cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikojan-Gurevič MiG-29
MiG-29M, ME, MiG-33 Fulcrum-E
Konštrukčnou kanceláriou označená ako "Izdelije 9-15" je vlastne MiG-29 druhej generácie. Bola radikálne zmenená vnútorná konštrukcia, z vonkajších odlišností ide hlavne vyššie položenú kabínu pilota (o oproti pôvodným strojom) a zmenu tvaru časti za kabínou spoločne s dlhšou časťou medzi motormi a iba jednodielnym brzdiacim štítom. Radom a infrasnímač s laserovým diaľkomerom KOLS pred kabínou dostali odlišný tvar a vírový prechod ostrou nábežnou hranou. Z vrchnej časti trupu zmizla anténa rádiolokačného systému, zo vstupného ústrojenstva boli vypustené horné pomocné sacie otvory, mechanizácia vstupu bola zmenená a pribudli do nej sklopné ochranné mriežky (podobné ako má Su-27) zabraňujúce vniknutie predmetov do kompresorov motora. V dôsledku všetkých zmien sa celková dĺžka zväčšila o. Pre zlepšenie obtekania pribudla na vodorovných chvostových plochách lomená nábežná hrana. Krídlo má rovnaký tvar a rozmery ako aj predchádzajúce modely, má dvojdielnu sklopnú nábehovú hranu, osem závesných bodov (dva vnútorné opäť s možnosťou podvesenia prídavných nádrží) a zvýšenú nosnosť na. Pri prvých lietadlách boli inštalované štandardné motory RD-33, od konca roku 1989 sú montované motory RD-33K s ťahom 53,90/86,25 kN každý. Bol zvýšený celkový objem vnútorných palivových nádrží. Najvýraznejšou zmenou oproti pôvodným verziám je však iný typ riadenia a sním súvisiace zmeny avioniky. Klasický mechanický systém riadenia bol nahradený systémom elektroimpulzovým, tzv. "fly by wire" (FBW). Systém FBW funguje tak, že sa vstupné signály z ovládacích prvkov spoločne s ďalšími nevyhnutnými údajmi spracovávajú v centrálnej riadiacej jednotke a riadiace signály na jednotlivé akčné členy sú vedené niekoľkými od seba nezávislými komunikačnými zbernicami. Namiesto pôvodného rádiolokátoru bol inštalovaný rádiolokátor N-010 Žuk.
Zásoba nábojov pre kanón bola znížená na 100 kusov. Avionika bola prispôsobená pre vypúšťanie a riadenie protizemných riadených striel, ktoré boli zaradené do výzbroje lietadiel rady MiG-29 prvýkrát. Odlišnosti avioniky sa samozrejme premietli aj do pilotného priestoru, kde bola časť obvyklých prístrojov nahradených dvoma obrazovkami na ľavej a pravej strane prístrojovej dosky.
Celkom vzniklo šesť prototypov, prvý z nich vzlietol 25. apríla 1986 pilotovaný V. J. Menickým. Prototypy boli zapojené do rozsiahlych skúšok ako systému riadenia a aerodynamiky trupu, ako aj nových motorov, avioniky a rôznych variánt výzbroje.
MiG-29KVP (Izdelije 9-18)
Konštrukčnou kanceláriou označovaný ako "Izdelije 9-18" bol vytvorený na otestovanie vzletu za pomoci katapultu a dopadového podvozku. Bol vyvinutý pre sovietske lietadlové lode triedy "Leonid Brežnev" (neskôr "Tbilisi" a naposledy "Admirál Kuznecov"). Úpravy zahŕňali zvyčajné vybavenie palubných lietadiel, okrem sklopného krídla a prichytenia na katapult, lebo tieto lietadlové lode nimi neboli vybavené. Výkony uvažovaných strojov spoločne so štartovacou rampou stačili pre bezpečný štart aj bez katapultov. Lietadlo malo teda záchytný hák, zosilnený podvozok aj konštrukciu a zvýšenú ochranu proti korózii. Prvý prototyp zalietal pilot A.G.Fastovec 21. augusta 1982 a tento prototyp potom absolvoval rozsiahly program skúšobných štartov a pristátí na pozemnej základni Saki na Kryme, analogickou s palubou lietadlovej lode. Výsledky skúšok sa následne použili pri vývoji "plnokrvnej" palubnej verzie MiG-29K Fulcrum-D.
MiG-29K Fulcrum-D
thumb|right|MiG-29K [[Ruské námorné letectvo|ruského námorného letectva]] thumb|left|MiG-29K [[Indické námorné letectvo|indického námorného letectva]]
Konštrukčnou kanceláriou označený ako "Izdelije 9-31" je vlastne aplikáciou skúseností a riešení vyskúšaných na MiGu-29KVP na súbežne vyvíjané lietadlo MiG-29M so zámerom pripraviť na sériovú výrobu prvý palubný stíhač OKB MiG.
Najvýraznejšou zmenou je krídlo so zväčšeným rozpätím (na cca a hĺbkou, dvojdielnou sklopnou nábežnou hranou, zväčšenou plochou klapiek, zmeneným tvarom koncového oblúku a zväčšenou plochou krídelok. Nosnosť a počet závesných miest ostal zhodný s MiGom-29M. Na ľavú stranu trupu pred kabínou pribudol výsuvný nadstavec pre tankovanie počas letu. Všetky ostatné úpravy súvisiace s prevádzkou na lietadlovej lodi, vyskúšané pri MiGu-29KVP, tu boli aplikované. Avionika a systémy sú prakticky zhodné s MiGom-29M, vrátane schopnosti niesť a odpaľovať rovnaké druhy podvesenej výzbroje.
Prvý prototyp zalietal pilot T. Aubakirov 23. júla 1988, prvý štart a pristátie na lietadlovej lodi vykonal ten istý pilot 1. novembra 1989. V súčasnosti je MiG-29K v službách indického a ruského námorníctva.
Ďalšie verzie
thumb|right|[[MiG-35]]
Výkony
Viac tu: https://allflyer.webnode.sk/vojenske-lietadla/mig-29/
San Vicente
San Vicente (doslova Svätý Vincent) môže byť:
Anglikánska cirkev
Anglikánska cirkev môže byť:
Guémené-sur-Scorff
Guémené-sur-Scorff je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Erik Guay
Erik Guay (* 5. august 1981, Montreal, Kanada) je kanadský] lyžiar. Svoje prvé a jediné víťazstvo vo Svetovom pohári dosiahol 24. februára 2007.
Büttös
Büttös je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Encsskom okrese.
Má rozlohu 1818 ha a žije tu 212 obyvateľov (2007).
Preklad nového sveta Svätých písiem
thumb|230px|Preklad nového sveta Svätých písiem v rôznych jazykoch
Charakteristika
Preklad nového sveta Svätých písiem obsahuje Starý zákon pod názvom Hebrejské písma (alebo Hebrejsko-aramejské písma) a Nový zákon je uvedený ako Kresťanské grécke písma. V roku 1950 vyšiel prvýkrát Nový zákon v jednom zväzku, v období rokov 1953 až 1960 Starý zákon v piatich zväzkoch. Celá Biblia Prekladu nového sveta Svätých písiem vyšla prvýkrát v jednom zväzku v roku 1961.
Hlavným podkladom pre preklad Starého zákona hebrejských písiem je Kittelova Biblia Hebraica, medzi ďalšie konzultované texty patria aramejské targúmy, rukopisy Mŕtveho mora, samaritánska Tóra, grécka septuaginta, latinská vulgáta, masoretský text a iné. Hlavným podkladom pre preklad Nového zákona kresťanských gréckych písiem je Westcottov a Hortov text.
Na rozdiel od väčšiny prekladov Biblie Preklad nového sveta Svätých písiem používa Božie meno Jehova na 6 828 miestach, kde bol tetragramatón JHVH z pôvodných textov nahradený najčastejšie titulom „Hospodin“, a taktiež v 145 prípadoch, kedy prekladatelia dospeli na základe štúdia k záveru, že Božie meno bolo v pôvodných textoch nahradené ďalšími titulmi ako sú „Adonaj“, „Boh“ alebo „Pán“. Autori sa opierajú o poznámky pod čiarou Kittelovho prekladu Biblia Hebraica, Elligerovho a Rudolphovho prekladu a o štúdiá zmien židovských opisovačov, tzv. soferim.
Biblia Prekladu nového sveta Svätých písiem v akejkoľvek forme je dostupná zdarma. Jehovovi svedkovia sa opierajú o časť biblického verša z Matúša 10:8, ktorý znie: „Zadarmo ste dostali, zadarmo dávajte“. V niektorých krajinách sveta je jediným dostupným prekladom Biblie.
Kritika
Preklad nového sveta Svätých písiem je často kritizovaný. Jedným z hlavných dôvodov je anonymita prekladateľov, a preto nemôže byť zaručená patričná odborná úroveň. Kritici namietajú, že neuvedenie mien môže byť istou snahou vzdať sa zodpovednosti za možné chyby. Jehovovi svedkovia odpovedajú, že podpisovať ľudí, ako to robia niektoré iné preklady, je nevhodné a potom je na tom vidieť snaha o vlastné vyvýšenie namiesto úcty k Zvrchovanému autorovi Biblie. Podobne sa zachovali aj iné skupiny prekladateľov. Napríklad na obálke New American Standard Bible z roku 1971 je uvedené: „Neodvolávame sa na žiadneho iného učeníka ani na žiadne odporúčanie, pretože veríme, že by sa Božie slovo malo doporučovať samé.“
Preklady do rôznych národných jazykov, vrátane slovenčiny, sú preložené už z anglického prekladu a nie z pôvodných textov, čo je z prekladateľského hľadiska nevhodný prístup. Autori uvádzajú, že preklady do národných jazykov sú síce prekladané z anglického jazyka, ale údajne so spätnou kontrolou porovnaním s hebrejským a gréckym originálom. V novom jazyku sa vyberie slovo, ktoré čo najpresnejšie zodpovedá pôvodnému jazykovému štýlu aj významu s ohľadom na špecifiká cieľového jazyka.
Ďalším kritizovaným javom je jazyková neobratnosť textu, štylisticky nevhodné doslovné preklady niektorých idiómov, napríklad používanie spojenia „na neurčitý čas“ namiesto „naveky“. Obhajcovia prekladu argumentujú použitou metódou tzv. formálnej ekvivalencie, kedy sa výrazy v pôvodnom jazyku takmer doslova prekladajú do moderného jazyka aj za cenu určitej neobvyklosti pre moderného čitateľa. Cieľom je podchytiť významový odtieň, ktorý je možné vidieť na uvedenom príklade „na neurčitý čas“ v protiklade k „naveky“. Text si tak zachováva moderný ráz aj vyjadrenie tej doby.
Kritizovaný je aj jeden zo zámerných rysov prekladu, a to používanie Božieho mena Jehova aj na tých miestach, kde je v pôvodných textoch použitý iný variant. Systém Božích mien v pôvodných jazykoch je totiž pomerne zložitý, jednotlivé mená so sebou nesú určité konotácie a teologicky podstatné významové odtiene a ich zjednotenie preto vedie k narušeniu štruktúry. Preklad nového sveta Svätých písiem túto zmenu vykonáva na 237 miestach v gréckych rukopisoch Nového zákona. Jehovovi svedkovia argumentujú, že aj iné preklady Biblie používajú v gréckych textoch slovo „Hospodin“ na odlíšenie Otca od Syna, takže sa, podobne ako Preklad nového sveta Svätých písiem, snažia rekonštruovať, na ktorých miestach bol v gréckom texte Nového zákona tetragramatón JHVH odstránený.
Významným kritizovaným znakom je, že preklad je úzko spätý s jednou cirkvou, v tomto prípade s Jehovovými svedkami, a preto v niektorých rysoch sa zrejme prekladový variant volí tak, aby zodpovedala náuke danej cirkvi. Naproti tomu, izraelský historik a profesor Hebrejskej univerzity v Jeruzaleme Benjamin Kedar v roku 1989 vyhlásil: „V mojom lingvistickom výskume v súvislosti s hebrejskou Bibliou a prekladmi často odkazujem na anglické vydanie toho, čo je známe ako Preklad nového sveta Svätých písiem. Pritom sa mi opätovne potvrdzuje, že sa v tomto diele odráža poctivé úsilie dospieť k čo najpresnejšiemu porozumeniu textu. Svedčí o rozsiahlej znalosti pôvodného jazyka a prevádzania slov originálu do druhej reči zrozumiteľne, bez toho, aby sa zbytočne odchyľovalo od osobitnej stavby hebrejčiny... Každé vyjadrenie jazyka umožňuje určitú šírku pri jeho výklade či preklade. Preto možno o lingvistickom riešení v každom danom prípade diskutovať. Nikdy som však v Preklade nového sveta Svätých písiem nenašiel žiadny tendenčný úmysel vložiť do textu niečo, čo neobsahuje.“
Tărnovská literárna škola
Vznik a miesto Tărnovskej literárnej školy
'''Vznik a miesto Tărnovskej literárnej školy v kultúre a literatúre počas druhej Bulharskej ríše. '''Tărnovská literárna škola z druhej polovice 14. storočia často nazývaná Nový Zlatý vek bulharského stredovekého písomníctva je jedným z najpozoruhodnejších javov v kultúre počas druhej Bulharskej ríše. Jej hlavným strediskom bolo Veliko Tărnovo, vtedajšie hlavné mesto Bulharska.
S týmto názvom sú spojené aj literárne diela autorov Evtimija Tărnovského, Kipriana, Joasafa Bdinského, Grigorija Camblaka a Konstantina Kostenečkého. Vznik a rozvoj školy je výsledkom rozvoja rozličných faktorov, z ktorých treba spomenúť rozvoj kultúry a vzdelania za vlády cára Ivana Alexandra, literárnu činnosť athoských mníchov a hesychazmus. Samozrejme, že činnosť tohto duchovného strediska je výsledkom bulharskej literárnej tradície predchádzajúcich storočí, zachovávajúcej dielo slovanských vierozvestcov a ich žiakov, ako aj nezabudnuteľnej postavy jeho organizátora – patriarchu Evtimija.
Vzdelaný panovník Ivan Alexander
Panovanie vzdelaného panovníka, cára Ivana Alexandra, pochádzajúceho z matkinej strany z rodu Asenovcov a z otcovej strany z rodu Terterovcov, trvalo štyri desaťročia štrnásteho storočia – od roku 1331 do roku 1371. Napriek rozporom a pasívnej zahraničnej politike vládcu možno charakterizovať dané obdobie stabilitou a rozkvetom kultúry.
Za osobnej účasti monarchu sa uskutočňujú v hlavnom meste dva antiheretické koncily (v roku 1355 a 1360), ktoré odsúdili prívržencov bogomilov, adamitov, varlaamov a „židovstvašti“ (obdivovatelia judaizmu). Samotný cár štedro podporuje stavbu chrámov a kláštorov a tiež aj zakladateľov oficiálneho kultového písomníctva. S jeho pomocou je vybudovaný kláštor „Svätej Bohorodičky“ v Paroriji a Kilifarevský kláštor, ktoré sa premenia na hesychastické literárne strediská. Darované a obnovené podľa jeho vlastnej vôle sú Bačkovský kláštor, nesebărské kláštory Sv. Bohorodičky Eleusy a Sv. Nikolu, Zografský kláštor a iné, v niektoých z nich sa uchovávajú, tzv. ktitorské portréty (portréty zakladateľov kláštorov).
Marginálie (poznámky k textu) v zachovaných rukopisoch z čias cára Ivana Alexandra svedčia taktiež o cárovej ochrane literátov a literatúry. O vďačnosti monarchovi hovoria predovšetkým dochované pochvalné slová v niektorých písomných pamiatkach. V Pochvale cárovi Ivanovi Alexandrovi – pamiatke, ktorá je predslovom Londýnskeho (Ivan-Alexandrovho) evanjelia z rokov 1355-1356 – je panovník nazvaný „pravoverný, bohabojný, najjasnejší a bohuoddaný samovládca“ a porovnávajú ho s byzantským imperátorom a kresťanským svätcom Konštantínom Veľkým. V nasledujúcej pochvale, zo Sofijského žaltára, je tiež prítomné patriotické cítenie – cár Ivan Alexander je nazvaný „veľkým vojvodcom a cárom cárov“ a spomínajú sa jeho významné vojenské činy voči Byzancii a tureckým podmaniteľom. Ako vojvodca je panovník porovnávaný s Alexandrom Macedónskym – druhým starovekým Alexandrom; a z religióznej zbožnosti – opäť so Sv. Konštantínom – nový Konštantín medzi cármi.
Od čias cára Ivana Alexandra sú zachované jedny z najbohatšie vyzdobených starobulharských kníh, určených pre cársku knižnicu – vatikánsky prepis prekladu Manasievovej kroniky a Londýnske evanjelium.
Hesychazmus
Bulharský patriarchát od svojho obnovenia v roku 1235 sa neprestajne stará o čistotu viery. Oddaní tejto tradícii v polovici 14. storočia sú vysoký klérus v hlavnom meste Tărnovo a cár Ivan Alexander. Vzoprejúc sa heréze razia cestu jednému koľko novému, toľko aj starovekému kresťanskému učeniu – hesychazmu. Hesychazmus (z gr. pokoj) má svoje korene v kresťanskom asketizme – dobrovoľnej zdržanlivosti a trýznení tela pôstom, modlitbami a osamotením. Skúma sa ako návrat k prvotnému obrazu mníšstva a k prvotnému obrazu spôsobu modlitby.
Základom hesychazmu je modlitba srdca. Pomocou rôznych metód sa dosahuje „pozornosť“ ako prvá podmienka skutočnej modlitby, pri ktorej sa myseľ koncentruje „v srdci“, kontroluje sa dýchanie a opakuje sa v mysli tzv. Ježišova modlitba: „Pane, Ježišu Kriste, Synu boží, zmiluj sa nado mnou hriešnym.“
Záujem o hesychazmus narastá potom, ako Gregor Sinajský ho prijíma do svojho systému pustovníctva.Tento systém spočíva v dvoch základných cestách spasenia mnícha. Prvá z nich – „činnosť“ (prax), t. j. bohabojný mníšsky život je len základom, na ktorom sa s hesychastickou modlitbou dosiahne skutočné spojenie s Bohom – „videnie“ (theoria) Táborského svetla. (Podľa tohto učenia sa Boh zjavuje modliacemu sa ako svetlo, tak ako je to opísané v evanjeliách pri premenení Ježiša Krista na vrchu Tábor).
Hlavní predstavitelia hesychazmu zo 14. storočia zhodne prehlasujú, že táto metóda nie je samoúčelná, ale je užitočným prostriedkom, pomocou ktorého človek dosiahne stav „sústredenia“ a je pripravený prijať Božiu milosť.
Gregor Sinajský šíri svoje myšlienky na Athose a v Parorijskom monastieri, ktorý sám zakladá. Parorijský monastier sa nachádza v pohraničnej bulharsko-byzantskej oblasti. Hesychazmus sa mení na vyrovnané učenie, ba dokonca získava spoločenský a politický rozmer v názoroch známeho byzantského teológa Gregora Palamu. Na cirkevných synodách v Konštantínopole obhajuje athoských mníchov, ktorých obvinil Barlaam (grécky mních z Kalábrie) z herézy a z „pupkoumu“ (kvôli sústreďovaniu sa pozeraním na pupok).
Po dišputách, trvajúcich desať rokov, bol v roku 1351 slávnostne uznaný Palamov spis „Tomos Palamu“ a tým aj celé hesychastické hnutie. Gregora Palamu podporovali patriarchovia Filotheos Kokkinos a Kallistos, ako aj cisár Joannes Kantakuzen. Gregor Palamas vnáša do hesychazmu teologický súlad s pravoslávnymi tradíciami týkajúcimi sa božskej podstaty a prírody Táborského svetla.
Do Bulharska preniká toto kresťanské učenie najmä prostredníctvom athoských mníchov a Parorijského monastiera. Zakladateľ Kilifarevského monastiera a učiteľ patriarchu Evtimija – Teodosij Tărnovski je bezprostredným žiakom a spolubojovníkom Gregora Sinajského. Hesychazmus si s cárovou podporou rýchlo získava uznanie aj ako náboženská realizácia, aj ako spoločensko-politický prejav.
Najtvrdšou baštou hesychazmu v Bulharsku sa stáva Kilifarevský monastier, jeho mnísi podporujú ''protiheretické snemy v Tărnove. Súčasne sa mimoriadne prejavujú v literárnej činnosti, čo sa stáva faktorom potvrdzovania Tărnovskej literárnej školy. Podľa hesychastov presnosť vyjadrenia je zbraňou proti odkloneniu od pravoslávia. ''A tak ich činnosť leží v základoch nadchádzajúcej jazykovo-pravopisnej reformy, nových prekladov, žánrovej reformy a nového ponímania literárneho obrazu.
Athoské monastiere a bulharské písomníctvo
Duchovný život na Athose počas celého stredoveku neutícha. Veľa faktov hovorí v prospech prítomnosti bulharských mníchov v jednom z najstarších atonských kláštoroch – Veľkej lavre sv. Atanáza Athoského ešte z obdobia Prvej bulharskej ríše, ale najvýznamnejšia je tam bulharská prítomnosť v 14. storočí. V tomto období majú prevahu mnísi bulharského pôvodu v kláštoroch „Sv. Pantelejmon“, „Vatoped“ a „Chilandar“.
Veľký význam pre formovanie Tărnovskej literárnej školy je činnosť starca Jána a jeho spolubratov vo Veľkej lavre (Megisti lavra). Podľa obšírnej poznámky jeho žiaka Metoda sa pod vedením tohto duchovného a za jeho osobnej účasti prekladá veľa diel, ktoré sú následne odovzdané „chrámom v bulharskej zemi“. Medzi prekladmi sa nachádzajú Evanjeliár, Apoštolár, Typikon, Žaltár, Minea, práce sv. Jána Teológa (Evanjelistu), sv. Izáka Sýrskeho a i.
Nevyhnutnosť nového prekladu už skôr preložených kníh spočíva v hesychastickej snahe o ''presnosť a správnosť voči originálom. Starec Ján má veľa nasledovníkov, spomedzi ktorých sú zachované mená starca Josifa a Zakcheja Filozofa. Preklady kníh uskutočnené na Svätej hore (Athos) sú nazývané aj „správne''“ (t. j. opravené) a počas 14. a 15. storočia majú autoritu spoľahlivých náboženských a duchovných prameňov. Činnosť athoského duchovného bola ocenená a aplikovaná v Tărnovskej literárnej škole budúcim patriarchom – Evtimijom, ktorý prežil niekoľko rokov vo Veľkej lavre sv. Atanáza, zúčastnil sa literárnej činnosti a prijal a obohatil jej princípy.
Predstavitelia a nasledovníci Tărnovskej literárnej školy
Najvýznamnejšími predstaviteľmi sídelného literárneho strediska v XIV. storočí sú Evtimij Tărnovski, Kiprian a Grigorij Camblak. Ich činnosť zanecháva trvalé stopy nielen v kultúre a literatúre Bulharska, ale aj v ďalších krajinách, v ktorých nachádzajú oni a ich nasledovníci úkryt pred osmanským nájazdom.
Život
Zakladateľ Tărnovskej literárnej školy je jedným z prvých žiakov sv. Teodosija Tărnovského v Kilifarevskom kláštore, kde okolo roku 1350 vstupuje do mníšskeho rádu. Počas pobytu v Carihrade a na Athose sa zoznamuje s byzantskými duchovnými hesychastmi a s prekladmi bulharských literátov z kruhu starca Jána.
Po návrate do Bulharska, v rokoch okolo skonu cára Ivana Alexandra, zakladá s pomocou svojho nástupcu na trón – Ivanom Šišmanom – kláštor „Sv. Trojica“, kde začína organizovanú redaktorskú činnosť – existujúcej bohoslužobnej literatúry, ale aj nových prekladov v prípadoch, keď existujúce preklady sú veľmi vzdialené od svojho originálu. Potom, ako je Evtimij v roku 1375 zvolený za patriarchu, zavádza do bohoslužobnej praxe „správne“ preklady liturgických textov.
Dielo
Pôvodné literárne dedičstvo Evtimija Tărnovského je veľmi bohaté. Môže byť rozdelené do štyroch základných skupín, ktoré ako celok sa týkajú oficiálnej kultovej literatúry:
Ďalšími známymi Evtiemovými životopisnými prácami sú Život sv. Ivana Rilského, Život sv. Ilariona Măglenského, Život sv. Filotey, Pochvalné slovo na počesť sv. Konštantína a sv. Eleny, Pochvalné slovo na počesť sv. Nedele.
Zachované sú aj štyri epištoly – po jednej atonskému mníchovi Kiprianovi (budúcemu Kyjevskému metropolitovi) a hungarovlašskému metropolitovi Antimovi a dve hieromníchovi Nikodimovi Tismenskému. Tieto diela prevyšujú svojím zámerom a stvárnením úlohu prostej korešpondencie. Napriek tomu, že odpovedajú na reálne otázky súčasníkov, nesú znaky hlbokej reflexie a bohatého štýlu autora, ktoré ich mení na vzor bulharskej stredovekej epištolárnej literatúry.
Metropolita Kiprian
Literárna tvorba Evtimija Tărnovského nezostáva uzavretá v hraniciach Bulharska. Prerastá hranice krajiny nielen v dôsledku ťažkého historického údelu bulharskej ríše, ale aj pre svoj rozsiahly kultúrny program krajiny a sa prenáša od jeho žiakov a nasledovníkov do srbských, vlašských a ruských zemí.
Jedným z najpozoruhodnejších šíriteľov tohto vplyvu je súčasník a nasledovník Evtimija Tărnovského – Kiprian (okolo 1330 – 16. september 1406). Pochádza z aristokratického tărnovského rodu Camblakovcov (je strýkom Grigorija Camblaka) a učí sa spolu s budúcim patriarchom v Kilifarskom kláštore pri Teodosijovi. Spolu s Evtimijom navštevuje Carihrad a prežije desať rokov na Athose.
V roku 1374 sa stáva osobným vyslancom byzantského patriarchu Filoteja v Rusku a v ďalšom roku je vysvätený za metropolitu Kyjevského a celej Rusi. Avšak na svoj post nastupuje sotva v roku 1390 po smrti moskovského kniežaťa Dmitrija Donského dlho vzdorujúcemu bulharskému duchovnému, ktorého ustanovuje Carihrad. Napriek tomu, že je duchovným otcom iného národa, nezabúda na svoju zotročenú vlasť.
Čoskoro po páde Tărnova navrhuje patriarchovi ešte stále neobsadeného Carihradu, aby na začiatok roku 1397 zvolal do Ruska snem, ktorý by uskutočnil úniu so Západnou cirkvou. Takým spôsobom by „Gréci, zjednotení so západnými husármi, získali pomoc v boji proti Turkom“. Kiprian ako hlava Ruskej cirkvi prenáša Evtiemovu tvorbu do slovanskej krajiny. Organizuje a zúčastňuje sa „opravovania“ bohoslužobných kníh podľa tărnovských pravopisných princípov, uvádza nové preklady, prekladá novú liturgiu.
Metropolita zostavuje Index zakázaných kníh (Kiprianov index) a píše cyklus pôvodnej tvorby o prvom moskovskom metropolitovi Petrovi – životopis, službu, pochvalné slovo a kánon. Kiprian je autorom aj osobných epištol a poučení o liturgických otázkach – Poučenia Novgorodskému duchovenstvu, Poučenie Pskovskému duchovenstvu, Odpovede igumena (predstaveného pravoslávneho kláštora) Afanasija.
Grigorij Camblak
Jednou z najzaujímavejších postáv v kultúrnej histórii stredovekého Bulharska je Grigorij Camblak. Prejavuje sa ako literát, verejný činiteľ a dejateľ na cirkevnom poli. Jeho činnosť je spojená s obranou zotročených balkánskych národov a s prínosom pre rozvoj bulharskej, srbskej, vlašsko-moldavskej a rusko-ukrajinskej literárnych tradícií.
Život
Predpokladá sa, že Grigorij Camblak sa narodil medzi rokmi 1364 a 1369 v sídelnom meste Tărnovo. Vznešený rod, ku ktorém patrí, sa usídlil v Bulharsku, pričom pravdepodobne pochádza z Byzancie alebo Vlašska – čím sa vysvetľuje nezvyčajné znenie jeho priezviska. Základné vzdelanie získava u Evtimija, ktorý ho zasväcuje do sveta kníh, vzdeláva ho, aby sa stal dobrým rečníkom a vzbudzuje uňho patriotizmus. Grigorij Camblak výslovne poznamenáva, že ho vychovala bulharská cirkev.
V mladosti sa pravdepodobne stáva mníchom v jednom z tărnovských kláštorov, a potom sledujúc tradičnú cestu stredovekých spisovateľov a cirkevných dejateľov pokračuje vo svojom vzdelávaní v kláštore na Svätej hore nasledujúc príklad Evtimija a svojho blízkeho príbuzného metropolitu Kipriana.
Neskôr ho osud zaveje do najtvrdšej bašty pravoslávia – Carihradu, kde zostáva určitý čas v službách tamojšieho patriarchu. Na samom konci XIV. storočia Grigorij Camblak je igumenom v Dečanskom kláštore v Srbsku, z ktorého pod jeho vedením sa stáva uznávané literárne stredisko.
Na začiatku XV. storočia (1401-1402) je Camblak ako vyslanec Carihradského patriarchátu metropolitným kazateľom v kostole „Sv. Ján Krstiteľ“ v moldavskom hlavnom meste Sučava. Existuje hypotéza, podľa ktorej v roku 1403 je ustanovený za igumena v kláštore „Njamcu“, ktorý založili Bulhari.
V polovici roku 1406 Grigorij Camblak odchádza do Moskvy navštíviť svojho strýka – moskovského a všeruského metropolitu Kipriana, ale cestou sa dozvie o smrti svojho príbuzného a zamieri do Carihradu, kde sa čoskoro stáva igumenom Plinairského kláštora. S pomocou litovského kniežaťa Vitovta Camblak zaujíma metropolitský post v Kyjeve. Následne sa v čele delegácie, v ktorej je 300 ľudí, duchovných aj svetských, zúčastňuje na sneme v Kostnici (1414-1416), kde obhajuje spojenie pravoslávnej a katolíckej cirkvi pod pápežovou zvrchovanosťou, aby sa zabezpečil spoločný európsky postup pred nastupujúcimi tureckými podmaniteľmi. Grigorij Camblak umiera v roku 1420 počas zúriacej v Kyjeve morovej epidémie.
Dielo
V oblasti hagiografie Grigorij Camblak zostavil Život Stefana Dečanského, Mučenie Ivana Nového Sučavského (Belihradského) a Rozprávanie o prenesení ostatkov sv. Petky Tărnovskej z Vidinu do Belehradu. Slávnostnú rečnícku prózu predstavujú Smútočná reč za Kiprianom, Pochvalné slovo Evtimijovi, Pochvalné slovo sv. Dmitrijovi Solúnskemu, Pochvalné slovo sv. mučeníkovi Georgiovi a množstvo slávnostných rečí – o Kvetnej nedeli, o Nanebovstúpení, o Premene Pána a o Nanebovzatí Pána. Z učiteľskej orátorskej prózy sú známe besedy Grigorija Camblaka o pôste, milodaroch, o sťatí hlavy Jána Krstiteľa.
Hymnografiu reprezentujú služby o Stefanovi Dečanskom a Ivanovi Novom Sučavskom, ako aj stichiry o sv. Petke Tărnovskej. K vymenovanému je potrebné pridať aj reči Grigorija Camblaka - „Vyznanie viery“ prednesenej pri nástupe na metropolitný trón v Kyjeve, reč pred snemom v Kostnici, v ktorej vystupuje na ochranu zotročených balkánskych národov. Všetky tieto práce načrtávajú sformovanosť charakteru jedného nadaného literáta, ktorý nielen pokračuje v odkaze svojho učiteľa Evtimija, ale ho aj tvorivo zveľaďuje.
Grigorij Camblak dosahuje pôsobivosť obrazov, ktoré umelecky stvárňuje vpisujúc ich do kontextu historických udalostí. Prejavuje sa ako novátor, keď ako prvý sa pokúša psychologicky charakterizovať literárne postavy a zaraďuje do svojich diel scény, v ktorých národ je hlavným hrdinom. Toto všetko, ako aj dosiahnutá plastickosť obrazu, jazykové a štýlové bohatstvo a tvorivý prístup pri sledovaní predpísanej normatívnej poetiky žánrov, určuje dôležité miesto Grigorija Camblaka v dejinách bulharskej literatúry.
NGC 1810
NGC 1810 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 23. novembra 1834.
Esserts-Blay
Esserts-Blay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vouzeron
Vouzeron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 6943
NGC 6943 je galaxia v súhvezdí Páv, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 27. júna 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
Pouilly-en-Auxois (kantón)
Pouilly-en-Auxois je francúzsky kantón v departemente Côte-d’Or v regióne Burgundsko. Tvorí ho 25 obcí.
San Vicente (sopka)
San Vicente (alebo Chichontepec, alebo Las Chiches), je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v Salvádore, juhovýchodne od jazera Lago de Ilopango. S výškou 2 182 m je to druhý najvyšší vulkán v Salvádore. Prevažne andezitový stratovulkán leží na staršej kaldere La Carbonera, zvyšky jej okrajov sú viditeľné na juhozápadnej strane vulkánu.
Vulkanická aktivita sopky San Vicente sa kočila začiatkom nášho letopočtu (okolo roku 260), v súčasnosti sú aktívne len fumaroly a termálne pramene na severnom a západnom úbočí. Jediným katastrofou bol masívny zosuv pôdy spôsobený zametrasením v roku 2001, ktorý si vyžiadal aj obete na ľudských životoch.
Iné projekty
.
Csenyéte
Má rozlohu 997 ha a žije tu 454 obyvateľov (2007).
Fulnek
Fulnek je mesto v Česku v okrese Nový Jičín v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 5 921 obyvateľov, z toho 2 922 mužov a 2 999 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,3 roka (muži 39,0 roka, ženy 41,5 roka).
NGC 6944
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Mólos (otec Mériona)
Antický autor Diodoros uvádza, že krétsky kráľ Minos mal dvoch synov, Deukalióna a Móla. Mólovi sa narodil syn Mériones a Deukalión sa stal otcom Idomenea, ktorý spolu s Mérineom prijali výzvu Agamemnóna na vojenskú výpravu proti Tróji. K brehom Tróje sa potom priplavili s vojskom na deväťdesiatich lodiach. Z vojny sa obaja šťastlivo vrátili domov, kde ich čakalo vrelé privítanie a keď neskôr umreli, usporiadali im veľkolepý pohreb. Aby ich sláva ostala nesmrteľná, Kréťania im na náhrobný kameň v Knósse vytesali nápis: „Hľa, Idomeneov hrob v Knósse, a po jeho boku som ja, Meriones, syn Móla“.
Homér vo svojom epickom diele Iliada opisuje prilbu, ktorú dostal Mériones od svojho otca Móla: „prilbu z hovädzej kože vnútri stuženú pletencom z remeňov mnohých a zvonku zdobenú z oboch strán tesákmi diviaka lesklozubého, nahusto, krásne a zručne“.
Meno Mólovho syna Mériona sa v odbornej literatúre stalo dobre známym koncom devätnásteho storočia, keď pri vykopávkach na Kréte našli v hroboch prevŕtané diviačie zuby, ktoré podľa opisu Homéra zdobili nahusto prišité aj Mérionovu prilbu z hovädzej kože. Tento popis sa zdal dlho nejasný a to až dovtedy, kým sa v hroboch našli aj vyobrazenia takýchto prílb. Predmety pochádzali z 15. – 14 storočia pred Kr. z obdobia viac než pol tisícročia pred Homérom, čo je udivujúcim dokladom presnosti Homérových opisov predmetov v jeho básnických dielach.
Hod
HOD je skratka pre „Head of Department“ (vedúci oddelenia) v americkom filmovom priemysle, napríklad HOD Plasterer, HOD Painter atď.
NGC 1811
NGC 1811 je galaxia v súhvezdí Holubica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 6. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Clint Mansell
Clint Mansell (* 7. január 1963, Coventry, Spojené kráľovstvo) je britský hudobník a skladateľ filmovej hudby.
NGC 6945
NGC 6945 je galaxia v súhvezdí Vodnár, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 12. júla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Live Evil
Live Evil je prvý koncertný album skupiny Black Sabbath. Born Again je záznam s koncertov v Seatli, v San Antoniu a v Dallase. Sú tu aj skladby z Ozzyho éry ale všetky skladby sú naspievané Diom a odbubnované Vinny Appiceom.
K obľúbeným častiam patrí pieseň „Heaven & Hell“ pri ktorej Dio predviedol ako vie narábať so svojím úžasným hlasom. Po vypočutí tejto nahrávky mnoho odporcov Dia zmenilo svoj názor. Ďalšia úžasne odohraná pesnička bola „War Pigs“ a to hlavne vďaka impozantnému viac ako dvojminútovému biciemu sólu Appica na záver.
Exulant
Exulant (lat.) je vyhnanec do zahraničia, väčšinou z politických dôvodov. Za exulantov sa pokladajú i emigranti, ktorí sa uchýlili do exilu, z obavy o svoju bezpečnosť.
Cserépfalu
Cserépfalu je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Mezőkövesdskom okrese.
Má rozlohu 4464 ha a žije tu 1052 obyvateľov (2007).
NGC 1812
NGC 1812 je galaxia v súhvezdí Holubica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 6. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Guénin
Guénin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v korfbale 2011
Majstrovstvá sveta v korfbale 2011 boli 9. majstrovstvá sveta v korfbale. Bolo to najvyššie medzinárodné podujatie IKF v korfbale v roku 2011. Konalo sa od 27. októbra5. novembra 2011 v Šao-sing, v Číne, za účasti 16 tímov. Po druhýkrát sa šampionát uskutočnil na ázijskom kontinente, keď predtým to bolo v roku 1995 v Indii.
Kvalifikácia
Pozn.: Wales, ako jeden z troch náhradníkov, nahradil Maďarsko, pretože to odstúpilo z finančných dôvodov. Wales je zároveň jediním nováčikom MS.
Nasadenie do skupín
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku IKF k september 2011.
Kopáň
Kopáň (po maď. Koppány) (? - † 998) bol súper Štefana v otázke nástupníctva na uvoľnený maďarský kniežací stolec po kniežati Gejzovi.
Bol šomodské knieža a člen vedľajšej vetvy Arpádovcov podporovaný staromaďarskými náčelníckymi rodmi, vládnuci medzi Blatenským jazerom a Drávou.
Konflikt so Štefanom
Len čo uhorské veľkoknieža Gejza zomrel, vystúpilo so svojimi nárokmi na uhorský trón šomodské knieža Kopáň. Kopáň si chcel nároky zabezpečiť – legitímne v zmysle dovtedy platného seniorátu a levirátu sobášom s vdovou po Gejzovi, Šarlotou, matkou samotného Štefana a sestrou Kopáňovej matky. Šarlotu preto obliehal vo Veszpréme (nakoniec Šarlotu nedobyl). Proti Štefanovi sa však vzbúrili aj ďalšie pohanské zadunajské kniežatá. Štefan sa uchýlil vo svojom Nitrianskom kniežatstve u Poznanovcov a Huntovcov, ktorí spolu s nemeckými rytiermi aj posilnili jeho vojsko. Tieto zjednotené vojská napokon porazili Kopáňa pri Veszpréme (podľa niektorých zdrojov v roku 998) a Kopáň bol zabitý, pravdepodobne samotným veliteľom Štefanovho vojska, švábskym rytierom Vencelínom. Telo Kopáňa bolo potom údajne rozštvrtené a rozvešané na mestských bránach Ostrihomu, Veszprému, Rábu, jeho posledná časť bola poslaná do Sedmohradska do sídla sedmohradského kniežaťa Ďulu I.
Význam
No Gejza spolu so svojim synom Štefanom (Vajkom) významným spôsobom zasiahli do pravidiel a tradícií starých Maďarov - najsilnejšie asi prijatím kresťanstva. Je to možné považovať za rozchod s pôvodnými maďarskými hodnotami, čo mohlo spôsobiť aj sformovanie pomerne silnej opozície proti Štefanovi, ktorý sa po Gejzovej smrti snažil uplatniť nárok na kniežací stolec. Tým sa však dostal do otvoreného konfliktu s Kopáňom, ktorý bol významne podporovaný konzervatívne zmýšľajúcou časťou vytvárajúcej sa maďarskej šľachty. Ich vystúpenie však vyznieva skôr ako obrana zažitých tradícií a snaha o zmarenie inovácií, ktoré Štefan zosobňoval, ako priama podpora osoby Kopáňa.
V Kopáňovi a Štefanovi nachádza maďarská historická tradícia dva diametrálne protiklady - prvý z nich prežíva v národnom povedomí ako zástanca tradície a národnej hrdosti a obhajuje pôvodné staré maďarské pohanstvo, zatiaľčo druhý predstavoval nový trend - kresťanstvo a rozchod s pôvodným maďarským náboženstvom, čím mala byť dosiahnutá úspešná integrácia do kresťanského sveta.
Je nutné poznamenať, že duch maďarskej historickej tradície sa silno prikláňa ku Kopáňovi ako ochrancovi suverenity Maďarov.
Naračné pramene
Boj s Kopáňom opisuje Obrázková kronika:
Opis bitky sa stal aj súčasťou menšej legendy Štefana kráľa:
San Miguel
San Miguel (doslova Svätý Michal) môže byť:
Précy-sous-Thil (kantón)
Précy-sous-Thil je francúzsky kantón v departemente Côte-d’Or v regióne Burgundsko. Tvorí ho 18 obcí.
Heřmanice u Oder
Heřmanice u Oder je obec v Česku v okrese Nový Jičín v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 322 obyvateľov, z toho 161 mužov a 161 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,8 roka (muži 37,8 roka, ženy 37,7 roka).
NGC 6946
NGC 6946 je galaxia v súhvezdí Labuť, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. septembra 1798.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9.
Aix (Corrèze)
Aix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Étable
Étable je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
San Miguel (sopka)
San Miguel (alebo Chaparrastique) je stratovulkán nachádzajúci sa v Salvádore v blízkosti rovnomenného mesta. Je to jeden z najaktívnejších vulkánov v krajine, len za posledných 100 rokov bolo zaznamenaných viac ako 15, aj keď menších erupcií. Masív sopky je tvorený prevažne bazaltami a andezitmi, na jeho úpätí sa nachádzajú kávovníkové plantáže.
Peter Herda
Peter Herda (* 25. november 1956, Jacovce) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant Česko-Slovenska.
Klubová kariéra
Z Jacoviec pri Topoľčanoch pochádzajú okrem bratov Herdovcov aj ďalší známi športovci futbalisti Ladislav Jurkemik, majster Európy 1976 a Marián Novotný a hokejista Miroslav Šatan, majster sveta 2002.
Reprezentačná kariéra
Reprezentoval raz 23. apríla 1986 v Nitre v priateľskom zápase Česko-Slovensko-Nemecká demokratická republika (2:0). Viac príležitostí dostal v olympijskom mužstve (10 zápasov) a v mužstve do 21 rokov, kde hrával v rámci povoleného štartu dvoch starších hráčov. V tejto vekovej kategórii je Peter Herda s 37 zápasmi česko-slovenským rekordérom.
Úspechy
Klubové Individuálne
Cserépváralja
Cserépváralja je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Mezőkövesdskom okrese.
Má rozlohu 1462 ha a žije tu 485 obyvateľov (2007).
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2017
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2017 bola kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2017 I. divízie v inline hokeji mužov, ktoré sa konajú na Slovensku. Kvalifikáciu organizuje Medzinárodná hokejová federácia (IIHF) a konala sa od 21. apríla25. júna 2016 v New Plymouth, na Novom Zélande a v Steindorf am Ossiacher See, v Rakúsku, za účasti 12 tímov rozdelených do 2 geografických zón. Na finálový turnaj postúpili z oboch zón iba víťazné družstvá. Nováčikom kvalifikácie bolo družstvo 🇮🇳.
Po tom, čo sa 🇮🇪 vzdalo účasti, sa v európskej zóne kvalifikácie zmenil počet základných skupín z troch na dve. Pôvodne sa mala odohrať aj americko-africká zóna kvalifikácie, ale prihlásilo sa do nej iba družstvo 🇧🇷, ktoré tak postúpilo priamo na MS. V ázijskej zóne sa pôvodne mali turnaja zúčastniť aj družstvá Singapuru a Malajzie.
Hypochondria
Hypochondria je psychická porucha spočívajúca v prehnanom a intenzívnom zameraní sa na vlastný zdravotný stav a najmä o presvedčení o vlastnej vážnej (fakticky však neexistujúcej) chorobe. Normálne a zvyčajné pocity a nenápadný výzor osoba často pokladá za abnormálne a zapríčiňujúce utrpenie, pričom sa pozornosť zvyčajne zameriava len na jeden alebo dva orgány alebo sústavy tela. Často býva u postihnutých pacientov prítomná depresia alebo úzkosť.
Hrad Litice
thumb|Hrad Litice
Litice sú zrúcanina hradu na hradnom kopci v obci Litice nad Orlicí, asi 7 km na západ od mesta Žamberk.
Dejiny hradu
Hrad Litice bol založený koncom 13. storočia za posledných Přemyslovcov v rámci kolonizácie riedko osídleného pohraničného pralesa severovýchodných Čiech, ktorý bol kráľovským majetkom. Povodie Divokej i Tichej Orlice osídlili členovia rodu Drslavicov, ktorí zakladali osady v juhozápadných Čechách a vybudovali najstaršie hrady na Plzeňsku - Litice a Potštejn. Mená svojich pôvodných rodových sídiel preniesli i do svojej novej dŕžavy, kde vybudovali sieť nových hradov, okrem Chocne a Kostelce to bol mocný hrad Potštejn v susedstve hradu Litice.
NGC 1813
NGC 1813 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Stolový vrch, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 16. decembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Alex North
Alex North (* 4. december 1910, Chester, Pensylvánia, USA – † 8. september 1991, Los Angeles, Kalifornia) bol americký hudobný skladateľ. Zložil prvú džezovú hudbu k filmu (Električka zvaná Túžba) a prvú modernú filmovú hudbu (Viva Zapata!).
Alexa Northa v dnešnom ponímaní možno zaradiť medzi skladateľov klasickej hudby. Dokázal ju však svojím moderným poňatím pretvoriť na typickú filmovú hudbu bohatú na rôznorodé motívy. Z jedného z nich sa stal hit („Unchained Melody“). North bol pätnásťkrát nominovaný na Oscara a je jediným skladateľom, ktorý získal Oskara za celoživotné dielo.
Z jeho tvorby hodno spomenúť hudbu k filmom, ako napríklad: Spartakus, Kleopatra, Dragonslayer, Who's Afraid of Virginia Woolf?, The Devil's Brigade. Do filmu Stanley Kubricka 2001: Vesmírna odysea nebola Northova tvorba prijatá.
Skorý život
North sa narodil Isadore Soifer v Chesteri v Pensylvánii v USA ruským židovským rodičom.
Kariéra
Severu sa podarilo začleniť jeho modernu do typickej leitmotívnej štruktúry filmovej hudby bohatej na témy. Jednou z nich sa stala slávna pieseň „Unchained Melody“. North, ktorý je nominovaný na pätnásť Oscarov, ale vždy neúspešný, je jedným z iba dvoch filmových skladateľov, ktorí získali Cenu Akadémie za celoživotné dielo, druhým je Ennio Morricone. Severným častým spolupracovníkom ako orchestrátor bol avantgardný skladateľ Henry Brant. Za hudbu k filmu Topánky rybára (1968) získal cenu Zlatý glóbus z roku 1968.
Medzi jeho najznámejšie filmové partitúry patria A Streetcar Named Desire, Death of a Salesman, Viva Zapata !, The Rainmaker, Spartacus, The Misfits, Kleopatra, Who's Afraid of Virginia Woolf ?, Dragonslayer a Under the Volcano. [1] Jeho hudba pre film The Wonderful Country využíva mexické a americké motívy.
Jeho zadané skóre za rok 2001: Vesmírna odysea je známe tým, že ho režisér Stanley Kubrick vyhodil. Aj keď North neskôr zakomponoval motívy z odmietnutej partitúry The Shoes of the Fisherman, Shanks and Dragonslayer, samotná partitúra zostala nevypočutá, kým ju skladateľ Jerry Goldsmith neregistroval pre Varèse Sarabande v roku 1993. V roku 2007 vydala spoločnosť Intrada Records nahrávky z roku 1968 na CD z roku Northove osobné archívy.
North bol tiež poverený napísaním jazzovej hudby pre Nero Wolfe, televízny seriál CBS z roku 1959 založený na postavách Nero Wolfa od Rexa Stouta, v hlavnej úlohe s Williamom Shatnerom ako Archie Goodwin a Kurtom Kasznarom ako Nero Wolfe. Pilot a dve alebo tri epizódy boli nakrútené, ale určený časový úsek bol nakoniec pridelený inej sérii. Neslýchané skóre skupiny North pre Nera Wolfa a šesť zaznamenaných stôp na digitálnej zvukovej páske je v špeciálnych zbierkach hudobnej knižnice UCLA. Písal hudbu aj pre rôzne ďalšie televízne programy, napríklad pre zborníky Climax! a Playhouse 90.
Hoci je North známy najmä vďaka svojej práci v Hollywoode, roky pôsobil v New Yorku písaním hudby pre pódiá; zložil partitúru pre pôvodnú broadwayskú inscenáciu Smrť predavača. Práve v New Yorku sa stretol s Elia Kazanom (riaditeľom obchodného agenta), ktorý ho v 50. rokoch priviedol do Hollywoodu. North bol jedným z niekoľkých skladateľov, ktorí priniesli do filmu vplyv súčasnej koncertnej hudby, čiastočne poznačenej zvýšeným využívaním disonancie a zložitých rytmov. Väčšina jeho diel však má aj lyrickú kvalitu, ktorá môže súvisieť s vplyvom Aarona Coplanda, ktorého študoval.
Medzi jeho klasické diela patria dve symfónie a Rhapsody for Piano, Trumpet obbligato a Orchestra. Bol nominovaný na cenu Grammy za skóre v televíznej minisérii Bohatý muž, chudobný muž z roku 1976, a pokračoval v pokračovaní komiksu Bohatý muž, Kniha chudobných mužov II a minisérie Slovo v roku 1978. North je tiež známy tým, že sa zúčastnil televízneho zborníka CBS Playhouse 90 a televíznej minisérie FDR z roku 1965.
Za celoživotné dielo v roku 2004 bol ocenený na súťaži Sammy Film Music Awards.
V roku 2016 Kongresová knižnica pridala nahrávku jeho skóre v roku 1951 do záznamu „A Streetcar Named Desire“ do Národného registra nahrávok.
North zomrel 8. septembra 1991 v Los Angeles v Kalifornii. Bol spopolnený a jeho popol bol rozptýlený po mori.
Bernard Herrmann
Bernard Herrmann (* 29. jún 1911, New York, New York, USA – † 24. december 1975, Los Angeles, Kalifornia) bol známy americký hudobný skladateľ.
Často spolupracoval s režisérom Alfredom Hitchcockom, ako napr. na filmoch Psycho, Vertigo, a Na sever severozápadnou dráhou. Tiež zložil hudbu pre mnohé iné filmy, medzi ktoré patrí Občan Kane, Taxikár, a Mys hrôzy.
Roku 1941 získal Oscara za hudbu k filmu The Devil and Daniel Webster.
Alexandr Nikolajevič Skriabin
Alexandr Nikolajevič Skriabin (* 6. január 1872, Moskva, Rusko – † 27. apríl 1915, Moskva) bol ruský hudobný skladateľ, klavírny virtuóz a hudobný pedagóg. Skriabinova tvorba sa viaže k neskorému romantizmu a tiež k impresionizmu.
Pochádzal z aristokratickej rodiny. Hudobné vlohy zdedil po svojej matke, ktorá bola koncertnou klaviristkou a ktorá zomrela na tuberkulózu, keď mal Skriabin len jeden rok. Skriabin sa hre na klavír venoval od raného detstva, učil ho aj striktný a prísny Nikolaj Zverev, ktorému za veľa vďačí aj Sergej Rachmaninov. Skriabin neskôr študoval na Moskovskom konzervatóriu. Ako klavirista bol, napriek svojím malým dlaniam a prstom, už v mladosti považovaný za „zázračné dieťa“.
V súkromí bol rozporuplnou osobou. Oženil sa s klaviristkou Vierou Izakovičovou, s ktorou mal niekoľko detí, ale deti a manželku opustil kvôli mladej študentke, ktorú učil. Skriabin sa zaujímal o teóriu tzv. nadľudí („übermensch”), ktorej tvorcom bol Friedrich Nietzsche a o rôzne filozofické smery, čo sa odzrkadlilo v jeho hudobnom myslení.
Skriabin bol počas celého svojho života hypochonder. Zomrel na otravu krvi.