cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eurofighter Typhoon
Vznik a vývoj
V roku 1984 sa Francúzsko chcelo ujať vedúcej úlohy pri realizácii projektu. Predložilo taktiež požiadavku, skonštruovať lietadlo tak, aby bolo možné jeho nasadenie aj na lietadlovej lodi. Keďže sa Francúzsko nedokázalo s partnermi dohodnúť na uvedených požiadavkách, opúšťa v roku 1985 konzorcium. Spúšťa svoj vlastný projekt, ktorého výsledkom bude stíhacie lietadlo Dassault Rafale.
Delená cesta (Bratislava)
Delená cesta je čiastočne slepá ulica v Bratislave, v mestskej časti Devín. Križuje sa len s jednou ulicou.
Eurofighter Typhoon
Vznik a vývoj
Prvý let prototypu Eurofighter sa konal 27. marca 1994 v Bavorsku. 2. septembra 1998 dostalo lietadlo počas ceremoniálu vo Farnborough oficiálne svoje meno Eurofighter Typhoon. Prvý sériovo vyrábaný Eurofighter bol verejnosti predstavený 13. júna 2003 a 4. augusta toho istého roku bol zaradený do výzbroje Luftwaffe.
Konštrukcia
náhľad|Eurofighter Typhoon FGR4 britskej [[Royal Air Force|RAF ukazuje svoje delta krídlo a kačacie plochy pod kabínou pilota]]
Drak
Konštrukcia lietadla s delta krídlom a kačacími plochami je navrhnutá ako prirodzene nestabilná pri nižších rýchlostiach. Vďaka tejto konštrukcii a systému fly-by-wire má však stroj dobrý vztlak, výbornú obratnosť a nižší odpor pri vyšších rýchlostiach.
Drak lietadla bol navrhnutý tak, že až 82 % tvoria kompozitné materiály, vďaka čomu sa podarilo výrazne znížiť hmotnosť Typhoonu. Ďalších 15 % konštrukcie pozostáva z hliníkovej a titánovej zliatiny, t.j. materiálov, v ktorých sa snúbi vysoká pevnosť a s nízkou hmotnosťou.
Keďže je Typhoon projektom štyroch partnerských krajín, výroba jednotlivých komponentov je rozdelená nasledovne:
Drak Typhoonu bol navrhnutý s ohľadom na čo najnižší radarový odraz, aj keď sa ešte nedá hovoriť o „stealth“ stíhačke.
Kokpit
Kabína pilota je vybavená tromi multifunkčnými farebnými displejmi a taktiež HUD displejom. Aby sa minimalizoval reakčný čas pilota pri náročných bojových podmienkach, v kokpite je využitý koncept HOTAS (Hands-On-Throttle-And-Stick), t.j. najdôležitejšie ovládacie prvky sú umiestnené na plynovej a riadiacej páke. Bojové nasadenie výrazne uľahčuje taktiež prilba Striker od firmy BAE Systems, ktorá zobrazuje pilotovi najdôležitejšie avionické a taktické informácie. Prilba navyše obsahuje kameru nočného videnia, čo výrazne zefektívňuje nasadenie počas noci. Samozrejmosťou je prilbový zameriavač, vďaka ktorému môže pilot uzamknúť cieľ a vystreliť aj tzv. „cez rameno“. Prostredníctvom prilby môže pilot ovládať lietadlo aj hlasovými pokynmi.
Avionika
náhľad|vľavo|Prototyp radaru CAPTOR-E náhľad|170px|Infračervený prieskumný a zameriavací systém PIRATE
Eurofighter Typhoon je vybavený pulzným dopplerovským radarom Captor-M, ktorý je schopný vyhľadať cieľ až na 185 km. Tento radar má byť nahradený novovyvinutým radarom typu AESA (Active Electronically Scanned Array). Je to radar s aktívnym elektronickým vychylovaním lúča a nesie označenie CAPTOR-E, alebo CAESAR (CAPTOR Active Electronically Scanned Array Radar). Posúva možnosti Typhoonu útočiť na pozemné ciele za každého počasia a je oveľa odolnejší voči rušeniu, ako jeho predchodca. Jeden z odborníkov firmy EADS, podieľajúcej sa na vývoji, sa vyjadril, že radar bude schopný vyhľadať stíhačku F-35 až na vzdialenosť 59 km. Hoci bol vývoj radaru už ukončený a lietadlá druhej a tretej série by ním mohli byť výrazne modernizované, žiadna z krajín oň zatiaľ neprejavila záujem.
Od roku 2007 sú lietadlá Eurofighter Typhoon vybavené tiež infračerveným prieskumným a zameriavacím systémom PIRATE. Ide o elektro-optický systém, ktorý je umiestnený v prednej časti trupu, naľavo od kokpitu. V režime vzduch-vzduch PIRATE vyhľadáva horúce výfukové plyny prúdových motorov a umožňuje ich sledovanie. V režime vzduch-zem vyhľadáva tepelné zdroje na povrchu Zeme. Je spojený s displejom prilby pilota, v ktorej sa zobrazujú ciele vo vysokom rozlíšení. PIRATE je schopný sledovať súčasne do 200 cieľov.
RAF
náhľad|Britský Typhoon sprevádza ruský Tu-95
Dňa 17. augusta 2007 vzlietli dva Typhoony prvýkrát proti ruskému bombardéru Tupolev Tu-95, ktorý sa priblížil k vzdušnému priestoru Británie. Podobných vzletov, pri ktorých je potrebné eskortovať ruské lietadlá, sa odvtedy uskutočnili stovky. Obzvlášť veľa vzletov na zabezpečenie vzdušného priestoru sa konalo v rokoch 2014 – 2015, kedy sa aktivita ruských vzdušných síl výrazne zintenzívnila.
Dňa 21.marca 2011 sa začalo desať Typhoonov podieľať na udržiavaní bezletovej zóny nad Líbyou. Už o tri týždne na to sa britské Typhoony zúčastnili prvýkrát ostrého bombardovania pozemných cieľov. Dňa 12. apríla 2011 úspešne zhodili presne navádzané bomby typu GBU-16 Paveway II na vojenské vozidlá Kaddáfiho jednotiek. Vzhľadom k tomu, že piloti Typhoonov nemali ešte dostatočné skúsenosti s misiami vzduch-zem, označovanie cieľov pre nich zabezpečovali stíhačky Tornado GR4, prostredníctvom kontajnerov Litening III.
Talianske vzdušné sily
Dňa 29. marca 2011 sa Eurofightery talianskych vzdušných síl zapojili do udržiavania bezletovej zóny v Líbyi.
Používatelia
náhľad|Eurofighter Typhoon [[Saudské kráľovské letectvo|Saudského kráľovského letectva]]
Dňa 30. januára 1998 bola podpísaná prvá zmluva o výrobe konkrétneho počtu lietadiel pre jednotlivé partnerské krajiny. Výroba prebiehala nasledujúce roky v troch sériách, ktoré sa líšia od seba vybavením a množstvom integrovaných zbraní.
Popri partnerských štátoch, združených v konzorciu, sa ďalším používateľom stalo v júli 2007 Rakúsko. Hoci išlo o kontrakt, poznačený korupčným škandálom, 15 lietadiel 1. výrobnej série už niekoľko rokov stráži rakúsky vzdušný priestor.
V roku 2007 podpísala Saudská Arábia s BAE Systems zmluvu za 4,4 miliardy libier na dodávku 72 stíhačiek Eurofighter Typhoon. Z celkového počtu strojov by 48 kusov malo pochádzať ešte z 2. série a 24 bude z najnovšej 3. série.
Ďalším používateľom stíhačiek Eurofighter sa stane Omán, ktorý v roku 2012 objednal 12 lietadiel, ako náhradu za zastaralý SEPECAT Jaguar. Ide už o produkciu z 3. série, ktorá by mala byť Ománu dodaná v roku 2017.
Po Saudskej Arábii a Ománe bude Kuvajt treťou krajinou Arabského polostrova, ktorá zaradí Eurofighter Typhoon do svojho letectva. V septembri 2015 oznámilo konzorcium Eurofighter uzavretie dohody s Kuwaitom o nákupe 28 kusov týchto lietadiel v hodnote 7 – 8 mld. eur. Kuvajt zdôvodnil svoje rozhodnutie vzrastajúcim nebezpečenstvom zo strany Islamského štátu. Dohoda s Eurofighter GmbH bola prekvapením, keďže sa pôvodne očakávalo, že sa Kuvajt rozhodne pre F/A-18E/F Super Hornet od spoločnosti Boeing. Stíhačky Typhoon, vyrobené pre Kuvajt, budú mať ako prvé a zatiaľ ako jediné, integrovaný AESA rádiolokátor CAPTOR-E.
Súčasní používatelia
náhľad|350px|Súčasní používatelia lietadiel Eurofighter Typhoon (modrá) a budúci (tyrkysová) náhľad|Vzlietajúci Eurofighter EF 2000GS v službách [[Luftwaffe (Bundeswehr)|Luftwaffe patriaci Taktisches Luftwaffengeschwader 73 „Steinhoff“]] náhľad|Dvojmiestna cvičná/stíhacia verzia Typhoon T3 patriaca [[29. peruť RAF|29. peruti RAF zo základne Coningsby]] náhľad|Eurofighter EF 2000S [[Španielske vzdušné sily|španielskych vzdušných síl patriaci jednotke Ala 11]] náhľad|Eurofighter F-2000A [[Talianske vzdušné sily|talianskych vzdušných síl patriaci 36º Stormo Riccardo Helmut Seidl]]
Špecifikácie
right|400px náhľad|Eurofighter EF 2000S [[Rakúske vzdušné sily|rakúskych vzdušných síl]] náhľad|Prúdový motor EJ200 náhľad|Eurofighter Typhoon so zavesenou výzbrojou náhľad|Kontajner LITENING
Údaje z Typhoon performance data, BAE Systems, Superfighters a Modern Fighters.
Výkony
Maximálna rýchlosť: /h
Priama cesta (Bratislava)
Priama cesta je ulica v Bratislave, v mestskej časti Devín. Križuje sa len s jednou ulicou.
Bedřich Brunclík
Bedřich Brunclík (* 6. júl 1946, Praha) je bývalý česko-slovenský hokejista (útočník) a tréner.
Klubový hokej
S hokejom začínal ako slávista na štvanickej "nudli" ako desaťročný, kde pôsobil až do roku 1965. Pri nástupe na vojenčinu si mohol vybrať medzi druholigovými Litoměřicami a Košicami, ktoré vtedy hrávali prvú ligu. Rozhodol sa pre druhú možnosť a za vtedajšiu Duklu (1965 - 1967) a neskôr VSŽ (1967-1981) odohral celkovo v najvyššej česko-slovenskej hokejovej súťaži 16 sezón, počas ktorých odohral 587 stretnutí a strelil 237 gólov. Niekoľko sezón pôsobil aj ako kapitán tímu. Hrával s číslom 7. Odohral najviac sezón a najviac zápasov v rade spomedzi všetkých hráčov HC Košice.
Trénerská činnosť
Po ukončení hráčskej kariéry trénoval v rokoch 1981 - 1985 VSŽ Košice. V rokoch 1987 - 1989 trénoval Poldi Kladno. Následne pôsobil v Holandsku, v sezóne 1989/1990 viedol ako hlavný tréner Heerenveen Flyers a ďalšiu sezónu 1990/1991 GIJS Bears Groningen. Počas sezóny 1991/1992 bol asistentom trénera česko-slovenského tímu do 20 rokov. Neskôr viedol tímy HK ŠKP Poprad, MHk 32 Liptovský Mikuláš a opäť Košice, kde pôsobil aj pri mládežníckych kategóriách.
Antológia 2: 1978 – 1990
Antológia 2: 1978 – 1990 je názov druhej časti kompilácie, Antológia 1: 1978 – 1990, Vaša Patejdla, ktorú vydalo hudobné vydavateľstvo Bonton v roku 1999.
Villeneuve (Gironde)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brioux-sur-Boutonne
Brioux-sur-Boutonne môže byť:
Châtelaudren
Châtelaudren môže byť:
La Chèze
La Chèze môže byť:
Étables-sur-Mer
Étables-sur-Mer môže byť:
Loudéac
Loudéac môže byť:
Lamballe
Lamballe môže byť:
Borievka
Borievka (ľudovo: borievča, jalovec; lat. Juniperus) je rod rastlín z čeľade cyprusovité, ako aj označenie ich plodov. Ide o ihličnaté dreviny (stromy a kry). Rastú na severnej pologuli, v Južnej Amerike, Indii a Afrike. Známych je asi 60 druhov.
Na Slovensku sa vyskytuje:
Chata pod Hrbom
Chata pod Hrbom je horská chata v Poľane, situovaná v Sedle pod Hrbom. Nachádza sa na západnom okraji lúky a od roku 2022 je pre verejnosť opäť otvorená.
Dejiny
História chaty siaha do roku 1935, kedy bola členmi KČST z Ľubietovej otvorená prvá budova. Počas II. svetovej vojny v horskej chate sídlil štáb 1. Československej partizánskej brigády a 3. partizánsky oddiel kapitána N. Kaličenka. Po potlačení SNP bola chata vo februári 1944 nemecko-maďarskými vojskami vypálená a po obnovení bola opätovne sprístupnená 28. mája 1950. Následne bola zoštátnená a využívaná ako rekreačné zariadenie Slovenskej akadémie vied. V 80. rokoch prešla do vlastníctva národného podniku Skloplast Trnava, ktorý v jej blízkosti vybudoval lyžiarsky vlek. Chata zmenila majiteľa a je od Júla 2022 opať otvorená pre všetkých.
Virelade
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kriminalistické laboratórium
Kriminalistické laboratórium je špecializované pracovisko, laboratórium určené na odborné pokusy, vedecký výskum, technický vývoj, expertné rozbory a posudky (pozri kriminalistická expertíza), špecializovanú diagnostiku, skúšobné testy (napr. vyšetrovacie pokusy) či školskú výuku v rámci kriminalistiky.
Langueux
Langueux môže byť:
Sedlisko
Sedlisko je potok VI. rádu na Záhorí, pretekajúci územím okresu Malacky, v katastri mesta Stupava. Je to prirodzený vodný tok prevažne nížinného a podhorského charakteru o dĺžke 3,938 km a s plochou povodia 5,113 km². Pramení v nadmorskej výške 220 m n. m. a vlieva sa do Dúbravy, vo výške 148 m n. m.
Prameň
Pramení na okraji dorasteného listnatého lesa, na západnom svahu vrchu Kamenný vršok (289 m n. m.), v Malých Karpatoch, v podcelku Pezinské Karpaty, v časti Stupavské predhorie, v nadmorskej výške 220 m n. m.
Opis toku
Po prameni potok pokračuje severozápadným smerom, onedlho opúšťa les a preteká trávnatou medzou uprostred lúky. Mierne sa stáča na západ, vzápätí znova na severozápad a križuje sa s elektrickým vysokonapäťovým vedením. Podteká miestnu účelovú komunikáciu a preteká areálom výrobných technologických hál. Tok sa presmeruje na západoseverozápad, podteká lesnú cestu a vteká do listnatého lesa, kde je opäť premostený pieskovou vozovkou a oblúkom sa stočí na juhozápad. Tečie v trávnatom poraste, mení smer na západojuhozápadný a dva razy za sebou podteká novovybudované účelové komunikácie. Križuje sa s 400 kV elektrickými drôtmi, míňa pravobrežný kríž a hneď je premostený mostom cesty I/2. Potok pokračuje v trávnato stromovom poraste, v poľnohospodársky využívanej krajine, o chvíľu podteká poľnú cestu a stáča sa na severozápad. Zakrátko sa križuje so súborom šiestich elektrických vedení vysokého napätia a následne ho pretína umelý vodný kanál, ktorý priteká od severnejšej Dúbravy a ústi do južnejšieho Zohorského potoka. Podteká diaľnicu D2, stáča sa na severozápadosever a ku svojmu ústiu pokračuje trávnatým korytom. Napokon sa v lokalite Sedlíčka ľavostranne vlieva do Dúbravy, v nadmorskej výške, ako jej jediný prítok.
Virsac
Virsac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jelcz PR100E
Jelcz PR100E je typ poľského pokusného trolejbusu, ktorý vznikol inštaláciou elektrickej výzbroje do ojazdenej karosérie autobusu Jelcz PR100.
Konštrukcia
Vozidlo PR100E bolo zostavené z karosérie varšavského autobusu Jelcz PR100, ktorá bola vyrobená v roku 1974 spoločnosťou Jelcz, odporovej elektrickej výzbroje a elektromotora pôvodom s trolejbusu Škoda 9Tr. Prototyp vozidla PR100 vznikol v roku 1977 v dielňach varšavského dopravného podniku v ulici Włościańskej. Jedným z impulzov k vzniku tohto vozidla bola aj úvaha o obnovenie trolejbusovej dopravy vo Varšave.
PR100E je dvojnápravový trolejbus s oceľovou karosériou zloženú z panelov. V pravej bočnici sa nachádzajú dvoje dvojkrídlové skladacie dvere. Vozidlo poháňa jeden trakčný motor. PR100 bol vybavený pomocným dieselagregátom od poľskej spoločnosti Ursus, ktorý umožňoval núdzový pojazd rýchlosťou 25 km/h aj so stiahnutými zberačmi.
Prototyp
Prototyp a zároveň jediný vyrobený trolejbus PR100E vznikol v roku 1977. V rovnakom roku bol podrobený skúškam vo Varšave na skúšobnej trati v ulici Stawki. Po ukončení týchto testov bol odovzdaný gdynskému dopravnému podniku, kde dostal evidenčné číslo 10102. V Gdyni slúžil do roku 1981, kedy bol vyradený.
Marťácky vrch
Marťácky vrch, miestne aj Marťakovský kopec je vrch v severovýchodnej časti pohoria Javorníky v geomorfologickej časti Rakovská hornatina.
Rozhľadňa
náhľad|Výhľad z rozhľadne V rokoch 2009 – 2011 bola na vrchole Marťáckeho vrchu postavená rozhľadňa Zákopčie. Štrnásť metrov vysoká stavba je postavená z prírodných materiálov (kameň a drevo). Rozhľadňa poskytuje kruhový výhľad, pri ktorom je okrem blízkych Javorníkov viditeľná aj Lysá hora v Moravsko-sliezskych Beskydách, Veľká Rača v Kysuckých Beskydách a Veľký Rozsutec v Malej Fatre.
Prístup
V oblasti prechádza červene značená trasa (Javornícka magistrála) z Čadce do Sedla pod Grapou, ktorá obchádza vrchol východným smerom a od ktorej vedie k rozhľadni značená odbočka. V osade Petránky sa križuje s modro značenou trasou (Cesta Vila Galvánka ) z Kysuckého Nového Mesta do centra Zákopčia.
Najkratšia cesta na vrchol, vhodná aj pre rodiny s deťmi, je z konečnej autobusov v osade U Rulcov cez osadu U Trnkov.
Vreskot
Vreskot môže byť:
Kriminalistická stopa
Vyhľadávanie a zaisťovanie stôp patrí medzi základné a najdôležitejšie úlohy kriminalistickej praktickej činnosti. Spôsoby zaisťovania jednotlivých druhov materiálnych stôp sa líšia podľa ich charakteru, pričom často možno jednu stopu zaistiť niekoľkými vzájomne odlišnými spôsobmi (napr. fotografovanie daktyloskopickej stopy a jej následné odobratie na daktyloskopickú fóliu).
Typológia
Kriminalistické stopy možno deliť podľa rôznych kritérií. Kriminalisti Jiří Straus a František Vavera uvádzajú ako najvhodnejšie nasledovné delenie:
Nadváha
thumb|Obvod pásu muža s ideálnou hmotnosťou, s nadváhou (nad 94 cm) a obézneho (nad 102 cm) Nadváha je predstupeň obezity, niekedy býva označovaná ako jej prvé štádium. Prináša zvýšené riziko zdravotných komplikácií. Pre európsku populáciu je podľa kritérií Svetovej zdravotníckej organizácie (WHO) definovaná indexom telesnej hmotnosti (body-mass index, BMI) v rozmedzí 25 až 30. Pre ázijskú a pacifickú populáciu je nadváha definovaná rozmedzím BMI 23 až 25, niekedy 23 až 27. Hodnota BMI nad 30 u belošskej európskej populácie je označovaná už ako obezita.
Orientačným ukazovateľom nadváhy je taktiež obvod pása. Pri obvode nad 94 cm u mužov a nad 80 cm u žien ide o nadváhu. Za obezitu je považovaný obvod pásu vyšší ako 102 cm u mužov a 88 cm u žien. Existujú aj ďalšie ukazovatele (pomer obvodu pásu k obvodu bokov, meranie hrúbky kožnej riasy a pod).
Príčiny nadváhy
Príčiny nadváhy možno všeobecne rozdeliť do niekoľkých skupín:
Naos
Naos môže byť:
Nitrácia
Nitrácia je elektrofilná substitučná reakcia. Pri nitrácii sa na zlúčeninu zavádza skupina -NO2. Využíva sa veľmi často pri príprave výbušnín ako nitroglycerín, TNT, hexogén a iné.
Mechanizmus
Pridaním kyseliny sírovej k dusičnej sa -OH skupina na kyseline dusičnej naprotonuje a odstupuje ako voda. Takto vzniká nitróniový ión NO2+. Nitróniový katión potom príjme elektrón od nejakého elektrofilu a vzniká tak prechodný komplex, ktorý sa stabilizuje odtrhnutím vodíka vodou.
Prax
Nitrácia je exotermický dej preto sa občas reakčná zmes chladí. Nitrácia môže rádovo trvať až niekoľko hodín. Väčšinou sa po úvodnej exotermickej reakcii reakčná zmes zahrieva na určitú teplotu (záleží od nitrovaného substrátu). Nitrácia benzénu do prvého stupňa (len jedna -NO2 skupina) prebieha pri teplote pod 50°C. Po ukončení reakcie sa väčšinou reakčná zmes premýva destilovanou vodou (ak to umožňuje povaha látky) na odstránenie nezreagovaných kyselín. Pre dostatočný výťažok je potrebné použiť čo najkoncentrovanejšiu kyselinu dusičnú. Tá sa však účinkom svetla a tepla rozkladá. Preto sa často používa namiesto samotnej kyseliny dusičnej nejaká jej soľ, ktorá pri reakcii s H2SO4 uvoľňuje nitróniový katión. Najčastejšie sa používajú KNO3 a NaNO3 ale je možné použiť aj NH4NO3.
Využitie
Priemyselne je nitrácia veľmi dôležitou operáciou. Pomocou nitrácie sa pripravujú hlavne výbušniny, v ktorých je prítomnosť -NO2 skupiny kľúčová. Nitráciou sa však pripravujú aj prekurzory na liečivá a iné látky. -NO2 skupina sa dá pomocou SnCl2 alebo železných pilín v kyslom prostredí zredukovať na -NH2 skupinu.
Kulm
Kulm môže byť:
Kyselina kaprónová
Kyselina kaprónová, systematicky kyselina hexánová, je karboxylová kyselina odvodená od hexánu. Je to bezfarebná olejovitá tekutina, ktorá vonia po kozách a iných hospodárskych zvieratách, po syre a vosku. Jej soli a estery sa nazývajú kapronáty alebo hexanoáty.
Jej významným izomérom je kyselina izokaprónová, ktorej deriváty vystupujú v metabolizme niekoľkých aminokyselín.
Názov
Slovo "kaprónová" je odvodené od latinského slova capra, koza. Podobný názov majú ešte dve ďalšie kyseliny: kaprylová (kyselina oktánová) a kaprínová (kyselina dekánová),  ktoré sú takisto pomenované po kozách.
Vlastnosti
Je to mastná kyselina so stredne dlhým reťazcom (MCFA), ktorá sa bežne nachádza v rôznych zvieracích tukoch a olejoch. Je to bezfarebná olejovitá kvapalina. Takisto je to jedna zo zlúčenín, ktorá spôsobuje charakteristickú nepríjemnú vôňu rozkladajúceho sa obalu semien ginka. Kyselina kaprónová tvorí spolu s kyselinami kaprylovou a kaprínovou asi 15 % tuku v kozom mlieku. Je to i jedna zo zložiek vanilky a syrov.
Použitie
Kyselina kaprónová sa používa na výrobu esterov, ktoré sa používajú ako umelé ochucovadlá, a vo výrobe hexylových derivátov, ako sú napríklad hexylfenoly.
Kyselina kaprónová sa používa pri výrobe parfémov, lubrikantov, vôní alebo farmaceutík. Takisto je možné použiť ju ako prídavok do krmiva. Niektoré lieky progestogenu sa predávajú ako kapronáty, napríklad hydroxyprogesterón kapronát a gestonorón kapronát.
Referencie
<references group="" responsive="1">
Slovenské stredohorie
Slovenské stredohorie je geomorfologická oblasť v rámci subprovincie Vnútorných Západných Karpát. Oblasť leží v strednej časti Slovenska. Približne v jej strede leží mesto Zvolen.
Vymedzenie
Oblasť na severe a severozápade hraničí s Fatransko-tatranskou oblasťou, na východe so Slovenským rudohorím a Juhoslovenskou kotlinou a Panónskou panvou na juhu a juhozápade.
Geológia
Celky Slovenského stredohoria vznikli v priebehu neogénu v dôsledku rozsiahlej sopečnej činnosti a budujú tzv. stredoslovenské neovulkanity. Ich členenie sa opiera o podrobné paleovulkanické rekonštrukcie V. Konečného a J. Lexu :
Geomorfologické členenie
V zmysle geomorfologického členenia sa Slovenské stredohorie delí na celky :
Jelcz PR110T
Jelcz PR110T je model poľského trolejbusu, ktorý bol vyrábaný v rokoch 80. a 90. 20. storočia. Výroba prebiehala v závodoch Jelcz v Jelczu-Laskowiciach a v KPNA vo Słupsku.
Tellin
Obyvateľstvo
Obec má približne 2 452 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Tellin pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Yvrac
Yvrac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
BB FM Rádio
BB FM Rádio je súkromná rozhlasová stanica pokrývajúca svojim FM signálom mesto Banská Bystrica a jej blízke okolie. Cieľovou skupinou sú poslucháči v produktívnom veku z Banskej Bystrice a priľahlých lokalít.
Technické zázemie
Hlavný vysielač Pomocný vysielač, slúži na dokrytie signálom "zašumené" miesta v centre Banskej Bystrice
Štúdio a jeho technika
Majetkové pomery
BB FM Rádio je prevádzkované spoločnosťou s ručeným obmedzeným BB FM s.r.o., so sídlom v Banskej Bystrici.
Majitelia a zároveň konatelia rádia podľa Obchodného registra Slovenskej republiky:
Tenneville
Tenneville je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Obyvateľstvo
Obec má približne 2 641 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Tenneville pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Alibi (kriminalistika)
Alibi (z  ) je dôkaz podozrivého, obvineného alebo obžalovaného zo spáchania trestného činu o neprítomnosti na mieste činu v čase spáchania príslušného trestného činu. V kriminalistike sa rozlišuje pozitívne a negatívne (lživé) alibi. Uznanie alebo neuznanie alibi sa odôvodňuje previerkou a vyhodnotením dôkazov.
Arenibek
Arenibek (staršie aj Arenibeck) je jediná vnútrozemská obec na Nauru. Obec je najväčšia a jediná v okrese Buada. Uprostred Arenibeku je lagúna Buada s veľkosťou 13 ha a maximálnou hĺbkou 78 metrov. Nad obcou je Janor, najvyšší bod Nauru s výškou 71 m n. m.
Kyselina 4-metylpentánová
Kyselina 4-metylpentánová je karboxylová kyselina, ktorá má nevetvený reťazec s piatimi atómami uhlíka a na štvrtom z nich má metylovú skupinu. Je to izomér kyseliny kaprónovej (hexánovej) a preto sa niekedy označuje ako kyselina izokaprónová. Okrem toho sa označuje i ako kyselina 4-metylvalérová. Jej konjugovaná zásada sa nazýva 4-metylpentanoát, izokapronát alebo 4-metylvalerát.
Počas údenia sa z dreva uvoľňujú látky, medzi ktoré patria prchavé kyseliny, ktoré zastavujú rast baktérií a ovplyvňujú chuť a výzor mäsa. Kyselina izokaprónová bola identifikovaná v dyme hikorového dreva.
Deriváty
Niektoré deriváty kyseliny izokaprónovej sú dôležitými látkami v biochémii. Derivát, ktorý má aminoskupinu na druhom uhlíku, je aminokyselina leucín (2-aminoizokapronát). Okrem toho sú dôležitými metabolickými intermediátmi hlavne α-ketoizokapronát a β-ketoizokapronát, ktoré vznikajú pri rozklade leucínu.
Tintigny
Tintigny je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Obyvateľstvo
Obec má približne 2 452 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Tintigny pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Oileus (Lokris)
Oileus (starogr. Οἰλεύς – Oileus, ) je v gréckej mytológii kráľ v Lokride.
Kráľ Oileus je uvedený medzi päťdesiatimi statočnými Argonautami, mužmi, ktorí sa zúčastnili plavby lode Argó, ktorá sa pod velením Iasóna plavila z Iólku do ďalekej Kolchidy pre zlaté rúno. Uvádza sa, že počas plavby utrpel Oileus zranenie od kovového pera jedného z stymfálskych vtákov, s ktorým Argonauti potom zviedli neobvyklý boj: spustili hlasný krik a navyše búšili zbraňami tak silne, že vtáky vyplašili a donútili ich opustiť ostrov Arétiadu a usídliť sa až v ďalekých horách. Zranenie, ktoré od nich Oileus utrpel, vyliečil lekár výpravy Asklépios, takže sa kráľ zdravý šťastne vrátil do svojej rodnej Lokridy.
V čase trójskej vojny bol už Oileus v pokročilom veku, preto sa vojny osobne nemohol zúčastniť. Zato jeho dvaja synovia sa v nej preslávili: Aias, zvaný „malý Aias“ bol jedným z najlepších kopijníkov. Svoju slávu si vydobyl vedľa menovca Aianta, zvaného „veľký Aias“. Malý Aias nebol žiadny silák, zato vynikal rýchlosťou a mrštnosťou.
Druhý Oileov syn sa volal Medón, jeho matkou bola nymfa Rhena. Ten viedol vojenské oddiely hrdinu Filoktéta, ktorý bol s nevyliečiteľnou ranou Grékmi zanechaný na ostrove Lemnos.
Vaux-sur-Sûre
Vaux-sur-Sûre je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Obyvateľstvo
Obec má približne 5 039 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Vaux-sur-Sûre pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
ABS-CBN
ABS-CBN Corporation (bežne známa ako ABS-CBN) je filipínsky zábavný a mediálny konglomerát so sídlom v Quezon City. Bola založená v roku 1946 ako Bolinao Electronics Corporation.
Spoločnosť vznikla zlúčením Alto Broadcasting System a Chronicle Broadcasting Network.
Aktuálne
Vnútroštátne:
Medzinárodné:
Bývalé
Vnútroštátne:
Medzinárodné:
Tadeáš Mikuláš Král
Štúdium a zamestnanie
Mikuláš Král po skončení základnej školy pre kádrové neodporúčanie riaditeľom základnej školy musel odísť z SVŠ v Čadci. Zamestnal sa ako brigádnik v OSP v Ružomberku a od roku 1962 nastúpil na Stredné odborné učilište Československých státních dráh Dielňa SNP vo Vrútkach. Po záverečnej skúške pokračoval ako pracujúci na SVŠP v Martine kde zmaturoval v roku 1969. Hneď v tom istom roku sa prihlásil na štúdium na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského (RKCMBF UK) v Bratislave.
Kňazské povolanie a akademická činnosť
Po skončení teologických štúdií bol v roku 1974 vysvätený za kňaza. Na svoje prvé pôsobisko kaplána v Spišskej diecéze nastúpil v Kežmarku (1974 — 1976), neskôr pokračoval v Poprade (1976 — 1978), kde po varovaní stratou štátneho súhlasu pre vykonávanie kňazskej činnosti odchádza za správcu farnosti do Mníška nad Popradom (1978). Po 20 mesiacoch bol preložený do Dovalova a excurrendo Malužiná (1979 — 1986). Nakoniec bol ešte správcom farnosti Chrasť nad Hornádom (1986 — 1990).
V roku 1986 tajne vstúpil do rehole františkánov — Rádu menších bratov a po roku 1990, ako tajomník provinciála odišiel za správcu farnosti Trnava — Tulipán (1990 — 1997) v Trnavskej arcidiecéze), kde v tom istom roku na sviatok sv. Františka zložil slávnostné služby a prijal rehoľné meno Tadeáš.
Keď sa v roku 1997 františkáni zriekli farnosti Trnava — Tulipán, prišiel do Prešova ako vikár domu, a zároveň pokračoval v štúdiu na RKCMBF UK v Bratislave, ktoré ukončil 17. marca 2004 licenčnou prácou Postavenie Cirkvi v Spišskej diecéze v rokoch 1945 až 1960.
Nakoniec, od roku 2004 pôsobí ako pastoračný kňaz v kláštore františkánov v Nových Zámkoch s určením pre pastoráciu v nemocnici.
Odtiaľ, už ako dôchodca, odišiel do charitného Domu Charitas sv. Jána Bosca v Spišskej Kapitule, kde sa prihlásil na rigoróznu skúšku v študijnom programe Sociálna filozofia. Po úspešnej obhajobe rigoróznej práce Koncepcia demokratického kapitalizmu Michaela Novaka mu 5. októbra 2018 na Katolíckej univerzite v Ružomberku bol udelený titul doktor filozofie — PhDr.
Spoločenské dielo
Okrem kňazského a akademického pôsobenia sa Tadeáš Mikuláš Král, OFM zaslúžil o osadenie viacerých sôch alebo reliéfov patrónky slovenských železničiarov sv. Kataríny Alexandrijskej na železničných staniciach po Slovensku, a to napr. v Nových Zámkoch či Poprade. Zároveň, duchovne doprevádza na národných púťach slovenských železničiarov, ako aj na ich púťach na Jasnú Horu v poľskom meste Čenstochová, kde táto pútnická tradícia železničiarov vznikla. Od roku 2015 duchovne vypomáha v kňazskom Dome Charitas sv. Jána Bosca v Spišskej Kapitule.
Alibi
Alibi (z ) môže byť:
Imrich Esterházi (1664 – 1745)
Život
Imrich Esterházi pochádzal zo starej uhorskej šľachtickej rodiny Esterházi (Esterházy), z jej česneckej vetvy. Narodil sa roku 1663 ako syn baróna Imricha Esterháziho z Galanty a Zuzany Bučanskej (Bucsányi) na Považí, ako miesto narodenia sa udáva Nové Mesto nad Váhom alebo (pravdepodobnejšie) Beckovský hrad.
Strednú školu vychodil v Trnave a Šoproni, v roku 1680 zložil rehoľné sľuby do rúk priora Ľudovíta Bariloviča. Na filozofickom štúdiu počúval entuziastické prednášky Ladislava Landora. V rokoch 1683 až 1687 študoval teológiu v Ríme na Nemecko–uhorskom kolégiu (Collegium Germanicum et Hungaricum, skrátene len Germanicum), kde získal akademický titul doktora a bol vysvätený za diakona. Po návrate do Uhorska, na sviatok sv. Pavla prvého pustovníka 15. januára 1868 ho v Marianke vysvätili za kňaza. Následne ho predstavení poslali do kláštora Lepoglava v Chorvátsku, kde prednášal filozofiu, cirkevné právo a morálnu teológiu. Po troch rokoch prišiel do Trnavy za profesora teológie.
Pôsobil ako vikár Chorvátsko-rakúskej provincie a sekretár generálneho predstaveného rádu pavlínov. V roku 1702 ho zvolili za generálneho predstaveného. V týchto funkciách dokázal upokojovať pnutie medzi poľskými, uhorskými, nemeckými, chorvátskymi a rakúskymi rehoľníkmi v ráde.
V roku 1706 bol menovaný za biskupa vo Vacove (Vác), pre politickú situáciu v Uhorsku (kurucké povstania) bol za biskupa vysvätený až v roku 1708 a už o pár mesiacov neskôr bol vymenovaný za biskupa v Záhrebe.
V Záhrebe sa ako tamojší biskup od roku 1708 podieľal na prijatí pragmatickej sankcie cisára Karola VI., ktorá bola mimoriadne významná pre umožnenie nástupnictva jeho dcéry Márie Terézie. Chorvátsky sabor (stavovský snem) ju prijal 11. marca 1712 a tým potvrdil dedičné právo Habsburgovcov na chorvátsky trón aj po ženskej línii. .
V roku 1725, 31. augusta, osem dní po smrti Christiana Augusta Saského ho cisár Karol VI. vymenoval za ostrihomského arcibiskupa. Toto menovanie potvrdila Svätá stolica 1. apríla 1726. Arcibiskupské pálium poslané pápežom Benediktom XIII. prevzal 11. júna 1727 pred sochou Matky Božej v Marianke. Ako arcibiskup ostrihomský síce mal sídlo v Trnave, žil však v arcibiskupskom paláci v Bratislave (dnes úrad vlády Slovenskej Republiky). náhľad|vľavo|Letný arcibiskupský palác, Bratislava
Dňa 25. júna 1741 v bratislavskom Dóme svätého Martina korunoval Máriu Teréziu za uhorskú kráľovnú. .
Zomrel 6. decembra 1745. Pochovaný je v Katedrále svätého Martina pod kaplnkou zasvätenou jeho obľúbenému svätcovi – sv. Jánovi Almužníkovi. Georg Rafael Donner tam vedľa oltára umiestnil postavu arcibiskupa kľačiaceho v mušľovej nike a modliaceho sa. Prímasov jednoduchý náhrobok zamurovali do dlážky kaplnky a opatrili nápisom vyjadrujúcim arcibiskupovu túžbu: ''„Pod týmto znamením obdivuhodného súcitu, pod svätým Jánom Alexandrijským, nech spím a odpočívam v Tebe, Bože môj, milosrdenstvo moje, za pomoci sladkej Matky milosrdenstva. Brat Imrich“.'' Rakva – cínový sarkofág zdobený arcibiskupským erbom sa nachádza v arcibiskupskej krypte pod kaplnkou, ktorú dal vybudovať súčasne s kaplnkou. Vedľa neho sú pochovaní ďalší ostrihomskí arcibiskupi – Mikuláš Čáki (Csáky), František Barkóci (Barkóczy), Jozef Baťán (Batthyány) a od marca 2013 aj Peter Pázmaň a Juraj Lipai. Podľa údajov na sarkofágu sa narodil 17. decembra 1664, zomrel 6. decembra 1745 a pochovaný bol 18. januára 1746.
Dielo
Ako mních, ale aj ako uhorský prímas významne prispel k rozvoju svojho Rádu svätého Pavla prvého pustovníka (pavlíni).
Ako ostrihomský arcibiskup a prímas Uhorska vybudoval na území arcidiecézy okolo 70 kostolov. Vydal viac ako 2 mil. zlatých na náboženské a kultúrne účely a bol nepochybne najvýznamnejším cirkevným kniežaťom z rodu Eszterháziovcov. Významnou mierou financoval napríklad kostol a kláštor sv. Alžbety v Bratislave. Nepominuteľné zásluhy mal pri rozvoji pavlínskych kláštorv a pútnych miest v Marianke a Šaštíne. Marianku obohatil drahocenným kalichom v hodnote 2.000 zlatých a na budovu šaštínskeho kláštora posielal každý rok značnú sumu.
náhľad|[[Georg Rafael Donner: Svätý Martin so žobrákom. Okolo 1734, olovo, pravá loď katedrály]] V roku 1729 povolal do Bratislavy rakúskeho sochára Georga Rafaela Donnera, kde mu zriadil vlastnú zlievareň. V nasledovných rokoch tu tento umelec vytvoril viacero významných pamätníkov pre Bratislavu, Budapešť i Viedeň.
V roku 1735 priviedol do Bratislavy talianskeho majstra, stavbyvedúceho a architekta Donato Felice d’Allio, aby preskúmal klesajúce múry kapucínskej krypty a kapucínskeho kostola. Rekonštrukciu kostola, ktorú spolufinancoval, prebiehala až do roku 1737. náhľad|Náhrobná tabuľa nad kryptou s pozostatkami arcibiskupa Imricha Esterháziho v podlahe kaplnky svätého Jána Almužníka
Mladežki chălm
Mladežki chălm, alebo Džendem tepe je jeden zo šiestich súčasných pahorkov v meste Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Je najviac vzdialeným pahorkom od najstaršej časti mesta. Časť pahorku má štatút prírodnej pamiatky.
Názvy
Najstarší dochovaný názov pahorku je Chălm na nimfite driadi, teda v preklade do slovenčiny Pahorok nýmf dryád aj keď je pravdepodobné, že v minulosti sa mu hovorilo Kendrisos, či Kendrosis podľa rovnomennej tráckej osady, ktorá stála na jeho upätí. V období osmanskej nadvlády sa pahorku hovorilo Džin tepe, alebo Chălm na duchovete , čo v obidvoch prípadoch znamená Pahorok duchov. Tento názov sa neskôr zmenil na Džendem tepe, teda Pahorok pekla či Pekelný pahorok. Okrem týchto názvov sa ešte používal pre pahorok názov Čigdem tepe, čo môžeme preložiť ako Pahorok šafranu, ktorý na území pahorku rastie. Od roku 1944 pahorok nesie oficialný názov Mladežki chălm, teda Pahorok mládeže.
Charakteristika
Mladežki chălm sa nachádza na juhozápade centrálnej časti mesta Plovdiv. So svojou nadmorskou výškou 307 m.n.m. je najvyšším zo všetkých plovdivských pahorkov a leží zhruba 143 metrov nad úrovňou mesta.
Južná časť pahorku je chránená od roku 1970 ako prírodná pamiatka s výmerou 3 hektáre. Cieľom je ochrana vzácnych rastlinných spoločenstiev medzi ktorými je aj niekoľko bulharských, prípadne balkánskych endemitov , ako napríklad Hypericum setiferum, Genista rumelica, Chamaecytisus frivaldszkyanus, Astragalus physocalix a Achiliea thracica. V roku 1995 bola rozloha prírodnej pamiatky zväčšená na 36,2 hektára a zahŕňa tak v súčasnosti takmer celé územie pahorku.
Pahorok je hojne využívaný pre oddych, niektoré jeho časti sú parkovo upravené a nachádza sa tu aj detská železnica, ktorá bola otvorená v roku 1979.
Vielsalm
Vielsalm je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Obyvateľstvo
Obec má približne 7 513 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Vielsalm pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
GMA Network
GMA Network, Inc. (bežne známa ako GMA) je filipínska mediálna spoločnosť so sídlom v Quezon City. V roku 1950 ju založil Robert La Rue Stewart.
Spoločnosť prevádzkuje niekoľko rozhlasových a televíznych staníc na Filipínach, vrátane GMA, GTV, Super Radyo DZBB 594 a Barangay LS 97.1.
Aktuálne
Vnútroštátne:
Medzinárodné:
Bruges
Bruges môže byť:
Wellin
Wellin je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Obyvateľstvo
Obec má približne 2 999 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Wellin pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Viry-Châtillon
Viry-Châtillon je francúzske mesto v juhovýchodnej časti metropolitnej oblasti Paríža v departemente Essonne v regióne Île-de-France. Má asi 31 000 obyvateľov. Od Paríža je vzdialené asi.
1. apríla 1909 tu bolo otvorené prvé letisko vo Francúzsku.
Geografia
Mesto leží na Seine, do ktorej tu ústi rieka Orge.
Susedné obce: Savigny-sur-Orge, Juvisy-sur-Orge, Draveil, Morsang-sur-Orge, Fleury-Mérogis a Grigny.
Meno obce
Názov je zloženina mien dvoch pôvodných obcí – Viry-sur-Orge a Châtillon-sur-Seine. Viry vzniklo z latinského Verus, pomenovania miesta v galo-rímskom období.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Leopold Andráši
náhľad|Rodový erb Gróf Leopold Andráši zo Sâncrăieni a Krásnej Hôrky (staršie: Leopold Andrássy; * 3. jún 1767, Betliar† 14. október 1824)
Narodil sa 3. júna 1767 z manželstva Karola Andrášiho a Márie Rebeky Nádasdyovej. Leopold sa po zanechaní vojenskej kariéry okrem aktivít v oblastí baníctva a železiarstva venoval hlavne vede, umeniu a zberateľstvu.
Zaslúžil sa o zveľadenie panstva rodu prestavbou kaštieľa Betliar v klasicistickom štýle, okolo ktorého medzi rokmi 1783–1795 vznikol na 81 hektároch rozsiahly anglický park s unikátnym vodným systémom a rôznymi menšími stavbami. Leopold bol stúpencom osvietenstva a považuje sa za zakladateľa knižnice (dnes obsahuje približne 20 000 zväzkov), ktorá rozsahom a bohatosťou fondu patrí medzi najvzácnejšie, ktoré sa u nás zachovali.
Leopold mal 5 nemanželských dcér s Annou Barvulskou, ale keďže sa nikdy neoženil, nezanechal po sebe legitímneho dediča a po jeho smrti jeho majetok pripadol bratom Karolovi a Jozefovi. Pochovaný bol pôvodne v parku betliarskeho kaštieľa, neskôr boli jeho pozostatky prevezené do rodinnej hrobky na hrade Krásna Hôrka.
Jana Bittnerová
Jana Bittnerová (* 31. január 1963, Zlaté Moravce) je slovenská divadelná a filmová herečka žijúca vo Francúzsku.
Životopis
Jana Bittnerová sa narodila v rodine, ktorá v nej vzbudila veľký záujem o umenie. Prvýkrát sa na divadelné pódium postavila už v desiatich rokoch vo svojom rodnom meste Zlaté Moravce. Po ôsmich rokoch v miestnom ochotníckom súbore nastupuje v roku 1981 na Divadelnú fakultu Vysokej školy múzických umení v Bratislave, kde prvé dva roky študuje pod vedením profesora Karla L. Zachara, národného umelca. Medzi jej pedagógmi sú také zvučné mená ako Ladislav Chudík, Dušan Jamrich či Božidara Turzonovová. Už v prvom ročníku VŠMU Jana Bittnerová vystupuje v hudobných kabaretoch Rýchlokurz geniality a Fujarová šou pod taktovkou Lannyho Jánošova. Od roku 1981 sa tiež objavuje v televíznych inscenáciách, najmä v réžii Jozefa Bednárika. V štvrtom ročníku štúdia prvýkrát hosťuje pod vedením Karla Spišáka v nitrianskom Divadle Andreja Bagara. V júni 1985 sa stáva jeho stálou členkou.
V roku 1989 Jana Bittnerová spolu s ďalšími profesionálnymi divadelníkmi zakladá projekt Teatro Tatro, kde si neskôr v réžii Ondreja Spišáka zahrá dvojúlohu matky v hre belgického autora Michela de Ghelderoda s názvom Sir Halewyn. Ako hlavná postava v monodráme Salome od Jany Juráňovej medzi rokmi 1989 a 1992 odohrá Jana Bittnerová 150 reprezentácií po celom Československu.
Popri pôsobení v divadle si Jana Bittnerová zahrala aj v mnohých televíznych inscenáciách. Pod vedením Miloša Pietora sa objavila vo filmoch Živý sen či Májový víkend, v réžii Petra Opáleného si zahrala vo filmoch Nábrežie a Dúhová cesta, kde stvárnila hlavnú postavu Hanku. Ako Marta sa objavila vo filme Miesto pre dvoch osamelých cyklistov režiséra Doda Banyáka. V réžii Sone Valentovej si zahrala postavu Márie vo filme Plánka. Pod taktovkou Jozefa Bednárika sa zasa objavila vo viacerých televíznych rozprávkach ako Zbojnícke fašiangy, Noc pred Kračúnom či v trojdielnom príbehu Dunajské rozprávky. Diváci ju mali možnosť vidieť aj ako Jiřinu vo filme režiséra Stanislava Párnického … kone na betóne, ktorý je voľným pokračovaním slávneho filmu Pásla kone na betóne.
V roku 1992 odchádza Jana Bittnerová na zahraničnú stáž do Francúzska. Nastupuje na Národné konzervatórium dramatického umenia v Paríži (Conservatoire National Supérieur d’Art Dramatique) do ročníka Stuarta Seida a Maria Gonzaleza. Tento študijný pobyt v „Meste svetla“ sa jej stane osudným – v Paríži sa napokon usadí. Od roku 1996 hrá v rôznych divadlách v Paríži a okolí. Útočisko a rodinnú atmosféru nájde najmä v divadle Théâtre de la Tempête, kde sa pod vedením Philippa Adriena objaví vo viacerých predstaveniach, ako napríklad v Čechovovej hre Ivanov či v kolektívnom projekte Théâtre à vif : Rêves (Sny). Pod taktovkou Laurence Rennovej Penelovej zasa stvárni Aglaé v hre Misterioso-119 od súčasného frankofónneho autora z Pobrežia slonoviny Koffiho Kwahulého. Jana Bittnerová sa postupne objavuje aj v tých najznámejších parížskych divadlách, ako sú Théâtre du Chatêlet, Théâtre des Champs-Elysées, Théâtre national de Chaillot či v slávnych operách Palais Garnier a Opéra Bastille. Ako divadelná herečka a mímka pracuje pod vedením svetoznámych režisérov ako Richard Jones, Bob Wilson, Yánnis Kókkos, Fanny Ardantová, Zabou Breitmanová, Martin Duncan či James Gray. Nezabúda však ani na svoje korene. V roku 2018 spolupracuje s Českým centrom v Paríži, kde spolu s kolektívom An Telenner odprezentuje hru Viliama Klimáčka Liberté, égalité, électricité ou Jules Verne en Tchécoslovaquie (Sloboda, rovnosť, elektrina alebo Jules Verne v Československu), ktorú tento slovenský autor napísal vo francúzštine pri príležitosti stého výročia založenia Česko-Slovenska.
Talent Jany Bittnerovej neostane dlho bez povšimnutia ani u francúzskych či amerických televíznych a filmových režisérov. Od roku 2002 sa herečka objavuje nielen vo francúzskej televízii, ale aj v kinách po celom svete. Medzi jej najznámejšie snímky patria seriály Lea Parkerová, Avocats et Associés, L’Homme de la situation, Le Bureau des légendes, kde si zahrala Angelu či Femmes de loi, kde stvárnila asistentku doktora Persana. Objavila sa po boku známych hercov ako Jean-Pierre Darroussin, Michel Jonasz, Natacha Amalová či Sonia Rollandová. Z televíznych filmov zasa stojí za zmienku film Didiera Bivela Un homme parfait (Dokonalý muž), kde si zahrala po boku Loïca Corberyho z renomovaného divadla Comédie-Française.
Janu Bittnerovú majú diváci možnosť čoraz častejšie vidieť aj na veľkom plátne. Objavila sa vo filmoch ako Merci Docteur Rey, Lesní chodci, Paradise Found (Nájdený raj), Camille redouble, Dans la maison (V dome), Les Yeux jaunes des crocodiles, Microbe et Gasoil, Dheepan, La Mélodie či v pripravovaných snímkach Miss a L’Étreinte. Hrala pod vedením známych režisérov ako Andrew Litvack, Mario Andreacchio, Yann Gozlan, Jean-Pierre Mocky, François Ozon, Michel Gondry, Jacques Audiard, Ruben Alves či Benoît Delépine a Gustave Kervern. Objavila sa po boku takých zvučných mien, ako sú Jane Birkinová, Nastassja Kinská, Michel Vuillermoz, Fabrice Luchini, Kristin Scottová Thomasová, Emmanuelle Seignerová, Audrey Tautouová, Camille Cottinová, Lambert Wilson, Kad Merad či Emmanuelle Béartová. Vo filme Telle mère, telle fille stvárnila prísnu učiteľku baletu, ku ktorej chodí aj Mado (Juliette Binocheová). Vo filme I Feel Good (Je mi fajn s.r.o.), ktorý prišla osobne predstaviť na bratislavský festival frankofónneho filmu Crème de la crème, hrá Jana Bittnerová bizarnú účtovníčku Béatrice, ktorú život tak zničil, že už takmer zabudla na svoj detský sen – stať sa herečkou. Našťastie je poruke Jacques (Jean Dujardin), ktorý jej spolu so sestrou Monique (Yolande Moreauová) tento sen pripomenie a chtiac-nechtiac ju zapletie do série nezvyčajne komických dobrodružstiev.
Jana Bittnerová si zahrala aj vo viacerých krátkometrážnych filmoch. Za povšimnutie stojí najmä Le Cri du homard (Výkrik homára) režiséra Nicolasa Guiota, ktorý získal ocenenie César 2013 za najlepší krátkometrážny film. Spolu s Janou Bittnerovou si v ňom zahrali aj Miglen Mirtchev, Tatiana Gontcharovová či Anton Kouzemin. V dokumentárnom filme 1905, l’année lumière zasa Jana Bittnerová stvárnila Einsteinovu matku Pauline. Nechýba ani skúsenosť s hudobným priemyslom – Janu Bittnerovú možno vidieť aj v klipoch k piesňam Millénaire (One Shot) a You Don’t Have to Tell me (Slow Joe and the Ginger Accident).
Vďaka svojmu zvučnému hlasu a profesionálnej dikcii sa Jana Bittnerová uplatnila aj vo francúzskom rozhlase. Poslucháči France Culture aj France Inter majú možnosť už roky Janu Bittnerovú počuť v rôznych rozhlasových adaptáciách divadelných hier, poviedok, noviel a románov. Svoj hlas prepožičala postavám v inscenáciách L’Horreur se joue à guichets fermés, Ivan le Terrible (Ivan hrozný), Automne à Berlin (Jeseň v Berlíne), Passé recomposé, Les Passagers du Roissy-Express či Orson Welles dans la ruelle d’or (Orson Welles v zlatej uličke), ktorá rozpráva o výlete tohto amerického režiséra do Prahy. Jana Bittnerová hrala aj v rozhlasovej adaptácii Kafkovho Zámku či Černobyľskej modlitby, za ktorú dostala autorka Sviatlana Aľaksandravna Aleksijevičová v roku 2015 Nobelovu cenu.
Folkmarská skala
Folkmarská skala je vrch na Slovensku vo Volovských vrchoch v Slovenskom rudohorí.
Charakteristika
Folkmarská skala sa nachádza na východom Slovensku v košickom kraji, vo Volovských vrchov. Územie patrí do Slovenského rudohoria. Pod skalou sa nachádza obec Kojšov. Zo skál je je možné pozorovať viacero vrchov ako Kojšová hoľa, Krompašský vrch , Zlatý stôl , vrch Roháčka. Za priaznivého počasia aj Kráľovú hoľu a Vysoké Tatry. Najjednoduhší výstup na Folkmarskú skalu je z Folkmarského sedla.
Flóra a fauna
V okolitých lesoch sa strieda zmiešaný les (prevažne s bukmi) a lúkami. Na vrchole možno bádať dravé vtáctvo. Lesy sú plné lesných plodov, húb a rôznych chránených rastlín.
Pamätnik SNP na ceste od Folkmarského sedla
Počas SNP pôsobili v chotári partizánske skupiny.