cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alternatívne biochémie
Kremíková biochémia
thumb|right|200px|Atóm kremíka s elektrónmi Za najnádejnejšiu alternatívnu biochémiu je považovaná biochémia používajúca kremík. Má mnoho vlastností podobných uhlíku a je v tej istej skupine v periodickej tabuľke prvkov zvanej uhlíková skupina. Podobne ako uhlík môže tvoriť veľké molekuly nesúce biologickú informáciu. Avšak kremík má proti uhlíku niekoľko nevýhod. Chýba mu schopnosť tvoriť väzby s rôznymi druhmi atómov, ktoré umožňujú metabolické procesy. Uhlík reaguje s vodíkom, kyslíkom, dusíkom, fosforom, sírou a kovmi ako železo, magnézium a zinok. Kremík reaguje s veľmi málo inými prvkami, pričom tieto molekuly je možné popísať ako monotónne v porovnaní s pestrosťou uhlíkových makromolekúl. Je to preto, lebo atómy kremíka sú väčšie, ťažšie, majú väčší atómový polomer a preto ťažšie vytvárajú kovalentné väzby. Silány (zlúčeniny kremíka a vodíka) sú analogické uhľovodíkovým alkánom. S vodou sú vysoko reaktívne a ak aj vytvoria dlhé reťazce, tie sa spontánne rozpadajú. Molekuly používajúce polyméry z kremíkových a kyslíkových atómov (namiesto väzieb len medzi atómami kremíka) sú známe ako silikóny a sú oveľa stabilnejšie. Predpokladá sa, že chémia založená na silikónoch by bola stabilnejšia ako ekvivalentná uhľovodíková biochémia v prostredí bohatom na kyseliny na báze fosforu, aké sa našlo v niektorých oblastiach vesmíru. Avšak komplexné dlhé silikónové molekuly sú stále menej stabilné ako ich uhlíkové náprotivky. Organizmus na báze kremíka, ak by dýchal kyslík, by pravdepodobne vylučoval ako vedľajší produkt oxid kremičitý (SiO2) - podobne ako uhlíkové organizmy vylučujú oxid uhličitý - CO2. Tento by však bol v tuhom stave a zanášal by dýchacie orgány pieskom. Dalo by sa to vyriešiť, ak by organizmy žili v prostredí s teplotami niekoľko stoviek až tisíc stupňov, kde by bol SiO2 tekutý, ale otázne je, ako by tam existoval samotný organizmus.
Na základe výskumov sa predpokladá, že kremíkové organizmy by pre svoju existenciu vyžadovali zásadne iné životné prostredie než organizmy uhlíkové.
Dusíková a fosforečná biochémia
Fosfor vytvára podobne ako uhlík dlhé reťazce molekúl viažúc sa sám na seba. Dokonca v spojitosti s dusíkom môže utvárať stabilnejšiu kovalentnú väzbu a sformovať sa do zložitejších makromolekúl (dokonca aj kruhového tvaru).
Atmosféra Zeme je tvorená z cca 78 % dusíkom, ale pravdepodobne by pri tejto biochémii nemohol byť použitý, pretože jeho forma N2 je veľmi málo reaktívna. Niektoré pozemské rastliny, napríklad strukoviny, ho dokážu využiť pomocou symbiotických baktérií, ktoré sa vyskytujú v ich koreňovom systéme. Teplotné pomery na Zemi umožňujú viazať dusík do foriem, ktoré by prvé organizmy mohli využiť. Napríklad by bola použiteľná atmosféra obsahujúca amoniak (NH3) alebo NO2. V týchto atmosférach by rastliny založené na tejto biochémii mohli brať dusík zo vzduchu a fosfor zo zeme a buď podobnými reakciami alebo reverznými ako sú uhlíkové by z nich získavali energiu. Zvieratá založené na dusíku a fosfore môžu takéto rastliny konzumovať. Zdá sa však, že niektoré z týchto reakcií by boli energeticky stratové, navyše dusík aj fosfor sa vo vesmíre nevyskytujú v dostatočnom množstve. Predpokladá sa, že amoniaková atmosféra by mohla existovať na niektorých masívnych planétach. Atmosféra z NO2 je dosť nestabilná (reaguje s povrchom planéty a narúša ju žiarenie) a pravdepodobnnosť jej existencie je veľmi malá.
Chlór ako alternatíva ku kyslíku
Množstvo organizmov (ide o baktérie) používa namiesto kyslíka chlór. Ten je však vo vesmíre veľmi vzácny a planéty s takouto atmosférou sú zriedkavé, ak vôbec existujú. Chlór sa vyskytuje viazaný vo forme solí alebo iných málo reaktívnych produktov.
Arzén ako alternatíva k fosforu
Hoci mnohé baktérie používajú arzén vo svojom metabolizme, pre väčšinu života na Zemi je prudko jedovatý.
Selén alebo telúr ako alternatíva k síre
Podľa štúdie z roku 1950 môže selén nahradiť síru v baktérii Escherichia coli. Podobne ako arzén je (ako izolovaný prvok) pre väčšinu života na Zemi prudko jedovatý.
Ne-vodné rozpúšťadlá
thumb|Zmena vlastností vody (zmenšenie hustoty) pri jej zamrznutí umožňuje prežitie živočíchov Všetok známy život na Zemi používa ako rozpúšťadlo výhradne vodu. Idea iného rozpúšťadla bola vo vedeckých kruhoch zavedená biochemikom Stevenom Bennerom.
Carl Sagan sa označil za uhlíkového, ale „nie tak veľmi za vodného šovinistu“. Zvažoval použitie napríklad amoniaku ako náhrady vody. Niekoľko vlastnosti vody, ktoré sú dôležité pre život: veľké teplotné rozpätie pri ktorom ostáva tekutá; veľká tepelná kapacita; vysoká teplota vyparovania; schopnosť rozpúšťať množstvo chemických látok. Tiež môže poskytnúť H+ ión. Táto vlastnosť je pri mnohých biochemických reakciách kľúčová - voda tu funguje ako rozpúšťadlo, reaktant alebo produkt.
Navyše voda má v tuhom stave (ako ľad) menšiu hustotu ako v tekutom. Preto zamŕza len hladina jazier. Keby to bolo opačne, celý objem by zamrzol a organizmy by nemohli prežiť. Dôležitou otázkou je hodnota tlaku, pri ktorej je rozpúšťadlo tekuté.
Amoniak
thumb|right|Amoniak Má veľa vlastností podobných vode a rozpúšťa väčšinu organických molekúl a kovov. Jeho vodíkové väzby sú však slabšie ako pri vode a preto je jeho teplota vyparovania len polovičná. Podobne povrchové napätie je 3-krát menšie. Navyše nemôže trvalo existovať v biosfére, ktorá ho okysličuje, musí byť redukčná. Podobne jeho výrazne iné teploty tuhnutia a varu ako pri vode (-78°C a -33°C) vzbudzujú otázky, ako by organizmy metabolizovali. Predpokladá sa, že takáto biochémia by mohla byť užitočná na planétach s nízkymi teplotami, ale tekutou vodou – napríklad pod povrchom mesiaca Titan.
Metán
Považuje sa za alternatívu k vode, ale nemá polaritu. Známy sci-fi spisovateľ a biochemik Isaac Asimov uvažoval, že v takomto menej reaktívnom prostredí by mohli poly-lipidy nahradiť proteíny.
Fluorovodík
Má polarizovanú molekulu podobne ako voda a aj podobný rozsah teplôt tuhnutia a varu. Tiež utvára vodíkové väzby s inými molekulami. Jeho problémom je, že vo vesmíre sa vyskytuje veľmi zriedka, navyše reaguje s vodou za vzniku kyseliny fluorovodíkovej a tiež s kremíkom, ktorý sa bude takmer isto vyskytovať spolu s ním. Preto ťažko očakávať jeho výskyt vo veľkých množstvách na nejakej planéte.
Iné rozpúšťadlá
Prakticky všetky navrhnuté sa vyskytujú vo vesmíre v malých množstvách.
Tekuté soli
Zostávajú tekuté v širokom pásme teplôt. Život založený na nich by však musel byť tvorený oxidmi kovov a tie tvoria pomerne jednoduché štruktúry.
Nezelené fotosyntetizéry
thumb|right|Vedci hľadajú alternatívne pigmenty k [[chlorofylu, ktoré by dokázali absorbovať viac žiarenia. Takže možno budú v budúcnosti rastliny vyzerať takto]] Už dlhšiu dobu vedcov prekvapuje skutočnosť, že rastliny na Zemi majú práve zelenú farbu. Chlorofyl totiž práve túto zložku slnečného žiarenia najmenej pohlcuje, a pritom Slnko vysiela väčšinu svojej energie práve v zelenej časti svojho spektra. Biológovia sa preto domnievajú, že aj použitie niektorých alternatívnych (nezelených) farbív by mohlo byť pre rastlinstvo výhodné a to hlavne na miestach s odlišným žiarením. Pravdepodobne najvýhodnejšia z fyzikálneho hľadiska by bola taká svetlo-absorpčná molekula, ktorá by pohlcovala úplne všetko svetlo a menila ho na energiu - a teda rastliny by boli čierne. V súčasnosti však asi najrealistickejšie riešenie tejto otázky ponúka farbivo retinal, ktoré sa vyskytuje v ríši jednobunkovcov Archaea a umožňuje proces veľmi podobný fotosyntéze. Keďže pohlcuje najmä zelenú zložku svetla a odráža červenú a fialovú, tieto organizmy majú purpurovú farbu.
Alternatívne atmosféry
Obsah plynov v atmosfére Zeme sa v jej dejinách výrazne menil. Boli to veľmi pravdepodobne fotosyntetizujúce organizmy, ktoré zvýšili obsah kyslíka v atmosfére. Súčasné organizmy dýchajúce kyslík by predtým nemohli existovať. Podľa prieskumov fosílií sa zdá, že obsah plynov v atmosfére má priamu spojitosť s faunou. V dobe, keď podľa analýzy vzoriek zo zamrznutých oblastí Zeme bola vysoká koncentrácia kyslíka v atmosfére, žila väčšia fauna a platí to aj naopak.
Premenné životné prostredie
thumb|right|200px|Zimný spánok medveďov Niektoré organizmy na Zemi dokážu prežiť nepriaznivé obdobie vďaka rôznym biochemickým mechanizmom. Napríklad baktérie utvárajú spóry a v takomto stave sú schopné odolávať vysokým teplotám, radiácii a podobne. Iné organizmy (napríklad medvede) zase hibernujú - ukladajú sa na zimný spánok, a aktívne začnú žiť až po zlepšení životných podmienok. Niektoré druhy žiab dokážu prežiť dlhé obdobia v zamrznutej vode alebo naopak v suchých podmienkach Austrálie.
Mimoplanetárny život
V štúdii z roku 2007 vedci predostreli životu podobné správanie prachových častíc v plazme za podmienok, ktoré sa môžu vyskytovať vo vesmíre. Počítačové modely ukázali, že sa prachové častice po nabití zoskupovali do zložitejších štruktúr, ktoré sa mohli replikovať a reagovať s okolitými časticami. Podobnú formu života popísal Fred Hoyle v sci-fi knihe Čierny oblak.
Výskyt v sci-fi
Koncepcia živých tvorov založených na inej báze než uhlíku sa vyskytuje aj v sci-fi tvorbe. Existuje množstvo kníh, ktoré popisujú alternatívne formy života. Známy Terry Pratchett vytvoril Trollov. Fred Hoyle v knihe Čierny oblak popisuje život vytvorený z prachových častíc.
Podobne vo filmoch; napríklad v seriáli Star Trek sa vyskytuje "Horta" založená na kremíku, "Kryštálová entita" z kryštálov a mnohé iné. V Star Wars je rasa Gand založená na amoniaku. Mnohé počítačové hry v svojich príbehoch ponúkajú organizmy odlišné od pozemských.
Citroën C4 Aircross
náhľad|Citroën C4 Aircross Citroën C4 Aircross je automobil SUV triedy, ktorý vyrába francúzska automobilka Citroën od roku 2012 až po súčasnosť. Vyrába sa len v prevedení hatchback. Je priamym nástupcom európskeho modelu Citroën C-Crosser.
Po úspechu brazílskeho kompaktného modelu Citroën C3 Aircross 4x4, vedenie PSA rozhodlo o výrobe pre európsky trh na báze menšieho Mitsubishi ASX. Automobil Aircross je zhodný s modelmi Mitsubishi ASX a Peugeot 4008. Líšia sa v drobnostiach ako napríklad nastavenie tlmičov, posilňovača riadenia a drobné odlišnosti v dizajne prednej a zadnej časti karosérie. Motorizácie sú z modelu Mitsubishi ASX, vrátane motorizácie 1.8 HDi stop&start.
Podvozok
Vyrába sa v dvoch prevedeniach, s náhonom len predných kolies 2WD a s náhonom všetkých kolies 4WD.Podvozok 4WD má tri režimy nastavenia náhonu:
Motorizácie
Zážihové
Vznetové
Spotreba je uvádzaná v kombinovanom cykle na podľa údajov výrobcu.
Bezpečnosť
Euro NCAP 2011 (Mitsubishi ASX/Peugeot 4008/Citroen Aircross)
Gasparinisaura
Gasparinisaura je vyhynutý rod ornitopóda, ktorý sa vyskytoval na území dnešnej Argentíny v období vrchnej kriedy. Typový a jediný druh tohto rodu Gasparinisaura cincosaltensis, bol opísaný v roku 1996 argentínskymi paleontológmi Rodolfom Coriou a Leonardom Salgadom. Pôvodne sa predpokladalo, že išlo o iguanodonta. Podľa novších výskumov však predstavoval vývojovo primitívneho ornitopóda.
thumb|left|Rekonštrukcia vzhľadu
NGC 5478
NGC 5478 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. marca 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Bosanski Maglić
Bosanski Maglić je najvyšší vrch Bosny a Hercegoviny.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti krajiny, na hranici s Čiernou Horou, v pohorí Maglić, ktoré je súčasťou Dinárskej horskej sústavy.
Lantheuil
Lantheuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 655 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karlov most
thumb|Karlov most thumb|Karlov most z [[Petřínska rozhľadňa|Petřínskej rozhľadne]]
Karlov most alebo zriedkavo Karolov most je najstarší stojaci most cez rieku Vltavu v Prahe a druhý najstarší zachovaný most v Česku.
Opis mosta
Most je dlhý a takmer 10 metrov široký, presnejšie 9,40 až. Výška vozovky je nad normálnou hladinou. Tvorí ho 16 oblúkov. Vo svojej dĺžke je trikrát zalomený a proti prúdu je jemne vypuklý.
Most je ohraničený troma vežami. Na Malej Strane sú to väčšia a menšia Malostranská mostná veža, na strane Staré Mesto potom Staromestská mostná veža. Staromestská mostná veža je často opisovaná ako jedna z najúžasnejších svetských gotických stavieb na svete. Most je ozdobený 30 sochami a súsošiami v dvoch radoch (po každej strane mosta).
Vznik a vývoj
Most sa pôvodne nazýval len Kamenný alebo Pražský most. Meno Karlov most získal až v roku 1870. Nahradil predchádzajúci Juditin most, strhnutý na jar v roku 1342 z 2/3 topiacim sa ľadom. Jeho výstavba sa začala v roku 1357 pod záštitou kráľa Karola IV. a bola dokončená v roku 1400. Hneď po otvorení sa most stal živou mestskou tepnou – okrem toho, že spájal oba brehy Vltavy, taktiež sa na ňom živo obchodovalo, prechádzali cez neho korunovačné sprievody a taktiež sa na ňom uskutočňovali rytierske turnaje.
thumb|left|Jazzband na Karlovom moste Karlov most bol až do roku 1841 jediným mostom cez Vltavu v Prahe, a bol tiež jediným spojovacím bodom (okrem prievozníkov) medzi Starým Mestom, Pražským hradom a inými štvrťami. Praha sa stala i vďaka kamennému mostu významnou zastávkou na obchodných cestách medzi východnou a západnou Európou.
Počas panovania českého kráľa Jiřího z Poděbrad most zmenil svoju podobu. V roku 1464 bola vznikla vyššia z malostranských veží a vedľa už existujúceho kríža a Božích múk pribudli na moste prvé sochy a súsošia (jazdecká socha Jiřího z Poděbrad a socha Spravodlivosti a plastika českého leva). V 17. a najmä 18. storočí tak most získal svoj osobitý vzhľad, ktorý bol dopĺňaný novými a novými plastikami na mohutných podstavcoch, ktoré však zároveň ovplyvňovali aj statiku mosta.
V roku 1822 zanikli obchodíky na malostranskej strane a v rokoch 18341835 vznikol chodník pre chodcov z liatinových dosiek a v roku 1844 boli tiež prerobené schody vedúce na most a v rokoch 18741883 boli počas rekonštrukcie mostných veží položené na most koľajnice pre konskú železnicu. Po povodni v roku 1890 hrozilo, že charakter a vzhľad mostu budú zmenené, no vďaka zásahu architekta Josefa Hlávku sa pri opravách naďalej dbalo na zachovanie pôvodnej podoby mosta.
Dejiny
thumb|Karlov most v noci Na začiatku sa staval na tomto mieste drevený most, ktorý strhla povodeň. Potom dal v rokoch 11601172 kráľ Vladislav II. vybudovať prvý pražský kamenný most, ktorý dostal meno po kráľovej manželke Judite. Na svoju dobu bol Juditin most jedinečný. V tom čase existovali len mosty v Regensburgu a Drážďanoch. Toto vtedy veľkolepé technické dielo zničila povodeň 3. februára 1342.
Dňa 9. júla 1357 o 5:31 ráno položil Karol IV. základný kameň nového kamenného mosta, ktorý stál asi 5 metrov vyššie proti prúdu od miesta zbúraného Juditinho mosta. Za staviteľa bol dlhú dobu považovaný Petr Parléř zo Švábskeho Gmündu. V roku 2007 však bola publikovaná hypotéza, že projektantom a prvým staviteľom mostu bol kamenár a pražský mešťan Oto, zvaný tiež Otlin. Most bol dokončený v roku 1402.
V roku 1393 dal Václav IV. do rieky zvrhnúť telo umučeného generálneho vikára Jána Nepomuckého. Na mieste zvrhnutia z mostu sa nachádza v kamennom zábradlí malý kovový krížik.
Bol veľakrát ohrozovaný povodňami, dokonca aj v priebehu stavby. Bolo to v rokoch 1359, 1367, 1370, 1373 a 1374. Veľmi ohrozený bol v roku 1432, kedy bolo zbúraných 5 pilierov. Most potom opravovali až do roku 1503, teda celých 71 rokov! Ďalšie zlé roky pre most boli 1655, 1784, 1845 a 1890 – všetko opäť vinou povodní. Vojny mostu veľmi neublížili.
Najhorší bol pre most rok 1890, kedy boli zbúrané dva piliere a tri klenby a do vody spadli dve sochy zdobiace most, sv. Ignáca z Loyoly a sv. Františka Xaverského od F. M. Brokoffa. Škodu spôsobili drevené klady z horného toku Vltavy, ktoré sa o Karlov most zarazili a ten neskôr ich nápor nevydržal. Jednalo sa o nebývale veľké poškodenie, ktoré predstavovalo problém pre život mesta, lebo most bol dôležitou dopravnou spojnicou.
V ďalších rokoch (19021904) boli pôvodné piliere spevnené menšími kesónovými vencami, spustenými okolo základov.
Povodeň znamenala, že sa z pôvodnej stavby zachovala pochopiteľne len časť. Úsek nad Kampou a tri oblúky u Staromestskej mostnej veže. Pri každej oprave bola zachovaná zásada dodržať pôvodný vzhľad mostu. Pôvodne bol bez výzdoby. Neskôr bol na neho umiestnený kríž s Ježišom Kristom a od 17. storočia bolo postupne na most umiestnených 30 barokových sôch a súsoší. Tie boli postupne od roku 1965 nahrádzané kópiami.
Sochy a súsošia
Na zábradlí mosta je rozmiestených 30 sôch a súsoší, väčšina pochádza z obdobia 17061714. V 14. storočí tu bol umiestený prvý kríž, do r. 1503 bola postavená tiež socha Bruncvíka (Bruneczwig), z ktorej sa dochoval len podstavec, dnes umiestený v lapidáriu Národného múzea. Najstaršia dodnes stojaca socha v pôvodnej podobe je sv. Ján Nepomucký z roku 1683, posledné bolo umiestené súsošie sv. Cyrila a Metoda v roku 1928.
Ľavá strana mosta v smere od Staromestskej mostnej veže na Malú Stranu:
thumb|Karlov most zo [[Staroměstská mostecká věž|Staromestskej mostnej veže]]
thumb|Karlov most – Kalvária, sv. Kríž
Medzi touto sochou a ďalším súsoším je do zábradlia mostu vsadená bronzová liata doska s reliéfom svätého Jána Nepomuckého ležiaceho na vlnách. Ide snáď o označenie miesta, kde bol svätec zhodený do Vltavy. Na zábradlí mosta, odkiaľ bol svätec zhodený do vody (medzi sochou Jána Krstiteľa a súsoším českých patrónov), bol upevnený na mramorovej doske neveľký dvojitý arcibiskupský mosadzný kríž, opäť s 5 hviezdami. Ak sa položí ruka na kríž tak, aby sa každý prst dotýkal jednej z hviezd, splní sa vraj tajné prianie.
thumb|Karlov most – socha Jána Nepomuckého
Doprava na moste
Od roku 1883 do 12. mája 1905 jazdila na moste koňka (konská železnica), ktorú v roku 1905, keď už v ostatných častiach mesta 100 rokov jazdili modernejšie dopravné prostriedky, vystriedala električka. Elektrický prúd bol cez most vedený po špeciálnych koľajniciach, ktoré vymyslel František Křižík. To preto, aby nebol narušený umelecký vzhľad mosta trolejami. Po troch rokoch sa ukázalo, že ťažké električky most dosť porušujú, a tak boli nahradené v roku 1908 autobusmi. Tie sa však tiež neosvedčili, pretože otrasy spôsobované ťažkou dopravou neprospievali mostu. Nasledujúci rok bola autobusová prevádzka zrušená a bola obnovená až v roku 1932 autobusmi na pneumatikách. Verejná doprava tu fungovala až do začiatku 2. svetovej vojny. Automobilová premávka sa skončila v roku 1965 a odvtedy slúži most len pre chodcov.
14. – 18. storočie
Karlov most bol počas svojej viac než 600 ročnej existencie mnohokrát poškodený povodňami alebo vojnami. Veľkou skúškou prešiel už v roku 1367, teda len 10 rokov od položenia základného kameňa. V tomto roku povodeň zničila ako pilier rozostavaného mostu, tak i provizórne opravený Juditin most. V rokoch 14191434 prestál mnoho presunov vojsk, ktoré ho silne zaťažovali, a navyše ho v roku 1432 postihla nová povodeň. Strhla most na troch miestach a ťažko poškodila päť pilierov. Oprava mostu po tejto povodni skončila niekedy pred rokom 1436.
Okrem týchto (a nasledujúcich) povodní poškodilo most i iné faktory. V roku 1496 bol most poškodený vďaka tomu, že sa cez neho prevážali stavebné kamene. Ťažké náklady zapríčinili zrútenie tretieho oblúku v smere od Starého Mesta a ďalšie škody vznikli po klesnutí piliera, ktorý pravdepodobne podmyla voda. A aby toho nebolo dosť, tak sa v roku 1501 prihnala ďalšia ničivá povodeň.
Rok 1648 mal pre most asi najhoršiu pohromu, keď na konci tridsaťročnej vojny švédske delostrelectvo poškodilo nielen gotickú sochársku výzdobu, ale i priečelie Staromestskej mostnej veže. Pri opravách mostu zanikla mostná priekopa i drevený zdvíhací most, ktoré neboli znovu obnovené. Ďalšia pohroma sa prihlásila o slovo až v roku 1784, keď sa popod mostom prehnala ďalšia povodeň. Tá poškodila päť pilierov, no našťastie uchránila mostné oblúky, tak stačilo iba takmer úplne zakázať premávku na moste nielen pre všetky dopravné prostriedky, ale i pre chodcov.
19. a 20. storočie
Ani pomerne nedávne doby neboli k mostu milosrdnejšie. Povodeň z roku 1845 síce veľké škody mostu nenarobila, podobne ako ani delostrelecké súboje počas revolučného roku 1848, no všetko si to tentoraz odniesla opäť kamenná výzdoba. Viacero sôch a súsoší muselo byť vytvorených nanovo alebo ich nahradili úplne nové diela. V rokoch 18741883 boli postupne rekonštruované mostné veže, no ich rekonštrukciu si vyžiadal hlavne čas a nie pohromy.
V rokoch 19651978 bola vykonaná prvá generálna oprava mosta, pri ktorej spolupracovali nielen Štátny ústav pre rekonštrukciu pamiatkových miest a objektov, ale tiež rôzne vedecké inštitúcie, laboratóriá, České vysoké učení technické a Československá akadémia vied. Počas úvodnej prehliadky bolo s uspokojením skonštatované, že piliere sú dokonalo stabilné, sú len poškodzované drobnými, rozrastajúcimi sa trhlinami. Most prešiel mnohými vylepšeniami (napr. dostal izoláciu proti teplotným zmenám a prenikaniu vody), vymenili sa poškodené pieskovcové kvádre a miesto asfaltu dostal most povrch z pásikov šedoružovej a svetlošedej žuly. Na moste bola definitívne zrušená cestná doprava a stal sa pešou zónou.
V roku 1991 vznikol projekt „Veľkých opráv Karlovho mosta“, v rokoch 19921994 vznikla štúdia, na základe ktorej vznikla projektová dokumentácia pre tzv. „nultú“ (dnes už dokončená oprava schodiska na Kampu) a prvú etapu (12. – 16. mostné pole od Malostranskej mostnej veže po Kampu). Stavebné povolenie bolo vydané v roku 1997 a opravy mali začať rozoberaním dlažby a izolačných vrstiev.
V roku 2002 postihla most nová povodeň, ktorá je zatiaľ aj poslednou, no taktiež bola najmohutnejšou v celej histórii mosta. Most síce odolal náporom vody i naplaveného materiálu, no napriek tomu jeho konštrukcia utrpela na rôznych miestach, aj keď tým nebol nijako ovplyvnený turistický ruch na moste a ani všeobecne jeho využívanie.
V marci 2006 bol uskutočnený grantový projekt o vonkajších vplyvoch na Karlov most a iné kultúrne pamiatky, no nemal takmer žiaden vplyv na pokračovanie „Veľkých opráv Karlovho mosta“. V súčasnosti existujú len uvedené dve etapy opráv a žiaden ďalší projekt nie je známy. V lete roku 2006 prejde (prešiel) most rozsiahlou rekonštrukciou, ktorej schvaľovanie je veľmi prísne. Pred tým, ako samotná rekonštrukcia začne, musí sa urobiť rozbor každého kameňa. Most veľmi trpí poveternostnými vplyvmi, turizmom a tiež veľmi utrpel pri povodni v roku 2002. Jedným z najdôležitejších bodov pred samotným začatím rekonštrukcie je výber najkvalitnejšieho pieskovca.
Dynamitka
Dynamitka môže byť:
4867 Polites
4867 Polites je planétka s priemerom 178 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 27. septembra 1989.
Bessenay
Bessenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Defekt hmotnosti
Defekt hmotnosti alebo hmotnostný úbytok je rozdiel Δm medzi súčtom hmotností jednotlivých nukleónov, ktoré tvoria jadro atómu, a atómovou hmotnosťou. Podľa Einsteinovho vzťahu možno z defektu hmotnosti vypočítať príslušnú väzbovú energiu jadra.
Oš
thumb|Panoráma mesta Oš (Kirgizsky: ) je druhé najväčšie mesto v Kirgizsku. Leží v údolí Fergana v juhozápadnej časti krajiny. Osídlenie mesta je doložené viac ako 3000 rokov. V súčasnosti má okolo 220 000 (2003) obyvateľov a je známe svojou širokou etnicitou.
NGC 5479
NGC 5479 je galaxia v súhvezdí Malá medvedica, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 11. júna 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
Deceleračný parameter
Deceleračný parameter je bezrozmerná veličina, ktorá vyjadruje mieru spomaľovania expanzie pozorovanej časti vesmíru. Definuje sa pomocou faktora škály R vzťahom q = - Rxx R / Rx², kde Rx a Rxx sú prvá a druhá derivácia R podľa času.
Pre relativistické modely vesmíru s big bangom pri hodnote q0 < 0,5 bude expanzia vesmíru pokračovať neobmedzene, pri q0 > 0,5 sa expanzia po určitom čase zastaví a zmení sa na kontrakciu v oscilujúcom modeli vesmíru (kozmológia). Hodnota deceleračného parametra odvodená z novších pozorovaní je podľa G. A. Tammanna q0 = 0,1-0,2. Vzťah medzi deceleračným parametrom a Hubblovou konštantou H vyjadruje rovnica q = 4πGρ/3H², kde G je gravitačná konštanta a ρ stredná hustota hmoty vo vesmíre.
Rosières-aux-Salines
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Boccaccio
Boccaccio je opereta, ktorú skomponoval Franz von Suppé. Stala sa jeho najslávnejším dielom. Premiéra sa konala 1. februára 1879 v divadle Carl Theater vo Viedni. Libreto ktoré napísali F. Zell a Richard Genée je veľmi kvalitné, tak z dramatického hľadiska, ako aj svojím stvárnením talianskeho renesančného života.
Prvé dejstvo
Boccaccio je nielen spisovateľ, ale aj známy záletník. Navyše keď vo svojej poslednej novele zosmiešnil vážených občanov Florencie, rozhodli si s ním „vybaviť účty“. Pietro, knieža z Palerma prichádza do Florencie, pre svoju nevestu Fiamettu, ktorá žije v pomerne skromných pomeroch a ani netuší, že je sľachtičná. Odkedy sa zoznámila s Boccacciom, ten sa do nej tak zaľúbil, že stratil záujem o ostatné ženy. Pietro sa natoľko podobá na Boccaccia, že si ho obyvatelia Florencie pomýlia a preto dostane výprask. Pietro je obdivovateľom Boccaccia a navyše túži po ľúbostných dobrodružstvách a preto neodhalí svoju identitu.
Druhé dejstvo
Dejstvo je plné flirtov. Medzi záletníkmi je aj Pietro, páči sa mu manželka miestneho kolára, Izabela. Žiarliví manželia ho chytia a Pietro je donútený odhaliť svoju identitu.
Tretie dejstvo
Boccacciovi sa pred hnevom ľudí podarí ujsť len vďaka klebete, že má vplyv pri dvore. Predstaví tam svoju divadelnú hru, ktorá tak osloví Pietra, že počúvne svoje srdce a svoju lásku Izabelu vyhlási za dvornú dámu. Fiametty sa vzdá v prospech Boccaccia.
Sungurlare
Sungurlare (🇧🇬) je mesto v Bulharsku, v Burgaskej oblasti. Vytvára rovnomenný rajón.
Geografia
Mesto ležiace na juhovýchode krajiny, 76 km severozápadne od Burgasu. Rozprestiera sa v nadmorskej výške 178 m n. m.
Demografia
K 15. júnu 2013 tu bývalo 3 346 obyvateľov.
Deklinačná os
Deklinačná os je os paralaktickej montáže kolmá na polárnu os. Leží rovnobežne s rovinou rovníka a otáčaním okolo nej sa nastavuje ďalekohľad v deklinačnej rovine.
ISO 3166-2:EE
Kódy ISO 3166-2 pre Estónsko identifikujú 15 krajov. Prvá časť (EE) je medzinárodný kód pre Estónsko, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich kraj.
Zoznam kódov
EE-37 Harju (Tallinn) EE-39 Hiiu (Kärdla) EE-44 Ida-Viru (Jõhvi) EE-49 Jõgeva (Jõgeva) EE-51 Järva (Paide) EE-57 Lääne (Haapsalu) EE-59 Lääne-Viru (Rakvere) EE-65 Põlva (Põlva) EE-67 Pärnu (Pärnu) EE-70 Rapla (Rapla) EE-74 Saare (Kuressaare) EE-78 Tartu (Tartu) EE-82 Valga (Valga) EE-84 Viljandi (Viljandi) EE-86 Võru (Võru)
ISO 3166-2:FI
Kódy ISO 3166-2 pre Fínsko identifikujú 6 provincií. Prvá časť (FI) je medzinárodný kód pre Fínsko, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich provinciu.
Zoznam kódov
FI-AL Alandy (Mariehamn) FI-ES Južné Fínsko (Hämeenlinna) FI-IS Východné Fínsko (Mikkeli) FI-LL Laponsko (Rovaniemi) FI-LS Západné Fínsko (Turku) FI-OL Oulu (Oulu)
Jaroslav I. (Kyjevská Rus)
Vláda
Gro Jaroslavovej politiky sa opieralo predovšetkým o dosiahnuté výsledky v oblasti vnútornej politiky. Vďaka jeho podpore rýchlo vzrastala cirkev - zakladali sa mnohé kláštory a chrámy, ktoré sa neskôr stali centrami kultúry a náboženského života obyvateľov Kyjevskej Rusi, ktorí sa čím ďalej tým viac urbanizovali.
Najväčším úspechom Jaroslava I., za ktorý mu bola prisúdená prezývka Múdry, bolo vytvorenie prvých jednotných zákonov Kyjevskej Rusi - tzv. Ruská pravda, - ktoré sa stali právnym kódexom celej krajiny. V nich sa nielenže zákony systematizovali, ale sa aj menili, čoho dôkazom bola zvýšená zainteresovanosť panovníka o život svojho ľudu.
Rostovské knieža
Existujú však aj ďalšie predpoklady, ktoré hovoria o založení mesta. Predpokladá sa, že mesto bolo postavené kvôli obrane mesta Rostov. Prvá zmienka o meste, ktorú zachytil autor Povesti dávnych liet Nestor, pochádza až z roku 1071 a viaže sa k povstaniu smerdov.
Novgorodské knieža
Po smrti svojho staršieho brata Vyšeslava Vladimiroviča (podľa niektorých údajov v roku 1011) ho Vladimír I. posadil na trón v Novgorode a prinútil ho, aby mu každoročne platil daň vo výške 2000 hrivien striebra. Jaroslav I. však nesúhlasil.
thumb|left|300px|[[Kyjevská Rus za vlády Jaroslava I. Múdreho.]]
Boje o trón Kyjevskej Rusi
V roku 1018 zať Sviatopolka I. s pomocou Boleslava I. Chrabrého porazil Jaroslavove vojská pri brehoh rieky Bug a obsadil Kyjev. Boleslav I. sa v ňom pokúsil získať trón, ale nahnevaní Kyjevčania začali poľskú armádu vraždiť. Boleslav I. bol nútený z mesta zutekať a nechať Sviatopolka I. ďalej bojovať samého.
Jaroslav I. po druhej porážke chcel utiecť z krajiny, ale novgorodčania ho presvedčili, aby znova bojoval o trón proti Boleslavovi I. a Sviatopolkovi I.. Na jar roku 1019 teda uskutočnil novú vojnu proti Sviatopolkovi I. a po jeho víťazstve v nej (ako vyznamenanie za víťazstvo dostal titul Veľké knieža kyjevské) a smrti svojich bratov Borisa a Gleba (1015 a 1017) sa pre istotu na istý čas utiahol do Novgorodu, kde ho v roku 1036 na novgorodskom tróne vystriedal jeho syn Vladimír Jaroslavič.
Knieža Kyjevskej Rusi
V roku 1036 zvíťazil v boji proti Pečenehom a oslobodil Kyjevskú Rus od ich nájazdov na jeho krajinu. Na počesť víťazstva nad týmto kmeňom dal v Kyjeve preto postaviť Chrám svätej Sofie, ktorý po maliarskej stránke dokrášlili tí najlepší umelci a maliari z Konštantínopola.
V roku 1038 napadol Jotvínov a o dva roky neskôr (1040) vpadol na územie Litvy, kde sa zdržal do roku 1044.
Otázka určenia následníka trónu Kyjevskej Rusi
Čoskoro pred svojou smrťou sa Jaroslav I. začal zaoberať pálčivou otázkou, ktorá trápila aj jeho otca Vladimíra I. Veľkého, a to systémom nástupníctva ďalších panovníkov na trón Kyjevskej Rusi tak, aby medzi nimi nevznikli tradičné rozbroje, ktoré sa vždy objavili po tom, ako panovník krajiny zomrel. V otázke rozdelenia území Staroruského štátu sa riadil princípom prvorodeného syna v rodine. Na základe tohto princípu krajinu rozdelil na päť menších častí. Najstarší - Izjaslav Jaroslavič - zdedil Kyjev a Novgorod spolu s ich okolitým územím. Sviatoslav Jaroslavič získal Černigov, tretí syn Vsevolod Jaroslavič Perejaslav a štvrtý syn Vjačeslav Jaroslavič Smolensk. Najmladší syn - Igor Jaroslavič - vládol vo Vladimírsko-volynskom kniežatstve.
Záhadný dátum srmti
Jaroslav I. Múdry umrel 20. februára 1054 (5. marec 1054 podľa juliánskeho kalendára) v meste Vyšgorod v rukách jeho syna Vsevoloda I..
V rokoch 1936, 1939 a 1964 vedci uskutočnili rad výskumov, v ktorých podrobili hrobku Jaroslava I. Múdreho hlbokej sondáži. Zistilo sa, že knieža bolo vysoké 172 - 175 cm (pravá noha bola o niečo dlhšia ako ľavá) a tiež, že bolo chromé. Jedna verzia tvrdí, že od narodenia, druhá zastáva názor, že panovník ochrnul po niektorej z bitiek.
Prvá revolúcia na území Ukrajiny (1068)
Po smrti Jaroslava I. Múdreho sa k vzrastajúcim sociálnym sporom v roku 1068 pridala aj revolúcia na Ukrajine. Nespokojní kyjevčania zvrhli z trónu Izjaslava Jaroslaviča, vyhnali ho z mesta a za nového panovníka Kyjevskej Rusi vymenovali jeho príbuzného Vseslava II. Polackého. Navyše na Ukrajinu zo stepí znova zaútočili kočovné kmene Polovcov a Pečenegov, ktorí niekoľkokrát zaútočili na Kyjev a zničili obchodné cesty, ktoré viedli po Dnepri. Hoci sa Izjaslavovi podarilo vrátiť a povstalcov skrotiť, udalosti roka 1068 vstúpili do dejín Kyjevskej rusi a stali sa jej dôležitým medzníkom. Revolúcia roku 1068 na Kyjevskej rusi bola prvá hodnoverne zdokumentovaná revolúcia na ukrajinskom území.
Historický význam osobnosti
O Jaroslavovi I. je známe, že kvôli udržaniu pokoja na severnej hranici svojej krajiny, každoročne posielal Varjagom 300 hrivien striebra. Túto sumu peňazí bol však priveľmi malý a skôr symbolický, zabezpečoval však mier s týmto kmeňom Vikingov a ochranu severných území Kyjevskej Rusi.
NGC 5480
NGC 5480 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 15. mája 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Opel Ascona
Opel Ascona je osobný automobil strednej triedy, ktorý v rokoch 1970 až 1988 vyrábala nemecká automobilka Opel. Počas tohto obdobia sa vyrábali tri rozdielne generácie, začínajúce so zadným náhonom a posledná generácia bola s predným náhonom. V motoršporte vyhral Opel Ascona 400 riadený Walterom Röhrlom Majstrovstvá sveta v rely 1982.
Názov "Ascona" je pochádza z názvu rovnomenného mesta v kantóne Ticino vo Švajčiarsku.
Opel Ascona bol uvedený do predaja v septembri 1970 a jeho výroba bola ukončená v auguste 1988, kedy bol nahradený modelom Opel Vectra A.
Ascona A (1970 – 1975)
Na jeseň roku 1970 prezentoval Opel v Rüsselsheime kompletne nový rad automobilov. Opel Manta kupé bol uvedený 9. septembra a následne dňa 28. októbra bol uvedený aj Opel Ascona vo verziách 2- a 4-dverový sedan a 3-dverové kombi, zvané Caravan alebo Voyage. Tieto modely boli umiestnené medzi Opel Kadett a Opel Rekord.
Ascona bola vyvinutá ako konkurencia k úspešným automobilom strednej triedy Fordu, Ford Taunus/Ford Cortina. Opel Ascona A zostal vo výrobe do roku 1975. Dovtedy sa vyrobilo 692 000 týchto vozidiel prvej série.
Ascona B (1975 – 1981)
Ascona B používala rovnaké motory ako jej predchodca, ale motor 1,9 l mal v roku 1978 zvýšený zdvihový objem na 2,0 l a verzia z vyšším kompresným pomerom a na 98 oktánový benzín boli dostupné popri modeloch na 90 oktánový benzín. Model s motorom 2,0 E mal elektronické vstrekovanie paliva Bosch L-Jetronic a naftový motor 2,1 l bol doplnený v roku 1978.
Do roku 1981 sa celosvetovo vyrobilo 1,2 milióna modelov Ascona B.
Ascona 400
left|thumb|Opel Asxona 400 Postavená bola v roku 1981 a v sezóne 1982 sa s ňou stal Walter Röhrl majstrom sveta.
Ascona 400 používala motor 2,0E, ktorý bol prevŕtaný, s väčšími piestami, inými ojnicami a s kľukovým hriadeľom z naftového motora 2,3 typu CIH. Výsledkom bol motor s objemom 2,4 litra so 16 ventilmi, ktorý dával v civilných verziách výkon 106 kW/144 koní s použitím vstrekovania Bosch z modelov Manta GSi a GT/E. Ale v pretekárskej verzii dával motor výkon 169 kW/230 koní, ktorý mohol byť ešte ďalej zvýšený na 250 kW/340 koní za použitia atmosférického nasávania.
Firma Irmscher dodala rely výbavu exteriéru. Montované boli veľké a široké krídlo, odľahčené dvere, kapoty, predný spojler a zadné dvere kvôli čo najväčšiemu zníženiu hmotnosti.
Ascona C (1981 – 1988)
Ascona C bola uvedená v roku 1981 ako časť projektu General Motors J-body. Bola druhým automobilom s predným náhonom od zavedenia Opelu Kadett D v roku 1979. Ascona C sa vyrábala v Rüsselsheime, (Nemecko), Antverpách, (Belgicko) a Lutone, (Anglicko), a v Spojenom kráľovstve sa predávala ako Vauxhall Cavalier a v Latinskej Amerike ako Chevrolet Monza.
Ascona C počas svojej produkcie prešla dvomi väčšími faceliftami.
Motory pre Asconu C boli s rozvodom SOHC. Základný model bol vybavený 1,3 litrovým motorom, ktorý bol zavedený v roku 1978 v Ascone B s výkonom 44 kW/60 koní, ktorý nasledoval 1,6 litrový motor s výkonom 55 kW/75 koní. Verzie "S" s vyšším kompresným pomerom mali vyšší výkon až o viac ako 20 %. Vrcholom bol športový model GTE s elektronickým vstrekovaním paliva s výkonom 96 kW/130 koní v posledných dvoch modelových rokoch. Katalyzátor bol voliteľný pre väčšie benzínové jednotky od roku 1986.
Modely
Nasledujúce verzie Ascony C boli dostupné, všetky s radovými štvorvalcami.
Oheň
Oheň v podobe plameňov|thumb
Oheň môže byť:
Podmienky vzniku a priebehu ohňa
Na vznik a priebeh horenia (ako prejavu rýchlej oxidačnej exotermickej reakcie za vzniku svetla), a tým aj ohňa (ak je definovaný ako prejav takto definovaného horenia), je potrebná prítomnosť nasledujúcich faktorov :
Druhy ohňa
Podľa horľavých materiálov sa rozlišuje :
Podľa farby plameňa sa rozlišuje : Farbu plameňa však môžu podmieniť aj látky, ktoré sú v ňom prítomné. Ide napríklad o sodík (žlto), draslík (modrofialovo), lítium (karmínovočerveno), či iné.
Názory na oheň
V stoicizme je oheň všeprenikajúci jemný živel, ktorý riadi chod sveta. Nič neuniká spod jeho vlády. Je to neodvratný osud sveta. Jeho aktívnou stránkou je pneuma.
Podľa Herakleita je oheň prírodná pralátka, z ktorej vznikol svet, jednotlivé veci v ňom i duša. Podľa Herakleita je večne živý a neustále nadobúdajúci nové formy. Oheň je nositeľom rozumu vo svete i v človeku.
Live (Robo Grigorov & Midi)
Live je koncertný album Roba Grigorova a skupiny Midi. Album v roku 2007 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo HOME production HO 0025 - 2 - 331, EAN: 8 588003 554222.
4684 Bendjoya
4684 Bendjoya je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Henri Debehogne 10. apríla 1978.
Neperiodické publikácie
Neperiodické publikácie sú tlače vydávané nepravidelne, teda vydávané v nepravidelných časových intervaloch (periódach), alebo len jednorazovo.
Najznámejším zástupcom neperiodických publikácií je kniha. Iné druhy neperiodickej tlače:
Rosières-en-Haye
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brest (Bielorusko)
Mesto sa nachádza v juhozápadnej časti oblasti pri sútoku riek Muchavec a Západný Bug, na štátnej hranici s Poľskom. Je významnou križovatkou železničnej a cestnej dopravy, riečny prístav na rieke Muchavec.
Dejiny
História mesta je spojená s jeho dôležitou polohou blízko hraníc troch krajín; Bieloruska, Poľska a Ukrajiny.
Mesto je známe tým, že tu bola v roku 1596 uzatvorená Brestská únia, ktorou Kyjevská pravoslávna metropolia obnovila svoju jednotu s Katolíckou cirkvou.
V roku 1915, počas prvej svetovej vojny, bolo mesto vypálené ustupujúcimi ruskými jednotkami. Dňa 3. marca 1918 bola v meste podpísaná mierová zmluva medzi Ruskom a Nemeckom, známa ako brestský alebo brest-litovský mier.
Počas Poľsko-sovietskej vojny sa v februári 1919 dostal vtedajší Brest-Litovsk pod kontrolu Poliakov. Dňa 2. augusta 1920 ho pri protiofenzíve získala Červená armáda, ale 18. augusta ho po porážke v bitke pri Varšave získali Poliaci späť. Po skončení Rižských jednaní zostal súčasťou poľského územia. V tej dobe bolo mesto premenované na Brest nad Bugom (Брест-над-Бугом) a stalo sa centrom Poleského vojvodstva.
Dňa 14. septembra 1939 pri útoku na Poľsko do mesta vstúpil nemecký XIX. motorizovaný zbor. Ráno 17. septembra sa Nemcom Brestská pevnosť vzdala. Dňa 22. septembra Nemci Brest odovzdali na spoločnej slávnostnej prehliadke do rúk sovietskej 29. tankovej brigády.
Dňa 22. júna 1941 bolo mesto ako jedno z prvých vystavené útoku nacistických vojsk. Napriek tomu, že bolo mesto v priebehu dňa obkľúčené, sa jednotky držiace Brestskú pevnosť vytrvale bránili. Poslední obrancovia sa vzdali do nemeckých rúk v novembri, niekoľko mesiacov po tom, čo si bol vzdorujúcu pevnosť pozrieť osobne Hitler. Počas nemeckej okupácie zahynulo 40 000 obyvateľov mesta.
Mesto bolo oslobodené 28. júla 1944 počas lublinsko-brestskej operácie vojskami 1. bieloruského frontu. Podľa výsledkov Jaltskej konferencie vo februári 1945 bol Brest pričlenený k Bieloruskej SSR a stal sa súčasťou ZSSR.
8. mája 1965 bol Brestskej pevnosti udelený titul hrdinská pevnosť.
Partnerské mestá
zdroj:
Meletios z Antiochie
Svätý Meletios z Antiochie (iné názvy: Meletios Antiochijský, Melet(ij) z Antiochie / Antiochijský, svätý Meletios / Melet(ij); * Meliténé† 381, Konštantínopol) bol patriarcha v Antiochii od roku 360 až do svojej smrti.
Životopis
Narodil sa v Meliténé v Arménsku bohatým rodičom. Prvá správa o ňom sa zachovala okolo roku 357, kedy sa spomína ako jeden z podporcov caesarijského biskupa Akákia, ktorý viedol stranu biskupov podporujúcich homoiansku formulu viery, navrhnutú cisárom Konstantinom II. ako kompromis medzi homoúsiánmi a homoiúsiánmi. Melétios sa stal biskupom v Sebaste po Eustathiovi, ktorého zosadila homoúsiánska synoda. Proti tomuto zvoleniu sa postavila časť homoiúsiánov a Melétios sa stiahol do Beroje.
Podľa Sokrata Scholastika sa zúčastnil Seleukijskej synody na jeseň roku 359, kde podpísal Akákiovu formulu. Na začiatku roku 360 sa po Eudoxiovi, ktorý bol menovaný za biskupa v Konštantínopole, stal biskupom v Antiochii. Z dôvodov, ktoré nie sú známe, bol roku 361 poslaný do exilu. V Antiochii mal naďalej Melétios dostatok stúpencov, ktorí sa nezúčastňovali na bohoslužbách nového biskupa Euzoia, a usporadúvali svoje vlastné - tak vznikla takzvaná melétiánska schizma. Celá schizma bola veľmi zložitým problémom, ku ktorému prispela aj skutočnosť, že v meste existovala aj pomerne silná protiariánska skupina, ktorá zachovávala striktný výklad homoúsiánskej formuly predošlého biskupa Eustathia; tú viedol presbyter Paulinos.
Alexandrijská synoda poslala svojich zástupcov, aby dohodli prímerie medzi obomi protiáriánskými cirkvami, medzitým však biskup Lucifer z Calaris vysvätil Paulina na biskupa, pretože sa Melétios vrátil so začiatkom vlády Juliána Apostatu. Teraz teda už v Antiochii existovali vedľa seba traja biskupi. Ortodoxná nikajská strana vedená Atanázom Alexandrijským zachovávala spoločenstvo len s Paulinom. Ariánsky cisár Valens poslal Melétia do exilu. V roku 375 bol Vitalius, jeden z Melétiových presbytérov, vysvätený na biskupa heretickým biskupom Apollinariom z Laodikeie. Táto situácia vystupňovala už dlho trvajúci konflikt. V tomto období sa Melétios prikláňal stále viac k nikajskému vyznaniu. Basil z Cézarey dopomohol k tomu, aby bol Melétios pri návrate z exilu privítaný ako vodca východnej ortodoxie. Tak sa stalo, že v októbri 379 predsedal antiochskej synode, počas ktorej došlo k základnej dogmatickej zhode medzi Východom a Západom. Dopomohol Gregoriovi z Nazianzu k biskupskému stolcu v Konštantínopole, vysvätil ho na biskupa a predsedal aj druhému ekumenickému koncilu, ktorý sa roku 381 v Konštantínopole zišiel (1. konštantínopolský koncil).
Prepadnutie okresu Berehovo
Prepadnutie okresu Berehovo bol ozbrojený vojenský prepad územia Česko-Slovenska južne od Berehova zo strany maďarských ozbrojených skupín Szabadcsapatok a Rongyos gárda, ktorý sa uskutočnil v dňoch 6. až 11. októbra 1938 s cieľom obsadiť pohraničnú oblasť vrátane miest Berehovo a Mukačevo.
Výsledkom bola porážka maďarských ozbrojených skupín. Veľká časť z nich bola česko-slovenskými jednotkami zajatá, časti sa podarilo ujsť do Poľska.
Predchádzajúce udalosti
Na základe Mníchovskej dohody prijatej dňa 30. septembra 1938 bolo Česko-Slovensko zaviazané do troch mesiacov vyriešiť územné nároky Maďarska. Začiatkom októbra sa začali v severnom Maďarsku organizovať ozbrojené skupiny, ktorých úlohou bolo ilegálne prechádzať do ČSR a vykonávať tam podvratnú činnosť s cieľom destabilizácie pohraničných oblastí.
Česko-slovenská strana
V blízkosti štátnej hranice medzi ČSR a Maďarskom na Podkarpatskej Rusi sa nachádzali dva úseky železobetónových pevností ŘOP. Boli však vybudované len čiastočne úsek U I medzi Čopom a Šomom na 40 percent (23 objektov) a úsek U III vedúci ďalej na východ ku Sevľuši na 50 percent (30 objektov). Neúplná bola takisto aj výbava už vybudovaných objektov.
Obranu priestoru od hraničnej čiary až po líniu opevnenia zabezpečovali poľné hliadky práporu Stráže obrany štátu 37 „Užhorod“. Na jednotlivých pevnostných úsekoch boli rozmiestnené jednotky zmobilizovaného hraničiarskeho práporu. Za pevnosťami sa zdržovali ďalšie česko-slovenské ozbrojené útvary vojenské jednotky III. práporu pešieho pluku 45, II. práporu pešieho pluku 36 a zmiešaného výzvedného oddielu hraničnej oblasti 42.
Maďarská strana
Ozbrojené skupiny Szabadcsapatok, resp. Rongyos gárda boli sústredené začiatkom októbra 1938 v okolí mesta Vásárosnamény. Sústredili sa najmä na nedobudovaný úsek opevnenia U III v okolí pohraničnej obce Tarpa.
Priebeh prepadu
Prepad berehovského okresu sa uskutočňoval vo viacerých etapách. Prvé dve maďarské jednotky prekročili štátnu hranicu už 6. októbra 1938 pri Boržave. Pravdepodobne išlo o prieskumnú čatu, ktorá mala za úlohu zistiť priepustnosť česko-slovenského opevnenia. 18. októbra sa dostala až na územie Poľska.
9. októbra 1938 preniklo na česko-slovenské územie približne 15 ozbrojencov, ktorí prešli pomerne riedkym zabezpečením SOŠ až do priestoru obce Boržava juhovýchodne od Berehova, kde do vzduchu vyhodili železničný most. Jednotkám sa podobne, ako predošlej prieskumnej skupine, podarilo dostať až na poľské územie.
Hlavná časť prepadu začala v noci z 9. na 10. októbra 1938. Rota 1 v sile asi 90 mužov, ktorá bola pod velením záložného dôstojníka Józsefa Préma, tesne pred polnocou prekročila štátnu hranicu pri obci Tarpa. Zaútočili na železničnú stanicu, silnou paľbou napadli aj prichádzajúci vlak, pričom zabili sprievodcu a zajali jedného četníckeho strážmajstra a nadporučíka česko-slovenskej armády.
Z Boržavy sa skupina vydala na severovýchod do kopcovitého terénu nad Berehovom. Prenasledoval ju pohotovostný oddiel SOŠ s príslušníkmi berehovskej četníckej stanice. Pri obci Veľké Mužijevo došlo k streľbe, pri ktorej bol zabitý česko-slovenský strážmajster. Maďarská čata bola obkľúčená 11. októbra v lesnom poraste pri obci Drisina južne od Mukačeva. Počas boja padlo 16, resp. až 17 jej príslušníkov.
Pri prechode cez medzery v opevnení museli maďarské roty postupovať pomaly v dlhej kolóne. Po opätovnom zoskupení a postupe do vnútrozemia bola skupina vypátraná SOŠ a obkľúčená v lese neďaleko obce Šalanky. V bezvýchodiskovej situácii sa maďarskí ozbrojenci vzdali.
Dôsledky
339 zajatých ozbrojencov bolo prevezených do pevnosti Palanok v Mukačeve. Medzi 28. a 29. októbrom boli presunutí do Ilavy.
O incidente boli informované veľvyslanectvá ČSR v zahraničí, ako aj maďarská vláda.