cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Senior
Seniori v Európe
V anglicky písanej literatúre sa termín senior objavuje zriedka. Užíva sa pojem "older people", popr. "Elderly", ..., pre danú vekovú skupinu bol Európskou komisiou navrhnutý termín "skúsenejší". stred|náhľad|697x697bod
Z uvedeného grafu je zrejmé, že najväčší pomer seniorov má Taliansko, tj. 21,4% obyvateľstva. Naopak najmenej má Turecko, tj. 7,7%. Aj v roku 2018 pokiaľ ide o podiel osôb vo veku 65 alebo viac rokov na celkovej populácii, najvyššie hodnoty zaznamenali Taliansko (22,6 %) a Grécko (21,8 %), pričom v Írsku sa zistil najnižší podiel (13,8 %). V roku 2008 bol podiel obyvateľov nad 65 rokov na Slovensku 12,1% a v roku 2018 15,5%. Nárast na Slovensku za 10 rokov medzi 2008 a 2018 predstavoval 3,3% a v Česku 4,6%.
Gmina Serock
Gmina Serock je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Gmina Serokomla
Gmina Serokomla je vidiecka gmina v Poľsku v Lubelskom vojvodstve.
Gmina Serock
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Legionowo.
Gmina Serokomla
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Łuków.
Kuchynská hornatina
Kuchynská hornatina je geomorfologickou časťou Pezinských Karpát, podcelku Malých Karpát. Leží v západnej polovici podcelku, v okolí Perneka a Kuchyne.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Fatransko-tatranská oblasť → Malé Karpaty → Pezinské Karpaty → Kuchynská hornatina ***
Hornatina sa nachádza v strednej časti Malých Karpát a zaberá západný okraj podcelkou Pezinské Karpaty. Tvorí hornaté územie, ktoré dosahuje na Čertovom kopci výšku Rozkladá sa od Perneka na juhu, po obec Kuchyňa na severe. Severným smerom ležia Biele hory, východne a južne nadväzujú Homoľské Karpaty, obe geomorfologické časti Pezinských Karpát. Západný okraj vymedzuje Podmalokarpatská zníženina, geomorfologický podcelok Borskej nížiny.
Západná časť Pezinských Karpát odvádza vodu do Borskej nížiny, ktorá patrí do povodia Moravy. Prevažnú časť Kuchynskej hornatiny odvodňujú prítoky riečky Malina, z nich najvýznamnejšie sú Pernecký potok, Kostolný potok, Furtský jarok a Javorinka. Východnú časť hornatiny odvodňujú prítoky Blatiny, ktorá patrí do povodia Malého Dunaja. Obcami na západnom okraji územia prechádza cesta II/501 (Lozorno – Plavecký Mikuláš – Jablonica), južnou časťou vedie cesta II/503 (Malacky – Pernek – Pezinská Baba).
Chránené územia
Celá táto časť Malých Karpát je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty. Osobitne chránené územia sa tu nevyskytujú žiadne.
Gmina Sianów
Gmina Sianów je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve.
Má rozlohu 226,78 km² a žije tu 13251 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 58,43 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Koszalin.
Ladislav Dovhun
Brigádny generál Ing. Ladislav Dovhun MA (* 9. apríl 1969, Snina) je slovenský generál.
Od roku 2023 je náčelníkom Vojenskej kancelárie prezidenta Slovenskej republiky. Od januára 2021 bol zástupca veliteľa Vzdušných síl OS SR. V minulosti tiež velil Protilietadlovej raketovej brigáde v Nitre a zastával funkcie na Generálnom štábe.
Životopis
V rokoch 1987 až 1991 študoval na Vysokej vojenskej technickej škole v Liptovskom Mikuláši, predchodkyne Akadémie ozbrojených síl gen. Milana Rastislava Štefánika. Od roku 1991 bol veliteľom čaty 2K12 KUB v protilietadlovom raketovom pluku (plrp) Janovice nad Úhlavou a Rožňava. V roku 1992 sa stal zástupcom veliteľa batérie 2K12 KUB, plrp Rožňava a v rokoch 1994 až 1997 batérii velil. V rokoch 1998 až 2000 bol zástupca veliteľa – hlavný inžinier protilietadlového raketového pluku 2K12 KUB v Rožňave. Od roku 2000 pracoval na Veliteľstve Vzdušných síl vo Zvolene ako starší dôstojník a vedúci starší dôstojník oddelenia prípravy palebných prostriedkov PVO.
Magisterské štúdium v obrannej politike na Londýnskej Kráľovskej univerzite ukončil v roku 2005 a v rovnakom roku sa stal veliteľom protilietadlovej raketovej skupiny 2K12 KUB v Nitre. V roku 2007 bol styčným dôstojníkom pre turecké sily veliteľstva UNFICYP a v roku 2009 bol vo funkcii zástupcu náčelníka štábu pre podporu mnohonárodného veliteľstva Stred KFOR. V roku 2011 sa presunul na Generálny štáb kde bol náčelník oddelenia cvičení (20112012) a Zástupca veliteľa CRO (20122013). Následne pôsobil ako riaditeľ štábu veliteľstva ISAF. V rokoch 2015 až 2016 bol náčelník odboru spravodajstva a EB. Následne sa vrátil do Nitry a v rokoch 2016 až 2019 velil Protilietadlovej raketovej brigáde.
Námestie M. R. Štefánika (Myjava)
Námestie M. R. Štefánika je námestie a ulica v meste Myjava. Je pomenované podľa Milana Rastislava Štefánika, ktorému je venovaný pamätník pri evanjelickom kostole. Nachádza sa tu tiež pamätník SNP.
Ladislav Dovhun
Životopis
Následne bol v rokoch 2019 a 2020 Náčelníkom SCKM na Generálnom štábe. 1. októbra 2020 bol menovaný do funkcie náčelníka štábu Vzdušných síl a od 1. januára 2021 bol zástupcom veliteľa Vzdušných síl.
Námestie M. R. Štefánika (Myjava)
Rekonštrukcia
V roku 2010 bola podpísaná zmluva k fondu od Európskej únie a následne bol zrealizovaný projekt v regionálnom operačnom programe s názvom "Zóna - Centrum mesta Myjava - Námestie M. R. Štefánika".
Ladislav Dovhun
Generálska hodnosť
Vymenovanie plk. Dovhuna do generálskej hodnosti schválila 16. decembra 2020 vláda. 28.januára 2021 ho do prvej generálskej hodnosti, brigádny generál, vymenovala prezidentka Zuzana Čaputová.
Fontenu
Fontenu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Železničná zastávka Zvolen mesto
Železničná zastávka Zvolen mesto (hovorovo aj malá stanica) je železničná zastávka v meste Zvolen, v mestskej časti Centrum. Zastávkou prechádza jednokoľajná trať Zvolen – Vrútky (170). Zastavujú tu osobné vlaky smerujúce do Zvolena a rýchliky do Bratislavy (smer Zvolen osobná stanica), Ostravy-Svinova a Žiliny (smer Banská Bystrica).
Gmina Sidra
Gmina Sidra je vidiecka gmina v Poľsku v Podleskom vojvodstve.
Železničná zastávka Zvolen mesto
Poloha
Stanica Zvolen mesto sa nachádza v blízkosti centra mesta, od ulice Pavla Országha Hviezdoslava, v blízkosti budovy Robotníckeho domu vo Zvolene.
Gmina Sidra
Má rozlohu 173,96 km² a žije tu 3916 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 22,51 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Sokółka.
Železničná zastávka Zvolen mesto
Spojenie
Na stanicu Zvolen mesto sú napojené tri ďalšie železničné stanice:
Gmina Sicienko
Gmina Sicienko je vidiecka gmina v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Bydgoszcz.
Absorbovaná dávka
Absorbovaná dávka (D) je fyzikálna veličina charakterizujúca absorpciu žiarenia látkou. Je definovaná ako energia žiarenia pohltená látkou, prepočítaná na jednotku hmotnosti tejto látky. Jednotkou absorbovanej dávky je gray.
Vladimír Štefuca
Vladimír Štefuca (* 26. október 1940, Rachiv) je slovenský dabér, recitátor, herec a rozhlasový, dabingový a televízny režisér.
Životopis
Narodil sa v Rachive (Podkarpatská Rus), kde sa narodila aj jeho matka Anna. Od roku 1942 do 1946 žili v Maďarsku v meste Eger, kde otec Michal pôsobil ako tlmočník na miestnom veliteľstve Sovietskej armády. V lete v roku 1946 sa presťahovali na Slovensko do Galanty, kde v septembri 1947 začal navštevovať národnú školu. V roku 1949 sa presťahovali do Bratislavy, kde žije až dodnes.
Maturoval na JSŠ na Vazovovej ulici v roku 1958. V tom istom roku ho prijali na Prírodovedeckú fakultu Univerzity Komenského (odbor biológia-chémia). Od roku 1956 účinkoval v rozhlase, čo neskôr ovplyvnilo celý jeho ďalší profesionálny život.
Ešte v roku 1956 na JSŠ na ulici Červenej armády, dnes Grösslingovej, spoznal svoju manželku Tatianu, s ktorou sa oženil 25. augusta 1962. Majú spolu dvoch synov: Vladimír (4.2.1963) a Alexander (7.7.1968). Manželke Tatiane vďačil za obrovskú zásluhu na svojich pracovných úspechoch. Bola mu nielen nápomocná pri práci (ako výborná slovenčinárka a angličtinárka a veľmi múdry, vzdelaný a kultúrny človek), ale navyše sa úspešne usilovala vytvárať veľmi dobré rodinné zázemie.
Divadlo poézie a VŠMU
V roku 1960 začal spolupracovať s bratislavským Divadlom poézie ako recitátor, kde zotrval až do roku 1963. V tých rokoch niekoľkokrát účinkoval v Nedeľných chvíľkach poézie v českej televízii. Z divadla poézie v roku 1963 odišiel. Po prijatí na VŠMU začal študovať odbor Divadelné herectvo. Štúdium pre nezhody s ročníkovým pedagógom Karolom L. Zacharom musel opustiť. Za najväčší prínos z tohto štúdia pre neskoršiu prácu považoval hodiny skvelého herca a pedagóga javiskovej reči profesora Viliama Záborského.
Československý rozhlas
V máji 1965 ho prijali do Československého rozhlasu v Bratislave na miesto zástupcu vedúceho režisérskeho strediska v Hlavnej redakcii publicistiky a dokumentaristiky, ktoré viedol od roku 1968. Dlhé roky účinkoval vo viacerých publicistických reláciách, najmä vo vysielaní pre motoristov Pozor, zákruta!
Československá televízia
V roku 1965 začal ako režisér a autor spolupracovať s mládežníckou a dokumentaristickou redakciou Českej televízie v Bratislave (Deň tlače, Africký zemepis – Dahomé). Zároveň sa začala jeho dlhoročná spíkerská spolupráca s filmovou redakciou v televízii, kde nahral možno až stovky komentárov k dokumentárnym, najmä prírodopisným filmom.
Základná vojenská služba
V októbri 1966 po viacerých odkladoch nastúpil na vojenskú základnú službu do Ženijného technického učilišťa. Pridelili ho do útvarového klubu. Hlavnou náplňou jeho činnosti, okrem organizovania a prípravy vojakov na ASUT (armádnu súťaž umeleckej tvorivosti), bolo nakrútiť film o Ženijnom vojsku Československej armády do Siene bojových tradícií. V ŽTU ho zastihla aj okupácia Československa v auguste 1968. Vtedy na znak protestu vstúpil do „Dubčekovej komunistickej strany“, čo takto prezentoval aj v tlači a čo sa mu neskôr kruto vypomstilo.
Hlas Vlada Štefucu
Hlas Vladimíra Štefucu bol v istom období synonymom zahraničných dokumentárnych a najmä prírodopisných filmov. Diváci dodnes spomínajú na seriály, ktoré nakrútil francúzsky prírodovedec a dokumentarista Jacques-Yves Cousteau so svojou slávnou loďou Calypso po všetkých moriach sveta. Ďalej to bolo veľa dokumentov z rozličných vedných odborov a nemálo filmov historických a o umení. Príprava spočívala najmä z dôkladného prečítania textu a vždy aj z jeho jazykovej korektúry. Jeho úcta k jazyku bola povestná. Neraz sa mnohí kolegovia vyjadrili, že pokiaľ ide o správny jazyk v médiách, najlepší je Pán Boh, potom pán Dionýz Hirko, a napokon, že je to Vlado Štefuca. D. Hirko pracoval v rozhlase ako jazykový redaktor a korigoval texty po redaktoroch. Obľúbenosť prejavu Vlada Štefucu nebola len v samotnom zafarbení hlasu, v majstrovskej práci s intonáciou a dokonalej jazykovej príprave. Bola to aj nesmierna láska k prírode, ktorú si Vlado Štefuca nosil hlboko v sebe a prejavoval ju ku všetkým bytostiam a živočíchom.
Dabing
Po skončení práce učiteľky anglického jazyka v polovici deväťdesiatych rokov sa manželka Tatiana intenzívne venovala prekladom z angličtiny komentárov k dokumentárnym filmom a dialógov k hraným filmom. Spoločne texty upravovali – pre dialógy a komentáre – a Vladimír sa postupne venoval stále viac réžii dokumentárnych a hraných filmov. Túto činnosť pre stále horšie pomery v produkčných firmách aj v televíznych spoločnostiach obaja ukončili asi v roku 2013.
Herectvo vo filme
Hoci nešlo o významné úlohy a nebolo ich ani veľa, aj herecký talent Vladimíra Štefucu je zaznamenaný vo viacerých filmových dielach. Boli to napríklad epizódy: film o Štúrovi a jeho súputnikoch – epizódna postava Štefan Marko Daxner.
Fort-du-Plasne
Fort-du-Plasne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Verejný bicykel
náhľad|Dokovacia stanica v Bratislave na Astronomickej ulici v Ružinove náhľad|Verejné bicykle vo Viedni náhľad|Verené bicykle v Prahe náhľad|Verejné bicykle v Budapešti náhľad|Verejné bicykle v Moskve
Verejné bicykle (bikesharing) sú služba, ktorá zabezpečuje požičiavanie bicyklov osobám, ktoré ich nevlastnia. Hlavnou myšlienkou je poskytovať tieto bicykle zadarmo alebo za prijateľnú cenu na krátke cesty v mestských oblastiach ako alternatívu k hromadnej alebo individuálnej doprave a tak redukovať dopravné zápchy, hluk a znečistenie ovzdušia. Verejné bicykle môžu taktiež slúžiť na prekonanie "poslednej míle" a tak sprístupniť užívateľom sieť verejnej dopravy.
História
Systémy verejných bicyklov sú na vzostupe v 21. storočí v celom svete, napriek tomu majú svoje korene v polovici 20. storočia v Európe. Je možné vypozorovať niekoľko vývojových generácií, ktoré sa všetky objavili v Európe, Amerike aj Ázii (uvedené sú len európske príklady):
1. generácia - Verejné bicykle
Bežné bicykle mestského typu jednotnej farby, ktoré boli dané na voľné použitie vo verejnom priestore. Systém trpel krádežami a vandalizmom.
2. generácia - Bicykle na mince
Bicykle boli špeciálne navrhnuté do mestského prostredia so zvýšenou odolnosťou, mali reklamné plochy. Požičiavali sa zo staníc podobne ako nákupné vozíky na mince z požičiavacej stanice a prevádzka bola možná len vo vyhradenej časti mesta (inak hrozila pokuta polície). Systém bol však napriek tomu postihovaný krádežami a vandalizmom.
3. generácia - Automatizované systémy
Bicykel je k dispozícii po identifikácii elektronickou kartou na stanici, bicykel má čip.
4. generácia - GPS, internet a mobilný telefón
On-line diagnostika bicyklov aj staníc. Bicykel má palubný počítač a GPS a GSM komunikátor, stanice GSM a solárny zdroj energie. V niektorých systémoch je možné bicykel nechať zamknutý aj mimo stanice a ako voľný ho možno nájsť cez on-line mapu v mobilnom telefóne.
Bratislava
Prvý projekt verejných bicyklov na Slovensku pod názvom Biele bicykle bol spustený združením BicyBa 21. septembra 2001 v Bratislave, avšak pre zvolený koncept (systém 1. generácie, bicykle boli voľne dostupné bez zamykania) v krátkom čase stroskotal kvôli krádežiam a vandalizmu.
V marci 2012 vypísalo mesto Bratislava súťaž na systém verejných bicyklov 3. generácie. Prihlášky bolo možné posielať do 27. apríla, do súťaže sa však nikto neprihlásil. Magistrát vyhlásil, že bude pokračovať priamymi rokovaniami s možnými prevádzkovateľmi.
V roku 2014 začala testovacia prevádzka nekomerčného komunitného systému verejných bicyklov. Je určený pre aktívnych bratislavčanov a koncom roka mal k dispozícii približne 50 bicykov a 25 stanovíšť. Používa open source systém Open Source Bike Share založený na SMS a webovej aplikácii. Webové rozhranie je k dispozícii na adrese whitebikes.info.
Kežmarok
V roku 2014 začala príprava komunitného systému verejných bicyklov v Kežmarku - Kežmarok na dvoch kolesách. Prevádzka bola založená na starších opravených bicykloch a systéme Open Source Bike Share.
Prievidza
V roku 2016 bol v meste Prievidza spustený prvý komerčný bikesharingový systém Zelený bicykel, ktorý bol založený na vlastnom software. Do obehu dali 103 bicyklov a bolo si ich možné vypožičať na takmer 30 miestach po celom meste. Po nasledovnom vývoji hardwaru sa inovovaná verzia systému neskôr úspešne ujala aj v mestách Lučenec, Dubnica nad Váhom ale aj v malej obci Smolenice.
Žilina
Od 29. marca 2019 v meste funguje systém zdieľaných bicyklov, nazývaný BikeKIA. Má 20 stanovíšť, na ktorých je k dispozícii 120 bicyklov.
Lievanec
náhľad|Lievance
Lievanec je kysnutý druh múčnika, podobný palacinke, ktorý je vyrábaný pražením z múky, mlieka, jogurtu, prášku do pečiva, vajec, prípadne aj iných prísad, a ktorý je populárny najmä v Česku, ale aj na Slovensku. Má podobu tenkej placky. Konzumuje sa zvyčajne plnený (teda z jednej strany namastený a potom zarolovaný alebo zložený), najčastejšie na sladko. Existuje veľa receptov. Existujú aj lievance v prášku. Robia sa aj menšie nesladké lievančeky ako príloha k iným jedlám. Ku praženiu sa používajú panvice (lievanečníky) rôznych veľkostí.
Z opražených zvyškov nenamastených lievancov a vajec sa robili vaječníky.
Slovo lievanec je odvodené od slovesa liať, keďže ide o múčnik z liatého cesta. Slovo sa rozšírilo aj do rakúskej a bavorskej nemčiny ako Liwanzen, typicky v spojení böhmische Liwanzen (t. j. české lievance).
Gmina Sieciechów
Gmina Sieciechów je vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Má rozlohu 61,26 km² a žije tu 4271 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 69,72 osôb/km².
Gmina Siedlce
Gmina Siedlce je vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Má rozlohu 141,54 km² a žije tu 15893 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 112,29 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Siedlce.
Foucherans (Jura)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Siedlisko
Gmina Siedlisko je vidiecka gmina v Poľsku v Lubuskom vojvodstve.
Má rozlohu 92,19 km² a žije tu 3492 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 37,88 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Nowa Sól.
Gmina Siedlec
Gmina Siedlec je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 205,06 km² a žije tu 12008 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 58,56 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Wolsztyn.
Polyetylénglykol
Polyetylénglykol alebo PEG je komerčne najvýznamnejší polyéter. Ako PEG sa označujú oligoméry alebo polyméry etylénoxidu. Pripravuje sa polymerizáciou etylénoxidu a formálne je to polymér etylénglykolu. Rôzne formy PEGu sa využívajú aj ako iniciátory polymerizačného procesu. Najčastejšie sa takto používa metyletérpolyetylénglykol (mPEG).
PEG sa používa napríklad ako rozpúšťadlo a zvlhčovadlo v mnohých kozmetických prípravkoch alebo do fólií na poťahovanie doplnkov stravy. PEG sa takisto používa i ako prídavná látka do potravín, kde má označenie E1521.
Kotula
Kotula môže byť:
Polyetylénglykol
Vlastnosti
PEG je rozpustný vo vode, v metanole, v benzéne a v dichlórmetáne, nerozpustný v dietyléteri a v hexáne. Zlučuje sa s hydrofóbnymi molekulami za vzniku neiónových tenzidov.
Teplota topenia PEGu je závislá na priemernej molárnej hmotnosti polyméru. PEG má štruktúru a čísla, ktoré sa často uvádzajú v názvoch PEGu, označujú priemernú molárnu hmotnosť. Napríklad PEG s n = 9 by mal priemernú molárnu hmotnosť približne 400 Daltonov, označoval by sa teda ako PEG 400. Väčšina PEGov obsahuje molekuly s rôznymi molárnymi hmotnosťami, sú teda neuniformné. Distribúciu rozmerov molekúl možno štatisticky charakterizovať pomocou hmotnostnej strednej molárnej hmotnosti (Mw) a číselnou strednou molárnou hmotnosťou (Mn), ich pomer sa nazýva index neuniformity (tiež index polydisperzity, Mw/Mn). Hodnoty Mw a Mn možno merať hmotnostnou spektrometriou.
PEG s nižšou molárnou hmotnosťou je dostupný aj ako čistý oligomér, čo sa označuje ako uniformný, monodisperzný alebo diskrétny polymér. Keďže čistenie a separácia čistých oligomérov je zložitá, cena takto kvalitných látok je často desať- až tisíckrát vyššia než pri neuniformných (polydisperzných) polyméroch. Nedávno bolo preukázané, že veľmi čistý PEG môže kryštalizovať, vďaka čomu je možné určiť jeho štruktúru röntgenovou kryštalografiou.
PEGylácia je proces kovalentného zlučovania štruktúry PEGu s inou väčšou molekulou, napríklad s terapeutickou bielkovinou (ktorá sa potom označuje ako pegylovaná). Pegylovaný interferón alfa-2a alebo alfa-2b sú bežne používanou injekčnou liečbou infekcie hepatitídy typu B a typu C.
Druhy
Okrem PEGu existujú i polyetylénoxid (PEO) a polyoxyetylén (POE), ktoré majú rovnaký vzorec ako PEG. Líšia sa od neho však priemernou molárnou hmotnosťou. Všetky tri názvy sú chemické synonymá, ale historicky sa ako PEG označujú oligoméry a polyméry s molárnou hmotnosťou do 20 kg/mol, ako PEO polyméry s molárnou hmotnosťou nad 20 kg/mol a ako POE polyméry ľubovoľnou molekulovou hmotnosťou.
PEG je tiež k dispozícii v rôznom geometrickom usporiadaní:
Toxicita
V nižších množstvách (napr. liekoch a doplnkoch stravy, kde je súčasťou poťahu tabletiek a kapsúl) nie je PEG 400 - 8000 toxický. PEGy s nízkou molekulovou hmotnosťou sa lepšie vstrebávajú, ale napriek tomu bol pre toto využitie vyhodnotený ako bezpečný. Akceptovateľný denný príjem bol stanovený na 10 mg/kg.
PEG môže obsahovať potenciálne toxické nečistoty, napríklad etylénoxid alebo 1,4-dioxán. PEG je nefrotoxický, ak sa aplikuje na poškodenú kožu. PEG môže poškodiť pečeň, obličky a mozog.
Kotulla
Kotulla môže byť:
Prvá bulharská ríša
Prvá bulharská ríša bol stredoveký bulharský štát, existujúci v rokoch 681 až 1018, ktorý na prechodnú dobu dosiahol v rámci Balkánu postavenie veľmoci. Jeho zakladateľom bol chán Asparuch, ktorý po rozpade Veľkého Bulharska viedol kmene kočovných Prabulharov na Balkánsky polostrov, kde spolu so slovanskými kmeňmi vytvoril nový štátny útvar, ktorý susedná mocnosť, Byzantská ríša, roku 681 formálne uznala v mierovej zmluve.
Bulharský štát v ďalších rokoch postupne expandoval, stal sa protiváhou byzantského vplyvu na Balkáne a brzdou prípadnej asimilácie slovanských kmeňov pod byzantskou nadvládou. Bulharskí cháni počas 8. storočia tiež niekoľkokrát zasiahli do vnútornej politiky Byzancie; za chána Kruma došlo k veľkému nárastu bulharskej moci, ktorý sa odrazil aj v neúspešnom bulharskom pokuse o dobytie Konštantínopola, hlavného mesta Byzantskej ríše v roku 813. Krumov nástupca Omurtag vytvoril v ríši už ucelenejšiu správu, založenú na systéme žúp pod kontrolou chánových úradníkov.
Prieložník čiernokrídly
Prieložník čiernokrídly alebo prieložník Nordmannov (Glareola nordmanni) je druh vtáka z čeľade prieložníkovité (Glareolidae).
Prvá bulharská ríša
V priebehu svojej existencie sa ríša pretvorila z obranného zväzu proti vonkajším nepriateľom medzi Slovanmi a pôvodnými turkickými Bulharmi v stredoveký štát s jednotnou slovanskou kultúrou, pretože oveľa menej početní Prabulhari, hoci mali spočiatku v štáte dominantné postavenie, sa zmiešali so slovanskou populáciou a asimilovali sa. Prevažne slovanský charakter štátu sa prejavil v roku 864, keď vládca ríše, pôvodne nazývaný chán, prijal slovanský kniežací titul. Roku 864 zároveň Bulhari (v tej dobe už takmer homogénny slovanský národ) prijali kresťanstvo a zároveň sa počas prvých storočí spoločnosť postupne vývojovo posunula od kmeňovej štruktúry k feudálnemu poriadku, pričom krajina bola rozdelená na takzvané župy, čiže komitéty s vládnym úradníkom (komét, župan) v čele. Spolu so zavedením staroslovienčiny ako literárneho a liturgického jazyka a s tým aj hlaholiky, respektíve cyriliky, došlo počas vlády Simeona I. k rozkvetu bulharskej vzdelanosti a písomníctva.
Zánik Veľkého Bulharska a príchod Protobulharov na Balkán
V prvej polovici 7. storočia zjednotil chán Kubrat protobulharské kmene v stepiach na sever od Čierneho mora medzi Dneprom a Dnestrom. Po jeho smrti roku 651 sa však jeho ríša začala rozpadať a úpadku tohto prvého prabulharského štátu využili Chazari, ktorí vtrhli na bulharské územie a časť Prabulharov si podrobili. Ďalšie protobulharské kmene opustili svoju domovinu a odišli ďalej na západ. Jednu skupinu týchto kmeňov viedol Kubratov syn Asparuch, ktorý sa usadil najskôr okolo roku 660 na severnom brehu delty Dunaja a o dvadsať rokov neskôr už na byzantskom území v blízkosti Varny, odkiaľ podnikal nájazdy do okolitých oblastí. Asparuchovi sa podarilo uzavrieť dohodu so siedmimi slovanskými kmeňmi, ktoré potom uznali jeho zvrchovanosť, a ďalej rozširoval svojou moc.
Prieložník čiernokrídly
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov prieložník čiernokrídly patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, odhad poklesu je 20%. Významná časť európskej populácie sa nachádza v Rusku. V rokoch 19902000 bol v tejto oblasti zaznamenaný veľmi prudký pokles populácie o viac ako 50%. Novšie odhady rýchlosti poklesu Európskej populácie hovoria o 3049% za obdobie troch generácií (21.9%). Nárast stavov bol zistený v centrálnom a severovýchodnom Kazachstane a v juhovýchodnom Rusku.
Prvá bulharská ríša
Zánik Veľkého Bulharska a príchod Protobulharov na Balkán
Proti Prabulharom útočiacim na byzantské územie vytiahol byzantský cisár Konštantín IV. Pogonatos. Nepokoje v Konštantínopole však prinútili cisára ťaženie odvolať a pri ceste späť, počas bojov pri rieke Tirča, spôsobili Protobulhari byzantskej armáde značné straty. Asparuch pokračoval vo vojne s Byzantíncami až do jesene 681, kedy bol uzavretý mier. Byzancia tým formálne uznala existenciu nového štátneho útvaru, ktorý neskôr značne ovplyvnil ďalší vývoj Slovanov na Balkánskom polostrove  a zasiahol aj niekoľkokrát do vývoja samotnej Byzancie. Boje medzi Byzanciou a novým bulharským štátom však naďalej pokračovali a až počas deväťdesiatych rokov 7. storočia sa Asparuchov štát s konečnou platnosťou etabloval.
Bulharsko v 8. storočí
vľavo|náhľad|Asparuchova socha v dnešnej [[Pliska|Pliske]] V nadchádzajúcich rokoch pokračovali početné zrážky s Byzanciou, ktorej cieľom bolo získať naspäť územie, ktoré kedysi patrilo Rímskej ríši. Vzťahy oboch štátov však nemali rýdzo konfliktnú podobu, ale dochádzalo aj k uzatváraniu dohôd a spojenectva. Pokiaľ boli bulharskí vládcovia dostatočne vplyvní a mocní, mohli ovplyvňovať aj vývoj vo vnútornej politike Byzantskej ríše.
Po Asparuchovi v roku 701 nastúpil na trón chán Tervel, ktorý už významnejšie zasiahol do byzantskej vnútornej politiky. Niekoľko rokov predtým zosadený cisár Justinián II. utiekol z exilu na Kryme a cez Chazarskú ríšu sa dostal do Bulharska, kde si získal chánovú podporu a spolu s bulharským vojskom sa vydal dobyť Konštantínopol. Bulhari ľsťou prenikli do mesta a Justiniánovi sa tak otvorila cesta k trónu. Chán Tervel bol za svoju podporu odmenený navýšením už skôr dohodnutých poplatkov, ktoré Byzancia Bulharom odvádzala, titulom caesara (v gréčtine Kaisar) a územnými ústupkami v oblasti od Filipopolu (dnešného Plovdivu) až k Čiernemu moru. Toto územie už potom takmer natrvalo zostalo súčasťou bulharskej ríše.
Dobré vzťahy medzi oboma panovníkmi však príliš dlho nevydržali. Vo chvíli, keď už mal Justinián situáciu v ríši pod kontrolou, vytiahol dobyť naspäť stratené územia. Útok bol však v bitke blízko mesta Anchiala odrazený a cisár teda musel ustúpiť. V ríši ale proti jeho despotickej vláde a teroru, ku ktorému sa uchyľoval, opäť vypuklo povstanie, takže bol znovu nútený hľadať pomoc u Bulharov. S menším kontingentom poskytnutým Tervelom sa vydal do Malej Ázie naverbovať ďalších vojakov, avšak bol tu zabitý. Nasledovalo obdobie nepokojov a častého striedania cisárov, čoho Tervel využil a, okrem opätovných pokusov o zvýšenie vplyvu na byzantskú politiku, vytiahol roku 712 na Konštantínopol, ktorého predmestia vypálil a spustošil. Vojna s Byzanciou skončila až o štyri roky neskôr, keď bol uzavretý mier, znamenajúci ďalšie posilnenie Bulharska. Spolu s mierom boli prvýkrát uzavreté aj obchodné dohody. Byzancia si týmto krokom pravdepodobne chcela Bulharsko zaviazať, čo sa ukázalo ako prozreteľné rozhodnutie o rok neskôr, keď vojská islamského kalifátu obkľúčili Konštantínopol. Nový cisár Lev III. Sýrsky požiadal Bulharov o pomoc. Tí skutočne prišli a Byzantíncom sa tak podarilo s bulharskými posilami arabské obkľúčenie svojho hlavného mesta odraziť. Vďaka víťazstvu nad Arabmi sa Bulhari nielen zaslúžili o zastavenie prenikania islamu ďalej na západ cez Balkán, ale dostali sa tiež do povedomia vtedajšej západnej Európy.
náhľad|Rozsah bulharského územia za Asparucha a Tervela V nasledujúcich rokoch trval medzi Byzanciou a Bulharskom mier. Pre presnejšie informácie o vtedajšom vývoji v Bulharsku nie je dostatok vierohodných správ. Z gréckeho zoznamu bulharských chánov zvaného Imennik a z ďalších zdrojov vyplýva, že po Tervelovi nastúpil Kormisoš a po ňom Sevar. Sevar bol posledným príslušníkom dynastie Dulo, ktorá potom vymrela. Za vlády ďalšieho chána Vinecha, pochádzajúceho z rodu Ukil, prepukla roku 755 nanovo vojna s Byzanciou, keď cisár Konštantín V. prehodnotil politiku svojho otca a prestal platiť Bulharom poplatky. Tí následne vpadli do Trácie, avšak cisár si na nich vymohol po odvetnom ťažení a víťaznej bitke pri pevnosti Markella pre Byzanciu výhodný mier, ktorým ríša získala naspäť územie na juh od pohoria Stará planina. Keď sa však o pár rokov neskôr rozhodol podniknúť novú výpravu, bol pri pochode cez Starú Planinu v bitke vo Veregavskom priesmyku so svojím vojskom Bulharmi porazený. Vinech ale nevyužil víťazstvo nad Konštantínom a radšej mu ponúkol mier, čím si znepriatelil niektorých bulharských bojarov. Tí ho následne zvrhli, vládnucí rod pobili a za nového chána zvolili Teleca z ďalšieho bulharského rodu Ugain. Telec vytiahol proti Byzancii, kde opäť spustošil oblasť Trácie, ale jeho armáda bola v bitke pri Anchiale v roku 763 porazená. V Bulharsku znovu vypuklo obdobie nestability a k moci sa dostala umiernená strana vedená Sabinom, švagrom chána Kormisoša. Zlej vnútropolitickej situácie, ktorá v Bulharsku po nejakú dobu panovala, sa opäť pokúsil využiť cisár Konstantinos a podnikol niekoľko vpádov na bulharské územie, tentokrát sa ale obmedzil len na plienenie pohraničných oblastí. Veľkú výpravu usporiadal až o dva roky neskôr, avšak pri vyloďovaní vojská veľký vietor spôsobil potopenie viacerých lodí aj s posádkami. Straty boli tak veľké, že sa cisár rozhodol obrátiť sa späť. Sabin to využil a znovu mu ponúkol mier. Mierny prístup Sabina voči cisárovi vzbudil vlnu odporu, ktorá viedla k Sabinovmu zosadeniu a jeho úteku na byzantské územie.
Cez úspechy jednej alebo druhej strany nebolo možné, aby v danej situácii, ktorá na Balkáne v tej dobe panovala, skončilo dlhotrvajúci súperenie absolútnym víťazstvom jedného štátu nad druhým. Napriek tomu expanzívna politika bulharských chánov, opierajúca sa o spojenecké zväzky či vynútené uznanie suverenity nad slovanskými kmeňmi mohla spôsobiť nevratnú stratu balkánskych území. Byzantskí cisári preto od začiatku k bulharskému etniku, ktoré sa zmiešalo definitívne so Slovanmi už zhruba dve storočia po ich príchode na Balkán, pristupovali ako k hlavnej prekážke obnovenia svojho panstva na polostrove. Na rozdiel od jednotlivých slovanských kmeňov, ktoré by bolo možné postupne donútiť k poslušnosti a k ​​ plateniu daní, predstavoval Bulharský štát pevnejší útvar, ktorý existoval ako protiváha byzantského vplyvu a bol ochranou pred asimiláciou Slovanov pod prípadnou byzantskou nadvládou, s ktorým nemala možnosť sa pri svojich možnostiach vysporiadať. Rovnako však bolo jasné, že ani Bulhari nie sú schopní vyvrátiť celú Byzantskú ríšu, čo si uvedomovala aj časť bulharských vládnucich vrstiev, ktorých hlavným predstaviteľom bol rod Ukil. Ich protivníkom boli bojari, združení okolo rodu Ugain, usilujúcim sa naopak o protibyzantskú politiku. Boje o moc medzi týmito dvoma stranami spôsobili niekoľkonásobné striedanie chánov pro- či protibyzantskej orientácie. Z tohto dôvodu nedošlo k upokojeniu situácie za krátko vládnucich chánov Umora, Tokta a nakoniec Pagana, ale až za vlády ďalšieho chána Teleriga. Mierová zmluva uzavretá za Pagana napriek tomu ďalším konfliktom s Byzantskou ríšou nezabránila - Konstantin sa ešte niekoľkokrát neúspešne pokúsil preniknúť na bulharské územie. Týmto pokusom urobila koniec jeho smrť uprostred príprav na ďalšie ťaženie v roku 775.
Telerig sa pokúsil štát vnútorne konsolidovať. Najskôr sa úspešne vysporiadal so stúpencami zmierlivého riešenia s Byzanciou, avšak po pokuse o obmedzenie vplyvu šľachty bol nútený utiecť roku 777 do Konštantínopolu. Nový chán Kardam, ktorý vládol až do roku 803, využil dočasného mieru s Byzanciou, počas ktorého sa mu podarilo moc bojarov obmedziť. Po posilnení svojej pozície v štáte začal chán usilovať aj o ďalšiu expanziu, a to najmä do oblastí osídlených Slovanmi, ktorí mohli byť využití ako spojenci k ďalším bojom s Byzantskou ríšou. V oblasti pri rieke Struma porazil v roku 789 tunajšiu byzantskú posádku, čo vyprovokovalo o dva roky neskôr byzantskú odvetu - proti Kardamovi bola vypravená armáda, vedená cisárom Konštantínom VI. Zatiaľ čo jeho prvé ťaženie skončilo menšou nerozhodnou bitkou pri Adrianopole, rozhodujúca zrážka prišla až ďalší rok pri Markelle (792), v ktorej boli Byzantínci na hlavu porazení. Cisár sa zaviazal k plateniu poplatkov, tie však odvádzal iba štyri roky a potom platiť tribút odmietol. Kardam na to pohrozil vypálením Trácie, ale cisár mu poslal iba vrecúško s konským trusom a s odkazom:
Konstantin potom vytiahol na novú výpravu proti Bulharom, ale tá skončila iba uzavretím mieru, bez toho, aby sa obe armády stretli. Zakrátko nato stratil Konstantin v ríši podporu a bol svojou matkou Irenou zvrhnutý z trónu a oslepený.
Mlok dunajský
Mlok dunajský (Triturus dobrogicus) je mlok, ktorý žije v Strednej a Východnej Európe.
Vyskytuje sa v povodí rieky Dunaj, Tisa, Dráva, Sáva a delte rieky Dneper. Je rozšírený v nížinách do
Prvá bulharská ríša
Chán Krum a jeho nástupcovia
vľavo|náhľad|Územný rast Bulharska v 9. storočí náhľad|Chán [[Krum prijíma hlavu cisára Nikefora]] Následníkom Kardama sa stal Krum, za ktorého dosiahla Bulharská ríša veľkého mocenského rozmachu. Ako spojenec Franskej ríše podnikol chán útok na územie avarského kaganátu a dobytím Belehradu a Sriemu rozšíril svoj vplyv ďalej na západ. Na severe sa stali hranicou Bulharskej ríše pravdepodobne aj Karpaty a rieka Tisa, na východe potom zasahovala jeho moc až k toku Dnester. Vtedajší byzantský cisár Nikefor I. sa začal nového rozsahu bulharskej moci obávať a rozhodol sa vypraviť proti ich štátu vojsko. Po prvej neúspešnej výprave bola na rok 811 zorganizovaná výprava druhá, majúca formu odvety za dobytie významného strategického mesta Sofia Bulharmi. Tá spočiatku vyzerala, že by mohla mať šancu uspieť, keď sa Krum pred postupujúcou cisárovou armádou stiahol a nechal jej napospas svoje sídelné mesto Pliska. Po jej vyplienení sa byzantská armáda obrátila späť do Konštantínopolu, ale pri prechode Starej Planiny Bulhari na armádu prekvapivo zaútočili a na hlavu ju porazili. V boji zomrel aj samotný cisár, z ktorého lebky si Krum údajne nechal vyhotoviť pozlátený pohár. Chán využil oslabenie Byzancie a nasledujúci rok vpadol do Trácie, spustošil ju a dobyl niekoľko významných miest. Po vyjednávaní o mieri, ktorý nový byzantský cisár Michal I. odmietol, sa chán vybral na Konštantínopol, kam dorazil v lete 813. Tu pred hradbami za prizerania konštantinopolských obyvateľov priniesol ako najvyšší kňaz svojim bohom krvavé obete, čo pravdepodobne malo dopomôcť k prípadnej byzantskej kapitulácii. Po tom, čo Krumovi došlo, že nebude schopný prekonať konštantínopolské hradby, ponúkol cisárovi mier podľa zmluvy s chánom Tervelom z roku 716. Cisár Lev V., ktorý nastúpil na trón po Michalovom zvrhnutí, sa pokúsil pri vyjednávaní Kruma zajať, ten sa ale nenechal oklamať a na oplátku krutým spôsobom vypálil a vydrancoval konštantínopolské predmestia. Na spiatočnej ceste stihol ešte dobyť Adrianopol, odkiaľ bolo údajne odvedených do Bulharska na desaťtisíc zajatcov. Od ďalšej Krumovej výpravy zachránila Byzanciu jeho náhla smrť. Nie je úplne isté, kto presne nastúpil ako nový chán tesne po jeho skone, ale s veľkou pravdepodobnosťou ním bol Omurtag, Krumov syn.
Gmina Siedliszcze
Gmina Siedliszcze je vidiecka gmina v Poľsku v Lubelskom vojvodstve.
Má rozlohu 153,9 km² a žije tu 7050 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 45,81 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Chełm.
TJ A-FbO Nižná
TJ A-FbO Nižná (celý názov: Telovýchovná jednota Atleticko-florbalový oddiel Nižná) je slovenský florbalový a atletický klub z obce Nižná, v okrese Tvrdošín. Vznikol v roku 1998 pod názvom FBK Nižná a patrí medzi najstaršie florbalové kluby na Slovensku. Dlhé roky sa venoval predovšetkým mládeži, až v roku 2011 vytvoril seniorský tím, ktorý prihlásil do 2. ligy Stred, v ktorej aj hneď zvíťazil. Najväčším úspechom seniorského tímu sú 2 bronzové medaily z rokov 2018 a 2019. Seniorské družstvo hrá najvyššiu domácu súťaž, extraligu mužov, v ktorej účinkuje od roku 2014. Okrem seniorského tímu fungujú v klube aj mládežnícke oddiely. Keďže v Nižnej nejestvuje hala s odpovedajúcimi parametrami, zápasy hráva v Mestskej športovej hale Tvrdošín.
Úspechy
Slovenská extraliga mužov:
Prvá bulharská ríša
Chán Krum a jeho nástupcovia
náhľad|Chán [[Omurtag (Bulharsko)|Omurtag, z kroniky Ioannesa Skylitzesa]] Omurtagovi sa podarilo diplomatickým jednaním uzavrieť mierovú zmluvu, znamenajúcu pre Bulharskú ríšu ďalšie územné zisky. Cez trvajúci mier chán naďalej zasahoval do byzantskej vnútornej politiky, keď poslal v roku 823 pomoc cisárovi Michalovi II. v boji proti povstaniu Tomáša Slovana, čím sa významnou mierou zasadil o Michalovo víťazstvo. Nové boje ale vypukli na západe, a to s ríšou Franskou. Zrážky prebiehali medzi oboma štátmi zhruba od roku 826 po dobu piatich rokov, než bol uzavretý mier. Okrem tejto vojny Omurtag viedol ťaženie k Dnepru proti ríši Chazarov a tiež proti vtedy ešte stále kočovným Maďarom, hnaných ďalším nomádskym kmeňom Pečenehov k severovýchodnému okraju Omurtagovho panstva.
Za Omurtagovej vlády došlo k zásadnej zmene v celkovej organizácii ríše. Namiesto vlády jednotlivých kmeňových náčelníkov zaviedol po vzbure niekoľkých slovanských kmeňov župné zriadenie, teda rozdelenie ríše na jednotlivé administratívne okrsky (župy alebo komitáty), v ktorých vládli jeho úradníci, župani. Reforma správy dopomohla okrem zavedenia centralizovanejšieho a komplexnejšieho administratívneho systému i k ďalšiemu premiešaniu bulharského a slovanského etnika, a tým umožnila aj utuženie zväzkov vnútri ríše. Z doby Omurtagovej vlády už pochádzajú aj prvé nápisy v pôvodnej prabulharčine, tie však boli napísané za použitia gréckej alfabety, ktorá pre tento jazyk nebola vhodná a tak dochádzalo k určitým skresleniam. Cez tieto prvé kroky bola aj základná znalosť čítania a písania veľmi obmedzená, takže sa správa musela spoľahnúť na služby vzdelaných Grékov. Ďalším znakom Omurtagovej vlády bol negatívny postoj ku kresťanom, ktorí sa do Bulharska dostali ako zajatci počas Krumových vojen s Byzanciou a šírili tu svoju vieru. Bulharský vládca považoval kresťanskú vieru za nástroj Byzantskej ríše k zvýšeniu svojho vplyvu na bulharskom území a preto, rovnako ako pred ním Krum, jej stúpencov tvrdo potláčal. Poslednou významnou zmenou, ktorá v Bulharsku v tej dobe prebehla vďaka predchádzajúcej expanzii, bolo ďalšie zosilnenie slovanského živlu, pretože novo pripojené územia boli poväčšinou etnicky slovanské. Omurtagovi synovia (Enravot, Zvinica a Malamir) tak dostali mená pravdepodobne slovanského pôvodu. Prvým z chánových nástupcov sa stal po Omurtagovej smrti v roku 831 Malamir. Hoci vládol len krátko a uprednostňoval udržanie mieru, podarilo sa mu počas nepríliš dlhého konfliktu s Byzanciou ovládnuť mesto Plovdiv, grécky nazývané tiež Filipopolis. Po piatich rokoch nastúpil na bulharský trón Zvinicov syn Presjan, vládnuci až do roku 852. Ten sa pustil do novej vojny, ktorá vyniesla Bulharsku územné zisky v oblasti Macedónie, najmä v blízkosti mesta Ochrid a Ochridského jazera, a ďalej potom v Kosove. Donútiť k poslušnosti slovanské kmene na území Srbska a tým tu presadiť svoj vplyv sa však Presjanovi nepodarilo.
Prijatie kresťanstva
K takémuto kroku sa rozhodol chán Boris, ktorý nastúpil v roku 852 po Presjanovi. V tej dobe sa skomplikovala európska politická situácia vďaka mocenským a dogmatickým sporom medzi pápežom Mikulášom I. a konštantinopolským patriarchom Fotiom. Navyše po pripojení nových území v Macedónsku sa trvale poškodili vzťahy medzi Byzanciou a Bulharskom. Vojnový konflikt, ktorý sa odohral počas rokov 855 až 856, sa nevyvíjal pre chána najlepšie, zároveň po uzavretí protifranského spojenectva s moravským kniežaťom Rastislavom zaútočilo chorvátske knieža Trpimír, vazal východofranského kráľa Ľudovíta Nemca, na bulharské územie a Boris, nachádzajúci sa v nevýhodnej pozícii, musel požiadať o mier. Zhruba v tejto dobe v ňom pravdepodobne zvíťazilo presvedčenie, že je potrebné prijať kresťanskú vieru, aby si zabezpečil spojenectvo, a to ako na východe, tak prípadne aj na západe.
Hoci si kresťanská cirkev doteraz udržala zdanie jednoty, obidve jej časti (západná pod pápežovou jurisdikciou a východná pod správou konštantínopolského patriarchu) sa už od seba v niektorých vieroučných otázkach líšili. Prijatie kresťanstva od jednej z dvoch konkurujúcich si strán tak muselo ovplyvniť postavenie Bulharska k tej druhej. Borisovým cieľom bolo zachovať si predovšetkým plnú mieru nezávislosti od oboch mocenských centier, takže v otázke christianizácie Bulharska postupoval veľmi opatrne. Chán teda spočiatku požiadal o duchovných, ktorí by šírili kresťanskú vieru, ako v Byzancii, tak vo Východofranskej ríši. Z prvotného súboja vyšla víťazne Byzantská ríša, pretože po neúrode a hladomore, ktorý v Bulharsku vypukol, krajinu ohrozovali byzantské vojská a chán bol pod ťarchou okolností nútený prijať kresťanstvo východného rítu - v roku 864 bol Boris so svojou rodinou a členmi bojarskej šľachty pokrstený gréckym biskupom. Krstným otcom sa mu stal sám byzantský cisár Michal III. Časť prabulharskej šľachty, ktorá ešte plne nesplynula so slovanskou populáciou, sa šíreniu kresťanstva postavila na ozbrojeným odporom, ktorý bol ale Borisom potlačený. Potlačenie povstania a následné pobitie asi 50 príslušníkov pôvodnej bulharskej aristokracie znamenalo definitívny koniec jej vedúcej úlohy v štáte, pretože posty uvoľnené po smrti vzbúrených bojarov boli zabrané šľachtou slovanského pôvodu. Od prijatia kresťanstva zmenil Boris aj svoj titul - od tejto chvíle nebol bulharský vládca známy ako chán, čo bolo meno turkického pôvodu, ale podľa slovanského názvu knieža. Tiež v byzantských prameňoch sú v tejto dobe už Bulhari braní ako Slovania.
Po Borisovom krste zaslal patriarcha Fotios bulharskému vládcovi pastiersky list, v ktorom mu vysvetľoval vieroučné zásady kresťanstva. List bol však pravdepodobne napísaný pre Borisa príliš nezrozumiteľne, navyše patriarcha i cisár odmietli akékoľvek formy cirkevnej autonómie, najmä vytvorenie bulharského patriarchátu, o ktorý Boris usiloval. Christianizácia sa mala v očiach patriarchu stať nástrojom na helenizáciu obyvateľov a k definitívnemu získaniu vplyvu Byzancie nad bulharským štátom. Z tohto dôvodu nebola použitá pri zvestovaní viery gréckymi duchovnými ani staroslovienčina, použitá o niekoľko rokov skôr učencami Konštantínom a Metodom počas ich misie na Veľkej Morave, namiesto toho sa pri obradoch kázalo po grécky. Sklamaný Boris sa teda obrátil na pápeža Mikuláša I., ktorý sa mu snažil vyjsť čo najviac v ústrety, aby tak získal Bulharsko pod svoju zvrchovanosť. Ale ani pápež nebol ochotný súhlasiť aspoň s ustanovením arcibiskupa, ktorý by vytvoril autonómnu cirkevnú provinciu. Boris preto opäť zvolil rokovania s Byzanciou, kde medzitým nastúpila vládu nová macedónska dynastia, založená Bazilom I., ochotným vo veci bulharskej cirkevnej autonómie Borisovi ustúpiť. Počas rokovania ekumenického koncilu v Konštantínopole v rokoch 869 až 870 sa okrem otázky sporov medzi pápežstvom a konštantinopolským patriarchátom nadobro vyriešila otázka zvrchovanosti nad bulharským územím v prospech patriarchátu. Hoci nebol v Bulharsku menovaný priamo patriarcha, krajina získala arcibiskupa a s týmto úradom aj cirkevnú autonómiu. Aj keď ešte prvého arcibiskupa vymenoval patriarcha, všetci ďalší už boli volení zhromaždením bulharských duchovných. Borisovi sa tak napriek prijatiu kresťanstva podarilo udržať si na svojich susedoch relatívnu nezávislosť. Ani gréčtina sa ako liturgický jazyk dlho neudržala. Potom, čo žiaci Konštantína a Metoda museli odísť z Veľkej Moravy, boli Borisom vľúdne prijatí a založili tu dve významné kultúrne centrá v Ochride a Pliske, odkiaľ sa v nasledujúcich rokoch v bulharských krajinách šírila slovanská liturgia a písmo, čo nielen podčiarklo nezávislosť bulharskej cirkvi na Konštantínopole, ale viedlo aj k následnému rozvoju bulharskej kultúry a písomníctva.
Vrcholné obdobie Bulharského štátu
náhľad|Bulharská ríša za [[Simeon I. (Bulharsko)|Simeona]] Po odchode Borisa I. v roku 888 do kláštora prevzal vládu jeho syn Vladimír. Nové knieža sa rozhodlo obnoviť v štáte pohanskú vieru, proti nemu ale zasiahol jeho mladší brat Simeon, ktorý presvedčil svojho otca, aby sa vrátil z ústrania a pomohol mu Vladimíra zvrhnúť. To sa Borisovi podarilo a vládcom Bulharska sa tak stal Simeon, zatiaľ čo jeho otec opäť odišiel do kláštora, kde o necelých 15 rokov neskôr skonal. Simeon svoju mladosť prežil ako rukojemník v Konštantínopole, kde získal kvalitné vzdelanie. Pobyt tu mu dovolil zoznámiť sa bližšie s vyspelou byzantskou kultúrou, čo sa odrazilo v jeho neskoršej snahe dostať bulharský štát na úroveň Byzantskej ríše. Akokoľvek sa Simeonovi nepodarilo dosiahnuť vytvoriť veľkú slovansko-byzantskú ríšu, dosiahla počas vlády nadaného panovníka prvá Bulharská ríša najväčšieho mocenského a kultúrneho rozmachu. Bulharsko v tejto ére zavŕšilo svoj vývoj v politicky a kultúrne jednotný štát, v ktorom pôvodní turkickí Prabulhari úplne splynuli s prevažujúcim slovanským obyvateľstvom, ktoré získalo vedomie spolupatričnosti a spoločnej bulharskej kultúry.