cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Práva zvierat
Historické pozadie
náhľad|Hon na [[jazveca sa stal v Anglicku podľa dokumentu Cruelty to Animals Act 1835 nezákonným. Kresba: Henry Thomas Alken, 1824.]] Myšlienka náležitého správania k zvieratám je na západe veľmi stará. starogrécki a starorímski filozofi diskutovali o otázke práv zvierat s ohľadom na ľudskú morálku. V starovekom Grécku boli ovplyvnené najmä tieto filozofické smery: animizmus, vitalizmus, mechanizmus a antropocentrizmus.
Pohorelá
Polohopis
Významné geografické body v okolí obce sú Ždiarske sedlo, vrch Orlová, horská poľana Andrejcová, prírodné rezervácie Mašianske skalky a Pohorelské vrchovisko. Na hornom konci obce sa nachádza prameň minerálnej vody.
Práva zvierat
Historické pozadie
Pytagorejci (6. st. pred Kr. – 4. st. pred Kr.) a neoplatonisti (3. st. – 6. st.) striktne rešpektovali práva zvierat, hlavne preto, že verili v migráciu duše medzi človekom a zvieraťom. Matematik a filozof Pytagoras je považovaný za prvého filozofa, ktorý sa zaoberal právom zvierat a ústrednú osobnosť animizmu. Pytagoras je tiež považovaný za prvého „osloboditeľa“ zvierat, pretože kupoval zvieratá na trhu za účelom ich oslobodenia.
Pre Aristotela boli zvieratá jedným z hlavných záujmov, ako prvý sa pokúšal o taxonomickú kategorizáciu. Aristoteles spozoroval niektoré psychologické podobnosti medzi ľuďmi a ostatnými živočíšnymi druhmi. Proti Pytagorovému názoru argumentoval tým, že zvieratá nemajú svoje vlastné záujmy a v tzv. scala naturae (Veľký reťazec bytostí ) sú v rebríčku ďaleko za ľuďmi, pretože sú iracionálne. Napísal „rastliny boli stvorené pre dobro zvierat a zvieratá boli stvorené pre dobro ľudí“.
Pohorelá
Polohopis
Obec je vzdialená na východ od Brezna,  juhozápadne od Popradu a  severne od Tisovca. Krajské mesto leží západným smerom.
Práva zvierat
Historické pozadie
Stoici trvali na iracionalite označenia všetkých zvierat ako otrokov a takéto chovanie k nim ako opovrhnutia hodné. Túto ideu tvrdo presadzoval Augustín z Hippa a následne bola vložená do kresťanskej teológie. Táto myšlienka bola celá absorbovaná rímskym právom – ako dôsledok kodifikácie rímskeho právnika Gaiusa a neskôr cisára Justiniána I.. V 11. storočí boli tieto práva vložené aj do bežných práv (napr. v Anglicku). Medzitým však argumenty pre rešpekt a záujem o zvieratá skoro zmizol a prospech zvierat zostal iba vo filozofickom a právnom pozadí až do konca 20. storočia.
Zvieratá a právo
V 3. alebo 4. storočí pred Kr. napísal rímsky právnik Anicius Hermogenianus Olybrius: „Hominum causa omne jus constitum“ („Právo bolo ustanovené v ľudskom záujme“). Najdôležitejším následkom takýchto pohľadov v minulosti bolo, že zvieratá sú kategorizované ako legislatívne „veci“ a nie ako legislatívne „bytosti“.
Zatiaľ čo bytosti majú svoje vlastné práva, veci nie. V práve existujú veci ako formálne objekty bytostí, napríklad ako veci, na ktoré si môže človek uplatniť vlastnícke práva. Tento štatút zvieratám nepriamo poskytoval právnu ochranu. Táto časť práva v súčasnosti definuje pole zvieracích práv, ktoré je mimochodom širšie ako samotné práva zvierat, pretože zahrňuje aj práva a záujmy adresované ľuďom, ktorí ich vlastnia.
Canchy (Calvados)
Canchy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pohorelá
Ulice
Clementisova, kpt. Nálepku, Nová, Orlová, Za potokom, Za vŕšok, Jesenského, Hviezdoslavova, M.R.Štefánika, Jánošíkova, Sihla, Partizánska.
Práva zvierat
Právny vývoj a návrhy
V 18. a začiatkom 19. storočia, humanistickí reformátori v Spojenom kráľovstve (RSPCA) a Spojených štátoch (ASPCA) viedli kampaň v záujme bezbranných, protestovali proti detskej práci, väznení pre dlžníkov, nezákonným trestom v školách a proti krutému zaobchádzaniu na zvieratách.
V roku 1800 preslávený abolicionista tej doby William Wilberforce podporoval návrh na zákaz štvania býka psami a štvania psov na uviazaného medveďa. V Dolnej snemovni parlamentu však tento návrh neprešiel. Neskôr sa objavilo ešte zopár návrhov. V roku 1809 Barón Erskine, popredný anglický lord kancelár, bol znepokojený týraním zvierat a zaviedol návrh na zákaz týrania všetkých domácich zvierat. Návrh neprešiel. Neskôr sa v roku 1821 objavil návrh na „prevenciu týrania a nevhodnému zaobchádzaniu s dobytkom“ a tak sa týranie domácich zvierat (dobytku) v Spojenom Kráľovstve stalo zločinom. Napriek tomu všeobecne nechránilo blaho týchto zvierat.
Pohorelá
Symboly obce
Návrhy obecných symbolov schválilo Obecné zastupiteľstvo Pohorelá na svojom zasadnutí dňa 20.6.1997 (bod B/5 Uznesenia č. 17). Heraldická komisia Ministerstva vnútra Slovenskej republiky zapísala obecné symboly do Heraldického registra Slovenskej republiky v marci 1998 pod signatúrou P-79/98.
Canchy (Calvados)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 212 obyvateľov (2009).
Práva zvierat
Právny vývoj a návrhy
Väčšina súčasných štátov urobila z neprávosti na zvieratách zločin. Právne dokumenty ako Animal Welfare Act (1966) sú uzákonené vo viacerých krajinách, regulujú napríklad správanie ľudí k zvieratám v poľnohospodárstve, výskume, zábave atď. Ale ani jeden zákon nezmenil postavenie zvieraťa ako predmetu.
Moderné hnutie
Základným princípom moderného hnutia za ochranu zvierat je, že veľa zvierat má základné záujmy, ktoré si zaslúžia poznávanie, ohľaduplnosť a ochranu. Z pohľadu zástancov tieto základné záujmy dávajú zvieratám morálne aj legislatívne práva.
Pohorelá
Erb obce
140px|vľavo|Pôvodná pečať obce Pohorelej Erb obce Pohorelá pozostáva z troch bielych kvetov čemerice s dvoma listnatými stopkami vyrastajúce z modrého trojvršia v červenom štíte. Čemericu zelenú (Helleborus uiridis) spomína v stati "Zbieranie lesných plodín" autor Michal Markuš, odvolávajúci sa na dielo Veszelského z roku 1798 (publikácia Horehronie - SAV Bratislava 1969) ako rastlinu používanú horehronskými a gemerskými pastiermi na liečenie zvierat. Vďaka tomu sa dostala do znakov obecných pečatí niektorých horehronských obcí založených na valašskom práve.
Canchy (Calvados)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Práva zvierat
Moderné hnutie
Je ako jedno z mála hnutí, ktoré sa snaží o sociálne reformy, vedené filozofmi. Hlavní predstavitelia sú austrálsky filozof Peter Singer a americký filozof Tom Regan. Zaslúžia si zmienku nielen vďaka ich vplyvnej práci ale aj tým, že reprezentujú dva hlavné prúdy filozofického myslenia s ohľadom na morálne aspekty práv zvierat. Singer, ktorého kniha Animal Liberation (Oslobodenie zvierat, 1972) je považovaná za jeden zo základných dokumentov hnutia, argumentuje tým, že na ľudí a zvieratá by sa malo prihliadať rovnako. V knihe opisuje utrpenie zvierat v laboratóriach a vo veľkochove, a požaduje rovnosť medzi ľudmi a zvieratami. Súčasný stav, keď ľudia zvieratá vykorisťujú označuje ako druhovú nadradenosť alebo speciesizmus, ktorý je rovnako eticky neobhajiteľný ako rasizmus a sexizmus. Názor býva často kritizovaný, napríklad tým, že právo implikuje aj povinnosti alebo že zvieratá nie sú schopné morálneho rozlišovania.
Pohorelá
Erb obce
Autorom návrhu erbu obce je Mgr. Peter Návoy - obecný kronikár a učiteľ v ZŠ.
Práva zvierat
Moderné hnutie
Utilitarista Singer tvrdí, že zvieratá majú nároky už iba tým, že sú vnímavé a dokážu cítiť bolesť aj radosť. Tento pohľad presadzoval aj zakladateľ moderného utilitarizmu Jeremy Bentham, ktorý o zvieratách napísal: ''„Otázkou nie je, Dokážu myslieť?, ani, Dokážu rozprávať? ale Dokážu trpieť?“'' Ak zvieratá dokážu trpieť, tak podľa Singera majú ľudia morálnu povinnosť minimalizovať alebo predchádzať takémuto utrpeniu, presne tak ako u ľudí. Tom Regan, ktorý nie je utilitarista tvrdí, že niektoré zvieratá disponujú rovnakými pokročilými poznávacími schopnosťami, ktoré sú dostatočné aby sa mi prisudzovali základné práva ľudí.
Pohorelá
Vlajka obce
Vlajka obce pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách červenej (2/8). modrej (1/8), bielej (2/8), modrej (1/8), červenej (2/8). Vlajka má pomer strán 2:3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi siahajúcimi do tretiny jej strany.
Práva zvierat
Moderné hnutie
Náboženskí autori tvrdia, že zvieratá si nezaslúžia rovnakú morálnu ohľaduplnosť, pretože nemajú „dušu“. Niektorí tvrdia, tak ako stoici, že zvieratá sú iracionálne a preto k nim ľudia nemajú žiadne morálne záväzky. Objavujú sa aj názory, odopierajúce zvieratám morálne nároky pretože nedokážu rozprávať alebo mať slobodnú vôľu. Problémom týchto protiargumentov, s výnimkou toho náboženského (ktorý sa nedá dokázať) je, že ani jeden nerozlišuje všetkých ľudí od všetkých zvierat. S časom sa k filozofom v hnutí pridali aj lekári, spisovatelia, vedci, akademici, právnici, teológovia, psychológovia, veterinári a ďalší odborníci, ktorí pracujú v rôznych úrovniach presadzujúcich práva zvierat. Vznikli viaceré profesionálne organizácie, ktoré vzdelávajú širokú verejnosť.
Pohorelá
Vlajka obce
Autorom návrhu vlajky obce a obecnej pečate je Ján Pompura - pracovník OÚ.
Dejiny
Obec vznikla začiatkom 17. storočia kolonizáciou na valašskom práve. Pôvodní obyvatelia sa zaoberali pastierstvom a spracúvaním dreva. Najstaršia písomná zmienka o obci pochádza z roku 1612. Patrila k Muránskemu panstvu.
Práva zvierat
Moderné hnutie
Americký profesor filozofie, spisovateľ Steven Best, britský psychológ Richard D. Ryder, vedec Gill Langley (špecializuje sa na alternatívu k testovaniu na zvieratách).
Pohorelá
Dejiny
V 18. storočí tu otvorili železnorudné bane a postavili železiareň. Výstavbou domčekov pre robotníkov pohorelských železiarní vznikla terajšia osada Pohorelská Maša. V 19. storočí prevzali vlastníctvo železiarní na Horehroní Coburgovci. Správa coburgovských železiarní bola presunutá do Pohorelej. Po rozsiahlej modernizácii sa Pohorelský železiarsky komplex stal najvýznamnejším výrobcom železa v Gemerskej župe. V roku 1833 správca pohorelského železiarskeho komplexu Karol Heyssl tu postavil prvú valcovňu plechov vo vtedajšom Uhorsku. Coburgovský priemyselný komplex pozdĺž toku Hrona tvorili v roku 1844 2 huty, 15 vyhní, 3 hámre, 3 valcovne plechu a 2 valcovne železných tyčí.
Práva zvierat
Radikálne hnutia
V súčasnosti fungujú aj radikálne organizácie zastávajúce sa práv zvierat, napríklad ALF. Takéto akcie bývajú niekedy označované ako ekoterorizmus. Aj niektoré straight edge skupiny zastávajú nekompromisné názory a filozofiu ochrany práv zvierat (Vegan Reich, This Time Tomorrow a iné).
Pohorelá
Dejiny
Počas SNP v okolí operoval Katrušinov oddiel z brigády Jánošík a oddiely z brigád veliteľov E. Bielika, Jegorova a Šukajeva.
Práva zvierat
Práva zvierat na Slovensku
Oficiálne orgány ochrany zvierat na Slovensku sú: Ministerstvo pôdohospodárstva Slovenskej republiky, Štátna veterinárna správa a okresné veterinárne správy. Na Slovensku práva zvierat legislatívne upravuje ''Zákon č. 115/1995 Z. z. o ochrane zvierat''. Vymedzuje zaobchádzanie so zvieratami, prepravu zvierat, usmrcovanie zvierat, chov a držanie zvierat. ''Zákon č. 488/2002 o veterinárnej starostlivosti a o zmene niektorých zákonov'' upravuje veterinárnu starostlivosť o zvieratá. Podľa § 378 ''Zákona č. 300/2005 Z.z. Trestný zákon'' môže byť páchateľ, ktorý týral zviera potrestaný odňatím slobody na šesť mesiacov až tri roky.
Na Slovensku pôsobí aj dobrovoľná, nezisková, nenáboženská a ekologická organizácia pre ochranu zvierat s názvom Sloboda zvierat.
Pohorelá
Kultúrne podujatia
V obci pôsobí Detský folklórny súbor Mladosť Pohorelá. V obci sa nachádza amfiteáter, ktorý slúži na organizovanie kultúrnych podujatí ako folklórne vystúpenia ale aj rockové festivaly. Rockový festival „Svätojánska noc plná hudby“ sa konal 17. júna 2006, zúčastnili sa ho viaceré významné skupiny slovenskej hudobnej scény.
Práva zvierat
Referencie a poznámky
náhľad|Muž s [[orangutanom]] náhľad|Veľkochov hydiny
Pohorelá
Kulinárske špeciality
Gombofce, cibliky, ciberaj, prekladanec, šmantľoška, hubjarka, tľapkance, guľky.
Miestny kroj
Pri slávnostných príležitostiach sa nosí mužský súkenný odev (kroj) s malým klobúčikom a ženský kroj charakteristický červenou výšivkou a sukňou s jemnou modrotlačou. Súčasťou kroja sú čižmy a zdobený "brusliak" - kožúšok bez rukávov z ovčej kože s kožušinou z vnútornej strany.
Fléville-devant-Nancy
Fléville-devant-Nancy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kœstlach
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alexander Húščava
Životopis
Po štúdiách na gymnáziu začal roku 1925 študovať na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Štúdium ukončil v júni 1929 a v novembri toho istého roku získal doktorát filozofie. V rokoch 1931-1933 študoval na Vatikánskej archívnej škole, ktorú však nedokončil. Vo vatikánskych archívoch sa venoval výskumu sloveník z obdobia pontifikátu pápeža Inocenta VI. Okrem toho bol v tomto období aj sekretárom Československého ústavu historického v Ríme. Potom začal študovať na Štátnej archívnej škole v Prahe, ktorú ukončil 26. júna 1936. V rokoch 1933-1937 pracoval na Krajinskom archíve v Bratislave. Roku 1937 sa habilitoval a získal hodnosť docenta. V tom istom roku nastúpil pracovať na Filozofickú fakultu UK v Bratislave. 1. júla 1939 sa stal mimoriadnym profesorom a 1. septembra 1940 riadnym univerzitným profesorom. V rokoch 1948-1949 zastával funkciu dekana Filozofickej fakulty. Na jeho podnet sa od roku 1950 začal študovať odbor archívnictvo, vedúcim ktorého bol v rokoch 1950-1969. 1. marca 1953 dosiahol vedeckú hodnosť doktora historických vied. Na Filozofickej fakulte pôsobil až do svojej smrti 9. augusta 1969.
V roku 1966 bol vyznamenaný Zlatou medailou UK a roku 1969 mu bol udelený Rad práce.
Alexander Húščava je pochovaný na cintoríne Slávičie údolie v Bratislave.
Tvorba
náhľad|Pamätník historika profesora v Lamači (Michal Zdravecký, 1988) Venoval sa najmä problematike pomocných vied historických. Najskôr to bola diplomatika, ktorej sa venoval pri hodnotení stredovekých listín z Liptova (Ján Literát a liptovské falzá). Tento materiál sa stal podkladom k štúdiu genealogických a heraldických problémov (Archív zemianskeho rodu z Okoličného). Je autorom prvej slovenskej učebnice paleografie (Dejiny a vývoj nášho písma), ktorá sa používa dodnes. Venoval sa tiež metrológii (Poľnohospodárske miery na Slovensku). Vo svojej tvorbe nezabudol ani na svoje rodisko, ktorého históriu spracoval v knihe Dejiny Lamača.
Pamiatka na jeho osobnosť
Katedra archívníctva a pomocných vied historických Filozofickej fakulty UK v Bratislave udeľuje každoročne od roku 2006 na jeho počesť Cenu profesora Alexandra Húščavu za najlepšiu študentskú vedeckú odbornú prácu v odbore archívnictva a pomocných vied historických.
Od roku 1972 je po Alexandrovi Húščavovi pomenovaná ulica v Dúbravke, mestskej časti Bratislavy.
V Lamači na Heyrovského ulici v roku 1988 postavili na počesť rodáka Alexandra Húščavu pamätník s bustou, ktorého autorom je akademický sochár Michal Zdravecký.
Osobný archívny fond
Osobný archívny fond, ktorý zahŕňa archívne dokumenty z vedeckej a pracovnej činnosti profesora Húščavu, je uchovávaný v Ústrednom archíve SAV v Bratislave.
Svätý Bazil
Svätý Bazil môže byť:
Bézierova krivka
right|thumb|Príklad použitia Bézierovej krivky
Bézierova krivka je jednou z mnohých parametrických kriviek. Umožňuje interaktívne vytváranie a modifikáciu svojho tvaru. Pomocou Bézierovej krivky je možno reprezentovať aj interpolačné krivky (existujú napríklad algoritmy na prevod medzi interpolačnými spline kubikami a B-spline kubikami resp. Bézier kubikami).
Definícia
thumb|Skladanie Bézierových kriviek
Bézierova krivka n-tého stupňa pre n+1 zadaných kontrolných bodov, ktoré tvoria tzv. riadiaci polygón, je pre definovaná ako
pričom B_{i,n}(t) je i-tý Bernsteinov polynóm n-tého stupňa:
Bernsteinove polynómy tvoria bázu vektorového priestoru polynómu a spĺňajú rekurentný vzorec:
navyše, ďalej B_{0,0}=1. Je tak možný stabilný číselný rekurzívny výpočet hodnoty Bézierovej krivky pomocou Casteljauho algoritmu:
Valaská
Valaská je obec na Slovensku v okrese Brezno. Obec vznikla počas tzv. Valašskej kolonizácie na prelome stredoveku a novoveku. V októbri 1944 počas povstaleckých bojov, obec čiastočne vypálili nemeckí vojaci. Zhoreli 3 budovy a zahynulo 5 ľudí.
Montanista
Montanista môže byť:
Zoznam častí seriálu Odsúdené
Toto je zoznam častí seriálu Odsúdené.
4600 Meadows
4600 Meadows (1985 RE4) je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavil Henri Debehogne 10. septembra 1985.
South African Open 1979
South African Open 1979 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 27. novembra do 3. decembra 1979  na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom Johannesburgu. Titul v dvojhre získal Američan Andrew Pattison, ktorý vo finále porazil Paraguajčana Pecciho. Titul vo štvorhre získali Juhoafričania Bob Hewitt a Frew McMillan, ktorí vo finále porazili americko-britský pár Mike Cahill, Buster C. Mottram.
Dvojhra mužov
🇺🇸 Andrew Pattison vs. 🇵🇾 Victor Pecci 2-6 6-3 6-2 6-3
Štvorhra mužov
🇿🇦 Bob Hewitt / 🇿🇦 Frew McMillan vs. 🇺🇸 Mike Cahill / 🇬🇧 Buster C. Mottram 1-6 6-1 6-4
Choroby oka a jeho adnexov (MKCH-10)
'''VII. kapitola - CHOROBY OKA A JEHO ADNEXOV (MKCH-10, H00 - H59)'''
Obsahuje tieto skupiny položiek
Nezahŕňa:
San Sebastian
San Sebastian môže byť:
Príklonka
Príklonka alebo enklitika je neprízvučné slovo prikláňajúce sa k predchádzajúcemu prízvučnému slovu, napríklad slovo ma vo výraze vidí ma.
Gustáv Zeman
Gustáv Zeman (* 7. jún 1906, Myjava† 1. marec 1980, Banská Bystrica) bol slovenský staviteľ, podnikateľ, účastník SNP, poslanec Slovenskej národnej rady za Demokratickú stranu (19451948) a mešťanosta Banskej Bystrice (19451946).
Život
Narodil sa 7. júna 1906 v Myjave v rodine Daniela Zemana a Márie rod. Krupičková. Študoval na Vyššej priemyselnej škole staviteľskej v Bratislave, následne pokračoval v štúdiu v odbore architektúra a pozemné staviteľstvo na Vysokej škole technickej v Brne, avšak vysokoškolské štúdium nedokončil. Ako spolumajiteľ spoločnosti Ivaška a Zeman realizoval stavby všetkých druhov na strednom Slovensku.
Zúčastnil sa a organizačne prispel k Slovenskému národnému povstaniu. Bol spoluzakladateľom Revolučneho národného výboru (RNV) na Horehroní (1944) a predsedom RNV v Banskej Bystrici, ktorý sídlil v priestoroch jeho firmy. Po ústupe povstania do hôr slúžil ako príslušník partizánskej skupiny mjr. Petrova v Balážoch, jeho poradca pre otázky týkajúce sa Banskej Bystrice a okolia. Po oslobodení organizoval obnovenie miestnych orgánov v Banskej Bystrici, kde zastával funkciu mešťanostu (19451946). Na zjazde delegátov národných výborov 29. augusta 1945 v Banskej Bystrici bol zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za Demokratickú stranu. Slávnostný sľub zložil 14. septembra 1945.
V rokoch 19481950 bol vedúcim prevádzky Československých stavebných závodov v Banskej Bystrici, vykonávateľom stavebného dozoru generálneho projektanta Zdravoprojektu Bratislava na stavbe nemocnice v Banskej Bystrici (19761979). Popri svojej práci bol členom Mestského divadelného združenia v Banskej Bystrici, členom telovýchovných spolkov a organizátorom lyžiarskych aktivít v meste. Zomrel 1. marca 1980 v Banskej Bystrici.
Príklad
Príklad je prostriedok objasňovania a oplyvňovania. Podľa Aristotela sa podobá návodu a návod je počiatkom. Príklad je špeciálny, konkrétny prípad ilustrujúci všeobecnú situáciu alebo postup a uľahčujúci pochopenie všeobecnej teórie. Príklad môže ukazovať aj neplatnosť nejakého tvrdenia (tzv. protipríklad).
Platón o príklade: Ak chceš porozumieť tomu, čo sme práve povedali, pochop to na jednom príklade a uvedom si, že je to tak so všetkým.
Canteloup (Calvados)
Canteloup je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 187 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
František Nižnánsky
V roku 1942 sa stal riaditeľom novovzniknutého Štátneho veterinárskeho diagnostického ústavu v Bratislave kde zotrval až do roku 1958. Neskôr pracoval v Biologickom ústave SAV, potom v Laboratóriu experimentálneho lekárstva ČSAPV v Bratislave a od roku 1963 riadil pobočku Výskumného ústavu veterinárskeho lekárstva Brno v Ivanke pri Dunaji.
Dóm
Dóm môže byť:
Committee on Data for Science and Technology
Committee on Data for Science and Technology, skratka CODATA, je interdisciplinárna komisia Medzinárodného výboru pre vedu (ICSU) zriadená v roku 1966. Jej cieľom je zlepšovať zber, ukladanie a kritické vyhodnocovanie údajov dôležitých pre vedu a technológiu.
V roku 1969 komisia vytvorila pracovnú skupinu pre konštanty (TGFC). Jej cieľom je poskytovať medzinárodne akceptované hodnoty fundamentálnych fyzikálnych konštánt vrátane smerodajných odchýlok. Prvý súbor CODATA bola vydaná v roku 1973 a následne v rokoch 1986, 1998, 2002, 2006, 2010 a 2014.
Odporúčané hodnoty fyzikálnych konštánt publikuje Národný inštitút štandardov a technológie.
Publikácie a konferencie
CODATA podporuje Data Science Journal a spolupracuje na veľkých dátových konferenciách ako SciDataCon a International Data Week.
V októbri 2020 CODATA spoluorganizuje medzinárodné sympózium FAIR spolu s iniciatívou GO FAIR s cieľom poskytnúť fórum pre pokrok v medzinárodnej a medziodborovej konvergencii okolo FAIR. Podujatie spojí globálnu dátovú komunitu so záujmom kombinovať údaje naprieč doménami pre množstvo výskumných problémov - vrátane hlavných globálnych výziev, akými sú napríklad problémy súvisiace s cieľmi trvalo udržateľného rozvoja. Výsledky budú priamo prepojené s programom CODATA Decadal Program
Data for the Planet: zabezpečenie toho, aby údaje fungovali pre veľké výzvy viacerých domén, a s vývojom komunity GO FAIR smerom k internetu údajov a služieb FAIR..
Libanon
Libanon, dlhý tvar Libanonská republika, je štát na Blízkom východe, pri východnom pobreží Stredozemného mora. Hraničí na severe a východe so Sýriou, na juhu s Izraelom.
Osmanská ríša a prvá svetová vojna
Libanon bol od roku 1516 do roku 1918 súčasťou Osmanskej ríše. Roku 1861 Libanon získal autonómiu. Počas prvej svetovej vojny došlo v roku 1915 v krajine k nastoleniu vojenskej diktatúry pod vedením Džamala Pašu. Spolu s porážkou centrálnych mocností došlo tiež k rozpadu Osmanskej ríše.
Spojené kráľovstvo a Francúzsko podpísali tajnú Sykes-Picotovu dohodu, na základe ktorej si rozdelili arabské provincie Osmanskej ríše. Libanon spolu so Sýriou sa stali sférou vplyvu Francúzska a hoci územie Libanonu na konci vojny v roku 1918 obsadili Briti, Francúzi trvali na dodržaní dohody a ich odchode. Spojené kráľovstvo, Francúzsko a USA navrhli mandátnu formu usporiadania krajiny, ktoré by pomohlo pripraviť krajinu na nezávislosť. V roku 1920 tak bol Libanon vyhlásený mandátnym územím Spoločnosti národov pod správou Francúzska a vyhláseniu Veľkého Libanonu. Roku 1925 bol Libanon oddelený od Sýrie a v nasledujúcom roku došlo k vyhláseniu libanonskej ústavy a Libanonskej republiky. Napriek tomu však naďalej zostal francúzskym mandátnym územím.
Druhá svetová vojna
left|thumb|Mandátna Sýria pred rokom 1937 Počas druhej svetovej vojny bol Libanon pod dozorom vichistickej kolaborantskej vlády, avšak už roku 1941 do Libanonu prišli jednotky Spojeného kráľovstva a Slobodného Francúzska. V roku 1943 bol oficiálne zrušený francúzsky mandát a formálne uznaná nezávislosť krajiny. Jednotky Francúzska boli úplne stiahnuté až po ukončení druhej svetovej vojny v roku 1946.
V roku 1943 došlo v krajine k dôležitej dohode medzi jej hlavnými predstaviteľmi, tzv. Národnému paktu. Išlo o dohodu nepísanú, ktorej súčasťou bolo rozdelenie moci v krajine medzi hlavné náboženské skupiny - prezidentom sa tak stal maronit, premiérom sunnit a predsedom parlamentu šiit.
Ako jediná arabská krajina podpísal Libanon v roku 1957 Eisenhowerovu doktrínu. Roku 1958 došlo k spojeniu susednej Sýrie s Egyptom, čím vznikla Zjednotená arabská republika vedená Gamalom Násirom, ako výsledok panarabskej vlny, šíriacej sa medzi arabskými krajinami. Libanonskí kresťania sa prirodzene obávali možnosti zlúčenia Libanonu so Sýriou, čo požadovali predovšetkým libanonskí moslimovia. Vzhľadom k tejto situácii sa maronitský prezident Kamil Šamún rozhodol nenasadiť armádu (ktorá bola konfesne rozdelená na milície) ale obrátil sa s prosbou o pomoc na USA, ktoré vyslali do oblasti svoje jednotky. Po upokojení situácie bol zvolený nový prezident a následne stiahnuté jednotky USA.
S postupným príchodom Palestínčanov (OOP) do Libanonu (už od roku 1948) došlo medzi nimi a libanonskou armádou k stretom. OOP začala podnikať útoky z libanonského územia proti Izraelu, ktorý následne realizoval odvetné akcie, pri ktorých prenikal na libanonské územia.
Občianska vojna
right|thumb|Línia sa Green Line, ktorá delila východný a západný Bejrút, 1982 Na vzraste napätia mali značný podiel palestínski utečenci, ktorí do krajiny prišli hlavne po vyhlásení štátu Izrael a prvým arabsko-izraelskom konflikte v roku 1948, po šesťdňovej vojne v roku 1967 a po presune OOP do Libanonu v roku 1970, kedy na juhu začala budovať štát v štáte.
Palestínčania sa stretávali s miestnymi obyvateľmi, ktorí sa cítili utláčaní (nespokojní boli predovšetkým kresťania), a tak v polovici sedemdesiatych rokov stáli proti sebe kresťanskí falangisti a palestínski utečenci spolu so sunnitskými moslimami. Na začiatku vojny bolo niekoľko konfliktov; prvý atentát, namierený na autobus prevážajúci členov kresťanskej Falangy, bol spáchaný 13. apríla 1975. Veliteľ falangy obvinil z tohto činu Palestínčanov, a ako odvetu falangisti napadli autobus prevážajúci palestínskych robotníkov do utečeneckého tábora.
Na žiadosť libanonskej vlády do krajiny prišli v apríli 1976 sýrske jednotky, ktoré spolu s kresťanmi vytlačili palestínskych bojovníkov na juh krajiny. Prímerie vydržalo len do roku 1978, kedy vypukli ďalšie boje, v ktorých už ale Sýrčania stáli na strane Palestínčanov.
16. septembra 1982 bol spáchaný masaker, kde kresťanskí falangisti napadli utečenecké tábory v západnom Bejrúte. Reagovali tak na atentát, spáchaný na veliteľa Falangy Bašíra Džamáíla. Falangisti napadli Palestínčanov na území kontrolovanom Izraelom, pričom proti tomu izraelskí vojaci nezasiahli. Kvôli tomu bol tvrdo kritizovaný aj minister obrany Ariel Šaron.
Pokračovali aj rokovania o prímerí a 17. mája 1983 Libanon, Izrael a USA podpísali dohodu o izraelskom stiahnutí, ktoré bolo podmienené odchodom sýrskych jednotiek z krajiny, čo však Sýria odmietla. Napriek tomu sa izraelské jednotky postupne do roku 1985 stiahli. Izrael zasahoval do vojny len podporou kresťanských jednotiek generála Auna, ktorý v roku 1989 začal boj za vyhnanie sýrskych jednotiek z krajiny. Po krátkom úspechu bol Aun obkľúčený Sýrčanmi a musel utiecť na francúzske veľvyslanectvo.
Občiansku vojnu ukončila dohoda z Taif, prijatá libanonskými poslancami v októbri 1989 na zasadnutí v saudskoarabskom Taífe. Bola prijatá tzv. Charta národného zmierenia – ústavná a administratívna reforma, ktorá trochu obmedzila privilegované postavenie Maronitov v krajine, dohoda o vláde národnej jednoty a legalizácii pobytu sýrskych jednotiek v Libanone. Dohoda z Taif ukončila pätnásťročnú občiansku vojnu v Libanone.
Libanon od začiatku 90. rokov
right|thumb|Časť ulice Rue Minet al Hosni, kde bol 14. februára 2005 zavraždený [[Rafik Hariri]]
V roku 1990 začala povojnová obnova krajiny (juh bol napriek tomu naďalej okupovaný Izraelom, na zvyšnom území sa nachádzalo 40 000 sýrskych vojakov, čím bola zaistená politická nadvláda Sýrie). V máji 1992 viedli sociálne nepokoje vyvolané ťaživou hospodárskou situáciou k odstúpeniu vlády a následným parlamentným voľbám v auguste 1992. V nich zvíťazila prosýrska väčšina, bola zriadená vláda Rafika Haririho, presadzujúca ekonomickú obnovu krajiny. S tým rástlo zadlžovanie a po celé deväťdesiate roky pokračovali útoky Hizballáhu na Izrael z južnej časti Libanonu, na ktoré Izrael reagoval odvetnými útokmi.
left|thumb|Miesta, ktoré boli medzi 12. a 13. júlom 2006 bombardované Izraelom Až v máji 2000 ukončil Izrael okupáciu južného Libanonu a naplnil rezolúciu BR OSN č. 425 stiahnutím svojich vojsk. Po stiahnutí Izraela prevzali moc v oblasti milície Hizballáhu. Od roku 2001 kresťanská komunita s rôzne dlhými prestávkami protestovala proti prítomnosti sýrskych jednotiek a proti zasahovaniu Sýrie do vnútorných záležitostí Libanonu. Konečne v júni 2001 Sýria svoje vojská z Bejrútu a okolia stiahla a vyhovela požiadavkám Libanončanov.
14. februára 2005 bol vykonaný atentát na bývalého libanonského premiéra Haririho, ktorý predstavoval symbol povojnovej obnovy Libanonu a jeho liberálnej politiky. Tento akt vyvolal vlnu protisýrskych demonštrácií, ktoré sa už neobmedzovali len na kresťanskú komunitu a znamenali počiatok tzv. Cédrovej revolúcie. 26. apríla 2005 bolo dokončené sťahovanie sýrskych vojsk z Libanonu, ktorému predchádzal intenzívny tlak zo strany medzinárodného spoločenstva, aj od libanonskej opozície. Tá otvorene obvinila Damašk z podielu na februárovom atentáte, čo Sýria poprela, hoci väčšina Libanončanov bola presvedčená o opaku.
12. júla 2006 došlo ku konfliktu na libanonskej hranici, kedy bolo pri raketovom útoku Hizballáhu na mesto Šlomi zabitých 8 vojakov a ďalší 2 boli unesení. Libanon požadoval ich prepustenie, čo Hizballáh podmienil prepustením svojich zajatcov v krajine. Na prepustenie zajatcov a zvýšenie kontroly nad južnou časťou Libanonu apelovala aj OSN.
Izrael začal vykonávať letecké útoky, hoci Kofi Annan nabádal k zdržanlivosti a vyslal zbor 3 vyjednávačov. Útoky napriek tomu pokračovali, preto OSN poslal do Bejrútu hlavného vyjednávača Vijaya Nambiara, aby vyjadril solidaritu a podporu libanonskej vláde. Bola zničená infraštruktúra a pretrvávala vojenská blokáda Libanonu. Humanitárne podmienky sa naďalej zhoršovali a OSN nebola schopná pomáhať, preto Kofi Annan navrhol opatrenia na zastavenie krviprelievania. Pri útoku na stanovište mierovej misie OSN (UNIFIL) 25. júla zomreli 4 pozorovatelia a pozície misie sa stali terčom útokov oboch strán. Po nálete na mesto Kana zomrelo 30. júla vyše 50 ľudí, prevažne detí, na čo OSN poslala do oblasti humanitárny konvoj. Viac ako 800 tisíc osôb bolo vysídlených a 100 tisíc utieklo do Sýrie, preto OSN predĺžila mandát misie UNIFIL do 31. augusta 2006. Po tom, ako 11. augusta prijala BR OSN rezolúciu č. 1701, došlo 14. augusta k zastaveniu vojenských útokov a prímeriu. Izraelská armáda sa stiahla za modrú líniu a libanonskí vojaci sa rozmiestnili po celom južnom území. V sídle OSN v New Yorku prebehli rokovania a jednotky UNIFIL boli rozšírené z 2000 na cca 15 000 príslušníkov.
Geografia
right|thumb|Hory v blízkosti dediny Barouk Libanon je malá hornatá krajina ležiaca vo východnom Stredomorí (pobrežná hranica je dlhá 225 km). Hoci sa krajina nachádza pri mori a neďaleko je sýrska púšť, v libanonskom pohorí sú v zime vhodné podmienky na lyžovanie, hlavne vďaka až 3000 m vysokým horám. Tento hornatý pás sa delí na pohorie Libanon a Antilibanon. Prvý z nich leží rovnobežne s pobrežím v celej jeho dĺžke, Antilibanon sa tiahne pozdĺž hranice so Sýriou. Zasnežené hory dali krajine tiež meno (aramejské slovo Laban znamená "biely"). V pohoriach Libanon a Antilibanon, rozdelených údolím Bikáa sa vyskytujú vzácne a chránené zvyšky cédrových lesov. Libanonu sa hovorí krajina cédrov a céder je zobrazený aj na štátnej vlajke. Viac ako polovica územia je položená vyššie ako
Mestá
Ďalšie sídla: Baalbek, Džizín, Byblos, al-Hirmíl, Mardžajún, al-Miná, Nabatíja, az-Zahrání.
Správne členenie
Libanon sa člení na 6 provincií (arabsky محافظة muháfazat, plurál محافظات muháfazat).
Demografia
right|thumb|Vývoj populácie Odhaduje sa, že v Libanone žije 5,85 mil. obyvateľov, z toho je 95% Arabov, 4% Arménov, 1% sú Palestínčania, Turkméni a i. Podľa odhadov je však Palestínčanov až 12%, nemajú tu však priznané občianstvo a mnoho z nich nemá ani pas, preto nemôžu vycestovať. Podľa údajov UNRWA bolo v decembri roku 2003 v Libanone viac ako 390 000 palestínskych utečencov. Mimo toho tu žije určité percento Sýrčanov a Kurdov (spolu asi 3%), z toho veľkú časť tvoria sezónni robotníci. Z ďalších dôležitých menšín sú to Egypťania, ktorých bolo v roku 2003 na 45 tisíc, ďalej niekoľko desiatok tisíc občanov Srí Lanky, Filipín a Malajzie, ktorí do Libanonu prichádzajú rovnako za prácou.
thumb|Hlavné náboženské skupiny v Libanone (2010) Z náboženského hľadiska sú zastúpení moslimovia 59,7 % (sunniti, šiíti, drúzi, Isma'ilite, alaviti), kresťania 39 % (väčšinou maroniti, grécki pravoslávni, arménska apoštolská cirkev, gréckokatolícka cirkev, sýrska cirkev, rímskokatolícka cirkev, chaldejská katolícka cirkev, asýrska cirkev, egyptskokresťanská, protestantská) a iné 1,3 % (pozn. 14 náboženských siekt). Presné čísla nie sú známe kvôli neprehľadnej situácii a občianskym vojnám. Pri sčítaní ľudu v roku 1932 bolo kresťanov ešte 55% a zníženie ich zastúpenia spôsobila zvýšená pôrodnosť moslimov. Gramotných je 89% obyvateľov krajiny. Úradným jazykom je arabčina, väčšina nápisov v mestách je ale aj po anglicky alebo francúzsky.
Osídlené je najmä pobrežie a pohorie Libanon okolo Bejrútu (90% obyvateľstva žije v mestách alebo v ich okolí). Významná je zahraničná diaspóra, presahujúca 12 mil. Libanončanov (podľa niektorých údajov až 15 mil.) Emigrácia prebehla v niekoľkých vlnách, v súčasnosti prebieha ďalšia jej významná fáza. Podľa záveru štúdií UNPF a ministerstva sociálnych záležitostí sa odhaduje, že v rokoch 2000 a 2002 emigrovalo medzi 8 až 15 tis. Libanončanov mesačne a tento trend pokračoval aj v roku 2003. Jedná sa hlavne o mužov - kresťanov - medzi 25 a 35 rokmi. Dôvodom je neistá situácia v regióne, vedomie ekonomickej krízy v krajinu a nezamestnanosť, čo je varujúce najmä u mladých absolventov vysokých škôl
Konkrétne demografické dáta:
Utečenci
Pred začiatkom občianskej vojny v Sýrii boli pre krajinu boľavým miestom Palestínčania. Niektorí z nich žijú v Libanone päťdesiat rokov a mnoho sa ich tu narodilo. Ich prítomnosť však znášala väčšina Libanončanov veľmi ťažko, boli obmedzovaní radom vyhlášok a nariadení, žili v utečeneckých táboroch a boli do značnej miery závislí na daroch od Spojených národov. Do vypuknutia konfliktu v Sýrii tvorili utečenci približne desatinu populácie. Situácia sa radikálne zmenila po vypuknutí vojny v susednej Sýrii, čo zvýšilo počet utečencov v Libanone na približne 1,3 milióna (2016, UNHCR), čím tvoria jednu štvrtinu obyvateľstva. To predstavuje pre malý Libanon veľkú ekonomickú záťaž.
Ekonomika
right|thumb|Vývoz v roku 2006 V občianskej vojne v rokoch 1975-1990 stratil Libanon veľa zo svojho bohatstva. Predtým sa mu hovorilo "Stredomorské Švajčiarsko", ale dnes je situácia iná. V 90. rokoch ustálil ekonomickú aj politickú situáciu Rafík Harírí (ktorý bol v roku 2005 zavraždený). Libanon vykazuje veľkú mieru zadlženia - 170% HDP, ekonomika rastie tempom 4% a HDP na osobu dosahuje 10 000 USD (2013). Ekonomika je však stále ohrozovaná nestabilitou, vnútornou aj vonkajšou. Až 8% obyvateľov žije v extrémnej chudobe.
Poľnohospodárstvo zamestnáva okolo 15% obyvateľov a pestuje sa vinič, paradajky, olivy a citrusy. Počas vojny sa rozvinulo pestovanie ópia a marihuany. Chová sa predovšetkým hydina, menej už kozy či ovce.
Ťažia sa stavebné hmoty a väčšina energie pochádza zo spaľovania ropy. Vyrába sa cement, odevy a šperky. Cesty majú väčšinou pevný povrch, ale počas vojny neboli udržiavané. Železnica bola vojnou kompletne vyradená z prevádzky. Medzinárodné letisko je v Bejrúte.
Vyvážajú sa hlavne potraviny a poľnohospodárske výrobky (pomaranče, olivy, tabak), dovážajú sa stavebniny (pre obnovu), stroje a spotrebný tovar, čiastočne tiež elektrická energia. Zo Sýrie sa dováža ropa. Hlavné obchodné kontakty sú s Francúzskom, Nemeckom, Talianskom a Sýriou.
Vláda a politický systém
thumb|Budova parlamentu na námestí l'Étoile. Libanon je republika v čele s prezidentom, sídliacim v hlavnom meste Bejrút.
Libanon je parlamentná republika - politické strany sú organizované väčšinou na koncesnom princípe. Platí ústava z 23. júna 1926 (najstaršia bez prerušenia platná ústava v arabskom svete), s najdôležitejšími revíziami: Taef Agreement (dohoda z Taif - 21. 9. 1990) → tzv. Druhá republika (transformácia "prezidentskej republiky" na republiku s dominantným postavením vlády - "sektárske delenie moci" + výhoda pre moslimov na úkor početne ubúdajúcich kresťanov). Od polovice 70. rokov 20. stor. do parlamentných volieb v roku 1992 občianska vojna znemožnila efektívne fungovanie centrálnej vlády a konania volieb.
V krajine existuje nespočetné množstvo politických strán, ktoré sa delia podľa etnického alebo náboženského kľúča, sú volené do Národného zhromaždenia (Assemblée Nationale - francúzsky, madžlisu Alnuwab - arabsky), kde 64 kresiel patrí kresťanom a 64 moslimom.
Významnou politickou silou je šiítske hnutie Hizballáh, ktoré je niekdy označované za teroristickú organizáciu (pre USA, Kanadu, Izrael je to teroristická organizácia – nie však pre EU). Hizballáh páchal v dobách občianskej vojny útoky na Izrael a práve táto krajina usiluje o jeho likvidáciu.
Hnutie Hizballáh vzniklo v roku 1982 na juhu Libanonu. Hlavným zámerom bolo nastoliť teokraciu iránskeho typu a boj proti falangistom, izraelskej armáde a zahraničným silám (USA). Po skončení občianskej vojny sa transformovalo na politickú stranu a v roku 1992 získalo zastúpenie v parlamente (celkom 12 kresiel zo 128). Vo voľbách v roku 2006 získalo už 16 kresiel a poľným veliteľom a duchovným je Hasan Nasralláh, duchovným vodcom je Hussein Fadlallah.
V polovici júla 2006 zorganizoval Hizballáh útok na pohraničné stanovište izraelskej armády, zabil 8 vojakov, 2 uniesol a podporil predchádzajúcu požiadavku extrémistického hnutia Hamás na výmenu týchto rukojemníkov za zhruba 1000 väznených extrémistov. Zahájil raketový útok na izraelské mestá, čo viedlo južného suseda k námornej i leteckej blokáde a ostreľovaniu Libanonu. Došlo tiež k pozemnej invázii a útokom na infraštruktúru, s cieľom zničiť Hizballáh.
Fléville-Lixières
Fléville-Lixières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Daniel Adair
Daniel Patrick Adair (* 19. február 1975, Vancouver) je kanadský bubeník rockovej skupiny Nickelback. V roku 2005 nahradil Ryana Vikedala, ktorý opustil skupinu po turné The Long Road Tour. Adair bol predtým bubeníkom v americkej rockovej skupine 3 Doors Down. Album All The Right Reasons skupiny Nickelback je prvým albumom, ktorý nahral spoločne so skupinou.
Justičný palác
Justičný palác môže byť:
8. september
Narodenia
thumb|upright|[[Mario Adorf (* 1930)]] thumb|upright|[[Marek Uram (* 1974)]] thumb|upright|[[Pink (* 1979)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Adam Opel († 1895)]] thumb|upright|[[Hideki Jukawa († 1981)]] thumb|upright|[[Gerald Wilson († 2014)]]
Citroën Acadiane
náhľad|Citroën 2CV AK400 predchodca modelu Acadiane Citroën Acadiane je malý úžitkový automobil, ktorý vyrábala francúzska automobilka Citroën v rokoch 1978 až 1987. Automobil vznikol na základe úspechov úžitkového modelu 2CV Fourgonette. Oproti predchodcovi mal vyšší výkon, väčší priestor pre náklad a nižšiu spotrebu. Za 10 rokov produkcie sa vyrobilo 253 393 kusov.
Vznik a zánik
Úložný priestor modelu 2CV fourgonette sa privaril na kabínu modelu Dyane a zvýšila sa strecha. Zlepšila sa aerodynamika a znížila spotreba oproti 2Cv AK400. Model dostal novú 4 stupňovú prevodovku. Štvrtý stupeň bol určený ako rýchlobežný na diaľnice a dlhé rovné úseky. Výsledkom bola rada čisto užitkového automobilu Acadiane.
Acadiane sa vyrábal od marca 1978 až do júla 1987. Jeho nástupcom bol model Citroën C15, ktorý už ponúkal aj dieselovú motorizáciu.
Motory
Zážihový dvojvalec s protibežnými valcami, typu Boxer z modelu 2CV so zvýšeným výkonom.
Kœtzingue
Koetzingue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antifonár
thumb|Antifonár z roku 1748 Antifonár (lat. antiphonarium, antiphonale) je jednou z liturgických kníh používaných v Katolíckej cirkvi pri dennom ofíciu. Obsahuje texty a melódie antifón na celý cirkevný rok.
4440 Tchantches
4440 Tchantches je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil F. Dossin 23. decembra 1984.
Carcagny
Carcagny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 292 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pierre Joseph Proudhon
Pierre-Joseph Proudhon (* 15. január 1809, Besançon, Francúzsko - † 19. január 1865, Paríž) bol francúzsky filozof, sociológ a ekonóm, jeden zo zakladateľov anarchizmu. Dejiny ľudskej spoločnosti sú podľa Proudhona bojom ideí.
Pierre-Joseph Proudhon obhajoval hodnotu slobody. Človek podľa neho môže niečo vlastniť iba na základe vykonanej práce. Je zástancom spoločnosti drobných vlastníkov a výrobcov, odmieta však veľkovlastníctvo. Odmieta Marxov socializmus, pretože revolúcie nepovažuje za prostriedok sociálnej reformy a pretože jeho teórie o štátom vytváraných spoločných dielňach považuje za centralistické.
Zákony spoločnosti
Aby bola revolta voči veľkovlastníkom účinná, musí jej aktér ovládať presné teoretické poznanie zákonitostí ovládajúcich spoločnosť. Východiskom k tejto analýze je práca. Práca má primárnu sociálnu funkciu, pretože organizuje ľudí vo výrobe, riadi politiku, prostredníctvom nej sa vedie deliaca čiara medzi vládnucimi a ovládanými. Práca je teda konštituujúcim prvkom spoločnosti. Ďalším zákonom spoločnosti je spravodlivosť, ktorá je zákonom sociálnej rovnováhy, tj je snahou o rovnováhu síl, ktoré zápasia vo fyzikálnom, sociálnom a morálnom svete.
Proudhon a štát
Navrhuje dve odlišné, navzájom sa ovplyvňujúce sociálne konštrukcie:
Vychádza z toho, že štát je chybný a nie je možné ho upraviť, demokracia a všeobecné volebné právo je vraždou suverenity ľudí. Represívne zložky sú zbytočné, pretože spoločenský zákon sa bude vykonávať samovoľne na základe všeobecnej spontánnosti. Národ by sa mal zmeniť na autonómne regióny usporiadané na územnom a záujmovom základe. Regióny by sa mali riadiť sami, ďalej na národnej úrovni sa spájať do federácie a na medzinárodnej úrovni sa spájať do medzinárodnej konfederácie.
Štyri pravidlá politického federalizmu podľa Proudhona
1/ autonómne riadenie základných skupín, predovšetkým regiónov, ako ekonomicko-politických jednotiek, ktoré sú sprostredkujúcimi spojivami medzi národnými a medzinárodnými úrovňami
2/ federalizácia skupín, pomocou ktorej sa vylúči nebezpečenstvo hospodárskej autarkie a politickej anarchie, federálna vláda nezabezpečuje úlohu politickej moci, ale koordinácie a podpory tvorivosti
3/ vytvorenie federatívnych republík, ktoré sa združia do aliancií reprezentujúcich regióny
4/ vytvorenie konfederácie národov, ktoré sa zjednotia aby vybudovali socializmus a trvalý mier
René Sommerfeldt
René Sommerfeldt (* 2. október 1974, Zittau, Nemecko) je nemecký bežec na lyžiach. Je držiteľom dvoch olympijských medailií a troch medailií z majstrovstiev sveta.
Flin
Flin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vaľkovňa
Vaľkovňa je obec na Slovensku v okrese Brezno. Vznikla v roku 1954 odčlenením od obce Šumiac. Tvoria ju osady Vaľkovňa, Nová Maša, Zlatno a Švábolka.
4601 Ludkewycz
4601 Ludkewycz je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil M. Rudnyk 3. júna 1986.
Arthur Holly Compton
Arthur Holly Compton (* 10. september 1892, Ohio, USA – † 15. marec 1962, Berkeley, Kalifornia) bol americký fyzik.
Pamätník SNP v Banskej Bystrici
Pamätník SNP v Banskej Bystrici je jeden z najvýznamnejších pamätníkov na Slovensku, ktorých úlohou je pripomínať obdobie II. svetovej vojny a Slovenské národné povstanie, centrom ktorého bola Banská Bystrica. Je dielom architekta Dušana Kuzmu. Pamätník bol dokončený v roku 1969.
Umiestnenie a návrh
Samotná stavba sa nachádza na východ smerom od centra mesta Banská Bystrica. Je situovaná na zlome terénu v blízkosti opevnenia mesta. Nastáva tu spojenie starej a novej časti mesta, historickej časti s novodobou.
Umiestnenie bolo navrhnuté v roku 1957 víťazmi urbanistickej súťaže v Banskej Bystrici, ktorými boli Milan Kodoň a Emanuel Hruška. Návrh samotnej budovy pamätníka sa však rodil oveľa dlhšie. Na jej návrhu pracoval architekt Dušan Kuzma od roku 1959, kedy vyhral architektonickú súťaž. Tento architekt bol zároveň aj pedagóg na VŠVU, kde sa dostal aj k myšlienke vytvoriť dielo, ktoré by bolo spojením architektúry a umenia. Svojho spojenca našiel v umelcovi Jozefovi Jankovičovi.
Výstavba komplexu sa uskutočnila v rokoch 1966 až 1967, pamätník bol dokončený v roku 1969. Pri výstavbe bola odstránená časť Kapitulskej a celá Nová a Mäsiarska ulica.
Hmota a dispozícia
right|thumb|Súsošie Obete varujú v areáli pamätníka Okolie budovy je voľne upravená plocha zelene v navrhnutom urbanistickom priestore. Do objektu sa vstupuje pomocou schodiska. Schodisko je otvorené vyznieva ako solitér a jeho pôsobenie je veľmi výrazné.
Stavba predstavuje spojenie pamätníka a múzea v jednej monumentálnej podobe. Tvorí ju horizontálna podnož a organická hmota, zdvojená, so stredový predelom. Výrazové pôsobenie takejto kombinácie silné a odzrkadľuje spoluprácu autora so sochárom.