cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krajinské zriadenie (Česko-Slovensko)
Vývoj v rokoch 1938 – 1948
Rozdelenie (formálne) Česko-Slovenska na krajiny (už len tri, lebo Podkarpatská Rus pripadla Sovietskemu zväzu) bolo obnovené roku 1945 a trvalo až do zavedenia krajov koncom roka 1948.
Arnaldo Tamayo Méndez
Arnaldo Tomayo Méndez (* 29. január 1942, Guantánamo, Kuba) je bývalý kubánsky kozmonaut, zapojený do programu Interkozmos.
Život
Arnaldo vyrastal na Kube v chudobnej robotníckej rodine. Od svojich 12 rokov si musel zarábať na živobytie sám. Pracoval na plantážach, v stolárskej dielni, čistil topánky a pritom chodil do školy. Vo svojich 17 rokoch zažil kubánsku revolúciu. Vstúpil do Združenia mladých povstalcov, zapojil sa do pracovných brigád. Potom sa dostal k štúdiu na technickom inštitúte a vstúpil do armády. Roku 1961 bol poslaný do Sovietskeho zväzu, aby sa tam stal vojenským letcom. Počas kubánskej krízy absolvoval desiatky hliadkovacích letov. V roku 1969 bol prijatý do vojenskej akadémie generála Antonia Macea. Stal sa náčelníkom štábu a zastával aj ďalšie armádne funkcie. Potom prišlo pozvanie do tímu budúcich kozmonautov. Do ZSSR odletel aj so svojim neskorším náhradníkom José Falconom.
Letu so Sojuzom 38 sa dočkal v septembri 1980. Letel pod sovietskym veliteľom, kozmonautom Romanenkom na orbitálnu stanicu Saľut 6, kde už bol pripojený Sojuz 37. Čakali tu na nich kozmonauti SSSR Popov a Riumin. Celé kvarteto potom týždeň plnilo úlohy (20 vedeckých experimentov) programu Interkozmos pripravené pre túto medzinárodnú posádku. Tamayo-Méndez s Romanenkom potom v lodi Sojuz 38 odleteli na Zem. Po lete výcvikové stredisko opustil. Je ženatý.
Ján Čižmár
Ján Čižmár (* 7. máj 1946, Banská Bystrica – † 5. máj 2018, tamže) bol slovenský spisovateľ, textár, scenárista, publicista a vydavateľ.
Životopis
Ján Čižmár mal technické vzdelanie. Literárne tvoriť začal už na strednej škole. Od roku 1971 pracoval v Banskej Bystrici najskôr ako technik, neskôr ako vedúci programového oddelenia v PKO. Spolupracoval s redakciami časopisov Populár a Lišiak. V roku 1989 bol spoluzakladateľom vydavateľstva Trian a v roku 2000 založil vydavateľstvo JC Partner. Angažoval sa aj v oblasti rozvoja športu pre všetkých, za čo v roku 2002 získal pamätný diplom prezidenta MOV Juana Antonia Samarancha.
Tvorba
Už v mladom veku ako textár spolupracoval so skladateľom Igorom Bázlikom. Prvé ich spoločné dielo v roku 1967, pieseň Cesta späť s interpretom M. Ličkom, získalo prvú cenu v televíznej súťaži Vyberte si pesničku. Od roku 1968 už písal poéziu, kratšie literárne útvary a scenáre. V roku 1969 ho denník Smena vyhlásil za autorskú dvojicu roka spolu s I. Bázlikom a začal písať libretá pre muzikály a hudobné pásma. Odvtedy napísal okolo 300 textov k piesňam pre rozhlas, televíziu alebo gramofónové spoločnosti. Výber z nich vyšiel v roku 2010 pod názvom Skús život dúškami piť. Bol členom Spolku slovenských spisovateľov.
Dielo
Libretá
Najznámejšie piesňové texty
Iné
NGC 3025
NGC 3025 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 21. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Polostrov
thumb|Satelitná snímka polostrova Boso, Japonsko
Polostrov (iné názvy: peninsula, staršie [a po česky]: poloostrov ) je časť pevniny alebo veľkého ostrova, ktorá výrazne a ďaleko vybieha do mora a aspoň z troch štvrtín je obklopená vodou mora.
Príklady veľkých polostrovov :
Hydroxid sodný
Hydroxid sodný (starší názov lúh sodný, kaustická sóda; v potravinárstve ako E524), NaOH, patrí medzi najsilnejšie zásady. Je to silne hygroskopická, za normálnych podmienok biela pevná látka, leptajúca pokožku. Ide o anorganickú látku. Vo vodnom roztoku sa správa ako silná zásada. Pohlcuje oxid uhličitý zo vzduchu, čím vzniká uhličitan sodný, preto sa musí uchovávať v hermeticky uzavretých nádobách. Hydroxid sodný sa hojne používa v chemickom priemysle, hlavne ako zásada pri výrobe celulózy a papiera, textilu, pitnej vody, mydiel a detergentov.
Identifikácia
Registračné číslo CAS – 1310-73-2
UN kód – 1823
Vlastnosti
Molárna hmotnosť – 39,997 g/mol
Teplota topenia – 318,4 °C
Teplota varu – 1 390 °C
Hodnota pH: 14 (50 g/l, H2O, 20 °C)
Hustota – 2,120 g/ cm³ (25 °C)
Rozpustnosť – vo vode (113g/100ml, 25 °C; s teplotou sa zvyšuje), v alkohole
Rozpustnosť v iných rozpúšťadlách: Rozpustný v: etanol, Glycerol..
Tlak pary (pri 20 °C): <0,1 hPa
Oxidačné vlastnosti: nemá oxidačné vlastnosti
Kryštálová štruktúra
kosoštvorcová (α) – hrany kr. mriežky a= 339,7 pm, b= 339,7 pm, c= 1 132 pm
kosoštvorcová (monohydrát)
Termodynamické vlastnosti
Štandardná zlučovacia entalpia – ΔHf° = −426,7 kJ/mol
Entalpia topenia – ΔHt = 178 J/g
Entalpia rozpúšťania – ΔHrozp = −1 112,7 J/g
Štandardná molárna entropia – S° = 64,4 J K−1 mol−1
Štandardná zlučovacia Gibbsova energia – ΔGf°= −380,7 kJ/mol
Toxikologické údaje
LD50 potkan – 1350 mg/kg
Zloženie látky
Hydroxid sodný má úplne iónový charakter, skladá sa zo sodných katiónov a hydroxidových aniónov. Elektrónová konfigurácia katiónu sodného je 11Na+: 1s2 2s2 2p6. Hydroxidový anión je zodpovedný za jeho silné zásadité vlastnosti. Kyslík a vodík sú v ňom viazané kovalentnou väzbou.
Látkové vlastnosti
2 NaOH(s) + CO2(g)→ Na2CO3(s)+ H2O(l).
Táto vlastnosť bola využívaná v starších filtroventilačných jednotkách a systémoch s uzavretým kolobehom vzduchu k zachycovaniu oxidu uhličitého (dnes je nahradzovaný hydroxidom lítnym LiOH). Podobne reaguje aj s inými plynnými oxidmi, napr. oxid siričitý viaže ako siričitan sodný:
2 NaOH(aq) + SO2(g)→ Na2SO3(aq)+ H2O(l),
čo môže byť využité pri odstraňovaní tohto jedovatého plynu z ovzdušia. S oxidom kremičitým reaguje za vzniku rozpustného ortokremičitanu sodného:
Pretože sklo obsahuje značný podiel oxidu kremičitého, dlhým pôsobením koncentrovaného roztoku hydroxidu sodného sa jeho povrch zmatní (to sa prejavuje hlavne pri sklenenej laboratórnej aparatúre, u ktorej môže dôjsť k ‚zamrznutiu‘ sklenených kohútikov, či zabrúsených spojov a sklenených zátok na zásobných nádobách s roztokom hydroxidu). S kyselinami (pri neutralizácii) tvorí soli, napr. s kyselinou chlorovodíkovou vzniká chlorid sodný a voda:
NaOH(aq) + HCl(aq)  → NaCl(aq)  + H2O(l).
S viacsýtnymi kyselinami tvorí podľa množstva normálne alebo kyslé soli (hydrogénsoli), napríklad s kyselinou sírovou vytvára najprv hydrogénsíran sodný, a po ďalšom pridaní hydroxidu síran sodný:
NaOH(aq) + H2SO4(aq) → NaHSO4(aq) + H2O(l)
NaOH(aq) + NaHSO4(aq) → Na2SO4(aq) + H2O(l).
Podobne reaguje aj s organickými (karboxylovými) kyselinami, napr. s kyselinou octovou tvorí octan sodný:
NaOH(aq) + CH3COOH(aq)  → CH3COONa(aq)  + H2O(l).
Túto neutralizačnú reakciu možno použiť ako núdzovú dekontamináciu pokožky, zasiahnutej roztokom NaOH. Tvorí soli aj s tak slabými organickými kyselinami, ako sú fenoly; napr. s fenolom dáva fenolát sodný:
NaOH(aq) + C6H5-OH(l) → C6H5-ONa(aq) + H2O(l).
Železo, meď a väčšinu ušľachtilých kovov hydroxid sodný nerozpúšťa, zato s amfotérnymi kovmi reaguje za vzniku vodíka a tvorby solí. Kovový hliník sa v koncentrovanom roztoku NaOH rozpúšťa za vzniku tetrahydroxohlinitanu sodného:
2 Al(s) + 2 NaOH(aq) + 6H2O(l) → 3 H2(g) + 2 Na[Al(OH)4](aq).
Podobne reaguje so zinkom za vzniku tetrahydroxozinočnatanu sodného:
Zn(s) + 2 NaOH(aq) + 2H2O(l) → H2(g) + Na2[Zn(OH)4](aq).
Obe uvedené soli možno získať aj pôsobením nadbytku hydroxidu sodného na iné soli týchto kovov, napr.:
ZnCl2(aq) + 4 NaOH(aq) → 2 NaCl(aq) + Na2[Zn(OH)4](aq).
Si(s) + 4 NaOH(aq) → Na4SiO4(s)+ 2 H2(g).
Priemyslovo dôležitou reakciou je pôsobenie hydroxidu sodného na estery organických kyselín, pri ktorých sa tieto organické zlúčeniny štiepia na alkoholy a voľné kyseliny, ktoré sa okamžite menia na ich sodné soli. Tento proces sa nazýva zmydelňovanie. Napr. pôsobením vodného roztoku NaOH na etylacetát získame etanol a octan sodný:
CH3CO–O–CH2CH3(l)+ NaOH(aq) → CH3COONa(aq) + CH3CH2OH(aq).
Zmydelňovanie esterov vyšších mastných kyselín, alebo aj tukov a olejov, je chemickou podstatou výroby mydla a glycerolu. Pôsobením na soli iných kovov dochádza k výmene iónov týchto kovov za sodík a k tvorbe hydroxidov. Napr. pôsobením NaOH na síran hlinitý získame hydroxid hlinitý:
6 NaOH(aq) + Al2(SO4)3(aq)→ 3 Na2SO4(aq) + 2 Al(OH)3(s),
Príprava
Hydroxid sodný vzniká búrlivou exotermickou reakciou sodíka s vodou za vzniku plynného vodíka; za prítomnosti vzdušného kyslíka vytvárajúci sa vodík vzplanie:
Vzniká tiež rozpúšťaním oxidu sodného vo vode:
V roztoku sa tiež uvoľňuje zo solí veľmi slabých kyselín – príkladom môže byť hydrolýza alkoholátov sodných, napr. etanolátu sodného:
CH3CH2Ona(s) + H2O(l) → CH3CH2OH(l) + NaOH(aq).
Vzniká tiež v katódovom priestore pri elektrolýze vodných roztokov sodných solí, predovšetkým chloridu sodného:
2 Na+(aq)+ 2 H2O(l) + 2 e- → H2(g)+ 2 NaOH(aq).
Priemyselná výroba
Kedysi sa hydroxid sodný vyrábal tzv. kaustifikačným procesom z vodného roztoku uhličitanu sodného (sódy) pôsobením mierneho nadbytku hydroxidu vápenatého, pridávaného vo forme suspenzie haseného vápna:
Na2CO3(aq)+ Ca(OH)2(aq)→ 2 NaOH(aq) + CaCO3(s).
Vznikajúci veľmi málo rozpustný uhličitan vápenatý sa oddelil sedimentáciou, prípadne filtráciou a odparením vody sa získal surový NaOH. Ten sa väčšinou ďalej čistil rozpúšťaním v etanole. V súčasnej dobe sa hydroxid sodný vyrába elektrolytickým rozkladom roztoku chloridu sodného, pričom vedľajším produktom býva plynný chlór. Používajú sa tri rôzne metódy, ktorými sa zabraňuje spätnej reakcii chlóru so vzniknutým hydroxidom. Pri tzv. amalgámovej metóde sa používa Castner-Kellnerov elektrolyzér, kde katóda je z ortuti (nevýhodou je jej jedovatosť). Na nej prebieha redukcia sodných katiónov na elementárny sodík :
Na+(aq)+ e- → Na(s),
ktorý sa rozpustí za vzniku kvapalného amalgámu:
Na+(aq) + 1 e- + x Hg(l) → NaHgx.(l)
Tým sa zabráni okamžitej reakcii kovového sodíku s vodou na hydroxid sodný; tento rozklad prebieha v oddelenej reakčnej komore, kde sa prečerpáva kvapalný amalgám:
Ortuť zbavená sodíku sa vracia späť do elektrolyzéra. Tento postup je využívaný viac než polovicou výrobcov NaOH a chlóru v Európskej Únii. Pri druhej, tzv. diafragmovej metóde, je v Griesheimovom článku anódový a katódový priestor oddelený polopriepustnou stenou (väčšinou z azbestu – ekologicky nevýhodný), ktorá prepúšťa malé sodné katióny a molekuly vody, ale nie molekuly chlóru Cl2. Do priestoru anódy sa privádza roztok NaCl. Na anóde anióny chlóru odovzdávajú elektrón a menia sa na atomárny chlór, a následne na molekulárny chlór, teda:
2 Cl-(aq) - 2 e- → 2 Cl(g) → Cl2(g),
zatiaľ čo na katóde sa oxóniové katióny redukujú na vodík a vodu:
2 H3O+(aq) + 2 e- → 2 H2O(l) + 2 H(g) → 2 H2O(l) + H2(g).
V katódovom priestore sa hromadia sodné katióny – ich kladný náboj sa kompenzuje rastom koncentrácie hydroxidových aniónov, čím dochádza k vzniku hydroxidu sodného. Odchádzajúci roztok obsahuje zvyšky chloridu sodného, ktoré je potrebné oddeliť. Týmto postupom sa produkuje asi 75 % hydroxidu sodného v USA. Treťou, najmodernejšou metódou sa vyrába 90 % hydroxidu sodného v Japonsku. Ide o tzv. membránovú metódu – ide o modifikáciu predchádzajúcej metódy. Anódový a katódový priestor je oddelený ionexovou membránou, ktorá umožňuje prestup H3O+ a Na+. Do priestoru anódy sa pridáva nasýtený roztok NaCl, odčerpáva sa nenasýtený; do priestoru katódy sa dáva destilovaná voda, a odčerpáva sa roztok NaOH (50 %). Ten sa môže ďalej spracovať odparením vody (pre použitie v laboratóriách, chemickej malovýrobe či vo farmaceutickom priemysle).
Použitie
Hydroxid sodný ma širokospektrálne použitie v chemickom priemysle (výroba mydiel a iných povrchovo aktívnych látok, príprava zlúčenín sodíka, ako reakčná zložka pri organických a anorganických syntézach), v textilnom priemysle (výroba umelého hodvábu), v priemysle celulózy a papiera, v hutníctve, pri výrobe bauxitu, vo vodárenstve pri úprave pitnej vody. Používa sa aj pri výrobe bionafty. V potravinárskom priemysle sa používa pri spracovaní tukov a olejov, a tiež ako dezinfekčné činidlo pri vymývaní strojov. V domácnostiach sa používa pri čistení odpadných potrubí, v čistiacich prostriedkoch do umývačiek riadu (leptá hliníkový riad) a pri praní. V chemických laboratóriách sa používa kalibrovaný roztok NaOH ako titračné činidlo.
Hydroxid sodný ako E524 sa vo všeobecnosti pri bežnej konzumácii sa považuje za neškodnú prísadu, no napríklad v Austrálii je jeho používanie zakázané. Rovnako je zakázané ho pridávať do detských výživ. Používa sa na umývanie a čistenie ovocia a zeleniny, pri výrobe čokolády a spracovaní kakaových bôbov, výrobe karamelu, obaľovanie kurčiat, výrobu nealkoholických sladených nápojov a zahusťovanie zmrzliny. Takisto sa používa pri výrobe olív a praclíkov, vďaka čomu sú tvrdé a chrumkavé.
Bezpečnostné upozornenia
Výrobok je klasifikovaný ako ŽIERAVÝ. Nie je horľavý a ani výbušný.
H302 Škodlivý pri požití.
H314 Spôsobuje ťažké poleptanie kože a poškodenie očí.
H290: Môže byť korozívny pre kovy.
P280: Noste ochranné rukavice/ ochranný odev/ ochranné okuliare/ ochranu tváre.
P301 + P330 + P331: PO POŽITÍ: vypláchnite ústa. Nevyvolávajte zvracanie.
P305 + P351 + P338: PO ZASIAHNUTÍ OČÍ: Niekoľko minút ich opatrne vyplachujte vodou. Ak používate kontaktné šošovky a ak je to možné, odstráňte ich.
Fyziologické pôsobenie
Hydroxid sodný silne leptá všetky tkanivá v organizme. Zmydelňuje tuky, koaguluje bielkoviny, odníma z tkanív vodu. Pri požití spôsobuje hlavne poleptanie pažeráka, pri väčších množstvách aj žalúdka a tenkého čreva. Hrozí nekróza, žilná trombóza či až perforácia pažeráka, neskôr môže nastať jeho zúženie. Môžu sa vyskytnúť aj neskoršie následky v podobe rakoviny pažeráka, a to až v 4 % prípadov. Pri zasiahnutí očí preniká do rohovky a prednej komory očnej. Môže spôsobiť oslepnutie.
Marapi
Marapi je masívny stratovulkán, nachádzajúci sa na ostrove Sumatra, asi 50 km severne od mesta Padang. Je to jedna z najaktívnejších sopiek na ostrove, len v 20. storočí bolo evidovaných vyše 40, prevažne menších erupcií. Zaujímavosťou je, že tieto erupcie nevyprodukovali žiaden lávový prúd. Vrchol 2 891 m vysokej sopky je ukončený kalderou s priemerom 1,4 km. V rámci kaldery sa nachádza niekoľko prekrývajúcich sa kráterov.
Iné projekty
.
Vydrica
Vydrica môže byť:
Karol Veľký
Karol I. Veľký (* 2. apríl 742/747/748 – † 28. január 814, Aachen, Franská ríša) bol kráľ Frankov (768 – 814) a cisár Západu, tzn. Rímskej ríše, (800 – 814) z rodu Karolovcov.
Nástup na trón a vláda
thumb|left|Mapa zobrazujúca územné zisky Karola Veľkého pre Franskú ríšu (v modrom) Karol rozšíril svoju ríšu všetkými smermi. Podporoval pápeža Hadriána I. v boji proti Longobardom a po porážke ich kráľa Didiera (773) sám prijal titul longobardského kráľa. Potvrdil pápežovi panstvo nad ravenským exarchátom a roku 781 sa presne určili hranice pápežského štátu. Z krajiny Longobardov a vojvodstva Spoleta vzniklo Talianske kráľovstvo, ako samostatný celok Franskej ríše. Za jeho kráľa bol pomazaný Karolov štvorročný syn Pipin. V tom istom čase čelil Karol akvitánskej snahe o samostatnosť vytvorením Akvitánskeho kráľovstva pre svojho syna Ľudovíta. Chcel ovládnuť aj oblasti za Rýnom, ktoré sa sústavne bránili uznaniu franskej zvrchovanosti.
Viac ako tridsať rokov (772 – 804) trvali kruté boje proti pohanským Sasom, ktorí sídlili v dolnom Nemecku. Krvavé represálie sa spájali s násilným obracaním na kresťanstvo a presídľovaním Sasov do iných oblastí. Po ovládnutí ich územia tu zaviedol Karol franskú grófsku správu, poskytol Sasom rovnaké práva ako mali obyvatelia jeho ríše a dal tiež spísať ich vlastné saské právo (802 – 803). Potlačil aj vzburu bavorského vojvodu Tassillona a Bavorsko stratilo roku 788 úplne svoju nezávislosť. Podnikol dve vojenské výpravy proti Avarom a úplne vyvrátil ich štát v Panónii. V Podunajsku založil dve pohraničné marky, kde sa sústredila misijná činnosť cirkvi, zameraná na christianizáciu Slovanov.
Ani na juhozápadnej hranici Karlovej ríše nevládol pokoj. Karolove vojská zasiahli do vnútorných rozporov medzi Arabmi na Pyrenejskom polostrove. Ich výprava sa však roku 778 skončila porážkou v Roncevalskom priesmyku (je známa z Piesne o Rolandovi). Až roku 795 dobyli Frankovia časť územia za Pyrenejami, kde Karol založil španielsku marku so sídlom v Barcelone.
Karol cisárom
náhľad|Kaplnka Karola Veľkého v [[Aachenský dóm|Aachenskej katedrále]] Na Vianoce roku 800 pápež Lev III. korunoval Karola Veľkého v rímskej katedrále sv. Petra za cisára. Korunovácia spôsobila spočiatku napätie medzi Franskou ríšou a Byzanciou, ktoré neskôr prerástlo v ozbrojený boj. Karolov syn Pipin zaútočil na benátske ostrovy a dalmatský prístav Zadar. Byzancia napokon uznala Karolovu cisársku hodnosť (812). Odvtedy mal kresťanský svet dvoch cisárov a dve nezávislé cisárstva: východné a západné.
Karol usiloval o jednotnú správu svojej krajiny; rozdelil ju na grófstva. Okrem toho zaviedol zvláštnu inštitúciu kráľovských poslov (missi dominici); zabezpečovali spojenie medzi rôznymi časťami ríše a starali sa o splnenie panovníkových príkazov. Každoročne zvolával zhromaždenia cirkevných aj laických hodnostárov. Vydával písomné kráľovské nariadenia – kapituláriá. Napriek tomu zostala Karlova ríša konglomerátom rôznorodých území.
Vzdelanosť a umenie
Karol podporoval rozvoj vzdelanosti, staral sa o zakladanie a rozkvet škôl pri kláštoroch a biskupstvách. Za jeho vlády sa začalo písať čitateľne upraveným písmom – karolínskou minuskulou. V kláštoroch sa opisovali diela klasických autorov, ktoré slúžili ako vzor pre správnu latinčinu. Karol povolal na svoj dvor najlepších európskych učencov svojho času: Alcuina z anglického Yorku, Pavla Diakona z Longobardie, Einharda z Nemecka, Teodulfa z vizigótskeho Španielska.
Rozvíjala sa aj architektúra a výtvarné umenie. Rozvoj vzdelanosti, aj keď len v malopočetnej vrstve kňazov, nadviazal na intelektuálne dedičstvo minulosti a pomohol ho ďalej zachovať. Oprávnene sa teda o tomto období hovorí ako o karolínskej renesancii.
Preskupovanie
Preskupovanie alebo preskupenie môže byť:
Hosting sense
Hosting sense je bezpečnostná internetová služba pre monitorovanie zmien súboroveho systému webhostingu. Je obdobou kontroly správy verzii. Zmeny súborového systému sú kontrolované automaticky a podľa stanovených kriterií spracované.
Sledované parametre
1pokiaľ je daný parameter podporovaný sledovaným súborovým systémom
NGC 3026
NGC 3026 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 22. mája 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Schlossberg
Schlossberg alebo Schloßberg (nem. doslova "zámocký vrch") je názov viacerých lokalít a vrchov v strednej Európe, konkrétne:
Mol
Mol môže byť:
.mol je chemický súborový formát MDL Molfile
MOL môže byť:
Michal Pivoňka
Michal Pivoňka (* 28. január 1966, Kladno) je bývalý český hokejista, majster sveta z roku 1985 a dlhoročný hráč NHL.
Prvýkrát reprezentoval Česko-Slovensko 17. februára 1985, naposledy 9. septembra 1991. V rokoch 1986–1999 hral v NHL s malými prestávkami za tím Washington Capitals, sezónu 1988/89 strávil v Baltimore Skipjacks hrajúcom v AHL, sezónu 1995/96 odohral za Detroit Vipers v IHL a svoju športovú kariéru ukončil v Kansas City Blades v IHL. Počas svojej kariéry v NHL odohral 825 zápasov, strelil 181 gólov a pri 417 góloch asistoval.
Balkánsky polostrov
thumb|Mapa Balkánskeho polostrova definovaného ako územia južne od Sávy a Dunaja
Balkánsky polostrov alebo Balkán je hornatý polostrov v juhovýchodnej Európe, obmývaný Jadranským, Iónskym, Krétskym, Egejským, Marmarským a Čiernym morom. Niekedy sa k Balkánu priraďujú aj ostrovy Eubója, Thasos, Sporady, Kyklady, Sarónske, Chorvátske a Iónske ostrovy. Severná hranica je sporná.
Možné definície (severnej hranice) Balkánskeho polostrova:
Porovnaj aj stránku Balkán.
Balkánsky polostrov definovaný ako územia južne od Sávy a Dunaja
Takto definovaný polostrov má rozlohu vyše 500 tis. km². Štáty rozkladajúce sa na Balkánskom polostrove sú: Albánsko 100 %, Bosna a Hercegovina 100 %, Bulharsko 100 %, Chorvátsko 49 %, Čierna Hora 100 %, Grécko 84 % (niektoré ostrovy patria do Malej Ázie), Severné Macedónsko 100 %, Srbsko 73 % a európska časť Turecka 5 % (Istanbul). thumb|Balkánsky polostrov
Stredovek
thumb|Ortodoxný chrám, [[Mystras, Peloponéz]] Začiatkom 6. stor. prosperovali hlavne územia dnešného Grécka a tiež Konštantinopol, ktorý bol osídlený množstvom obyvateľov, prevažne gréckeho pôvodu. Celkový charakter Byzancie je od 7. stor. grécky, aj keď stále pretrvalo označenie Rímska ríša. V tejto dobe obývali Balkán grécky hovoriaci obyvatelia (dnešné Grécko, Albánsko – juh a stred, Bulharsko – juh, Severné Macedónsko – juh, Turecko), latinsky hovoriace obyvateľstvo (Albánsko – sever, Srbsko, Bosna a Hercegovina, Čierna Hora, Chorvátsko), trácky hovoriace obyvateľstvo (Bulharsko – hlavne vnútrozemie, Severné Macedónsko – východ) a ilýrsky hovoriace obyvateľstvo (Severné Macedónsko, Albánsko, Srbsko, Čierna Hora, Bosna a Hercegovina). Známy cisár Justinián I. pochádzal z dnešného Macedónska a rozprával ešte latinsky. Etnické zloženie sa definitívne zmenilo medzi 7. a 9. stor., kedy Byzancia nevydržala nápor Slovanov od Dunaja. Slovania zaplavili celý Balkán, od severu až po Peloponéz, dobyli takmer všetky strategické byzantské mestá (Naisus, Serdica, Dyrrhachium…), nedobyli jedine Solún, Konštantinopol a Patru. Slovania sa na dobytom území aj usadili a začali sa miešať s pôvodným obyvateľstvom. V Grécku sa Gréci utiahli do hôr, Slovania zničili mnoho antických gréckych miest (Atény, Delfy, Korint, Olympia) a usadili sa na gréckom vidieku. Slovanské obyvateľstvo sa však rýchlo učilo vyspelej kultúre domáceho obyvateľstva. V Grécku obchodovali s Grékmi, ktorí žili vo väčších mestách, v ostatnom Balkáne hlavne s románskym obyvateľstvom. Byzancii sa podarilo oslobodiť aspoň územie dnešného Grécka, v 9. stor. na Peloponéze Slovanov porazila a väčšinu z nich z Grécka vysídlila, územie bolo posilnené gréckym obyvateľstvom z iných území. Slovanské obdobie v Grécku aj dnes pripomínajú mnohé slovanské toponymá. Na území Albánska sa asimilovali Slovania s pôvodným ilýrskym obyvateľstvom a tak pravdepodobne vznikli dnešní Albánci. Je však možné, že Albánci sú potomkovia pôvodného balkánskeho obyvateľstva (Ilýri, alebo Tráci) z iného balkánskeho územia a boli až Slovanmi vytlačení do územia dnešného Albánska, Kosova a Macedónska. Na ostatných územiach Slovania vstrebali pôvodné obyvateľstvo, ktoré sa poslovančilo. V tejto dobe sa poslovančili aj turkickí Bulhari, ktorí sa usadili v Trácii, pomiešali sa s Trákmi a Slovanmi, poslovančili sa a vytvorili tak bulharský národ a Bulharskú ríšu, ktorá ovládla aj dnešné severné Grécko (severná Makedónia), ktoré ostalo až do začiatku 20. stor. slovanské. Zvyšky románskeho obyvateľstva sa udržali na pobreží Jadranského mora a v Istrii až dodnes (sú to Taliani) a tiež roztrúsené po celom Balkáne (Arumuni), ktorí však mohli prísť z Dácie.
Od 8. storočia sa formuje aj vierovyznanie, v tejto dobe boli Slovania christianizovaní gréckymi misionármi, a teda patrili pod byzantskú ortodoxnú cirkev (Konštantinopolský patriarchát), naopak ku Chorvátom sa dostávalo rímskokatolícke vierovyznanie z Franskej ríše a z Talianska. V 10. storočí byzantský cisár Basileios II. dobyl Bulharsko a Byzanciu opäť posunul až k Dunaju. Úspech však netrval dlho, po jeho smrti sa ríša opäť dostala do problémov, Bulharsko sa nakoniec osamostatnilo, rovnako aj Srbsko, vzniká aj Chorvátsko, neskôr pohltené Uhorskom. Do Malej Ázie začínajú prenikať Seldžuckí Turci, Byzancia požiada o pomoc Západ, no križiaci v roku 1204 dobyli Konštantinopol a Byzantská ríša zanikla. Gréci si vytvorili na jej troskách iba tri štáty, dva boli v Malej Ázii, na Balkáne vznikol Epirský despotát, nezávislý štát Grékov. Ostatné Grécko ovládli západné mocnosti, neskôr Benátska republika. Benátčania si podmanili rozsiahle pobrežné územia, Istriu, celé pobrežie Dalmácie, albánske pobrežie, Iónske ostrovy, ostrov Eubója a Peloponéz. Istria a pobrežie Dalmácie boli osídlené hlavne románskym obyvateľstvom, jazykovo príbuzným Benátčanom, navyše v týchto územiach sa usadilo množstvo Benátčanov a tak zabránili poslovančovaniu Románov. Benátskym dialektom sa v týchto územiach rozpráva dodnes. V roku 1261 Gréci oslobodili Konštantinopol a znovuvytvorili Byzantskú ríšu. Tá sa na Balkáne obmedzila len na časť Grécka (časť Peloponézu ostala Benátkam). Benátska republika kontrolovala Istriu, Dalmáciu a Iónske ostrovy. Vzrástla moc Srbov, ktorí dokonca na istý čas ovládli aj Grécko. Rovnako tak do dejín vstupujú aj Albánci, ktorí sa začínajú rozpínať na juh, do Epiru a odtiaľ do ostatného Grécka, odkiaľ však boli vyhnaní, neskôr sa však na niektorých územiach usadili a ich potomkovia tam žijú dodnes, ale za Albáncov sa nepovažujú (Arvaniti). Väčšina Albáncov však prestúpila na islam, uchovali si však svoju reč, no stali sa oporou osmanskej moci na Balkáne, mnohí známi tureckí správcovia Balkánu boli albánskeho pôvodu, pravdepodobne aj Ali paša z Tepeleny.
Osmanská nadvláda
thumb|[[Modrá mešita (Istanbul)|Modrá mešita, Istanbul]] Od 15. stor. prenikajú Osmanskí Turci na Balkán, dobyli byzantské mesto Adrianupoli a v roku 1453 Konštantinopol, čím padla Byzantská ríša. Turci aj napriek veľkej snahe Grékov a Benátčanov dobyli pevninské Grécko a grécke ostrovy (iba Iónske ostrovy nikdy nedobyli), odtiaľ smerovali na sever, kde do 16. stor. obsadili všetky balkánske územia až po južné Slovensko. Proti nim sa postavili hlavne Benátčania, ktorí si uhájili pozície v Dalmácii, Istrii a na Iónskych ostrovoch. Turci vysielali do porobených území moslimské obyvateľstvo z Malej Ázie, no najväčšia časť balkánskych Turkov boli potomkovia islamizovaných pôvodných obyvateľov, podobne ako aj v Malej Ázii. V podmanených krajinách vznikali proti tureckej moci vlny odporov, najviac rebelovali Gréci, ktorí hromadne odchádzali do vysokých hôr a organizovali zbojnícke prepady (klefturia), známi sú grécki zbojníci (Klefti, Armatoli). Najväčším mestom bol Konštantinopol, žili tu hlavne Gréci a Turci, ale aj Arméni a Židia. Najväčšia revolúcia proti Turkom vypukla v roku 1821 v Grécku, bola to Grécka vojna za nezávislosť, ktorú viedol Theodoros Kolokotronis. Grécko si tu vybojovalo ako prvé nezávislosť, ale išlo iba o územie dnešného južného Grécka. Slabosť Osmanskej ríše využili aj iné národy. Osamostatnili sa Srbi, Bulhari a neskôr aj Albánci a Čiernohorci. Každý z týchto národov si robil nároky na územia, ktoré mali záujem získať aj druhí. Srbi a Bulhari sa hádali o územie dnešného Severného Macedónska, Gréci a Bulhari o územie dnešnej gréckej Makedónie, Albánci a Srbi o Kosovo a Gréci a Albánci o Severný Epirus (dnešné južné Albánsko). Bosna, kde žili prevažne slovanskí moslimovia patrila Rakúsko-Uhorsku, rovnako tak aj severné Srbsko, Chorvátsko a Istria až po Benátky. Rôzne konflikty vyústili do dvoch balkánskych vojen, Osmanská ríša bola na rozpade a nečinne sa situáciám prizerala. Bulhari a Gréci bojovali o Macedóniu, boje boli tvrdé. Srbi, patriaci do Rakúsko-Uhorska, pod vedením Gavrila Principa zavraždili rakúskeho následníka trónu, čo vyústilo do Prvej sv. vojny. V roku 1919 grécky premiér Eleftherios Venizelos oslobodil od Turkov Makedóniu a Východnú Tráciu, rovnako tak aj grécke časti Malej Ázie. Grékov však nakoniec Turci porazili a tak sa museli stiahnuť, ostala im len Macedónia, zároveň bola zrušená Osmanská ríša a vzniklo Turecko v jeho dnešnej podobe na čele s Mustafom Kemalom Atatürkom.
Moderné obdobie
thumb|[[Arachova, Grécko]] thumb|[[Gjirokastër, Albánsko]] Po grécko-tureckej vojne bola v roku 1923 dohodnutá výmena obyvateľov medzi Gréckom a Tureckom. Väčšina moslimov (nie len turecky hovoriacich) odišla z Grécka, z Turecka prišlo do Grécka 2 000 000 Maloázijských Grékov, z gréckej Macedónie odišla do Bulharska väčšina slovanského obyvateľstva. V európskom Turecku sa usadilo mnoho Turkov z Grécka, neskôr aj z Bulharska, pretože pred výmenou obyvateľov tu žili najmä Gréci, ale tiež aj Bulhari, ktorí sa tiež vysťahovali do Bulharska. Po prvej sv. vojne vzniklo Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov (Juhoslávia). Mnoho Slovanov považujúcich sa za Bulharov odišlo z tohto kráľovstva do Bulharska, naopak veľa Turkov z Bulharska dobrovoľne odišlo do Turecka. Mnoho Turkov však stále žilo v Bulharsku a v Juhoslávii. Definitívne stanovené hranice boli aj medzi Albánskom a Gréckom, kde Albánci neskôr zrušili grécku autonómnu časť Severný Epirus, mnoho Grékov odišlo do Grécka. Druhá svetová vojna sa Balkánu dotkla v tzv. grécko-talianskej vojne, kedy grécky premiér Joannis Metaxas odmietol podriadiť sa Benittovi Mussolinimu. Talianske fašistické vojská napadli Balkán a na svoju stranu si získali aj mnohých Albáncov. V Albánsku však boli talianske vojská gréckymi porazené, Metaxas nato rozkázal vyhostiť z Epiru všetkých Albáncov do Albánska. Balkán si podriadili až Nemci, ktorí v Chorvátsku a Bosne a Hercegovine vytvorili satelitné štáty. Partizánske akcie sa konali hlavne v Srbsku a Grécku. Pod talianskym vplyvom bol vytvorený nezávislý fašistický arumunský štát v severnom Grécku. Po druhej sv. vojne sa Balkán dostal po rusko-americkej dohode pod sféru vplyvu Sovietskeho zväzu. V Grécku však prebehla občianska vojna, protikomunistická akcia, ktorá trvala do roku 1949. Komunisti boli porazení a Gréci vysídlili z krajiny mnoho komunisticky zmýšľajúcich obyvateľov, hlavne Slovanov, ale aj Grékov, ktorí sa usadili aj v Česko-Slovensku. Bola tiež obnovená Juhoslávia, bola tu nastolená komunistická vláda Josipa Broza Tita, v Albánsku vládol tvrdý komunistický diktátor Enver Hodža, ktorý diskriminoval náboženstvo a grécku menšinu. V Bulharsku sa zase komunistická vláda snažila o násilnú asimiláciu Turkov, 300 000 z nich sa vysťahovalo do Turecka. Práve Bulharsko a Albánsko boli najchudobnejšie balkánske krajiny, najvyspelejšie bolo Grécko, lepšie sa mala aj Juhoslávia a Turecko. Vyostrené ostali hlavne spory medzi Gréckom a Albánskom (o postavení gréckej menšiny) a medzi Gréckom a Tureckom (hlavne kvôli napadnutiu Cypru). Po vojne bola Istria odňatá Taliansku a prisúdená Juhoslávii. Veľká časť pôvodných Talianov z Istrie a Dalmácie sa vysťahovala do Talianska. V 60-tych rokoch bola nastolená aj diktatúra v Grécku. Diktátor Jeorjos Papadopulos bol zvrhnutý v roku 1974, jeho vláda však nebola tak tvrdá ako napr. v Albánsku.
V roku 1989 padol komunizmus, o rok nato nevydržala Juhoslávia, kde vypukla vojna medzi národmi, bez konfliktov sa osamostatnili len Slovinci. Proti sebe stáli Srbi, Chorváti, Albánci a Bosniaci. Boje sa neobišli ani bez etnických čistiek na rôznych stranách, časté boli aj presuny obyvateľov, napr. keď Albánci museli opustiť Kosovo. Juhoslávia sa definitívne rozpadla na moderné štáty, vzniklo aj Severné Macedónsko, ktoré malo od vzniku až do roku 2018 spory s Gréckom, Albánskom a Bulharskom. Gréci odmietali uznať ich meno, nakoľko macedónska národnosť vznikla až v období Juhoslávie, Albánci sa snažia o nezávislosť západu krajiny, Bulharom vadí hlavne to, že sa Macedónci nepovažujú za Bulharov ako tomu bolo v minulosti. V roku 2006 sa osamostatnila Čierna Hora, v roku 2008 albánske Kosovo s čím nesúhlasilo Srbsko a Grécko. Momentálne je na Balkáne pokoj, o vstup do EÚ sa snaží Srbsko, Chorvátsko a Turecko. Nedávna grécka ekonomická kríza ohrozila ekonomiky Albánska a Macedónska, čiastočne aj Turecka a Srbska, pretože miestne ekonomiky boli závislé na Grécku. Do balkánskych krajín investuje najmä Taliansko.
Kultúra
Kultúra Balkánu je veľmi bohatá, má veľmi veľa ľudových tradícií, ktoré pochádzajú ešte zo starovekého obdobia. Balkánska kultúra sa však rozlišuje. V Chorvátsku sú ľudové tradície podobné najmä talianskym, a to hlavne v pobrežných oblastiach, ktoré patrili Benátkam. Môžeme tu badať benátsky vplyv aj v ľudovej hudbe, benátskeho charakteru je aj v Čiernej Hore. Srbská ľudová hudba bola sčasti ovplyvnená osmanskou, dominuje tu hlavne trúba, podobne je tomu aj v Kosove, severnom Albánsku a Severnom Macedónsku. Ľudová hudba Bulharska je sčasti odlišná, vychádza ešte zo starovekého obdobia, časté nástroje sú gajdy a akordeón. Inú kategóriu tvorí grécka hudba z pevniny, vychádza z antickej a byzantskej gréckej hudby. Práve Grécko má najbohatšie folklórne tradície Balkánu. Hlavným nástrojom je klarinet. Podobná hudba je aj v južnom Albánsku. Balkánske kroje sú rôzne, u Albáncov a pevninských Grékov prevláda mužská suknica fustanella. Bohaté na výzdobu sú tiež bulharské kroje. Rozšírený bol v minulosti chov ovcí a kôz, najznámejším národom, ktorý sa týmto zaoberal, boli Arumuni a nomádski grécki Sarakacani. Zaujímavá je aj balkánska architektúra. Na severe prevládajú hlavne benátske štýly, v južných krajinách grécky byzantský štýl architektúry, najmä ortodoxnýxh kostolov. Známe sú aj balkánske tradičné mosty byzantského pôvodu.
Národy a náboženstvo
Moderné balkánske národy sú: Gréci (10 miliónov), Turci (9 miliónov), Srbi (8,5 milióna), Bulhari (7 miliónov), Albánci (6 miliónov), Chorváti (4,5 milióna), Bosniaci (2,4 milióna), Macedónci (Slovania) (1,3 milióna), Čiernohorci (300 000), Arumuni, Taliani. Jediný balkánsky národ s kontinuitou od staroveku sú Gréci, jediné národy, ktorých jazyky sa vyvinuli zo starovekých balkánskych jazykov sú Gréci a Albánci. Balkánski Románi sú Rumuni, Arumuni a Taliani. Ostatné národy sú slovanské. Pravoslávne kresťanstvo je oficiálnym náboženstvom v Grécku, Severnom Macedónsku, Srbsku, Čiernej Hore a Bulharsku. Rímskokatolícka cirkev je hlavne v Chorvátsku a Slovinsku (ak ho rátame do Balkánu), gréckokatolícke cirkvi sú menšinovo prítomné v Bulharsku, Macedónsku, Chorvátsku a Grécku, islam v Turecku, Albánsku, Kosove a Bosne a Hercegovine. Genetické výskumy balkánskeho obyvateľstva potvrdzujú, že Balkánci sú hlavne potomkami starovekých balkánskych obyvateľov (Sforza).
Croisette (Pas-de-Calais)
Croisette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SKK
SKK môže byť:
Trakcia
Trakcia môže byť:
Lauzès
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam planétok 9251 – 9500
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Vlajka Kambodže
Vlajka Kambodže – červená je tradičná farba Kambodže a zároveň sa spája s komunizmom a revolúciou. Na červenej ploche vlajky je biela kresba hlavného chrámu Angkor Vat z 12. storočia. Modrá symbolizuje vodu, ktorá je významným prírodným zdrojom Kambodže.
História vlajok Kambodže
Vlajka Kambodžského kráľovstva pod francúzskym protektorátom bola červená s modrým lemom a bielym chrámom Angkor Vat v strede. Bola zavedená okolo roku 1863 (prvá zmluva medzi Kambodžou a Francúzskom). Po začlenení Kambodže do Francúzskej Indočíny v roku 1885 sa používala iba francúzska trikolóra. V roku 1948 bola zavedená nová vlajka. Modré lemovanie bolo ponechané len pri hornom a dolnom okraji a bola pozmenená aj kresba chrámu. V roku 1970 bol Angkor Vat presunutý do červeného kantónu. Zvyšok vlajky bol modrý s tromi hviezdami majúcich mnohoznačnú symboliku napr. zem, viera, republikánske zriadenie alebo Horná, Stredná a Dolná Kambodža. Demokratická Kambodža používala žltý štylizovaný Angkor Vat na červenom poli. Provietnamský režim túto vlajku upravil v roku 1979 tak, že počet veží Angkor Vatu bol zvýšený na päť a veže mali špicaté zakončenie. V rámci zmien ústavy bola v roku 1989 zavedená červeno-modrá vlajka so žltým Angkor Vatom v strede. V rokoch 1991 – 1993 viala nad Kambodžou vlajka dočasnej správy OSN. V strede svetlo modrej vlajky bol obrys krajiny s názvom štátu uprostred. Po obnovení kráľovstva po voľbách v roku 1993 bola obnovená vlajka z roku 1948.
Suzie Diamond
Suzie Diamond, známa aj ako Susie Diamond, Susy Diamond, Suny D., Susie, Sue (* 8. august 1984, Galanta) je slovenská pornoherečka a modelka.
Kariéra
Suzie Diamond vstúpila do pornopriemyslu v roku 2004, vo veku 20 rokov. Na svojom konte má okolo 100 pornofilmov. Suzie Diamond si často mýlia s inou slovenskou pornoherečkou Sue Diamond, čo bolo dôvodom, prečo si Sue Diamond zmenila meno na Diana Doll. Aj keď Suzie Diamond na mnohých stránkach uvádza, českú národnosť, v skutočnosti pochádza zo Slovenska.
Torpédoborec
Torpédoborec je menšia vojnová loď schopná plavby veľkou rýchlosťou, so silnou raketovou, hlavňovou a torpédovou výzbrojou. V minulosti používaná hlavne na uskutočňovanie torpédových útokov na nepriateľské lode a ochrane vlastného loďstva pred útokmi nepriateľských torpédových lodí a ponoriek. Výkonný typ sprievodnej lode.
Jeho hlavnou úlohou je vedenie boja s lietadlami, ponorkami a hladinovými loďami protivníka na otvorenom mori. Tiež však môže slúžiť ako sprievod veľkých lodí vo flotile alebo bojovej skupine.
Výraz „torpédoborec“ býva často považovaný za zastaraný s vysvetlením, že súčasné torpédoborce torpéda takmer nepoužívajú. Ale tento výraz nemá s torpédovou výzbrojou mnoho spoločného, ide o významový ekvivalent pôvodného anglického „torpedo-boat destroyer“ (doslova „ničiteľ torpédových člnov“), čo bolo časom skrátené na jednoduché „destroyer“.
Vznik
thumb|Japonský torpédoborec Ikazuči v roku 1933 Torpédoborec pôvodne vznikol na konci 19. storočia ako účinný prostriedok proti rýchlym torpédovkám a torpédovým člnom. V druhej svetovej vojne sa omnoho viac uplatnil pri boji s ponorkami, lietadlami či ľahkými krížnikmi nepriateľa a patril medzi najaktívnejšie hladinové jednotky.
Raketové torpédoborce
Už počas druhej svetovej vojny možno sledovať trend obmedzovania torpédovej výzbroje torpédoborcov (napr. demontáž zadných torpédometov na torpédoborcoch americkej triedy Allen M. Sumner) a naopak posilňovanie protilietadlovej výzbroje (najmä u jednotiek pôsobiacich v Pacifiku, kde bolo potrebné čeliť početným leteckým útokom a v poslednej fáze vojny tiež samovražedným útokom Kamikadze). Po druhej svetovej vojne navyše dochádza k rozvoju raketovej techniky a torpédomety z torpédoborcov miznú úplne (súčasné torpédoborce majú spravidla iba protiponorkové torpédomety). V ZSSR pod vplyvom nadšenia z raketovej výzbroje vznikajú torpédoborce, ktoré majú aj značne obmedzenú hlavňovú výzbroj (pozri Projekt 56 Kildin, Projekt 57 Kanin a Projekt 61 Kašin) a aj v ďalších krajinách je hlavňová výzbroj obmedzovaná a nahradzovaná viacúčelovými kanónmi (americká trieda Spruance: 2x L/54 Mark 45, britský Type 42: 1x  L/55 Mark 8).
Výtlak súčasných torpédoborcov sa pohybuje v rozmedzí od 4 000 do 10 000 ton. Vzhľadom na neustále rastúce náklady na zbraňové elektronické systémy je tento druh vojnových lodí v poslednej dobe zatlačovaný do pozadia a počet štátov, ktoré plánujú ich ďalšiu stavbu, rýchlo klesá. Torpédoborce sú v súčasnosti vo výzbroji mnohých námorníctiev a v mnohých z nich predstavujú najťažšie jednotky. V námorných silách niektorých rozvojových a aj vyspelých krajinách slúžia staršie lode, ktoré boli vyradené námornými veľmocami ako zastarané. Noví používatelia tieto dosť staré torpédoborce modernizujú a možno predpokladať, že budú slúžiť ešte dosť dlho. Medzi štáty, ktoré majú staré torpédoborce vo výzbroji, patria okrem iných – Grécko, Turecko, Brazília, Čile, Pakistan či Taiwan. náhľad|Bitský torpédoborec HMS Norfolk (D21) v roku 1982 Vo výzbroji vojenského námorníctva Spojeného kráľovstva (Royal Navy) je v súčasnosti 12 torpédoborcov Type 42 (trieda Sheffield), ktoré boli postavené v rokoch 1976 – 1984. Tieto plavidlá boli stavané v 3 sériách (Batch I, II a III), pričom 4 lode tretej série sa od predchádzajúcich trochu líšia (majú predĺžený trup a ďalšie úpravy). Celkom bolo postavených 14 lodí tejto triedy, ale 2 lode boli potopené – HMS Sheffield (D80) a HMS Coventry (D118) (obe v máji 1982) počas krátkej vojny o Falklandy/Malvíny.
V roku 2009 bol zaradený do služby moderný britský torpédoborec HMS Daring (D32) s výtlakom 7 350 ton z novej triedy Daring. Do roku 2014 by mala Royal Navy dostať šesť nových lodí tejto triedy, ktorá kladie jasný dôraz na spoľahlivú protivzdušnú obranu proti útočiacim lietadlám, helikoptéram a protilodným riadeným raketám nepriateľa.
NGC 3027
NGC 3027 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 3. apríla 1785.
Pieria (manželka Danaa)
Pieria (Pieria) je v gréckej mytológii manželka líbyjského kráľa Danaa. Pieria bola manželka líbyjského kráľa Danaa a matka jeho dcér, Aktaie, Podarky, Dióxippy, Adity, Ókypety a Pylargy. Danaos mal päťdesiat dcér, ktoré mal so svojimi manželkami, alebo družkami. O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
NGC 3027
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Pieria (manželka Danaa)
Dcéram Pierie potom vybrali za manželov synov Aigypta a jeho manželky Gorgo. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.
All Fall Down
„All Fall Down“ / „Breezeblock“ je singel rakúskej drum and bassovej dvojice Camo & Krooked. Obe skladby singlu sa objavili na ich druhom štúdiovom albume Cross the Line, ktorý bol vydaný koncom roku 2011 cez Hospital Records. Singel bol vydaný v Spojenom kráľovstve dňs 3. júna 2011, pričom skladba „All Fall Down“ obsahuje vokály od trance vokalistky Shaz Sparks (ktorá je známa pre svoju spoluprácu s drum and bassovým producentom Johnom B).
Singel sa stal jedným z prvých, ktoré sa dostali do rebríčkov, pričom obsadil 40. miesto v UK Dance Chart a 196. miesto v UK Singles Chart.
Pritzkerova cena
Pritzkerova cena alebo Pritzkerova cena za architektúru (Pritzker Architecture Prize), Hyattovej nadácie (Hyatt Foundation) je prestížne ocenenie v oblasti architektúry, inšpirované Nobelovou cenou.
Cenu založili v roku 1979 Jay Pritzker, podnikateľ a filantrop, zakladateľ hotelovej skupiny Hyatt, a jeho žena Cindy Pritzkerová. Okrem prestíže je reprezentovaná medailou a finančnou odmenou vo výške 100 000 dolárov.
Nominácia je otvorená komukoľvek, a tak sa ročne nominuje viac ako päťsto mien architektov z celého sveta. Medzinárodná porota zložená z architektov, podnikateľov, kritikov a historikov architektúry z nich potom určí víťaza v tajnom hlasovaní.
Tradíciou ceremoniálu je odovzdávanie ocenenia vždy na inom mieste, ktoré je architektonicky a historicky významné.
Bronzová medaila Pritzkerovej ceny bola inšpirovaná prácami amerického architekta Louis H. Sullivana, ktorý je považovaný za „otca mrakodrapov“.
NGC 3028
NGC 3028 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Tina
Tina môže byť:
Kurendú
Kurendú je jeden z obývaných ostrovov na atole Lavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 800 (jún 2006), dĺžka ostrova 650 m, šírka 375 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 152,58 km.
Park Tower
Park Tower je 11. najvyšší mrakodrap v Chicagu. Nachádza na 800 North Michigan Avenue. Bol navrhnutý architektonickou firmou Lucien Lagrange Architects. Má výšku a celkovo má 70 poschodí, ale iba 67 z nich je využívaných. Stavba sa skladá z 3152 prefabrikovaných betónových dielcov. Vzhľadom na vetry vanúce od Michiganského jazera sú severné a južné steny silnejšie. Je to jedna z najvyšších budov sveta, ktorá nemá oceľový skelet. Výstavba sa začala v roku 1998 a skončila v roku 2000. Je to prvá americká budova, do ktorej bol už pri výstavbe zabudovaný systém AMD, teda 400 tonový tlmič vibrácií spôsobených vetrom. Budovu obsluhuje 11 výťahov a celková podlahová plocha je. Nachádzajú sa tu prevažne byty, ale nájdeme tu aj hotel a v spodných poschodiach aj maloobchodné priestory.
Croisilles (Pas-de-Calais)
Croisilles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
NGC 3029
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Kalná Roztoka
Kalná Roztoka je obec na Slovensku v okrese Snina.
V obci stojí drevený chrám z roku 1839. V blízkosti obce sa nachádza unikátny zachovalý pôvodný karpatský prales Havešová, ktorý je od roku 2007 zapísaný v zozname svetového dedičstva UNESCO.
Cez časť obce Kalná preteká rieka Kalnanka a cez časť Roztoka Ublianka.
Laval-de-Cère
Laval-de-Cère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Kalná Roztoka
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1567, kedy patrila humenskému panstvu Drugetovcov a neskôr Sirmaiovcom. Obyvateľstvo sa v tom čase venovalo najmä práci v lesoch, páleniu uhlia a pastierstvu. Obec vznikla zlúčením dvoch obcí Kalná a Roztoka v roku 1866.
Laval-de-Cère
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod