cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fanariot
Fanarioti vo význame b boli vplyvná grécka diaspora, vrátane helenizovaných Rumunov, Arumunov a ortodoxných Albáncov. Ich centrom sa stala vtedajšia prominentná konštantínopolská štvrť Fanar (slovensky: maják), kde mal svoje sídlo aj ekumenický patriarcha. Medzi fanariotmi boli aj potomkovia byzantskej aristokracie.
Fanarioti sa už od 17. storočia postupne presadzovali v štátnej správe Osmanskej ríše, najviac vo Valašsku a Moldavsku, kde zastávali významné úrady. Vo svojich rukách však mali, spoločne s ostatnými miestnymi Grékmi aj celkový obchod Konštantínopola. Rodiny fanariotov boli medzi sebou sobášne prepojené. Väčšina z nich stála v opozícii voči gréckemu povstaniu, ktoré prepuklo v 20. rokoch 19. storočia. Dôvodom tohto postoja bol strach zo zhoršenia postavenia gréckeho živlu v rámci Osmanskej ríše. Napriek tomu sa hlavne mladší členovia Fanariotov k tomuto povstaniu aktívne pripojili a v rámci tajného spolku Filiki Eteria sa zúčastnili aj jeho prípravy (napr. Alexandros Ypsilantis a Dimitrios Ypsilantis či Alexandros Mavrokordatos). Alexandros Ypsilantis stál na čele vôbec prvého veľkého protiosmanského povstania vo Valašsku, zatiaľ čo jeho brat Dimitrios patril medzi najvplyvnejších generálov a politikov počas gréckeho povstania.
Priezviská hlavných fanariotských rodov:
Montchenu
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montclar-sur-Gervanne
Montclar-sur-Gervanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gabriela Teplická
Gabriela Teplická (rod. Šedivá; * 1980, Poprad) je slovenská dokumentárna fotografka. Je členkou Asociácie profesionálnych fotografov SR (APSFR) a Fotoklubu Galanta.
Dlhodobý dokumentárny projekt MY
Dlhodobý dokumentárny projekt, ktorý odrýva najsilnejšie príbehy tých najbližších.
Dlhodobý dokumentárny projekt Kruhy
Sila kňažky skúma tému kňazských obradov.
Nahliadnutím do tohto sveta ho ľudia nebudú považovať za „čarodejníctvo“.
Chce ľuďom ukázať, aby sa nebáli, skúmali, boli nútení zaoberať sa vecami, ktoré nie sú bežné a ktoré nepoznajú, a aby neodmietali a neodsudzovali túto možnosť vedomého prechodu.
Osobný život
S manželom Petrom Teplickým žijú v Jánovciach pri Senci, majú syna Petra a dcéru Annu.
Vinice
Vinice môžu byť:
Filiki Eteria
thumb|Nový člen spoločnosti skladá prísahu Filiki Eteria alebo Filiké Hetairia (iné názvy: Spoločnosť priateľov, Združenie priateľov, Spolok priateľov, Priateľská spoločnosť, Priateľské združenie; po novogrécky: Φιλική Εταιρεία – Filiki Eteria alebo Εταιρεία των Φιλικών – Eteria ton Filikon, staršia gréčtina: Φιλική 'Εταιρια – Filiké Hetairia) bola hetairia (tajná organizácia) pracujúca začiatkom 19. storočia na zvrhnutí osmanskej správy v Grécku a vytvorení samostatného gréckeho štátu.
Ióannes Orfanotrofos
Ióannes Orfanotrofos (iné mená: Ioannes Orfanotrofos, Ján Orfanotrofos; ; * okolo 1000, Paflagónia† 13. máj 1043, Lesbos) bol hlavný dvorský eunuch (parakoimomenos) Byzantskej ríše za vlády Romana III. Argyra (10281034) a správca štátneho sirotinca (z tohto titulu vznikla jeho prezývka Orfanotrofos). Svojim pôsobením výrazne dopomohol k dosadeniu svojho brata Michala IV. Paflagónskeho na byzantský trón a po jeho ochorení zase na trón dopomohol jeho synovcovi Michalovi V. Nevďačný Michal V. sa Orfanotrofa zbavil a po ľudovej revolúcii v roku 1042 už neprišla šanca na jeho návrat na cisársky dvor. Za vlády Konštantína Monomacha bol Ján dokonca za trest oslepený. Svoj život dožil v kláštore na ostrove Lesbos.
Fyzický a osobnostný popis
Michael Psellos Orfanotrofa popisuje ako bystrého a zdatného človeka, ktorý mal vždy o všetkom prehľad. Zároveň však Jána považuje za pyšného, intrigujúceho eunucha, ktorého neresťou bolo obžerstvo a opilstvo. Často svoju opilosť len predstieral a sledoval počas pitiek ľudí navôkol a neskôr zneužil ich ľahkovážnosti. V opilosti mal byť nebezpečnejší než ako triezvy. Mával striedavé nálady a často menil svoje názory. Bol zženštilý a priam až matersky dohliadal na členov svojej rodiny, ktorá preňho bola najdôležitejšou vecou v živote.
Život pred nástupom Michala IV. na trón
Ján sa narodil ako najstarší zo šiestich detí niekedy okolo roku 1000 v chudobnom byzantskom kraji - Paflagónii. Jeho rodina sa podľa Jána Skylitza pravdepodobne venovala zamieňaniu a falšovaniu peňazí. Prvýkrát sa Ján v byzantskej historiografii spomína ako protonotarios a dôverník cisára Bazila II. Po nástupe Konštantína VIII. na trón podporoval Romana III. Argyra ako dediča Byzantskej ríše a po jeho nástupe na trón sa Ján stal vrchným eunuchom v paláci a získal novovytvorený titul praepositus sacri cubiculi (hlava cisárskeho dvora). Takisto bol menovaný senátorom, i keď v tomto období Byzantskej ríše šlo už skôr len o čestné postavenie a moc z tejto pozície neplynula. Ján sa staral o chod cisárskeho dvora, mal na starosti zásobovanie štátneho sirotinca a cisárskeho dvora.
Niekedy v roku 1033 na svoj dvor priviedol aj svojho mladšieho a údajne neskutočne krásneho brata Michala, ktorého následne predstavil cisárovi a cisárovnej. Stará cisárovná Zoe sa do mladého Michala ihneď zaľúbila a postupne medzi nimi vznikol milenecký vzťah, ktorý sa stal verejným tajomstvom. V priebehu roku 1033 Orfanotrofos so Zoe splietali plány proti Romanovi III., ktorému pravdepodobne začali podávať malé dávky jedu. Po tom, čo na Veľkú noc v roku 1034 za záhadných okolností zomrel Roman III. sa Michal IV. stal novým cisárom a Ján získal de facto neobmedzenú moc nad cisárskym palácom. Vďaka Jánovi sa tak začalo obdobie byzantských dejín, ktoré sa nazýva aj vláda paflagónskeho klanu.
náhľad|Ján Orfanotrofos vyháňa Konštantína Dalasséna
Michal IV.
Krátko po nástupe Michala IV. na trón Orfanotrofos zaplnil palác členmi svojej rodiny, ktorá preňho vždy bola prvoradá. Jeho brat Niketas (a po jeho smrti druhý brat Konštantín) sa stal antiochijským duxom, druhý brat Georgios zase zastával významný úrad protovestiaria a svojho švagra Štefana menoval admirálom a v roku 1038 vyslal na Sicíliu, kde (neúspešne) nahradil Georgia Maniaka. Ďalší príslušník Orfanotrofovej rodiny Anton Tlstý zase pôsobil ako biskup v maloázijskej Nikomédii.
náhľad|Cisárovná [[Zoe Porfyrogenéta|Zoe prikazuje služobníkovi Sgouritzovi otráviť Jána Orfanotrofa]] Orfanotrofos mal výrazný vplyv na politiku svojho brata Michala a hoci si ponechal svoj titul orfanotrofeion (správcu konštatinopolských sirotincov), pôsobil zároveň ako nemenovaný štátny minister, hlavný radca svojho brata. Vďaka Orfanotrofovi sa zaviedla nová peňažná daň (aerikion), ktorá znížila obľúbenosť nového režimu medzi bulharskými roľníkmi, ktorí boli zvyknutí daň platiť v naturáliách a bola živnou pôdou pre Deljanovo povstanie. Takisto pomohol cisárovi proti aristokratom Konštantínovi Diogenovi a Konštantínovi Dalassénovi. Michalov trón ochraňoval aj proti vnútorným nepriateľom. Z obavy, aby sa znovu nezopakoval podobný prevrat ako v roku 1033 nechal Orfanotrofos internovať i cisárovnú Zoe. Dovolil jej síce zostať v cisárskom paláci, nechal ju strážiť ženami z jeho rodu a zakázal odchádzať zo ženskej časti paláca - gynaikea. Zúfalá cisárovná sa pokúsila Orfanotrofa zbaviť, avšak jej komplot nebol úspešný. V roku 1037 sa Orfanotrofos snažil získať úrad konštatinopolského patriarchu, čo však jeho brat Michal nepodporil a Alexios I. Studites si svoju pozíciu udržal.
Michal IV. bol schopný vládca, avšak po celý život trpel epilepsiou a ku koncu života ochorel ešte i na inú chorobu, ktorá ho upútala na lôžko. Keďže sa mu nepodarilo splodiť syna, Ján, aby udržal moc vo svojom rode, prinútil cisárovnú Zoe, aby adoptovala jeho a Michalovho synovca Michala, ktorý sa pre povolanie jeho otca lodiara nazýval Kalafates. Michal IV. krátko na to v roku 1041 zomrel a Michal V. ako Zoein adoptívny syn sa tak vďaka Jánovi stal novým cisárom.
Michal V. a posledné roky života
Michal V. sa ukázal byť nevďačný vládca. Narozdiel od jeho strýka nemal cit pre rodinu a myslel iba na seba. Členov jeho rodiny (až na strýka Konštantína) nechal vykastrovať (Orfanotrofos a jeho dvaja bratia už boli eunuchmi pred tým) a poslal do vyhnanstva. Ján skončil v Monobatajskom kláštore. Hoci bol Ján vyhnaný a život v ústraní nebol to, čo po mnohých rokoch vlády čakal, pravdepodobne mu pobyt mimo mesto zachránil život, pretože voči neobľúbenému cisárovi Michalovi a vláde paflagónskeho rodu sa v roku 1042 vzniesla po vyhnaní cisárovnej Zoe obrovská vlna nepokoja, ktorá prerástla v ľudové povstanie. Michal V. skončil podobne ako jeho strýko Ján a moci sa ujali cisárovné Zoe a Theodora. Ján avšak nezostal nepovšimnutý, pretože na popud cisárovnej Theodory alebo patriarchu Michaela Keroullaria bol ešte v tom roku oslepený. Bývalý mocný eunuch Ján Orfanotrofos zomrel v ústraní 13. mája 1043 na ostrove Lesbos.
Jazeneuil
Jazeneuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Močiare
Močiare je názov vrchu v Považskom Inovci. Leží nad obcou Dubodiel, približne južne od Trenčína.
Jazeneuil
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Močiare
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Inovec. Vrchol leží na území Trenčianskeho kraja, v okrese Trenčín a v katastrálnom území obce Dubodiel. V podobe nevýrazného pahorku vybieha z juhovýchodných svahov Inovca.
Jazeneuil
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Močiare
Opis
Močiare je málo výrazný vrch, porastený hustým lesom. Nevedú ním značené trasy a patrí tak medzi málo navštevované lokality. Severne leží vrch Železník, severozozápadne susedí Inovca a západne Krželnica. Severné snahy Močiarov odvodňuje potok Inovec, z južných častí voda odteká potokom Livina, smerujúcim do Bebravy. Najbližšími sídlami sú na východe ležiaci Dubodiel a Trenčianske Jastrabie.
Jazeneuil
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Močiare
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, no prístup je možný po hrebení, odbočením z prístupovej cesty na vrchol Inovca, resp. z hlavného hrebeňa.
Gena Rowlandsová
Virginia Cathryn „Gena“ Rowlandsová (* 19. jún 1930, Madison, Wisconsin, USA) je americká herečka, ktorá v roku 2014 získala ocenenie Los Angeles Film Critics Association za celoživotné dielo vo filmovom priemysle. Je známa z filmov ako Minnie Moskowitz (1971), Žena pod vplyvom (1975), Gloria (1981), Iná žena (1989), Duševná slepota (2002), Zápisník jednej lásky (2004), Kľúč (2005) či Parts Per Billion (2014).
Detstvo a mladosť
Gena žila vo Wisconsine do roku 1939, kým sa spoločne s rodinou nepresťahovali do Washingtonu D.C., keď jej otec dostal ponuku pracovať na americkom ministerstve poľnohospodárstva. V roku 1942 sa zase presťahovali do Wisconsinu, tento krát do Milwaukee a neskôr do Minneapolis v Minnesote.
Na škole bola známa nielen svojou krásou ale tým že bola veľmi obľúbenou študentkou. Po čase odišla do New Yorku študovať drámu na Americkej akadémii dramatických umení.
Kariéra
Svoju hereckú kariéru začala menšími epizódnymi rolami v niekoľkých seriáloch v polovici 50. rokov. Filmová rola však prišla až v roku 1958, v komédií The High Cost Of Loving. V roku 1971 získala úlohu úzkostnej kurátorky múzea moderného umenia Minnie More v komédií Minnie and Miskowitz. Za svoj herecký výkon bola nominovaná na New York Film Critics Circle.
Filmový úspech jej zaručil aj film A Woman Under the Influence, kde si zahrala po boku herca Petra Falka. Za svoj herecký výkon si zaslúžila niekoľko ocenení, napríklad na Academy Awards, Zlatý glóbus či San Sebastián IFF. Vo filme si tiež zahrala aj jej mama, Lady Rowlandsová. Ďalej sa objavila vo filmoch ako Opening Night (1977), Brink's Job, The (1979) či Gloria (1980). Za film Gloria, kde stvárnila bývalú mafiánsku milenku sa stal jedným z jej najúspešnejších filmov. Získala tiež svoju druhú nomináciu na Academy Awards, Zlatý glóbus či iné.
Veľmi často na filmoch spolupracovala so svojim manželom Johnom Cassavetesom. Jeden z posledných filmov, na ktorých spoločne pracovali, bol film Love Streams. V roku 1988 si zahrala vo filme Woodyho Allena, Another Woman spoločne s Miou Farrowovou. Gena vo filme stvárnila profesorku stredného veku, ktorá hľadá cestu svojho Ja a využíva terapeutické sedenia jednej ženy, ktorú stvárnila Mia Farrowová.
V 90. rokoch si zahrala v niekoľkých filmoch ako Silent Cries (1994), Something to Talk About (1995), Hope Floats (1998), Playing by Heart (1998) a iné.
Webglobe
Webglobe je európsky poskytovateľ webhostingu a registrátor domén so sídlom na Slovensku, v Česku a v Srbsku. Okrem zdieľaného hostingu pre malé a stredné firmy ponúka tiež individuálne serverové a cloudové riešenia pre veľké firmy.
Webglobe je členom združení SK-NIC, EURid a RNIDS , tzn. akreditovaným registrátorom domén .CZ, .EU, .SK a .RS. Okrem nich ponúka ďalších cca 380 doménových koncoviek.
Firma aktuálne (k januáru 2023) spravuje okolo 1 200 fyzických a viac ako 3 000 virtuálnych serverov v cca. 10 dátových centrách a zamestnáva približne 100 zamestnancov a spolupracovníkov (na Slovensku, v Česku a v Srbsku).
Webglobe má okolo 125 000 zákazníkov. Medzi najväčších na Slovensku patrí Dedoles, Riesenia.com, Tatra banka a Pravda.sk, v Česku napríklad Slevomat, Glami, Bonami, Hotel.cz, Biano, AffilBox, UlovDomov.cz, Nordic Telecom, Seyfor (predtým Solitea) alebo StartupJobs.cz.
História firmy
Pôvodne sa firma sústredila hlavne na design a programovanie webových stránok. Po čase však do portfólia doplnila aj webhosting a registráciu domén.
Veľmi dôležitou akvizíciou bol nákup webhostingovej firmy Yegon v roku 2014 a následné zlúčenie firiem pod Webglobe-Yegon, s.r.o., podnikajúcu pod značkou WY. Vďaka tomuto spojeniu sa Webglobe dostal na 2. miesto medzi slovenskými poskytovateľmi webhostingu, domén a manažovanej serverovej infraštruktúry.
Ešte v tom istom roku Webglobe prebral slovenského konkurenta Atlantis Systems a zároveň vstúpil na český trh akvizíciou jedného z najväčších českých registrátorov domén a poskytovateľov webhostingu a manažovanej serverovej infraštruktúry, spoločnosti IGNUM (vlastníka webu domena.cz).
Rok 2020 bol na akvizície ešte bohatší. V Česku Webglobe nakúpil ďalších poskytovateľov webhostingu a príbuzných služieb: firmu Stable.cz a jej dcérsku spoločnosť Profitux, sesterské firmy Hosting 90 systems a Hosting zdarma a dve menšie prevádzky Axfone a CZ Hosting. Na Slovensku firma odkúpila menšiu spoločnosť WebhostingY.sk.
V roku 2021 sa firma na Slovensku premenovala opäť na Webglobe a pretransformovala sa na akciovú spoločnosť Webglobe, a.s.
V Česku firma premenovala svoju hlavnú entitu, pôvodnú firmu IGNUM, s.r.o. na Webglobe s.r.o. a spustila proces zlučovania všetkých akvizovaných spoločností do jednej právnej entity, takisto ako zlučovanie pod jednu značku Webglobe a jednu webhostingovú technológiu.
V tom istom roku Webglobe ešte stihol v Česku kúpiť dve významné webhostingové firmy, ONEbit  a Savana.cz  , a taktiež vykročil mimo česko-slovenský priestor, keď otvoril pobočku v Srbsku nákupom hneď trojice miestnych poskytovateľov webhostingu: NiNet, Eutelnet a Panet.
V roku 2021 z firmy odišiel jeden z jej zakladateľov, Juraj Hanták. Akcionármi zostali Igor Strečko a Sandberg Capital.
Aktuálna pozícia spoločnosti Webglobe na trhu webhostingu, registrácie domén a manažovanej serverovej infraštruktúry:
Produkty a služby
Ďalšie služby ( Kubernetes, Pohoda v cloude, serverhousing, rackhousing, storage, VPN, CDN, zálohovanie dát )
Košický večer
Košický večer bol mestský večerník v Košiciach. Večerník bol založený v roku 1969, čo z neho robí najstarší večerník na Slovensku.
História
Lokálno-regionálny denník vznikol v roku 1969 pod názvom Večer. Mesto Košice sa tak po mestách ako Praha, Bratislava a Brno stali ďalším československým mestom s večerníkom. Jeho tvorcovia chceli aby to bol spravodajsko-reportážne regionálne periodikom, ktoré by vyplnilo časovú medzeru medzi dvoma vydaniami ranníkov v meste.
Spočiatku bol redakčný kolektív poskladaný z menej skúsených novinárov a začiatočníkov. Najprv redakcia sídlila v 2-3 kanceláriách vtedajších Východoslovenských tlačiarní. Neskôr sa presťahovali do dôstojnejších priestorov. Pôvodne sa mali noviny volať Košický expres. Bol spracovaný aj grafický návrh titulku – písmená tvoril dym vychádzajúci z komína rýchlika. Na ministerstve kultúry však už mal Zväz slovenských spisovateľov zaregistrovaný týždenník s názvom Expres. Tak sa návrh zmenil a vybral sa názov Večer podľa parížskeho periodika Le Soir.
Zakladajúcimi členmi boli šéfredaktor Ivan Fecko, Miroslav Křížek a Ondrej Antal (zástupcovia šéfredaktora), ďalej redaktori Soňa Černá–Makarová, Milan Desiatnik, Milada Kuxová, Pavol Mato, Štefan Németh, Rudolf Szubally, Anna Švigárová, Juraj Vykukel a fotoreportér Ivan Laputka.
Po prvom roku vydávania v meste so 180 tisíc obyvateľmi dosiahol priemerný denný náklad 20 588 výtlačkov. Už v prvý deň sa muselo na základe záujmu čitateľov k pôvodným 25 tisícom výtlačkov, dotlačiť ďalších 5 tisíc kusov. Predávali ho kolportéri po celom meste, riadení samotnou redakciou.
V roku 1990 bol premenovaný na Košický večer. Vychádzal denne od pondelka do piatku s víkendovou prílohou v piatkovom vydaní až do júna 2004, kedy ho začal publikovať Petit Press a tlačil každý týždeň v piatok. Najprv niesol názvy Korzár Večer a neskôr MY Večer. Pokus o obnovu prišiel tiež z večerníkom KOŠICE:DNES, no ten sa po čase zmenil na týždenník.
V Košiciach a najbližšom okolí v súčasnosti taktiež vychádza piatkové popoludňajšie vydanie Košického Korzára s názvom Košický Korzár večer, ktorého súčasťou je aj televízny program Fotelka. Tento fakt z neho robí nasledovníkom pôvodného večerníka Košický večer.
Cesta I. triedy 63 (Česko)
Cesta I. triedy 63, pôvodne Rýchlostná cesta R63 je česká cesta I. triedy, ktorá začína v Bystřanoch na križovatke s cestou I/8 a vedie do Řehlovíc. Plní funkciu privádzača na diaľnicu D8 smerom z Teplic. Mala byť prečíslovaná aj na rýchlostnú cestu R13. Prechádza po nej medzinárodná cesta E442.
Jouhet
Jouhet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karl Nehammer
Karl Nehammer (* 18. október 1972, Viedeň, Rakúsko ) je spolkový kancelár Rakúskej republiky. Od 7. januára 2020 bol spolkovým ministrom vnútra Rakúska. Od januára 2018 do januára 2020 bol generálnym sekretárom Rakúskej ľudovej strany (ÖVP) a od 9. novembra 2017 do 7. januára 2020 poslancom rakúskeho parlamentu. Po odstúpení predsedu ÖVP Sebastiana Kurza ho nahradil v kresle spolkového kancelára 6. decembra 2021. Od 3. decembra 2021 je úradujúci výkonný predseda Rakúskej ľudovej strany.
Život
Karl Nehammer navštevoval vo Viedni Kolégium Kalksburg a Gymnázium Amerlingstrasse, kde v roku 1992 zmaturoval. Po štúdiu absolvoval rok v rakúskych ozbrojených silách v programe ročných dobrovoľníkov s následným angažmánom do roku 1996. V roku 1997 odišiel do výslužby ako poručík. Potom pôsobil ako školiteľ pre informačných dôstojníkov na Federálnom ministerstve obrany a ako školiteľ strategickej komunikácie pre rôzne inštitúcie, akými sú Berufsförderungsinstitut (BFI, Inštitút na podporu povolaní) a Politická akadémia ÖVP. Od roku 2012 absolvoval na Donauuniversität Krems u Petra Filzmaiera dvojročné univerzitné štúdium politickej komunikácie.
Je členom KÖStV Sonnberg Perchtoldsdorf v rámci Mittelschüler-Kartell-Verband (organizácie katolíckych študentských bratstiev) a prvým kancelárom od roku 1970, ktorý je aktívny v katolíckych organizáciach. Jeho svokor je bývalý moderátor ORF Peter Nidetzky.
Karl Nehammer je ženatý s Katharinou Nehammerovou, ktorá je tiež aktívna v strane ÖVP.
Kariéra
V parlamentných voľbách v roku 2017 kandidoval vo viedenskom volebnom obvode a získal poslanecký mandát. 8. novembra 2017 bol zvolený za predsedu parlamentného klubu strany ÖVP, v ktorom pôsobil ako hovorca pre médiá. 25. januára 2018 nahradil Elisabeth Köstingerovú a Stefana Steinera vo funkcii generálneho sekretára strany. V septembri 2018 bol nástupcom Efgani Dönmeza vo funkcii hovorcu pre integráciu a migráciu. Vo voľbách v roku 2019 kandidoval na piatom mieste kandidátky ÖVP vo Viedni a na 11. mieste celoštátnej kandidátky. Počas koaličných rokovaní po voľbách vyjednával o témach Európy, migrácie, integrácie a bezpečnosti. Od odstúpenia Sebastiana Kurza 3. decembra 2021 je úradujúci predseda Rakúskej ľudovej strany a od 6. decembra 2021 je Karl Nehammer aj spolkovým kancelárom Rakúskej republiky.
Front an-Nusra
Front an-Nusra (Front pre podporu sýrskeho ľudu) bola sýrska radikálna vojenská skupina napojená na sieť al-Káida. V arabskom jazyku bola skupina známa ako Džabhat an-Nusra a na Západe ju poznali pod pojmom Al-Nusra Front. Jej úlohou malo byť zvrhnutie režimu sýrskeho prezidenta Baššára Asada a vytvorenie islamského emirátu spravovaného podľa práva šaría.
Dňa 10. decembra 2012 ju Spojené štáty zaradili na zoznam teroristických organizácií a v máji 2013 tak urobila aj OSN.
Pôsobnosť
thumb|right|Poľný veliteľ Frontu an-Nusra v Idlibe
S nápadom vytvoriť odnož teroristickej organizácie al-Káida v Sýrii prišli v júli 2011 Abú Bakr al-Bagdádí a Hadží Bakr, vtedajší vedúci predstavitelia Islamského štátu v Iraku. V Sýrii panovali v tej dobe ideálne podmienky pre vytvorenie nového krídla al-Káidy, pretože krajina nachádzala v chaose v dôsledku vypuknutia občianskych nepokojov. Demonštrácie obyvateľstva donútili sýrskeho prezidenta Baššára Asada, aby urobil isté ústupky a jedným z nich bolo aj početné prepúšťanie väzňov. Stovky z nich začali okamžite vytvárať malé bunky ako opozíciu voči vláde Baššára Asada. Zatiaľ čo mnohí z nich sformovali nacionálne zamerané islamistické hnutia ako napr. Liwa al-Islam (neskôr Džaiš al Islam), Sukúr aš-Šám (Sokoli Levanty) a Kataib Ahrar al-Šám, desiatky ďalších sa zapojili do extrémnejších sietí salafistických džihádistov. Práve tieto siete chceli Bagdádí s Bakrom použiť na vybudovanie sýrskej odnože al-Káidy a jej vytvorením poverili Sýrčana Muhammada Džuláního. Ten v auguste 2011 s ďalšími šiestimi spoločníkmi prešiel z Iraku do Sýrie, kde sa spojil s miestnymi islamskými radikálmi. Do konca roku 2011 zjednotil Džúlání desiatky malých džihádistických buniek po celej krajine a 23. januára 2012 ohlásil založenie Frontu an-Nusra. Urobil tak prostredníctvom videa, v ktorom vyhlásil vojnu režimu Baššára Asada a požadoval zavedenie islamského práva šaría ako budúceho vládneho systému krajiny. Okrem toho Džúlání predstavil Front an-Nusra ako jedinú zložku v dlhej historickej bitke medzi zahraničným imperializmom a islamským svetom.
V tejto rannej fáze boli pre bojovníkov Frontu an-Nusra charakteristické krvavé útoky samovražedných atentátnikov na bezpečnostné zložky vládnych síl. A hoci spočiatku ich intenzita bola malá (do 1. marca 2012 uskutočnili iba tri útoky), už v tej dobe mali teroristický charakter, pretože až 40% obetí predstavovali civilisti. Relatívne malé hnutie sa však vďaka finančnej podpore Islamského štátu v Iraku rýchlo rozrastalo. V lete 2012 začal Front an-Nusra rekrutovať bojovníkov z ostatných sýrskych militantných opozičných skupín a začal hľadať spojencov pre svoje operácie. Do konca roku 2012 došlo k prerodu z teroristickej organizácie na povstalecké hnutie a Front an-Nusra sa stal nevyhnutnou zložkou väčšinovej opozície. V tej dobe (medzi septembrom 2012 a marcom 2013) Assadov režim utrpel sériu strategických porážok a v každej z nich zohrávali kľúčovú úlohu bojovníci Frontu an-Nusra.
K nárastu popularity Frontu an-Nusra došlo zrovna v období, kedy upadal vplyv Slobodnej sýrskej armády podporovanej Spojenými štátmi. To podkopávalo schopnosť tzv. umiernenej opozície spojiť sa a vytvoriť jedinú mocnú organizáciu.
Koncom roku 2012 si Abú Bakr al-Bagdádí začal uvedomovať, že stráca nad Džuláním kontrolu. Preto od neho v apríli 2013 požadoval, aby verejne vyhlásil, že Front an-Nusra je napojený na organizáciu Islamský štátu v Iraku. Predpokladal, že tým si zaistí vernosť značnej časti Džuláního ľudí. Džulání sa však odmietol verejne podriadiť Bagdadiho autorite a namiesto toho znovu sľúbil vernosť vodcovi al-Káidy al-Zawahirimu. Front an-Nusra tým prišiel o značnú časť finančnej podpory a stratil aj mnoho zahraničných bojovníkov, ktorí prešli k Islamskému štátu. Rozkol medzi týmito dvomi skupinami, ktoré zastrešovala al-Káida, prerástol na konci roka 2013 do otvorenej vojny. Na začiatku roku 2014 sa Front an-Nusra spojil s viacerými sýrskymi militantnými skupinami a v severnej Sýrii spustili rozsiahlu ofenzívu proti Islamskému štátu. To v polovici marca prinútilo túto skupinu, aby sa stiahla. V lete 2014 však Islamský štát nakoniec vytlačil Front an-Nusra z provincie Dajr az-Zaur a ovládol Rakku, ktorú premenil vo svoje hlavné mesto.
Po tom, čo bol Front an-Nusra vytlačený z provincie Dajr az-Zaur, presunula skupina svoje aktivity na západ Sýrie do provincií Hamá, Lazikíja a Idlibu, ktorý sa nakoniec stal jej hlavnou základňou. Odhaduje sa, že v tej dobe mala skupina 10 000 bojovníkov. Podporovali ju Katar a Saudská Arábia, ktoré jej poskytovali peniaze i zbrane. Bojovníci do nej prichádzali cez Turecko.
S postupným odhalením svojej previazanosti s al-Kaidá, začali vodcovia Frontu an-Nusra stále viac vyzývať na uplatňovanie islamského práva a na odsúdenie kohokoľvek, kto má väzby na Západ. Z toho dôvodu začalo hlavne v Idlibe stúpať napätie medzi touto skupinou a niekoľkými frakciami Slobodnej sýrskej armády podporovanými USA, vrátane Sýrskeho revolučného frontu. Hoci spočiatku Front an-Nusra bojoval len proti vládnym silám po boku ďalších povstaleckých skupín, postupne sa začal obracať aj proti nim. Počas rokov 2014 a 2105 zlikvidoval Sýrsky revolučný front a hnutie Harakat Hazm, čo boli významné umiernené skupiny vyzbrojené Američanmi. Cieľom bolo dostať pod svoju kontrolu čo najväčšie územie a zmocniť sa zbraní umiernených skupín. Časť bojovníkov porazených zoskupení vstúpila do Frontu an-Nusra.
Front an-Nusra spolupracoval s Islamským frontom a skupinou Ansar al-Islam. V marci 2015 sa stal súčasťou väčšieho zoskupenia Armády víťazstva (Džaíš al-Fatah), kde bola druhou najvýznamnejšou skupinou po salafistickom zoskupení Ahrar aš-Šám, ktorá mala desať až dvadsať tisíc bojovníkov. Napriek svojim radikálnym názorom dokázal Front an-Nusra spolupracovať aj s ďalšími menšími skupinami. Mnohé z nich to obhajovali tým, že inak by boli rozprášené.
Koncom septembra 2015 vstúpila do hry ruská armáda, ktorá dramaticky zmenila rovnováhu síl v Sýrii a zachránila Assadov režim pred pravdepodobnou porážkou. Hoci ruské letecké údery sa nezameriavali na konkrétne skupiny, ale skôr na určité konfliktné zóny, oblasti ovládané Frontom an-Nusra (najmä Idlib, Hama a Aleppo) sa stali cieľom náletov. Preto od januára 2016 rokoval Džulání s ostatnými opozičnými skupinami o vytvorení veľkej koalície, do ktorej by bol začlenený aj Front an-Nusra. Ako ústupok ponúkal svoju rezignáciu vo vedení skupiny ale aj úplnú zmenu jej mena. Tieto vyjednávania najskôr narazili na neochotu Džuláního spretrhať svoje väzby s al-Káidou, ale nakoniec súhlasil aj s tým. Úspešné rokovania však prerušil fakt, že medzinárodné spoločenstvo začalo opäť výraznejšie podporovať Slobodnú sýrsku armádu (SSA). Vzrastajúca popularita SSA vyvolala novú vlnu revolučných protestov po celej Sýrii. Táto situácia vážne podkopávala autoritu Frontu an-Nusra, ktorý útokmi na demonštrantov vyprovokoval strety s s bojovníkmi Slobodnej sýrskej armády.
Dňa 29. júla 2016 zmenila Džuláního skupina meno na Džabhát Fatah aš-Šam, čím deklarovala, že už nie je spojená so žiadnou vonkajšou skupinou. To sa občas chápalo ako formálne oddelenie od al-Káidy, aj keď sľub vernosti nebol nikdy vypovedaný. Preto to bolo skôr vnímané ako snaha o maskovací manéver, pretože po vstupe Ruska do vojny bol Front an-Nusra spolu s Islamským štátom pravidelne označovaný ako hlavná teroristická hrozba v Sýrii. V tej dobe sa odhadovalo, že má päť až desať tisíc bojovníkov, výhradne Sýrčanov.
Pod novým názvom sa v druhej polovici roka 2016 snažila skupina zabrániť sýrskej armáde oslobodiť Aleppo, pričom neuspela. Spolupracovala pritom s niekoľkými ďalšími skupinami. Spoločne potom 28. januára 2017 vytvorili novú skupinu Haját Tahrír aš-Šám (Organizácia pre oslobodenie Levanty). Okrem premenovanej Fronty an-Nusrat sa jej súčasťou stali Front Ansar al-Dín, hnutí Núr al-Dín al-Zinky, ale aj skupiny Liva al-Hakk a Džaíš al-Sunna. Hlavné slovo v nej však malo vedenie Frontu an-Nusra. Skupina Haját Tahrír aš-Šám mala vtedy asi 20 000 bojovníkov. Popierala spojenie s al-Káidou a oznámila, že "je nezávislá a nie je pokračovaním predchádzajúcich organizácií". Jeden z jej vodcov abú Jaber zo skupiny Ahrár aš-sám, ktorý dlho usiloval o zjednotenie všetkých salafistov v Sýrii, sa dlhodobo staval proti prepojeniu Frontu an-Nusrat s al-Káidou, lebo oslabovalo jej koaličný potenciál. Sám pritom zastáva podobne radikálne názory ako predstavitelia al-Káidy. Začiatkom februára 2017 však časť vodcov oznámila, že sú lojálni al-Káide. Skupinu Haját Tahrír aš-Šám rozdeľovali tieto vnútorné spory a 1. októbra Jaber odišiel z čela skupiny a viedol už len jej radu. Hlavným veliteľom sa stal Muhammad Džulání.
Dňa 3. októbra 2017 uskutočnili ruské lietadlá Su-34 a Su-35 nálet na miesto, kde sa konalo stretnutie velenia Frontu an-Nusra. Pri útoku bolo usmrtených 12 poľných veliteľov Frontu an-Nusra vrátane Džuláního najbližšieho pomocníka, ktorým bol šéf bezpečnosti Ahmad Gizaj. Sám Muhammad Džulání utrpel viaceré ťažké zranenia a prišiel o ruku.
Na začiatku roka 2018 utrpela skupina Haját Tahrír aš-Šám veľkú porážku, keď sýrske vládne vojská oslobodili Východnej Ghútu a jej bojovníci sa museli stiahnuť do Idlibu. Tam ale skupina posilnila a na začiatku roku 2019 dostala pod kontrolu väčšinu provincie. V apríli preto začali sýrska vládne vojská s podporou Ruska útok na túto oblasť. Haját Tahrír aš-sám síce ich postup brzdil, ale nedokázal zabrániť oslobodeniu Chán Šajchúnu.
Vojnové zločiny a terorizmus
Hoci Front an-Nusra na rozdiel od Islamského štátu nemal záľubu v okázalej brutalite, v máji 2012 usporiadal pri Dajr az-Zaure hromadnú popravu 13 mužov. V lete 2012 sa priznal k vraždám zajatých vládnych vojakov s tým, že ich potrestal smrťou, keď sa priznali k zločinom. V istom roku sa skupina prihlásila ešte k sérii atentátov v oblastiach, ktoré boli pod kontrolou sýrskych vládnych síl (Midan, Damašku, Aleppo a Dajr az-Zaur).
V septembri 2013 sa Front an-Nusra prihlásil k masakru 30 civilistov v ďalších troch alavitských dedinách. Masaker mal byť pomstou za zabitie moslimov a ich žien vo východnej Ghúte, kde pri vládnom útoku chemickými zbraňami zahynulo 21. augusta 1400 ľudí.
V decembri 2013 zabili islamisti v meste Adra 15 civilistov z menšín Alavitov a sekty Drúzov. Podľa očitých svedkov, aktivistov a sýrskych štátnych médií vykonali tento útok skupiny Islamský front a Front an-Nusra. Ďalších 20 Drúzov zabili členovia Frontu an-Nusra v júni 2015 v dedine Qalb Lawzeh.
Montéléger
Montéléger je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montélier
Montélier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cesta I. triedy 61 (Česko)
Cesta I. triedy 61 je česká cesta I. triedy, ktorá začína v Makotřasoch na križovatke s cestou I/7 a vedie cez Kladno a Malé Přítočno na križovatku s cestou I/6 a E48, kde končí.
Plávanie na Letných olympijských hrách 2016 – 400 metrov voľný štýl ženy
Rekordy
V priebehu disciplíny boli rekordy prekonané.
Ceruzkový článok
Ceruzkový článok (iné názvy: ceruzkový monočlánok, ceruzková batéria, hovorovo ceruzková baterka; jazykovo nevhodne: tužkový (mono)článok, tužková batéria, tužková baterka; nabíjateľný aj ceruzkový akumulátor, jazykovo nevhodne tužkový akumulátor) je skôr hovorové označenie monočlánku (batérie) v tvare tyčinky, presnejšie to môže byť:
Journet
Journet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mestská hromadná doprava v Šuranoch
Mestská hromadná doprava v Šuranoch je zabezpečovaná autobusovou dopravou, ktorú prevádzkuje spoločnosť ARRIVA Nové Zámky. Služby MHD sú poskytované na 2 autobusových linkách s číslovaním 1 a 2. ARRIVA Nové Zámky prevádzkuje v Šuranoch 1 typ vozidiel.
Madona z Těrlicka
Madona z Těrlicka (alebo Těrlická Madona či Panna Mária ustavičnej pomoci z Těrlicka) je neskorogotická maľba z obdobia okolo roku 1500 z dielne Jakuba Beinharda vo Vroclave. Objavil sa náhodne pri reštaurovaní mariánskeho obrazu z kostola svätého Vavrinca v Těrlicku-Kostelci.
História
Obraz Panny Márie ustavičnej pomoci bol pôvodne umiestnený v kostole Najsvätejšej Trojice, ktorý bol zničený počas výstavby Těrlickej priehrady. Cenné predmety z tejto svätyne boli v roku 1962 prenesené do Kostola svätého Vavrinca v Těrlicku-Kostelci, vrátane mariánskeho obrazu. Vzhľadom na zlý stav diela sa v roku 2015 začali reštaurátorské práce. Počas tohto procesu sa podaril jedinečný objav.
Pôvodne sa predpokladalo, že tento obraz pochádza zo 17. storočia. Obraz bol pokrytý mladšími prvkami, textilnými výšivkami, papierovými a kovovými doplnkami a drobnými votívnymi darčekmi. Po odstránení aplikácií bolo zrejmé, že obraz bol niekoľkokrát premaľovaný. Podrobný reštaurátorský výskum však ukázal, že na doske sa zachovala súvislá vrstva kvalitnej neskorogotickej temperovej maľby z obdobia okolo roku 1500.
Reštaurovanie
Po odstránení maľby sa prepracovala koncepcia reštaurovania. Celá práca bola rozdelená do dvoch fáz. Najskôr sa vyhotoví kópia votívneho obrazu z kostola svätého Vavrinca, ktorý bol pôvodne určený na reštaurovanie. Zachová si vzhľad z 19. storočia a obnovia sa všetky pôvodné aplikácie. Bola použitá nová základná doska, na ktorú bola prenesená presná kópia obrazu z 19. storočia spolu so všetkými pôvodnými látkovými, papierovými a kovovými prvkami. Tento obraz bol po montáži a zarámovaní umiestnený späť do Kostola svätého Vavrinca v Těrlicku-Kostelci.
V druhej rovine sa zreštauruje neskorogotická tabuľová maľba. Tejto úlohy sa ujala MgA Romana Balcarová.
Z jedného diela tak v priebehu štyroch rokov (2015-2018) vznikli dve maľby.
Hlavnou úlohou reštaurátorov bolo časovo a technicky náročné spevnenie dreveného podstavca, ktorý bol značne poškodený husto zatlčenými malými klincami s neskoršou výzdobou. Gotické maľby boli reštaurované po úplnom odhalení mladších premalieb a pozlátok. Na okrajoch výjavu sa zachovalo gotické značenie, ktoré dokazuje, že formát maľby sa nezmenil a kompozícia je úplná. Obraz polopostavy Madony s korunou na hlave a Ježiškom na rukách je ikonograficky najbližšie k typu Madony Kráľovnej nebies. Oblečený Ježiško drží v jednej ruke knihu - pripomienku evanjelia - a v druhej ruke ľaliu - symbol nevinnosti. Madona drží stonku so siedmimi kvetmi ľalie, ktoré predstavujú sedem bolestí a sedem radostí Panny Márie. Anjeli po stranách a v strede koruny držia v jednej ruke korunu a v druhej hroty, symboly Kristovho umučenia. Kvalitná neskorogotická maľba pochádza z Vroclavu z dielne Jakuba Beinharda okolo roku 1500. Vroclavská proveniencia nie je priamo doložená archívnymi záznamami, ale potvrdzuje ju štylistická analýza diela a porovnanie s prácami Beinhardovej dielne, ktorá bola v tom čase centrom umeleckej tvorby v Sliezsku.
Objavenie Madony z Těrlicka má veľký význam nielen z hľadiska pamiatkovej starostlivosti, ale aj z umeleckohistorického hľadiska. Ide o jedinečný a vzácny príklad neskorogotického umenia v Sliezsku, keďže v Česku sa zachovalo len veľmi málo tabuľových malieb z tohto obdobia.
Toto znovuobjavené dielo bolo verejnosti predstavené počas Noci kostolov 24. mája 2019 v kostole svätého Václava v Ostrave. V rámci podujatia Otvorené kostoly tam obraz zostal až do 31. októbra 2019.
V októbri 2019 získali reštaurátorky Romana Balcarová, akademická maliarka Lenka Helfertová a farnosť Těrlicko-Kostelec cenu Patrimonium pro futuro v kategórii objav/nález roka, ktorú udeľuje Národný pamiatkový ústav.
Cesta I. triedy 66 (Česko)
Cesta I. triedy 66 je česká cesta I. triedy, ktorá začína v meste Příbram na križovatke s cestou I/18 a vedie k obci Milín, kde na križovatke s cestou I/4 končí.
Inachos
Inachos môže byť:
Montélimar
Montélimar je francúzske mesto v departemente Drôme, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Cesta I. triedy 65 (Česko)
Cesta I. triedy 65 je česká cesta I. triedy, ktorá vytvára dopravné napojenie mesta Jablonec nad Nisou na cestu I/35 a E442, vedúcu z Prahy do Liberca. Začína na križovatke s cestou I/14 a cez Rychnov u Jablonce nad Nisou vedie k obci Jeřmanice, kde na križovatke s I/35 končí.
Outward Bound
náhľad|Outward Bound logo (ružica kompasu) Outward Bound International (OBI) je medzinárodná, nezisková a nezávislá vzdelávacia organizácia, ktorá pracuje metódou zážitkového vzdelávania vo voľnej prírode. OBI je strešná organizácia, ktorej meno a licenciu nesú ďalšie školy v 35 krajinách sveta. Každoročne prejde ich kurzami viac ako 200 000 účastníkov. Všetky školy využívajú vo vzdelávaní koncepciu Outward Bound a zameriavajú sa na rozvoj osobnosti a sociálnych zručností účastníkov, najmä pomocou expedícií v prírode.
Vzdelávací koncept Outward Bound
náhľad|Expedícia pre inštruktorov
Ideové východiská
Otcom konceptu vzdelávania, ktorým pracujú Outward Bound školy je Kurt Hahn. Jedno z jeho filozofických východísk, na ktorých je prístup založený, je heslo, ktoré vo francúzskom originále znie „Plus est en vous“ a voľne preložené znamená „Je vo vás viac, ako si myslíte“. Použil ho ako motto svojej školy v Gordonstoune a doplnil ďalším heslom: „Tvoja neschopnosť je tvojou príležitosťou“. Domnieval sa, že prekonávaním slabostí sa u žiaka posilňuje dôvera v samého seba, trpezlivosť a odhodlanie. Rozvoj týchto charakterových vlastností vníma Hahn ako základný predpoklad pre budúcnosť ľudstva: „Nechajte deti stretnúť sa s víťazstvom aj porážkou. Keď doplníte nádrže ich vitality objavovaním a udržiavaním silných stránok, mali by ste sa sústrediť aj na ich slabosti. Je možné uprednostniť nadanie a dary dieťaťa a starostlivo pripravovať pôdu pre nenarušený reťazec ich úspechov. Môžete ich tak urobiť šťastnými, aj keď o tom pochybujem. Ale určite ich tak znevýhodníte v ich budúcom životnom boji.“
Svet
Prvá Outward Bound škola bola otvorená v Aberdovey, vo Walese v roku 1941 Kurtom Hahnom, a Lawrencom Holtom s podporou spoločnosti Blue Funnel Line. Outward Bound princíp bol jedným z výsledkov Hahnovej práce, ktorý vznikol počas jeho pôsobenia na škole Gordonstoun a pri tvorbe programu Cena vojvodu z Edinburghu. Pôvodnou misiou Outward Bound školy bolo umožniť mladým námorníkom zvládnuť drsné podmienky na mori tým, že sa naučia sebaistote, húževnatosti, vytrvalosti a nadobudnú reálne skúsenosti s drsnými prírodnými podmienkami.
Počas prvého roka fungovania školy pôsobil ako vedúci výchovy James Martin Hogan. Toto poslanie bolo v ďalších rokoch rozvíjané kapitánom J.F. „Freddy“ Fullerom, ktorý v roku 1942 prevzal vedenie školy v Aberdovey a do roku 1971 slúžil hnutiu Outward Bound ako senior inštruktor. Spoločnosť Blue Funnel Line dosadila na túto pozíciu práve Fullera, ktorý v prebiehajúcej bitke o Atlantik, ako člen posádky, prežil dva zásahy torpédom a 35 dní viedol záchranný čln Atlantickým oceánom bez strát na ďalších životoch. Od počiatku vzniku Outward Bound školy, základnou súčasťou programov bola komunitná práca, najmä v oblastiach záchranných služieb na mori a na horách. Pre Outward Bound školu vo Walese zostáva tento prvok dôležitou časťou všetkých kurzov pre inštruktorov aj žiakov. Prvý Outward Bound kurz pre ženy sa uskutočnil v roku 1951.
Začiatkom 60-tych rokov bol Fuller vyslaný do Spojených štátov amerických aby pomohol založiť Outward Bound školu v štáte Colorado, Outward Bound USA, a prvý tréningový tábor Mierových zborov v štáte Puerto Rico. Medzi ďalších význačnejších inštruktorov Outward Bound školy patria James Kielsmeier, Stan Hugill, Tom Kennerley, Paul Petzoldt, Robert B. Rheault, Karl Rohnke, Peter Willauer a Willi Unsoeld.
Slovensko a Česko
Na Slovensku a v Česku sa ku konceptu Outward Bound školy približuje zážitková pedagogika, ktorej myšlienky sa objavujú už v učení Jána Amosa Komenského a jeho metóde „škola hrou“.
V 19. a začiatkom 20. storočia sa rozvíjala turistika, pre ktorú je charakteristické kombinovanie aktívneho pohybu s ďalšími činnosťami ako táborenie, spoznávanie prírody, histórie a pamiatok. V tomto období vznikali rôzne turistické kluby a postupne sa rozvíjala výchova v prírode. V druhej polovici 20. storočia existovali rôzne športové a mládežnícke spolky. Do Československa prišli prvé informácie o Outward Bound a v roku 1977 vznikla Prázdninová škola Lipnice. Po roku 1989 sa začali transformovať a vznikať nové mládežnícke organizácie na báze občianskych združení. Po roku 1993 získala označenie Outward Bound organizácia Štúdio zážitku, vznikli aj Individuálna mládežnícka aktivita či Strom života a mnohé ďalšie, ktoré sú dodnes aktívne a pomáhajú rozvíjať princípy zážitkovej pedagogiky
Názov a motto
Názov Outward Bound pochádza z námorného výrazu, ktorý označuje moment, kedy loď opúšťa bezpečie prístavu a vypláva na otvorené more. V námornom systéme ho zobrazuje vlajka nazvaná Modrý Peter (Blue Peter). Outward Bound školy ju používajú ako symbol pre cestu sebarozvoja, ktorú začínajú všetci účastníci OBI kurzov. J. F. Fuller vytvoril motto Outward Bound školy „Slúžiť, snažiť sa a nevzdať sa“ prevzatím slov básne „Ulysses“ od Alfreda Lorda Tennysona.
Súčasnosť
Od založenia školy v polovici minulého storočia, Outward Bound International umožňovala jednotlivcom testovať vlastné fyzické a psychické hranice pomocou náročných a dobrodružných outdoorových kurzov a programov. Tieto skúsenosti často predstavujú životnú zmenu, sú prostriedkom budovania vnútornej sily a zvyšovania povedomia medziľudskej vzájomnosti. Na Slovensku s licenciou Outward Bound pracuje občianske združenie Štúdio zážitku Outward Bound Slovensko o.z.
Špecifiká kurzov a programov
Outward Bound kurzy postupujú podľa určitého „receptu“ alebo vzorca, nazvaného Model procesu Outward Bound (Outward Bound Process Model), ktorý dobre popísali Walsh a Golins (1976) :
V bežnej triede sa žiaci rozdelia do menších skupín pod vedením jedného alebo viacerých inštruktorov. Prvé dni, často ešte v základnom tábore, sa účastníci trénujú v outdoorových rekreačných aktivitách, ktoré budú súčasťou expedície a tiež vo filozofii Outward Bound školy. Po úvodných výzvach, stmeľujúcich skupinu, sa vyráža na expedíciu. Ako si postupne skupina začína vytvárať kapacitu pre efektívne tímové konanie, inštruktori čoraz viac prenechávajú rozhodovanie na jej vlastných pleciach.
Montferrand-la-Fare
Montferrand-la-Fare je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montfroc
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
La Bussière (Vienne)
La Bussière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Montfroc
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Bussière (Vienne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Etiópske cisárstvo
Etiópske cisárstvo (amhar. የኢትዮጵያ ንጉሠ ነገሥት መንግሥተ, Mangista Ityop'p'ya; iné názvy: Habešské cisárstvo, Abesínske cisárstvo, Habeš, Abesínia, Abesínsko - ďalšie krátke historické názvy pozri v článku Etiópia) bol africký štát nachádzajúci sa na území dnešnej Etiópie a Eritrei. Existovalo približne od roku 1137, kedy sa na etiópsky trón dostala dynastia Zangweovcov. Po nich nastúpila v roku 1270 Šalmunovská dynastia, ktorá uhájila nezávislosť Etiópie po dobu 700 rokov a to aj po tzv. „bitke o Afriku“ medzi európskymi veľmocami počas 19. storočia s výnimkou niekoľko rokov počas druhej svetovej vojny, kedy bola Etiópia obsadená talianskymi vojskami. Cisárstvo, ako etiópske štátne zriadenie, sa udržalo do roku 1975, keď bola monarchia zvrhnutá a nastolená ľavicová socialistická vláda.
Joussé
Joussé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2. slovenská futbalová liga 2022/2023
2. slovenská futbalová liga 2022/2023 bol 30. ročník druhej najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku. Majstrom sa stal FC Košice a vybojoval si tak postup do ďalšieho ročníka najvyššej súťaže. Na priečkach zaručujúcich zostup sa umiestnili FK Rača Bratislava a FK Dubnica nad Váhom. Cestu na štadióny si v tejto sezóne našlo 127 585 divákov a padlo v nej 686 gólov.
L’Isle-Jourdain (Vienne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Aigai
Aigai môže byť:
Cesta I. triedy 69 (Česko)
Cesta I. triedy 69 je česká cesta I. triedy, ktorá začína vo Vsetíne na križovatke s cestou I/57 a cez Liptál vedie do Vizovíc, kde končí na križovatke s cestou I/49.
Cicely Tysonová
náhľad|Tysonová v roku 2015 pri odovzdávaní cien Kennedy Center Honorees. Cicely Tysonová (* 19. december 1924, Harlem, New York, USA – † 28. január 2021 Harlem, New York, USA) bola americká herečka a modelka. Je známa z filmov Sounder (1972), The Autobiography of Miis Jane Pittman (1974), Oldest Living Confederate Widow Tells All (1994), Diary of a Mad Black Woman (2005), Farba citov (2011) a televízneho seriálu How to Get Away with Murder (2015 - 2020). V roku 2018 získala Čestného Oscara.