cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Holica (vrch v Pieninách)
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný hrebeňom z rázc. Targov alebo z blízkeho strediska v Lesnici.
Karol Elbert
Karol Elbert (* 19. december 1911 Trnava - † 20. november 1997 Trnava) bol slovenský dirigent a hudobný skladateľ.
Život
Po skončení strednej školy v Trnave pokračoval v štúdiu na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave, skladbu u Alexandra Moyzesa a dirigovanie u Josefa Vincourka. Krátko pracoval ako korepetítor v Městském divadle v Opave a v rokoch 1937–1939 bol korepetítorom a dirigentom operety vo Východoslovenskom divadle v Košiciach. Za tzv. Slovenského štátu bol kvôli svojmu židovskému pôvodu prenasledovaný. Živil sa ako kaviarenský klavirista v Žiline, Bánovciach nad Bebravou či v Banskej Bystrici. O jeho osude v tom čase vypovedá film V tichu, ktorý v česko-slovenskej koprodukcii v roku 2014 natočil český režisér Zdeňek Jiráský.
Od roku 1948 bol dirigentom operetného súboru na Novej scéne v Bratislave. Po roku 1953 pracoval ako redaktor a lektor zábavnej hudby v Československom rozhlase v Bratislave.
Dielo (výber)
Komponoval najmä zábavnú hudbu, operetu, či scénickú hudbu k veselohrám. Od roku 1940 bol známy ako autor obľúbených tanečných piesní.
Y2K (album)
Názov albumu Y2K pochádza z informatiky a označuje softvérový problém roku 2000, pričom „Y“ znamená year (rok) a „2K“ zasa 2 × kilo (predpona Medzinárodnej sústavy jednotiek pre tisíc); teda „rok 2000“, v ktorom bol album aj vydaný. Voľba názvu Y2K bola podmienená vysokou aktuálnosťou spomenutého softvérového problému v období prípravy albumu (1998 – 1999).
Giugliano in Campania
Giugliano in Campania je talianske mesto v regióne Kampánia. Mesto leží vo vulkanickej oblasti Campi Flegrei. Jeho územie od najstarších čias obývali italické kmene.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Chairémón z Atén
Chairémón bol grécky tragický básnik v 4. storočí pred Kr.
Chairémón, tragický básnik, pôsobil v Aténach v polovici 4. storočia pred Kr. Niektoré názvy jeho diel sú známe len z niekoľkých fragmentov (napr. z papyrusových zvitkov), z jeho epigramov v gréckej antológii (Anthologia Graeca, VII, 469, 720, 721) a krátkeho záznamu v byzantskom lexikóne Suda. Podľa zachovaných zdrojov napísal tieto diela: Alfesiboia, Kentauros, Dionysos, Ió, Minyai, Odysseus, Oineus, Achilleus Thersites, Thersitoktonos, Thyestes, Traumatias (neprávom obvinený muž). Viac ako polovicu z 39 fragmentov (spolu 75 riadkov) už nemožno priradiť k žiadnemu dielu; najdlhší fragment z diela Oineus obsahuje 17 veršov.
Aristoteles uvádza, že rád experimentoval, ako napr. v diele Kentauros, kde zmiešal všetky metriky veršov. Podľa Aristotela boli jeho tragédie vhodnejšie na čítanie (ἀναγνωστικός) ako na predstavenia. Používanie akrostichov, niektorých štylistických prostriedkov (ako napr. asonancie) sa naplno prejavilo až pri čítaní jeho diel. Grécky originál verša od Chairémóna:
Pri preklade verša (správne zachytáva jambický meter) Cicero zmenil „dobré plánovanie“ na „múdrosť“ (verš je tak častejšie citovaný). Cicero „ohýba“ verš tak, aby vyhovoval jeho stoicizujúcemu argumentu, ktorý prirovnáva múdrosť k cnosti. Výsledkom je ostrejší protiklad, ktorý však skresľuje Chairémónovu myšlienku.
Livet-et-Gavet
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Renáta Jamrichová
Renáta Jamrichová (* 20. jún 2007, Trnava) je slovenská tenistka.
Má kariérne maximum v rebríčku WTA vo dvojhre 629. miesto, ktoré dosiahla 28. novembra 2022. Má tiež kariérne maximum WTA vo štvorhre 1132. miesto dosiahnuté 19. decembra 2022.
V roku 2022 získala na EYOF 2 zlaté medaily, pričom zvíťazila vo dvojhre a zmiešanej štvorhre. Jamrichová a jej partnerka Federica Urgesiová vyhrali v roku 2023 titul vo štvorhre dievčat na Australian Open, keď vo finále porazili Hayu Kinoshita a Saru Saito.
Jozef Dunaj
Generálmajor Ing. Jozef Dunaj (* 19. máj 1954, Nižná Šuňava ) je slovenský generál, bývalý veliteľ Vzdušných síl SR.
Vojenské pôsobenie
náhľad|[[Stíhacie lietadlo MiG-29 pilotované Jozefom Dunajom]]
Jozef Dunaj je absolventom Vysokej vojenskej leteckej školy Slovenského národného povstania (dnes Letecká fakulta Technickej univerzity v Košiciach), ktorú absolvoval v roku 1977. Po absolvovaní školy pôsobil ako pilot 8. stíhacieho pluku v Mošnove pri Ostrave, potom v 11. stíhacom pluku v Žatci.
Carcharhinus amboinensis
Carcharhinus amboinensis je žralok z čeľade Carcharhinidae, vyskytujúci sa v tropických vodách medzi 26° severnej šírky a 26° južnej šírky od hladiny do hĺbok 150 metrov.
Opis
Dosahuje dĺžky medzi 2 až 2,5 metra s maximálnou veľkosťou 2,8 metra. Je živorodý, samci dosahujú pohlavnú dospelosť pri veľkosti cca 195 cm, samice pri veľkosti medzi 200-225 cm.
Zoznam pohorí v Bulharsku
Geografické delenie pohorí v Bulharsku.
Longechenal
Longechenal je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Pčolinský
Mgr. Peter Pčolinský (* 6. apríl 1982 Vranov nad Topľou ) je slovenský politik a bývalý občiansky aktivista, od roku 2016 poslanec za stranu SME RODINA.
Životopis
Absolvoval Fakultu manažmentu Univerzity Komenského. Je bratom bývalého šéfa SIS Vladimíra Pčolinského. V roku 2012 bol jedným z organizátorov protestov Gorila. Vo februári 2015 založil spolu Milanom Krajniakom stranu Hnutie 300. V novembri 2015 došlo k zvolaniu snemu strany NÁŠ KRAJ bez vedomia časti predsedníctva strany. Na sneme bol za nového predsedu zvolený Pčolinský, ktorý následne post štatutára prepísal na podnikateľa Borisa Kollára, v tom čase pripravujúceho založenie vlastnej politickej strany (neskôr známej ako SME RODINA – Boris Kollár). Stranu viedol do jesene 2018. Spolu s Kollárom a Krajniakom patrí k zakladajúcim členom SME RODINA. Poslancom NR SR je od roku 2016. Bol členom a neskôr podpredsedom Výboru NR SR pre pôdohospodárstvo a životné prostredie. Od februára 2019 je jedným z podpredsedov strany SME RODINA. V roku 2019 kandidoval za túto stranu vo voľbách do Európskeho parlamentu. Vo februárových voľbách do NR SR v roku 2020 kandidoval zo 4. miesta kandidátky. V marci 2020 ho poslanci NR SR zvolili za člena Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre obranu a bezpečnosť. V októbri 2022 bol zvolený za podpredsedu NR SR.
Pčolinský patrí k dlhodobým kritikom ministra vnútra Mikulca.
Sušica (rieka)
Sušica je rieka v južnom Bulharsku v Plovdivskej oblasti. Je pravým prítokom Jugovskej rieky, povodie má a dĺžka rieky je.
Opis toku
Rieka pramení v pohorí Západné Rodopy, v podloží vrchu Sini vrăch, v nadmorskej výške Tečie hlbokou krasovou dolinou západným až severozápadným smerom a po 24 kilometroch toku sa vlieva do Jugovskej rieky  juhovýchodne od dediny Jugovo.
Ďalšie zaujímavosti
Rieka má najväčší prietok v máji a najmenší v auguste.
Preteká v blízkosti dedín Mostovo a Sini vrăch.
Sýkorka lazúrová
Sýkorka lazúrová (lat. Cyanistes cyanus alebo Parus cyanus) patrí do čeľade sýkorkovité (Paridae). Hniezdi v palearktíde po východnú Európu. Na Slovensko sa vzácne zatúla, po roku 1948 a ani v rokoch 1980 - 1999 už nebola v 20. storočí zistená. V zozname vzácnych ornitologických pozorovaní podliehajúcich hláseniu Faunistickej komisii existuje jeden záznam z roku 2002 a v zozname vzácnych a zriedkavých druhov vtákov databázového systému Birding Slovakia nie je záznam . V 6. správe Slovenskej faunistickej komisie pre ornitológiu je popísaný výskyt jedného jedinca pri obci Zalužice v novembri 2004 (je to v poradí siedme pozorovanie) a v 12. správe Faunistickej komisie Slovenskej ornitologickej spoločnosti/BirdLife Slovensko je uverejnené prvé pozorovanie kríženca sýkorky lazúrovej a sýkorky belasej na Slovensku z októbra 2010 pri obci Drienovec.
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov sýkorka lazúrová patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá, v priebehu 12,6 rokov (tri generácie) poklesla európska populácia o 25%.
Ochrana
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
GBU-53/B StormBreaker
GBU-53/B StormBreaker  je kĺzavá bomba vyvinutá spoločnosťou Raytheon Missile Systems pre americké letectvo a námorníctvo. Je schopná ničiť stacionárne alebo pohyblivé ciele s vysokou presnosťou počas dňa aj v noci a za každého počasia. StormBreaker je od roku 2020 súčasťou arzenálu stíhačiek F-15E. Momentálne prebieha integrácia tejto bomby aj na lietadlá F/A-18E/F Super Hornet a stíhačky piatej generácie F-35.
Vznik a vývoj
V auguste 2010 bola spoločnosť Raytheon vybraná ako dodávateľ bomby SDB II (Small Diameter Bomb Increment II), ktorá neskôr dostala označenie GBU-53/B StormBreaker. Americké letectvo uzavrelo s Raytheonom zmluvu v hodnote 450 miliónov dolárov na vývoj a výrobu novej bomby. V júni 2011 začalo testovanie munície na stíhačke F-15E. Schopnosť navádzacieho systému zamerať a sledovať pohybujúce sa vozidlá bol otestovaný v priebehu novembra až decembra 2011. Priame zásahy pohyblivých cieľov sa podarilo zrealizovať počas niekoľkých letových testov v októbri 2013. Prvá séria letových testov proti stacionárnym pozemným cieľom bola vykonaná v júni 2014. Testy ostrej streľby proti pohyblivým cieľom pokračovali na testovacej strelnici White Sands aj v roku 2015. V októbri 2020 USAF oficiálne schválilo integráciu bomby StormBreaker do lietadla F-15E Strike Eagle.
V roku 2020 sa začalo s integráciou bomby aj do stíhačiek amerického námorníctva F/A-18E/F Super Hornet. K prvému testovacie odhodeniu GBU-53/B StormBreaker došlo v júni toho istého roku. O rok neskôr bol takýto test vykonaný aj na stíhačke F-35B.
Prvá objednávka na 144 bômb v hodnote 30,94 milióna dolárov bola zadaná v júni 2015. Výroba tejto počiatočnej várky trvala do decembra 2017. V septembri 2016 prišla objednávka na 250 bômb na v januári 2017 bola uzavretá zmluva na výrobu ďalších 250 kusov. Vo februári 2018 bolo v štvrtej výrobnej várke objednaných 570 bômb v hodnote 77,3 milióna dolárov (z toho 90 kusov pre americké námorníctvo).
Konštrukcia a vlastnosti
Hlavica bomby má hmotnosť 48 kg. Zbraň dokáže zasiahnuť stacionárne ciele až do vzdialenosti 111 km a pohyblivé ciele až do vzdialenosti 72 km pomocou kombinácie aktívneho radarového navádzania s milimetrovými vlnami, poloaktívneho laserového navádzania, infračerveného navádzania, inerciálneho navádzania spojeného s GPS a technológie dátového spojenia. Vďaka radaru dokáže GBU-53/B zasiahnuť cieľ aj za zlého počasia (napr. hmla) a tiež v prípade, že sa v oblasti nachádza prach alebo dym. Americké letectvo uviedlo, že konektivita bomby dokonca umožňuje jej presmerovanie na nový cieľ aj po odhodení z lietadla.
Súčasní používatelia
USA
Budúci používatelia
Fínsko
Ospalec grónsky
Ospalec grónsky alebo žralok grónsky (Somniosus microcephalus) je veľký druh žraloka z čeľade Somniosidae. Vyskytuje sa vo vodách severného Atlantického oceánu okolo Grónska a Islandu. Tento druh žraloka žije severnejšie, než akýkoľvek iný druh žraloka.
Opis
Ide o jeden z najväčších druhov žralokov, ktorý bežne dorastá do veľkosti 3 – 4 metre, ale bol zaznamenaný 6,4 metra dlhý exemplár a teoreticky môže dorásť až k 10 metrov. Ide tiež o dlhoveký druh, maximálny vek ospalca grónskeho sa odhaduje na 200 až 400 rokov. Je to najväčšia ryba v Arktíde, rastie veľmi pomaly cca 1 cm ročne.
Lumbin
Lumbin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Ospalec grónsky
Opis
Databáza ISAF Floridského múzea eviduje len jeden prípad útoku tohto druhu na človeka. V roku 1859 bol v Kanade ulovený ospalec grónsky s ľudskou nohou v žalúdku. Prípad však nebol vedecky preskúmaný.
Lumbin
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Latina (mesto)
Latina je talianske mesto v regióne Lazio, hlavné mesto rovnomennej provincie, ležiace južne od Ríma.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Luzinay
Luzinay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes .
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Apollónios z Epidaurosu
Apollónios bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. storočí.
Apollónios z Epidaurosu si na 203. olympijských hrách v roku 33 vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. V Olympii boli víťazi hier korunovaní olivovým vencom zo stromu rastúceho v Diovom posvätnom okrsku, ale Apollónios bol ocenený aj poctou celogréckeho meradla, a to tak, že 203. olympiádu nazvali jeho menom. Beh na vzdialenosť jedného stadia bol totiž hlavným olympijským pretekom a menom jeho víťaza sa olympiáda označovala. Olympijské víťazstvo Apollónia zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika. Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.
Avion Express
náhľad|Hlavné sídlo vo [[Vilniuse]] Avion Express je litovský poskytovateľ ACMI a leasingu lietadiel so sídlom vo Vilniuse. Spoločnosť je súčasťou Avia Solutions Group, globálnej leteckej obchodnej skupiny.
História
Avion Express predstavil svoj prvý Airbus A320 v roku 2011, čo bolo prvé lietadlo Airbus registrované v Litve. V decembri pribudli do flotily ďalšie dva Airbus A320. V roku 2013 spoločnosť Avion Express úspešne ukončila audit prevádzkovej bezpečnosti IOSA a vďaka tomu získala registráciu IATA. Posledná nákladná loď Saab 340 bola zošrotovaná v marci 2013. Do leta 2014 letecká spoločnosť prevádzkovala flotilu 9 Airbus A320 a 2 Airbus A319. V tom istom roku Avion Express založil dcérsku spoločnosť Dominican Wings, nízkonákladovú leteckú spoločnosť so sídlom v Santo Domingu v Dominikánskej republike. V lete 2017 predstavil Avion Express do flotily spoločnosti lietadlá Airbus A321.
V júni 2017 Avion Express oznámil, že predal svoj 65% podiel v Dominican Wings prezidentovi spoločnosti Victorovi Pachecovi.
V roku 2019 spoločnosť Avion Express založila Avion Express Malta, dcérsku spoločnosť so sídlom na Malte. Spoločnosť začala svoju činnosť v máji toho istého roku.
V júni 2023 skupina prevádzkuje 36 lietadiel Airbus A320 a tri lietadlá A321.
Zlato pole
Zlato pole je chránená lokalita nachádzajúca sa v južnom Bulharsku pri dedine Zlatopole.
Opis
Chránená lokalita sa rozprestiera v Hornotráckej nížine na ľavom brehu rieky Marica. Tvorí ju časť starého koryta rieky Marica s vodojemami a priľahlé okolie. Predmetom ochrany je vlhká zóna okolia rieky a jej flóra a fauna.
Ochranný štatút
Chránená lokalita s výmerou 84,8 hektára od roku 2001.
Malleval-en-Vercors
Malleval-en-Vercors je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dospat (priehrada)
Dospat je vodná nádrž v Západných Rodopách v južnom Bulharsku.
Výstavba
Výstavba prebiehala v roku 1969 v doline, ktorá sa predtým využívala predovšetkým na pestovanie žitných kultúr. Kvôli výstavbe museli byť evakuované dediny Orlino (Božalan) a Bărduče na západnej a Arnudli na východnej strane rieky.
Rybolov
Priehrada sa využíva na rybolov. Lovené ryby sú predovšetkým kapor, pstruh, karas, červenica a ostriež.
Studňa (rozlišovacia stránka)
Studňa môže byť:
Marcieu
Marcieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Jarmila Lajčáková-Hargašová
Životopis
V roku 1989 absolvovala štúdium žurnalistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Novinársku kariéru začínala v denníku Práca, neskôr prešla do Slovenského rozhlasu. Odtiaľ smerovali jej kroky do Rock FM rádia a Rádia Okey. Bola priekopníčkou medzi ženami ako športovými moderátorkami. Ako prvá moderovala športové spravodajstvo v televízii Markíza. Moderovala talkshow Nočné lampy v rokoch 20002002 v TV Markíza. V roku 2007 moderovala vo vtedajšej STV retroshow Hit storočia a následne show Môj najmilší hit. Do septembra 2011 bola moderátorkou Správ verejnoprávnej RTVS. Od septembra 2011 do decembra 2011 moderovala talkshow Tandemy na verejnoprávnej RTVS.V súčasnosti moderuje v RTVS Góly - body - sekundy.
Je vydatá za exministra zahraničných vecí Miroslava Lajčáka. Má dve dcéry – Vanesu a Laru.
Marcieu
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prírodný park Vračanský Balkán
Opis
Prírodný park Vračanský Balkán bol založený v roku 1989, nachádza sa na západe pohoria Stará planina, v časti nazývanej Vračanská planina, pričom zaberá väčšinu jej plochy. Pri zakladaní nebol uvedený špecifický dôvod ochrany.
Ochranný štatút
Prírodný park s výmerou 30129.9 hektára od roku 1989.
Chránené celky v rámci prírodného parku
V hraniciach Prírodného parku Vračanský Balkán sa nachádza niekoľko ďalších, rozlohou menších chránených celkov. Sú to:
Chránené lokality:
Prírodné pamiatky:
Ľanolistník bezlistencový
Ľanolistník bezlistenný (Thesium ebracteatum) je poloparazitická rastlina z čeľade santalovitých, na Slovensku kriticky ohrozená, nachádzajúc sa len na jednej lokalite.
Rozšírenie
Na Slovensku sa vyskytuje len na jednej lokalite - Hradné lúky v katastri obce Dúbravy v okrese Detva. Do roku 2016 bol považovaný za na Slovensku vyhynutý, pričom posledný nález sa datoval do roku 1923 v Záorskej nížine v katastri obce Abrod. Mimo Slovenska je rozšírený od Uralu až po Strednú Európu. Hranica výskytu je Česko, kde sa vyskytuje na Polabí.
Ekológia
Rastie na vlhkých, zamokrených lúkach, dobre však znáša odvodňovanie. Kvitne od mája do júna.
Bobby Cannavale
Bobby Cannavale (* 3. máj 1970, Union City, New Jersey, USA) je americký herec.
Detstvo a mladosť
Robert Cannavale sa narodil 3. mája 1970 v Union City, v štáte New Jersey, kde aj vyrastal. Jeho otec je talianskeho pôvodu, jeho matka je Kubánka a v roku 1960 sa presťahovala do USA. Bol vychovaný v katolíckej viere a navštevoval aj katolícku školu. Prvú hereckú skúsenosť mal v divadle už ako osemročný. Jeho rodičia sa rozviedli, keď mal trinásť rokov.
Kariéra
Cannavale započal svoju hereckú kariéru v divadle – bez hereckej školy, či kurzov. Na televíznych obrazovkách sa objavil v televíznom seriály Tretia hliadka.
V roku 2002 sa pripojil k hereckému obsadeniu televízneho seriálu Ally McBeal, kde sa objavil v posledných piatich epizódach, potom sa už natáčanie ukončilo.
V rokoch 2004 až 2006 mal opakujúcu sa hosťujúcu úlohu v televíznom seriály Will a Grace ako Vince D'Angelo, priateľ (a neskorší manžel) Willa Trumana (Eric McCormack), hlavnej postavy seriálu. Za túto úlohu získal Cannavale v roku 2005 cenu Primetime Emmy pre vynikajúceho hosťujúceho herca v komediálnom seriáli. Neskôr hosťoval aj v televíznom seriály Sex v meste, Six Feet Under či Zákon a poriadok: Špeciálna jednotka.
Cannavale sa venuje aj čítaniu rôznych kníh na audionahrávky. V roku 2008 získal nomináciu na cenu Tony za rolu Dennisa v divadelnej hre na Broadwayi. V roku 2011 získal cenu Drama Awards.
V rokoch 2008 až 2009 stvárnil detektíva v televíznom seriály Odložený prípad. V rokoch 2012 a 2013 hosťoval vo štvrtej a piatej sérii televízneho seriálu Sestrička Jackie. Za svoj herecký výkon v televíznom seriály bol dvakrát nominovaný na cenu Primetime Emmy za vynikajúceho hosťujúceho herca v komediálnom seriáli. V televíznom seriály Boardwalk Empire stvárnil psychopatického sicílskeho gangstra menom Gyp Rosetti, ktorý sa objavil v tretej sérii. Jeho výkon v televíznej sérii získal uznanie u televíznych kritikov a v roku 2013 získal svoju druhú cenu Primetime Emmy za vynikajúceho herca vo vedľajšej úlohe v dramatickom seriáli.
V roku 2013 hral po boku Cate Blanchett a Sally Hawkins vo filme Jasmínine slzy. O rok neskôr, hral spoločne s Rose Byrne a Jamiem Foxxom v muzikáli Annie. V roku 2021 sa pridal k hereckému obsadeniu ako Kate Beckinsale, Stanley Tucci a Susan Sarandon v akčnej komédii Jolt. V roku 2022 si zahral v televíznom seriály Vidím vás.
Súkromný život
Cannavale bol rokoch 1994 až 2003 ženatý s herečkou a scenáristkou Jenny Lumet. S ňou má syna Jakea Cannavalea, ktorý sa tiež venuje herectvu. Od roku 2012 je jeho partnerkou austrálska herečka Rose Byrne, s ktorou má dve deti, narodené v rokoch 2016 a 2017.
Kanachos (Sikyón)
V Delfách tieto sochy stáli zrejme na jednom z najväčších pamätníkov ( dlhom, s tridsiatimi ôsmimi sochami). Z pamätníka sa zachovalo mnoho fragmentov, najmä z podstavcov sôch a nápisov (pamätník stál pri vchode do posvätného okrsku (temenos) boha Apolóna, ale o tom, že na ktorom zo zachovaných podstavcov presne stáli, sa vedie spor ).
Jaroslav Haščák
Jaroslav Haščák (* 30. august 1969, Ďurková) je slovenský podnikateľ a finančník, jeden z partnerov finančnej skupiny PENTA INVESTMENTS LIMITED.
Štúdium
Haščák študoval na gymnáziu v Starej Ľubovni, odkiaľ pochádza. Keďže sa hlásil na vysokú školu na MGIMO do Moskvy, posledný ročník gymnázia absolvoval v prípravke na štúdium v zahraničí na Gymnáziu v Banskej Štiavnici. V roku 1987 bol prijatý na Moskovský štátny inštitút medzinárodných vzťahov (MGIMO), kde študoval až do roku 1993 s prestávkou medzi rokmi 1991-1992, kedy študoval na Pekinskej univerzite. Na prijatie na MGIMO bola potrebná lojalita ku komunistickému režimu a z absolventov sa formovali väčšinou pracovníci pre rezort zahraničných vecí alebo pre tajné služby. Počas štúdia čínštiny a juhovýchodnej Ázie sa Haščák spoznal so svojimi spolužiakmi a neskoršími partnermi z Penty, Marekom Dospivom a Jozefom Oravkinom. Haščák sa ku štúdiu v Moskve hlási, univerzitu považuje za veľmi kvalitnú školu a tiež ju podporil finančným darom vo výške 15 000 €.
Podnikanie
Haščák o sebe tvrdí, že v začiatkoch podnikania s Marekom Dospivom zbohatli na dovoze oblečenia z Číny, ktoré predávali okolo roku 1992 vo vtedajšom Československu. Spoločne s ďalším budúcim partnerom, Jozefom Oravkinom, začali Dospiva a Haščák v Bratislave obchodovať na rozvíjajúcom sa trhu s cennými papiermi. Na konci roku 1993 založili firmu Penta Brokers, do ktorej prizvali Martina Kúšika a Juraja Herka. Všetci partneri Penty boli spolužiakmi zo štúdií v Moskve alebo v Banskej Štiavnici. Názov spoločnosti Penta tak symbolizuje päť spoločníkov vo firme.
Obchodný register Slovenskej republiky viedol Haščáka ku koncu februára 2012 vo funkciách:
Jaroslav Haščák sa vďaka podielu v skupine Penta, ktorá podniká vo viacerých oblastiach vrátane zdravotníctva (poisťovňa Dôvera), pravidelne zaraďuje medzi najbohatších Slovákov, v roku 2018 sa umiestnil na treťom mieste s odhadovaným majetkom 830 miliónov eur.
Politické angažovanie
Haščák je spájaný s politickou stranou NÁDEJ, ktorej vznik skupina Penta finančne podporila s cieľom získať po parlamentných voľbách v roku 2006 post ministra zdravotníctva SR. Podľa spisu Gorila ponúkal Haščák 10 miliónov korún Marošovi Šefčovičovi, vtedajšiemu veľvyslancovi SR pri EÚ, aby sa postavil do vedenia strany. Ten to však, rovnako ako neskôr Richard Rybníček, odmietol. V prípravnom výbore strany boli Jirko Malchárek, Jozef Špirko, Alexandra Novotná a Jozef Mihál. Strana vo voľbách neuspela, získala len 0,63% hlasov a de facto prešla do nečinnosti v roku 2008. V rozhovore s Jirkom Malchárkom v roku 2006 Haščák povedal: "Demokracia je na hovno systém. Volič nič o ničom nevie, volič je hovno."
Kauza Gorila
Haščák je údajne jeden z hlavných aktérov tzv. kauzy Gorila. Mal sa stretávať s politikmi a diskutovať s nimi o províziách a úplatkoch. Rozhovory, ktoré sú opísané v spise však označil za nepravdivé. Podľa vlastných slov „čiastkové informácie“ z Gorily videl už koncom roku 2006, doniesť mu ich mali ľudia, ktorí za to chceli peniaze, ale on im žiadne nedal. Komplexne Gorilu „videl až od Nicholsona“ v roku 2008. Haščák sa od vypuknutia kauzy s novinármi stretol prvýkrát koncom februára 2012. Neželal si zverejniť zvukový ani video záznam. Na otázku či je Gorila pravdivá odpovedal: „Sú pravdivé osoby, sú pravdivé transakcie, sú pravdivé niektoré súvislosti. Kontext je nepravdivý. Nekorumpovali sme žiadneho politika a ani inú verejne činnú osobu. Ja ani nikto z Penty. Nemali sme dôvod ich korumpovať.“
Haščák podal na autora knihy o kauze Gorila Toma Nicholsona žalobu. Okresný súd Bratislava I jeho žiadosti vyhovel a 30. januára 2012 zastavil publikáciu Nicholsonovej knihy. Krajský súd však rozhodnutie okresného súdu zamietol a umožnil tak jej vydanie.
Haščáka 1. decembra 2020 zadržala a vypočula Polícia SR a v súvislosti s kauzou gorila ho obvinila z korupcie. Zostal vo väzbe a ďalší deň s ním obvinili aj Ľubomíra Arpáša a jeho manželku Danu. Redakcia Aktualít tvrdí, že zatknutia súviseli s obchodovaním s nahrávkou Gorila, o ktorej urobili rozhovor s Arpášom už v roku 2015. Arpáš, v tom čase (do 2006) bol šéfom kontrarozviedky SIS a podľa Gorily mal dostať až šesť miliónov korún za predaj nahrávok z odpočúvania Pente a Jirkovi Malchárkovi. Z väzby bol Haščák prepustený 7. januára 2021.
Osobný život
Haščák sa v roku 2006 oženil s manželkou Valériou. V roku 2011 sa im narodil syn Jakub.
Altamura
Altamura je talianske mesto v regióne Apúlia, v provincii Bari.
V meste sa nachádza románska katedrála z roku 1232. Neďaleko mesta, vo vápencovej jaskyni grotta di Lamalunga bol nájdený zvápenatelý, 400 tisíc rokov starý altamurský človek.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Túlúnovci
Túlúnovci alebo Tulunovci  boli arabsko-turecká vládnuca dynastia v Egypte v rokoch 868905.
Po páde Umajjovskej ríše a nástupe Abbásovcov sa moci v častiach rozľahlej krajine ujalo viacero lokálnych dynastií. V druhej polovici 9. storočia sa z moci kalifátu osamostatnil aj Egypt, kde sa k moci dostala dynastia Túlúnovcov. Zakladateľom vládnuceho rodu bol syn tureckého otroka Ahmad ibn Túlún, ktorý spočiatku vládol ako zástupca miestodržiteľa. Ahmad avšak postupne prestal Abbásovcom odvádzať poplatky a vybudoval si svoju vlastnú armádu. Abbásovský regent Al-Muwaffak sa proti odbojnému správcovi snažil zakročiť, avšak Ahmadovu moc nezlomil a v prospech nezávislého túlúnovského panstva musel prenechať aj Palestínu a Sýriu.
Vitoša (prírodný park)
Prírodný park Vitoša je chránené územie so štatútom prírodného parku v západnom Bulharsku v rovnomennom pohorí južne od Sofie.
Túlúnovci
Samostatný Egypt začal čoskoro prekvitať. Bohatá obilnica vždy poskytovala vysoké zisky, ktoré však cudzí dobyvatelia (Rimania, Byzantínci, či Arabi) zvykli využívať na rozvoj svojich panstiev v cudzine. Ahmad naopak peniaze využil na rozvoj Egypta. Nechal vystavať bohaté paláce a založil nové hlavné mesto al-Katá’i‘. Architektonicky napodobňoval samarrský abbásovský štýl. Vďaka silnej armáde zloženej z egyptských a núbijských otrokov sa nemusel o ríšu obávať ani po vojenskej stránke. V roku 878 Ahmad vtrhol a vyplienil Anatóliu, no už v roku 882 egyptská moc na severe utrpela po tom, čo proti Túlúnovcom v Kilikii vypukla moslimská vzbura, následkom ktorej v oblasti vznikol efemérny štát.
Vitoša (prírodný park)
Poloha
Prírodný park sa nachádza južne od hlavného mesta Sofia a leží celkovo na území troch bulharských oblastíoblasti Sofia, Sofijskej oblasti a Pernickej oblasti.
Túlúnovci
Ahmadov syn Chumarávajh musel čoskoro po otcovej smrti opäť bojovať o nezávislosť proti abbásovskému regentovi Al-Muwaffakovi. Výsledkom bojov bola dohoda, podľa ktorej Chumarávajhovi jeho územia v Egypte, Sýrii a časti Mezopotámie zostali, musel však kalifovi zaplatiť čiastku 300 000 dinárov, mier bol utvrdený svadbou Chumarávajhovej dcéry s kalifom. Aby túlúnovský panovník ukázal kalifovi svoju veľkoleposť, poslal kalifovi ako veno 400 000 dinárov. Chumarávajh znovu opakovanie viedol boje proti Byzantíncom a podarilo sa mu do ríše znovu začleniť aj vzbúrenú Kilikiu. Panovníkov prepychový život však krajinu finančne značne vyčerpával a v roku 896 bol zavraždený.
Vitoša (prírodný park)
Dejiny
Začiatkom 30. rokov 20. storočia sa začali objavovať prvé myšlienky na vytváranie chránených teritórií na území Bulharska. Stáli za nimi predovšetkým najvyšší predstavitelia vedeckých kruhov. K iniciatíve sa aktívne pripojili predovšetkým vtedajšie botanické, prírodno-náučné, geologické a speleologické združenie, združenie Lesníckej akadémie, Bulharský turistický zväz, rybársky zväz a poľovnícka organizácia, ako aj vtedajšie Ministerstvo poľnohospodárstva a štátnych majetkov, ktoré spolu založili Zväz na ochranu natívnej prírody. V roku 1931 tento zväz ustanovil komisiu, ktorá dostala za úlohu pripraviť zoznam rastlinných druhov a plôch, ktoré by mali dostať ochranný štatút. O dva roky neskôr na základe návrhu komisie zväz navrhol prvé územia, ktoré by ochranný štatút mohli dostať, medzi nimi aj časť pohoria Vitoša. Vitoša bola následne v roku 1934  vyhlásená ako národný park  na ploche 6410 hektárov. V tej dobe tak boli chránené len najvyššie časti pohoria. Išlo o prvý národný park nielen v Bulharsku, ale aj na území celého Balkánskeho poloostrova. V priebehu roku 1935 vznikla aj prvá špecializovaná administratíva, ktorá sa tomuto parku venovala. O rok neskôr bol štatút parku zmenený a Vitoša sa stala z národného parku, tzv. ľudovým parkom. V roku 1952 bolo územie ochrany zväčšené na 22 725,8 hektára. Neskôr v roku 1954 sa rozloha parku zredukovala z dôvodu prípravy lesohospodárskeho projektu na 15 807,3 hektára, v roku 1981 však bola opäť zväčšená a to na 26 547 hektárov. K ďalšiemu zväčšeniu rozlohy došlo 8. februára 1991 a to na 26 606 hektárov. V roku 2000 došlo opätovne ku rekategorizácii a Vitoša bola zaradená do kategórie prírodných parkov. K ďalšiemu zväčšeniu rozlohy došlo v roku 2004 a plocha ochrany sa tak zvýšila na 27 079,114 hektára. V hraniciach prírodného parku sa tak od tohto roku nachádza takmer celé územie pohoria Vitoša.
Flóra
Na území prírodného parku Vitoša bolo opísaných celkovo 1489 druhov vyšších rastlín, z toho 25 bulharských endemitov, 31 balkánskych endemitov, pričom 47 druhov je zapísaných v Červenej knihe Bulharska. Ďalej sa tu vyskytuje okolo 500 druhov húb, 500 druhov rias, 300 druhov machov a 200 druhov lišajníkov.
Túlúnovci
Po jeho smrti vypukli v Sýrii nepokoje podporované kalifom v Bagdade a moc Túlúnovcov začala upadať. Chumarávajhov syn Džajš bol zosadený vojenskými veliteľmi a kalifove vojská na čele s Muhammadom ibn Sulajmánom poľahky obsadili nestabilnú Sýriu, a v roku 905 vytiahli aj proti Hárúnovmu sídlu v Egypte. Palácová stráž Hárúna na to zavraždila a ani snahy Šajbána, Chumarávajhovho brata už rozpadu túlúnovského panstva nezabránili. Egypt sa stal zase abbásovskou provinciou. Určitú mieru samostatnosti Egypt následne získal za vlády abbásovských guvernérov, resp. vazalov Ichšídovcov, ktorí v Egypte vládli od roku 935, až kým Egypt v roku 969 nedobyli šiitski Fátimovci zo severnej Afriky.
Vitoša (prírodný park)
Dreviny
Lesný porast na území prírodného parku Vitoša je tvorený zoskupeniami rôznych druhov drevin a to predovšetkým dubu žltkastého (Quercus dalechampii), hrabu obyčajného (Carpinus betulus), buku lesného (Fagus sylvatica), brezy previsnutej (Betula pendula), smreku obyčajného (Picea abies), borovice lesnej (Pinus sylvestris) a borovice čiernej (Pinus nigra). Okrem nich sa na území parku nachádzajú aj niektoré reliktné skupiny drevitých porastov a to napríklad endemickej borovice balkánskej (Pinus peuce), tisu obyčajného (Taxus baccata), alebo vŕby laponskej (Salix lapponum).
Túlúnovci
Zoznam panovníkov
Vitoša (prírodný park)
Byliny
Zo vzácnych druhov rastlín zapísaných v Červenej knihe Bulharska sa na teritóriu Vitoše nachádzajú predovšetkým žltohlav európsky (Trollius europaeus), orlíček zlatý (Aquilegia aurea), veternica narcisokvetá (Anemone narcissiflora), poniklec lúčny (Pulsatilla pratensis), Lilium jankae. Ďalej sa vyskytuje až desať druhov horcov z ktorých sú chránené dva druhy a to horec bodkovaný (Gentiana punctata) a horec žltý (Gentiana lutea). Ďalej sa na území parku vyskytuje pomerne veľký počet druhov z čeľade vstavačovité (Orchidaceae) z ktorých je časť zapísaná na zozname Dohovoru o medzinárodnom obchode s ohrozenými druhmi voľne žijúcich živočíchov a rastlín, medzi nimi napríklad vstavač purpurový (Orchis purpurea), vstavač bledý (Orchis pallens), alebo Sternbergia colchiciflora. Z mäsozravých chránených rastlín sa vyskytujú rosička okrúhlolistá (Drosera rotundifolia) a tučnica obyčajná (Pinguicula vulgaris). Z bulharských endemitov sú na území Vitoše najrozšírenejšie Jasione bulgarica, Minuartia bulgarica a Luzula deflexa.
Botanicky je veľmi zaujímavý tzv. „Bosneškija varovikov karstov rajon“ (, doslova Bosnešský vápencový krasový rajón) v južnej časti Vitoše, kde sa nachádzajú kalcifilné porasty typické pre vápencové pohoria západného Bulharska. Ide predovšetkým o stepné a endemické druhy ako napríklad Bromus moesiacus, yzop lekársky (Hyssopus officinalis), Allium cupani, Tragopogon balcanicus, klasovec limonkolistý (Asyneuma limonifolium), Asphodeline taurica, Hyacinthella leucophaea, Pimpinella tragium lithophila, alebo Onosma visianii.
Fauna
Zo živočíchov na území Vitoše žije približne 800 druhov motýľov, 40 druhov mravcov, 10 druhov obojživeľníkov, 14 druhov plazov, 114 druhov hniezdiacich vtákov, ako aj približne 50 druhov cicavcov.
Cicavce
Najcharakteristickejšími cicavcami sú pre prírodný park Vitoša jeleň lesný (Cervus elaphus), diviak lesný (Sus scrofa), líška hrdzavá (Vulpes vulpes), srnec lesný (Capreolus capreolus), jazvec lesný (Meles meles), medveď hnedý (Ursus arctos), daniel škvrnitý (Dama dama), mačka divá (Felis silvestris), veverica obyčajná (Sciurus vulgaris), kuna skalná (Martes foina), kuna lesná (Martes martes), zajac poľný (Lepus europaeus), jež tmavý (Erinaceus europaeus), pĺšik lieskový (Muscardinus avellanarius), plch lesný (Dryomys nitedula), alebo lasica myšožravá (Mustela nivalis).
Z celkovo viac ako desiatich druhov netopierov vyskytujúcich sa na území Vitoše sú najčastejší podkovár malý (Rhinolophus hipposideros), podkovár veľký (Rhinolophus ferrumequinum), netopier veľký (Myotis myotis), netopier Blythov (Myotis blythii), netopier pestrý (Vespertilio murinus), ucháč sivý (Plecotus austriacus) a lietavec sťahovavý (Miniopterus schreibersii).
Vtáky
Najtypickejšími zástupcami vtákov na území parku sú napríklad sojka obyčajná (Garrulus glandarius), skaliar pestrý (Monticola saxatilis), drozd kolohrivec (Turdus torquatus), orešnica perlavá (Nucifraga caryocatactes), ďateľ veľký (Picoides major), tesár čierny (Dryocopus martius), sýkorka uhliarka (Parus ater), krivonos smrekový (Loxia curvirostra), drozd čierny (Turdus merula), jariabok hôrny (Tetrastes bonasia), sokol myšiar (Falco tinnunculus), myšiak hôrny (Buteo buteo), myšiak hrdzavý (Buteo rufinus), jastrab veľký (Accipiter gentilis), sova obyčajná (Strix aluco), myšiarka ušatá (Asio otus), kuvik obyčajný (Athene noctua), alebo pôtik kapcavý (Aegolius funereus).
Chránené podcelky
V hraniciach prírodného parku sa nachádzajú dve rezervácie (Torfeno branište a Bistriško branište), ako aj prírodná pamiatka ako jaskyňa Duchlata, ktorá je najdlhšou jaskyňou na území Bulharska.
Ochrana a predmet ochrany
Kategória: prírodný park
Predmetom je ochrana celého horského masívu pohoria Vitoša, predovšetkým skalných masívov a stien, jaskyní, kamenných riek, vysokohorských lúk, lesov ako aj zachovanie bohatej biodiverzity na území prírodného parku.
Turizmus
Prírodný park má veľký rekreačný význam pre hlavné mesto Sofia. Ročne park navštívi okolo 1 000 000 návštevníkov. Na území Vitoše bolo vybudovaných viac ako 290 kilometrov turistických ciest. V hraniciach prírodného parku sa tiež nachádza 24 horských chát, 14 útulní, 30 areálov pre odpočinok, 4 hotely, 6 reštaurácií, niekoľko lyžiarskych zjazdoviek a niekoľko lanoviek. Zriadené je aj informačné centrum prírodného parku.
Olšovec
Olšovec môže byť:
Marcilloles
Marcilloles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kostol svätého Bartolomeja (Brašov)
Kostol svätého Bartolomeja je gotický evanjelický kostol z obdobia stredoveku nachádzajúci sa na ulici Strada Lungă pri úpätí vrchu Sprenghi v centrálnej časti mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je najstaršou budovou v meste.
Názov
Kostol niesol zpočiatku názov Kostol troch sirôt, ktoré sú údajne pochované pod oltárom.
Konfesia
Kostol bol zpočiatku rímskokatolícky. Protestanstským sa stal počas obdobia reformácie v roku 1543, kedy sa evanjelická viera medzi brašovskými Sasmi rýchlo šírila. Kostol nebol autokefálny, patril pod správu Čierneho kostola, ale po mnohých protestoch a žiadostiach veriacich získal v roku 1863 samostanosť.
Charakteristika a dejiny
Kostol bol postavený pred rokom 1223, pravdepodobne okolo roku 1200, po tom čo sa v regióne usídlil Rád nemeckých rytierov a v čase výstavby išlo o jeden z najväčších kostolov postavaných na území Sedmohradska. Zakladateľom kostola bol Herman von Salza, ktorý bol v tom čase vodcom spomínaného rádu. Prvá zmienka v dokumentoch o kostole pochádza z roku 1223. Zakladateľom kostola bol Herman von Salza, ktorý bol v tom čase vodcom spomínaného rádu. Táto budova postavaná ako bazilika v románskom slohu bola takmer úplne zničená v roku 1241 počas mongolského nájazdu a následne musela byť renovovaná. Prvá zadokumentovaná zmienka o dnešnej rekonštruovanej budove pochádza z roku 1417. Kostol a jeho okolie boli následne poškodené pri tureckých nájazdoch v rokoch 1421 a 1438. V roku 1460 bol kostol poškodený pri nájazdoch vojsk Vlada Tepesa a v roku 1611 pri útoku vojska Gabriela Báthoryho bol vážne poškodený.
Budova prešla reštauráciou v rokoch 1634 - 1663.
Veľký požiar, ktorý postihol Brašov v roku 1689 Kostol svätého Bartolomeja nezasiahol.
V roku 1822 postihlo Brašov zemetrasenie v dôsledku ktorého sa zrútila veža kostola, ktorá bola následne v roku 1842 zreštaurovaná a zvýšená. Veža je trojposchodová. Prvé poschodie pochádza ešte z bývalej budovy a má kruhovité okná. Druhé poschodie je vybavené neogotickými oknami a na tretom poschodí sa nachádza hodinový systém.
Interiér je vyzdobený maľbamiv románskom a gotickom slohu.
Súčasný hlavný oltár v kostole pochádza z roku 1791, pred ním bol v budove hlavný oltár z roku 1683. Oltár bol po zemetrasení v roku 1822 upravený v klasicistickom slohu.
Organ, ktorý sa v súčasnosti v kostole nachádza je tam od roku 1923 a je kópiou organu z 18. storočia, ktorý sa nachádzal v budove predtým.
Budova prežila takmer neporušená niekoľko tureckých nájazdov ako aj veľký požiar Brašova v roku 1689 a útoky vojsk Vlada Tepesa v roku 1460, či Gabriela Báthoryho v roku 1611, aj keď pri týchto udalostiach boli poškodené časti kostola, ktoré museli byť neskôr renovované. Okolo kostola je postavený kamenný obranný múr, ktorý je okrem jeho východnej časti, ktorá bola zbúraná, tiež zachovaný v pôvodnej stredovekej forme.
Dnes je kostol fungujúci a slúži miestnej evanjelickej komunite. Je okrem duchovného aj kultúrnym centrom, keďže sa ňom konajú cirkevné hudobné festivaly. V roku 2003 bolo v interiéri kostola zriadené a otvorené etnografické múzeum s viac ako 1500 exponátmi darovanými saskými emigrantami. Expozícia múzea tak predstavuje zariadenie typickej saskej domácnosti, ako aj tradičné saské remeslá.
Trasavka veľká
Trasavka veľká je pavúk z čeľade trasavkovitých. Je to jeden z druhov, ktoré sú ľudovo nazývané „záchodové pavúky“ (spolu s napr. trasavkou koscovitou – Pholcus opilionides), pretože sa vyskytujú v pivniciach, na toaletách a všeobecne v chladných a vlhkých častiach ľudských obydlí.
Popis
Telo samotné dosahuje veľkosť 8-11 mm, no pre enormne dlhé nohy je omnoho väčšia. Celkovo vzhľadom pripomína kosca, no pri bližšom pohľade je zreteľné rozdelenie tela na hlavohruď a bruško. Je to pavúk bledosivej farby s neurčitou tmavšou kresbou. Oči sú umiestnené na stranách hlavohrude.
Správanie
Stavia si nepravidelné malé siete, do ktorých chytá hmyz, častokrát väčší (hmotnosťou), než je on sám. Typická je obranná reakcia pri vyrušení - začne rýchlo kmitať telom, aby zmiatol nepriateľa.
Ekológia a rozšírenie
V Európe je hojná, v severnejších oblastiach menej. Rozšírenie mimo Európy: viď mapka v šablóne. Je to typický synantropný druh, ktorému sa dobre darí v ľudských obydliach.
Radu Albot
Radu Albot (* 11. november 1989, Kišinev) je moldavský tenista.
Gratinovanie
náhľad|Zapečená brokolica Gratinovanie je druh tepelnej úpravy pokrmov používané v každej národnej gastronómii v Európe. Jeho technologický postup spočíva v rýchlom zapečení pripravenej porcie preliatej rôznymi druhmi omáčok, syrom, smotanou a vajcami tak, že nastane zmena hustoty z tekutej na tuhú. Povrch má byť zlatožltý, nie pripálený. Gratinovaná porcia v zapekacej nádobe, čo môže byť timbál, miska, tanier, sa podáva priamo na stôl ešte teplá. Táto úprava sa odporúča vykonať v rozohriatej piecke. Na gratinovanie používame už raz tepelne upravované jedlá, napr. mäso, zemiaky, cestoviny, pretože technologický postup gratinovania má byť zameraný na konečné dotvorenie a nie na základnú tepelnú úpravu. Výnimku tvoria mäkkýše a jemné rybacie mäso.
Gratinovať sa môžu teplé predjedlá, polievky, medzichody, hlavné chody a teplé múčniky. Gratinovacia nádobka sa podáva tak, že sa kladie na klubový tanier, ktorý je súčasťou couvertu. Príbor sa použije taký, ktorý je v súlade s daným chodom v menu.
Ichšídovci
Ichšídovci boli vládnuca dynastia v Egypte v rokoch 935 až 969, vládli pod patronátom Abbásovcov.
Ichšídovci sa k moci dostali po tom, čo bol zakladateľ dynastie, Turek Muhammad ibn Tugdž v roku 935 menovaný Abbásovcami za guvernéra v Egypte. Meno Ichšídovci je odvodené od titulu Ichšíd, ktorý Muhammadovi udelil kalif ar-Rádím. Titul používali veľmoži v turkickej Fargáne. Muhammadova rodina Abbásovcom slúžila už po tretiu generáciu. Hoci sa sám Muhammad narodil v Bagdade, raný život strávil na túlúnovských panstvách v Sýrii a Palestíne, kde slúžil pod jeho otcom. Po páde túlúnovskej moci bol spolu so svojim otcom väznený, ale po otcovej smrti bol prepustený a ustanovený za správcu Palestíny (928) a Damašku (931). V roku 933 bol síce menovaný za správcu Egypta, avšak do Egyptu ani neprišiel, pretože bol čoskoro vystriedaný.
Egypt sa v tomto období dostal do nebezpečenstva, pretože záujem oň mali severoafrickí šiitski Fátimovci, ktorí už dlhodobo túžili rozšíriť hranice svojho panstva do Levanty a zvrhnúť Abbásovcov. Kalif preto Muhammada v roku 935 znovu vymenoval za egyptského správcu a Ichšíd sa jej tentokrát aj ujal, a v niekoľkých bitkách Fátimovcov odrazil. Hoci sa pohrával aj s myšlienkou uznania fátimovskej zvrchovanosti, zostal verný sunnitskému kalifovi v Bagdade. V nasledujúcom období Muhammad okrem Egyptu ovládol aj Sýriu, kde sa po roztrieštení moci abbásovského kalifátu vytvorilo mocenské centrum prvého amíra al-umará Ibn Rá'ika, a pod zvrchovanosť Ichšída sa dostali aj posvätné moslimské mestá Mekka a Medina. Územné zisky na severe ho priviedli do stretu s Hamdánovcami. Hoci sa mu v bitke podarilo ich vojská poraziť, jeho cieľom nebol ďalší územný zisk, a preto s nimi uzavrel iba mierny mier, v ktorom sa zaviazali k poplatkom.
Zoznam panovníkov
Bystrík (vrch v Pieninách)
Bystrík je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží v hraničnom hrebeni nad obcou Lesnica, približne severozápadne od Starej Ľubovne.
Poloha
Nachádza sa v západnej časti Pienin, priamo na štátnej hranici s Poľskom. Leží tak na rozhraní Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresov Stará Ľubovňa a Nový Targ a zasahuje na katastrálne územie obce Lesnica a mesta Szczawnica. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná Lesnica a na severovýchode ležiace poľské mesto Szczawnica.
Opis
Bystrík leží na západnom konci hlavného hrebeňa, nad ohybom rieky Dunajec, západne od vrchu Šafranovka. Východne sa nachádza tiež Jarmuta, Lužná skala a Rabštín , južne Aksamitka , Plašná  a Holica , západne Tri koruny , Sokolica  a Czertezik  a severne Groń  a Dzwonkówka. Oblasť je súčasťou povodia rieky Dunajec, kde vodu z južných svahov odvádza Lesnický potok a zo severných odteká priamo do blízkej rieky Dunajec. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Pečeň (rozlišovacia stránka)
Pečeň alebo pečienka môže byť :
Bystrík (vrch v Pieninách)
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Južnú časť hrebeňa však tvorí skalný útes, ktorý tak umožňuje výhľad najmä na okolité vrcholy Pienin a susednú Spišskú Maguru, severným smerom možno z vhodných lokalít pozorovať okolité prihraničné vrchy v Poľsku.
Pečeň (rozlišovacia stránka)
Pečeň môže byť aj starší názov Pečnianskeho lesa, pozri Pečniansky les (chránený areál)
Bystrík (vrch v Pieninách)
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný hrebeňom z blízkeho Sedla pod Šafranovkou, dostupného:
Plana (pohorie)
Plana je malé pohorie nachádzajúce sa v Oblasti Sofia v západnom Bulharsku juhovýchodne od Sofie.
Názov
Názov pohoria Plana s najväčšou pravdepodobnosťou pochádza od jej charakteristického vzhľadu, ktorý pripomína plošinu. Predpokladá sa totiž, že výraz „plana“ je prvotne buď tráckeho, prípadne slovanského pôvodu a označuje „rovinu“, alebo „plošinu“. V minulosti sa pre pohorie používal aj názov Dolna planina (, doslova Dolné pohorie, alebo Spodné pohorie) a to z dôvodu, že sa predpokladalo, že Plana nie je samostatné pohorie, ale predhorie Vitoše. Samotné pohorie bolo týmto názvom pomenované po hlavnom rozvodnom hrebeni, ktorý už niesol tento názov.