cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Godzone
Mužská konferencia - Skala
Je každoročným stretnutím mužov, ktorí túžia byť skalou, tak ako Kristus. Aj preto sa konferencia nazýva Skala. Muži sa potrebujú stretávať s inými mužmi, zdieľať svoje skúsenosti, povzbudzovať sa. Mužská konferencia vznikla ako jeden zo záverečných projektov študentov Godzone school v roku 2017. Jej cieľom je povzbudzovať mužov, a tak rásť k svätosti a k tomu, aby sa stali Skalami ako Kristus. Program konferencie, ktorá trvá dva dni, je určený výhradne pre mužov. Na poslednom ročníku mužskej konferencie, v roku 2020, sa zúčastnilo 200 mužov.
Godzone camp
Na Godzone camp prichádzajú teenageri z celého Slovenska aj Česka. Pilier jednoty, rodiny a súdržnosti je základom tohto letného dobrodružstva.
Godzone campu 2020 The Breakthrough sa zúčastnilo 80 účastníkov.
Godzone Academy
Godzone Academy je e-learningový portál, ktorý zahŕňa kurzy s rozličnými témami ako napríklad vzťahy, život v spoločenstve, chvály a mnoho ďalších od známych rečníkov, kňazov a laikov. Je určený pre každého, kto chce investovať do seba, chce sa naučiť niečo nové alebo prehĺbiť svoje znalosti v duchovnej oblasti života.
Godzone school
Godzone school je 2-ročná animátorská škola pre ľudí, ktorí cítia povolanie k líderstvu a túžia byť súčasťou duchovného prebudenia. Víziou Godzone School je formovať mladých ľudí, ktorí sa stanú zodpovedými lídrami, budú schopní aplikovať princípy Božieho kráľovstva v bežnom živote, a tak budú privádzať ľudí vo svojom okolí bližšie k Bohu. Počas siedmych ročníkov sa Godzone school zúčastnilo  520 mladých lídrov!
Výstupom animátorskej školy sú projekty, na ktorých študenti pracujú spoločne, alebo individuálna dvojtýždňová stáž v kancelárii Godzone projektu. Osnovy Godzone školy sú schválené Konferenciou biskupov Slovenska. Garantom školy je ZKSM a účastníci po jej absolvovaní získavajú certifikát akreditovaný Ministerstvom školstva a KBS.
All-hands meeting
All-hands meeting alebo town hall meeting je pracovná schôdza s účasťou všetkých pracovníkov organizácie (obchodnej spoločnosti, resp. podniku alebo mimovládnej organizácie) alebo veľkého oddelenia organizácie. Frekvencia konania tejto schôdze sa pohybuje od raz týždenne (v malých organizáciách) až po dvakrát alebo raz ročne (vo veľkých organizáciách). Obvykle platí, že čím je menšia frekvencia konania schôdze, tým záväznejšia je účasť na nej, čo však závisí od nastavenia vnútorných procesov v organizácii. Program schôdze spravidla určuje vedenie organizácie, ktoré využíva túto príležitosť na oboznámenie pracovníkov s dôležitými zmenami a aktualitami v organizácii, pričom následne ponúkne pracovníkom priestor na kladenie otázok.
Názov all-hands meeting doslova znamená „stretnutie všetkých rúk“, čím sa myslia všetky osoby v organizácii, všetci pracovníci. Zriedkavejšie sa možno stretnúť s pomenovaním town hall meeting (doslova „radničné stretnutie“, „stretnutie na radnici“), čo pochádza zo severoamerického prostredia, kde sa takto označujú aj verejné zhromaždenia občanov s verejnými činiteľmi, politikmi, na ktorých dostávajú občania priestor priamo klásť otázky.
Morlancourt
Morlancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Birdova hra
Birdova hra je šachové otvorenie ktoré vzniká ťahom ''1. f4''. ECO kód má A02 (čierny odpovedá inak ako 1. ... d5) a A03 (čierny odpovedá 1. ... d5). Toto otvorenie nesie názov po Henry Edwardovi Birdovi, anglickom šachovom majstrovi 19. storočia.
Hlavný variant
Hlavný variant Birdovej hry začína ťahom 1.f4. Ide o plne korektné otvorenie avšak najlepšie ťahy nie sú tak zrejmé ako v otvorených hrách, preto sa nedoporučuje začiatočníkom. Výskyt Birdovej hry v partiách je nižší ako výskyt otvorených či polootvorených hrách. Dokonca aj d pešiakom sa hráva častejšie. Na ligovej úrovni sa vyskytuje relatívne často no na najvyššej úrovni skôr zriedkavo. Birdova hra je však plne korektná a po preštudovaní najnovšej teórie sa môže stať silnou zbraňou bieleho. Čierny obyčajne pokračuje: ''1. ... d5 2. Jf3 Jf6 3. e3 Sg4 4. Se2 Dd6 5. Jc3 Jbd7 6. Jb5 Db6 7. 0-0 a6 8. Jc3 e6 9. Je5 Sxe2 10. Jxe2 Sd6 11. Jf3'' s vyrovnanou hrou.
Biely v treťom ťahu tiež často volí: ''3. b3 Sf5 4. Sb2 Dd6 5. Se5 Dd7 6. e3 Jc6 7. Sb5 Sg4 8. h3 Sxf3 9. Dxf3 a6 10. Sxc6 Dxc6 11. Jc3 Je4 12. f5 e6 13. Dh5 exf5 14. Dxf5 f6 15. Jxe4 dxe4 16. Sc3'' s vyrovnanou hrou.
Fromov gambit
Ostré pokračovanie vzniká tiež po ''3.Jf3 g5 4.h3 d6 5. exd6?! (pochybné pokračovanie, biely umožnil čiernemu získať výhodu) 5. ... Sxd6 6. Jf2 g4 7. hxg4 Jf6 8. Jc3 Jxg4+ 9. Kg1 Sg3 10. Vh5 Jf2 11. De1 Se6 12. e3 Jh3+ 13. gxh3 Sxh1 14. Jxe1 Df6'' a biely môže vzdať.
Biely môže po prijatí gambitu hrať aj: ''3. g3 Jxe5 4. Sg2 d5 5. d4 Jg4 6. Jf3 De7 7. Dd3 c5 8. h3 c4 9. Dc3 J4h6 10. 0-0 Jf5 11. Je5 f6 12. Jg4 De6 13. e4 dxe4 14. Sxe4 Jd6 15. Sf5 Df7'' a biely má miernu výhodu.
Vieux-Mareuil
Vieux-Mareuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Smrečianska ulica (Bratislava)
Smrečianska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto.
Tiahne sa od Šancovej po Pioniersku, križuje Čajakovu, sú na ňu kolmé Ľadová a Mikovíniho.
Morvillers-Saint-Saturnin
Morvillers-Saint-Saturnin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Semínsky akvadukt
Semínsky akvadukt sa nachádza v blízkosti obce Semín v Česku. Ide o mimoúrovňovú križovatku dvoch vodných tokov, Opatovického kanála, ktorý križuje Sopřečský potok vo výške približne dvoch metrov.
História
Opatovický kanál bol postavený v rokoch 1498 až 1521. Staviteľom bol Kunát Dobřenský z Dobřeníc, porybný z Pernštejna. Po vybudovaní jazu v Opatoviciach v rokoch 1783 až 1787 bol kanál preložený od Výrovho mlyna v Brehoch k jeho dnešnému vyústeniu. V tomto období bol vybudovaný aj Semínsky akvadukt.
Počas celkovej rekonštrukcie kanála v roku 2003 bol zrekonštruovaný aj akvadukt.
Popis
Semínsky akvadukt sa nachádza na riečnom kilometri 29,4 Opatovického kanála a križuje Sopřečský potok vo výške približne dvoch metrov. Pôvodný akvadukt bol z drevených trámov utesnených hlinou. Po rekonštrukcii v roku 2003 bol opravený betónový akvadukt a vybudovaný nový výpust na odvádzanie prebytočnej vody z kanála do potoka. Toto protipovodňové opatrenie znížilo riziko záplav v obci Semín počas povodní.
Akvadukt je dlhý 13,5 metra a široký sedem metrov.
Mouflers
Mouflers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Villamblard (obec)
Villamblard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Mouflers
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villamblard (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villac
Villac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rudolf Serkin
Rudolf Serkin (* 28. marec 1903, Cheb† 8. máj 1991, Guilford) bol česko-rakúsko-americký klavirista židovského pôvodu. Preslávil sa svojou interpretáciou Beethovenových skladieb.
Osem hrozných
Osem hrozných (orig. The Hateful Eight) je ôsmy film režiséra a scenáristu Quentina Tarantina. Film sleduje ôsmych cudzincov, ktorí sa ukrývajú v chate pred blizardom. V USA mal film premiéru 25. decembra 2015, premietaný bol formou "roadshow" zo 70 mm filmu, následne 30. decembra 2015 začali premietať bežné kiná a 7. januára 2016 mal film premiéru v slovenských kinách.
Produkcia
Nakrúcanie začalo 8. decembra 2014 na ranči v Colorade. O špeciálny make-up postáv sa postaral Greg Nicotero, známy hlavne vďaka jeho make-upu "chodcov" v seriáli The Walking Dead. Kameraman Robert Richardson, ktorý v minulosti pracoval na niektorých Tarantinových filmoch, napr. Kill Bill, Nehanební bastardi a Divoký Django, natočil Osem hrozných na 70 mm film. Použitím anamorfických objektívov od Panavision má film nezvyčajne širokouhlý formát s pomerom strán 2,76:1, aký sa používal pri niektorých filmov z 50-tych a 60-tych rokov 20. storočia.
Uvedenie
Film mal premiéru 25. decembra 2015 v cca 100 kinosálach v USA. Tieto kinosály boli obstarané 70 mm projektormi a film bol premietaný formou "roadshow", teda film mal dlhšiu stopáž ako "bežná" kinoverzia (roadshow verzia - 3h 7m, bežná verzia - 2h 48m), v strede filmu bola prestávka, a návštevníci dostali vytlačený program so suvenírmi. Zvyšné kiná začali premietanie 30. decembra toho roku a slovenská premiéra bola o týždeň neskôr, 7. januára 2016.
Film bol získal množstvo ocenení, napr. Academy Award, známej ako "Oscar" za Najlepšiu hudbu (Ennio Morricone), ďalej bol nominovaný Akadémiou na Cenu za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe (Jennifer Jason Leigh) a Cenu za najlepšiu kameru (Robert Richardson). Ennio Morricone bol odmenený taktiež Zlatým glóbusom za najlepšiu hudbu.
Mravečník
Mravečník je vrch Kysuckej vrchoviny. Leží nad obcou Terchová, približne východne od Žiliny. Vrchol leží v ochrannom pásme Národného parku Malá Fatra.
Poloha
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Kysucké bradlá. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a zasahuje na katastrálne územie obcí Belá a Terchová. Mravečník, nazývaný aj Veľhora, je súčasťou masívu, ktorý zo severozápadu ohraničuje Terchovskú dolinu.
Opis
Mravečník tvorí spoločný masív s juhozápadne situovanou Okrúhlicou. Západne leží vrch Zlieň, severne Čierna Lutiša , východne Pupov a južným smerom Sokolie. Severné svahy sú pramennou oblasťou Radôstky, smerujúcej do rieky Bystrica, južnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky Varínky. Najbližšími sídlami sú na juhovýchodnom úpätí situovaná Terchová a západným smerom ležiace osady obcí Belá a Lutiše.
Výhľady
Mravečník je pokrytý nesúvislým lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzené výhľady. Tie sú vďaka nadmorskej výške a polohe veľmi zaujímavé, pozorovať je možné okolité vrchy Kysuckej vrchoviny, výborne viditeľná je časť Krivánskej Fatry (od Rozsutcov po Malý Kriváň). Z vhodných lokalít je viditeľná časť Žilinskej kotliny, Javorníky, Moravsko-sliezske, Kysucké i Oravské Beskydy, Oravská Magura a pri dobrom počasí aj vrcholy Západných Tatier.
Lýra (zberač prúdu)
Dejiny
Tento typ zberača zaviedol u svojich vozov nemecký vynálezca a podnikateľ Werner von Siemens na konci osemdesiatych rokov 19. storočia. V tom čase už mal americký vynálezca Frank J. Sprague patentovaný systém napájania tyčovým zberačom. Aby sa Siemensova spoločnosť vyhla patentovým sporom sa Sprague, potrebovala vlastný, patentovo čistý systém napájania z troleje. Tým sa stal lýrový zberač. Od roku 1887 bol skúšobne nasadený na električke v Lichterfelde (teraz súčasť Berlína). Prvé použitie v bežnej prevádzke bolo na prelome osemdesiatych a deväťdesiatych rokov 19. storočia, v roku 1893 v Hobarte v Austrálii. Lýrový zberač používalo mnoho električkových prevádzok ako v kontinentálnej Európe, tak v Británii (Leeds, Glasgow). Severná Amerika zostala u tyčového zberača.
Konštrukcia
Lýrový zberač je jeden z najjednoduchších a pritom najspoľahlivejších napájacích systémov pre električky. Prvé verzie boli vyrobené z tyčového vodiče ohnutého do obdĺžnikového tvaru a upevneného na streche električky. Vyspelejšie konštrukcie pozostávali z dvoch súbežných tyčí upevnených v spoločnom ložisku na streche a hore spojených vlastnou zbernou lištou - šmýkadlom. Výška zberača bola zvolená tak, aby sa zospodu dotýkal trolejového drôtu. Šmýkadlo bolo u väčšiny konštrukcií oblúkového tvaru a celá konštrukcia tak pripomínala lýru. Okolo roku 1900 boli jednoduché konštrukcie zberačov nahradené komplexnejšími a sofistikovanejšími, ale základ funkcie zostal rovnaký. Ďalšie technické zmeny boli v niektorých britských električkových prevádzkach vynútené súčasnou prevádzkou jednopodlažných a dvojpodlažných električiek pod rovnakou trolejovou sieťou. Jednopodlažné električky väčšinou mali vysoké a subtílne zberače s komplikovanými nosičmi, zatiaľ čo dvojpodlažné električky mali ťažké klzné lišty s jednoduchšími nosičmi.
Používanie
Zvyčajne sa lýrový zberač montoval do takej výšky, aby horná plocha klznej lišty bola pri zvislom vztýčeniu zberača niekoľko desiatok centimetrov nad trolejovým drôtom. Za jazdy zberač smeroval dozadu. Pre jazdu v opačnom smere musel byť zberač preklopený. K tomu slúžili kladky a laná. Mimo prevádzky zostával zberač sklopený do vodorovnej polohy. Mnoho zo starších električiek nemalo technické prostriedky k preklopeniu zberača. Počítalo sa s tým, že zberač sa preklopí do správnej polohy, akonáhle sa voz rozbehne. Takéto zberače boli ale poruchové. Väčšina električiek, ktoré boli v prevádzke v bývalom Sovietskom zväze nebola vybavená pre preklopeniu zberača. Tieto vozidlá boli jednosmerné. Zvláštnym prípadom bola električka typu KTV-55-2, ktorá mala pre každý smer jazdy samostatný zberač. Nevýhodou lýrového zberača sú jeho rozmery, hlavne dĺžka. Zaberá väčšinu strechy vozidla, pantograf je oveľa kompaktnejší.
Rozvoj a ďalšie využitie
Lýrový zberač má menej pohyblivých dielov, ako tyčový zberač, ale je ťažší a má komplikovanejšiu konštrukciu. Oproti tomu konštrukcia trolejového vedenia je jednoduchšia, ako na použitie tyčového zberača. Tým, že lýrový zberač nemá otočnú základňu, nemôže opustiť trolej alebo na križovatke pokračovať zlým smerom, čo tyčové zberače môžu. V prevádzke sú lýrové zberače oveľa hlučnejšie, než tyčové zberače. Trolejové vedenie musí byť umiestnené kľukato, nie rovno nad stredom koľaje, ako to vyžadujú tyčové zberače. Pre odlišné požiadavky na trolejové vedenie nie je vhodná dlhodobá súbežná prevádzka tyčových zberačov s lýrovým alebo s pantografom. Použitie lýrového zberača zjednodušuje konštrukciu trakčného vedenia. Odpadajú vzdušné výhybky a križovatky, nie je potrebné dodržiavať minimálny polomer drôtu v oblúkoch. Mimo múzejných vozov sa lýrového zberača donedávna používalo v niektorých električkových prevádzkach bývalého Sovietskeho zväzu, napríklad v Kazani, Minsku a Dzeržinsku. V Prahe bol používaný lýrový zberač len krátko na niektorých vozoch v rokoch 1913 – 1924, potom bol nahradený tyčovým zberačom. Na železnici je známe použitie lýrových zberačov na elektrických vozoch AEG a Siemens pri rekordných jazdách rýchlosťou cez 200 km/h na vojenskej dráhe Marienfelde-Zossen-Jüterbog. Lýrového zberača používali aj talianske štátne dráhy (FS) u lokomotív napájaných trojfázovú sústavou.
Mouflières
Mouflières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Travelist
náhľad|Logo Travelist by Secret Escapes Travelist by Secret Escapes je medzinárodná cestovateľská spoločnosť zaoberajúca sa predajom zlacnených pobytov v luxusných hoteloch prostredníctvom svojich internetových stránok. Spoločnosť pôsobí v Belgicku, Dánsku, Nemecku, Taliansku, Holandsku, Nórsku, Rumunsku, Španielsku, Švédsku, Veľkej Británii, Česku, Poľsku, Maďarsku, Chorvátsku a na Slovensku. Travelist je cestovateľský klub, ktorý sprístupňuje svoje ponuky výhradne svojim členom na základe bezplatnej registrácie emailovou adresou.
História
náhľad|Logo Pôvodne poľský startup sídliaci vo Varšave založil v roku 2012 Tomasz Nowinski. Vďaka inovatívnej ponuke získal projekt do roku 2014 viac ako 600 000 užívateľov. Po dosiahnutí tohto míľniku sa spoločnosť zlúčila s britskou spoločnosťou Secret Escapes operujúcou v rovnakom sektore, vďaka čomu expandovala na medzinárodný trh.
V júli roku 2015 spoločnosť získala podporu 60 miliónov amerických dolárov od Octopus Investments a Google Ventures na podporu ďalšej expanzie. V roku 2016 dosiahla spoločnosť ďalší významný míľnik predajom 4 miliónov hotelových nocí.
Sawaki Kódó
Sawaki Kódó (* 16. jún 1880 – † 21. december 1965) bol významný japonský učiteľ sótó zenu 20. storočia. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších zenových majstrov svojej doby za to, že priniesol zenovú prax do života laikov a spopularizoval starodávnu tradíciu šitia kesy.
Biografia
Sawaki, menom Caikiši, sa narodil do zámožnej rodiny ako šieste dieťa. Jeho rodičia umreli, mama keď mal štyri roky, otec o tri roky neskôr. Keď mal 16 rokov utiekol z domu do kláštora Eiheidži, kde sa chcel stať mníchom. Neskôr cestoval do kláštora Sošindži, kde bol ordinovaný za mnícha v roku 1899 majstrom Koho Sawadom.
Kódó Sawaki se stal opátom kláštora Antaidži v roku 1949, keď bol ešte kláštor na severe Kjóta. Priviedol upadnutý zen 20. storočia nazad k jeho koreňom, ku praxi zazenu bez očakávania zisku. Spoločne so svojím žiakom róšim Učijamou Kóšóm premenil Antaidži z miesta, kde sa študovala budhistická teória textov ako šobógenzó, na miesto zasvätenej zenovej praxi čistého zazenu. Neskôr prebral starostlivosť o kláštor Antaidži róši Učijamom, ktorý bol ordinovaný v roku 1941, zatiaľ čo Sawaki cestoval po celom Japonsku a viedol seššiny (intenzívne týždenné meditácie zazenu, tzv. odosobnenia) na mnohých miestach zeme. Každý mesiac sa samozrejme podobný seššin konal aj v Antaidži. V roku 1692 sa Sawaki konečne natrvalo usadil v Antaidži, pretože sa mu začalo horšie chodiť. Učijama sa o neho staral až do jeho smrti v decembri 1695. Namiesto zložitých pohrebných obradov rozhodol róši Učijama usporiadať na počesť Sawakiho 49 dní dlhý seššin, aby týmto podtrhol Sawakiho dôraz na zazen, ktorý sa nedá nahradiť rituálmi a ceremóniami. 49-dňový seššin sa tiež stal počiatkom nového Antaidži štýlu. Seššin bez hračiek - žiadne kázanie o dharme, ani recitovanie sútier, žiadne kuseny (príhovory počas zazenu), kjósaku, ani samu (práce v kláštore).
Villars (Dordogne)
Villars je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
François-Adolphe de Bourqueney
François-Adolphe, barón a gróf Bourqueney (iný zápis: François-Adolphe de Bourqueney, François-Adolphe Bourqueney, skrátene Barón de Bourqueney, 🇫🇷; * 7. január 1799, Paríž, Francúzsko† 26. december 1869, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky diplomat, politik a novinár, ktorý pôsobil počas zreštaurovanej bourbonovskej monarchie, júlovej monarchie, druhej francúzskej republiky a druhého francúzskeho cisárstva.
Štúdium a diplomatická kariéra do revolúcie v roku 1848
Študoval na Bonapartovom cisárskom lýceu (fran. lycée impérial Bonaparte, dnes Condorcetovo lýceum, fran. Lycée Condorcet) a diplomatickú kariéru začala vo veku 17 rokov ako atašé na veľvyslanectve v Spojených štátoch. Funkciu tajomníka vyslanectva v Berne zanechal aby mohol prijať pozíciu v redakcii novín Journal des débats a v zahraničnej službe opätovne pôsobil od roku 1830. V rokoch 18401841 pôsobil ako tajomník veľvyslanectva v Londýne, kde vzápätí v rokoch 18411848 zastával funkciu chargé d’affaires a následne veľvyslanca. Za francúzsku stranu podpísal londýnsku konvenciu z 13. júla 1841. V roku 1842 bol prezidentom Ľudovítom Napoleonom Bonapartem (neskorší cisár Napoleon III.) povýšený do barónskeho stavu. V roku 1843 sa stal vyslancom v Istanbule a v roku 1844 postúpil do funkcie veľvyslanca, avšak počas revolúcie v roku 1848 podal demisiu.
Viedenské štyri body
Viedenské štyri body (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 ) alebo Štyri body (🇫🇷, angl. Four Points ) boli podmienky Francúzska a Spojeného kráľovstva na mierové ukončenie krymskej vojny (resp. diplomatický protokol obsahujúci tieto podmienky ), s ktorými bolo Rusko bojujúce vo vojne proti Osmanskej ríši a francúzsko-britskej koalícii oboznámené 8. augusta 1854, ku ktorým sa pripojilo aj neutrálne Rakúsko. výmenou diplomatických nót vo Viedni.
Vstup Spojeného kráľovstva a Francúzska do konfliktu
Krymská vojna vypukla ako výsledok ruskej expanzívnej politiky. Rusko nezasiahli revolúcie rokov 18481849 a do 50. rokov 19. storočia tak vstupovalo ako rešpektovaná veľmoc. Cieľom cára Mikuláša I. bolo posilniť ruský vplyv na úkor upadajúcej Osmanskej ríše a v konečnom dôsledku získať prístup k Stredozemnému moru, čo ohrozovalo britské záujmy. Cár podcenil postoj francúzskeho cisára Napoleona III., ktorý plánoval posilniť svoju pozíciu menšou víťaznou vojnou. Mikuláš I. sa tiež slepo spoliehal na to, že Rakúsko, ktorému pomohol s potlačením revolúcie v Uhorsku (18481849) a ktoré pokladal až takmer za svojho vazala. Rakúsko však nemalo záujem na rozširovaní ruského vplyvu do osmanských území na Balkáne, kde si hodlalo posilniť svoje postavenie. Navyše Rakúsku mohlo Francúzsko a Spojené kráľovstvo poskytnúť podporu na Apeninskom polostrove. Cár tak operujúc s mylnými predpokladmi vyvolal v roku 1852 konflikt s Portou týkajúci sa patronátu nad kresťanskými pútnickými miestami v Palestíne (zámerne zintenzívnený provokačnou misiou admirála Aleksandra Sergejeviča Menšikova v Istanbule vo februári až máji 1853 ), ktorý mu mal poslúžiť ako zámienka pre vojenské ťaženie proti Osmanskej ríši. Keď Porta (posilnená britskou diplomatickou podporou) nesúhlasila s ruskými podmienkami, cár sa odhodlal k použitiu sily.
2. júla 1853 Rusko obsadilo podunajské kniežatstvá Moldavsko a Valašsko a po neúspešnom pokuse o mediáciu zo strany Francúzska (pozri viedenská nóta) vyhlásila Osmanská ríša vojnu Rusku (4. októbra 1853). Rusko zaznamenalo v počiatočnej fáze vojny výrazné úspechy (najvýznamnejšie bolo víťazstvo v námornej bitke pri Sinope 30. novembra 1853), čo prinútilo Spojené kráľovstvo a Francúzsko intenzívnejšie sa angažovať na strane Osmanskej ríše. 3. januára 1854 vplávala britská a francúzska flotila do Čierneho mora s cieľom ochrániť osmanské pobrežie a osmanské námorné zásobovacie trasy.
Na konci januára 1854 francúzsky cisár Napoleon III. ponúkol Mikulášovi I. stiahnutie francúzskej a britskej flotily z Čierneho mora výmenou za odchod ruského vojska z podunajských kniežatstiev. Cár na to reagoval protinávrhom, podľa ktorého mali francúzske a britské vojnové lode v Čiernom mori len zabezpečiť aby Osmanská ríša nemohlo zásobovať zbraňami a muníciou svoje jednotky pri ruskom pobreží a následne mala Porta vyslať svojho zástupcu na mierové rokovania do Petrohradu. Francúzsko a Spojené kráľovstvo na to reagovali prerušením diplomatických stykov s Ruskom (6. februára ). Koncom februára 1854 Spojené kráľovstvo a Francúzsko vyhlásili ultimátum, podľa ktorého sa malo Rusko stiahnuť z podunajských kniežatstiev. Mikuláš I. na to neposkytol oficiálnu odpoveď, ale neoficiálne odkázal, že na takéto ultimáta nebude reagovať. Následne preto Spojené kráľovstvo a Francúzsko uzavreli spojenectvo s Osmanskou ríšou (12. marca) a 27. marca vyhlásili vojnu Rusku. 31. marca sa prvé francúzske jednotky vylodili na polostrove Galibolu a zakrátko ich nasledovali britskí vojaci.
Koncom januára 1854 cár vyslal do Viedne grófa Alekseja Fjorodoviča Orlova, skúseného ruského diplomata, ktorý patril k najbližším cárovým spolupracovníkom (slúžil ako ruský veľvyslanec v Istanbule a zároveň ako vrchný veliteľ Čiernomorskej floty a od roku 1844 stál na čele 3. oddelenia cárovej kancelárie, tzn. tajnej polície). Jeho úlohou bolo presvedčiť rakúskeho cisára Františka Jozefa I. a ministra zahraničných vecí Karla Ferdinanda von Buola aby – výmenou za prísľub toho, že Rusko pomôže Rakúsku s bojom proti akýmikoľvek nepriateľom a vnútorným revolúciami a neučiní žiadne rozhodnutie ohľadne osudu Osmanskej ríše bez predchádzajúcej dohody s Rakúskom – vyhlásili neutralitu a v prípade zapojenia Francúzska a Spojeného kráľovstva do konfliktu vstúpili do vojny na strane Ruska. Proruská frakcia bola na viedenskom dvore na ústupe a ani cisár, ani gróf F. K. von Buol nesúhlasili s Orlovovým návrhom.
Odklon Rakúska od Ruska
30. marca britský premiér George Hamilton-Gordon, 4. gróf z Aberdeenu (známy ako Lord Aberdeen) uštedril ranu rakúsko-ruským vzťahom keď odsúhlasil zverejnenie zápisov z rozhovorov britského veľvyslanca v Petrohrade sira Georgea Hamiltona Seymoura s Mikulášom I. z januára a februára 1853, v ktorých sa ruský cár pohŕdavo vyjadroval o Rakúsku (napr. tvrdil, že Rakúsko netreba pokladať za nezávislé a rakúsky súhlas s ruskou politikou pokladal za automatický), čo sa u rakúskeho cisára Františka Jozefa I. a ministra zahraničných vecí grófa Karla Ferdinanda von Buola stretlo s rozhorčením. Hoci ruské noviny následne publikovali články, v ktorých ruská vláda vyhlasovala, že G. H. Seymour nepochopil cárove slová, tieto výhovorky neboli rakúskou diplomaciou brané vážne. Snahy ruského veľvyslanca vo Viedni baróna Petra von Meyendorffa získať Rakúsko na ruskú stranu boli neúspešné a Rakúsko sa priklonilo k francúzsko-britskej koalícii a podporilo koncept protokolu (štyroch bodov) s predčasnými mierovými podmienkami. 14. júna uzavrelo zmluvu s Osmanskou ríšou, podľa ktorej malo vojensky okupovať podunajské kniežatstvá do konca vojny a zasiahnuť proti prípadným rebéliám v Bosne, Albánsku či Čiernej Hore.
Britský historik Gavin B. Henderson označil toto odcudzenie Rakúska od Ruska a z neho vyplývajúce dôsledky za „diplomatickú revolúciu“ v koncerte veľmocí.
Podmienky
Na základe týchto podmienok:
Výsledkom prijatia týchto podmienok by bolo oslabenie ruského vplyvu na Osmanskú ríšu. Formulácia tretieho bodu bola nejasná a otvárala tak priestor rôznym interpretáciám. Podľa tajnej dohody Francúzska a Spojeného kráľovstva (označovanej ako „tajný piaty bod“) malo tretí bod donútiť Rusko, aby sa vzdalo svojej dominancie v Čiernom mori znížením námornej sily na štyri vojnové lode a zrušením námornej základne v Sevastopoli. Záujmom koalície bolo otvoriť prístupu vojnovým lodiam ostatných veľmocí do Čierneho mora, čím by došlo k oslabeniu silného námorného postavenia Ruska v tejto oblasti.
Reakcia a dohra
Ruská diplomacia podmienky jednoznačne odmietla, hoci sa obávala vstupu Rakúsko do vojny, keďže Rakúsko pohrozilo vojenským obsadením poddunajských kniežatstiev v prípade neprijatia návrhu. Francúzsko-britská koalícia v reakcii na ruský nesúhlas spustila pozemné ťaženie v rámci svojej účasti vo vojne a 14. septembra 1854 sa expedičný zbor (so silou približne 64 000 mužov ) vylodil pri Jevpatoriji na Kryme. Rakúsko zmobilizovalo vojsko 22. októbra, aby sa vyhlo nutnosti viesť ťaženie v zime. Rusko napokon pristúpilo na podmienky 29. novembra. 2. decembra 1854 Francúzsko a Spojené kráľovstvo uzavreli spojenectvo s Rakúskom, ktoré prisľúbilo vstúpiť do vojny pokiaľ do konca roka nedôjde k rokovaniam o mieri. V polovici decembra začala koalícia s prípravou konferencie vo Viedni, aby doviedli Rusko k diplomatickému ukončeniu vojny.
Epigonos (sochár)
náhľad|Umierajúci Gal, mramorová replika gréckeho bronzového originálu, pripisovaného Epigonovi, Museo Capitolino, [[Rím ]] Epigonos bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr. Epigonos, syn Chaira, bol grécky sochár aktívny v druhej polovici 3. storočia (približne v rokoch 263 až 197 pred Kr.) v kráľovstve Pergamon. Pracoval väčšinou s bronzom, a to možno už v dobe panovníka Eumena I. a potom za vlády kráľa Attala, ktorému tvoril hlavne diela oslavujúce jeho víťazstvo nad Galmi v roku 230 pred Kr.
O sochárskych dielach Epigona nám podávajú svedectvá signatúry z podstavcov jeho nezachovalých diel,  a zo starovekých autorov rímsky spisovateľ Plínius, ktorý ho zaradil do plejády najvýznamnejších sochárov antického Grécka. Z množstva jeho diel ho zaujalo najmä súsošie dieťaťa túliaceho sa k zabitej matke. Epigrafický nález IvP I 29 na podstavci, datovaný na koniec 3. stor. pred Kr., objavený v lokalite starovekého Pergamu, pochádza pravdepodobne z podstavca pôvodnej jazdeckej sochy kráľa Attala I.
Epigonovi pripisujú aj bronzové originály dnešných mramorových rímskych kópií sôch, umierajúceho Gala, umiestneného v Museo Capitolo a Gala prebodávajúceho sa nad mŕtvolou svojej ženy v Museo delle Terme v Ríme. Tieto diela boli votívne dary od Attala I. venované bohyni Aténe Polias. Sú nesmierne dramatické, a okrem toho dokumentujú aj nový záujem umelcov zobrazovať porazeného nepriateľa v hrdinskom utrpení.
Josef Jungmann
Josef Jungmann (* 16. júl 1773, Hudlice † 14. november 1847, Praha) bol český filológ, spisovateľ a prekladateľ, predstaviteľ českého národného obrodenia (jeho druhej fázy, ktorá je niekedy nazývaná preromantická).
Položil základy modernej češtiny a spôsobu jej rozvíjania. Oponoval zemskému vlastenectvu presadzovanému najmä šľachtou a kládol dôraz na jazykovú koncepciu národa, ktorá sa počas obrodenia presadila najviac a prevláda v českej kultúre dodnes. Jeho najväčším dielom bol päťdielny Slovník česko-nemecký, ktorý vyšiel v rokoch 18351839. Veľké úsilie venoval prekladaniu - z angličtiny (Miltonov Stratený raj), francúzštiny (Chateaubrindova Atala), nemčiny (Goethe, Schiller, Herder) i ruštiny (Karamzin, Slovo o pluku Igorovom).
Drieňovec (kanál)
Drieňovec je kanál v regióne Dolný Zemplín na území obcí Malé Ozorovce, Veľké Ozorovce, Plechotice, Nový Ruskov a Trebišov v okrese Trebišov v Košickom kraji. Je to pravostranný prítok Trnávky v povodí Ondavy; má dĺžku 10,8 km. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-30-10-491. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Východoslovenská rovina, geomorfologický podcelok Trebišovská tabuľa.
Vznik
Vzniká v poľnohospodárskom extraviláne v juhovýchodnej časti katastrálneho územia obce Malé Ozorovce v nadmorskej výške 155 m n. m. neďaleko od obecnej hranice s Veľkými Ozorovcami v okrese Trebišov v geomorfologickom podcelku Trebišovská tabuľa v regióne Dolný Zemplín.
Opis toku
Od začiatku tečie južným smerom v poľnohospodárskom extraviláne, po 40 m toku územím Malých Ozoroviec pretína obecnú hranicu a bez zmeny smeru pokračuje poľnohospodárskym extravilánom obce Veľké Ozorovce, po 400 m sa stáča do západného smeru do poľa Veľké pole a po ďalších 500 m do južného smeru, po ďalších 600 m v nadmorskej výške 146 m n. m. bez zmeny smeru pretína obecnú hranicu a vteká do poľnohospodárskeho extravilánu obce Plechotice; po 700 m úseku cez pole Klin prichádza na obecnú hranicu medzi Plechoticami a Novým Ruskovom, ktorú sleduje ďalších 600 m cez pole Feliarov, na konci tohto úseku ju opúšťa juhovýchodným smerom, preteká územím Nového Ruskova časťou obce Malý Ruskov cez pole Široké; v nadmorskej výške 129 m n. m. priberá bezmenný pravostranný prítok a stáča sa na východ, viackrát mení smer od severovýchodu po juhovýchod, preteká intravilánom Malého Ruskova; v nadmorskej výške 122 m n. m. priberá bezmenný ľavostranný prítok odvodňujúci pole Severný Povraz, pole Kukuričianky a pole Južný Povraz, poniže dolného okraja intravilánu Malého Ruskova tvorí vodnú nádrž Malý Ruskov, priamo do vodnej nádrže v nadmorskej výške 121 m n. m. priberá dva bezmenné prítoky, najprv pravostranný pritekajúci z poľa Za záhradami a tiež ľavostranný prítok; ďalej tečie územím mesta Trebišov; zo severozápadnej strany obteká intravilán mesta, priberá v nadmorskej výške 105 m n. m. ľavostranný prítok Bočný kanál, vteká do intravilánu, podteká železničnú trať Trebišov – Vranov nad Topľou i železničnú trať Michaľany – Łupków, tečie južným okrajom Pribinovej ulice a západným okrajom Varichovskej ulice a v intraviláne mesta ústi v nadmorskej výške 103 m n. m. do Trnávky ako jej pravostranný prítok. Preteká krátkym úsekom v juhovýchodnej časti Malých Ozoroviec, ďalej tečie vo východnej časti územia Veľkých Ozoroviec, v severovýchodnej časti územia Plechotíc, v juhozápadnej časti územia Nového Ruskova, čiže územím časti obce Malý Ruskov, a v centrálnej časti územia Trebišova. Pramení, preteká a ústi v geomorfologickom celku Východoslovenská rovina, v geomorfologickom podcelku Trebišovská tabuľa.
Pôvod názvu
Hydronymum Drieňovec má pôvod v charakteristickom výskyte dreviny z čeľade drieňovitých drieňa obyčajného (Cornus mas), ktorá sa vyskytuje v pomenovanom priestore. Z apelatíva drieň po doplnení formantom -ov-ec bol utvorený názov Drieňovec ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii vrátane hydronymie ; porovnaj názvy vodných tokov napr. Bzovec, Bukovec, Hrabovec, Javorovec, Jelšovec. Názov potoka bol štandardizovaný v roku 1990 v podobe Drieňovec. Značný počet názvov iných potokov na Slovensku obsahuje slovný základ všeobecného podstatného mena drieň: Drienický potok, Drienok, Drieňov, Drieňová, Drienovec, Drieňovec (prítok kanála Veľké Revištia – Bežovce), Drienovka, Drienovský potok, Drieňovský potok (prítok Východného Turca), Drieňovský potok (prítok Slatiny), Drieňovský potok (prítok Kútočného potoka), Drieňovský potok (prítok Štiavnice), Drieňovský potok (prítok Mačacieho potoka), Drieňový potok (prítok Bukového potoka), Drieňový potok (prítok Žitavy) i kanálov: Drieňový kanál, Drieňovský kanál. Názvy týchto vodných tokov majú podobnú motiváciu: buď v svojom pomenovacom procese prebrali s prípadnou modifikáciou do svojho názvu časť názvu sídelného objektu (obce, časti obce) respektíve nesídelného objektu (vrchu, lesa) alebo v pomenovacom procese primárne využili slovný základ apelatíva drieň.
École nationale supérieure des mines de Paris
thumb|Mines ParisTech École nationale supérieure des mines de Paris (École des mines de Paris, Mines ParisTech) je francúzska grande école a kreatívna vysoká škola Výskumnej univerzity PSL. XVI. Založil ho francúzsky kráľ Ľudovít v roku 1783.
Mines ParisTech je známy vynikajúcim výkonom svojich výskumných centier a kvalitou svojich medzinárodných partnerstiev s inými prestížnymi univerzitami po celom svete.
Je členom asociácie ParisTech.
Horecký kopec
Ochrana
Predmetom ochrany sú xerotermné trávinobylinné spoločenstvá s výskytom vzácnych druhov rastlín a živočíchov, druhová pestrosť stepného spoločenstva.
Viedenská nóta
Viedenská nóta bola nóta z 28. júla 1853, ktorou sa Francúzsko snažilo vyriešiť vyostrujúci sa spor medzi Ruskom a Osmanskou ríšou. Nezabránila však vyeskalovaniu osmansko-ruských vzťahov, ktoré napokon viedlo ku krymskej vojne.
Pozadie a príprava
náhľad|François-Adolphe, barón a gróf Bourqueney, francúzsky veľvyslanec vo Viedni v rokoch 18531859. V roku 1852 cár Mikuláš zámerne vyvolal spor s Portou týkajúci sa patronátu nad pútnickými miestami v Palestíne, o ktorý sa Rusko, reprezentant pravoslávia, delilo s Francúzskom, predstaviteľom katolicizmu. Nárokoval si nad úplný patronát, zdôvodňujúc to tým, že väčšina kresťanov v Osmanskej ríši náleží k pravosláviu. Cárovým skutočným zámerom bolo vyvolať vojnu a posilniť ruský vplyv na úkor upadajúcej Osmanskej ríše a v konečnom dôsledku získať prístup k Stredozemnému moru, čo sa dostalo do konfliktu najmä s britskými, ale aj s francúzskymi záujmami a v oblasti Balkánu s rakúskymi ašpiráciami.
Sultán na jar súhlasil s návrhom britského veľvyslanca v Istanbule Stratforda Canninga, 1. vikomtu Stratford de Redcliffe na skoncipovanie nóty obsahujúcej formuláciu potvrdzujúcu ruské výsady týkajúce sa kresťanov v Osmanskej ríši („starobylé náboženské výsady nárokované Jeho Veličenstvom cárom Ruska [...] ostávajú na veky v platnosti“). Nóta napokon nebola odoslaná a na konferencii vo Viedni v júli 1853 sa veľvyslanci zhodli na formulácii navrhnutej francúzskym cisárom Napoleonom III. a britským ministrom zahraničných vecí Georgeom Villiersom, 4. grófom z Clarendonu (známy ako Lord Clarendon).
Nóta bola pripravená francúzskym veľvyslancom vo Viedni Françoisom-Adolphom, barónom a grófom Bourqueney (známy ako Barón de Bourqueney) a prostredníctvom rakúskej zahraničnej služby odovzdaná ruskému veľvyslanectvu, hoci ruská diplomacia bola neoficiálne oboznámená s jej obsahom ešte pred oficiálnym doručením.
Dohra
Až viedenské štyri body vydané 8. augusta 1854 dosiahli želaný výsledok a hoci boli spočiatku cárom odmietnuté, napokon spolu so začatím francúzsko-britského pozemného ťaženia a rakúskou hrozbou prinútili Rusko pristúpiť k mierovým rokovaniam. Tri zo štyroch viedenských bodov sa napokon presadili pri uzavretí parížskej mierovej zmluvy (30. marec 1856), pričom zaistenie ochrany a práv kresťanských obyvateľov v Osmanskej ríši bol daný pod spoločnú garanciu veľmocí (Spojeného kráľovstva, Francúzska, Rakúska, Pruska a Ruska.
Moyencourt
Moyencourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Ian Shaw
Ian Shaw môže byť:
Moyencourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Barnsley FC
Barnsley F.C. (celým názvom: Barnsley Football Club) je profesionálny anglický futbalový klub, sídliaci v meste Barnsley. Domáce zápasy hrajú na štadióne Oakwell s kapacitou 23 287 miest.
Aktuálna súpiska
Legenda: B – Brankár, O – Obranca, Z – Záložník, Ú – Útočník
Tituly
44x44bod FA Cup
Villefranche-de-Lonchat (obec)
Villefranche-de-Lonchat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moyencourt-lès-Poix
Moyencourt-lès-Poix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ian Shaw (egyptológ)
Dr. Ian Shaw (* 1961) je britský egyptológ a docent egyptskej archeológie na Liverpoolskej univerzite. Jeho aktivity boli donedávna zamerané prevažne na oblasť el-Amarny (Achetaton), v ostatnom čase pracuje na viacerých archeologických výskumoch v lokalitách staroegyptských baní a kameňolomoch rôznych historických období. Jeho primárnym zameraním je výskum metód a postupov práce staroegyptských remeselníkov a robotníkov. Publikoval aj niekoľko prác o vedení vojen v starovekom Egypte, čo je téma, ktorá bola donedávna prehliadaná alebo len okrajovo spomínaná vo vedeckých prácach.
Okrem pôvodnej tvorby redigoval niekoľko „slovníkov“ o starovekom Egypte, ktoré sú skôr encyklopédiami než lexikónmi s touto tematikou.
V ohni
V ohni je americký akčný dramatický seriál vytvorený Stacy McKee pre ABC, ktorý mal premiéru v USA 22. marca 2018. McKee, Shonda Rhimes, Betsy Beers a Paris Barclay sú výkonnými producentmi seriálu, ktorý je spin-offom Kliniky Grace (Grey's Anatomy). Seriál, odohrávajúci sa v Seattle, sleduje životy skupiny hasičov stanice 19. Produkčne sa na seriáli podieľajú spoločnosti Shondaland a ABC Studios.
11. mája 2018 bol seriál obnovený pre druhú sériu, ktorá mala premiéru 4. októbra 2018. 10. mája 2019 seriál získal tretiu sériu, ktorá mala premiéru 23. januára 2020. 11. marca 2020 bolo oznámené, že stanica ABC objednala štvrtú sériu.
Výroba
17. mája 2017 prezidentka ABC Channing Dungey oznámila na prezentácii ABC, že dala priamy rozkaz na objednanie spin-offu seriálu Klinika Grace (Grey's Anatomy). Stacy McKee, dlhodobá scenáristka a výkonná producentka Kliniky Grace, sa stala tvorcom a výkonnou producentkou spin-offu spoločne so Shondou Rhimes a Betsy Beers. Seriál bol zasadený do amerického mesta Seattle a sleduje životy skupiny hasičov stanice 19. Prvá séria má 10 častí. 17. júla 2017 sa režisér Paris Barclay stal tiež výkonným producentom. 17. januára 2018 herečka Ellen Pompeová obnovila svoj kontrakt na rolu Meredith Grey pre 16. sériu Kliniky Grace a stala producentkou seriálu a výkonnou producentkou spin-offu. 26. januára 2018 stanica oznámila názov seriálu Station 19.
Diel seriálu Klinika Grace, ktorý poslúžil ako backdoor pilot pre spin-off, mal byť pôvodne vysielaný na jeseň 2017, ale nakoniec mal premiéru v marci 2018. Epizóda predstavila hlavnú hrdinku spin-offu Andreu "Andy" Herreru.
11. marca 2018 ABC predĺžila seriál o druhú sériu, ktorá mala premiéru 4. októbra 2018. 19. októbra 2018 bolo oznámené, že stanica ABC objednala kompletnú druhú sériu. 10. mája 2019 stanica oznámila výrobu tretej série, ktorá mala premiéru 23. januára 2020. 11. marca 2020 bolo oznámené, že stanica ABC objednala štvrtú sériu.
Kásting
26. júla 2017 bola Jaina Lee Ortiz obsadená do hlavnej ženskej role. V septembri 2017 bolo oznámené, že Jason George, ktorý hral postavu doktora Bena Warrena od 6. série Kliniky Grace, seriál opustil a stal sa hlavnou postavou spin-offu. Naďalej sa však pravidelne objavoval v seriáli Klinika Grace, kým nezačala produkcia spin-offu. 6. októbra 2017 bol herec Grey Damon obsadený do role Jacka, Jay Hayden do role Travisa, Okieriete Onaodowan do role Deana, Danielle Savre do role Mayi a Barrett Doss do role Victorie. Krátko na to bol do role kapitána Pruitta obsadený Miguel Sandoval a do role policajta Ryana zas Alberto Frezza.
Natáčanie
Prvá séria sa začala natáčať 18. októbra 2017 a skončila 2. apríla 2018. Natáča sa primárne v Los Angeles. Niektoré scény sa natáčajú v Seattle. Stanica 19 je založená na stanici 20 v Seattle, ktorá sídli v susedstve Queen Anne.
Rocketdyne
thumb|Pratt and Whitney Rocketdyne, Canoga Park, Kalifornia Rocketdyne je americká firma, ktorá desiatky rokov vyrába okrem iného motory pre rakety využívané aj NASA. Je súčasťou firmy Boeing.
História
Spoločnosť bola založená v roku 1955 v Canoga Parku, štát Kalifornia. V roku 1984 sa spojila s letectvom armády USA (NAA). Potom došlo k spojeniu s Rockwellovou medzinárodnou spoločnosťou a tú v decembri 1996 kúpila veľká spoločnosť Boeing. Firma teraz používa aj označenie Boening Rocketdyne.
Známe produkty
Firma vyrobila motory rôznych typov pre rakety Saturn, Delta, Atlas. Množstvo veľkých aj malých motorov má označenie Rocketdyne. Neskôr sa spolu s Boeningom podieľala aj na vývoji motorov pre americké raketoplány.
Bolzanova veta
Bolzanova veta je tvrdenie z matematickej analýzy, pomenovaná podľa Bernarda Bolzana.
Bolzanova veta
Nech funkcia f(x) je spojitá na kompaktnom (t. j. omedzenom a uzavretom) intervale [a,b] a nech. Potom existuje aspoň jeden bod c \in [a,b] taký, že f(c)=0.
Metoda bisekcie
Bolzanova veta hovorí, že ak je funkcia f(x) v intervale [a,b] spojitá a splňuje podmienku, potom rovnica f(x) = 0 má v tomto intervale aspoň jedno riešenie.
Villefranche-du-Périgord (obec)
Villefranche-du-Périgord je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moyenneville (Somme)
Moyenneville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Univerzita Mykola Romerisa
Univerzita Mykola Romera (,, skrátene MRU) je jedna z najväčších univerzít v Litve, ktorej fakulty sa nachádzajú vo Vilniuse a Kaunase.
Je pomenovaná po sudcovi a otcovi litovského konštitučného práva Mykolovi Römerovi. Univerzita bola založená po obnovení nezávislosti Litovskej republiky v roku 1990, kedy sa zároveň stala štátnou univerzitou.
V súčasnosti univerzitu navštevuje približne 10 000 študentov z 38 krajín sveta. Pre medzinárodných študentov univerzita ponúka bakalárske, magisterské a doktorské študijné programy v anglickom jazyku v oblasti spoločenských vied.
Univerzita je aktívna v rôznych svetových univerzitných organizáciách vrátane Európskej univerzitnej asociácie (EUA) a Medzinárodnej asociácie univerzít (IAU). MRU spolupracuje s viac ako 300 verejnými a súkromnými zahraničnými inštitúciami. MRU Asian Centre, Centrum frankofónnych štúdií a King Sejong Inštitút sú taktiež známe pre ich podujatia, konferencie a mnoho prednášok. Medzinárodné vzťahy sú tu posilňované prednáškami odborníkov, a návštevami delegátov a zástupov univerzít.
Univerzita Mykola Romera v súčasnosti úspešne realizuje jednu z jej najdôležitejších misií – podporu kultúry výskumu a inovácií. V roku 2015 tu bolo vydaných takmer 900 výskumných prác a zorganizovaných viac než 50 podujatí. Na univerzite je k dispozícii aj 6 doktorských študijných programov.
V roku 2015 bolo na MRU otvorené Laboratórne centrum pre spoločenské inovácie pod názvom MRU LAB s 19 laboratóriami, ktorých cieľom je aplikovať najnovšie zistenia pre potreby spoločnosti. V budove sa tiež nachádza The Research and Innovations Aide Centre – centrum pre výskum a inovácie.
Štruktúra
Zakladateľom univerzity je Parlament Litovskej republiky.
Manažment univerzity pozostáva z univerzitnej rady, univerzitného senátu a univerzitného rektora.
Na univerzite je 5 fakúlt, ktoré pozostávajú z 13 inštitútov, 9 katedier a Školy podnikania a médií (v spolupráci s Middlesex University). Ponúka viac než 70 programov na bakalárskom, magisterskom a doktorskom stupni. Štúdium sa vykonáva v súlade s hlavnými zásadami Bolonského procesu. Hlavnými odbormi sú tu podnikanie, komunikácia, ekonomika, pedagogika, financie, história, manažment, informatika, filológia, filozofia, politické vedy, psychológia, verejná správa, verejná bezpečnosť, sociálna práca a sociológia. náhľad|217x217pixelů|Hlavná budova MRU
Fakulty
náhľad|218x218pixelů|Campus MRU v jesennom období
Administratívne jednotky
náhľad|216x216pixelů|MRU počas zimy
náhľad|227x227pixelů|Promočná slávnosť na Univerzite Mykola Romerisa
Štúdium
Univerzita Mykola Romerisa ponúka medzinárodným študentom bakalárske, magisterské a PhD programy v anglickom jazyku.
náhľad|Výučba Bakalárske programy
náhľad|Privítanie medzinárodných študentov na MRU Magisterské programy
Doktorské programy
Výskum
MRU sa angažuje vo fundamentálnom a aplikovanom výskume, zúčastňuje sa národných, regionálnych a medzinárodných výskumných programov a projektov a prakticky aplikuje výsledky výskumov a rozširuje ich po verejnosti. Výsledky výskumov, vykonané na univerzitných fakultách, katedrách, v laboratóriách, inštitútoch a centrách, vytvárajú základ integrácie medzi výskumom a štúdiom. Tradične sa MRU zapájala do výskumu v oblasti spoločenských vied a súčasne aj v oblasti biomedicíny, technológie a humanitných vied.