle postavená Kaplnka deviatich oltárov. Hlavná veža bola vybudovaná v roku 1262, ale bola zničená úderom blesku, takže tá súčasná pochádza z roku 1470.
Priateľ ľudu (1848 – 1849)
“Mi kráľa, cisára, lebo jakéhokoľvek mocnára nežjadame a ňechceme - a síce preto, lebo: Po prwuo, jakokoľvek neuznáwame za dobruo, žebi sedljaci pánom urbár slúžili a páni sedljakom rozkazowali, od sedljakov zeme swojou wuolou odobrali, tak ňeuznáwame za dobruo, žebi jedna krajina wisela od jedného mocnára, abi tento jim rozkazuwal, abi tento mozole chudákov brau.
Durhamská katedrála
Dejiny
Cluthbertova hrobka bola na príkaz Henricha VIII. v roku 1538 zničená a dochoval sa iba skromný kamenný podstavec. O dva roky neskôr, v roku 1540, bol benediktínsky kláštor zrušený a jeho posledná prior sa stal prvým dekanom katedrály.
Priateľ ľudu (1848 – 1849)
Po druhuo, to ňje je dobre, žebi mocnárstwo jednej krajini a famílie na famíliu presslo: a síce či je súci na kráľa, či nje… Mocnári a králi nikde sa swete dobruo nevikonali. Ale hubili, potlačowali ľud, v sprostnosti ho držali, abi tím lahšje mohli nad ním panuwať...Kdekolwek je cisár, kráľ, tam je pícha, nadutosť, aristokracija t. j. rozďjel medzi chudobním a bohatím, medzi narodzením zo stawu wáženjeho a potlačenjeho… Z týchto a z druhích príčin teda krajina jistá dokoná, že cisárov a králow a jakímkolwek slowom nazwaních mocnárow ňechce mať ale uznáwa sa za republiku…"
Durhamská katedrála
Dejiny
V roku 1650 katedrálu použilo Cromwellovo vojsko ako väzenie pre škótskych zajatcov po bitke pri Dunbare 3. septembra 1650. Odhaduje sa, že tu zomrelo asi 3 000 väzňov, ktorí tu boli držaní v neľudských podmienkach, väčšinou bez jedla a vody.
Priateľ ľudu (1848 – 1849)
Pozoruhodné je to, že redaktori Prjateľa ľudu vychádzajúceho roku 1849 v Debrecíne, napriek novým a novým vojenským neúspechom kossuthovských revolučných vojsk, porážaných rakúskou a ruskou vojenskou presilou, stále tvrdili, že v krátkom čase kossuthovská maďarská revolúcia zvíťazí. Robili tak aj naďalej keď už nebol nijaký predpoklad víťazstva revolúcie. Veď vtedy väčšina Uhorska bola v rukách rakúskeho cisára a ruského cára, ktorý mu prišiel na pomoc z obavy, že sa revolučné hnutie rozšíri po celej Európe. Priateľ ľudu však naďalej tvrdil, že honvédske pluky Maďarov v krátkom čase opäť obsadia celé Uhorsko - a tak vraj čoskoro „oslobodia celú krajinu.“
Priateľ ľudu bol už roku 1849 radikálnym bojovníkom proti cisárovi a vysokej šľachte, ktorá sa naďalej bránila vzdať sa svojich feudálnych privilégiii a uznať zrušenie poddanstva, ako aj iných feudálnych prežitkov, pričom nútila sedliakov, aby aj naďalej si plnili svoje poddanské povinnosti.
Priateľ ľudu počas svojej existencie stále útočil proti vodcom slovenského povstania v rokoch 1848/49 - proti J. M. Hurbanovi, Ľ. Štúrovi, M. M. Hodžovi a ich stúpencom - slovenským vlastencom. Slovenské povstanie za slobodu a rovnoprávnosť vyhlasoval za zločinný akt panslávov - zradcov uhorskej krajiny, ktorých pospolitý slovenský ľud zatracoval. Priateľ ľudu odmietal splnenie akýchkoľvek slovenských národných požiadaviek a tvrdil, že Slováci sú nie národom, ani národnosťou a preto aj musia byť, v porovnaní s Maďarmi v Uhorsku, naďalej nerovnoprávnymi. Popieral ich právo na vlastný spisovný jazyk a na slobodný a rovnoprávny národný život. Dopisovateľ týchto novín Móric Tomčáni dokonca tu tvrdil, že slovenský jazyk vôbec neexistuje, lebo je to len akási zmiešanina češtiny, poľštiny, maďarčiny a nemčiny. Vyhlásil tu, v rozpore so skutočnosťou, že veľkú časť základného slovného fondu slovenčiny tvoria maďarské výrazy. Po týchto falošných fikciách došiel k záveru, o ktorý mu vlastne išlo: “Nemuožeme teda powedať mi sme Maďari, mi sme Česi, ale len muožeme, ba aj musíme powedať, mi sme Uhria."
Z takýchto útočných, šovinistických pozícii vystupovali proti akýmkoľvek emancipačným prejavom slovenského národného hnutia, ba sa obrátili na slovenskú verejnosť aj s takýmito výčitkami: “Štúr, ktorí je najwäčší burič a nowini widáwau...proti Maďarom písau, wi ste sami insstuowali, abi sa wám dowolili slowenské nowini této a neweďeli ste za čo insstuujeťe”. Priateľ ľudu vyhlásil, že Hurban, Štúr a Hodža zbytočne agitovali medzi slovenským ľudom v snahe získať dobrovoľníkov pre slovenské povstanie, ako aj splnenie národných požiadaviek. Dokladom toho je aj to, podľa týchto novín, že počet slovenských dobrovoľníkov je malý. Chceli vyvolať rozbroje v slovenskej spoločnosti a poštvať proti pospolitému ľudu šľachtu a meštiactvo. Vyhlásili, že vodcovia slovenského povstania na čele s J. M. Hurbanom, chcú skonfiškovať ich majetok a rozdať ho chudobným roľníkom a bezzemkom.
Na rozdiel od iných odnárodňujúcich novín v slovenskej reči, Priateľ ľudu uverejňoval aj básne s tendenčným politickým obsahom a s nízkou umeleckou úrovňou. Viaceré z týchto veršov boli iba ponáškou na maďarskú revolučnú poéziu meruôsmych rokov.
Redaktor novín Lukás Mácsai vykonával svoje povinnosti aj počas ťažkých revolučných bojov. Svedčí o tom aj skutočnosť, že v októbri roku 1848, keď cisárske vojská bána Jelačiča ohrozovali Budapešť, vymenil svoj redakčný stolík za zákopy v okolí mesta a svoje redaktorské pero za pušku. Aj z toho vidno, že na redigovanie novín často nestačil, preto sa aj znižoval ich rozsah a celková úroveň. Sám si to priznal, keď vyhlásil: „Pessťaňja wšetci powstali a išli do tábora, len práwe, ktorí sú to newihnuteľne potrební, ostali doma. Toto je príčina aj toho, že dneskajsje číslo len s pou hárku náleží, lebo skladateľ tíchto nowín, tak aj veľa kníhtlačjari sa ta odobrali, kďe ich nebezpečnosť krajini wolá.“
Pretože sa redaktorom nepodarilo vytvoriť väčšiu sieť dopisovateľov a spolupracovníkov. - ich domáce spravodajstvo zo Slovenska bolo veľmi chudobné. Medzi ich stálejších spolupracovníkov patril Michal Mácsai, Ján Horárik, Juraj Beňacký atď. Najviac tu uverejňoval svoje protislovenské a protištúrovské príspevky Móric Tomčáni z Turca, ktoré Ľudovít Štúr vyhlásil za „impertinentné“, pochádzajúce z pera nebezpečného nepriateľa Slovákov.
Mácsai, Szeberényi, ako aj iní autori letákov, proklamácii a článkov uverejňovaných v slovenských novinách stojacich v službách kossuthovskej revolúcie, neovládali dobre to najdôležitejšie - jazyk ako hlavný nástroj novinárskej práce. Všimol si to aj Ján Kollár, ktorý sa takto sťažoval v liste Jurajovi Palkovičovi: “Máčai vydavatel zdejších slovenských novín nezná ani prvních pravidel orthografie, gramatiky a syntaxe naši řeči."
Priateľ ľudu mal nenáročnú grafickú úpravu, ba postrádal aj pravidelné rubriky, čo bolo len časťou jeho veľkých nedostatkov. Jeho redaktori podliehali náhodnosti a živelnosti. Do novín zaraďovali podružné materiály, pričom úroveň ich politických článkov bola tiež veľmi nízka. Platí to aj o ich analytických článkoch, úvodníkoch, komentároch a úvahách. V tomto tlačovom orgáne absentovali aj beletristické novinové žánrové formy.
Keď hrozilo obsadenie Budína a Pešti rakúskym cisárskym vojskom, roku 1849 sa redakcia Priateľa ľudu presťahovala do Debrecína. Maďarská revolúcia v tomto roku utrpela rad porážok a nádej na jej víťazstvo sa celkom stratila. Väčšina uhorského územia sa dostala do rúk cisárskych vojsk, či ich spojenca - kozákov, ktorí sem prišli na príkaz ruského cára obávajúceho sa rozšírenia revolúcie aj do iných krajín. Politický vplyv týchto novín bol už vtedy veľmi slabý, pretože sa len veľmi ťažko podarilo ich ilegálne dopravovať na Slovensko obsadené cisárskym vojskom. Navyše vtedy ešte viac klesla úroveň novín trpiacich čoraz viac nedostatkom spolupracovníkov, a teda aj chudobným spravodajstvom, pretože kossuthovci sa vtedy nemohli chváliť vojnovými úspechmi. Porážka maďarskej armády a jej kapitulácia pri Világoši v lete roku 1849 znamenala aj likvidáciu Priateľa ľudu.
Václavské námestie
Václavské námestie môže byť:
Saint-Martial-le-Mont
Saint-Martial-le-Mont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kriváň (okres Detva)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kriváň v okrese Detva.
Zoznam návštevných posádok Medzinárodnej vesmírnej stanice
thumb|ISS v marci 2009 Návštevné posádky Medzinárodnej vesmírnej stanice sú jedno až trojčlenné tímy kozmonautov krátkodobo navštevujúcich Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) v kozmických lodiach Sojuz.
Trojmiestne Sojuzy slúžia na ISS ako záchranné člny, po pol roku sa striedajú. A ak doprava členov základných posádok nevyčerpala kapacitu Sojuzov, boli lode obsadené kozmonautmi "navyše", po týždni sa vracajúcimi striedanou loďou (pokiaľ možno zástupcovia neruských kozmických agentúr alebo súkromníkov, a teda platiaci za cestu). Títo kozmonauti sú označovaní ako "návštevná expedícia" (, skrátene ). V období 2000 – 2002 kedy boli základnej posádky striedané raketoplánmi, mohli byť návštevné expedície trojčlenné. V rokoch 2003 – 2009 ostávalo okrem dvoch členov základných posádok v Sojuze iba jedno miesto. Od roku 2009 sú Sojuzy plne vyťažené dopravou základných posádok.
Ľudia sa na Medzinárodnej vesmírnej stanici zdržiavajú prechodne od decembra 1998, trvalo od novembra 2000. Trvalé osídlenie Medzinárodnej vesmírnej stanice (ISS) zabezpečujú základné posádky, striedajúce sa zvyčajne po šiestich mesiacoch. Okrem nich a návštevných posádok zo Sojuzov na stanicu prilietajú americké raketoplány Space Shuttle, ktorých osadenstvo predovšetkým zabezpečuje montáž raketoplánom privezených modulov a konštrukcií.
Zoznam návštevných expedícií
U kozmonautov je uvedená štátna príslušnosť, meno, funkcia v posádke lode –  veliteľ, palubný inžinier alebo účastník kozmického letu. A nakoniec materská organizácia alebo agentúra – Stredisko prípravy kozmonautov (CPK), RKK Energija a Kozmické vojská Ruska u ruských kozmonautov. Neruskí kozmonauti boli do vesmíru buď vyslaní Európskou vesmírnou agentúrou (ESA), Kanadskou vesmírnou agentúrou (CSA), brazílskou INPE, malajzijskou ANGKASA alebo juhokórejskou KARI, alebo leteli ako takzvaní "vesmírni turisti" na základe dohôd medzi nimi a Roskosmosom sprostredkovaných spoločnosťou Space Adventures.
Podklady k zostaveniu zoznamu
Ak nie je uvedené inak, bol zoznam zostavený na základe údajov z encyklopédie ASTROnote. Dátumy štartov a pristátí Sojuzov pochádzajú z hesiel jednotlivých lodí encyklopédie ''MEK. Malá encyklopedie kosmonautiky (oddiel Pilotované lety články Sojuz TM – lety a Sojuz TMA – lety'').
Štvorhranky
Štvorhranky sú jediným radom triedy štvorhranovce (Cubozoa) kmeňa pŕhlivce. Skupina patrila donedávna k vlastným medúzam (Scyphozoa s. lat.) na úrovni radu (Carybdeida). Od ostatných medúz sa však natoľko líšia, že už Matis et al. (1996) naznačujú, že oddelenie tohto taxónu do kategórie samostatnej triedy je potrebné. Sú to vysoko klenuté zvonovité medúzy so zaokrúhlene štvorhranným prierezom tela, majú 4 dlhé ramená. Ich polyp pripomína hydropolyp, len tesne pred oddeľovaním efýr sa mení na strobilu (predpokladá sa, že je to prechodná skupina medzi Hydrozoa a Scyphozoa). Prvočrevo je vakovité, bez radiálnych chodieb. V Stredozemnom mori žije napr. Carybdea marsupialis. Niektoré tropické druhy sú veľmi jedovaté, ako napr. austrálske druhy Chiropsalmus quadrumanus a najmä Chironex fleckeri. Pri kolízii s nimi sa v dôsledku šoku už utopilo viacero plavcov.
La Rochette (Seine-et-Marne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Georgsberg
Georgsberg bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg. 1. januára 2015 bola obec Georgsberg spojená s obcami Marhof, Rassach, Stainztal, Stallhof a trhovou obcou Stainz. Spojená trhová obec má názov Stainz.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 1 528 obyvateľov.
Astakos
Astakos (Astakos) môže byť:
Rybičková skála
Rybičková skála je prírodná pamiatka ev. č. 205 severovýchodne od mesta Oslavany, západne od obce Neslovice, na katastri dediny Padochov v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Gersdorf an der Feistritz
Gersdorf an der Feistritz je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Weiz. Žije tu obyvateľov.
Éclaibes
Éclaibes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Goliáš (ľahký nosič nálože)
thumb|Goliáš SdKfz. 303, diaľkovo ovládaný ľahký nosič nálože Goliáš ( Leichter Ladungsträger – Goliath) bol ľahký nosič nálože, samodeštrukčný minitank, pre Spojencov bol malý pásový transportér skonštruovaný počas druhej svetovej vojny nemeckým Wehrmachtom podľa francúzskeho vzoru, ktorý nacistické Nemecko ukoristilo. V bojovom prevedení bol určený k doprave nálože k cieľu a jej odpáleniu alebo v ženijnom prevedení na vytvorenie priechodu mínovým poľom. Počas vojny boli nasadené na východnom i západnom fronte a bolo vyrobených viac ako 7 500 kusov týchto nosičov. Svojím vzhľadom pripomínali malý tank bez bojovej veže. Diaľkové ovládanie, vôbec prvýkrát použité u takého druhu bojovej techniky, umožňovalo na vzdialenosť približne navedenie transportéra s výbušninou na požadované miesto a následné odpálenie.
História
thumb|SdKfz. 302 exponát v Deutsches Panzermuseum thumb|SdKfz. 303 exponát v Tank Museum Bovington Vývoj Goliáša začal koncom roka 1940, kedy sa Wehrmacht rozhodol nahradiť väčšie a ťažkopádne „Borgward“ s podobným účelom. Výsledkom mal byť malý a ľahký nosič nálože (minimálne s hmotnosťou nálože ) s diaľkovým ovládaním, zostrojený podľa prototypu pôvodne navrhnutého francúzskym konštruktérom Adolphe Kégressom niekoľko mesiacov pred anektovaním Francúzska Nemeckom a ukoristeného Nemcami.
Projekt tejto zbrane nemal žiadnu prioritu a tak prvá verzia s označením SdKfz. 302 (Sonderkraftfahrzeug, "špeciálne vozidlo") bola testovaná (3. Mittlere Panzer Kompanie / Panzer Abteilung 300 (FL)) a do boja prvýkrát nasadená na Kryme pri meste Sevastopoľ až v júni 1942. Stroje vyrobila automobilová spoločnosť Carl FW Borgward v nemeckých Brémach. Prvý rad SdKfz. 302 (Gerät 67) mal elektrický pohon realizovaný dvoma elektromotormi napájaných z batérie, ktorú si Goliáš viezol so sebou. Goliáš v tejto verzii mohol viezť iba nálože. Nevýhodou tejto verzie boli pomerne vysoké výrobné náklady, malý akčný rádius, hmotnosť batérií, nízka rýchlosť v spojení so slabou ochranou proti ľahkým zbraniam nepriateľa.
Ďalšia verzia s označením SdKfz. 303a (Gerät 671) bola uvedená do bojového nasadenia už na jeseň roku 1942. Oproti verzii 302 bola táto verzia Goliáša vybavená spoľahlivým dvojvalcovým benzínovým motocyklovým dvojtaktným motorom SZ7 Zündapp, ktorý poskytoval vyšší výkon a bol ľahší než elektromotory s batériami. Touto konštrukčnou zmenou sa podarilo zvýšiť rýchlosť aj nosnosť a Goliáš mohol viesť (165-librovú) nálož. Taktiež mal na čelnej strane zosilnené pancierovanie. Konštruktéri pri tejto inovovanej verzii experimentovali aj s rádiovým diaľkovým ovládaním alebo prenosom televízneho signálu, ale pre zlú efektivitu neboli tieto koncepcie realizované.
Po dvoch rokoch, v novembri roku 1944, bol Goliáš ešte raz technicky upravený a pod označením SdKfz. 303b (Gerät 672) mohol niesť nálož s hmotnosťou až (220 libier).
Taktika
thumb|Ručná preprava Goliáša na vozíku. (Varšava 1944) Goliáš so svojimi malými rozmermi a nízkou hmotnosťou (okolo, podrobnejšie pozri technické údaje) bol ľahko transportovateľný na miesto operačného nasadenia. Na väčšie vzdialenosti bol ťahaný ako príves na ľahkom dvojkolesovom vozíku za ťažným vozidlom. Na miesto operačného nasadenia bol dopravovaný na vozíku ručne, kde bol následne obsluhou z vozíka uvoľnený a pripravený k činnosti. Obsluhu Goliáša vrátane obsluhy ťažného vozidla tvorilo 4 až 5 mužov – vojakov. Z hľadiska bojovej taktiky bol Goliáš prvé káblom diaľkovo ovládané pozemné pancierované vozidlo určené na demoláciu.
Obsluha ovládala Goliáša pomocou diaľkového káblového elektrického riadenia, ktoré umožňovalo obsluhe ho z bezpečnej vzdialenosti, napríklad zo zákopu alebo z bunkra, naviesť k požadovanému cieľu a vykonať diaľkové odpálenie deštrukčnej nálože. Cieľom útoku Goliáša mohlo byť nepriateľské bojové vozidlo (tank), bunker alebo všeobecne budova vrátane jej interiéru, guľometné hniezda, ženijné konštrukcie (most), dopravná cesta (železnice), zastavenie útoku pechoty alebo demonštrácie a iné objekty podliehajúce poškodeniu alebo deštrukcii vplyvom detonácie alebo explózie. Goliáša bolo možné využiť aj na vytvorenie priechodu mínovým poľom. V takom prípade neniesol nálož určenú na odpálenie, ale iba svojim pohybom aktivoval rozbušky mín a priviedol ich k výbuchu. Aj v tomto prípade bola obsluha pri použití diaľkového ovládania dostatočne vzdialená od miesta výbuchu.
Typ tejto zbrane, ktorá je pri splnení taktickej úlohy sama zničená, sa označuje ako samodeštrukčná.
Nasadenie
thumb|Časť pásu Goliáša, zamurovaná do steny katedrály sv.Jana Krstiteľa vo Varšave a pripomínajúca nasadenie Goliášov počas povstania v roku 1944. Prvé bojové nasadenie Goliáša prebehlo na Kryme pri dobývaní mesta Sevastopoľ v júni 1942, kedy bol nimi vyzbrojený 300. ženijný oddiel (Panzer Abteilung 300). Ďalšia jednotka vybavená Goliášom bola v novembri 1942 tanková ženijná rota (Panzerpionierkompanie) 811, v decembri toho istého roku ešte roty 812, 813 a 814. Podľa plánu mala mať každá 162 Goliášov (a 22 obrnených transportérov SdKfz 251 v ženijnej verzii). Nasadený bol v bitke v Kurskom oblúku pri operácii Citadela, kedy bol používaný k vytvoreniu priechodov cez mínové polia. Použitý bol aj pri potlačení Varšavského povstania v roku 1944, v Normandii pri vylodení spojencov, v Ardenách a ďalších prípadoch.
Konštrukcia
thumb|SdKfz. 302 "elektrický" Goliáš (1942) Prototyp Goliáša sa od následnej sériovej verzie SdKfz. 302 líšil tým, že mal (okrem hnacej rozety a napínacieho kolesa) štyri väčšie plné pojazdové kolesá, ktoré boli v sériovej výrobe nahradené malými pojazdovými kolesami.
Všetky tri výrobné verzie Goliáša s upraveným pojazdom vychádzali z rovnakého základu, ale medzi verziami 302 a 303 ​​bol konštrukčný rozdiel, vyplývajúci z odlišného pohonu.
SdKfz. 302
Plne elektrická verzia 302 mala dva samostatné elektromotory (v priestore 18 neskoršej verzie) pre každý pás, umiestnené mimo rámu medzi pojazdovou a vratnou stranou pásu. Elektromotory prenášali krútiaci moment cez prevodovky na predné hnacie kolesá – rozety (5). Vo vnútornom priestore rámu bola umiestnená veľká batéria zaberajúca priestor (11 – 14 neskoršej verzie), ktorý bol u ďalšej verzie využitý pre palivovú nádrž, motor, chladenie a spojky. Odpruženie bolo riešené kyvnými ramenami s listovými pružinami.
SdKfz. 303
400px|thumb|SdKfz. 303 Konštrukcia Goliáša s odkazy na jednotlivé konštrukčné skupiny.
Pojazd
Obe verzie 303 vychádzali z verzie 302 a skladali sa z rámu (1), tvoreného bočnicami a vaňou, a horného krytu (nie je zobrazený). Kryt verzie 303 ​​sa od verzie 302 líšil nízkou nadstavbou kryjúcou otvor pre nasávanie a cirkuláciu vzduchu chladenia motora. Pojazdové pásy (2), ľavý a pravý, každý so 48 článkami, boli v hornej časti na každej strane vedené cez 3 vratné kladky (3). Hmotnosť Goliáša spočívala na malých pojazdových kolesách (4), ktoré boli odpružené. Hnacia sila bola na pásy prenášaná cez rozety (5) poháňané reťazovými prevodmi od motorovej časti, umiestnenej pod krytmi (6). V prednej časti (8) bol rám zosilnený pre zvýšenie odolnosti proti strelám a bolo tu umiestnené manipulačné oko (9). Na vonkajších krytoch medzi pásmi bol osadený čap (10) na zabezpečenie pri preprave na vozíku. Odpruženie bolo riešené kyvnými ramenami s vinutými pružinami.