cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Setuid
Setuid pri spustiteľných súboroch
Po tom, ako binárny spustiteľný súbor dostal „setuid“ atribút, normálni užívatelia systému, ktorí majú povolenie na spustenie súboru, získajú privilégiá užívateľa, ktorý vlastní súbor (zvyčajne root) vo vytvorenom procese. Po získaní privilégií roota v procese môže aplikácia vykonávať v systéme úlohy, ktoré bežní užívatelia vykonávať nemôžu. Volajúcemu užívateľovi systém zakáže vykonanie nového procesu inou cestou, napríklad použitím ptrace, premennej <tt>LD_LIBRARY_PATH</tt> alebo zaslaním signálov do neho (signály z terminálu budú napriek tomu stále akceptované). Kvôli zvýšenej pravdepodobnosti bezpečnostných trhlín, mnoho operačných systémov ignoruje setuid atribút aplikovaný na spustiteľné shell skripty.
I keď je funkcia setuid v mnohých prípadoch veľmi užitočná, môže predstavovať bezpečnostné riziko, ak je atribút setuid pridelený spustiteľným programom, ktoré nie sú pozorne navrhnuté.Užívatelia môžu využiť zraniteľnosť v chybných programoch na získanie permanentne zvýšených privilégií, alebo neúmyselne spustiť trójskeho koňa.
Atribút setgid umožňuje zmenu skupinových privilégií v procese, podobne ako príznak setuid povoľuje zmenu užívateľských privilégií.
Charakter setuid spustiteľných súborov dosvedčuje fakt, že systémové volanie chroot nie je v Unixe dostupné pre non-root užívateľov.
Setuid a setgid bity sú bežne nastavované príkazom chmod nastavením najvyššieho oktetu na 4 (pre setuid) alebo 2 (pre setgid). `chmod 6711` nastavením setuid a setgid bit (6) umožňuje čítať/zapisovať/spúšťať súbor vlastníkovi (7), skupine (prvá 1) a ostatným (druhá 1). Všetky chmod príznaky sú oktety a najnižší bit najvyššieho oktetu je používaný pre špeciálny mód známy ako sticky bit.
Väčšina implementácií príkazu chmod tiež podporuje symbolické argumenty na nastavovanie týchto bitov, čo je ukázané aj v demonštrácii ako príkaz `chmod ug+s`.
Demonštračný program v jazyku C jednoducho získava a ukazuje reálne a efektívne user a group id aktuálne priradené k procesu. Príkazy uvedené najskôr kompilujú proces ako užívateľ `bob` a následne používajú `chmod` na zavedenie setuid a setgid bitov. Príkaz `su`, samotný klient funkcie setuid, je vzápätí použitý na prijate id `alice`. Efektivita príkazu `chmod` je overená pomocou `ls -l` a nakoniec, demonštračný program je spustený, odhaľujúc očakávanú zmenu identity, konzistentnú so súborom /etc/passwd.
Je nutné poznamenať, že demonštračný program uvedený nižšie zlyhá pri zmene efektívneho UID, ak beží na disku inštalovanom s `nosuid` voľbou.
setgid pri adresároch
Príznaky setuid a setgid flags nastavené na adresári, majú úplne rozdielny význam..
Nastavenie setgid oprávnenia na adresári (chmod g+s) spôsobuje, že nové súbory a podadresáre vytvorené v ňom zdedia jeho groupID skôr než primárne groupID užívateľa, ktorý vytvoril súbor (ownerID nie je nikdy ovplyvnené, iba groupID). Novovytvorené podadresáre dedia setgid bit. Nastavenie setgid oprávnenia na adresári ovplyvňuje iba groupID od nových súborov a podaresárov vytvorených po tom, ako bol nastavený setgid bit, a neaplikuje sa na existujúce entity. Nastavenie setgid bitu na existujúce podadresáre musí byť vykonané manuálne, napríklad nasledujúcim príkazom:
Setuid oprávnenie nastavené na adresári je ignorované v systémoch UNIX a Linux. FreeBSD môže byť nastavené tak, aby ho interpretovalo analogicky k setgid, teda aby boli všetky súbory a podadresáre vlastnené vlastníkom vrchného adresára.
História
Používanie setuid bitu navrhol Dennis Ritchie. Jeho zamestnávateľ, AT&T, požiadal o patent v roku 1972; patent bol pridelený v roku 1979 pod patentovým číslom 4 135 240. Patent sa neskôr stal verejným.
Isonoe (mesiac)
Isonoe alebo  Jupiter XXVI je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 2000 skupinou astronómov z Havajskej univerzity vedených Scottom S. Sheppardom a dostal dočasné označenie S/2000 J 6 až do októbra 2002, kedy bol pomenovaný podľa gréckej postavy Isonoe.
Isonoe má v priemere asi ~3,8 km, jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 23,833 Gm, ktorú obletí každých 751,647 dní, s inklináciou 166° k ekliptike (169° k Jupiterovmu rovníku) a excentricitou 0,166. Isonoe patrí do rodiny Carme.
Aigimios
Aigimios (Aigimios) je v gréckej mytológii syn Dóra, praotca Dórov.
Aigimios bol kráľ Dórov v severnej Tesálii. Keď po územných sporoch napadli jeho kráľovstvo Lapithi vedení kráľom Korónom, požiadal o pomoc hrdinu Herakla, ktorému sľúbil, že ak nepriateľa premôže, daruje mu tretinu kráľovstva. Herakles následne Lapithov porazil a darované územie zveril zatiaľ Aigimiovi. Aigimios mal dvoch synov, Dymanta a Pamfyla, ktorí odišli na Peloponéz a usadili sa pod úpätím hory Taygetos. Jeho synovia boli považovaní za predkov dvoch dórskych kmeňov (Dymanatai a Pamfyloi), zatiaľ čo názov tretieho miestneho kmeňa bol odvodený od mena najstaršieho Heraklovho syna Hylla (Hylleis), ktorého Aigimios po smrti Herakla z vďaky prijal.
V staroveku bola známa epická báseň pod názvom Aigimios, z ktorej sa zachovalo len niekoľko fragmentov. Autorstvo básne je pripisované Hesiodovi a niekedy Kerkopovi z Milétu. Námetom tejto básne bola vojna Aigimia a Herakla proti Lapithom.
Ľudovosť umenia
Ľudovosť umenia je špecifická vlastnosť umenia spočívajúca vo vstrebávaní emocionálnej skúsenosti a múdrosti ľudu umením.
Pará
Pará je jeden zo štátov v Brazílii, ktorý leží na severe krajiny. Hraničí so šiestimi ďalšími brazílskymi štátmi (Amapá, Maranhão, Tocantins, Mato Grosso, Amazonas, Roraima), na severe s Guyanou a Surinamom. Je druhým najväčším brazílskym štátom po štáte Amazonas a najľudnatejším štátom regiónu Sever.
Ekonomika
Pará produkuje kaučuk (extrahovaný z kaučukovníkov), tropické drevo ako mahagón a nerastné suroviny, napríklad železnú rudu a bauxit.
Mestá
Hlavné mesto je Belém. Ďalšie významné mestá sú Santarém, Óbidos, Anapu.
Vodstvo
Významné rieky sú Amazonka, Araguaia, Jari, Pará
Mádeli
Mádeli je neobývaný ostrov na atole Dálu na Maldivách.
Poustka (okres Cheb)
Poustka je obec v Česku v okrese Cheb v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 162 obyvateľov, z toho 76 mužov a 86 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,2 roka (muži 38,0 roka, ženy 34,7 roka).
Ústredná vojenská nemocnica SNP Ružomberok – fakultná nemocnica
Ústredná vojenská nemocnica Slovenského národného povstania Ružomberok - fakultná nemocnica (skr. ÚVN SNP Ružomberok) je fakultná nemocnica so sídlom v Ružomberku.
Ústredná vojenská nemocnica je vojenským zdravotným zariadením, ale poskytuje svoje služby všetkým občanom Slovenskej republiky. Nemocnica je najväčším vojenským zdravotníckym na Slovensku. V roku 2009 bola zaradená do siete fakultných nemocníc. Riaditeľom nemocnice je doc. MUDr. Robert Rusnák, PhD.
História
Nemocnica podľa archívnych materiálov vznikla pravdepodobne v roku 1914. Pôvodne bola určená ako pozorovacia stanica pre zranených a chorých zo zamorených oblastí východného frontu počas 1. svetovej vojny. V nemocnici existovala chirurgická časť (MUDr. Antonín Obhlídal) a interná časť (MUDr. Albert Schwartz). V roku 1915 mala nemocnica röntgenový prístroj a zariadenie pre vodoliečbu. Kapacita nemocnice bola 2300 lôžok. Prvým vedúcim interného oddelenia bol Dr. Vavro Šrobár, neskorší minister zdravotníctva SR.
Od roku 1927 začali postupne baraky nahradzovať murované stavby. Najstarším objektom je budova terajšieho veliteľstva dokončená v roku 1928. V medzivojnovom období dochádzalo v nemocnici len k drobným zmenám, výraznejšie nastali po vzniku Slovenského štátu v roku 1939, kedy postupne odišli zamestnanci českého pôvodu do Protektorátu Čechy a Morava. Počas bojov SNP bola nemocnica evakuovaná do kúpeľov Korytnica a významne pomohla povstalcom pri zásobovaní aj liečení poranených odbojárov. Presun do Korytnice bol vykonaný prostredníctvom úzkorozchodnej železnice z Ružomberka do Korytnice. V tomto období založila nemocnica aj poľnú nemocnicu v Tisovci.
Po roku 1950 vznikali viaceré nové oddelenia, napríklad neurologické, ktoré vzniklo zrušením vojenského neuropsychiatrického ústavu v Trnave. Ďalšie významné zmeny prišli v období po roku 1993. V roku 1994 bola nemocnica transformovaná z rozpočtovej na príspevkovú organizáciu, následne v roku 1997 bola zaradená do III. typu v kategorizácii MZ SR. Postupne bol postavený ďalší pavilón, pribudli oddelenia hematológie a transfuziológie, dialýzy a neurochirurgie. V roku 2000 bola nemocnica ustanovená ako koncová nemocnica pre komplexnú liečbu ústavných činiteľov vrátane hlavného veliteľa Ozbrojených síl SR. V roku 2003 došlo k zlúčeniu so štátnou Nemocnicou s poliklinikou, vzniklo oddelenie nukleárnej medicíny. V roku 2010 bol v nemocnici otvorený nový Protónovo terapeutický komplex, ktorý bude slúžiť na liečbu onkologických pacientov a moderný chirurgický pavilón s heliportom.
Lekárske pracoviská
Lôžková časť:
Ambulancie:
SVALzy:
Národná banka
Národná banka môže byť:
Mágau
Mágau je neobývaný ostrov na atole Dálu na Maldivách.
Intel 8022
Intel 8022 je osembitový jednočipový mikropočítač rodiny MCS-48 vyrobený firmou Intel a na trh uvedený v roku 1977. Je takmer identický s verziou 8021 s tým rozdielom, že v sebe obsahuje A/D prevodník.
2279 Barto
2279 Barto je planétka s priemerom 16 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 25. februára 1968.
Maléfaru
Maléfaru je neobývaný ostrov na atole Dálu na Maldivách.
Míduffusi
Míduffusi je neobývaný ostrov na atole Dálu na Maldivách.
127 Johanna
127 Johanna je planétka s priemerom 291 km, ktorú objavil P. M. Henry 5. novembra 1872.
Festigny (Marne)
Festigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iwami (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Iwami
Provincia Iwami (🇯🇵) bola bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladá západná časť prefektúry Šimane. Iwami hraničila s provinciami Aki, Bingo, Izumo, Nagato a Suó.
Starobylé provinčné hlavné mesto bolo súčasné mesto Hamada. V období Sengoku to bolo léno klanu Móri zo susednej provincie Aki.
Prameny
Prameny sú obec v Česku v okrese Cheb v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 125 obyvateľov, z toho 72 mužov a 53 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 36,8 roka, ženy 42,3 roka).
Lavau (Aube)
Lavau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hart Memorial Trophy
Hart Memorial Trophy je každoročné ocenenie pre hráča NHL, ktorý je najcennejším hráčom (tzv. MVP) za základnú časť sezóny. Trofej bola prvá individuálna v histórii NHL, udeľuje sa od roku 1924. Je pomenovaná podľa Davida Harta. Doposiaľ ju vyhralo 51 hráčov. Aktuálnym víťazom je Alexandr Ovečkin z Washington Capitals. Najviackrát ju získal Wayne Gretzky a to deväťkrát.
Erinome (mesiac)
Erinome alebo Jupiter XXV je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 2000 skupinou astronómov z Havajskej univerzity vedených Scottom S. Sheppardom a dostal dočasné označenie S/2000 J 4 až do októbra 2002, kedy bol pomenovaný podľa gréckej postavy Erinome.
Erinome má v priemere asi ~3,2 km, jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 22,986 Gm, ktorú obletí každých 711,965 dní, s inklináciou 164° k ekliptike (162° k Jupiterovmu rovníku) a excentricitou 0,2552. Erinome patrí do rodiny Carme.
Presne stanovené meno domény
Presne stanovené meno domény (iné názvy: presne stanovený názov domény, presne stanovené doménové meno, menej vhodne: plne kvalifikovaný názov domény/-né meno domény/-né doménové meno ; angl. fully qualified domain name), skr. FQDN, je jednoznačné meno domény, ktoré absolútne udáva pozíciu uzla v stromovej hierarchii DNS. Zahŕňa preto všetky mená domény vyššej úrovne až po najvyššiu úroveň.
Príklad: Majme zariadenie s názvom „mojstroj“ a doménu „priklad.sk“. Potom plne kvalifikované meno tohto stroja bude „mojstroj.priklad.sk.“. Toto meno absolútne špecifikuje toto zariadenie — aj keď vo svete môže existovať viac zariadení s menom „mojstroj“, existuje len jedno zariadenie „mojstroj.priklad.sk.“.
To, že meno je FQDN, symbolizuje bodka na konci mena, v našom prípade teda „.sk.“ a nie „.sk“. Napríklad, meno „môjstroj.bar.com“ je nejednoznačné, keďže môže byť prefixom dlhšieho mena domény, napr. „môjstroj.bar.com.sk“, kým „môjstroj.bar.com.“ je FQDN. V praxi sa bodka na konci takmer vždy vynecháva.
Maximálna povolená dĺžka FQDN je 255 bajtov s dodatočným obmedzením 63 bajtov na každú časť (návestie) doménového mena. Syntax mien domény je opísaná v rôznych RFC dokumentoch, — RFC 1035, RFC 1123 a RFC 2181. Akýkoľvek binárny reťazec môže byť použitý ako meno v mene domény, obvykle panuje nesprávny názor, že mená sú obmedzené na podmnožinu ASCII znakov.
Internacionalizované doménové mená rozširujú repertoár znakov v menách domény a zahŕňajú nielen ASCII znaky. Znaky Unicode sú zakódované do bajtových reťazcov v rámci štandardnej množiny znakov používaných v doménových menách. Dôsledkom toho obmedzenia počtu znakov návestí v internacionalizovaných doménových menách závisia od od návestí samotných.
Zoznam miest v Poľsku
thumb|400px|Mapa najľudnatejších poľských miest Tento článok obsahuje zoznam miest v Poľsku. thumb|[[Varšava]] thumb|[[Krakov]] thumb|[[Lodž]] thumb|[[Vroclav]] thumb|[[Poznaň]]
Presne stanovené meno domény
Použitie v URL a na stránkach WWW
FQDN nie je to isté čo URL, keďže v ňom chýba meno protokolu na komunikáciu so zariadením. URL vždy začína špecifikáciou „<schéma:>“, a obsahuje informácie špecifické pre schému, ako cestu k adresáru, meno súboru a číslo TCP portu.
Niekedy sa FQDN používajú namiesto úplných URL, v takých prípadoch sa predpokladá protokol HTTP na TCP porte 80 a webové prehliadače používajú tieto hodnoty, pokiaľ nie je uvedené inak.
Rudolf Herritz
Rudolf Herritz (* 18. apríl 1836, Slovensko - † 1901, ) bol  pivovarník.
Zápisník jednej lásky
Toto je článok o knihe Zápisník jednej lásky od autora Nicholasa Sparksa a rovnomennom filme ktorý bol nakrútený podľa tejto knihy.
Zápisník jednej lásky (z angl. orig. The Notebook) je názov románu amerického spisovateľa Nicholasa Sparksa z r. 1996, podľa ktorej bol v r. 2004 nakrútený rovnomenný romantický film.
Zápletka
Dej je zasadený do súčasného domovu sociálnej starostlivosti. Starší muž menom Noah, prezývaný "Duke", začína čítať príbeh jednej lásky zo svojho zápisníku svojej žene Allie, ktorá trpí Alzheimerovou demenciou v treťom štádiu. Kým sa jej demencia zhoršila, Allie zapísala do zápisníku svoj a Noahov príbeh. Dala mu ho s inštrukciami, aby jej ho čítal v dňoch keď si nebude nič pamätať, s prísľubom, že spomienky sa jej určite vrátia, keď jej bude Noah ich príbeh čítať.
Film/kniha začína 6. júna 1940. 17-ročná Allie Hamiltonová, jediné dieťa bohatého vlastníka plantáží, a jej kamarátka, Sara, trávia večer na miestnom karnevale v Seabrooku, v Južnej Karolíne; na tomto mieste Noah Calhoun, vidiecky chlapec, ktorý je so svojim kamarátom, Finnom, po prvýkrát vidí Allie. Noah sa do Allie okamžite beznádejne zamiluje a opakovane ju žiada o rande, čo ona vždy hravo odmietne. Noah sa zavesí na ruské kolo a povie Allie, že sa pustí ak s ním nepôjde von. Avšak Allie Noahovi rozopne opasok a nechá ho visieť z ruského kola len v spodnej bielizni a tričku. Čoskoro "náhodou" spolu strávia večer v kine s Finnom a Sarou. Počas polnočnej prechádzky prázdnym Seabrookom, Noah zisťuje aký presne naplánovaný bol Allien život so všetkými povinnosťami a aktivitami. Vidí však aj jej hlbšiu stránku, stránku, ktorá túži po voľnosti a to sa mu páči. Vtedy po prvýkrát zaznie pieseň "I'll Be Seeing You", keď spolu tancujú na ulici.
Keď sa Noah vráti domov z vojny, zistí, že jeho otec predal ich dom a kúpil Noahovi Windsor Plantation. Po čase Noahov otec zomrie. Keď Noah ide do mesta vybaviť stavebné povolenie, uvidí Allie objímať Lona a rozhodne sa prestavať svoj dom snov pre Allie. On a Allie ho navštívili pred rokmi a on jej sľúbil, že ho raz prestavia. Noah drie o dušu, verí, že ak dom prestavia, Allie sa k nemu vráti. Noah má milenecký vzťah s vojnovou vdovou Marthou Shawovou. Ktorej odpovie, keď sa ho spýta čo od nej chce, keď koľkokrát s ním hovorí a Noah ako keby nebol prítomný že chcel by jej dať všetko čo chce aj svoju dušu, ale tá je prázdna.
Pri skúšaní svadobných šiat sa Allie dočíta v novinách o tom, že Noah dokončil dom a omdlie. Povie Lonovi, že už nemaľuje, a že potrebuje na chvíľku vypadnúť preč. Rozhodne sa navštíviť Noaha v Seabrooku a strávia spolu nejaký čas, rozprávajú sa o tom, čo sa v ich životoch dialo. Oveľa neskôr príde za Noahom Martha Shawová. Noah stojí vo dverách a ona pochopí, že tam nie je sám. Spozná sa s Allie, ktorá o nej vie. Keď sa spolu porozprávajú, vyjde Noah s Marthou von a letmým bozkom sa rozlúčia, predtým ešte Martha povie Noahovi, že Allie je úžasná. Noah pozve Allie na návštevu aj na druhý deň a plavia sa spolu na člne. Po chvíľke Allie konfrontuje Noaha a povie "Prečo si mi nenapísal? Prečo? Pre mňa nebol koniec, čakala som na teba 7 rokov. Ale teraz už je príliš neskoro." Všetky emócie vyjdú na povrch, keď Allie prizná, že Noahovu stratu nikdy neprekonala. Noah odpovie, "Napísal som ti 365 listov. Písal som ti každý deň celý rok." Noah vykričí všetky svoje pocity "Nebol koniec, stále nie je koniec!" Nakoniec sa Noah a Allie surovo pobozkajú a on ju odnesie hore do svojej izby, kde sa vášnivo milujú.
Po dvojdňovej aférke Allie zisťuje, že Noah jej ohľadne domu splnil všetky želania, dokonca postavil izbu s výhľadom na jazero, aby mohla maľovať. Anne Hamiltonová prichádza za dcérou a zisťuje, čo sa stalo. Anne Allie varuje, že Lon niečo tuší o jej aktivitách v Seabrooku a je na ceste za ňou. Anne a Allie sa spolu idú previezť autom a matka dcére vysvetlí, ako sa pred tým než si zobrala Johna, zaľúbila do muža, ktorý nebol z jej sociálnej vrstvy. Privezie Allie späť k domu, povie jej, že dúfa, že sa rozhodne správne a podá jej tých 365 listov, čo jej Noah pred siedmimi rokmi napísal. Noah a Allie sa rozprávajú a pohádajú, Noah sa jej neustále pýta, čo vlastne od života chce. Allie potom opúšťa nešťastného Noaha a vráti sa do hotela, kde povie Lonovi, čo sa stalo s Noahom.
Kniha, literatúra
Nicholas Sparks: Zápisník jednej lásky, Ikar, 2004, ISBN 80-551-0892-7
Film
Filmová adaptácia románu mala premiéru 25. júna 2004. Režíroval ho Rowlandovej syn, Nick Cassavetes. K filmu vyšiel na CD aj soundtrack - The Notebook, vydalo ho - New Line Records.
Album
Tracklist:
Betpouey
Betpouey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alojz Herritz
Alojz Herritz (tiež Alajos, Aloisius, Aloys Hric, Hritz, Heritz, Héricz, Heritc; * 2. august 1804, Staré Hory† 1862, Slovensko) bol slovenský zlatník pôsobiaci v Banskej Bystrici.
Životopis
Zlatníckemu remeslu sa Alojz Herritz vyučil u majstra Samuela Libaya. Pracoval u neho štyri roky, od 16. januára 1820 do 18. januára 1824. Učňovský stav ukončil o rok skôr s podmienkou, že u majstra Libaya ostane pracovať pol roka zadarmo a pol roka za obmedzenú mzdu. Po ukončení štúdia vyplatil svojmu zamestnávateľovi Libayovi 7 forintov a odovzdal mu aj majstrovskú prácu – cukorničku, s hmotnosťou 4 lótov (1 lót = 0,015 kg), ktorú prevzal Libay za 5 forintov. Alojz Herritz sa 10. marca 1832 stal mešťanom Banskej Bystrice.
Keď sa Herritz v roku 1831 prvý raz uchádzal o prijatie do cechu zlatníkov, jeho žiadosti nebolo vyhovené. Herritza, podobne ako aj ďalších novousadených zlatníkov, postihlo kráľovské nariadenie z roku 1747, v ktorom sa na základe Erdödyhö komisie nariaďovalo mestám zakázať usadenie nových zlatníkov. Malo sa tým predchádzať „škodlivej márnivosti striebra na verejnosti“.
Alojz Herritz požiadal 14. septembra 1834 opäť o zápis do cechu zlatníkov, čo sa tentoraz (po troch rokoch) už bezodkladne uskutočnilo na základe príkazu vysokej miestnej rady. Zápis do cechu sprevádzali aj poplatky (taxa) – bežný poplatok majstra, poplatok za vyslobodenie a poplatok za majstrovský stôl, čo spolu predstavovalo 85 forintov. Okrem toho bol Herritz povinný prispieť aj na prípadné súdne trovy. Ako zlatník je Herritz spomínaný v Banskej Bystrici v rokoch 1834 – 1845. V roku 1845 kúpil v meste od Jána Žillu dom za 10 900 zlatých.
Podobne, ako jeho zlatnícki kolegovia Libay a Rosenberger, aj Alojz Herritz sa venoval výchove budúcich zlatníkov. V rokoch 1835 – 1843 sa u neho učili budúci zlatníci: Jozef Tesslák, Pavol Staritskay, Gustl Fritsch, Paulus Sztaritskay a Joseph Pelczel.
Dielo
Alojz Herritz zohral významnú úlohu aj pri tvorbe slávneho Glabitsovho pokálu. Pracoval po boku svojho majstra Samuela Libaya a Františka Rosenbergera. Na starosti mal zhotovenie podstavca pre pokál.
Na zadnej strane medailónu (reverz) sa nachádza vyrytý nápis: ''J. P. F. geboren den 2. Januar 1833 J. R.''
Na obrube medailónu sa nachádza banskobystrická cechová overovacia značka a majstrovská značka Alojza Herritza. Výška diela je 11 centimetrov, šírka je 10 centimetrov. Krstný medailón je dôkaz majstrovstva Alojza Herritza nielen v tepanej zlatníckej, ale aj filigránskej technike, ktorú majstrovsky zvládol po vzore majstra filigránu – Samuela Libaya.
Chibiny (rádioelektronický boj)
thumb|Su-34 so systémom Chibiny na koncoch krídel thumb|Systém Chibiny na Su-34 Chibiny  je systém elektronických protiopatrení, určený pre zameranie signálu, vysielaného z určitého zdroja a následné skreslenie parametrov odrazeného signálu. Cieľom je zvýšenie obtiažnosti zachytenia objektu nepriateľským radarom, príp. predĺženie doby, potrebnej na jeho detekciu. Použitie systému komplikuje určenie vzdialenosti od objektu a taktiež jeho rýchlosť. Objekt, využívajúci Chibiny, sa dokáže účinne maskovať, vytváraním falošných cieľov.
2280 Kunikov
2280 Kunikov je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavila Tamara Michailovna Smirnovová 26. septembra 1971.
Chibiny (rádioelektronický boj)
História a vývoj
Prvé práce, súvisiace s vytvorením systému elektronických protiopatrení „Chibiny“, začali v Kalužskom výskumnom ústave rádioelektroniky (KNIRTI) v roku 1977. Hlavným konštruktérom systému bol Alexander Semjonovič Jampoľskij. V pláne bolo vytvoriť štandardizovanú sadu elektronických protiopatrení pre všetky ozbrojené sily, vrátane aparatúry elektronického prieskumu „Proran“ a rušičku „Regata“. Oba spomenuté systémy boli úspešne dokončené v roku 1980. V roku 1982 bol ústav poverený ďalším výskumom a vývojom systémov elektronického boja, vrátane systému “Sorbcija”, ktorý mal byť inštalovaný na Su-27.
Počas ruskej leteckej a kozmickej výstavy MAKS 2013 podpísalo ministerstvo obrany a KNIRTI kontrakt v hodnote 1,6 miliardy rubľov. Zmluva sa týkala vývoja modifikovanej verzie Chibiny-U, ktorá by bola vhodná pre inštaláciu na viacúčelové stíhacie lietadlo Su-30SM.
Vyvinutá bola taktiež exportná verzia systému Chibiny, ktorá už bola ponúknutá potenciálnym záujemcom.
Želiezovce
Želiezovce sú mesto na Slovensku ležiace v Nitrianskom kraji v okrese Levice.
Polohopis
Mesto leží vo východnej časti Podunajskej pahorkatiny, na pravom brehu rieky Hron. Prechádza ním cesta I/76 a železničná trať Štúrovo – Levice. Levice sú vzdialené severne, Štúrovo  južne, Nové Zámky  západne a Šahy  východne.
Ulice
Mierová, Komenského, Sacherova, Úzka, Nová, Schubertova, Petőfiho, Jilemnického, Slnečná, Kossuthova, Poľná, Hurbanova, Sládkovičova, Agátová, Brezová, Lipová, Rozmarínová, Narcisová, Tulipánová, Nezábudková, Poštová, Hronská, Jókaiho, Zlatnícka, SNP, Štúrova, kpt. Nálepku, Ružová, Adyho, Hviezdoslava, Železničná, Potočná, Vrbová, Školská, Jesenského, Tichá, Pionierska, F. Kráľa, Orgovánová, Cintorínska, Letná, Záhradná, Fučíkova, Dózsova, Nábrežná, Mikulská, Krátka, Gorkého, Rákócziho
Vodné toky
Hron, Vrbovec
Časti mesta
Želiezovce - mesto, Mikula, Svodov, Veľký dvor, Karolína, Rozina, Jarok
Obyvateľstvo
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 mali Želiezovce 7 186 občanov.
Národnosť z trvalo bývajúceho obyvateľstva:
Šport
Futbalisti OZ MŠK Želiezovce dosiahli najväčšie úspechy, keď sa dostali do III. ligy. Na štadióne MŠK v Želiezovciach sa hrali aj priateľské stretnutia so známymi klubmi ako Ferenváros Budapešť, Spartak Trnava.
Roraima
Roraima je brazílsky štát na severe Brazílie. Má hranice so štátmi Amazonas a Pará, na severe susedí s Venezuelou a Guyanou. Hlavné mesto spolkového štátu je Boa Vista.
Podľa sčítania v roku 2005 mal štát 392 255 obyvateľov, jeho rozloha je 224 298,98 km². Hustota zaľudnenia je 1,8 obyvateľov na km². Väčšinu územia spolkového štátu tvorí tropický dažďový prales.
Mestá
Najväčšie mestá spolkového štátu Roraima, počet obyvateľov k 1. júlu 2004:
Flexible organic light emitting diode
Flexible organic light emitting diode (doslova "flexibilná organická luminiscenčná dióda"), skr. FOLED, je nový typ displeja vytvorený v USA. Vyznačuje sa flexibilitou a nízkymi nárokmi na energiu, keďže je vyrobený technológiou OLED. Tvorcovia očakávajú jeho veľký boom v budúcnosti, najmä pre jeho ohybnosť.
Na 3GSM kongrese v roku 2007 boli predstavené prvé zariadenia s týmto typom displeja. V roku 2008 sa ich počet zvýšil, no do bežného predaja sa ešte nedostali.
128 Nemesis
128 Nemesis je planétka s priemerom 194 km, ktorú objavil kanadsko-americký astronóm James Craig Watson 25. novembra 1872.
Jiří Grossmann
Jiří Grossmann môže byť:
Naibukaloabodufusi
Naibukaloabodufusi je neobývaný ostrov na atole Dálu na Maldivách.
Virgin Atlantic Airways
thumb|right|Sídlo spoločnosti Virgin Atlantic Airways v Crawley, West Sussex, Anglicko
Virgin Atlantic Airways Ltd. je britská letecká spoločnosť, ktorú vlastní konglomerácia Richarda Bransona Virgin Group (51 %) a Singapore Airlines (49 %). Lieta na diaľkových linkách do Severnej Ameriky, Karibiku, Afriky, Stredného východu, Ázie a Austrálie z ich hlavných londýnskych letísk Heathrow a Gatwick. V roku 2006 spoločnosť prepravila 4,6 milióna pasažierov.
Jedlo
Podľa Potravinového kódexu Slovenskej republiky sa vymedzujú základné pojmy, ktoré súvisia s výrobou potravín, tabakových výrobkov a kozmetických prostriedkov, s ich manipuláciou a uvádzaním do obehu. Výroba a uvádzanie potravín do obehu slúži na zabezpečovanie zdrojov výživy ľudí; výroba a uvádzanie do obehu tabakových výrobkov a kozmetických prostriedkov slúži na uspokojovanie požiadaviek niektorých skupín ľudí. Základné pojmy:
Prériový štýl
thumb|[[Darwin D. Martin House Complex- významná stavba v prérijnom štýle (1903 - 1905).]] Prériový štýl bol architektonický smer konca 19. a začiatku 20. storočia, ktorý bol bežný na stredozápade Spojených štátov. Je americkou odozvou na grécke sochárstvo a minojskú architektúru z Kréty. Samotný Wright toto umenie miloval, no hovoril o ňom že je ľahostajné k používaniu miestnych materiálov. Takisto mu v tomto umení chýbala účelnosť - vyžitie tvarov aj pre nejakú funkciu. Najdokonalejším príkladom prériového štýlu je Robieho dom od F.L.Wrighta v Chicagu.
2281 Biela
2281 Biela je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil český astronóm Luboš Kohoutek 26. októbra 1971.
Prériový štýl
Staviteľské znaky tohto štýlu
Prériový štýl bol však aj o niečom inom ako len o horizontálnom členení domov. Táto „na zemi lipnúca" vlastnosť ranej rodinnej architektúry odzrkadľovala túžbu spojiť domov a prírodu, ako to bolo aj:
Tilabolufusi
Tilabolufusi je neobývaný ostrov na atole Dálu na Maldivách.
Ľudstvo
Ľudstvo môže byť:
Cysty hypofýzy
Cysty hypofýzy sú zväčša pozostatok jej vnútromaternicového vývoja. Často sú náhodný nález pri zobrazovacom vyšetrení mozgu z inej príčiny. Ak sú malé, nespôsobujú nijaké ťažkosti. Sú pozostatok Rathkeho puzdra (výchlipky) a vyskytujú sa v pars intermedia hypofýzy.
Zriedkavá forma cystického postihnutia hypofýzy je pretrvávanie kraniofaryngeálneho vývodu a jeho cystická premena – takisto ide o poruchu vývoja hypofýzy. Častejšie sa stretávame s miernou formou tejto abnormality a to pretrvávaním „hniezd“ buniek tohto vývodu – tzv.Erdheimove hniezda. Tieto hniezda sa považujú za miesto vzniku kraniofaryngeómu.
Skalná (okres Cheb)
Skalná je mesto v Česku v okrese Cheb v Karlovarskom kraji, severne od Chebu.
Fismes (obec)
Fismes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Albertosaurus
Albertosaurus (v preklade albertský jašter) je vyhynutý rod teropóda (dravého dinosaura) z čeľade tyranosaurov (Tyrannosauridae), žijúceho v období vrchnej kriedy (pred približne 70 Ma) na západe Severnej Ameriky. Jeho typovým a zároveň jediným druhom je Albertosaurus sarcophagus, ktorého areál výskytu bol obmedzený na územia dnešnej provincie Alberta v Kanade, podľa ktorej bol aj pomenovaný. Podobne ako všetky tyranosaury bol aj Albertosaurus dvojnohý predátor s krátkymi dvojprstými prednými končatinami a veľkou hlavou so silnými čeľusťami, ktoré mal vyzbrojené tuctami dlhých, ostrých zubov. Predpokladá sa, že vo svojom ekosystéme stál na vrchole potravinového reťazca a jeho hlavnú korisť tvorili vtákopyskaté, prípadne rohaté dinosaury. Aj napriek tomu, že išlo o relatívne veľkého teropóda nebol Albertosaurus väčší ako jeho slávnejší príbuzný rod Tyrannosaurus; odhaduje sa, že v dospelosti bol asi 9 metrov dlhý a vážil menej ako 2 tony.
Všetky doposiaľ nájdené pozostatky vyše tridsiatich jedincov umožnili vedcom študovať anatómiu tohto dinosaura lepšie ako väčšiny ďalších členov jeho čeľade. Nález vyše dvadsiatich jedincov rôznych vekových skupín na jednom mieste nám nielenže poskytuje dôkaz o možnom skupinovom správaní tohto dinosaura, ale aj umožňuje študovať jeho ontogenézu a populačnú biológiu, čo v prípade menej známych dinosaurov nie je možné.
Opis
náhľad|vľavo|Veľkostné porovnanie s človekom Albertosaurus bol menší ako príbuzné rody Tarbosaurus a Tyrannosaurus a asi rovnako veľký ako rody Daspletosaurus a Gorgosaurus. Dospelý jedinec zvyčajne dorastal do dĺžky 9 metrov (niektoré jedince však mohli dosahovať dĺžku cez 10 metrov ) a bol asi 3 a pol metra vysoký. Podľa viacerých odhadov vážil niečo medzi 1,3 až 1,7 tonami.
Masívna lebka tohto dinosaura dosahovala dĺžku jedného metra a bola posadená na krátkom esovitom krku. Široké otvory v lebke („okná“) znižovali hmotnosť hlavy a poskytovali priestor pre svaly čeľustí a zmyslové orgány. V dlhých čeľustiach sa nachádzalo vyše 58 banánovitých zubov; väčšie tyranosaury ich mali menej. Na rozdiel od väčšiny teropódov mal Albertosaurus a ďalšie tyranosaury hetorodontný chrup – rôzne typy zubov v závislosti od ich umiestnenia v ústnej dutine. Na každej medzičeľustnej kosti (kosti, ktoré tvoria špičku vrchnej čeľuste) mal štyri zuby, ktoré boli na rozdiel od zvyšných zubov menšie, tesnejšie usporiadané a v priereze mali tvar písmena D. Nad očami mal krátke kostené hrebene, ktoré mohli byť za jeho života pestro sfarbené a slúžili na prilákanie partnera.
náhľad|vľavo|Rekonštrukcia výzoru Všetky tyranosaury (nevynímajúc rod Albertosaurus) mali podobnú stavbu tela. Rovnako ako iné teropódy sa Albertosaurus pohyboval po dvoch končatinách a jeho ťažkú hlavu a trup vyvažoval dlhý chvost. Predné končatiny tyranosaurov boli veľmi malé v porovnaní s celkovou veľkosťou ich tela a disponovali len dvoma prstami. Zadné končatiny boli dlhé a zakončené štvorprstým chodidlom. Prvý prst bol krátky a na rozdiel od zvyšných troch sa nedotýkal zeme; najdlhší bol tretí (prostredný) prst. Predpokladá sa, že Albertosaurus dokázal bežať rýchlosťou asi 40 až 45 km/h.
Klasifikácia
náhľad|vpravo|Rekonštruovaná kostra v kanadskom [[Royal Tyrrell Museum of Palaeontology (slov. Kráľovskom Tyrrellovom múzeu paleontológie)]] Albertosaurus je predstaviteľom čeľade tyranosaurov (Tyrannosauridae) a podčeľade Albertosaurinae. Jeho najbližší príbuzný je geologicky o niečo starší Gorgosaurus libratus (niekedy nazývaný Albertosaurus libratus ; pozri nižšie). Oba tieto druhy sú zatiaľ jediní známi predstavitelia Albertosaurinae. V roku 2004 sem Thomas Richard Holtz zaradil i rod Appalachiosaurus (v tom čase ešte nepomenovaný), ale jeho nové nepublikované práce ho podobne ako iní autori zaraďujú mimo čeľaď Tyrannosauridae. Druhou veľkou podčeľaďou tyranosaurov je Tyrannosaurinae, zahŕňajúca napríklad rody Daspletosaurus, Tarbosaurus a Tyrannosaurus. V porovnaní s Tyrannosaurinae boli Albertosaurinae ľahšie stavané s relatívne menšími lebkami a dlhšími píšťalami a kosťami nôh (článkami prstov a predpriehlavkovými kosťami ). Kladogram Tyrannosauridae podľa fylogenetickej analýzy z roku 2010 (Brusatte et al. ):
Dejiny
náhľad|vpravo|[[Henry Fairfield Osborn (fotografia z roku 1919)]]
Pomenovanie
Meno tomuto dinosaurovi dal slávny americký geológ a paleontológ Henry Fairfield Osborn vo veľmi stručnej poznámke na konci svojho opisu druhu Tyrannosaurus rex v roku 1905. Rodové meno „Albertosaurus“ je odvodené od názvu kanadskej provincie Alberta (na území ktorej sa našli jeho prvé pozostatky) a gréckeho výrazu σαυρος – sauros (slovensky: jašter), najčastejšej prípony dinosaurích mien. Druhové meno „sarcophagus“ v preklade znamená požierač mäsa a má rovnakú etymológiu ako názov ozdobnej rakvy z gréckeho σαρξ – sarx (slovensky: mäso) a φαγειν – fagein (slovensky: požierať). Dodnes boli nájdené pozostatky vyše 30 jedincov tohto druhu rôznych vekových skupín.
Nález
náhľad|vľavo|[[Typový materiál|Holotyp]] Holotyp tohto druhu dinosaura tvorí čiastočne dochovaná lebka nájdená 9. júna 1884 v odkryvoch súvrstvia Horseshoe Canyon pozdĺž albertskej rieky Red Deer. Našla ju expedícia Geological Survey of Canada (slov. Kanadskej geologickej služby), ktorú viedol geológ Joseph Burr Tyrrell. O päť rokov neskôr našiel jeho kolega Thomas Chesmer Weston menšiu lebku ďalšieho jedinca (paratyp). Obe lebky v roku 1892 paleontológ Edward Drinker Cope priradil druhu „Laelaps incrassatus“, ktorý pomenoval už v roku 1866. Cope si však neuvedomil, že meno „Laelaps“ už vlastnil istý roztoč (Koch, 1836) a preto ho Othniel Charles Marsh v roku 1877 premenoval na Dryptosaurus. Cope odmietol akceptovať meno vytvorené svojim rivalom Marshom a tak ho tomuto dinosaurovi dal až Lawrence Morris Lambe v roku 1904. Krátko na to si Henry Fairfield Osborn všimol, že sa lebky od Dryptosaurus aquilunguis (typového druhu rodu Dryptosaurus) líšia a v roku 1905 pre ne vytvoril nové meno – Albertosaurus. Oba jedince (nesúce označenia CMN 5600 a CMN 5601) sa v súčasnosti nachádzajú v Canadian Museum of Nature (slov. Kanadskom múzeu prírody) v Ottawe.
Gorgosaurus libratus
V roku 1913 našiel amatérsky paleontológ Charles Hazelius Sternberg v geologicky mierne staršom albertskom súvrství Dinosaur Park kostru tyranosaura, ktorému nasledujúci rok dal Lawrence Morris Lambe meno Gorgosaurus libratus; neskôr boli v Alberte a v americkom štáte Montana nájdené ďalšie jedince tohto druhu. Zistením, že sa od rodu Albertosaurus veľmi neodlišuje ho Dale Alan Russell v roku 1970 deklaroval za jeho mladšie synonymum a druh Gorgosaurus libratus premenoval na Albertosaurus libratus, čím sa časový rozsah výskytu tohto dinosaura zvýšil o niekoľko miliónov rokov a areál rozprestierania rozšíril o stovky kilometrov ďalej na juh.
Ďalšie nálezy
V roku 1928 opísal William Arthur Parks nový druh – Albertosaurus arctunguis – podľa čiastočne dochovanej kostry bez lebky nájdenej v roku 1923. Od roku 1970 je však tento druh považovaný za identický s Albertosaurus sarcophagus. V súčasnosti sa tento jedinec (označenie ROM 807) nachádza v Royal Ontario Museum (slov. Ontárijskom kráľovskom múzeu) mesta Toronto.
Od tej doby bolo v Alberte nájdených šesť ďalších jedincov (RTMP 81.010.001 (1978), RTMP 85.098.001 (jún 1985), RTMP 86.64.001 (december 1985), RTMP 86.205.001 (1986), RTMP 97.058.0001 (1996) a CMN 11315). Nálezy boli hlásené aj z amerických štátov Montana, Nové Mexiko a Wyoming; tie však s veľkou pravdepodobnosťou nepatria druhu Albertosaurus sarcophagus a možno ani rodu Albertosaurus.
V roku 1988 bol opísaný druh Albertosaurus megagracilis – podľa kostry malého tyranosaura nájdenej v súvrství Hell Creek v Montane. V roku 1995 bol premenovaný na „Dinotyrannus“, hoci sa všeobecne považuje za mladého jedinca druhu Tyrannosaurus rex.
Rast
náhľad|vpravo|Graf rastu telesnej hmotnosti štyroch tyranosaurov v závislosti od veku. (Erickson et al., [[2004) Albertosaurus — ]] Dodnes nájdené pozostatky takmer všetkých vekových skupín tohto dinosaura vedcom umožnili uskutočniť histologocký výskum, vďaka ktorému možno určiť vek jednotlivých jedincov v čase ich smrti. Porovnaním pozostatkov patriacich jedincom rôzneho veku bolo následne možné určiť priemernú rýchlosť rastu týchto dinosaurov. Najmladší nájdený jedinec mal v čase svojej smrti dva roky, vážil asi 50 kilogramov a meral niečo okolo 2 metrov na dĺžku. Naopak, najstarší a zároveň najväčší (až 10 metrov dlhý) jedinec nájdený v rovnakom lome mal dvadsaťosem rokov. Predpokladá sa, že najvyššie tempo rastu nastalo v období štyroch až šesťnástich rokoch života. V tomto období zviera priberalo asi 122 kilogramov ročne až kým nedosiahlo 1,3 ton. Tyranosaury, ktoré boli podobnej veľkosti ako Albertosaurus mali podobné tempo rastu, aj keď oveľa väčší Tyrannosaurus rex rástol takmer päťkrát rýchlejšie (601 kilogramov ročne). Koniec fázy rýchleho rastu pravdepodobne znamenal dovŕšenie pohlavnej zrelosti, hoci rast zvieraťa pokračoval až do konca života, ale pomalšie. Skoré pohlavné dospievanie je typické tak pre malé, ako aj veľké dinosaury či cicavce vrátane ľudí a slonov. Na druhej strane, najbližší príbuzní dinosaurov – vtáky – dosahujú pohlavnú zrelosť až po ukončení rastu.
Životný cyklus
Väčšina nájdených pozostatkov tohto dinosaura patrí jedincom majúcim v čase smrti najmenej 14 rokov.
Paleoekológia
Dominujúcimi predstaviteľmi fauny boli dinosaury; obzvlášť rozšírené boli hadrosaury vrátane rodov Edmontosaurus, Saurolophus a Hypacrosaurus, ktoré tvoria polovicu všetkých nájdených dinosaurov. Rozšírené boli tiež ceratopsy a ornitomimy, tvoriace 1/3 všetkých tamojších dinosaurov. Spolu s oveľa zriedkavejšie sa vyskytujúcimi ankylosaurami a pachycefalosaurami boli tieto bylinožravce korisťou množstva mäsožravých dinosaurov vrátane troodontov, dromeosaurov a Caenagnathidae. Dospelé jedince z rodu Albertosaurus boli v tomto prostredí dominantné predátory, nachádzajúce sa na vrchole potravinového reťazca.
V kultúre
Albertosaurus sa objavuje v počítačovej hre Jurassic Park: Trespasser.
Le Chêne
Le Chêne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Štefan Sandtner
Štefan Sandtner SDB (pseudonymy Adam Výška, Ján Brest, Fidel Čas, Cyril Hora, Peter Skala, Dominik Vŕba, Ferko Vek a iné; * 30. apríl 1916, Pezinok – † 14. august 2006, Bratislava) bol slovenský básnik katolíckej moderny a katolícky kňaz.
Le Chêne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 254 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štefan Sandtner
Životopis
Pochádzal z chudobnej rodiny. Vzdelanie získaval na gymnáziu v Šaštíne a v roku 1938 zmaturoval v Kláštore pod Znievom. Už v roku 1934 vstúpil do saleziánskej rehole a v rokoch 1939 – 1943 študoval teológiu na Pápežskej gregoriánskej univerzite v Ríme, za kňaza bol vysvätený 20. marca 1943 v Ríme. Prednášal na saleziánskom teologickom študentáte vo Svätom Beňadiku (dnes Hronský Beňadik) a vo filozoficko-pedagogickom študentáte v Trnave. Pritom študoval filozofiu a slovenčinu na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V apríli 1950 bol zatknutý a vo februári 1952 vo vykonštruovanom procese odsúdený na pätnásť rokov za velezradu. Prešiel väznicami v Leopoldove, Bratislave, Ilave a Mírove, prepustili ho v roku 1960. V rokoch 1960 – 1968 pracoval ako skladník, od roku 1968 žil na invalidnom dôchodku v Pezinku a Bratislave. Po Nežnej revolúcii žil medzi saleziánmi v Bratislave. Zomrel 14. augusta 2006 v ranných hodinách na následky vážnych zranení.
Tvorba
Redigoval časopis Mládež a misie, počas komunistickej totality prispieval svojou tvorbou do viacerých samizdatov. Po Nežnej revolúcii redigoval časopis Don Bosco dnes. Knižne debutoval v roku 1986 zbierkou básní Noctes et dies. Vo svojich dielach poukazuje na bytostné zopätie prírodnej a kresťanskej duchovnej ekológie, časť jeho tvorby, ktorá vznikla počas jeho väznenia, zasa zobrazuje svedectvo o ňom samom, pričom sa stáva príkladom dokumentárnej poézie, no dominantným motívom jeho diel je kresťanská zbožnosť. Okrem vlastnej tvorby sa venuje tiež prekladom z taliančiny.
Pražský výběr
Pražský výběr je česká hudobná formácia, ktorá sa začala formovať v polovici 70. rokov v Prahe ako odnož jazz rockového Pražského Big Bandu. Snaha združenia vyvrcholila v roku 1978, kedy po vydaní albumu Žízeň došlo k jeho zániku. V roku 1980 gitarista Michal Pavlíček navrhol bývalému členovi Pražského výběru Michaelovi Kocábovi spoluprácu na projekte, ktorý by niesol názov „Pražský výběr“. Ku skupine sa vtedy pripojil Kocábov dlhoročný spoluhráč Ondřej Soukup (basová gitara) a spevák Jiří Tomek.
História skupiny
Pražský výběr, tentoraz skupina s výrazným rockovým repertoárom a nekonformným spôsobom vystupovania, sa rýchlo stala známa hlavne na pražskej a neskôr českej hudobnej scéne. V rokoch 19811983 vystupovala v zložení: Michal Pavlíček (gitara, spev), Michael Kocáb (spev, klávesové nástroje), Jiří Hrubeš (bicie nástroje) a Vilém Čok (basová gitara, spev). V roku 1982 nakrútil režisér Juraj Herz s Pražským výberom film Straka v hrsti, ktorý sa hneď stal tzv. trezorovým.
Na vystúpeniach členovia kapely spestrovali textové a hudobné kreácie používaním neobvyklých kostýmov, niekedy až halloweenovských masiek, parochní, Kocáb sa vyžíval vo frakoch, tmavých okuliaroch s hrubými rámami v krikľavých farbách. Hudobná produkcia bola zvýrazňovaná pohybovými kreáciami, spev bol založený na témach, bol kombináciou prejavu viacerých členov zoskupenia (zaujímavé boli napríklad spevácke vsuvky Viléma Čoka). Vystupovanie kapely sa extrémne vymykalo predstavám normalizačných kultúrnych pohlavárov a bolo len otázkou času nájsť zámienku, a po koncertoch v Hradci Králové v januári 1983 došlo v rokoch 19831986 k pozastaveniu činnosti kapely. Jednotliví členovia sa v tomto období venovali sólovým projektom, perličkou je napríklad skutočnosť, že Vilém Čok spolupracoval s Jiřím Kornom, z čoho vznikol významný hit, Kornova nahrávka so „štúdiovou skupinou Michaela Kocába“ s názvom „Karel nese asi čaj“.
Po roku 1986 základ skupiny Pražský výběr tvorili: Michael Kocáb (spev, klávesové nástroje), Michal Pavlíček (gitara), Vilém Čok (basová gitara) a Klaudius Kryšpín (bicie nástroje). V rokoch 1987 až 1988 vyšli skupine dva oficiálne albumy: Výběr, Pražský výběr a sólový projekt Michaela Kocába Povídali, že mu hráli, ktorý bol tiež nahrávaný v spolupráci s kapelou. Začiatkom roku 1989 začala skupina nakrúcať film o svojej histórii s názvom Pražákům těm je tu hej, ktorý bol dokončený až po Nežnej revolúcii.
Od roku 1989 skupina vystupovala len sporadicky. Michael Kocáb sa v tomto období stal poslancom Federálneho zhromaždenia. Dal si za cieľ dosiahnuť odchod sovietskych okupačných vojsk z vtedajšieho Česko-Slovenska, čo sa mu aj v roku 1991 podarilo. Pri príležitosti tejto významnej udalosti usporiadal Pražský výběr koncertné turné, ktoré vyvrcholilo veľkým koncertom s názvom Adieu C. A. (Sbohem Ruské armádě), na ktorom sa zúčastnil aj prezident Václav Havel a ako hosť na ňom vystúpil Frank Zappa. V roku 1997 skupina vydala album Běr, v roku 1998 ďalší s názvom Tango Ropotámo, v decembri 1999 skupina vydala kompiláciu Habaděj s jej ranými nahrávkami, najväčšími hitmi a digitálne remastrovanou nahrávkou albumu Žízeň.
K ďalšej väčšej aktivite skupiny Pražský výběr došlo až po roku 2000. V roku 2005 bola skupina uvedená do českej Beatovej siene slávy. V roku 2006 zo skupiny odišli Michal Pavlíček a Vilém Čok, skupina ale pôsobí pod vedením Michaela Kocába a Klaudiusa Kryšpína naďalej, vzhľadom na rešpekt voči najslávnejšej zostave však pod názvom Pražský výběr II.
V roku 2012 skupina ohlásila návrat v podobe niekoľkých jesenných koncertov v najslávnejšej zostave (Kocáb, Pavlíček, Čok, Hrubeš, Kryšpín).
LP
Štúdiové:
Koncertné:
Výberové:
Remixové:
Kale (mesiac)
Kale alebo Jupiter XXXVII je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 2001 skupinou astronómov z Havajskej univerzity a dostal dočasné označenie S/2001 J 8 až do augusta 2003, kedy bol pomenovaný podľa gréckej postavy Kalé.
Kale má v priemere asi, jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 22,409 Gm, ktorú obletí každých 685,324 dní, s inklináciou 165° k ekliptike (166° k Jupiterovmu rovníku) a excentricitou 0,2011. Kale patrí do rodiny Carme.
Minhag
Minhag (hebr. מנהג, „zvyk“, pl. minhagim) je v judaizme akceptovaná miestna tradícia alebo súbor tradícií.
Židovské náboženské právo halacha, odvodené v Talmude, je záväzné pre všetkých židov. Okrem nábožensko-právnych ustanovení (halachot) však vždy existovali aj lokálne zvyky a obyčaje. Niektoré boli neskôr prijaté všeobecne (napr. používanie pokrývky hlavy) alebo takmer všeobecne (monogamia). Iné sú dodržiavané len niektorými skupinami židovského obyvateľstva, napr. aškenázskymi Židmi, zatiaľ čo ostatné skupiny sa nimi neriadia: ako príklad uveďme zákaz konzumácie ryže a strukovín počas sviatku Pesach.
Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 1998
Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 1998 sa hrala ako súčasť Qatar ExxonMobil Open 1998 od 5. do 12. januára 1998. Titul získal Čech Petr Korda, ktorý vo finále porazil Francúza Santora 6-0 6-3. Bol to jeho 9. titul v dvojhre na okruhu ATP.
Kvadratúra
Kvadratúra môže byť:
Motorka
Motorka môže byť:
Kvádi
Kvádi boli západogermánsky kmeň, spolu s Markomanmi tvorili vyšší kmeňový zväz Svébi, preto ich neskôr antickí autori uvádzali aj pod týmto menom. V 1. storočí pred Kr. sídlili pri Labe, asi v polovici 1. storočia pred Kr. sa spolu s Markomanmi presídlili na východ, pričom Markomani osídlili predovšetkým Čechy a Moravu, Kvádi západné Slovensko.
Ladislav Hilár
Ladislav Hilár (* 12. október 1901, Banská Bystrica† 7. august 1973, tamže) bol slovenský lekár, hematológ a stomatológ.