cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lormes (kantón)
Lormes je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho 10 obcí.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Komjatná
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Komjatná v okrese Ružomberok.
Sankt Aegidi
Sankt Aegidi je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Schärding.
Žije tu 1 619 obyvateľov (1. 1. 2010).
Dornes (obec)
Dornes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
By the Way
„By the Way“ je skladba americkej funk rockovej skupiny Red Hot Chili Peppers. Je prvým singlom z ich ôsmeho štúdiového albumu By the Way. Skladba sa stala ich šiestym hitom na 1. mieste v rebríčku Modern Rock Tracks, kde sa na vrchole udržal 14 týždňov. Takisto sa dostala na 1. miesto v rebríčku Mainstream Rock Tracks, kde sa udržala 7 týždňov.
Ponts-et-Marais
Ponts-et-Marais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kermaria-Sulard
Kermaria-Sulard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam tried ťažkých krížnikov
Zoznam tried ťažkých krížnikov
Luzy (kantón)
Luzy je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho 12 obcí.
Sankt Agatha
Sankt Agatha je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Grieskirchen.
Žije tu 2 149 obyvateľov (31. 3. 2009).
Diaľnica A1 (Bosna a Hercegovina)
Diaľnica A1 je čiastočne plánovaná, 340 kilometrov dlhá diaľnica v Bosne a Hercegovine, ktorá bude po svojom úplnom dobudovaní pretínať krajinu v severovýchodno-juhozápadnom smere. Z celkovej plánovanej dĺžky 334 km je zatiaľ v prevádzke 91, najmä v okolí hlavného mesta Sarajevo.
Diaľnica bude súčasťou vetvy c Paneurópskeho koridoru V. na trase Ploče-Sarajevo-Osijek-Budapešť a bude spájať chorvátske diaľnice A5 a A10.
Trasa diaľnice je naplánovaná cez pomerne zložitý terén, čoho dôkazom je až 49 plánovaných tunelov, pričom niektoré budú mať aj viac ako 5 kilometrov.
František Patočka
Akad. soch. František Patočka (* 20. jún 1927, Sečovce – † 27. september 2002, Prešov) bol slovenský sochár.
Život
Narodil sa 20. júna 1927 v Sečovciach. V rokoch 1948 až 1953 absolvoval štúdium na Vysokej škole výtvarných umení v Bartislave u profesorov Jozefa Kostku a Fraňa Štefanuka. Po ukončení štúdia sa vrátil do rodného kraja. Pôsobil najmä v Prešove. Zomrel v roku 2002.
Pôsobil ako pedagóg na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove.
Tvorba
Venoval sa komornej tvorbe. Množstvo prác realizoval aj v architektúre zameranej k nefigurálnemu prejavu. Od polovice 60. rokov sa venuje abstraktnej tvorbe. Inšpiroval sa motívmi Zempínskej krajiny a dojmami z tohto kraja. Tie zobrazil vo svojich dielach ako sú napr. Dievča s krčahom, Rodina, Zemplínčanka a pod. Pracoval najmä s kameňom a bronzom. Vytvoril aj množstvo monumentálnych sôch a architektonických prvkov v nadživotnej veľkosti. Jeho monumenty zdobia sninskú nemocnicu, Dom kultúry v Prešove, fontánu v Trebišove, košický Hutník či centrum Humenného. Je autorom Pamätníka obetiam fašizmu z roku 1961, ktorý sa nachádza na ulici Konštantínova, pri budove geodézie v Mestskej pamiatkovej rezervácii Prešov. Pamätník bol v roku 1963 vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Kermoroc’h
Kermoroc’h je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Milan Jablonský
Milan Jablonský (* 5. december 1935, Oravské Veselé † 18. november 2020, Kanada) bol slovenský herec a tréner. Žil v Kanade.
Raneferefova pyramída
Raneferefova pyramída (iné názvy: Nedokončená pyramída v Abúsíre, Lepsius XXVI, Pyramída Lepsius XXVI) leží na území pohrebiska pri Abúsíre v Egypte, vedľa Neferirkareho pyramídy.
Pyramídový komplex
thumb|250px|Stena Raneferefovej pyramídy Jadro zádušného chrámu, ktoré je z bieleho vápenca, stojí na plošine na mieste pôvodne zamýšľaného plášťa pyramídy. Chrám sa za panovania Raneferefovych nástupcov (za Šepšeskareho, ktorý pravdepodobne veľmi krátko panoval po Raneferefovi, a za Niuserreho, ktorý dokončil ostatné práce na komplexe) niekoľkokrát rozširoval s použitím väčšinou nepálených tehál. Našiel sa priestor, kde boli uložené kultové lode, poškodené pri požiari. V priestoroch chrámu sa našiel aj chrámový archív, podobný archívu zo zádušného chrámu Neferirkareho pyramídy. Unikátne bola riešená južná časť chrámu, kde sa nachádzala zakrytá stĺpová sieň s dvadsiatimi drevnými šesťstvolovými lotosovými stĺpmi (4 × 5 stĺpov) a celkovou polychrómovou výzdobou. V jej okolí sa našli fragmenty sôch, medzi nimi aj sochy panovníka. Vedľa hypostylu, ktorý je mimochodom jedným z najstarších dochovaných egyptských hypostylov (stĺpových sieni), bol Dom noža – kultový bitúnok. Chrám a pyramída boli obohnané tehlovým múrom. Ďalšie prvky tradičného pyramídového komplexu 5. dynastie, akými bola vzostupná cesta a údolný chrám neboli postavené, vzhľadom na okolnosti vzniku a stavebnú situáciu pyramídy.
Výskum
Pyramídu veľmi zbežne skúmal Perring, Lepsius, de Morgan a Borchardt. Predpokladalo sa, že Nedokončená pyramída v Abúsíre bola predčasne opustená, nedostavaná a nikdy neslúžila ako hrobka. V roku 1974 sa jej pozostatkom začala systematicky venovať misia Československého, neskôr Českého egyptologického ústavu FF KU v Abúsíre, ktorá jej výskum na prelome tisícročia zavŕšila.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie vo futsale 2007
Kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie vo futsale 2007 bola kontinentálna kvalifikácia vo futsale na Majstrovstvá Ázie 2007, ktorú organizuje Ázijská futbalová konfederácia (AFC). Zúčastnilo sa jej 8 ázijských národných družstiev, ktoré súťažili o 4 miesta na záverečný turnaj v 2 kvalifikačných skupinách. Prebiehala od 1. do 5. marca 2007 v Tchaj-pej, na Taiwane.
Priamy postup
Priamo postúpili hostiteľská krajina a 11 najlepších družstiev z minulých majstrovstiev Ázie:
Préaux (Seine-Maritime)
Préaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Politický stred
Politický stred alebo centrizmus je druh politickej ideológie. Zahŕňa také opatrenia, ktoré ideologicky ležia medzi ľavicou a pravicou. Politický stred hrá významnejšiu rolu obzvlášť v systémoch viacerých strán. V širšom zmysle názov taktiež odkazuje na stredoľavé a stredopravé strany. Ide najmä o strany regionálne, etnické a environmentálne (zelené) a strany s nevyjasneným ekonomickým programom, tiež liberálne strany tzv. tretej cesty či strany kresťansko-demokratické. V súčasnosti sa za stredové strany na Slovensku považujú Progresívne Slovensko a strana Za ľudí.
Šípska Fatra
Šípska Fatra je geomorfologický podcelok Veľkej Fatry.
Charakteristika
Nachádza sa v severnej časti pohoria na rozhraní Liptova, Oravy a Turca. Šípsku Fatru rozdeľuje rieka Váh na dve časti. Až do roku 1978 bola súčasťou Chočských vrchov, no pre väčšiu geologickú príbuznosť bola preradená do Veľkej Fatry. Z hľadiska ochrany prírody je časť Šípskej Fatry zahrnutá do NP Malá Fatra a časť do NP Veľká Fatra.
Vymedzenie
Z východu je vymedzená obcou Biely Potok, Ružomberkom, obcou Valaská Dubová a sedlom Brestová. Zo severu obcami Komjatná a Žaškov. Zo západu a severozápadu je oddelená riekou Orava a Váh od Malej Fatry.
Z juhu je od zvyšku pohoria oddelená hranicou, prechádzajúcou Ľubochnianskym sedlom, časťou Ľubochnianskej doliny, dolinou Kračkov, časťou záveru doliny Bystrého potoka, v sedle pod najvyšším vrchom Vtáčnik prechádza do záveru Čutkovskej doliny, cez kótu Vtáčnik  do Trlenskej doliny a cez osadu Vlkolínec až k Bielemu Potoku.
Z geomorfologického hľadiska ju zo severu ohraničuje Oravská vrchovina a Krivánska Fatra (podcelok Malej Fatry), zo západu Šútovské podhorie a Turčianske nivy (podcelky Turčianskej kotliny), z juhu Lysec, Šiprúň a Revúcke podolie (podcelky Veľkej Fatry) a z východu Liptovská kotlina (podcelok Podtatranskej kotliny) a Choč (podcelok Chočských vrchov).
Najvyšší vrch
Najvyšším vrchom je Vtáčnik. Vrch Šíp, ktorý dal meno celému pohoriu, označovaný v niektorých zdrojoch ako najvyšší vrch Šípskej Fatry, je najvyšší v časti podcelku na pravej strane rieky Váh.
Ochrana prírody
Časť územia podcelku patrí do Národného parku Veľká Fatra, resp. jeho ochranného pásma, severná časť patrí do ochranného pásma Národného parku Malá Fatra. Z maloplošných chránených území tu leží napr. národná prírodná rezervácia Šíp, Madačov, Kornietová a prírodná rezervácia Korbeľka, Krkavá skala, Močiar, Rojkovská travertínová kopa, Rojkovské rašelinisko a Šútovská epigenéza.
Krasové javy
Z povrchových krasových javov sú najčastejšie škrapy – ostrohranné výbežky vápencov, ktoré je možné nájsť na Šípe. Skupina závrtov, lievikovitých priehlbní priemeru 15 – 20 m sa nachádza v sedle Na vrch (Žaškovské sedlo) nad obcou Stankovany.
Z jaskynných krasových foriem je možné pozorovať drobnejšie jaskyne vo vrcholových častiach príkrovových trosiek. Popri nich, najmä na úpätí skalných stien, je možné nájsť drobnejšie jaskyne a previsy vytvorené mrazovým zvetrávaním, napr. jaskyňa na Šípe, abri v Okrúhlej skale (Jánošíkov stôl), viacero jaskýň v Hrdoši (najdlhšia 120 m, v severovýchodnom výbežku) nad obcou Komjatná, priepasť Zvonica v masíve Kečiek (hĺbka 35 m), puklinová jaskyňa na Čebrati (60 m). Medzi jaskyne, ktoré vznikli pôsobením vodných tokov, je možné zaradiť napr. Stankoviansku jaskyňu (25 m) v doline Váhu.
Sankt Florian am Inn
Sankt Florian am Inn je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Schärding.
Žije tu 3 121 obyvateľov (1. 1. 2010).
Mierová ulica
Mierová ulica je ulica:
Ján Murín (1913)
ThDr. Ján Murín (* 12. január 1913, Sečovce, Rakúsko-Uhorsko† 17. november 1990, Bratislava, ČSFR) bol gréckokatolícky kňaz, teológ, skaut, stredoškolský učiteľ a katechéta, zakladateľ Jednoty sv. Cyrila a Metoda (dnes Spolok sv. Cyrila a Metoda) v Michalovciach. Bol perzekvovaný komunistickým režimom, počas obdobia Pražskej jari patril k čelným predstaviteľom hnutia za obnovenia gréckokatolíckej cirkvi (bol výkonným predsedom Akčného výboru gréckokatolíckej cirkvi), ktoré bolo úspešné v dosiahnutí legalizácie gréckokatolíckej cirkvi, avšak po nástupe tzv. normalizácie bol vylúčený z verejného života (1970).
Mladosť a vysokoškolské štúdium
Narodil sa v Sečovciach ako ôsme (predposledné) dieťa v rodine gréckokatolíckeho remeselníka-kolesára, neskoršieho člena Slovenskej ľudovej strany. V rokoch 19191924 študoval (päť tried) na miestnej ľudovej škole. Následne pokračoval v štúdiu na Československom štátnom reálnom gymnáziu v Košiciach, ale po založení Československého štátneho reálneho gymnázia v Michalovciach prestúpil práve sem (19251933). Angažoval sa v skautskom hnutí a po maturite pracoval ako učiteľ na ľudovej škole (19331934), aby tak získal finančné prostriedky na štúdium teológie.
V roku 1934 nastúpil do gréckokatolíckeho seminára v Užhorode na Podkarpatskej Rusi, kde získal štipendium na štúdium na Cyrilo-metodskú bohosloveckú fakultu v Olomouci. Tu v roku 1938 spromoval a získal tak titul doktora teológie. 12. novembra 1939 sa zosobášil s Magdou Mihalovičovou, s ktorou mal neskôr tri deti. 21. novembra 1939 bol vo farnosti v Štefurove pri Prešove vysvätený za kňaza. Ešte po návrate z Olomouca mu riaditeľ gymnázia v Michalovciach ponúkol prácu katechéta náboženstva, čo prijal a do zamestnania nastúpil 1. decembra 1939.
Spolková činnosť
Slovenskí gréckokatolíci sa začali konfesijne a národne stmeľovať až koncom 30. rokov, pričom centrom spoločenského života boli práve Michalovce, kde gréckokatolícky veriaci tvorili popri rímskokatolíkoch najväčšiu časť obyvateľstva. Podnet na založenie národno-kultúrneho a náboženského spolku slovenských gréckokatolíkov ako prví dali J. Murín, Jozef Pichonský a Ján Danko na oslave Murínovych 28. narodenín 12. januára 1941 v miestnosti tunajšej mešťianskej školy. J. Pichonský inicioval zvolenie prípravného výboru, ktorého členmi sa popri ňom stali Ján Fedorko, Mikuláš Čollák, J. Murín, Jozef Erby, Štefan Balogh a J. Danko. Na nasledujúcom stretnutí (6. marca) pripravili návrh stanov a program ustanovujúceho valného zhromaždenia, na ktoré pozvali záujemcov aj z Trebišova, Prešova, Sečoviec a gréckokatolíckych kňazov z okolitých farností. Ustanovujúce valné zhromaždenie Jednoty sv. Cyrila a Metoda sa konalo 4. mája 1941 v kláštore redemptoristov v Michalovciach. Z približne 100 až 120 účastníkov tvorili väčšinu učitelia, no prišlo aj niekoľko gazdov, mládež a ženy a tiež siedmi kňazi. Za prvého predsedu bol zvolený Jozef Zorvan, generálny vikár pre slovenských gréckokatolíkov a farár z Klemberku (dnes Klenov), za podpredsedu učiteľ J. Erby, za správcu J. Murín, za tajomníka M. Čollák a za ďalších členov užšieho výboru právnik J. Pichonský a Š. Balogh.
Spolok si v § 1 Stanov za cieľ vytýčil: ''„starať sa o náboženskomravné a kultúrne povznesenie gréckokatolíckych Slovákov, ako aj chrániť ich záujmy. Budiť lásku k cirkvi gréckokatolíckej a jej staroslovienskemu obradu.“'' Práve orientáciou na slovenských gréckokatolíkov vzbudilo zakladanie spolku kontroverzie vnútri gréckokatolíckej cirkvi. Jedným z kritikov postupu prípravného výboru spolku bol Anton Tink, generálny vikár Apoštolskej administratívy Mukačevskej eparchie. Pred zhromaždením totiž došlo k dohode, že A. Tink ako generálny vikár eparchie, na ktorej území sa valné zhromaždenie koná, vystúpi s úvodným príhovorom, v ktorom zdôrazní, že sa zakladá nový cirkevno-náboženský spolok. Po ňom mal vystúpiť J. Zorvan. Avšak prípravný výbor neumožnil vystúpiť A. Tinkovi. Úvodné slovo predniesol J. Erby a až po ňom sa prítomným prihovoril A. Tink, ktorý im položil otázku, či sa spolok buduje na laickom alebo cirkevnom základe. Po tom, čo dostal odpoveď, že spolok je vytváraný na cirkevnom základe a teda bude cirkevným spolkom, upozornil, že cirkevný spolok sa nemá zakladať bez predošlého schválenia cirkevnou autoritou. Prípravný výbor voči tomu vyjadril protest a navrhol pokračovať podľa programu. A. Tink si v reakcii na to presadol z predsedníckej stoličky medzi účastníkov so slovami, že „ak to nebude cirkevný spolok, nemá zmysel, aby zhromaždeniu aj naďalej predsedal.“ Predsedníctvo nad zhromaždením prebral J. Fedorka a následne bola po vykonaní potrebných úkonov (prijatie štatútov, zvolenie užšieho a širšieho výboru) založená Jednota sv. Cyrila a Metoda. A. Tink v závere správy pre biskupa Pavla Petra Godiča poznamenal:
Podobne J. Zorvan vo svojej správe biskupovi vyjadril určité znepokojenie, keď „založenie spolku len pre gréckokatolíkov Slovákov prirovnal k nabíjaniu klinov neznášanlivosti medzi obe národnosti na náboženskom poli, kde doteraz Slováci a Rusíni žili v jednote.“ Keď požiadavku organizovania spolku len na konfesijnom základe predniesol J. Erbymu, J. Murínovi, M. Čollákovi a J. Dankovi, skonštatoval, že „títo mladí hypernacionalisti sa nedali presvedčiť a rozhovor sa skončil s ich uistením, že v prípade, ak spolok začne politizovať, alebo útočiť na iné národnosti, môže ordinariát spolok zrušiť.“ V napätej národnostnej situácii J. Murín pozval biskupa P. P. Gojdiča na schôdzu užšieho výboru konanú 15. mája v Michalovciach. Biskup listom sprostredkoval svoje obavy michalovskému dekanovi:
Napokon 17. mája biskup prijal stanovy spolku (predložené 15. mája) na vedomie a Jednote sv. Cyrila a Metoda udelil svoje arcipastierske požehnanie, čím sa začala riadna činnosť spolku. Už na stretnutí užšieho výboru 15. mája sa prerokovávalo organizovanie cyrilometodejskej slávnosti a zostavovanie gréckokatolíckeho kalendára na rok 1942. Spolok mal podľa svojich stanov pôsobiť nasledovne:
Organizoval cyrilo-metodské slávnosti, vo vlastnej tlačiarni vydával publikácie, najmä mesačník Cyril a Metod, kalendáre a modlitebné knižky. Ako kultúrny spolok získal od vlády a župy niekoľko dotácií. Murín bol správcom spolku, predsedom sa stal kňaz Jozef Zorvan.
Perzekúcia po februári 1948
V súvislosti s Akciou P, v rámci ktorej komunistický režim vykonával likvidáciu a pravoslavizáciu gréckokatolíckej cirkvi (od 28. apríla 1950), Murína 9. mája 1950 odviedli príslušníci Zboru národnej bezpečnosti priamo z vyučovacej hodiny. Vo svojich spomienkach túto situáciu opísal takto:
Keď na stanici odmietol podpísať manifest na prestup do pravoslávnej cirkvi bol internovaný vo väzení v Prešove. Tu bol naňho naďalej vyvíjaný nátlak na prestup na pravoslávie a po odmietnutí bol umiestnený do tábora nútených prác (TNP) v Ilave a Trenčíne. 10. septembra 1950 bol prepustený z TNP a presunutý do sústreďovacieho tábora pre gréckokatolíckych kňazov v Hlohovci, následne bol 8. júna 1951 internovaný v kláštore v Podolínci.
V roku 1961 si J. Murín podal žiadosť o povolenie na pobyt na Slovensku, avšak získal povolenie len na pobyt v Bratislave. 31. januára 1961 ukončil pracovný pomer v Kovone a presťahoval sa do Bratislavy, kde si napokon našiel prácu ako strojný zámočník v pobočke podniku Tatra Kopřivnice. Od roku 1963 v Bratislave býval spolu s rodinou. 9. mája 1965 nastúpil na pozíciu bibliografa do oddelenia antikvariátu Slovenského knižného veľkoobchodu a neskôr pracoval ako knihovník v Univerzitnej knižnici v Bratislave (do 16. apríla 1968).
Aktivity počas Pražskej jari a normalizácie
Čiastočná demokratizácia a liberalizácia režimu v roku 1968, v rámci obdobia Pražskej jari, vytvorila predpoklady aj na zmeny vo vzťahu štátu k cirkvi, čo sa u gréckokatolíkov prejavilo iniciovaním obnovenia a rehabilitácie gréckokatolíckej cirkvi. J. Murín patril k popredným činiteľom tohto hnutia. Začiatkom apríla 1968 bol ustanovený Prípravný akčný výbor Gréckokatolíckej cirkvi, ktorý 10. apríla 1968 zorganizoval v Košiciach poradu gréckokatolíckych duchovných, na ktorej 134 kňazov a 66 laikov zvolilo Akčný výbor gréckokatolíckej cirkvi s biskupom Vasiľom Hopkom ako čestným predsedom a J. Murínom ako výkonným predsedom. Úlohou Akčného výboru bolo zastupovať záujmy gréckokatolíckej cirkvi vo vzťahu k štátu, kým sa neuskutoční rehabilitácia cirkvi a nezriadi ordinariát. Preto hneď po svojom vzniku vydal rezolúciu požadujúca rehabilitáciu cirkvi.
Gréckokatolícka cirkev sa oficiálne obnovila (avšak nebola rehabilitovaná) vládnym uznesením č. 205/1968 o povolení gréckokatolíckej cirkvi z 13. júna 1968, ktoré ale neschválil Ústredný výbor (ÚV) KSČ a ÚV KSS. Začal sa proces znovuvytvárania jej organizačnej štruktúry. 17. júla 1968 bol v Košiciach zriadený biskupský úrad. Riaditeľom biskupskej kancelárie sa stal Andrej Zima, tajomníkom J. Murín a tretím spolupracovníkom bol Štefan Ujhelyi. Pápež Pavol VI. menoval za ordinára gréckokatolíckej cirkvi v ČSSR Jána Hirku, čo štátna moc potvrdila 2. apríla 1969. J. Hirka sa ujal úradu 23. apríla 1969, kedy bol tiež rozpustený Akčný výbor a biskupský úrad sa následne preniesol z Košíc do Prešova.
Normalizácia zastavila zmenu cirkevnej politiky nastavenú Pražskou jarou. Legalizácia gréckokatolíckej cirkvi síce prežila normalizačný proces, hoci sa istý čas uvažovalo aj o jej opätovnom zrušení, no štátna moc ju podrobovala jemnejším formám útlaku a obmedzovala pastoračnú činnosť jej klerikov. To sa prejavilo aj u J. Murína, ktorý od 1. októbra 1968 pôsobil ako tajomník gréckokatolíckeho ordinariátu v Košiciach. V roku 1970 mu bol odobratý štátny súhlas na výkon kňazského povolania, bol vylúčený z verejného života a odvtedy žil v Bratislave na nútenom odpočinku.
Úmrtie
Zomrel 17. novembra 1990 v Bratislave, teda krátko po tom, čo v dôsledku pádu komunistického režimu došlo k úplnej rehabilitácii gréckokatolíckej cirkvi. Je pochovaný na Martinskom cintoríne v bratislavskej mestskej časti Ružinov.
Pamiatka
Pri príležitosti 100. výročia narodenia J. Murína, 15. marca 2013, bola otvorená pamätná izba v jeho rodnom dome (dnes Klub dôchodcov). Sú v nej vystavené fotografie, rukopisy a niektoré listiny dokumentujúce život a činnosť J. Murína. Na jeho priečelí sa nachádza pamätná tabuľa odhalená v júli 2009.
Mliekarenská ulica
Mliekarenská ulica je ulica:
Fox-Amphoux
Fox-Amphoux (v klasickej provensálštine Fòs Amfós, podľa mistrálskej – okcitánskej normy Fouas Amfous) je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Var, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Známe osobnosti
Vo Foux-Amphoux sa narodil 30. júna 1755 Paul Barras. V roku 1870 sa nachádzal na palube lode „Le Sartine“ pochádzajúcej z l’île Bourbon, keď sa táto potopila pri vstupe do Marseilleského prístavu. Tento incident sa stal v Marseille slávnou historkou: meno lode bolo zmenené na „Sardine (sardinka), ktorá zapchala vstup do prístavu“. V roku 1783 sa na palube „L´Actif“ plavil z mysu Dobrej nádeje do Francúzska, keď loď prepadla silná búrka. Vzýval vtedy Pannu Máriu – Notre-Dame de Bon Secours, ktorej bola neskôr vysvätená kaplnka v jaskyni na svahoch kopca vo Fox-Amphoux. V roku 1794 zorganizoval pád Maximiliena Robespierra a stal sa členom vlády Direktória – direktorom.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 421 (2006).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prístavná ulica
Prístavná ulica je ulica:
Kerpert
Kerpert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nebo – peklo – raj
Nebo – peklo – raj je štvrtý štúdiový album slovenskej rockovej skupiny Tublatanka, ktorý vydalo v roku 1990 hudobné vydavateľstvo Supraphon. Hitmi albumu sa stali skladby „Matka“ a skladba „Démon pomsty“.
Svätoplukova ulica
Svätoplukova ulica je ulica:
Druy-Parigny
Druy-Parigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
LPIC
Linux Professional Institute Certification (LPIC) je certifikácia v oblasti správy operačného systému GNU/Linux, zastrešovaná medzinárodnou neziskovou organizáciou Linux Professional Institute (LPI). Existujú tri úrovne LPIC certifikácie:
Pre získanie certifikátu pre každú úroveň je potrebné úspešne absolvovať dve skúšky a v prípade certifikátov LPIC-2 a LPIC-3 musí uchádzač vlastniť certifikát(y) nižšej úrovne.
Sankt Georgen am Fillmannsbach
Sankt Georgen am Fillmannsbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Braunau am Inn.
Žije tu 402 obyvateľov (1. 1. 2010).
Martin Cibák
Martin Cibák (* 17. máj 1980, Liptovský Mikuláš) je bývalý slovenský hokejista.
Klubový hokej
S hokejom začínal v Liptovskom Mikuláši. V roku 1998 si ho v úvodnom drafte NHL vybral klub Tampa Bay Lightning v 9. kole ako 252. v poradí. Nasledujúce tri sezóny odohral v zámorí v juniorskej súťaži WHL a nižšej profesionálnej súťaži IHL. V sezóne 2001/02 sa v drese Tampa Bay Lightning dostal prvýkrát na ľad NHL, aj keď väčšinu zápasov sezóny odohral v AHL za Springfield Falcons. V nasledujúcej sezóne vypadol z kádra Tampy Bay. Vrátil sa tam až v sezóne 2003/04, keď sa stal stabilným hráčom Tampy Bay a podieľal sa na víťazstve tohto klubu v play-off. Stal sa tak tretím slovenským držiteľom Stanley Cupu v histórii po Stanovi Mikitovi a Jiřím Bicekovi. Počas lockoutu NHL v ročníku 2004/2005 hrával v Liptovskom Mikuláši, Plzni a v play-off posilnil Košice. Celkovo za Lightning v NHL nastúpil na 154 duelov základnej časti a na 61 v play-off.
Míľniky
Prvý zápas v NHL 9. február 2002, zápas Tampa Bay Lightning - Washington Capitals Prvá asistencia v NHL 11. február 2002, zápas Tampa Bay Lightning - Washington Capitals Prvý gól V NHL 12. marec 2002, zápas Tampa Bay Lightning - Atlanta Thrashers
Dun-les-Places
Dun-les-Places je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Martin Cibák
Reprezentácia
V národnom drese odohral 45 zápasov a strelil 6 gólov.
Dun-les-Places
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam rockových žánrov
Toto je zoznam hudobných žánrov pochádzajúcich z rocku a obsahujúcich hlavne rockové, metalové, punkové a alternatívne rockové žánre.
Prétot-Vicquemare
Prétot-Vicquemare je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moulins-Engilbert (kantón)
Moulins-Engilbert je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho 10 obcí.
Dózsa György út
Dózsa György út, po slovensky ulica Juraja Dóžu, je ulica v Budapešti a názov stanice na trati M3 (Sever-Juh) Budapeštianskeho metra.
Montsauche-les-Settons (kantón)
Montsauche-les-Settons je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho 10 obcí.
Alice Nellis
Alice Nellis (* 3. január 1971, České Budějovice, Česko-Slovensko) je česká scenáristka a režisérka.
Louga
Louga môže byť:
Riadenie výdavkov
Riadenie výdavkov alebo manažment výdavkov (angl. spend management) je spôsob, ktorým podniky a podobne kontroluju a optimalizujú finančné toky na nákladovej/výdavkovej stránke. Pomocou tohto typu manažmentu firma sleduje a reguluje všetky operácie, ktoré sú spojené s financiami.
Sankt Georgen am Walde
Sankt Georgen am Walde je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Perg.
Žije tu 2 119 obyvateľov (1. 1. 2010).
Bulhari
right|thumb|Známi Bulhari thumb|right|Rozdelenie bulharského (žltá) a tureckého obyvateľstva (biela) na území Bulharska right|thumb|Vlajka bulharskej menšiny žijúcej v [[Srbsko|Srbsku]] Bulhari sú južnoslovanský národ , ktorý žije na území Bulharskej republiky, ale aj v Severnom Macedónsku, Moldavsku a na Ukrajine (tzv. besarabskí Bulhari), menej v Rumunsku (tzv. banátski Bulhari), Grécku, Srbsku, Albánsku, Maďarsku, Turecku, Nemecku, Španielsku, Anglicku, Taliansku, Kanade a USA. Menšiny tu obývajú tieto oblasti od stredoveku, alebo sa sem presťahovali v dôsledku emigračnej vlny v 18. – 20. storočí.
História
Prvá písomná zmienka o názve národa pochádza z roku 354 a spomína ho vo svojej jednej kronike anonymný rímsky letopisec.
Oblasť svojej domoviny (Stredná Ázia) opustili v 4. storočí počas veľkého sťahovania národov. Časť z nich sa usadila pri Kaukaze (Protobulhari) a druhá v severnej oblasti Čierneho mora (Slovania). Tretia časť nasledovala Hunov, ktorí postupovali do západnej a strednej Európy. Nie náhodou je preto v zozname bulharských chánov ako prvé uvedené meno chána Avitochla, vodcu Hunov (Attila). Po jeho smrti v roku 453 a rozpade jeho mocného štátu sa časť Hunov spolu s kmeňom Protobulharov vybrala na východ.
Bulharská národnosť sa vytvorila v dôsledku spojenia troch veľkých etnických skupín žijúcich na balkánskom polostrove v období 5. – 10. storočia. Prví Slovania sa začínajú usídľovať v oblasti Mýzie a Trácie v 5. – 6. storočí, kde sa zmiešavajú s pôvodnými obyvateľmi Balkánskeho polostrova – Trákmi.
V roku 493 prvýkrát protobulharské kmene (kočovné kmene Onogondurov patriacich k Protobulharom) prekročili Dunaj a začali osídľovať oblasti Trácie a Konštantínopolu. V druhej polovici 6. storočia sa v oblasti severovýchodného Balkánskeho polostrova objavili kmene Kotrágov a Utigurov. Aby ich Byzantská ríša neutralizovala, vyvolala medzi nimi krvavé rozbroje. Sandlich, vodca Utigurov vojnu vyhral a s približne 200 obyvateľmi kmeňa Kotrágov sa usadil v Byzantskej ríši. Aj napriek porážke sa Kotrágovia rýchlo spamätali a v rokoch 558 – 559 pod vedením chána Zabergana útok Utigurom vrátili. Byzantskej ríši sa zainteresovaním Avarov podarilo boj protobulharských kmeňov presunúť zo svojho územia na západ do oblasti Panónie.
Druhá fáza vzniku súčasného národa sa datuje do 7. storočia, kedy Asparuchove kmene Protobulharov prišli na územie Balkánskeho polostrova a končí prijatím kresťanstva ako oficiálneho náboženstva v krajine v 9. storočí cárom Borisom I. a uzákonením slovanského jazyka (staroslovienčiny).
Situácia v kmeni, ktorý sa usídlil pri Kaukaze bola podobná. Aj ich od začiatku svojej existencie v tejto oblasti sprevádzali pohromy. V roku 567 sa dokonca dostali pod krátku 50 ročnú nadvládu Tureckého chanátu. Začiatkom 7. storočia Kubrat – vodca kmeňa Onogondurov – bol pozvaný do Konštantínopolu k cisárovi Hérakleiosovi. Po návšteve u cisára Kubrat prijal kresťanstvo, čím si zabezpečil ochranu územia Byzantskou ríšou. Okolo rokov 630 – 632 sa Onogondurovia pod vedením Kubrata oslobodili spod nadvlády Tureckého chanátu a založili si štát v bulharských dejiných známy ako Staré Veľké Bulharsko. O niečo nesôr sa s krajiny chána Kubrata stal prvý štát v oblasti severného Čierneho mora. Hranice štátu siahali od rieky Kubáň až na sever po rieku Donec a na západ po Dneper. Hlavným mestom bolo mesto Fanagoria na Tamanskom polostrove.
V roku 635 za dobré vzťahy medzi Byzantskou ríšou a Kubratovým štátom venoval cisár Hérakleios Kubratovi titul patriarcha.
Hoci v polovici 7. storočia dosiahlo Staré Veľké Bulharsko najväčší rozmach, postupne jeho sláva upadala, pretože z východu sa na krajinu hrnuli Chazari. Krátko pred Kubratovou smrťou chán v závete svojim synom odkázal, aby nedopustili rozdelenie Starého Veľkého Bulharska, pretože by štát postihla istá záhuba. Synovia však na otcov odkaz zabudli a pobrali sa každý svojou cestou. Asparuch, ktorý sa s kmeňom Onogondurov pobral na západ, spojením kmeňa Slovanov – obývajúcich tok rieky Dunaj – vytvoril nový štát (Prvá bulharská ríša).
Pôvod a domovina
Pôvod protobulharského národa ostáva do dnešných dní záhadou. Podľa posledných zistení a dôkazov, ktoré uskutočnili historici v 20. storočí Protobulhari patria k turko-altajskej jazykovej a kmeňovej skupine spolu s Hunmi, Chazarmi, Avarmi, Pečenehmi a Kumánmi. Základom tohto tvrdenia je najdôležitejší dôkaz – jazyk. Na základe týchto údajov sa v neskoršom období vytvorila téza, že Protobulhari sú turecký národ, čo sčasti potvrdzujú aj antropologické nálezy v oblasti domoviny Protobulharov rozprestierajúcej sa pri Altaji a vo východnom Mongolsku (Stredná Ázia), kde žili spoločne s Hunmi a ujgurskými kmeňmi.
Pôvod názvu národa
Existujú tri hypotézy vzniku názvu bulharského národa:
Počty Bulharov v jednotlivých krajinách
Bulharsko 6 550 900 (2005) Ukrajina – 204 574 (2002) Španielsko – 153 664 (2008) Grécko – 78 981 (2006) USA – 63 860 (2002), odhady až do 250 000 Nemecko – 39 294 (2005), neoficiálne podstatne viac Rusko – 31 965 (2002) Srbsko – 20 497 Taliansko – 19 924 (2008) a iné krajiny (Turecko, Moldavsko, Kanada, Austrália, Rakúsko, Rumunsko…)
Etnografické skupiny Bulharov
Pavlikiáni – ide o Bulharov, ktorí vyznávajú rímskokatolícke náboženstvo. Žijú najmä v okolí mesta Plovdiv. K tejto skupine patria aj katolícki Bulhari, ktorí žijú v rumunskom Banáte. V minulosti patrili k hlavným odporcom Turkov a iniciátorom mnohých protitureckých povstaní na území Bulharska.
Pomáci – sú islamizovaní Bulhari, ktorí v období tureckej nadvlády prijali pod tlakom islam, ale ponechali si svoj jazyk. Žijú najmä v južnom Bulharsku v oblasti pohoria Rodopy. Patrili k oddaným pomocníkom Turkov a podieľali sa na potláčaní bulharských povstaní (Aprílové povstanie, Septembrové povstanie). Pomáhali Turkom aj pri krvavom potlačení povstania kresťanských Bulharov v Bataku. Aj počas oslobodzovania Bulharska od tureckej nadvlády v rokoch 1876 – 1878 ruskými vojskami pomáhali Turkom. Preto bol postoj Bulharov voči nim značne odmietavý. Dlho sa hlásili aj k Turkom. Pomaci žijú najmä v západných Rodopách (Smoľan, Velingrad, Goce Delčev, Dospat a iné obce). Ich počet sa odhaduje na 270 000. Najviac ich žije v oblasti Smoľan (111 139).
John Olivas
John Daniel Olivas (* 25. máj 1966, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americký astronaut.
Bulhari
Spôsob života
Protobulhari boli typickým kočovným národom. Kôň bol pre nich symbolom zmyslu života. Žili v jurtách vyrobených z kože a plsti a živili sa hovädzinou, divinou a rybami. Od 6. storočia postupne prechádzali k polokočovnému spôsobu života až sa nakoniec usadili a zakladali stále usadlosti ohraničené kamennými hradbami. Z júrt sa časom stávali obydlia vykopané do zeme (zemľanky).
John Olivas
Rodinný život
John Olivas je ženatý a má päť detí.
Dana Košická
Dana Košická (* 19. jún 1967, Kežmarok) je slovenská herečka.
Bulhari
Spôsob života
Zmena ich spôsobu života bola príčinou vzniku prvých remesiel – hrnčiarstva, spracovania železa, kože a keramiky, ktorá bola spočiatku ručná, neskôr vyrábaná na hrnčiarskom kruhu. Táto keramika mala typické črty východnej keramiky a lesklý povrch.
John Olivas
Kariéra
Predtým ako nastúpil do NASA pracoval ako medicínsky technik. V tomto obore získal aj doktorát (Rice University). Roku 1998 bol Olivas vybraný pre kozmonautský výcvik. Odvtedy pracuje pre NASA a zúčastnil sa dvoch vesmírnych letov.
Bulhari
Spôsob života
thumb|left|Oblasti obývané Bulharmi (zelená) v roku [[1912.]]
Dana Košická
Životopis
V roku 1988 nastúpila do prvého ročníka Vysokej školy múzických umení, do triedy Emila Horvátha. Po absolvovaní VŠMU pôsobila v Spišskom divadle, avšak po hosťovaní v Štátnom divadle Košice roku 1995 natrvalo opustila spišskú scénu a nastúpila do Štátneho divadla Košice, kde pôsobí dodnes. Hosťovala aj v Slovenskom národnom divadle, na Novej scéne a v Divadle Aréna.
Bulhari
Spoločenské zriadenie
Základnou spoločenskou jednotkou Protobulharov bola rodová občina. Jej členovia boli pokrvne príbuzní. Podľa tureckej tradície sa každý kmeň delil na sto veľkých rodov a kolien.
Dana Košická
Životopis
V roku 2002 sa so svojím manželom Mirom Košickým rozviedla.
Štátne divadlo Košice
Momentálne ju môžete vidieť v hrách:
Bulhari
Delenie prvotného obyvateľstva
V dôsledku vojen, ktoré kmene viedli sa protobulharský národ začal postupne deliť na aristokraciu, mešťanov a duchovenstvo. Aristokrati mali na starosti predovšetkým vojenské funkcie, postupne však získavali moc, bohatstvo a mali väčšie právomoci než mešťania a duchovenstvo. Túto rozvrstvenosť protobulharského obyvateľstva potvrdzuje archeologický nález pohrebného inventára, ktorý okrem iného dokazuje antropologickú charakteristiku národa. Jedna časť obyvateľstva mala typické mongoloidné črty, druhá – naopak – európske.
Náboženstvo
Okrem kultu uctievania boha Tangra existoval aj tzv. totemizmus – viera vo zviera, ktoré bolo pôvodcom vzniku názvu národa a domoviny Protobulharov. Okrem bulgara posvätnými zvieratami boli aj kôň, vôl, vlk, pes, myš a sviňa.
Kultom k nebeským telesám (slnko, mesiac, hviezdy) prejavovali úctu k nebeským silám. Verili v magickú silu amuletov. Pomocou imitačnej mágie verili, že môžu ovplyvniť zvieratá a ľudí. Pred lovom na stenu vždy kreslili to prebodnuté zviera, ktoré sa chystali uloviť.
Kult k cárovi ako najvyššiemu veliteľovi protobulharského národa bol tiež rozvinutý na vysokej úrovni.
Kalendár
Vplyv pohanských zvykov sa zachoval ak v protobulharskom kalendári, ktorý Protobulhari prebrali od Číňanov. Kalendár pozostával z dvanástich mesiacov a každý rok niesol meno jedného z posvätných zvierat Protobulharov.
L’Hermitage-Lorge
L’ Hermitage-Lorge je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čudná vojna
Čudná vojna alebo predstieraná vojna či vojna po sediačky  alebo smiešna vojna  bola úvodná fáza bojov na západnom fronte na začiatku 2. svetovej vojny, ktorá nasledovala po útoku nacistického Nemecka na Poľsko v septembri 1939 a pred začiatkom bojov o Francúzsko v máji 1940. Charakterizovala ju najmä vojenská pasivita a nečinnosť na fronte. Vtedajšie vojenské mocnosti Francúzsko a Spojené kráľovstvo síce vyhlásili nacistickému Nemecku vojnu, no ani jedna zo strán nezačala významnejšie bojové operácie, čo v podstate znamenalo, že prebiehali iba malé pozemné boje a to i bez ohľadu na to, že tak Francúzsko a Spojené kráľovstvo boli povinné urobiť na základe vojenských dohôd s Poľskom, ktoré v tej dobe čelilo ťažkým nemeckým a neskôr aj sovietskym útokom, ktoré postupne zlomili odpor jeho armády.
Sily strán
thumb|Obyvatelia Varšavy pred britským veľvyslanectvom demonštrujú svoju radosť nad pomocou západných spojencov, ktorí vyhlásili Nemecku vojnu Väčšina nemeckej armády bola od konca leta 1939 sústredená v Poľskom pohraničí, alebo sa priamo zúčastnila bojov v Poľsku. Iba menšie sily zaisťovali tzv. Siegfriedovu líniu, ktorá bola ich obranným postavením pre prípad útoku západných Spojencov pozdĺž Francúzskej hranice. Francúzi po skúsenostiach z prvej svetovej vojny verili, že táto línia je omnoho pevnejšia než v skutočnosti bola a považovali ju za nebezpečnú prekážku, ktorej prekročenie by stálo veľké obete na životoch.
Na druhej strane proti Nemcom stáli britské a francúzske vojská v opevneniach Maginotovej línie. Do Británie v rovnakej dobe dorazili kanadské jednotky. Spojené kráľovstvo aj Francúzsko sa zároveň snažili rýchlo zmobilizovať svoje jednotky a rýchlo vyzbrojiť ďalšie vojsko. Uskutočnili preto veľké objednávky výzbroje z USA. V tej dobe neutrálne Spojené štáty Americké poskytli západným Spojencom zbrane za výhodné ceny a neskôr dokonca rozšírili svoju pomoc zákonom o prenájme a pôžičke lend-lease.
Bojové operácie
náhľad|Britské delostrelecké jednotky 1. práporu ťažkého delostrelectva s 8 palcovými delami vo Francúzsku pri [[Laquielle počas čudnej vojny. 20. október 1939.]] Francúzi sa spoločne s Britmi pokúsili iba o lokálne útoky známe ako Sárska ofenzíva. Briti zhadzovali nad Nemeckom propagandistické letáky. Vpád do Nemecka by Nemecku výrazne sťažil situáciu. Neexistujú však žiadne dôkazy o tom, že by vôbec niekedy západní Spojenci pripravovali plány na útok do Nemeckého vnútrozemia v prípade napadnutia Poľska. Briti by podobnej rozsiahlej operácie nikdy neboli schopní, pre nízky početný stav svojej pozemnej armády a Francúzi podobné kroky nikdy nezvažovali. Dokonca i pred rokom 1936, kedy ešte opevnenia na Nemeckej strane hranice neboli postavené, veliteľ francúzskej armády Maurice Gamelin neveril, že by bolo možné prebojovať sa do Porýnia.
Celá západná Európa tak bola 7 mesiacov v relatívnom pokoji. Spojenci sa však pokúsili prerušiť nemecké dodávky železnej rudy zo Švédska zamínovaním pobrežných vôd, čím prinútili Nemcov urýchlene konať. Nemci uskutočnili prekvapivý výsadok a rozpútali niekoľkomesačné boje v Nórsku.
Nemci sa tiež snažili narušiť spojenecký obchod cez Atlantický oceán a začali napádať obchodné konvoje ponorkami. Začali tzv. 2. bitku o Atlantik. Pokúsili sa tiež o niekoľko leteckých a ponorkových útokov na hlavný britský vojnový prístav Scapa Flow. V októbri sa do prístavu dostala nemecká ponorka U-47, ktorá potopila bojovú loď HMS Royal Oak. V decembri 1939 sa britským krížnikom HMS Exeter, HMS Ajax a HMS Achilles podarilo po bitke na rieke Plata poškodiť nemeckú vreckovú bojovú loď Admiral Graf Spee, ktorú neskôr obkľúčili v prístave Montevideo. Posádka nakoniec radšej loď sama potopila, ako by loď vydala do rúk Britom.
Samotní Nemci útokom na Poľsko veľmi riskovali. V prípade že by Británia a Francúzsko na Nemcov skutočne udreli v plnej sile mohla sa situácia po zvyšok vojny vyvíjať celkom inak. Alfred Jodl na Norimberskom procese neskôr po vojne povedal: „To že sme neboli porazení už v roku 1939, bolo iba vďaka tomu, že počas Poľskej kampane, približne 110 francúzskych a britských divízií na západe celkom neaktívne stálo pred 23 nemeckými divíziami."
Záver čudnej vojny
Pokoj na západnom fronte ukončilo Nemecko, ktoré v máji 1940 prepadlo Belgicko, čím sa vyhlo silne bránenej Maginotovej línii a odvážnym úderom spôsobilo odrezanie početných vojsk spojencov v severnom Francúzsku.
Robert Plant
Robert Anthony Plant, CBE (* 20. august 1948, West Bromwich, Spojené kráľovstvo) je anglický rockový hudobník, skladateľ a spevák, ktorý sa preslávil účinkovaním v legendárnej hudobnej skupine Led Zeppelin. Jeho sólová kariéra trvá viac ako 30 rokov. Je považovaný za jedného z najlepších spevákov histórie rokenrolu a za toho kto ovplyvnil svojich nasledovníkov, medzi ktorými boli mená ako Freddie Mercury, Axl Rose a Chris Cornell. V roku 2006 ho heavy metalový časopis Hit Parader zvolil za „najlepšieho metalového speváka všetkých čias“. V roku 2009 bol v hlasovaní rozhlasovej stanice Planet Rock označený za „najlepší hlas rocku“. V roku 2008 o redaktori časopisu Rolling Stone zaradili na 15. miesto ich zoznamu stovky najlepších spevákov všetkých čias. V roku 2011 Roberta Planta čitatelia Rolling Stone označili za najlepšieho zo všetkých sólových spevákov.
V osemdesiatych rokoch, po zániku Led Zeppelin, začal sólovú kariéru. Niektoré albumy nahral spolu s bývalým gitaristom skupiny Led Zeppelin, Jimmy Pageom.
Mladosť a hudobné začiatky
Robert Anthony Plant sa narodil 8 km severozápadne od Birminghamu v meste West Bromwich v anglickom grófstve West Midlands, v rodine Roberta C. Planta, kvalifikovaného stavebného inžiniera, ktorý počas 2. svetovej vojny pracoval v Royal Air Force. Jeho matka, Annia Celia Plantová, rodená Cainová, pochádzala z britského rómskeho etnika romanichalov. Robert Plant vyrastal v meste Kidderminster, Worcestershire. Už od útleho veku sa zaujímal o spev a rokenrolovú hudbu. Ako desaťročný rád napodobňoval spev Elvisa Presleya.
Ako tínedžer chodil Robert Plant do chlapčenského gymnázia, King Edward VI Grammar School for Boys v Stourbridge, kde začal rozvíjať svoj záujem o blues. Obdivoval rannú tvorbu hudobníkov ako bol Willie Dixon, či Robert Johnson. Ako šestnásťročný sa prestal venovať riadnemu štúdiu a odišiel z domu aby začal spievať v rôznych zoskupeniach bluesovej hudobnej scény stredného Anglicka.
Medzi tých, ktorí v začiatkoch Roberta Planta najviac ovplyvnili patria Johnson, Bukka White, Skip James, Jerry Miller a Sleepy John Estes. Plant sa v tom čase neživil hudbou. V roku 1967 pracoval napríklad aj ako asfaltér v Birminghame v britskej stavebnej firme Wimpey, či krátko aj v predajni obchodného reťazca Woolworths Group v Halesowene. Popritom nahral aj tri single u CBS Records a spieval s mnohými skupinami, ako bola napríklad Crawling King Snakes, kde stretol bubeníka Johna Bonhama. Spolu potom hrali v kapele Band of Joy, v skupine ktorá vtedy spájala blues s novou vlnou psychedelických trendov.
Led Zeppelin
V roku 1968 gitarista Jimmy Page oslovil štúdiového hráča na gitary a speváka, Terryho Reida, aby ho požiadal o spoluprácu pri opätovnom rozbehnutí práve rozpadnutej skupiny The Yardbirds. Reid Pageovu ponuku odmietol a doporučil mu Roberta Planta, ktorého videl spievať na akademickom dni na strednej škole v Birminghame so školskou skupinou Obs-Tweedle. Pieseň, ktorú pred Pageom, Plant spieval bola „Somebody to Love“ od skupiny Jefferson Airplane. Page sa Planta opýtal, či nechce spievať s Yardbirds. Plant hovorí, že „vtedy vedel, že Yardbirds má za sebou viacero vystúpení v USA, bol presvedčený, že majú aj dosť veľké publikum, a tak sa mu to pozvanie zdalo zaujímavé“. Obnovená verzia skupiny, ktorá začínala ako New Yardbirds, sa čoskoro premenovala na Led Zeppelin, kapelu, ktorej eponymný debutový album je niektorými hudobnými kritikmi považovaný za začiatok, hudobného štýlu, ktorý dnes poznáme ako „heavy metal“. Spolu so skupinou Led Zeppelin Plant nahral ešte osem úspešných albumov a, medzi septembrom 1968 až letom roku 1980, absolvoval stovky vypredaných koncertov na celom svete.
Začiatok a úspech (1982–1993)
Krátko po smrti Johna Bonhama a následnom rozpade skupiny Led Zeppelin sa Plant zahrával myšlienkou, že zanechá hudobnú kariéru a začne sa venovať profesii učiteľa, alternatívnym systémom vzdelávania, ktorý sa nazýva Waldorfská pedagogika. K tomu, aby pokračoval v kariére sólového umelca ho povzbudil bývalý člen kapely Genesis a hráč na bicie nástroje Phil Collins, ktorý sa zároveň ponúkol, že by bol ochotný s ním hrávať. Plantovu sólovú kariéru začal jeho album Pictures at Eleven (1982), po ktorom v nasledujúcom roku, 1983, pokračoval ďalším projektom s názvom The Principle of Moments. Z týchto čias sólovej kariéry pochádzajú niektoré populárne nahrávky, ako napríklad „Big Log“ (hit v Top 20 roku 1983), „In the Mood“ (1983), „Little by Little“ (z albumu Shaken 'n' Stirred, z r. 1985), „Far Post“ (pôvodne len B-strana singlu „Burning Down One Side“, ktorú spopularizovali rozhlasové stanice vysielajúce AOR), „Tall Cool One“ (hit #25 z albumu Now and Zen, z r. 1988), neskôr aj „I Believe“ (album Fate of Nations, z r. 1993). Posledná menovaná skladba, podobne ako „All My Love“ od Led Zeppelin bola venovaná, jeho synovi Karacovi. thumb|Plant a [[Phil Johnstone v zákulisí festivalu v Glastonbury, 1993]] Napriek tomu, že sa v tejto perióde svojej kariéry Robert Plant v playlistoch vyhýbal vystúpeniam so skladbami Led Zeppelin, jeho turné v roku 1983 (s Philom Collinsom) ako aj v roku 1985 sa často konali vo vypredaných arénach. V roku 1986 Plant spolu s ďalšími midlandskými umelcami hral na koncerte Birmingham Heart Beat Charity Concert.
Koncom 80. a začiatkom 90. rokov 20. storočia sa Robert Plant autorsky podieľal aj na troch sólových albumoch, ktoré vydal hráč na klávesové nástroje a skladateľ, Phil Johnstone. Boli to projekty: : Now and Zen (r. 1988), Manic Nirvana (r. 1990) a v roku 1993 album Fate of Nations. Na albumoch spolupracovali aj Moya Brennan (zo skupiny Clannad) a gitarista Kevin Scott MacMichael (bývalý člen kapely Cutting Crew). Piesne z tretieho albumu spolu s niektorými klasikami od Led Zeppelin sa stali súčasťou setlistu, s ktorými títo hudobníci v roku 1993 vystúpili na hlavnom pódiu festivalu v Glastonbury.
Aj napriek rozpadu Led Zeppelin v roku 1980 Plant občas na rôznych projektoch spolupracoval s Jimmym Pageom. Patrila k nim v roku 1984 aj spolupráca s Jeffom Beckom, ktorá dostala názov The Honeydrippers. Vydali spolu album The Honeydrippers: Volume One a nahrali dva hity: coververziu pesne Phila Phillipsa, „Sea of Love“ a „Rockin' at Midnight“, pôvodne od Roya Browna