cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zollverein
náhľad|Zollverein a [[Zjednotenie Nemecka (1871)|zjednotenie Nemecka.]] Nemecký colný spolok známy pod nemeckým názvom Zollverein (slovensky: colný spolok) bola colná únia, ktorá vznikla v roku 1834 na území dnešného Nemecka (vtedy Nemeckého spolku). Pred vznikom Zollvereinu nespočetné množstvo colných bariér obmedzovalo obchod a rozvoj priemyslu, ale vládcovia štátov neboli ochotní vzdať sa príjmov z ciel. Vznik tejto colnej únie prispel k vytvoreniu voľného obchodu, čo sa stalo dôležitým krokom na zjednotenie Nemecka.
Cieľom tohto colného spolku bola snaha odstrániť rakúsky vplyv na Nemecko, zlepšenie hospodárstva a posílnenie Nemecka proti možnému francúzskemu vplyvu a zároveň znížiť ekonomickú závislosť menších štátov. Zatiaľ čo sa snažili odstrániť colné bariéry medzi členskými státy, tovar zo štátov, ktoré neboli členmi únie, bolo zaťažené dovozným clom.
Počiatky colného spolku siahajú k vytvoreniu Nemeckého spolku po roku 1815. Tri roky neskôr v roku 1818 schválilo Prusko colný predpis, ktorý zrušil všetky vnútorné colné poplatky a ustanovilo Pruský colný priestor. Zároveň oznámilo, že je ochotné zaviesť voľný obchod so susednými štátmi. V roku 1866, keď skončila vojna medzi Pruskom a Rakúskom, sa pôvodný colný spolok rozpadol, aby bol nasledujúci rok obnovený, potom čo sa k tomuto spolku pripojilo niekoľko malých nemeckých štátov. V roku 1871 došlo k zjednoteniu v jeden štát, keď jediným členom Zollvereinu, ktorý nebol súčasťou zjednoteného Nemecka zostalo Luxembursko, ktoré v spolku zotrvalo až do roku 1919.
Slnko v sieti za Najobľúbenejší film
Slnko v sieti za Najobľúbenejší film je jedno zo špeciálnych ocenení udeľovaných Slovenskou filmovou a televíznou akadémiou (SFTA) na báze diváckeho hlasovania v rámci výročných filmových cien Slnko v sieti — za hrané, prípadne dokumentárne filmy.
Poznámky
<references group="pozn."/>
Villiers-en-Désœuvre
Villiers-en-Désoeuvre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sercœur
Sercoeur je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lockheed C-5 Galaxy
Lockheed C-5 Galaxy je veľké vojenské transportné lietadlo vyrábané spoločnosťou Lockheed. Lietadlo je v službe United States Air Force a bolo navrhnuté na prepravu nadrozmerných nákladov na veľké (medzikontinentálne) vzdialenosti a je jedným z najväčších vojenských lietadiel na svete. Galaxy má mnoho spoločného so svojím menším predchodcom C-141 Starlifter, a tiež s modernejším C-17 Globemaster III.
C-5M Super Galaxy je upravená verzia s novými motormi a modernizovanou avionikou s životnosťou do roku 2040.
C-5 Galaxy je v službe United States Air Force od roku 1969. V tom čase bol používaný ako podpora amerických vojenských operácií vo všetkých hlavných konfliktoch, vrátane Vietnamu, Iraku, Juhoslávie a Afganistanu, rovnako ako podpora spriaznených krajín ako Izrael počas Jomkipurskej vojny a v operáciách NATO v druhej vojne v Perzskom zálive. C-5 Galaxy je tiež používané na distribúciu humanitárnej pomoci a podporu pre program Space Shuttle agentúry NASA.
Vznik a vývoj
left|thumb|Personál vykladá tovar z C-5 Galaxy na ľadovej pristávacej ploche [[Pegasus Field, blízko McMurdo Station na Antarktíde v roku 1989.]] V roku 1961 oslovila americká armáda niekoľko leteckých spoločností s požiadavkou na vývoj obrieho transportného lietadla, ktoré by nahradilo dosluhujúci Douglas C-133 Cargomaster a doplnilo by v rovnakom období zavádzané lietadlo Lockheed C-141 Starlifter, ktorého interiér nebol pre niektoré transportované zariadenia dostatočne priestranný. Svoje návrhy poslala spoločnostiam Boeing, Douglas, General Dynamics, Lockheed a Martin Marietta, z ktorých do ďalších kôl výberového konania postúpili Boeing, Douglas a Lockheed. Z prihlásených výrobcov motorov General Electric, Curtiss-Wright Corporation a Pratt & Whitney postúpili spoločnosti General Electric a Pratt & Whitney. Po spracovaní pripomienok a vyhotovení nových návrhov bol nakoniec vybraný Lockheed a ako dodávateľ motorov General Electric.
Prvý skutočný prototyp C-5A (číslo 66-8303) bol dokončený dňa 2. marca 1968 a prvýkrát vzlietol dňa 30. júna 1968. Sériová výroba sa začala v decembri 1969, prvý hotový stroj potom prevzala v júni 1970 437th Airlift Wing, Charleston Air Force Base, SC (437. zásobovacia letka pri Charlestonskej leteckej základni v Južnej Karolíne). Počas statických a únavových skúšok vykonávaných už po po dodaní prvých kusov americkej armáde sa objavili na krídlach praskliny, pre všetky C-5A tak bolo obmedzené maximálne konštrukčné zaťaženie na 80%. Novo vyvinuté krídla, u ktorých boli oproti pôvodnej konštrukcii využité nové hliníkové zliatiny, boli u všetkých C-5A vymenené v rokoch 1980 - 1987.
V januári 1986 bola dodaná prvá verzia C-5B, ktorá má už zosilnené krídla a modernizovanú avioniku a motory.
Verzie
right|thumb|Lockheed C-5A
C-5A
Pôvodná verzia C-5, dodaných bolo 81 kusov, na 77 z nich bolo nutné v rokoch 1980-87 vymeniť krídla (pozri vyššie).
C-5B
C-5B je vylepšenou verziou C-5A. Popri všetkých vylepšeniach, ktorých sa počas výroby dočkala C-5A (vrátane zosilnených krídel), dostala C-5B modernizované motory a novú avioniku. Od roku 1986 do roku 1989 bolo dodaných 50 kusov.
C-5C
C-5C je špeciálne upravený variant na prepravu nadrozmerných nákladov. Dve C-5 (čísla 68-0213 a 68-0216) boli upravené tak, aby mali väčšiu vnútornú nákladnú kapacitu (napríklad na prepravu satelitov NASA). Hlavné zmeny pozostávali v odstránení zadného poschodia pre cestujúcich, inštaláciou nových nákladných vrát s delením uprostred a novej zadnej prepážke, ktorá bola umiestnená viac vzadu. Obidve C-5C sú umiestnené na Travis Air Force Base v Kalifornii. V januári 2007 bola na variante s číslom 68-0216 modernizovaná avionika.
C-5M Super Galaxy
Ide o modernizované už vyrábané lietadlá verzií C-5B, C-5C a niektorých C-5A. Modernizácia tu spočíva v osadení novej avioniky a nových výkonnejších motorov, čím sa zvýšilo užitočné zaťaženie, zlepšila sa stúpavosť a dolet. Tiež sa zrýchlil štart a tým sa aj skrátila minimálna vzletová plocha. Prvá modernizácia na C-5M bola dokončená dňa 16. mája 2006 a toto modernizované Galaxy vzlietlo dňa 19. júna 2006.
Špecifikácie (C-5B)
Údaje z USAF fact sheet, Lockheed-Martin C-5, International Directory of Military Aircraft, a Quest for Performance.
Neandertal
náhľad|Poloha údola v Severnom Porýní-Vestfálsku
Neandertal je malé údolie rieky Düssel v nemeckom spolkovom štáte Severné Porýnie-Vestfálsko ležiace asi 12 kilometrov východne od jeho hlavného mesta Düsseldorfu. Administratívne patrí k mestám Erkrath a Mettmann. Údolie sa v 19. storočí pôvodne nazývalo Hundsklipp, po roku 1850 potom bolo na počesť pastora Joachima Neandera premenované na Neandertal.
Magura (1 376,5 m n. m.)
Poloha
Nachádza sa na severe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Demänovské vrchy. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obce Iľanovo (Liptovský Mikuláš) a Demänovská Dolina. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Demänovská Dolina a severným smerom ležiace obce Pavčina Lehota a mestské časti Demänová a Iľanovo. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Magura je súčasťou rázsochy, vybiehajúcej severozápadným smerom z Krakovej hole, situovanej v bočnom hrebeni. Ten vybieha z Krúpovej hole v hlavnom hrebeni severným smerom. Západným smerom sa nachádza vrch Pálenica, Na jame a Siná , južným Ostredok , Pusté  a Krakova hoľa, východným Kopa , Kúpeľ  a Poludnica  a severným Končitý vrch , Kurence  a Demänovská hora. Masív patrí do povodia Váhu; z južných a západných svahov vodu odvádzajú prítoky Demänovky, z východných a severných potok Iľanovianka. Vrcholom prechádza hranica Národnej prírodnej rezervácie Demänovská dolina. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou a z východných, odlesnených svahov je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Západné Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru a Malú Fatru.
Vironvay
Vironvay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Magura (1 376,5 m n. m.)
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a vzhľadom na stupeň ochrany je tak prístup naň nežiadúci. Žltá značka však vrchol travrzuje západným a juhozápadným úbočím.
Vironvay
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vrbovský kanál (prítok Lándorského kanála)
Začiatok
Začína sa sútokom dvoch zdrojníc v severnej časti poľnohospodárskeho extravilánu obce Vrbová nad Váhom, v severozápadnom úseku poľa Banský kút v Vrbovský kanál patrí do okresu Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina.
Opis toku
Od začiatku tečie juhozápadným, južným až juhovýchodným smerom cez poľnohospodársky extravilán obce Vrbová nad Váhom, v vteká do intravilánu obce Vrbová nad Váhom, v  vyteká z intravilánu obce Vrbová nad Váhom pokračuje cez jej extravilán a zároveň sa odpája od neho Ostrovský kanál ako spojka do Lándorského kanála, v  pretína hranicu medzi obcou Vrbová nad Váhom a mestom Komárno a vteká na územie mesta v jeho mestskej časti Kava, priberá bezmenný pravostranný prítok, v  priberá pravostranný prítok Rybný kanál, ústi v  do Lándorského kanála v poľnohospodárskom extraviláne mesta Komárno v jeho mestskej časti Kava ako jeho pravostranný prítok. Vrbovský kanál má dva významnejšie prítoky: Ostrovský kanál a Rybný kanál. Začína sa a preteká na území obce Vrbová nad Váhom a preteká a ústi na území mesta Komárno v mestskej časti Kava.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Vrbovský kanál má pôvod v štandardizovanom názve obce Vrbová nad Váhom, na území ktorej sa začína a cez územie ktorej preteká. Z tohto slovného základu kombináciou s formantom -ský a kombináciou so všeobecným podstatným menom kanál s významom umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Vrbovský kanál ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného kanála bol štandardizovaný v roku 1978. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Vrbovský kanál nie je jedinečným hydronymom (júl 2022), v okrese Michalovce existuje umelý vodný tok Vrbovský kanál (prítok Čečehovského kanála) s homonymným názvom.
Serécourt
Serécourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kate Walshová (speváčka)
Kate Walshová (* 20. február 1983, Burnham-on-Crouch, Essex, Anglicko) je anglická folková speváčka-skladateľka.
Kariéra
Študovala na Britskom a írskom inštitúte modernej hudby. Jej debutový album Clocktower Park vyšiel v roku 2003 vo vydavateľstve Kitchenware Records. Album niesol názov po obľúbenom mieste v jej rodnom meste. V roku 2007 vydala druhý štúdiový album Tim's House, ktorý sa dostal na vrchol britského rebríčka iTunes Store. Album obsahuje jej najúspešnejšiu skladbu „Your Song“, ktorá bola použitá vo filmoch aj v seriáli Klinika Grace.
Walshová v roku 2012 ohlásila prestávku v hudobnej kariére s cieľom venovať sa odlišným aktivitám.
Slnko v sieti 2004
0. ročník odovzdávania cien Slnko v sieti sa uskutočnil 23. novembra 2004 v priestoroch už zaniknutého Kina Tatra v Bratislave, a to v rámci otvorenia 5. nesúťažnej prehliadky hranej, dokumentárnej a animovanej tvorby Slovenský film 2004. Jej súčasťou bola, okrem iného, aj retrospektíva filmov Juraja Herza, ktorému bola pri príležitosti jeho životného jubilea odovzdaná historicky prvá cena Slovenskej filmovej a televíznej akadémie (SFTA).
Tlačová konferencia
Predbežné plány spojené už s 1. oficiálnym ročníkom, nepočítali s vyhlasovaním žánrových kategórií ako Zahraničný film. Oficiálne stránky ich garanta uvádzajú dvanásť hlavných a jednu mimoriadnu cenu, vynímajúc akurát kategóriu Zahraničný film, ktorá nakoniec bola vyhlásená.
Niečo je zlodej
Niečo je zlodej je názov tretieho štúdiového albumu slovenskej skupiny Le Payaco. Album bol vydaný v roku 2003 hudobným vydavateľstvom Millenium Records.
Serocourt
Serocourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vitot
Vitot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Slovenská hokejová liga 2019/2020
Slovenská hokejová liga 2019/2020 bola 27. sezónou 1. hokejovej ligy. Tímy na 1. – 6. mieste po základnej časti postúpia do nadstavby skupiny A. Tímy na 7. – 10. mieste po základnej časti pôjdu do nadstavby skupiny B. Prvých osem tímov postúpi do Play-off. Do Slovenskej hokejovej ligy postúpil z 2. hokejovej ligy klub HK Levice a zostúpil z Tipsport ligy klub MsHK DOXXbet Žilina. Sezóna bola 12. marca 2020 predčasne ukončená počas Play-off časti kvôli epidémii koronavírusu COVID-19.
Vitot
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenská hokejová liga 2019/2020
Hrací plán
V sezóne 2019/2020 sa hralo v jednej spoločnej skupine. Liga mala 10 účastníkov + mládežnícky tím slovenskej reprezentácie do 18 rokov pripravujúci sa na vrchol sezóny pod hlavičkou SR 18. Každé družstvo odohralo v základnej časti 36 stretnutí. Po základnej časti sa tabuľka rozdelí na dve polovice nadstavby skupiny A a B. Tímy na 1. – 6. mieste po základnej časti postúpia do nadstavby skupiny A kde odohrajú 10 stretnutí. Tímy na 7. – 10. mieste po základnej časti pôjdu do nadstavby skupiny B kde odohrajú 12 stretnutí. Prvých osem tímov postúpi do Play-off. Víťaz Slovenskej hokejovej ligy postúpi priamo do Tipsport ligy.
Štvrťfinále
(tučne sú zvýraznené domáce zápasy)
Sionne (Vosges)
Sionne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Wincenty Birkenmajer
Wincenty Birkenmajer (* 1899, Czernichów pri Krakove – † 17. apríla 1933, Vysoké Tatry) bol jeden z najvýznamnejších poľských horolezcov medzivojnového obdobia, pedagóg, básnik a publicista.
Bol synom Ludwika Antoniho Birkenmajera, fyzikom, matematikom a historikom. Bol profesorom poľského jazyka, vyučoval poľskú literatúru na Liceu Ogólnokształcące im. Bolesława Krzywoustegov v Nakło nad Notecią, na gymnáziu v Inowrocławi (od roku 1925) a v Poznani. Pôsobil v Zbore Kadétow č. 3 v Rawiczi. Bol literárne činný, upravoval časopis „Wentylator“. Publikoval niekoľko básní a poviedok a poľský preklad (z angličtiny) diela Dom a svet Rabindranath Tagore (1921).
Od roku 1924 navštevoval Vysoké Tatry. Bol turistickým sprievodcom, vodcom a členom neformálnej turistickej a horolezeckej skupiny, ktorá pôsobila v rokoch 1927 – 1930 a volala sa „Cyrhlanie“. Meno bolo odvodené od Toporowej Cyrhly, najvyššej miestnej časti Zakopaného. Jej členovia boli väčšinou učitelia stredných škôl.
Horolezectvom sa začal vážnejšie zaoberať v roku 1929, keď vyliezol v tatranských stenách mnohé ťažké cesty a objavil nové. V roku 1930 celé leto prežil v Tatrách. Počas 90 dní vyliezol okolo 35 nových ciest a ich variantov, najmä s partnerom Kazimierzom Kupczykom. Jeho cesty, z tejto sezóny, sú dodnes oceňované horolezcami. Medzi inými východná stena Rohatej veže (1. júla), východná stena Gerlachovského štítu (7. júla), východný pilier Ganku (15. júla), východná stena Bielovodskej veže (18. júla), južná stena Kežmarského štítu (24. augusta) a západná stena Lomnického štítu (21. júna). Jeho lezeckými partnermi boli predovšetkým Jan Kazimierz Dorawski, Stanisław Groński, Alfred Szczepański, Jan Alfred Szczepański, Witold Henryk Paryski a Tadeusz Pawłowski.
Birkenmajer sa zaujímal o topografiu, tatranské názvoslovie a ideológiu horolezectva. Bol ochrancom horskej prírody a propagátorom bivakovania v horskom prostredí Vysokých Tatier. Zaoberal sa horskou fotografiou. Od roku 1930 publikoval početné opisy horolezeckých výstupov a ciest v časopise Taternik a v iných časopisoch.
V roku 1931 bol členom horolezeckej expedície v Alpes du Dauphiné vo Francúzsku, kde urobil tretí výstup južnou stenou na La Meije. Nasledujúci rok v podobnej expedícii na masív Mont Blanc urobil prvovýstup juhozápadným hrebeňom Aiguille du Moine (13. augusta).
Voiscreville
Voiscreville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Východoslovenská televízia
Východoslovenská televízia (skrátene VSTV), bola slovenská regionálna televízia vysielajúca z Košíc. Zameriavala sa na región východného Slovenska. Východoslovenská televízia vznikla 5. apríla 2016 a licenciu získala v decembri 2016. Vysielala 24 hodín denne so zameraním najmä na spravodajstvo a publicistiku z celého regiónu. Televízia taktiež ponúkala relácie zamerané na módu, lifestyle a hudbu. Vysielanie bolo ukončené v apríli 2021 z finančných dôvodov.
Programová štruktúra
Nepretržité 24-hodinové vysielanie televízie tvorili viaceré vlastné formáty. Obsiahnuté bolo spravodajstvo, publicistika, dokument, psychológia, životný štýl, hudba, zábavné a diskusné relácie.
Pokrytie
Televízia bola dostupná programových ponukách nasledujúcich poskytovateľov:
Kate Walshová
Kate Walshová môže byť:
Východoslovenská televízia
Adresa štúdia
Kavečianska cesta 1/A, 040 01, Košice
Vraiville
Vraiville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sedanka
Sedanka môže byť:
Ronovská tabule
Ronovská tabule je geomorfologický okrsok v juhovýchodnej časti Čáslavskej kotliny, ležiaci v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji, v okrese Chrudim v Pardubickom kraji a v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. Iný používaný názov pre to isté územie je Ronovská kotlina.
Poloha a sídla
vľavo|náhľad|250x250bod|Doubrava pri Ronove n.D. vpravo|náhľad|250x250bod|[[Hostačovka ústiaca Malým vodopádom do Doubravy v Žleboch]] Územie okrsku sa nachádza medzi sídlami Kutná Hora na severozápade, Podhořany u Ronova na severovýchode, Třemošnice na juhovýchode a Golčův Jeníkov na juhu. Úplne vnútri okrsku ležia mestá Čáslav a Ronov nad Doubravou a väčšie obce Vrdy a Žleby.
Geomorfologické členenie
Kompletné geomorfologické členenie celej Středolabskej tabule uvádza nasledujúca tabuľka:
Významné vrcholy
Najvyšší bod Ronovskej tabule, poťažmo celej Čáslavskej kotliny, je U Písku
N-koniec
náhľad|350x350bod|Tetrapeptid (príklad: [[Valín|Val-Gly-Ser-Ala), kde zelenou farbou je zvýraznená N-koncová α-aminokyselina (v tomto príklade L -valín) a modrou farbou je označená C-koncová α-aminokyselina (v tomto prípade L -alanín).]] N-koniec alebo amino-koniec je začiatok bielkoviny alebo polypeptidu, ktorý označuje voľnú amino skupinu (-NH2) na konci polypeptidu. V peptidoch sú amino skupiny viazané karboxylovou skupinou inej aminokyseliny, čím vzniká peptidový reťazec. Tým vzniká voľná koncová karboxylová skupina, ktorá sa nazýva C-koniec, a voľná amino skupina, nazývaná práve N-koniec. Vzorce peptidov sa zapisujú v smere od N-konca po C-koniec zľava doprava. V tomto smere takisto prebieha translácia (i pri translácii sa peptidový reťazec z mRNA tvorí v smere od N-konca ku C-koncu, pretože aminokyseliny sú pridávané na karboxylový koniec).
Chemické vlastnosti
Každá aminokyselina má amino skupinu a karboxylovú skupinu. Aminokyseliny sú spojené peptidovou väzbou, ktorá vzniká dehydratačnou reakciou karboxylovej skupiny jednej aminokyseliny a amino skupiny druhej aminokyseliny. Po vzniku väzby vzniká polypeptid, ktorý má voľný N-koniec (voľnú amino skupinu) a C-koniec (voľnú karboxylovú skupinu).
Keď sa bielkovina prekladá z mRNA, vzniká od N-konca po C-koniec. Amino skupina aminokyseliny (ktorá je viazaná na tRNA) sa počas elongačnej fázy translácie viaže na karboxylovú skupinu rastúceho reťazca. Keďže štart kodón v genetickom kóde kóduje aminokyseliny metionín, väčšina proteínových sekvencií začína metionínom (u baktérií, mitochondrií a chloroplastov začína jeho modifikáciou, N-formylmetionínom, fMet). Niektoré proteíny sú upravované posttranslačne, napríklad štiepením proteínového prekurzoru, takže bielkoviny môžu mať na N-konci inú aminokyseliny.
N-terminálne smerovacie signály
N-koniec je prvou časťou proteínu, ktorá opúšťa ribozóm počas syntézy bielkovín. Často obsahuje rôzne signálne peptidové sekvencie, ktorú je možné označiť ako "vnútrobunkové poštové smerovacie číslo", ktoré smeruje prenos proteínu ku správnej organele. Smerovanie je občas označované i ako targeting (z anglického "target," cieľ, smerovanie, zameriavanie). Signálny peptid sa zvyčajne odštiepi pomocou signálnej peptidázy po tom, čo sa bielkovina dostane na správne miesto. N-koncová aminokyselina bielkoviny je dôležitá pre určenie polčasu života (šancu, že bude proteín rozložený). Tento koncept sa nazýva N-koncové pravidlo.
Signálny peptid
N-terminálny signálny peptid je rozoznávaný signál rozpoznávajúcou časticou (SRP) a vedie k smerovaniu proteínu do sekrečnej dráhy. V eukaryotických bunkách sú tieto proteíny syntetizované na drsnom endoplazmatickom retikule. U prokaryotov sú exportované cez bunkovú membránu. V chloroplastoch sú proteíny smerované signálnymi peptidmi k tylakoidom.
Mitochondriálny smerovací peptid
N-terminálny mitochondriálny smerovací peptid (mtTP) umožňuje proteínom vstup do mitochondrie.
Chloroplastový smerovací peptid
N-terminálny chloroplastový smerovací peptid (cpTP) umožňuje proteínom vstup do chloroplastu.
N-terminálne úpravy
Bielkovinové N-konce môžu byť upravené počas alebo po translácii. Úpravy zahŕňajú odstránenie počiatočného metionínu (iMet) aminopeptidázami, pripojenie malých skupín ako sú acetylová, propionylová, či metylová skupina, alebo adíciu membránových kotiev, ako je palmitoylová či myristoylová skupina.
N-terminálny acetylácia
N-terminálna acetylácia je druh modifikácie bielkovín, ktorá sa vyskytuje u prokaryotov i eukaryotov. Bolo navrhnuté, že N-terminálna acetylácia môže zabrániť sekrécii proteínu.
N-myristoylácia
N-koniec môže byť upravený pridaním myristoylovej kotvy.
N-Acylácia
N-koniec môže byť upravený aj pridaním mastnej kyseliny ako kotvy, čím vznikajú N-acylované bielkoviny. Najbežnejšou skupinou používanou na N-acyláciu, je palmitoylová skupina.
Šťuka severná
Šťuka severná (iné názvy: šťuka severská , šťuka holarktická ; staršie: [do 80. rokov 20. stor. výlučne] šťuka obyčajná    , šťuka ; lat. Esox lucius) je druh dravej ryby z rodu šťuka (Esox).
Rozšírenie
Areál rozšírenia je holarktický. Bola introdukovaná v mnohých oblastiach južne od pôvodného areálu. Je to nenáročný a adaptabilný druh. Okrem stojatých vôd žije aj v podhorských úsekoch riek (Orava).
Opis
Má podlhovasté telo so sploštenou hlavou s veľkými ústami a silnými zubami. Na lícach má drobné šupiny. Chrbtová plutva je vzadu nad análnou. Farebnosť je variabilná, ale ide najmä o zelenú so žltkastými škvrnami. Rast je rýchly a závislý od prostredia. Môže dorásť do 50 kg a dĺžky 160 cm, v slovenských podmienkach 15 kg a 120 cm. Dožíva sa 33 rokov.
Spôsob života
Neresí skoro na jar v marci až apríli v studenej vode. Oblasť na neresenie je väčšinou zaplavená oblasť s vegetáciou. Kladie množstvo ikier a veľké jedince môžu klásť až milión ikier. Ikry neochraňuje. Pohlavnú dospelosť dovŕši od 3. do 5. roku. V oblastiach kde žije aj šťuka obrovská (Esox masquinongy) sa môže krížiť a vytvoriť hybrid (Esox masquinongy x Esox lucius).
Malé štuky sa živia planktónom, neskôr bentosom a hmyzom. Staršie jedince lovia ryby. Štuka je nenásytný a oportunistický predátor už od mlada. Je to samotársky druh, loví pomocou zraku a korisť prepadáva z úkrytu. Kanibalizmus je bežný. V arktických jazerách, kde je šťuka niekedy jediný rybí druh, sú dospelé jedince kanibali. Jej výkaly obsahujú špecifické feromóny, ktorým sa ostatné ryby vyhýbajú a preto šťuky nevylučujú výkaly vo svojom lovnom revíre.
Socourt
Socourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
AMX-10 RC
AMX-10RC je francúzske ľahké kolesové obrnené prieskumné vozidlo a stíhač tankov. Bol postavený firmou GIAT. Okolo 300 je v službe vo francúzskej armáde. 108 ich predali Maroku a 12 Kataru. RC znamená Roues-Canon, čo v preklade znamená kolesové delo. AMX-10RC je väčšinou používané na prieskumné misie v nebezpečných podmienkach, alebo ako palebná podpora.
Dizajn a vlastnosti
V 60. rokoch 20. storočia si francúzska armáda definovala požiadavky na nové obrnené vozidlo, ktoré malo mať výkonný kanón, moderný systém riadenia paľby, dobré jazdné vlastnosti aj v náročnom teréne a ktoré malo byť plne obojživelné. Počiatočná práca na AMX-10RC začala v roku 1970, výroba začala v roku 1976 a prvé vozidlá boli doručené v roku 1981 2. husárskemu pluku v Sourdone. Výroba prebiehala v Atelier de Construction Roanne. Vozidlo má veľmi silný kanón GIAT so systémom palebnej podpory COTAC. Vozidlo je vybavené centrálnym dofukovacím systémom pre pneumatiky. Je ďalej vybavené aj ochranným systémom NBC (nuclear/biological/chemical, ochrana proti nukleárnym, biologickým a chemickým zbraniam). AMX-10RC môže robiť prieskum aj v rádioaktívnom prostredí. AMX-10RC má dva základné nedostatky: Je drahšie, ako niektoré bojové tanky a príliš zložité pre niektorých potenciálnych užívateľov. Z týchto dôvodov znížila francúzska svoju pôvodnú objednávku na 337 vozidiel. Výroba tohto vozidla už skončila.
Kostol Premenenia Pána (Varnsdorf)
Kostol Premenenia Pána vo Varnsdorfe je kostol Starokatolíckej cirkvi. Stavba kostola v novorománskom slohu započala v roku 1873 a už v októbri 1874 bolo možné osadiť vežný špic. Na vežu boli osadené štyri zvony. 27. decembra 1874 bol kostol slávnostne otvorený.
AMX-10 RC
Konštrukcia
vľavo|náhľad|Katarské AMX-10RC v púšti počas medzinárodných cvičení, 2013 Korba a veža AMX-10RC sú zvarené z hliníkových pancierov. Pracovisko vodiča je vpredu naľavo, veža je uložená v prostrednej časti korby, vzadu je priestor pre motor a prevodovku. Zvláštnosťou podvozku 6x6 je možnosť prispôsobiť svetlú výšku charakteru terénu a dokonca z miesta vodiča nastaviť bočný sklon vozidla. Rada súčastí poháňacej sústavy, vrátane motora a prevodovky sa taktiež využívali v pásovom prieskumnom vozidle AMX-10P.
Kostol Premenenia Pána (Varnsdorf)
História
Koncom augusta 1880 začala stavba fary. K 1. januáru 1897 došlo k preloženia biskupského sídla z Viedne do Varnsdorfu a k povýšeniu kostola na katedrálu. Najkrásnejšou ozdobou kostola je alabastrová socha Krista na oltári, kam bola umiestnená v júli 1882.
AMX-10 RC
Konštrukcia
Vozidlo je plne obojživelné, vo vode ho poháňajú dve lodné skrutky, upevnené v zadnej časti korby. Lodné skrutky dokážu vozidlu udeliť rýchlosť až 7,/h.
Kostol Premenenia Pána (Varnsdorf)
História
Kostol a mesto Varnsdorf zohrali dôležitú úlohu v cirkevných dejinách. Zvolanie Prvého vatikánskeho koncilu 8. decembra 1869 bolo podnetom k náboženskému rozkolu. Ten vyvolal v Nemecku veľké hnutie, ktoré sa prenieslo aj do Rakúska. Duchovným pôvodcom tohto hnutia sa stal Anton Nittel. Vyvrcholením tohto hnutia bol vznik Starokatolíckej cirkvi. Štát uznal Starokatolícku cirkev v roku 1877 a v Rakúsko-Uhorsku vznikli tri farnosti: Viedeň, Varnsdorf a Ried.
Nacisti jej počas Druhej svetovej vojny príliš nepriali. Po odsune sudetských Nemcov sa Starokatolícka cirkev stala ľahkou obeťou komunistickej diktatúry a kostol slúžil mnohým účelom, napr. bol mestkým kolumbáriom.
AMX-10 RC
Konštrukcia
Súčasťou systému riadenia paľby je laserový diaľkomer, počítač a systém nočného videnia a zosilovačom zvyškového svetla. Systém riadenia paľby umožňuje účinne strieľať na statické aj pohyblivé ciele cez deň aj v noci. kanón používa podkaliberné, kumulatívne a trieštivé strely vyrobené špeciálne pre tento kanón.
Kostol Premenenia Pána (Varnsdorf)
História
V roku 1995 sa rozhodlo o presune biskupstva z Varnsdorfu do Prahy. Kostol sa stal chrámom konkatedrálnym a po dokončení opráv bol premenovaný na kostol Premenenia Pána. V roku 2000 započala oprava vitrážových okien.
AMX-10 RC
Modernizácia AMX-10RCR
V roku 2010, DCMAT (Direction Centrale du Matériel de l'Armée de Terre) dokončila modernizáciu 256 AMX-10RC na AMX-10RCR (Rénové), program, ktorý zahŕňal integráciu mnohých systémov, dodatočného panciera, systém aktívnej ochrany od firmy Sagem, LIRE, bojový systém SIT (Système d'Information Terminal) V1, systém dymových granátov Galix, zmeny v systéme NBC a vylepšenia podvozku.
EBRC Jaguar
AMX 10 RC nahradí EBRC Jaguar.
Používatelia
náhľad|Mapa používateľov AMX 10 RC označených modrou farbou
Jaroslav Mrázek
Jaroslav Mrázek môže byť:
Dewarova nádoba
náhľad|Kovová Dewarova nádoba udržiavajúca skvapalnený [[dusík využívaná v kryogenickom laboratóriu]] náhľad|Termoska bežne používaná v domácnosti v rozmontovanom stave Dewarova nádoba [výslovnosť: djúer-] je sklenená alebo kovová nádoba s dvojitými stenami, ktoré od seba oddeľuje vákuum, vďaka čomu sa medzi nimi minimalizuje tepelná výmena. Slúži na udržiavanie rôznych látok (predovšetkým kvapalín) na stálej teplote, ktorá teda môže byť vyššia alebo nižšia ako teplota okolia.
Abondant
Abondant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Soncourt
Soncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kamenistá pôda
Kamenistá pôda je pôda, ktorá obsahuje vyše 50 % častíc väčších ako 2 mm. Hlboká kamenistá pôda je suchá a neúrodná.
Allaines-Mervilliers
Allaines-Mervilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Hviezdna loď Galactica
Hviezdna loď Galactica (orig. Battlestar Galactica) môže byť:
Allaines-Mervilliers
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam slovenských futbalistov v Eredivisie
Zoznam slovenských futbalistov v Eredivisie sumarizuje prehľad slovenských futbalistov, ktorí hrali v holandskej najvyššej futbalovej súťaži.
História
Prvý Slovák v Eredivisie Ivan Mráz, strieborný medailista z OH 1964 v Tokiu hral v rokoch 1968-1972 za MVV Maastricht, dodnes je s 31 gólmi najlepším slovenským strelcom v „krajine tulipánov“.
Prvý veľký prestup slovenského futbalistu ešte pred pádom železnej opony sa uskutočnil v decembri 1988. Jozef Chovanec, rodák z Dolných Kočkoviec pri Púchove, dlhoročný kapitán Sparty Praha prestúpil do PSV Eindhoven, čerstvého víťaza Pohára európskych majstrov. V mužstve plnom hviezd sa presadzoval ťažko, za necelé tri sezóny odohral 33 ligových zápasov, v ktorých dal 4 góly, prispel však k zisku dvoch titulov.
Z pražskej Sparty do Eredivisie viedla cesta aj pre ďalšieho Slováka Stanislava Grigu, v drese Feyenoordu Rotterdam sa podieľal na dvoch triumfoch v Holandskom pohári, zahral si aj v semifinále Pohár víťazov pohárov 1992.
Miroslav Stoch sa pričinil o historický prvý titul pre Twente Enschede v sezóne 2009/2010, členom kádra bol aj Andrej Rendla, pre zranenie odohral len dva zápasy ako striedajúci hráč.
Prehľad Slovákov v Eredivisie
Poznámka: hráči označení hviezdičkou sú stále aktívni v Eredivisie
Rumský sultanát
náhľad|Rumská expanzia náhľad|Malá Ázia po rozpade Rumského sultanátu
Rumitom sa v následnom období podarilo zjednotiť viacero menších tureckých štátikov v Anatólii a obsadiť územie od Stredozemného mora po Čierne more. Na východe hranicu tvorilo jazero Van. Vrchol moci dosiahol Rum koncom 12. storočia. V tomto období cez Rum prechádzalo viacero križiackych výprav, ktoré krajinu čiastočne oslabili. Hoci Rum dokázal odraziť byzantskú ofenzívu pri Myriokefalone, v nasledujúcom období bol sultanát porazený Mongolmi pri Köse Dağ. Sultanát následne upadal až kým sa začiatkom 14. storočia nezačal rozpadať.
Názov Rum/Rúm bolo arabské, perzské a turecké označenie pre Rím t. j. Byzanciu, na ktorej území štát vznikol.
Historický vývoj
V 11. storočí sa dominantnou silou Perzie stala Seldžucká ríša, ktorá následne začala súperiť s Byzanciou a Fátimovcami o nadvládu nad Blízkym východom. Seldžuci následne často plienili byzantské pohraničie, na čo cisár Roman IV. Diogenes reagoval vojenskou výpravou. Po prvotných úspechoch sa výprava pre Byzanciu skončila tragickou bitkou pri Mantzikerte (1071), kde bol cisár zajatý.
Sultán Alp Arslán sa voči cisárovi správal úctivo a zjednali prijateľný mier. Arslán nehodlal vtrhnúť ďalej do Anatólie, no po štátnom prevrate v Byzancii sa však vnútorná správa ríše zrútila a seldžucké vojská začali prenikať hlbšie do Anatólie. Do roku 1100 tak takmer celá Anatólia padla do seldžuckých rúk. Výnimku tvorili len prístavné mestá Trabzon a Sinope. Na dobytom území v tomto období začali vznikať menšie územné jednotky a medzi nimi najmä Rumský sultanát, s ktorého samostatnosťou však seldžucký sultanát nesúhlasil. Malikšáh, ktorý sa považoval za jediného najvyššieho vodcu Turkov v roku 1092 preto kontaktoval byzantského Alexia I. s ponukou vojenskej a politickej spolupráce proti Rúmu. Alianciu sa však nepodarilo zachovať, pretože Malikšáh I. ešte v tom roku zomrel a Seldžucká ríša sa ponorila do nepokojov. Prvým centrom sa stala Nikaia (10751097).
Po nástupe Alexia I. na byzantský trón sa situácia v Byzancii stabilizovala a Byzantínci začali svoju ofenzívu i na východ. Byzantínci získali späť Smyrnu, v ktorej sídlil turecký vodca Tzachas a výsledkom Alexiových snáh bola aj prvá križiacka výprava. V priebehu prvej križiackej vojny Seldžuci stratili západné maloázijské pobrežie. Síce sa im ešte podarilo odraziť prvé vlny križiakov (tzv. ľudová križiacka výprava), riadne križiacke (rytierske) oddiely už odraziť nedokázali. Najprv padla Nikaia, následne aj Dorylaion a križiaci prešli i cez Ikonium. Cieľom križiakov však nebolo dobytie Malej Ázie a preto sa hlavné vojská následne vydali do svätej zeme a ponechali boje v Anatólii Byzancii, ktorá nedokázala od Rumu trvalo získať anatolské vnútrozemie.
Po smrti Kilič Arslána sa dočasné oslabenie ríše pokúsili využiť Seldžukovci, ktorých sultán Mohamed sa naposledy pokúsil získať späť moc nad Anatóliou. Jeho vojská však boli odrazené a tým sa seldžucká hrozba pre anatolské krajiny končila. Okrem Rúmu a Danišmendovcov v krajine existovalo niekoľko menších tureckých panstiev na východe. V nasledujúcom období Turci viackrát plienili byzantské krajiny a snažili sa preniknúť aj do Malej Arménie a sýrskych oblastí ovládaných kresťanmi.
Po smrti sultána Malikšáha sa ríša dostala pod nadvládu Danišmendovcov, kde zostala až do roku 1142. Medzitým zo západu na ríšu útočila komnénovská Byzancia, ktorej panovníkom Jánovi II. a Manuelovi I. sa úspešne darilo v obnove byzantskej zvrchovanosti nad Anatóliou. Až v roku 1176 sa Kilič Arslánovi II. podarilo odraziť byzantskú ofenzívu pri Myriokefalone a následne dokonca aj dobyť ríšu Danišmendovcov. Vojská tretej križiackej výpravy síce ešte následne dobyli hlavné mesto Rumu Konyu, ale kresťanským silám sa už stratené maloázijské územia získať nepodarilo.
Za vlády sultána Sülejmana II. ríša expandovala na východ. Dobyla početné územia menších tureckých ríš a Sülejman dokonca prichystal veľký útok na kresťanské Gruzínsko, ktoré zažívalo svoj zlatý vek. Kráľovná Tamara a jej manžel Dávid viedli aktívnu vojenskú politiku a obsadili početné územia v Arménii (Ani, Dvin) a východnom Turecku (vyplienili Erzurum a ďalšie mestá). Ich expanziu sa Sülejman pokúsil zastaviť útokom, ktorý však bol v roku 1203 odrazený pri Basiane. .
Oslabenie Byzancie po IV. križiackej výprave (1204) umožnilo Rumitom v nasledujúcom období ešte viac rozšíriť svoju ríšu na všetky svetové strany a najmä na východ, kde boli postupne zjednotené menšie turecké panstvá (Artukovci, Mengujekovci). Do rumských rúk padli aj viaceré byzantské prístavné mestá, jednu výpravu dokonca viedli na Krym. Rozlične závislé na rumskej moci bolo aj Trapezuntské cisárstvo, či Arménske kráľovstvo v Kilikii. Vrchol rumskej moci bol dosiahnutý za vlády Kaj Kávusa I. a Kajkubáda I., ktorým sa podarilo získať značný vplyv aj v okolitých krajinách.
Soulosse-sous-Saint-Élophe
Soulosse-sous-Saint-Élophe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Rumský sultanát
Historický vývoj
V roku 1231 sa Rumitov ešte podarilo odraziť útok Chorézmcov, ktorých z Perzie vytlačili Mongoli, ale mongolskú hrozbu už zastaviť nedokázali. Od roku 1237 sa Rum stal poplatníkom Ílchanátu a od roku 1243 (bitka pri Köse Dağ) sa stali ich priamymi vazalmi. Mongolskou predĺženou rokou v krajine sa stal Ali ad-Dajlamí a jeho syn Mu'ín ad-dín, ktorý výrazne ovplyvňovali rumskú politiku. V roku 1265 dokonca zavraždili Kiliča Arslána IV., ktorý sa pokúsil zbaviť mongolskej nadvlády. Úpadok rumskej ríše viedol k postupnej strate niektorých území a k vykorisťovaniu Mongolmi. Začiatkom 14. storočia sa ríša začala fragmentovať na menšie krajiny až nakoniec v roku 1307 definitívne zanikla.
Soulosse-sous-Saint-Élophe
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rumský sultanát
Historický vývoj
Jej hlavným nástupníckym štátom sa stal Karaman. Medzi nástupníckymi štátmi však boli najmä Osmanská ríša, či iné menšie turecké štáty (begliky/bejliky) nazývané po ich vládcoch, či vládnucich rodoch Germiyanoglu, Karašiovci, Ajdin, Dulkariovci, panstvo Hamidoglu, bejliky Menteš (oblasť Lýdie až po Mýziu), Saruchan, Kastamonu, Eretna, Teke, Kanik a iné.
Kultúra a spoločnosť
Vládnuce vrstvy rumského sultanátu boli moslimského vierovyznania sunnitskej vetvy. Na území ríše však žilo najmä spočiatku prevažne kresťanské (najmä grécke a arménske) obyvateľstvo bývalej Byzantskej ríše. Postupne však miestne obyvateľstvo začalo konvertovať na islam a kresťanská populácia sa zmenšovala.
Kultúrny život v moslimských krajinách sa v stredoveku orientoval najmä okolo moslimských škôl – madrás, ktoré sa v krajinách šírili z Perzie. Keďže Seldžuci prichádzali do Anatólie práve z Iránu, rozšírili sa na jeho území pomerne v hojnom počte a pomerne rýchlo aj madrasy. Medzi najznámejšie zachované pamiatky tohto typu patrí Ince minare madrasa v Konyi (Ikonion), či Nebeská madrasa v Sivas (Sebastopolis).
Architektúra rumského sultanátu bola prienikom typickej perzskej architektúry a pôvodnej byzantskej architektúry. Znamenala však odklon od kresťanstva k islamu. Neuplatňuje sa zobrazovanie postáv typické pre kresťanské umenie od porážky obrazoborectva ale využívajú sa najmä zvieracie, mýtické a rastlinné motívy. Medzi najvýznamnejšie pamiatky patria madrasy, mešity a tehlové pohrebné veže nazývané kümbet či türbe.
Ladislav Belás
Mons. ThDr. Ladislav Belás (* 22. február 1930, Milochov† 5. január 2021, Nitra) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, vysokoškolský pedagóg, historik a bibliotekár.
Životopis
Narodil sa 22. februára 1930 v obci Milochov (dnes súčasť Považskej Bystrice) ako prvorodený syn robotníka Vincenta Belása a Kataríny, rod. Strhákovej. Školskú dochádzku začal 1. septembra 1936 v miestnej ľudovej škole. Po ukončení prvých piatich ročníkov pokračoval (na návrh miestneho kaplána Floriána Sabu) štúdiom na gymnáziu v Nitre od školského roku 1941/1942. Maturoval 15. júna 1949.
Pokračoval štúdium v Nitre na Vysokej škole bohosloveckej (19491950). Po jej zrušení študoval na Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave. Po ukončení štúdia ho vysvätil Ambróz Lazík 21. júna 1953 v dóme svätého Martina v Bratislave za kňaza.
Po vysvätení pôsobil ako kaplán v obci Skalité (19531954, 4 mesiace zastupoval aj chorého kňaza v Belej pri Varíne), po preložení pôsobil v rokoch 19541963 v Čadci a 19631970 ako správca fary v Beluši.
V rámci ďalšieho štúdia spracoval tému, ktorú pod názvom Vývoj rímskeho misála a jeho povinné zavedenie v Uhorsku so zreteľom na cyrilometodskú tradíciu obhájil ako dizertačnú prácu a 25. júna 1971 ho promovali na doktora teológie. Po udelení doktorátu sa vracia do Nitry, v rokoch 19711980 pôsobil ako tajomník biskupského úradu, notár cirkevného súdu a prosynodálny examinátor.
V roku 1973 ho pápež Pavol VI. vymenoval za pápežského kaplána (monsignor), stal sa nitrianskym sídelným kanonikom, od roku 1977 katedrálnym archidiakonom a na krátky čas aj správcom farnosti Nitra–Horné mesto. V roku 1979 ho zvolili za člena správneho výboru Spolku svätého Vojtecha, v období 19801985 bol generálnym riaditeľom Ústrednej charity na Slovensku a správcom kostola svätého Ladislava v Bratislave. Následne (19851990) bol šéfredaktorom Katolíckych novín, správcom farnosti Nitra–Dolné mesto a v rokoch 19851989 riaditeľom biskupského úradu v Nitre. V roku 1990 štát vrátil cirkvi Diecéznu knižnicu a jej správcom bol od 25. januára L. Belás. Od roku 1991 pôsobil ako cirkevný cenzor a odborný asistent pre odbor patrológia (do roku 2005).
Od roku 2017 žil v DSS Promeritae Quieti sv. Svorada v Nitre. Zomrel (po krátkej hospitalizácii) 5. januára 2021 v nitrianskej nemocnici.
Publikačná činnosť
Ladislav Belás mal výraznú publikačnú činnosť, ktorá bola zameraná na prínos kresťanstva k vzdelaniu a kultúre na Slovensku, kresťanské tradície a významné osobnosti Nitrianskej diecézy. Publikoval v priedikách ako Duchovný pastier, Slovenské hlasy z Ríma, Katolícke noviny, Duchovní pastýř či Slovenské ozveny.
Velký a Malý Kamýk
Velký a Malý Kamýk je prírodná rezervácia v Píseckých horách v okrese České Budějovice juhozápadne od obce Albrechtice nad Vltavou, ktorá je chránená z dôvodov fragmentov pôvodnej acidofilnej bučiny. Prírodná pamiatka sa rozkladá v okolí vrcholkov Vysoký Kamýk (, druhý najvyšší vrchol Píseckých hôr) a Malý Kamýk. Nachádza sa na území prírodného parku Písecké hory.
Ochrana
Hlavným cieľom starostlivosti o chránené územie je zabezpečiť a udržať stanovištné podmienky, nevyhnutné pre zachovanie prírode blízkych lesných porastov a na ne viazaných populácií typických druhov rastlín a význačných živočíchov. Najzachovalejšie fragmenty acidofilných bučín, kvetnatých bučín a sutinového lesa zostanú ponechané bez ťažobnej činnosti.
Perspektívnym cieľom starostlivosti o lesné porasty je ich samovoľný vývoj s plným uplatnením prírodných procesov na celej ploche súčasnej prírodnej rezervácie.
Suriauville
Suriauville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sedanka (rieka vo Vladivostoku)
Sedanka je rieka na juhu Prímorského kraja v Rusku, preteká územím polostrova Muraviova-Amurského a je jednou z malých riek mesta Vladivostok.
Na dolnom toku rieky je často príčinou záplav vypúšťanie prebytočnej vody z nádrže. A tak 7. augusta 2001 bolo z dôvodu nebezpečenstva preliatia nádrže uskutočnené vypustenie vody, ktoré viedlo k zatopeniu nízko položených oblastí Sedanky. V dôsledku toho bol železničný most, postavený v roku 1899 zničený, mnoho súkromných domov a pozemkov bolo zaplavených, zomrelo 6 ľudí.
Mokřiny u Vomáčků
Mokřiny u Vomáčků sú prírodná rezervácia v Českobudějovickej panve 1 km severozápadne od Zlivu. Rezervácia zahŕňa nivu Bezdrevského potoka (Soudného) nad severozápadnou časťou Zlivského rybníka. Rozkladá sa na ploche 61,46 ha. Rezervácia bola vyhlásená 30. decembra v roku 1991.
Ochrana
Predmetom ochrany je súvislé územie trsťe a prirodzených vlhkých lúk, ktoré sú v podstate posledným zvyškom pôvodnej vegetácie Zbudovských blát predstavujúce historicky rozsiahle územia, s ornitologicky a botanicky cennými lúkami a rákosinami. Oblasť funguje ako významné refúgium tohto vzácneho ekosystému, ktorý je blízky pôvodnému. Medzi významné druhy rastlín, ktoré sa tu vyskytujú, patrí hrachor močiarny (Lathyrus palustris), fialka slatinná (Viola stagnina) alebo vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata). Rezervácia sa vyznačuje pestrým druhovým zložením vážok (Odonata), v trstinách žijú vzácne druhy chrobákov. Lokalita je hniezdiskom početných druhov vodných a mokraďových vtákov.
Allainville (Eure-et-Loir)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Mokřiny u Vomáčků
Ochrana
V tesnom susedstve rezervácie je základňa Katedry ekológie Poľnohospodárskej fakulty Juhočeskej univerzity využívaná aj študentmi Prírodovedeckej fakulty. Súčasný dlhodobý plán starostlivosti o lokalitu kladie úsilie na zachovanie či prípadnú obnovu a zvýšenie druhovej diverzity v lokalite.
Allainville (Eure-et-Loir)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.