cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoznam biologických článkov/P
pe
Pečeň - Pečeňovky - Pečeňovník trojlaločný - Pečiarka (Agaricus) - Pečiarka poľná - Pečiarkotvaré - Pedogenéza (zoológia) - Pegomastax - Pekárna (prírodná pamiatka) - Pektín - Pelagiál - Pelecanimimus - Pelikán (rod) - Pelikán biely - Pelikán hnedý - Pelikán kučeravý - Pelikán ružový - Pelikánotvaré - Pelikánovité - Pellegrinisaurus - Peloneustes - Pelvicachromis taeniatus - Pelykosaury - Peľ - Penelopognathus - Peniarka nížinná - Penica čiernohlavá - Penica jarabá - Penica obyčajná - Penica popolavá - Penica sardínska - Penica slávikovitá - Pentaceratops - Pentachlórbenzén - Pentóza - Pentózafosfátová dráha - People for the Ethical Treatment of Animals - Pepsín - Peptid - Perena - Pericyt - Perie - Perichondrium - Periparus - Peristaltika - Perla - Perlička domáca - Perlovec malý - Perlovec striebristopásavý - Permakultúra - Perovníky - Peroxizóm (v užšom zmysle) - Peróza - Persea borbonia - Peruánsky naháč - Perzská mačka - Pes domáci - Pes v dejinách - Pesticíd - Pestovanie rias - Pestrec mariánsky - Pestroň - Pestroň vlkovcový - Petalonema - Peter Agre - Peter Fedor - Peter Simon Pallas - Petrolacosaurus - Petržlen záhradný
pi
Piadivka bršlenová - Piadivka egrešová - Piadivka netýkavková - Piatnitzkysaurus - Pica (rod) - Pieris vihorlatensis - Pierre André Latreille - Pierre Louis Maupertuis - Pierre Millière - Piesočná duna - Piest zelenkavý - Piestik - Pigment (biológia) - Pigmentová bunka - Pichliač - Pichliač bielohlavý - Pichliač obyčajný - Pichliač zelinový - Pichľavec premenlivý - Pichľavkotvaré - Pijavice - Pilosa - Pinacosaurus - Pinka (pinkovité) - Pinka obyčajná - Pinka severská - Pinkovité - Pinocytóza - Piotr Petrovič Semionov-Ťan-Šanskij - Pipíška chochlatá - Pirimifos-metyl - Pisanosaurus - Piskor horský - Piskor malý - Piskor obyčajný - Pitekunsaurus - Pitohui - Pituriaspida - Piveteausaurus - Pižmoň - Pižmovec hnedý
pí
Pílonosotvaré
pl
Placentovce - Placerias - Placodus - Plačkův les a říčka Šatava - Plakodermy - Plameniak červený (Phoenicopterus ruber) - Plameniak krátkozobý - Plameniak menší - Plameniak ružový (Phoenicopterus roseus) - Plameniakotvaré - Plameniakovité - Plamienka (rod húb) - Plamienka driemavá - Planetárna ochrana - Planetárne medze - Planktón - Plantain - Plastid - Plastidová DNA - Plastové znečistenie - Plastrón (korytnačka) - Plata škvrnitá - Platan - Platan javorolistý - Platan javorolistý v Běstvině - Platan východný - Platan východný v Jelke - Platan západný - Platany na Veterine - Platany v Lučenci pri Szilassyho kaštieli - Plateosaurus - Platyceratops - Platycercus - Platynota - Platysmurus - Plavúnik alpínsky - Plavúň obyčajný - Plavúňorasty - Playa del Inglés - Plazmatická bunka - Plazmid - Plazmolýza - Plazmódiovce - Plazopanvové dinosaury - Plazy - Plášťovce (taxón) - Plávajúce vírniky - Pláž - Plemenník - Plemeno (chovateľstvo) - Plenisko - Plenová žila - Pleseň (vreckaté a spájavé huby) - Plesiadapoidy - Plesiosaurus - Plesiosaury - Pleskáč tuponosý - Plesnivec alpínsky - Pleš (prírodná rezervácia) - Plešivec dvojdomý - Pletivo (bunky) - Pleva (gluma) - Plevica - Plch lesný - Plch sivý - Plch záhradný - Plievočka - Pliosaury - Plod (rastlina) - Plodové vajce - Plodstvo - Plocháč červený - Ploidia - Ploskavce - Ploskochvost užovkový - Ploskonosovce - Ploskule - Ploskulicovce - Ploštica posteľná - Plošticovité - Plotosidae - Plutva - Plutvovce
pĺ
Pĺšik lieskový - Pĺž šikmopásy - Pĺž vrchovský - Pĺž zlatistý
pľ
Pľuzgiernik lekársky - Pľúca - Pľúcnatce - Pľúcnik lekársky - Pľúcnik najmäkší - Pľúcnik tmavý
pn
Pneumatoraptor - Pneumokok
po
Pobrežník belavý - Pobrežník čiernozobý - Pobrežník hrdzavý - Pobrežník krivozobý - Pobrežník malý - Pobrežník morský - Pobrežník sivý (Calidris temminckii) - Pobrežník škvrnitý - Počatie - Početnosť (ekológia) - Pod Dračí skálou - Pod Skálou - Pod Slunečnou strání - Pod Smrkem - Pod Smutným koutem - Pod Sýkořskou myslivnou - Pod Švancarkou - Pod Templem - Podarcis gaigeae - Podbeľ - Podčeľaď - Poddruh - Podiceps - Podilymbus - Podkmeň - Podkovár južný - Podkovár malý - Podkovár veľký - Podkôrničkovité - Podmilesy (prírodná pamiatka) - Podnebie (klíma) - Podnebné pásmo - Pododroda - Podpňovka - Podpňovka obyčajná - Podrad - Podríša - Podrod - Podslnečník Theofrastov - Podtribus - Podtrieda - Podtvar - Podzemná stonková hľuza - Podzemnica olejná - Podzemok - Podžalúdková žľaza - Poecile - Poecilia formosa - Pogonofóry - Pohánka jedlá - Pohánka tatárska - Pohánkovec japonský - Pohárikovitá bunka - Pohlavie (biológia) - Pohlavná bunka - Pohlavná žľaza - Pohlavné rozmnožovanie - Pohlavný hormón - Pohlavný pud - Pohlavný styk - Pohlavný výber - Pohlavný život psa - Pohybová činnosť - Poikilotermia - Pokožka (rastliny) - Pokrvné príbuzenstvo - Polacanthus - Polanská niva - Polanský les - Polárium v Talline - Poledník (národná prírodná rezervácia) - Poledňana (prírodná rezervácia) - Poletuška asapan - Poletuška slovanská - Poliocephalus - Polochordáty - Poloker - Polom (prírodná rezervácia) - Poloopice - Polorajotvaré - Polosomár - Polučí - Polúcia (výron semena) - Polycotylidae - Polyfenol - Polygenéza - Polygraf (prístroj) - Polymerázová reťazová reakcia - Polypovce - Polysacharid - Poľovný pes - Pomacentrovité - Pomalky - Pomaranč - Pomoranská hus - Pomoranská kačica - Pomorník malý - Pomorník príživný - Pomorník stredný - Pompilidae - Poniklec prostredný - Poniklec slovenský - Poniklec veľkokvetý - Pontoporiidae - Popínavá rastlina - Poplaz - Populácia (biológia) - Populácia (ekológia) - Porcelánovcovité - Porfýria - Porovnávacia embryológia - Porozumenie reči - Portál:Biológia - Portál:Pes - Portugalský vodný pes - Posttranskripčná úprava - Pošvatky - Potápač malý - Potápač prilbatý - Potápač prostredný - Potápač veľký - Potápka červenokrká - Potápka čiernokrká - Potápka chochlatá - Potápka malá - Potápka ušatá - Potápkotvaré - Potáplica - Potáplica bielozobá - Potáplica malá - Potáplica stredná - Potáplica veľká - Potáplicotvaré - Potápnica bielohlavá - Potápnica bielolíca - Potápnik obrúbený - Potápnik široký - Potkan hnedý - Potkan tmavý - Potkanec útesový - Potkanokengura červenkastá - Potkanokengura dlhonohá - Potkanokengura Gaimardova - Potkanokengura pižmová - Potočnica lekárska - Potočníky - Potos (rod cicavcov) - Potrat - Potravový reťazec - Potreba (biológia) - Poušť (prírodná pamiatka) - Používanie nástroja (antropogénia) - Povojník batatový - Povrchová úprava dreva
pr
Prachová búrka - Prajaštery - Prales - Prales Jizera - Pralesnička drobná - Prameniště Chomutovky - Praobrúčkavce - Praplazy (Anapsida) - Praslička močiarna - Praslička roľná - Prasličkorasty - Pravák - Pravé ankylosaury - Pravé dvojklíčnolistové rastliny - Pravé ryby (Neopterygii) - Pravidlo piatich sekúnd - Prácheň (prírodná rezervácia) - Prášnica bradavičnatá - Práva zvierat - Predná spánková medziplošná žila - Prednizón - Predný medzidutinový splav - Predný pílovitý sval - Predožiabrovce - Predpoklad existencie života - Premenlivosť (biológia) - Prenocephale - Prenoceratops - Prepelica poľná - Prevodový systém srdca - Prežúvavce - Préria - Priadka morušová - Priapuly - Priatelia Zeme - Priatelia Zeme – CEPA - Pribnowov box - Priebežná rovnováha - Priečne pruhovaná svalovina - Priečny splav - Priečny sval brucha - Prieduch (botanika) - Prieložník čiernokrídly - Prieložník stepný - Priestorový manažment (obhospodarovanie územia) - Priestorový meter - Prietoková cytometria - Prietoková žila - Prilbica modrá - Prilbica tuhá moravská - Prilbovce - Primárna sklerotizujúca cholangitída - Primárna štruktúra bielkovín - Primárny biogénny prvok - Primáty - Primelephas - Primér (nukleové kyseliny) - Primolius - Prión - Prisadnuté vírniky - Prispôsobivosť (ekológia) - Prílipkovité - Prírodná živica - Prírodnina - Prírodný park Džbány-Žebrák - Prírodný park Hornopožárský les - Prírodný park Podkomorské lesy - Prísavník modrastý - Probiont - Probosciger - Proceratosauridae - Proceratosaurus - Procyon (rod) - Prodromus lepidopter Slovenska - Produkt (chémia) - Proembryo - Proerytroblast - Prof. Josefa Kliky Přírodopis názorný pro školu i dům - Progesterón - Program Spojených národov pre životné prostredie - Prokaryoty - Prokonzul (rod) - Prokonzulovité - Prolaktín - Prosauropody - Proso - Proso siate - Prostetická skupina - Proteazóm - Proteín akútnej fázy - Proteínogénna aminokyselina - Proteínové inžinierstvo - Proteosyntéza - Proteus (baktérie) - Protilátka - Protista - Protoanemonín - Protoceratops - Protognathosaurus - Protoplazma - Protozoológia - Provitamín - Prsná bradavka - Prsník - Prútnatec metlovitý - Prvoky - Prvosienka jarná - Prvosienka pomúčená - Prvosienka vyššia - Prvoústovce - Prýštec najkrajší
pŕ
Pŕhlivce - Pŕhľava - Pŕhľava dvojdomá - Pŕhľaviar červenkastý - Pŕhľaviar čiernohlavý
ps
Pseudocarchariidae - Pseudocélomáty - Pseudomonadaceae - Pseudouridín - Psilocín - Psilocybín - Psinka - Psittacosaurus - Psittacus - Psitteuteles - Psík medvedíkovitý - Psohlavec zelený - Psovité - Psovod - Pstruh dúhový - Pstruh lososovitý - Pstruh potočný
pš
Pšenica - Pštros dvojprstý - Pštrosotvaré - Pštrosovité
pt
Ptačí hora - Pteranodon - Pteraspidy - Pterodactyloidea - Pterodaustro - Ptilostomus
pu
Pučanie - Pučanie (zoológia) - Pučanka - Pulčín - Hradisko - Puma americká - Pusté nivy - Pustovka (podrod) - Pustovník (rod) - Puškínia - Puškvorec obyčajný
pú
Púpava lekárska - Púšť
py
Pycnodontiformes - Pygostyl - PYLIS sekvencia - Pyranóza - Pyrazol - Pyrenoid - Pyridoxalfosfát - Pyridoxín - Pyroraptor - Pyskatcovité - Pyštek obyčajný - Python (rod) - Pythonoidea - Pythonomorpha - Pytón kráľovský - Pytón mriežkovaný - Pytón písmenkový - Pytón tigrovitý - Pytón zelený - Pytónovité
Paleoindiáni
Paleoindiáni ( z gréckeho palaios - starý ) boli najstarší obyvatelia Severnej a Južnej Ameriky, o ktorých pobyte svedčia (sporné) doklady z obdobia 27 000 rokov pred Kr. Prišli asi zo Sibíri suchou nohou cez zamrznutú plochu Beringovej úžiny pri honbe za zverou. Pred 11 000 rokmi dosiahli južný okraj Južnej Ameriky. Ich prechod od kočovného a loveckého spôsobu života k poľnohospodárstvu spadá do obdobia okolo 8 000 pred Kr.5 000 pred Kr.
Najstaršie paleoindiánske archeologické lokality sú na Aljaške, Britskej Kolumbii, Alberte a v oblasti Old Crow Flats v Yukone.
Paleogén
Paleogén (iný názov: staršie treťohory; z gr. dávnozrodený) je starší útvar kenozoika, ktorý sa začal približne pred 65,5 ± 0,3 miliónmi rokov a skončil pred 23,03 ± 0,05 mil. rokov. Je prvým útvarom terciéru.
Názov zaviedol r. 1865 Moritz Hörnes.
Členenie
Klasickou oblasťou paleogénu je Anglo-parížska panva (najmä okolie Paríža), podľa ktorej sa určilo aj rozdelenie paleogénu na tri oddelenia (od najmladšieho po najstarší):
Paleocén sa začína definitívnym vymretím globotrunkán a nástupom globigerín a globorotálií. Vrchnou hranicou je v karpatskom delení stupeň eger, ktorého časť sa prelína so začiatkom neogénu (miocénu).
Paleogeografia
Pre celý paleogén je typické značné kolísanie morskej hladiny. Zmena konfigurácie paniev a dotváranie severného Atlantiku. V eocéne došlo k oddeleniu Indickej platne od Afriky.
Spomedzi paniev, ktoré sa nachádzali na platformách, kde prevažovala sedimentácia klastických sedimentov, karbonátov, evaporitov a miestami i uhlia bola najvýznamnejšia Anglo-parížska panva. Významným sedimentom Anglo-parížskej panvy je nespevnený, tzv. londýnsky íl s množstvom dobre zachovaných skamenelín. Medzi ďalšie významné oblasti zaliate epikontinentálnym morom patrila Akvitánska panva.
V alpsko-karpatskej oblasti tethýdy pokračovala z kriedy intenzívna sedimentácia vo flyšových trógoch. Usadzovanie flyšových turbiditov trvalo do eocénu, kedy postupne prechádza do molasovej sedimentácie. V Západných Karpatoch došlo na prelome kriedy a paleogénu k vrásneniu v oblasti bradlového pásma, pri čom bol uzavretý Váhický oceán, ktorý podobne ako v Alpskej oblasti Piemontsko-ligurský oceán v paleocéne celkom zanikol. Významné hrúbky paleogénnych sedimentov sa zachovali i vo vnútrohorských depresiách, najmä v Centrálnokarpatskej paleogénnej panve a na juhu v paleogéne Budínskeho vývoja (na Slovensku v okolí Štúrova a Lučenca).
Fauna
Zo živočíchov najväčší rozvoj dosiahli dierkavce (foraminifera). Ich veľké formy, najmä až 15 cm veľké numulity pomohli detailnejšie členiť paleogénne vrstvy. Dôležitý bol i nanoplanktón a mrežovce – radiolaria, solitérne koraly, machovky a článkonožce (lastúrničky, kôrovce i hmyz). Objavilo sa niekoľko nových druhov lastúrnikov, ulitníkov i ježoviek. Koniec kriedy prežilo asi pol milióna rokov i niekoľko málo druhov amonitov, ktoré však už iba vymierali.
Významný rozvoj na zemi i v morskom prostredí zaznamenali stavovce, hlavne vtáky a cicavce, objavili sa korytnačky i hady. Rozvojom prešli i žraloky.
Flóra
Rozšírené boli hlavne magnóliovité rastliny ako fikus. V chladnejších oblastiach vŕby, jelše, brezy, topole. Význam húb v porovnaní s druhohorami veľmi klesol. Horninotvorný význam nadobudli litotamniové riasy.
Iné projekty
.
Vladimír Oleríny
Vladimír Oleríny (* 15. júl 1921, Banská Bystrica† 29. apríl 2016, Bratislava) bol slovenský prekladateľ a literárny historik.
Životopis
Detské roky prežil v Argentíne, kam sa po 1. svetovej vojne vysťahovali rodičia. R. 1940 maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1940-1945 študoval na Právnickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave.
Od roku 1945 pracoval na československom ministerstve zahraničných vecí v Prahe, 1947-1950 bol legačným tajomníkom na veľvyslanectve v Buenos Aires, 1950-1954 tajomníkom Kruhu prekladateľov pri Zväze slovenských spisovateľov. Od roku 1955-1959 pôsobil ako odborný asistent na Filozofickej fakulte UK. Bol vedeckým pracovníkom Ústavu svetovej literatúry a jazykov SAV v Bratislave, od roku 1973 Literárnovedného ústavu SAV v Bratislave.
Majstrovstvá Európy 2. divízie v ragby mužov 2012/14
[[Súbor:ENC 2012-14.svg|upright=1.3|náhľad|
Divízie Majstrovstiev Európy 2012/14:
]]
'''Majstrovstvá Európy 2. divízie v ragby mužov 2012/14''' boli druhé najvyššie podujatie majstrovstiev Európy v ragby mužov, ktoré riadi Európska ragbyová asociácia (FIRA-AER). Konali sa od 6. októbra 2010júna 2014 za účasti 20 tímov, rozdelených do štyroch výkonnostných divízií. Arménsko bolo z ME diskvalifikované. Z toho dôvodu Maďarsko po prehre v baráži 2010/12 nezostúpilo do divízie 2D.
Táto edícia ME slúžila tiež ako jedno z kvalifikačných kôl na MS 2015.
Nasadenie tímov
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IRB.
Baráž
Dánsko sa zrieklo hrať baráž kvôli finančným problémom, preto podľa nariadení FIRA-AER postúpilo v budúcom ročníku do 2B divízie Maďarsko.
Kyselina chloristá
180 px|náhľad|60% roztok kyseliny chloristej
Kyselina chloristá je anorganická zlúčenina so vzorcom HClO4. Táto bezfarebná zlúčenina je silnejšou kyselinou ako kyselina sírová a kyselina dusičná. Vyrába sa obvykle elektrochemickou oxidáciou chlorečnanov a komerčne sa distribuuje ako 70% vodný roztok, ktorý je prakticky neobmedzene stály. Kyselina chloristá je vhodná na výrobu chloristanov, a to najmä chloristanu amónneho, ktorý je dôležitým raketovým palivom. Vo všeobecnosti je kyselina chloristá veľmi žieravá a ľahko tvorí potencionálne výbušné zmesi.
Výroba
Kyselina chloristá sa priemyselne vyrába dvomi spôsobmi. Tradičná metóda využíva vysokú rozpustnosť chloristanu sodného (209 g/100 ml vody pri izbovej teplote). Spracovanie týchto roztokov s kyselinou chlórovodíkovou vytvára kyselinu chloristú, a vyzrážaný chlorid sodný v pevnej forme:
Vlastnosti
Kyselina chloristá je pri izbovej teplote olejovitá kvapalina bez zápachu, s hustotou 1,76 g/cm³. Čistá kyselina chloristá sa topí pri teplote −112 °C a rozkladá pri teplote 150°C pred dosiahnutím bodu varu. Koncentrovaná kyselina chloristá je veľmi hygroskopická a preto, keď ostane voľne na vzduchu, sa oslabuje tým, že absorbuje vodu z ovzdušia.
Dehydratácia kyseliny chloristej vytvára anhydrid oxidu chloristého, ktorý je ešte viac nebezpečný:
Použitie
Kyselina chloristá je superkyselina, ktorá je jednou z najsilnejších Brønsted-Lowryho kyselín. Jej pKa je -10. Ostatné kyseliny nekoordinovaných aniónov ako sú kyselina fluórobórna a kyselina hexafluórofosforečná sú citlivé na hydrolýzu, kým kyselina chloristá nie.
Takisto sa používa na elektrolytické leštenie/leptanie hliníka, molybdénu a ostatných kovov.
Andrej Rimko
Od roku 1954 člen Divadla Andreja Bagara v Nitre.
Villetritouls
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 40 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fudžisan
Fudžisan (doslova „vrch Fudži“) (niekedy nesprávne označovaná ako Fudžijama), skrátene Fudži, je najvyššia sopka a zároveň aj najvyšší vrch v Japonsku. Nachádza sa na okraji ostrova Honšú, pri pobreží Pacifiku, na západ od Tokia, odkiaľ sa dá pri dobrej viditeľnosti pozorovať voľným okom. Fudži je symbolom Japonska, je častým cieľom turistov a vďačným objektom fotoaparátov.
V okolí sa nachádza niekoľko jazier (Kavaguči, Jamanaka, Sai, Motosu, Šoji a Aši), ktoré sú spolu s horou súčasťou národného parku Fudži-Hakone-Izu.
Prvý výstup je datovaný na rok 663 neznámym mníchom. Ročne na sopku vystúpi približne 200 000 ľudí, z toho asi 30 % cudzincov. Veľa výstupov je realizovaných ešte v noci, kvôli sledovaniu východu Slnka na vrchole. Samotný výstup trvá 3 až 7 hodín, zostup 2 až 5 hodín. Až do epochy Meidži bol ženám zakázaný výstup na horu. Fudži bola tiež sídlom samurajov, blízko súčasného mesta Gotemba mali svoj výcvikový tábor.
Geológia
Eruptívna história mala niekoľko fáz. Prvá, Sen-komitake vytvorila andezitové jadro. Po nej nasledovala fáza Komitake, tvorená bazaltovými vrstvami, neskôr prekrytá fázou Old Fudži (pred 100 000 rokmi). Posledná fáza bola New Fudži, ktorá vyformovala súčasný vrchol hory a začala pred 10 000 rokmi.
Sopka je v súčasnosti klasifikovaná ako aktívna, ale s veľmi malou pravdepodobnosťou erupcie.
Ernst Hans Gombrich
Ernst Hans Gombrich, CBE, (* 30. marec 1909, Viedeň, Rakúsko - † 3. november 2001, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol britský historik a teoretik umenia rakúskeho pôvodu.
Životopis
Narodil sa ako tretie dieťa svojich rodičov. Jeho rodičia mali židovský pôvod a pochádzali z Nemecka. Otec bol právnik, matka koncertná pianistka a aj vďaka svojmu spoločenskému postaveniu poznali mnohých známych ľudí vtedajšej doby. Avšak aj napriek tomu, že patrili k strednej vrstve, nežili v prepychu. Bolo to najmä kvôli zlým hospodárskym pomerom, ktoré v tých časoch vládli vo Viedni.
Gombrich vo svojom rodnom meste navštevoval humanistické gymnázium Tereziánskej akadémie a v rokoch 1928 - 1933 študoval dejiny umenia a klasickú archeológiu na Viedenskej univerzite, ktorá bola najprogresívnejším umeleckohistorickým centrom konca 19. a začiatku 20. storočia. Jeho učiteľmi tu boli také osobnosti ako napríklad Julius von Schlosser, Emanuel Loewy a Alois Riegl. A práve oni mali na mladého Gombricha veľký vplyv. Usmernili ho nielen v názoroch na život, ale predovšetkým ovplyvnili jeho pohľad na umenie. Ako vo svojej monografii uvádza Ján Bakoš: „Gombrich nielen vyštudoval na Viedenskej univerzite, ale sám seba vždy považoval za prívrženca doktríny dejín umenia, ktorú rozvinula Viedenská škola.“ Po ukončení štúdií mal možnosť spolupracovať s rakúskym historikom umenia Ernstom Krisom, ktorý bol členom krúžku Sigmunda Freuda. Spolu napísali štúdiu o dejinách a teórii karikatúry a Kris Gombricha uviedol do problematiky psychológie umenia.
Vo veku dvadsaťsedem rokov tento všestranný historik a teoretik opustil kvôli svojmu židovskému pôvodu Rakúsko a usadil sa v Londýne. Tu potom strávil väčšinu svojho života. Hneď po príchode do Anglicka získal miesto medzi významnými bádateľmi vo Warburgovom inštitúte. Tu ho Fritz Saxl, riaditeľ Warburgovej kultúrnovednej knižnice, poveril úlohou spracovať literárnu pozostalosť zakladateľa knižnice Abyho Warburga. Z tejto činnosti vznikla rozsiahla monografia o Warburgovi.
Paleoklimatológia
náhľad|vpravo|Graf vývoja koncentrácie kyslíka v atmosfére za poslednú miliardu rokov. Červená línia znázorňuje súčasný stav koncentrácie s 21% O2. Paleoklimatológia je náuka, ktorá skúma klímu predošlých geologických období Zeme. Používa pri tom záznam z ľadových pokrývok, sedimentov a usadených hornín, letokruhov stromov alebo prírastkových čiar iných organizmov, ako sú koraly či lastúrniky.
Dare (La La La)
Dare (La La La) je skladba od kolumbijskej speváčky a skladateľky Shakiry z jej desiateho štúdiového albumu Shakira.
Skladba bola prvýkrát vydaná na Contemporary hit radio v Taliansku 28. marca 2014 ako tretí singel z albumu a neskôr bola prepustená v remixovom zväzku v Spojených štátoch vydavateľstvom RCA Records. Text skladby napísala Shakira spolu s Dr. Lukeom, Maxom Martinom a Cirkutom, zatiaľ čo na výrobe sa podieľala opäť Shakira s Dr. Lukeom a Cirkutom a producentom Billboardom. Skladba je rýchla a temperamentná, žánru electro house, zložená zo spevu a bubnov.
Prepracovaná verzia La La La (Brazil 2014) bola prepustená 27. mája ako druhá ústredná melódia majstrovstiev sveta vo futbale 2014. V skladbe je zahrnutý nový text a predstavila brazílskeho hudobníka Carlinhosa Browna. Verzia bola chválená hudobnými kritikmi a komerčne sa jej darilo. Videoklip ponúka portréty rôznych futbalistov vrátane Lionela Messiho, Neymara, Cesca Fabregasa, Sergia Agüera, Radamela Falcaa, James Rodríguez či Érica Abidala a ukáže sa v ňom taktiež jej manžel Gerard Piqué a ich syn Milan.
Viktor Olgyai
Viktor Olgyai (pôv. Matirko; * 1. november 1870, Spišská Nová Ves – † 19. jún 1929, Salzburg) bol slovenský maliar a grafik.
Životopis
Jeho otec bol Bartolomej Matirko a matka Mária rod. Kavecká. Pôvodne študoval teológiu v Košiciach a vo Viedni, od roku 1891 na výtvarnej akadémii vo Viedni. Pôsobil v Spišskej Novej Vsi, od roku 1897 striedavo v Banskej Bystrici a v Mníchove. Väčšinu jeho diela tvoria grafické listy, významný novátor grafických techník v Maďarsku. Roku 1902 spoluzakladal banskobystrický mesačník Havi szemle. Jeho diela sú v zbierkach Galérie mesta Bratislavy, v Maďarskej národnej galérii, Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici. Bol viackrát ocenený za kresbu, grafiku a akvarely.
Paul Morphy
Paul Charles Morphy (* 22. jún 1837, New Orleans, Louisiana, USA – † 10. júl 1884, tamtiež) bol americký šachista, jeden z najslávnejších šachistov všetkých čias.
Pochádzal z bohatej plantážnickej rodiny, vyštudoval za advokáta. Šach sa naučil hrať, keď mal 10 rokov. Jeho výkonnosť rýchlo rástla a v 13tich rokoch už dokázal poraziť najlepších amerických šachistov.
Vo svojej dobe bol Morphy určite najuniverzálnejší šachista sveta. V jeho hre prevládal ostrý, kombinačný štýl, nebol však typický "šachový romantik", nehral útočne za každú cenu. Dokázal, v prípade potreby, pozične manévrovať a uspokojiť sa s výhodnou koncovkou. V tomto smere ďaleko predbehol dobu.
Počas svojej krátkej šachovej kariéry sa zúčastnil jediného turnaja, v New Yorku 1857. Turnaj sa hral vyraďovacím systémom, vo finále porazil Morphy Louisa Paulsena 5:1, =2. Okrem toho hrával iba zápasy a simultánky.
V roku 1859 sa vrátil do USA, kde sa mu dostalo nadšeného privítania. Po roku 1859 však Morphy hrával už iba zriedka. Počas občianskej vojny(1861 - 1865) žil najskôr na Kube a potom znovu vo Francúzsku. V tom čase sa uňho už prejavovali známky duševnej choroby. Paul Morphy zomrel 10. júla 1884.
Erínye
náhľad|Dve Fúrie, reprodukcia kresby na starovekej váze v knihe z 19. storočia. Erínye alebo Erinye (po grécky Erinyes/iný prepis:Erínyes, j.č. Erinys/iný prepis:Erínys) resp. v rímskej mytológii Fúrie (po latinsky Furiae, j.č. Furia) resp. po premene na láskavé bytosti Eumenidy (po grécky aj po latinsky Eumenides) boli v starogréckej mytológii bohyne (krvnej) pomsty, služobníčky boha podsvetia Háda a jeho manželky Persefony.
Erínye boli veľmi staré a veľmi mocné božstvá, ktoré znepokojovali ľudí, aby trestali ich bezbožné zločiny. Napríklad, keď Orestes zabil svoju matku Klytaimnéstru, Erinye sa ihneď dali do pohybu a prenasledovali ho urputne na každom kroku: privádzali ho do šialenstva a nedožičili mu ani chvíľku pokoja. Erínye sú od čias archaického staroveku zosobnením svedomia.
Známy je mýtus o premene pomstychtivých Erínyí na uzmierené, láskavé Eumenidy, o ktorú sa postarala bohyňa Aténa.
Quake
Quake je počítačová hra a videohra žánru FPS vyvinutá firmou id Software. Bola to prvá hra v sérii počítačových hier a videohier s označením Quake.
Vývoj
John Carmack naprogramoval väčšinu práce na Quake engine. Michael Abrash, špecialista na optimalizáciu a výkonnosť programu, bol prizvaný, aby urobil vykresľovanie enginu najrýchlejšie, ako je možné. Zvukové efekty a hudba pre hru bola zložená Trentom Reznorom, z Nine Inch Nails (v hre mala krabica na náboje od Nailgunu logo Nine Inch Nails). Reznorova práca bola jedným z prvých úsilí prepojiť mainstream hudobníkov s hraním počítačových hier, a jeho titulné piesne sa stali slávne dokonca aj medzi najpríležitostnejšími fanúšikmi hry. Quake bol vydaný, keď Internet ešte začínal prenikať na povedomie spoločnosti, a hráčska aktivita sa stupňovala z lokálnych vývesiek na celosvetové online komunity. id Software videli, pred kýmkoľvek iným, že budúcnosť súťažného hrania leží v Internete, a tak sa Quake stal druhou hrou na svete, ktorú mohli hrať ľudia na Internete.
Quake a jeho tri volné pokračovania, Quake II, Quake III Arena a Quake 4, predali dohromady vyše 4 miliónov kópii. V roku 2005 vyšla verzia Quake pre mobilné telefóny.
Režim hry pre jedného hráča
V režime hry pre jedného hráča hráč hľadá východ z každej úrovne, bojujúc proti množstvu nepriateľov a hľadajúc pár skrytých oblastí počas postupu úrovňou. Zvyčajne lokácia obsahuje tlačidlá alebo zbierateľné kľúče s účelom otvoriť dvere k východu. Keď hráč objaví východ, hra sa posunie do ďalšej časti. Pred štartom úrovne je hráčovi umožnené vybrať si medzi troma náročnosťami hry (ľahká, stredná a ťažká) S cieľom dosiahnúť náročnosť Nočná mora (nightmare) musí hráč objaviť tajný level v štvrtej epizóde. Kampaň v režime hry pre jedného hráča je organizovaná ako 4 individuálne epizódy, s ktorých každá má 8 úrovní (každá navyše obsahuje jednu tajnú úroveň, z ktorých jedna je "low gravity" (nízka gravitácia) level – Ziggurat Vertigo v Epizode 1, Dimension of the Doomed – ten preskúša hráčove schopnosti inou cestou). Keď sú všetky podmienky splnené, hráč postupuje do ďalšieho levelu, ktorý je samozrejme náročnejší ako ten pred ním. Ak hráč zomrie, začína na začiatku levelu, ale hra môže byť uložená hocikedy. Po skončení každej epizódy sa hráč vráti do 'rozbočovacej' štartovacej úrovne, kde je mu umožnení výber ďalšej epizódy. Každú epizódu začína hráčova postava s nulovým vybavením a minimálnou výzbrojou, bez akýchkoľvek predmetov získaných z predchádzajúcej epizódy. Epizóda I (ktorá je dostupná aj ako shareware alebo voľne stiahnuteľná ukážková demoverzia Quake) obsahuje v poslednej úrovni bossa. Konečná úloha na konci epizódy je získať magickú runu. Runy, každá zvlášť, sú dohromady štyri: the Rune of Earth Magic, Black Magic, Hell Magic a Elder Magic, z epizód Dimension of the Doomed, Realm of Black Magic, Netherworld a Elder World. Po získaní všetkých rún, sa v Start leveli zjaví vchod do záverečného levelu (End level), ktorý obsahuje záverečného bossa.
Režim hry pre viacerých hráčov
V režime hry pre viacerých hráčov sa hráči na viacerých počítačoch pripoja na server (ktorým môže byť určený stroj alebo jeden z hráčskych počítačov), kde môžu hrať proti sebe navzájom. Typické v tomto móde je, že sa hráč po smrti oživí, ale stratí všetky nazbierané predmety. Rovnako, zdvihnuté predmety zmiznú, ale po určitom čase sa znovu objavia a dajú sa znova zobrať. Kampaň z režimu hry pre jedného hráča môže byť hraná v kooperatívnom móde. Najpopulárnejšie módy su všetky druhy deathmatchu. Deathmatch módy sa delia na free-for-all (žiadna organizácia alebo tímy), duely jeden na jedného, alebo organizované súboje teamov alebo klanov. Teamová hra je tiež frekventovaná v inom móde. Hranie Quake bolo na tie časy naozaj unikátne, kvôli rôznym spôsobom hrania a trikom, ktoré mohol hráč využiť počas hry. Samozrejmá je schopnosť reagovať rýchlo, mieriť presne, vyhnúť sa streľbe iných hráčov a skákať cez zákerne miesta. Quake nezahŕňa nijakú auto-mapu, takže požaduje značné vedomosti niekedy zložitých máp (urobených ešte zložitejšími spletitou sieťou teleportov) ako aj plánovanie na zozbieranie potrebných predmetov a zachovanie zdravia a streliva na maxime. Stratégie väčšinou zahŕňajú vyzdvihnutie predmetov, ku ktorým má protivník prístup a kontrolovanie kritických oblastí v každom leveli. Pri duely si často protivníci navzájom zídu z očí, maskujú svoju pozíciu a zbierajú predmety. V takomto prípade sa často hra rozbehne až potom, keď jeden hráč zbadá druhého. Teamová hra pridá viac taktických prvkov, s rozdielnymi cestami komunikácie a kooperácie. Multiplayer Quake bola jedna z prvých hier, ktorú ľudia uznali za elektronický šport. Najlepší hráč bol Dennis "Thresh" Fong, ktorý vyhral Ferrari 308 Johna Carmacka v Microsoftom sponzorovanom Red Annihilation turnaji v 1997. Online hranie Quake je taktiež sociálnou aktivitou, keď hráči chatujú počas hrania, alebo počas čakania, kým začne hra. Veľa ľudí nadviazalo pevné priateľstvá s ľuďmi, ktorých spoznali počas hrania Quake.
3338 Richter
3338 Richter je planétka s priemerom 17 km, ktorú objavil F. Borngen 28. októbra 1973.
Altwiller
Altwiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lavernoy
Lavernoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hélios
thumb|Hélios Hélios alebo Helios (🇬🇷 - Hélios, latiniz. Helius, ) v starogréckej mytológii syn Titana Hyperiona a jeho manželky Theie, boh a zosobnenie Slnka.
Býval na východnom brehu Okeana v skvelom paláci, z ktorého každé ráno vychádzal na zlatom voze, ťahanom štyrmi okrídelnými koňmi na cestu oblohou. Cez deň tam osvetľoval zem, večer zostupoval na západe znovu do vôd Okeana, kde nastúpil do člna, ktorým sa vrátil do svojho paláca.
Osore-jama
Osore-jama je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na severe ostrova Honšú, na polostrove Šimokita. Vrchol sopky je ukončený kalderou s priemerom 5 km, v rámci ktorej sa nachádza menšie jazero. Sopka je tvorená andezitmi a dacitmi a jej vek sa odhaduje na 800 000 rokov. Posledná aktivita bola zaznamenaná v roku 1787.
Štiavnica (prítok Ipľa)
Štiavnica je rieka na juhu stredného Slovenska, na území okresov Banská Štiavnica, Krupina a Levice. Je to pravostranný prítok Ipľa, do ktorého ústi medzi obcami Hrkovce a Vyškovce nad Ipľom. Dĺžka toku je a plocha povodia. Je to vrchovinovo-nížinný typ rieky s nízkymi prietokmi (/s pri Tupej).
Pramení v Štiavnických vrchoch pri Banskej Štiavnici. Tečie na juhovýchod, priberá sprava Štefultovský potok, preteká obcou Svätý Anton a tečie južným smerom. Tu priberá Studenský potok z ľavej strany a Ilijský potok z pravej strany. Vteká do Prenčovskej kotliny, preteká obcou Prenčov, kde sprava priberá Babí potok a opäť sa stáča na kratšom úseku na juhovýchod. Pri osade Tepličky priberá zľava Lično a tečie bralnatým údolím na juh. Vstupuje do Ipeľskej pahorkatiny a začína meandrovať. Preteká cez Hontianske Nemce a Domaníky, priberá Suchý potok sprava a mení smer toku viac na juhozápad. Dolina rieky sa výrazne rozširuje pri osade Pirovské. Z pravej strany priberá najväčší prítok Klastavský (Bačovský) potok a sprava ešte aj Slunovský potok a oddeľuje obce Hontianske Tesáre (na pravom brehu) a Dvorníky (na ľavom brehu). Ďalej tečie cez Terany a Dudince, kde sa výrazne stáča k juhovýchodu a neskôr k juhu, priberá sprava Veperec pri Hokovciach a zľava Slatinský potok. Preteká okrajom obcí Horné Semerovce, Chorvatice a Tupá a ústi v meandri Ipľa.
Ján Kostra
Ján Kostra (pseudonymy Ján Medník, Ján Robur, Kristián Benko [spoločný pseudonym s Kristou Bendovou] a i.) (* 4. december 1910, Turčianska Štiavnička – † 5. november 1975, Bratislava) bol slovenský básnik, maliar, esejista, prekladateľ a autor literatúry pre deti a mládež. Bol manželom spisovateliek Kristy Bendovej a Hany Ponickej.
Magnus Johansson
Magnus Johansson (* 4. september 1973, Linköping, Švédsko) je bývalý švédsky hokejista a reprezentant.
Ján Kostra
Životopis
náhľad|Pamätná tabuľa v Bratislave Pochádzal z rodiny maloroľníka a vzdelanie získaval v Žiline, v rokoch 1928 – 1934 študoval na umeleckej priemyslovke a na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, a pomedzi to ešte v rokoch 1930 – 1933 študoval architektúru na Českom vysokom učení technickom v Prahe. V roku 1934 však štúdium prerušil a už nedokončil. Počas štúdií v Česku sa stal členom slovenského spolku Detvan, ako i literárnej skupiny pokrokovo orientovaných vysokoškolákov v Prahe R-10. Počas štúdií pracoval v Dělnickej divadelnej obci českej a bol tiež členom ich dramatického súboru, s ktorým sa zúčastnil v roku 1933 na Divadelnom festivale v Moskve. Po ukončení vojenskej služby sa usadil v Bratislave, kde pracoval v rokoch 1936 – 1937 ako úradník v banke a v rokoch 1937 – 1938 ako redaktor v Robotníckych novinách. V rokoch 1938 – 1942 bol redaktorom Slovenského rozhlasu v Prešove a Bratislave; v tejto činnosti pokračoval aj po skončení 2. svetovej vojny. V rokoch 1949 – 1956 sa stal tajomníkom slovenskej sekcie Zväzu československých spisovateľov a v rokoch 1952 – 1953 šéfredaktorom týždenníka Kultúrny život, neskôr pracoval v časopise Slovenské pohľady. Od roku 1956 sa venoval výlučne literárnej práci.
Tvorba
Svojou tvorbou sa radí k zakladateľom modernej slovenskej lyriky s mimoriadnym zmyslom pre čistotu tvaru a estetickosť slova. Prvé verše začal publikovať už ako stredoškolák. Svoje diela uverejňoval spočiatku najmä časopisecky (DAV, Svojeť, Mladé Slovensko, Slovenské pohľady, Elán, Slovenské smery, Tvorba, Kultúrny život, Národná obroda, Pravda, Nové slovo a iné). Jeho básne boli prevratne čisté, pritom nenapodobiteľne erotické. V jeho veršoch sa stretávame so všeobecným obdivom k ženám, ktoré sa vďaka jeho hlbokej úcte a láske k matke stávajú preň takmer božstvom. a predstaviteľom impresionisticko-senzuálnej poézie. Jeho tvorbu ovplyvňovali ako slovenskí (Laco Novomeský, Ján Smrek), tak i českí básnici (Vítězslav Nezval, no najmä Jiří Wolker).
Magnus Johansson
MS 2005
Magnus Johansson reprezentoval Švédsko na majstrovstvách sveta v roku 2005, kde sa jeho mužstvo umiestnilo na štvrtom mieste. Nastúpil vo všetkých deviatich zápasoch Švédska.
Ján Kostra
Tvorba
Takmer celý život sa venoval aj výtvarnej tvorbe. Svoje diela však považoval za intímnu vec. Jeho básnická zbierka Ave Eva z roku 1943 vyšla s jeho vlastnými ilustráciami. Písal tiež eseje o modernej slovenskej maľbe, napr. o Ľudovítovi Fullovi. Tienistou stránkou jeho tvorby sú ódy na Tisov režim, po nástupe komunizmu rovnako písal ódy na komunistický režim.
Magnus Johansson
MS 2006
Tréner Bengt-Åke Gustafsson ho nominoval i na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige, kde získal zlatú medailu.
MS 2007
Súčasťou reprezentácie bol aj o rok neskôr na šampionáte v Moskve.
Brécey
Brécey môže byť:
Ducey
Ducey môže byť:
William Matthew Flinders Petrie
Rané obdobie
Narodil sa na Mayon Road v Charltone, v anglickom grófstve Kent (dnes časť juhovýchodného Londýna), rodičom Williamovi Petriemu (* 1821 – † 1908) a Anne (* 1812 – † 1892), dcére kapitána Matthewa Flindersa, ktorý mapoval austrálske pobrežie.
Vyrastal v prísnej kresťanskej domácnosti (jeho otec bol členom Plymouthského bratstva). Petrie sa vzdelával v domácom prostredí, preto nemal oficiálne vzdelanie. Otec ho okrem iného učil pozorovať okolie, a tým položil základ neskoršej profesionálnej dráhy archeológa a výskumníka starovekých miest Egypta a Levanty.
Rodičia jeho záujem o archeológiu od malička podporovali. V ôsmich rokoch sa začal učiť francúzštinu, latinčinu a gréčtinu, až kým jedného dňa neodpadol. Potom sa učil doma s učiteľom alebo sám. V tomto veku mal už svoj vlastný archeologický názor, ktorý raz prezentoval pri rozhovore so svojim kamarátom. Počas návštevy chlapec popisoval odkrývanie rímskej vily v Bradingu na ostrove Wight. Petrie bol zhrozený a protestoval keď počul, ako robotníci nešetrne vyhádzali obsah nálezu lopatami. Podľa neho by zem mala byť pri odkrývaní nálezu jemne odkrájaná, kúsok po kúsku, aby bolo možné vidieť všetko čo sa v nej nachádza a ako sú všetky predmety v nej uložené. „Všetko, čo som vtedy urobil,“ poznamenal si, keď mal sedemnásť, ''„bolo od začiatku vo mne. Pravdou je, že môžeme rozvíjať len to, čo je nám dané od narodenia. Ja som bol rodený archeológ.“''
Stonehenge a Gíza
thumb|Petrie počas výskumu v Gíze Petrie sa po bádaní nad britskými prehistorickými monumentami (počnúc neskoro-rímsko-britským „britským táborom“, ktorý ležal neďaleko domu jeho rodiny v Charltone) a logike ich geometrie (v devätnástich obopol lanami Stonehenge), ktoré absolvoval počas svojej puberty, vybral začiatkom roku 1880 do Egypta. Chcel preskúmať a aplikovať tieto dispozičné vzťahy na Veľkú pyramídu pri Gíze. Pritom ako prvý dôkladne preskúmal spôsob ich stavby a konštrukcie. V tom čase existovalo niekoľko teórii a Petrie ich všetky poznal, žiadna sa však nezakladala na pozorovaniach z prvej ruky. Neskôr uverejnil výsledky svojich triangulačných meraní a architektonickú analýzu. Práca bola príkladná v metodológii a presnosti, a dodnes je zdrojom časti základných informácií o teréne, na ktorom pyramídy stoja.
Počas pobytu ho vydesila miera deštrukcie monumentov (po niektorých známych pamiatkach uvádzaných v dobových sprievodcoch jestvovali už len stopy) a múmií. Opísal Egypt ako „horiaci dom, tak rýchla bola deštrukcia“ a pokladal za svoju povinnosť byť „záchrancom, postarať sa o všetko o čo sa dá, tak rýchlo ako to pôjde a potom, keď budem mať šesťdesiat, sadnem si a celé to spíšem.“
Tanis
Koncom roku 1880 sa Petrie vrátil späť do Anglicka. Napísal niekoľko odborných článkov a stretol sa s Ameliou Edwards, novinárkou a mecenášom Nadácie pre výskum Egypta (EEF, dnes Spoločnosť pre výskum Egypta EES), ktorá sa stala jeho dôležitou podporovateľkou a neskôr ho menovala na miesto mimoriadneho profesora egyptológie na londýnskej University College, ktoré bolo platené zo zdrojov jej nadácie. Petrieho odbornosť urobila dojem, preto mu bolo ponúknuté miesto nástupcu švajčiarskeho egyptológa Éduarda Navilleho, ktorý je dnes známy hlavne vďaka svojej práci egyptskej Knihe mŕtvych. Jeho pozícia disponovala 250 librami mesačne na krytie prác. V novembri 1884 dorazil opäť do Egypta.
Najskôr začal v lokalite Tanis, ktorá je spätá hlavne s Novou ríšou, so 170 robotníkmi. Po príchode zreorganizoval systém, ktorý sa dovtedy používal v organizácii práce. Zrušil rolu prostredníka, ktorú dosiaľ vykonávali predáci robotníkov a celé riadenie vykopávok prebral na seba. Tým odstránil tlak, ktorému dovtedy čelili robotníci, a boli predákmi nútení hľadať nálezy, síce rýchlo ale lajdácky. Petrie bol obľúbený medzi robotníkmi, jeho kolegovia ho však v raných obdobiach považovali za amatéra a diletanta. Vďaka reorganizácii bol schopný nájsť niekoľko malých ale dôležitých nálezov, ktoré by sa inak stratili.
Sehel
thumb|right|[[Hladová stéla je nápis vytesaný na skale na ostrove Sehel.]] Ku koncu výkopov v Tanide sa mu minuli peniaze. Nechcelo sa mu však Egypt opúšťať, a tak strávil rok 1887 plavbou po Níle a fotením, skicovaním a robením záznamov. Počas týchto potuliek sa dostal aj na povrazové rebríky na ostrove Sehel blízko Asuánu a zaznamenal množstvo nápisov z raných období egyptských dejín, ktoré našiel na skalných stenách ostrova. Keď sa dostal do Asuánu, zastihol ho telegram, ktorý mu oznamoval zvýšenie finančných zdrojov pre prerušené vykopávky.
Fajjúm
Ďalšou zástavkou bolo pohrebisko vo Fajjúme, čiastočne kvôli hrobom z obdobia po roku 30 pred Kr., ktoré neboli dovtedy úplne prebádané. Našiel neporušené hrobky a šesťdesiat slávnych portrétov múmií. Z textov, ktoré boli na múmiách zistil, že pred tým, ako boli uložené do hrobiek, boli opatrované po generácie v príbytkoch živých príbuzných, ktorí s nimi žili pod jednou strechou. Podľa dohody poslal polovicu portrétov Egyptskému oddeleniu starožitností. Neskôr však zistil, že riaditeľ inštitútu Gaston Maspero neprikladal portrétom veľkú hodnotu a dokonca ich nechal pohodené na dvore pred múzeom, napospas poveternostným živlom a okoliu. Nahnevaný žiadal všetky naspäť. Nakoniec Maspera donútil vybrať si dvanásť najlepších exemplárov pre svoje múzeum a ostatok odoslal do Londýna na špeciálnu výstavu do Britského múzea.
Palestína
V roku 1880 podnikol Petrie prvý z niekoľkých výjazdov do Palestíny, ktoré sa ukázali ako veľmi cenné archeologické aktivity. Jeho šesť týždňov trvajúce vykopávky na lokalite Tel el-Hesi v dnešnom Izraeli (Petriem mylne stotožnenú s biblickým mestom Lakiša) v rovnakom roku predstavujú prvú archeologickú aktivitu v Palestíne vôbec.
Ku koncu 19. storočia Petrie skúmal skupinu hrobiek vo Wádí al-Rababah (biblický Hinnom) pri Jeruzaleme, ktoré sú väčšinou kladené do doby železnej a skorého rímskeho obdobia. V tejto lokalite medzi nálezmi sa Petriemu podarilo objaviť dva rozdielne antické metrické systémy. Jeho prínos do palestínskej archeológie bol prezentovaný v roku 2007 na výstave „Budúcnosť minulosti: Petrieho palestínska zbierka“, usporiadanej londýnskou University College (ULC).
El-Amarna
Od roku 1891 pracoval na Atonovom chráme v el-Amarne. Pritom okrem iného odkryl zdobenej dlažby z obdobia Novej ríše, so zobrazeniami záhrad, zvierat a loveckých scén. Nález sa stal hneď turistickou atrakciou. Bohužiaľ kvôli absencii akéhokoľvek prístupu z verejných komunikácii, turisti k nálezu chodili cez susedné polia obyvateľov priľahlej dediny a ničili ich. To domácich felahov nakoniec dohnalo k tomu, že nález zničili. Dnes vieme ako vyzerala len vďaka Petrieho dokumentácii.
University Colledge of London
thumb|Petrieho portrét od Georga Frederica Wattsa (koniec 19. storočia) Novinárka a mecenáška Amelia Edwards, ktorá Petrieho finančne podporovala už od roku 1880, založila miesto mimoriadneho profesora egyptskej archeológie a filológie (Edwards Professor of Egyptian Archaeology and Philology) na University College v Londýne v roku 1892. Petrie ako prvý obsadil toto miesto. Aj potom ako ho prijal, pokračoval vo vykopávkach a školil študentov, z ktorých sa stali neskôr najlepší egyptológovia svojho obdobia. Roku 1913 predal londýnskej University College svoju veľkú zbierku egyptských predmetov, ktorá je dnes umiestnená v Petrieho múzeu egyptskej archeológie.
Petrie ako čestný doktor Univerzity v Štrasburgu
Počas sezóny 1895/96 sa v Ramesseu spriatelil s nemeckým egyptológom Wilhelmom Spiegelbergom. Spiegelberg mal na starosti vydania mnohých textov, ktoré objavil jeho britský kolega a Petrie venoval dôležité zbierky artefaktov Univerzite v Štrasburgu. Kaiser-Wilhelms-Universität Straßburg mu roku 1897 ako vyjadrenie vďaky priznala titul doctor honoris causa.
Objav Izraela alebo Merneptahova stéla
Petrie so svojim archeologickým tímom začiatkom roku 1896 pracovali na odkrývaní chrámu na pridelenej koncesii v areáli Luxoru. Tento chrámový komplex sa nachádzal severne neďaleko zádušného chrámu Amenhotepa III., ktorý bol postavený v záplavovej zóne. Najskôr boli prekvapený, že práve odkrývaný objekt ''„tiež niesol mená Amenhotepa III., aj keď sa objavovali len na blokoch roztrúsených po lokalite. Mohol by mať jeden panovník dva zádušné chrámy? Petrie kopal ďalej a skoro našiel vysvetlenie: Chrám postavil Merneptah, syn a následník Ramesseho II., skoro úplne z kameňa, ktorý získal z blízkeho chrámu Amenhotepa III. Sochy z neho boli rozbité a hodené do základov. Úlomky ležiacich kamenných šakalov, ktorí kedysi museli impozantne lemovať nástupnú cestu k pylónu a rozpadnuté stĺpy, pomáhali tvoriť ako-takú predstavu o nádhere pôvodného chrámu. Našla sa aj socha Merneptaha – jeho prvý známy portrét. Ale to najlepšie malo ešte len prísť: Boli nájdené dve nádherné stély,  obe boli Merneptahom ulúpené a použité zo zadnej strany a ich pôvodne čelá boli otočené k stene. Jedna, krásne zdobená, predstavovala Amenhotepa III. v bitke s Núbijcami a Sýrčanmi, druhá z čierneho granitu bola vyššia ako tri metre. V tom čase nebolo vyššej známej stély. Jej pôvodný text pripomínal architektonické výdobytky Amenhotepa III., popisoval krásu a dokonalosť chrámu v ktorom stéla stávala. Z druhej strany stély vytesaný nápis zaznamenáva Merneptahov triumf nad Líbyjčanmi a morskými národmi. Spiegelberg podišiel a začal nápis čítať. Na konci textu narazil na jedno z mien kmeňov, nad ktorými Merneptah zvíťazil – ‚i-si-ri-ar?‘ Bol to Petrie, ktorého rýchla myseľ s predstavivosťou ponúkla hneď riešenie – ‚Izrael!‘ Spiegelberg s tým súhlasil a poznamenal: ‚Budú spokojní ctihodní otcovia?‘. Pri večeri toho istého dňa Petrie predpovedal: ‚Svet bude túto stélu poznať lepšie ako hocičo iné, čo som kedy našiel.‘ Bola to prvá zmienka slova ‚Izrael‘ v staroegyptskom texte vôbec a anglické noviny priniesli správu o náleze s veľkými titulkami.“''
1920 – 1941
thumb|Petrieho hrob v Jeruzaleme Roku 1923 bol Petrie povýšený do rytierskeho stavu za služby preukázané britskej archeológii a egyptológii. V roku 1926 sa jeho záujem natrvalo presunul do Palestíny (aj keď v roku 1928 vykopal v Luxore pohrebisko, ktoré bolo tak bohaté na nálezy, že vďaka nemu mohol navrhnúť úplne nový exkavačný systém, vrátane porovnávacích tabuliek pre nálezy, ktoré sa používajú dodnes). Začal pracovať na rôznych lokalitách v juhozápadnej časti Palestíny, vrátane Tel el-Džemmeh a Tel el-Adžul. Po tom, ako sa roku 1933 stal emeritným profesorom, natrvalo sa presťahoval do Jeruzalema, kde žil aj so svojou manželkou.
Smrť
Zomrel v Jeruzaleme 28. júla 1942, vo veku 89 rokov.
Ešte pred smrťou venoval svoju hlavu londýnskej Kráľovskej akadémii chirurgov, aby mohla byť preskúmaná jej veľká intelektuálna kapacita. Jeho telo bolo samostatne pochované na Protestantskom cintoríne hory Sion v Jeruzaleme. Kvôli vojnovému stavu v oblasti (stále hrozil Rommelov útok) sa však jeho hlava na ceste z Jeruzalema do Londýna oneskorila. Predpokladalo sa, že sa cestou stratila, avšak podľa úplného životopisu Margaret Drower sa nachádza v Londýne.
Rodina
26. novembra 1896 sa v Londýne oženil s Hildou Urlin. Mali dve deti: Johna (* 1907) a Annu (* 1909).