cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zimný štadión Pavla Demitru
Rekonštrukcia
Divácke tribúny, vstupnú halu, chodbu a šatňu hostí na zimnom štadióne vynovili v roku 2019. Na rekonštrukciu prispela miliónovou dotáciou Vláda Slovenskej republiky. Zvyšných vyše 120-tisíc eur doplatilo mesto zo svojho rozpočtu
3. Fáza
4. Fáza
V neskoršej štvrtej fáze obnovy zimného štadióna sa počíta s jeho kompletným opláštením, s novou prístavbou na rozšírenie zázemia a s namontovaním vzduchotechniky. Tieto práce si už nebudú vyžadovať zatvorenie arény. Záverečná fáza by mohla byť dokončená na konci roka 2024. Po kompletnom dokončení bude trenčiansky zimný štadión tretím v poradí, po Bratislave a Košiciach, ktorý bude niesť prvky modernej arény.
Eutrochozoa
Eutrochozoa je nadkmeň živočíchov patriaci medzi trochofórovce (Trochozoa). Jeho členovia majú vo vývoji špirálové brázdenie (ryhovanie). Majú podobnosť v bunkovej identite v prvotných dcérskych bunkách (blastomérach), mezoderma je často derivovaná z mezoendoblastu (4d mikroméra). Ak je prítomný celóm (telová dutina) sú jedince schizocélne. Okrem kmeňa Nemertea je larválne štádium trochofóra.
Abrest
Abrest je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Polohopis
Abrest má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Martin Nodl
Doc. Martin Nodl, Ph.D. (* 9. september 1968) je český historik.
V rokoch 1988 až 1995 vyštudoval históriu na Filozofickej fakulte Karlovej Univerzity v Prahe s diplomovou prácou Stříbro 1380-1420. Populace-migrace-integrace. Medzi rokmi 2011 až 2013 potom absolvoval doktorandské štúdium na Filozofickej fakulte Masarykovej univerzity v Brne, v rámci ktorého obhájil dizertačnú prácu o Dekréte kutnohorskom.
Pôsobí v Centre medievistických štúdií Filozofického ústavu Akadémie vied ČR a zároveň tiež vyučuje na Fakulte humanitných štúdií UK.
Zameriava sa na neskorý stredovek, najmä na sociálne a kultúrne dejiny, a tiež na dejiny historiografie.
Gabriel Paulíny
náhľad|Prof. Gabriel Paulíny - fotografia s autogramom náhľad|Prof. Gabriel Paulíny ako študent Gabriel Viliam Pauliny (* 3. október 1897, Kremnica – † 8. september 1959, Praha) bol slovenský huslista a učiteľ hry na husle na Hudobnej a dramatickej akadémii a na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. Bol prvý slovenský husľový pedagóg a prvý pedagóg violy na Hudobnej škole pre Slovensko. Vychoval mnohých vynikajúcich huslistov. Od roku 1921 vystupoval ako výkonný umelec v Bratislave, v Banskej Bystrici, v Košiciach, v Spišskej Novej Vsi a v Prahe. Autor kadencií k husľovým koncertom. Odchovanec a propagátor metodiky českej husľovej školy.
Životopis
Narodil sa v Kremnici v rodine farbiara. Nemal ešte ani rok keď rodičia boli nútení sa presťahovať do Spišskej Novej Vsi a začať novú existenciu. Otec sa stal železničiarom. Maturoval v roku 1916 v Spišskej Novej Vsi, kde sa paralelne od útleho veku zdokonaľoval aj v husľovej hre. Pre rýchlu vnímavosť ho učili zdarma, keďže rodičia nemali prostriedky na jeho hudobné vzdelávanie, v tie časy považované za luxus.
Ako vojno–povinný a odvedený narukoval v roku 1915 k Trenčianskemu pešiemu pluku, a po absolvovaní dôstojníckej školy ho poslali na ruské bojisko, odkiaľ sa v roku 1918 vrátil s podlomeným zdravím. Napriek tomu ihneď započal husľové štúdiá na Pražskom konzervatóriu, kde bol po celý čas štúdií oslobodený od školného. Svojou húževnatou poctivou prácou a rýchlym napredovaním v krátkom čase dosiahol štátne štipendium. Študoval na učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi, husle na konzervatóriu u J. Bastářa v Prahe, po absolutóriu na Majstrovskej škole v Prahe u K. Hoffmanna. Prof. Karel Hoffmann (*1872 - †1936) bol primárius slávneho Českého kvarteta, sólista, profesor huslí, rektor Pražského konzervatória, spolutvorca bachovskej reprodukčnej tradície v Čechách - predviedol cyklus Bachových sonát pre sólové husle.
Svojou osobnosťou a umením docielil i pozornosť osobností ako PhDr. Alice Masarykovej, najstaršej dcéry prezidenta prvej ČSR (Tomáš Garrigue Masaryk), a svojho vtedajšieho veľkého mecenáša veľkocukrára Františka Myšáka (v Prahe na Vodičkovej ulici), ktorý mu po celú dobu štúdií dával stravu zdarma.
Absolvoval v roku 1925 a od tejto doby bol nepretržite v službách najväčšieho hudobno-umeleckej školy na Slovensku, vtedajšieho Štátneho konzervatória v Bratislave (Fučíkova ul. č.3, Reduta). Pri svojom pedagogickom pôsobení v Bratislave súčasne ešte ďalej tri roky študoval v Prahe u majstra Karola Hoffmanna šéfa majstrovskej školy husľovej. V rokoch 1922-24 ešte ako žiak pražského konzervatória mal povolenie od riaditeľstva Štátneho konzervatória – samostatne koncertovať. Takýchto samostatných koncertov mal v ten čas dvanásť. V roku 1944 sa zúčastnil na Slovenskom národnom povstaní aj so synom Milanom avšak v októbri ich v bojoch pod Prašivou nemecké vojská obkolesili, zajali a uväznili. Nebezpečie ich osudu v zajatí rástlo keď zistili, že nebohý verejný činiteľ, politik a bankár Viliam Pauliny z Banskej Bystrice bol ich strýkom, a Marína Paulínyová miestopredsedkyňa Československého červeného kríža v Londýne jeho sesternicou. Zo zajatia bol síce prepustený keď sa velitelia presvedčili, že kým v skutočnosti je a vypočuli si jeho husľovú hru - J.S.Bacha. V Kláštore pod Znievom ho však znovu zaistili. Odtiaľ ušiel a prihlásil sa na Okresnom vojenskom veliteľstve v Príbovciach, lebo zhodou okolností tentoraz manželka veliteľa bola Češka, ktorá zariadila, aby bol ako umelec prepustený na slobodu. Koncom novembra 1944 už mohol znovu riadne nastúpiť a pokračovať na svojom pôsobisku v Bratislave. Toto svoje veľmi ťažké a zodpovedné povolanie vykonával nadšene i za malý plat – neprimeraný k jeho veku, kvalifikácii a služobným rokom. Počas doby povstania, keď žil aj so synom Milanom v horách, ich v Kláštore pod Znievom, kde mal rodinu evakuovanú pred bombardovaním úplne vyrabovali. Verne však slúžil svojej vlasti a národu aj pri takýchto škodách bez aspoň čiastočne primeranej náhrady. Medzi jeho túžby patrilo zdokonaľovať husľovú hru, cvičiť a tiež napísať niekoľko odborných diel – skladieb, aby mohol viacej prispieť našej husľovej literatúre než mu to bolo doteraz možné.
Pod Paulínyho vedením vyrástli huslisti: L.Vaňous, J.Skladaný (neskôr docent VŠMU), A.Nemec (sekundarius Slovenského kvarteta), I.Križan, J.Šimák a ďaľší.
Zomrel 8. septembra 1959 v Prahe kde bol aj pred tým neprávom väznený na Pankráci po jednom z vykonštruovaných procesov.
Epichysis
náhľad|Červenofigúrový epichysis, cca 340 – 320 pred Kr., Musée Saint-Raymond Epichysis je typ starogréckej nádoby. Epichysis (mn. č. epichyseis), kanvičku menších rozmerov s jedným dlhým vertikálnym uchom a dlhým úzkym hrdlom, vyrábali predovšetkým grécki keramikári v južnej Itálii (najmä v Apúlii v červenofigurálnej keramike počas posledných štyroch desaťročiach 4. stor. pred Kr. ) Pre jeho malý nalievací otvor sa dá predpokladať, že sa ním v malých dávkach nalievali (možno v posvätných kontextoch) drahé kvapaliny, vonné oleje alebo víno.
MOL Aréna
MOL Aréna je futbalový štadión v meste Dunajská Streda. Svoje domáce zápasy tu od roku 1954 hrá klub FK DAC 1904 Dunajská Streda.
História štadióna
Mestský futbalový štadión bol postavený v roku 1953 a 7. júna 1954 tu odohrali domáci svoj prvý zápas proti výberu Budapešti, v ktorom podľahli 1:8. Štadión prešiel v 80. rokoch 20. storočia prestavbou, kedy pre účely spartakiády v roku 1985 pribudla aj nová tribúna. Kapacita štadióna bola na prelome dekád po dobudovaní obidvoch tribún približne 16,5 tisíca divákov.
Výstavba nového štadióna
Na mieste pôvodného štadióna postupne, počas prevádzky, vznikol nový, pričom jeho kapacita je 12 700 divákov a spĺňa kritériá kategórie 4 UEFA. Prvý zápas odohral DAC na kompletne zrekonštruovanom štadióne 16.2.2019 proti Slovanu Bratislava v rámci Fortuna ligy.
Významné zápasy
Na štadióne odohral jeden zápas aj reprezentačný výber Slovenska, kedy 30. marca 1993 remizoval v prípravnom zápase s Litvou 2:2.
Domáci klub odohral na štadióne všetky pohárové zápasy, vrátane toho s FC Bayern Mníchov, kedy v domácej odvete pred 15572 divákmi podľahol o dva góly nemeckému súperovi vedenému Juppom Heynckes.
Malá pevnosť Terezín
thumb|Malá pevnosť Terezín
Malá pevnosť Terezín je výrazná časť mesta Terezín nachádzajúca sa na pravom brehu rieky Ohře pri bývalej štátnej ceste I / 8 (teraz cesta II / 608) na trase Praha-Teplice-Drážďany asi 60 kilometrov severne od Prahy a 4 kilometre juhozápadne od Litoměřic. Táto pôvodne vojenská pevnosť vznikla spoločne s celým mestom Terezín koncom 18. storočia na pravom brehu Staré Ohře a v už 19. storočí slúžila ako väzenie.
Druhá svetová vojna
V čase druhej svetovej vojny tu sídlila od 10. júna 1940 neblaho preslávená väznica pražského gestapa. Vplyvom zlých hygienických podmienok medzi väzňami vypukla v tomto období epidémia škvrnitého týfusu.
Po 2. svetovej vojne
Dnes sa v Malej pevnosti nachádza sídlo múzejnej, kultúrnej a vzdelávacej inštitúcie Pamätník Terezín. Tesne pred hlavnou západnou bránou Malej pevnosti sa nachádza Národný cintorín Terezín.
Liga národov UEFA 2018/2019
Liga národov UEFA 2018/2019 bola prvým ročníkom Ligy národov UEFA, medzinárodnej futbalovej súťaže reprezentačných družstiev mužov organizovanej asociáciou UEFA. Súťaže sa zúčastnilo všetkých 55 členských asociácií UEFA a konala sa v období od septembra do novembra 2018 (skupinová fáza) a v júni 2019 (finálový turnaj). Výsledok tohto ročníka tiež slúžil pre nasadenie tímov do skupín pre kvalifikáciu na Majstrovstvá Európy vo futbale 2020 a tiež pre určenie miest v baráži (play-off), z ktorej vzišli štyria z 24 účastníkov spomínaných majstrovstiev.
Formát
Formát a harmonogram Ligy národov UEFA bol formálne schválený Výkonným výborom UEFA 4. decembra 2014. Podľa schváleného formátu bolo 55 národných tímov UEFA rozdelené do štyroch divízií ("líg"):12 tímov v Lige A, 12 tímov v Lige B, 15 tímov v Lige C a 16 tímov v Lige D. Pre prvý ročník Ligy národov UEFA 2018/2019 boli tímy rozdelené podľa ich koeficientov UEFA po skončení kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 (okrem výsledkov baráže), pričom najlepšie hodnotené tímy budú hrať v Lige A, atď.
V najvyššej divízii, Lige A, tímy súťažili o celkové víťazstvo v Lige národov UEFA. Štyria víťazi ligy A sa kvalifikovali do finálového turnaja Ligy národov v júni 2019, ktorý sa hral vo vyraďovacom formáte (dve semifinále, zápas o tretie miesto a finále). Hostiteľská krajina (Portugalsko) bola vybraná zo štyroch kvalifikovaných tímov v decembri 2018 na výkonnom výbore UEFA.
Tímy tiež súťažia o postup do vyššej či zostup do nižšej ligy. Z ligy B, C a D postupujú štyria víťazi skupín o úroveň vyššie; z ligy A a B zostupujú posledné tímy o úroveň nižšie. Z ligy C, kvôli rozdielnemu počtu tímov v skupinách, zostupujú tímy zo štvrtého miesta a najhorší tím z tretieho. Avšak z dôvodu prepracovania formátu Ligy národov 2020/2021 napokon nezostúpili žiadne tímy, navyše, o ligu vyššie postúpili aj tímy z druhých miest v Ligách C a D, ako aj najlepší tím z tretieho miesta v Lige D.
Nasadenie tímov
náhľad|375x375bod|Mapa ukazuje rozdelenie tímov do jednotlivých líg.{{legend|#e61e2b|Liga A}} {{legend|#2f89c7|Liga B}} {{legend|#34a861|Liga C}} {{legend|#f8c51c|Liga D}} Všetkých 55 národných tímov UEFA je oprávnených súťažiť v Lige národov UEFA 2018/2019. Tie sú rozdelené do štyroch líg (12 tímov v lige A, 12 tímov v lige B, 15 tímov v lige C a 16 tímov v lige D) podľa ich koeficientov UEFA.
Finálový turnaj
Žrebovanie prebehlo 3. decembra 2018 v Dubline.
Kvalifikovaní:, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, ,
Nasadenie do baráže o Euro 2020
Tímy, ktoré nezískali priamy postup na Majstrovstvá Európy vo futbale 2020 z kvalifikácie, si mohli zaistiť miesto na finálovom turnaji prostredníctvom baráže vo forme play-off. Každej zo štyroch líg (A až D) bolo pridelené jedno účastnícke miesto na ME 2020 - o ne hrali štyri najlepšie postavené tímy ligy, ktoré si nezabezpečili priamy postup z kvalifikácie. Zápasy baráže sa odohrali v októbri a novembri 2020.
Stefanija Ivanivna Turkevyčová-Lukijanovyčová
Stefanija Ivanivna Turkevyčová-Lukijanovyčová (* 25. apríl 1898, Ľvov, Ukrajina† 8. apríl 1977, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bola ukrajinská hudobná skladateľka, klavíristka a muzikologička, označovaná za prvú ukrajinskú skladateľku. V Sovietskom zväze boli jej diela zakázané.
Detstvo
Narodila sa ako prvé dieťa v rodine kňaza, zbormajstra, katechéta a hudobného kritika Ivana Emanujila Turkevyča (Івана Емануїл Туркевич, 1872-1936) a klaviristky Sofie Kormošivovej. Mala mladšiu sestru Irenu a mladšieho brata Leva. Matka študovala u Karola Mikuliho a Viliama Kurza. Sprevádzala tiež mladú Solomiu Krušelnickú. Všetci členovia rodiny boli hudobne umelecki založení. Stefania hrala na klavír, harfu a harmónium. Neskôr spomínala na svoje detstvo a na lásku k hudbe takto:"Uprostred všetkého bola moja matka, ktorá hrala nádherne na klavír. Ako dieťa som veľmi rada počúvala jej hru. Neskôr u nás vznikol domáci salónny orchester. Otec hral na basu, moja matka na klavír, Leno (Льоньо) na violončelo, ja na harmónium, Marijka a Zenko (Марійка і Зенко) - študenti prof. Perfetského - na husle. Otec si tiež založil rodinný hudobný zbor. To boli naše prvé kroky do sveta hudby. Nikdy na našej hudobnej výchove nešetrili."
Štúdia
Prvé lekcie hudby dostávala od svojej matky. Vyštudovala gymnázium Basilského rádu sv. Jozafáta v Ľvove. Po prvej svetovej vojne študoval klasickú hudbu u Vasila Barvinského a klavír u Viliama Kurza a Ezi Ljaleviča na Ľvovskom konzervatóriu Mykola Lysenku.
Po návrate do Ľvova od roku 1934 do začiatku druhej svetovej vojny pracovala ako učiteľka hudobnej teórie a klavíra na Ľvovskej konzervatóriu a stala sa členom Zväzu ukrajinských profesionálnych hudobníkov.
Druhá svetová vojna
Na jeseň roku 1939, po sovietskej okupácii západnej Ukrajiny, pracovala ako lektor a koncertný majster vo Ľvovskej opere a od roku 1940 do roku 1941 bola docentom na Ľvovskej konzervatóriu. Po uzavretí konzervatória za nemeckej okupácie pokračovala vo výučbe na Štátnej hudobnej škole a sprevádzala na klavíri vo Ľvovskej opere a pre rozhlas. Na úteku pred Červenou armádou na jar 1944 emigrovala so svojou rodinou zo Ľvova do Viedne. V roku 1946 sa potom rodina presťahovala do južného Rakúska a odtiaľ do Talianska, kde sa jej druhý manžel Narciz Lukijanovyč (Нарциз Лукіянович) stal lekárom druhého poľského zboru pod britským velením.
Anglicko
Na jeseň 1946 sa presťahovala do Spojeného kráľovstva a pracovala tam na svojich skladbách. Vytvorila baletnú hudbu a operu, zložila štyri symfónie, liturgickú hudbu, komornú hudbu a skladby pre klavír a umelecké piesne.
Koncom štyridsiatych rokov sa vrátila k tvorivej práci a napísala väčšinu svojich skladieb. Čas od času pôsobila znovu ako pianistka, najmä v roku 1957 na rade koncertov v ukrajinských komunitách v Anglicku a v roku 1959 na koncerte klavírnej hudby v Bristole. Bola členkou Britskej spoločnosti skladatelek a hudobníkov (ktorá existovala až do roku 1972). Jej opera Oksana's Heart bola v roku 1970 uvedená vo Winnipegu (Kanada), v Centennial Concert Hall. Pod umeleckým vedením jej sestry Irena Turkevyčovej-Martynecovej ju tam hralo Ukrajinské detské divadlo. Je to príbeh dievčaťa, ktoré v čarovnom lese hľadá svoje stratené bratov a stretáva sa tam s mytologickými postavami.
Zomrela 8. apríla 1977 v Cambridge.
Tvorba
Balety
Opera
Detské opery
Komorné a inštrumentálne diela
Klavírne diela
Rôzne
Pavel Soukup
Mgr. Pavel Soukup, Ph.D. (* 1976, Praha) je český historik.
Pracuje v Centre medievistických štúdií pri Filozofickom ústave Akadémie vied ČR, ktoré tiež vedie ako riaditeľ.
Odborne sa zameriava na problematiku neskoro stredovekých herézií, husitstva, stredovekú náboženskú literatúru, svätú vojnu a krížové výpravy a na teologickú polemiku.
Agonges
Agonges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Allier, v regióne Auvergne.
Polohopis
Agonges má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Agonges má 353 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ribóza-5-fosfát
Ribóza-5-fosfát  (R5P) je fosforylovaný derivát ribózy. Je zároveň produktom a intermediátom pentózafosfátového cyklu. Posledným krokom oxidatívnych reakcií v pentózafosfátovom cykle je tvorba ribulóza-5-fosfátu. Podľa stavu organizmu sa ribulóza-5-fosfát reverzibilne izomerizuje na ribóza-5-fosfát. Ribulóza-5-fosfát môže inak podstúpiť niekoľko izomerizačných, transaldolačných a transketolačných reakcií, po ktorých vznikajú iné pentózafosfáty, ako aj fruktóza-6-fosfát a glyceraldehyd-3-fosfát (intermediáty v glykolýze).
Ribóza-5-fosfát sa premieňa pôsobením enzýmu ribózafosfátdifosfokinázy na fosforibozylpyrofosfát (PRPP).
Pentózafosfátová dráha
náhľad|Kryštálová štruktúra komplexu ribóza-5-fosfátizomerázy a ribóza-5-fosfátu z E. coli. R5P vzniká v pentózafosfátovej dráhe u všetkých organizmov. Pentózafosfátová dráha je metabolická dráha, ktorá beží zároveň s glykolýzou. Je to hlavný zdroj NADPH, ktorý sa využíva pre reduktívnu biosyntézu (napríklad syntézu mastných kyselín) a pentózových cukrov. Táto dráha sa skladá z dvoch častí, a to oxidačnej fáze, pri ktorej sa tvorí NADPH, a neoxidačnej fáze, pri ktorej sa premieňajú cukry. V oxidačnej fáze sa redukujú dve molekuly NADP+ na NADPH pomocou premeny G6P na ribulóza-6-fosfát (Ru6P). V neoxidačnej fáze sa potom Ru5P premieňa na R5P pomocou enzýmu ribóza-5-fosfátizomerázy. stred|náhľad|368x368bod|Izomerizácia Ru5P a R5P. Ak je dopyt pre NADPH a R5P vyrovnaný, G6P tvorí jednu molekulu Ru5P pomocou pentózafosfátovej dráhy, čím vznikajú dve molekuly NADPH a jedna molekula R5P.
Glykolýza
Ak sa vyžaduje viac R5P než NADPH, R5P sa môže tvoriť i z intermediátov glykolýzy. G6P sa v glykolýze premieňa na fruktóza-6-fosfát (F6P) a glyceraldehyd-3-fosfát (G3P). Transketoláza a transaldoláza premieňajú dve molekuly F6P a jednu molekulu G3P na tri molekuly R5P. Pri rýchlom raste buniek je nutné veľké množstvo R5P a NADPH pre syntézu nukleotidov a mastných kyselín. Glykolytické intermediáty sa teda dajú využiť v neoxidatívnej fáze pentózafosfátového cyklu pomocou expresie génu pre izoenzým pyruvátkinázy, PKM. PKM spôsobí veľké spomalenie v glykolýze, takže sa intermediáty môžu namiesto toho využiť v pentózafosfátovom cykle na syntézu NADPH a R5P. Tento proces je takisto podporený inhibíciou triózafosfátizomerázy, ktorá je inhibovaná fosfoenolpyruvátom, ktorý je substrátom PKM.
Funkcia
R5P a jej deriváty slúžia ako prekurzory mnohých biomolekúl vrátane DNA, RNA, ATP, koenzýmu A, FAD a histidínu. R5P takisto vystupuje v syntéze tryptofánu.
Biosyntéza nukleotidov
Nukleotidy sú základné stavebné kamene nukleových kyselín, DNA a RNA. Skladajú sa z dusíkatej báze, pentózy a aspoň jednej fosfátovej skupiny. Nukleotidy obsahujú buď purínovú alebo pyrimidínovú bázu. Všetky intermediáty v biosyntéze purínov sú naviazané na R5P. R5P je takisto dôležitý prekurzor pri syntéze pyrimidínových ribonukleotidov. náhľad|414x414bod|Aktivácia ribózy-5-fosfátu (R5P) na fosforibozylpyrofosfát (PRPP) pôsobením ribózafosfátdifosfokinázy. Pri biosyntéze nukleotidov pôsobí na R5P ribózafosfátdifosfokináza (PRPS1), vďaka čomu vzniká fosforibozylpyrofosfát (PRPP). Tvorba PRPP je esenciálna pre de novo syntézu purínov i pre recyklačné dráhy purínov. Syntéza de novo začína aktiváciou R5P premenou na PRPP, ktorý sa potom premieňa na fosforibozylamín (PRA). Počas obnovovacích dráh purínov viažu fosforibozyltransferázy PRPP na bázy.
PRPP hrá dôležitú úlohy i pri syntéze pyrimidínových ribonukleotidov. V piatom kroku tejto syntéze sa PRPP kovalentne viaže na orotát na C1 uhlík ribózy. Reakcia je katalyzovaná enzýmom orotátfosforibozyltransferázou (PRPP transferázou) a jej produktom je orotidínmonofosfát (OMP).
Biosyntéza histidínu a tryptofánu
Histidín je esenciálna aminokyselina, ktorá sa u ľudí nesyntetizuje de novo. Podobne ako u nukleotidov začína biosyntéza histidínu premenou R5P na PRPP. Rýchlosť určujúcim krokom biosyntézy histidínu je kondenzácia ATP a PRPP, ktorú katalyzuje ATP-fosforibozyltransferáza. V procese dochádza k štiepeniu kruhu v adeníne. Uhlíkové atómy z ribóza v PRPP tvoria lineárny reťazec a čast imidazolového kruhu histidínu. Biosyntéza histidínu je opatrne regulovaná spätnou inhibíciou.
Podobne je to pri syntéze tryptofánu, kde prvým krokom je N-alkylácia kyseliny antranilovej, ktorú katalyzuje antranilátfosforibozyltransferáza.
Iné funkcie
R5P sa dá premeniť na adenozíndofosfátribózu, ktorá sa viaže na TRPM2 iónový kanál, čím ho aktivuje. Túto reakciu katalyzuje ribóza-5-fosfátadenylyltransferáza.
Klinický význam
Niekoľko chorôb súvisí s nerovnováhou R5P v bunkích. Rakoviny a nádory vykazujú zvýšenú produkciu R5P korelovanú so zvýšenou syntézou RNA a DNA. Ribóza-5-fosfátizomerázová deficiencia, najvzácnejšia choroba na svete, takisto súvisí s nerovnováhou R5P. Aj keď molekulárna patológia tejto choroby nie je úplne pochopená, medzi hypotézy patrí znížená syntéza RNA. Ďalšia choroba súvisiaca s R5P je dna. Vysoká hladina G6P vedie k nadbytku intermediátov glykolýzy, ktoré sú smerované k produkcii R5P. R5P sa mení na PRPP, ktorá má za následok tvorbu purínov, čím vzniká nadbytok kyseliny močovej.
Akumulácia PRPP nastáva pri Lesch-Nyhanovom syndróme. Nadbytok je tvorený nedostatočnou aktivitou enzýmu hypoxantín-guanínfosforibozyltransferázy (HGPRT), ktorá vedie k oslabenej syntéze nukleotidov a zvýšenej produkcii kyseliny močovej.
Superaktivita enzýmu PRPS1, ktorý katalyzuje premenu R5P na PRPP, bola takisto spojená s dnou, ako aj s neurologickými vývojovými poruchami a senzorineurálnou hluchotou.
Ruská gréckokatolícka cirkev
Ruská gréckokatolícka cirkev je jednou z východných katolíckych cirkví byzantského obradu.
V roku 1917 bol pre ruských gréckokatolíkov vytvorený apoštolský exarchát. Po zničení gréckokatolíkov v Rusku za vlády boľševikov bol v roku 1928 v Charbine (Harbine) v Mandžusku vytvorený ďalší exarchát pre ruských gréckokatolíkov utekajúcich pred sovietskym režimom. V súčasnosti sú obidva tieto exarcháty vakantné (bez exarchov). V roku 2004 bol za ordinára pre gréckokatolíkov v Rusku vymenovaný rímskokatolícky biskup Jozef Werth. V súčasnosti existuje niekoľko komunít ruských gréckokatolíkov okrem Ruska aj v Spojených štátoch, Argentíne, Francúzsku, Nemecku a niekoľkých ďalších krajinách, ktorí spadajú pod právomoc miestnych rímskokatolíckych biskupov.
Liao I-wu
Liao I-wu (,, * 4. august 1958, S’-čchuan, Čína ) je čínsky spisovateľ, hudobník a básnik. Je kritikom čínskeho komunistického režimu. Bol zatknutý vo februári 1990, spolu so šiestimi priateľmi a tehotnou manželkou. Bol odsúdený na štyri roky nepodmienečného odňatia slobody. Vo väzení bol vystavený mučeniu a krutému zaobchádzaniu, dvakrát sa pokúsil  o samovraždu. Jeho knihy, z ktorých niektoré sú zbierkami rozhovorov s obyčajnými ľuďmi z nižších vrstiev čínskej spoločnosti, boli zverejnené v Taiwane a Hongkongu, ale sú zakázané v Číne. Niektoré jeho knihy boli preložené do angličtiny, francúzštiny a nemčiny.
V roku 2008 podpísal Chartu 08. Spoluautor Charty 08 Liou Siao-po je jeden z jeho najbližších priateľov.
Od roku 2011 žije v exile v Nemecku.
Divadelná Chalupka
Divadelná Chalupka je slovenský inšpiratívny festival konajúci sa v Brezne a okolí v druhej polovici septembra. Stal sa prvým divadelným festivalom, ktorý divadelné umenie vyviezol aj do okolitých obcí. Festival sa tak zvykne zároveň konať aj v Podbrezovej, Čiernom Balogu, Polomke alebo v Závadke nad Hronom.
Festival založili Ladislav Vagaday (vtedajší predseda DSJCH), Maroš Krajčovič (metodik pre divadlo v SOS BB), Mária Palúchová (vtedajšia riaditeľka SOS BB) a prvý ročník sa konal v septembri 2005.
Popoludnie s čiernou ovcou
vľavo|náhľad|Popoludnie s čiernou ovcou - sprievodné podujatie festivalu Divadelná Chalupka V roku 2020 sa v programe festivalu Divadelná Chalupka prvýkrát objavilo aj sprievodné podujatie Popoludnie s čiernou ovcou. Túto časť sprievodného programu festivalu organizačne zastrešujú mladí breznianski divadelníci zo Štúdia mladých pri DSJCH.
Oázu oddychu a zábavy v meste tvoria maxi spoločenské hry ako Človeče nehnevaj sa, Twister alebo Jenga, tvorivé dielne a maľovanie na tvár. Starší návštevníci majú možnosť navštíviť verejnú exteriérovú knižnicu, vypočuť si koncerty mladých pouličných umelcov alebo sa občerstviť v Bomburovej zóne papaníčka.
Miestne referendum
Miestne referendum je na Slovensku referendum, vyhlásené na úrovni obce. V podmienkach obecnej samosprávy je kľúčovou formou priamej demokracie. Umožňuje všetkým obyvateľom obcí a miest zúčastňovať sa bezprostredne na rozhodovaní o verejných záležitostiach na základe priameho a konkrétneho prejavu vôle.
Referendum je založené na nenarušiteľnom prejave slobodnej vôle občanov rozhodovať sa medzi správnym a nesprávnym, konať sám za seba. Ak nekoná, rozhodujú za jeho iní. Súčet väčšiny hlasov rozhoduje za, či proti hlasovacej otázke. V prípade súhlasu jednoduchej väčšiny je vždy platné a uskutočnenie je záväzné pre zvolených zástupcov obce, kraja a štátu.
Nenarušiteľnú suverénnu moc občanov zaručuje Ústava SR, spoločenská zmluva medzi občanmi a štátnou mocou, článok 2 Ústavy: „Štátna moc pochádza od občanov, ktorí ju vykonávajú prostredníctvom svojich volených zástupcov alebo priamo.“
Pravidlá pre miestne referendum na Slovensku
Miestne referendum a referendum na území vyššieho územného celku sú zakotvené v článku 67 Ústavy SR, ktorý hovorí:
Spôsob vykonania miestneho referenda a referenda na území vyššieho územného celku upravuje Zákon č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení.
Zákon č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení hovorí:
Kedy musí obec vyhlásiť referendum (§ 11a)
Prehľad miestnych referend na Slovensku
Štatistický úrad nevedie záznamy a štatistiky vykonaných miestnych referend, nakoľko mu to neukladá zákon. Prehľad vykonaných miestnych referend zaznamenaných v celkovom počet 117 v médiách a na stránkach obcí za obdobie 1993 až 2021: náhľad|450x450bod
Zoznam
Výsledky miestneho referenda sú platné, ak sa na ňom zúčastnila aspoň polovica oprávnených voličov (stĺpec Účasť) a ak bolo rozhodnutie prijaté nadpolovičnou väčšinou platných hlasov účastníkov miestneho referenda (stĺpec Áno z odovzdaných) (§11a ods. 8 zákona č. 369/1990 Z. z.).
Inter Miami CF
Club Internacional de Fútbol Miami, známy ako Inter Miami CF alebo jednoducho Inter Miami, je americký profesionálny futbalový klub, nachádzajúci sa vo Fort Lauderdale. Bol založený v roku 2018. Od sezóny 2020 nastupuje klub v Major League Soccer (MLS). V súčasností hrá domáce zápasy MLS na DRV PNK Stadium, na mieste bývalého Lockhart Stadium blízko Fort Lauderdale v štáte Florida.
Dejiny
V novembri 2012 komisár MLS Don Garber potvrdil obnovený záujem ligy o umiestnenie rozširovacej franšízy v Miami po tom, čo sa klub Miami Fusion po sezóne 2001 rozpadol a ponuka na rozšírenie vedená bolívijským telekomunikačným podnikateľom Marcelom Claureom a FC Barcelona v roku 2009 zlyhala.
Keď David Beckham, ktorý dostal opciu na kúpu expanzného tímu za cenu 25 miliónov dolárov, prestúpil do ligy v roku 2007 a ukončil svoju hráčsku kariéru v apríli 2013, viedla liga predbežné diskusie s jeho poradcami o niekoľkých cieľoch rozšírenia, vrátane Miami. V tom istom roku ďalší investori vrátane talianskeho finančníka Alessandra Butiniho a majiteľa Miami Dolphins Stephena M. Rossa prejavili záujem vlastniť aj franšízu v Miami. vľavo|náhľad|250x250bod|Argentínčan [[Gonzalo Higuaín prestúpil do Interu Miami v roku 2020]] Vo svojom prejave o stave ligy v decembri 2013 Garber označil Beckhama a Simona Fullera ako potenciálnych vlastníkov v Miami. Neskôr toho mesiaca, 17. decembra, komisári okresu Miami-Dade jednomyseľne odhlasovali starostovi Carlosovi A. Giménezovi rokovať so skupinou vedenou Beckhamom o novom štadióne v centre Miami. Liga oznámila, že Beckham uplatnil svoju opciu 5. februára 2014 a že Miami Beckham United, investičná skupina vedená Beckhamom, Fullerom a Claureom, bude vlastniť expanznú franšízu v Miami za predpokladu, že sa podarí dohodnúť financovanie štadióna. Pri prezentáciách pre funkcionárov a potenciálnych investorov vlastnícka skupina používala „Miami Vice“ a „Miami Current“ ako pracovné názvy klubu. Po tom, čo jeho počiatočné návrhy štadióna prepadli, komisár Garber v auguste 2014 zopakoval, že rozšírenie nebude schválené, kým nebude zabezpečený plán štadióna v centre mesta.
29. januára 2018 bola skupine Miami Beckham United udelená dvadsiata piata franšíza MLS a mala byť spustená v sezóne 2020. Oznámenie predstavovalo súčasť väčšej expanzie MLS, ktorá by do roku 2020 zvýšila počet tímov na 26 a potom na 30. Od pôvodného oznámenia Beckhama o svojom zámere založiť tím v Miami v roku 2014, začali Orlando City, New York City FC, Atlanta United, Minnesota United, Los Angeles FC a FC Cincinnati hrať MLS. Paul McDonough bol najatý ako športový riaditeľ od 4. augusta. Vlastnícka skupina tímu bola neskôr premenovaná na Miami Freedom Park LLC. Za oficiálny názov klubu vyhlásili 5. septembra 2018 Club Internacional de Fútbol Miami, skrátený na Inter Miami CF.
30. decembra 2019 bývalý uruguajský reprezentant a tréner C.F. Monterrey Diego Alonso bol zvolený za hlavného trénera klubu.
Prvý zápas Interu Miami v MLS sa hral 1. marca 2020, kedy vonku s Los Angeles FC prehral 1:0. Rodolfo Pizarro strelil prvý gól v histórii Interu Miami nasledujúci zápas 7. marca pri prehre 2:1 s D.C. United. Prvý domáci zápas bol naplánovaný na 14. marca 2020 proti LA Galaxy, bývalému Beckhamovmu klubu. Zápas bol odložený kvôli pandémii COVID-19. 23. augusta 2020 zaznamenal Inter Miami svoje prvé víťazstvo 3:2 nad Orlando City. 18. januára 2021 sa stal novým hlavným trénerom manažér anglickej ženskej futbalovej reprezentácie Phil Neville a Chris Henderson zo Seattle Sounders FC hlavným futbalovým riaditeľom a športovým riaditeľom.
28. mája 2021 MLS oznámila, že bude sankcionovať Inter Miami CF, majiteľa Jorgeho Masa a bývalého športového riaditeľa Paula McDonougha za porušenie pravidiel súpisky počas sezóny 2020. Klub podpísal zmluvu s Blaisom Matuidim a Andrésom Reyesom s použitím cielených alokačných peňazí (TAM), aby splnil požiadavky na platový strop a vyhol sa využívaniu svojich troch slotov určených hráčov, ale zistilo sa, že prekročili maximum TAM 1,61 milióna dolárov na hráča. MLS udelila klubu pokutu 2 milióny dolárov a znížila jeho pridelené doláre o 2,27 milióna dolárov na sezóny 2022 a 2023, zatiaľ čo Mas dostal pokutu 250 000 dolárov a McDonough bol pozastavený z ligových aktivít do konca sezóny 2022. Pred oznámením bol Matuidi reklasifikovaný ako určený hráč tým, že obsadil miesto Matíasa Pellegriniho, ktorý bol zapožičaný do Fort Lauderdale CF po odkúpení jeho zmluvy klubom.
1. júna 2023 Inter Miami oznámil, že klub rozviazal zmluvu s Nevillom. V tom čase bol klub na poslednom mieste Východnej konferencie. "Niekedy v tejto hre musíme urobiť tie najťažšie rozhodnutia a bohužiaľ cítime, že je ten správny čas na zmenu," povedal Beckham. Asistent trénera Javier Morales s okamžitou platnosťou prevezme úlohu dočasného hlavného trénera. 5. júna 2023 argentínsky futbalista Lionel Messi údajne súhlasil s podpisom zmluvy s klubom po odchode z Paríža Saint-Germain, pričom odmietol ponuky hrať za Al-Hilal a FC Barcelona.
Farby a znak
Druhy vtákov na znaku boli predmetom diskusie po jeho oznámení a odhalení, pričom niektorí špekulovali, že ide o plameniaky. Tím neskôr oznámil, že vtáky sú biele volavky.
Názov klubu bol predmetom sporu o ochrannú známku s talianskym klubom Inter Miláno, ktorý v roku 2014 podal žalobu na americký úrad pre patenty a ochranné známky za chránené používanie „Inter“. MLS podala námietku proti nároku na ochrannú známku v apríli 2019, pričom tvrdila, že názov „Inter“ je všeobecný kvôli jeho používaniu inými klubmi a nemožno ho uplatniť výlučne.
Bieloruská gréckokatolícka cirkev
Bieloruská gréckokatolícka cirkev je jednou z východných katolíckych cirkví byzantského obradu.
Jej pôvod siaha k Brestskej únii z roku 1596. Územie Bieloruska odvtedy patrilo k niekoľkým štátom. Na konci 18. storočia gréckokatolíci tvorili asi 80 percent obyvateľov na území dnešného Bieloruska. V čase, keď územie Bieloruska bolo súčasťou Ruska, bola gréckokatolícka cirkev na jeho území potláčaná. Naposledy bola cirkev včlenená do Ruskej pravoslávnej cirkvi po 2. svetovej vojne a gréckokatolíci boli následne prenasledovaní. Malé komunity gréckokatolíkov sa začali vynárať až po páde Sovietskeho zväzu a získaní nezávislosti Bieloruska. V roku 1993 bol za apoštolského vizitátora pre gréckokatolíkov v Bielorusku vymenovaný archimandrita Sergiusz Gajek MIC. Komunity gréckokatolíkov žijú aj v diaspore v zahraničí, napr. v Londýne a Chicagu. Bieloruská gréckokatolícka cirkev používa ako bohoslužobný jazyk bieloruštinu.
Africa (provincia)
Poloha
Provincia sa rozprestierala na území dnešného Tuniska, časti Líbye a Alžírska.
Etymológia
Názov Afrika sa v západnej kultúre začal používať práve vďaka Rimanom, ktorí používali názov Africa terra - zem kmeňa Afri pre severnú časť kontinentu. Afri (mn. č., jedn. č. Afer) bol kmeň, pravdepodobne Berberi, ktorý sídlil v severnej Afrike v okolí Kartága. Pôvod slova Afer môže súvisieť s fenickým `afar, prach, používaným tiež vo väčšine ďalších semitských jazykoch.
Medzi ďalšie možné pôvody slova Afrika, ktoré sa často kladú za pravdepodobné, patria:
Obyvateľstvo
Afrika bola považovaná za jednu z najbohatších provincií Rímskej ríše a často bola označovaná ako „obilnica ríše“. Jej hlavné mesto Kartágo bolo po Ríme druhé najväčšie mesto západnej časti impéria a celá provincia bola značne urbanizovaná. Medzi ďalšie významné centrá Afriky patrilo Hadrumetum (dnešné Sousse, Tunisko), Utica a Leptis Magna. Najintenzívnejší kultúrny a hospodársky rozkvet provincie prebiehal v 2. a 3. storočí.
Etnická štruktúra provincie bola veľmi pestrá, keďže okrem Púnov, obývajúcich najmä pôvodné fenické kolónie na pobreží, sa sem prisťahovalo množstvo rímskych legionárov, úradníkov a obchodníkov. Vo vnútrozemí žili príslušníci domorodých kmeňov – Berberi.
Po dočasnom ovládnutí územia Vandalmi v 5. storočí zažila provincia Afrika na prelome 6. a 7. storočia posledné obdobie hospodárskeho a kultúrneho rozmachu. Od roku 640 muselo toto územie (exarchát Byzantskej ríše) čeliť útokom moslimských Arabov z Egypta, ktorým sa napokon v roku 698 Kartágo podarilo dobyť. Tým zanikla provincia (exarchát) Afrika a následne i kresťanská kultúra.
Affieux
Affieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Polohopis
Affieux má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Affieux má 372 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Šerpa rallye
Šerpa rallye sú prvé preteky vysokohorských nosičov na svete, ktoré sa od roku 1985 pravidelne uskutočňujú v slovenských horách. Organizátori niektoré ročníky usporiadali v talianskych a v rakúskych Alpách. Na pretekoch sa zúčastňujú muži i ženy. Ich úlohou je vyniesť na vysokohorskú chatu v čo najrýchlejšom čase 60 resp. 20 kg náklad. náhľad|Viktor Beránek, jeden z najúspešnejších vysokohorských nosičov náhľad|Viktor Beránek v cieli pretekov na Téryho chate náhľad|Miroslav Jílek ml. v cieli na Téryho chate v roku 1993 náhľad|Jaroslav Švorc si pripravuje náklad, rok 1999 náhľad|Popradské pleso 1966. Pretekár balí náklad náhľad|Eduard Lipták v cieli pretekov na Chate pod Rysmi v roku 1996 náhľad|Tradične vyprevádza nosičov na preteky Šerpa band
Z histórie
Horskí nosiči sú nerozlučnou súčasťou vysokohorského prostredia vo Vysokých a Nízkych Tatrách a v Malej Fatre. Zásobujú chaty a bez ich takmer každodennej práce by sa chatári, horolezci i turisti nezaobišli. Spoločné stretnutia horských nosičov počas letnej i zimnej turistickej sezóny bývali zriedka a mnohé boli len náhodné. S návrhom na spoločné stretnutie prišiel v roku 1969 chatár Belo Kapolka. Uvažoval o súťaži nosičov, ktorá by bola akýmsi triatlonom, pozostávajúcim z nosenia, lezenia a dokonca plávania v ľadových vodách tatranských plies.
Myšlienka časom upadla do zabudnutia a oživil ju chatár na Chate pod Rysmi Viktor Beránek a bývalý chatár na tejto chate Peter Rajec, ku ktorým sa pridal pedagóg a vysokohorský nosič PaedDr. Jaroslav Švorc. Stali sa zakladateľmi a organizátormi Šerpa rallye.
Šerpa cup
Preteky horských nosičov pokračovali v nasledujúcich rokoch a ich cieľom sa postupne stávali vysokohorské chaty vo Vysokých a Nízkych Tatrách, vo Veľkej Fatre, v Taliansku a Rakúsku. V rámci pretekov sa počas troch ročníkov uskutočnila séria pretekárskych vynášok, ktorú usporiadatelia nazvali Šerpa cup. V roku 1994 mali prvé preteky Šerpa cupu cieľ na Zbojníckej chate, druhé na Téryho chate, tretie na Chate pod Rysmi. Štvrté kolo malo cieľ na Chate generála Milana Rastislava Štefánika a piate na chate Rifugio Garibaldi v Taliansku. Šerpa cup pokračoval dvojkolovými pretekmi v roku 1995 a rovnako dvojkolovými pretekmi v roku 1997.
Lady rallye
Ženy - nosičky sa prvý raz objavili na trati 12. augusta 1994. Na štarte pri Chate na Popradskom plese a cieľom na Chate pod Rysmi, ich bolo osem. Organizátori sa rozhodli, že ponesú 20 kg náklad. Všetky si ho naložili do plecniakov. Boli to aktívne športovkyne, medzi nimi slovenská reprezentantka v akrobatickom lyžovaní, účastníčka ZOH v Albertville Zuzana Smierčáková, dve dievčatá z Havířova, ba dokonca anglická lektorka pôsobiaca na Slovensku. Pretekali ženy, ktoré pracovali na vysokohorských chatách a horolezkyne. Preteky mali nielen tradičnú formu, ale pozorná porota posudzovala aj „umelecký dojem“ pretekárok, oblečenie a „ladnosť pohybov“. Išlo o recesiu a zábavu. Od roku 1994 sa ženy stali trvalou súčasťou pretekov. Na niektorých sa zúčastnili juniorky, ktoré niesli na pleciach 10 kg náklad.
Majstrovstvá sveta
Organizátori 27. ročníka Šerpa rallye usporiadali prvé neoficiálne Majstrovstvá sveta vo vysokohorskom nosení. Uskutočnili sa 23. októbra 2011 so štartom pred Mestským úradom v Starom Smokovci. Ciel bol na Zbojníckej chate. Celkové prevýšenie bolo 960 metrov a dĺžka trate merala 9 km. Muži niesli 50 kg a ženy 20 kg náklad. Prvým neoficiálnym majstrom sveta sa stal Matúš Vnenčák z Téryho chaty, ktorý dosiahol čas 1:50,30 hod.. Odvahu pretekať sa mali len slovenskí nosiči a okrem slovenských jedna poľská nosička.
Súčasťou podujatia bolo detské Baby rallye. V jubilejnom 30. ročníku opäť súťažili malí „vysokohorskí nosiči“. Mali za úlohu prísť čo najskôr po asfaltovej ceste od zastávky TEŽky k horskému hotelu na Popradskom plese. Pravdaže, bez nákladu. Každé dieťa dostalo v cieli pamätnú medailu.
Počasie
Preteky sa uskutočňujú v každom počasí. Napríklad: Prevýšenie, dĺžka trate. Bolo nepriaznivé počasie, 80 – 100 cm nového snehu.
Náklad
Preteky vysokohorských nosičov preverujú nielen ich výkonnosť a obratnosť. Nosiči výdatne pomáhajú zásobovať chaty v jesennom období, pred zimnou sezónou. Na krošniach i v plecniakoch nosia počas pretekov väčšinou koks alebo drevo. Súčasťou pretekov bola výdatná pomoc nosičov pri obnove Zbojníckej chaty, ktorá v noci zo 14. na 15. júna 1998 vyhorela. V rokoch 1998 – 2000 vyniesli počas pretekov na chatu 7210 kg rôzneho stavebného materiálu.
Pretekárske úspechy
Na Šerpa rallye sa v uplynulých rokoch zúčastnili stovky pretekárov – nosičov. Medzi nimi vynikali chatár z Chaty pod Rysmi Viktor Beránek, pracovník Horskej záchrannej služby Edo Lipták – Kuro, vysokohorský nosič Igor Fabícius, Oto Janigloš, Marcel Melicherčík, Mikuláš Knižka,  vysokohorský nosič Miroslav Šarina,  Matúš Vnenčák,  Matej Fabšík,  chatár z Téryho chaty Miroslav Jílek ml., Martin Maličký, ktorí si odniesli najviac víťazstiev. Medzi ženami vynikala Lenka Hiklová – Lackovičová. Boli aj takí, ktorí si to vyskúšali prvýkrát a boli aj takí, ktorí preteky z rôznych príčin nedokončili. Niektorým išlo o recesiu, iní sa rozhodli preveriť si svoju kondíciu. Z tých niekoľkých stoviek účastníkov len málo bolo profesionálnych alebo sezónnych vysokohorských nosičov. Na tridsiatich ročníkoch Šerpa rallye sa zúčastnilo 1086 mužov a 343 žien.
Rekordy
Chata pod Rysmi Štefánikova chata Téryho chata Zbojnícka chata Kamenná chata Skalnaté pleso Rifugio Garibaldi Rifugio Tagliaferri Martin Maličký 1:34, 27 hod. Lenka Hiklová – Lackovičová 1:23,10 hod. Glorerhütte (poznámka: rekordy platné do 30. ročníka pretekov)
Clarington
Clarington môže byť:
Albánska gréckokatolícka cirkev
Albánska gréckokatolícka cirkev je jednou z východných katolíckych cirkví byzantského obradu.
Prvá komunita albánskych gréckokatolíkov existovala od roku 1628 ale po vyše storočí zanikla. Ďalšia komunita vznikla začiatkom 20. storočia. V roku 1939 vznikla apoštolská administratúra južného Albánska. Po tom ako bolo Albánsko vyhlásené za ateistický štát komunita zanikla.
Od roku 2017 je apoštolským administrátorom Juhoalbánskej apoštolskej administratúry biskup Giovanni Peragine. Väčšina veriacich apoštolskej administratúry je však latinského obradu okrem komunity v Elbasane.
Ferdinand Hložník
Ferdinand Hložník (* 18. november 1921, Svederník pri Žiline – † 27. február 2006) bol slovenský akademický maliar. Žil a tvoril v Bratislave.
Život
V rokoch 19421946 študoval na oddelení kreslenia a maľovania pri Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave u profesorov Jána Mudrocha, Gustáva Mallého, Dezidera Millyho a Maximiliána Schurmanna.
Na konci 40. a začiatkom 50. rokov sa venoval pedagogickej činnosti ako profesor kreslenia na gymnáziu v Svätom Jure a neskôr na reálnom gymnáziu v Bratislave a systematicky sa začínal zaujímať o ilustráciu. Od 1945 pôsobil v Skupine 29. Augusta.
Od roku 1952 pôsobil ako samostatný umelec. Ilustroval učebnice, knihy a pedagogické pomôcky. V maliarskej tvorbe konca 40-tych rokov ako mladý umelec postupne hľadal svoj spôsob umeleckej výpovede. Nachádzal inšpiráciu v kubizme. Neskoršie v 50-tych rokoch, keď ho oslovila aj tématika vojnového utrpenia, ktoré sám ako mladý zažil, zároveň sa však často vracal do svojho rodiska na svedernícke polia a pastviny, okolie Váhu, ale i na Oravu a Kysuce, experimentoval s formou, ktorá sa postupne v priebehu 60-tych rokov vykryštalizovala na formu abstrahujúcu tvar, kladúcu doraz na štruktúru a farebnosť maľby. Takýto spôsob maľby sa stáva preňho vo voľnej tvorbe typický, hoci paradoxne je známejšie jeho realistickejšie krajinárske dielo, ktoré však ani zďaleka nie je jeho ťažiskové. Spoločne s bratom Vincentom Hložníkom (19191997) absolvovali niekoľko kresliarskych ciest po Slovensku, ktoré sú zakončené ich spoločnými výstavami. Za krajinomaľby nakoniec získal v roku 1967 Cenu Cypriána Majerníka.
Známe sú aj diela (tempera na papieri) s tématikou Slovenského národného povstania, vytvorené pri príležitosti 30. výročia SNP, pričom sa často predostiera táto časť jeho tvorby ako ťažisková. Vyplýva to však z neznalosti celkového obsahu jeho diela, pretože ťažisko jeho tvorby bolo predovšetkým vo voľnej, intímnej, figurálno krajinárskej abstraktnej tvorbe. V olejomaľbách, temperách ale aj značnom množstve kresieb nadväzuje na overenú tvorbu expresívnej štylizácie predmetov, farebne usporiadaných plôch, ktoré akoby navádzali dej obrazu do surreálnej polohy. Maľby spájajú v sebe figurálnu a fantazijnú inšpiráciu, v ktorej sa objavujú často osoby alebo veci jemu blízke.
Ferdinand Hložník samostatne vystavoval od roku 1962 výberom z tvorby v Plzni a na spoločných výstavách od roku 1946 so Spolkom C. Majerníka. V roku 1965 vystavoval na Bienále v Sao Paolo, v Neapoli, Ríme a o rok neskôr v Mexiku, Švédsku a Taliansku. V roku 1982 mu udelili titul zaslúžilý umelec. Neskôr až do 90 rokov sa Ferdinand Hložník pravidelne zúčastňoval kolektívnych výstav. Poslednú samostatnú výstavu za svojho života, zameranú na obdobie abstraktnej tvorby 60-tych rokov, mal vo výstavnej sieni Slovenskej sporiteľne v Zelenom dome v Bratislave. Zatiaľ posledná výstava, na ktorej sa objavili doteraz málo známe a dovtedy ešte neprezentované diela z druhej polovice 90-tych rokov, bola v Považskej galérii umenia v Žiline v roku 2007.
Jeho diela sa objavujú aj na predajných aukciách výtvarného umenia, kde vždy zaujme svojím jedinečným výtvarným názorom a prepracovaným vizuálnym stvárnením.
Basketbalová extraliga mužov 2000/01
Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2000/01 bol 9. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťaž niesla dobový názov I. liga a súťažilo v nej 12 účastníkov. Titul obhájil BK Slovakofarma Pezinok po víťazstve vo finálovej sérii nad tímom BK Chemosvit Svit.
Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne zmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. V základnej časti hralo 12 tímov dvojkolovým systémom (doma a vonku). 6 najlepších tímov zo základnej časti postúpilo do nadstavbovej skupiny o 1. až 6. miesto. Zvyšné tímy odohrali nadstavbovú skupinu o konečné 7. až 12. miesto, ktorá určila zostupujúci tím do nasledovnej sezóny. Nadstavbové skupiny sa hrali po roku opäť 2-kolovým systémom, pričom sa im započítavali aj výsledky zo základnej časti. Potom pre tímy na 9. až 12. mieste nasledovala nadstavbová skupina o konečné 9.12. miesto, ktorá určila kvôli zoštíhleniu extraligových tímov v budúcej sezóne až 3 zostupujúce celky do nižšej súťaže v nasledujúcej sezóne. 8 najlepších tímov po nadstavbovej časti postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Finálový duel a duel o 3. miesto sa hrali na 3 víťazné zápasy, všetky ostatné duely play-off sa hrali na 2 víťazné zápasy.
Účastníci
Poznámka: Komárno zmenilo v priebehu súťaže názov z MBK Komárno na MBK Rieker Komárno.
Na základe účinkovania klubov v európskych súťažiach sa Slovensko v tejto sezóne umiestnilo v európskom rebríčku FIBA, zostavovanom z výsledkov z posledných troch sezón, na 24. mieste so ziskom 2,433 bodov. V samotnej sezóne 2000/01 sa Slovensko v európskych súťažiach (zastupovaných len jediným klubom) so ziskom 1,5 bodov umiestnilo na 27. mieste rebríčka európskych krajín.