cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tor (sieť)
Slabiny
V marci 2011, výskumníci Rocquencourtu, francúzskeho národného inštitútu pre výskum v oblasti počítačovej vedy a kontroly (Institut national de recherche en informatique et en automatique, INRIA) zdokumentovali útok, ktorý je schopný odhaliť IP adresy používateľov používajúcich BitTorrent protokol v sieti Tor. "Útok zlého jablka" skúma dizajn Tor siete a využíva nezabezpečené pakety BitTorentu ktoré nesú IP adresu používateľa. Jeden spôsob útoku je založený na kontrole výstupného uzla alebo odchyte odpovedí trackeru, zatiaľ čo sekundárna metóda je založená na štatistickom využití sledovania distribuovaných hash tabuliek. Podľa štúdie:
''Tento útok proti Toru pozostáva z dvoch častí: (a) využívanie nezabezpečenej aplikácie na zistenie používateľovej IP adresy, alebo trasovanie používateľa a (b) využitie Toru na odhalenie zabezpečených služieb za pomoci používateľovej adresy (odhalenej pomocou nezabezpečenej služby). Keďže úlohou Toru nie je ochraňovať proti aplikačným útokom, Tor nemôže byť zodpovedný za prvú časť útoku. Ale, keďže Tor umožňuje pridružovať prúdy zabezpečených služieb s používateľom, druhá časť tohto útoku je naozaj útok proti Toru. Druhú časť útoku sme nazvali útok zlého jablka. (Názov tohto útoku je myslený ako 'jedno zlé jablko nakazí ostatné.' Tento názov používame aby sme ukázali, že jedna nezabezpečená služba v sieti môže umožniť odhalenie ostatných.)''
Výsledky prezentované v štúdii sú založené na skutočnom útoku na sieť Tor autormi. Útok bol cielený na 6 výstupných uzlov, trval 23 dní a odhalil celkom 10000 IP adries aktívnych používateľov. Táto štúdia je zvlášť významná, pretože to je prvý písomne ​​doložený útok navrhnutý tak, aby bol cielený na P2P aplikácie pre zdieľanie súborov v sieti Tor. BitTorrent vytvára takmer 40% komunikácie siete Tor, čo znamená že veľké množstvo používateľov môže byť v potencionálnom nebezpečenstve. Navyše útok zlého jablka je účinný proti každej nezabezpečenej aplikácii v sieti Tor, nie iba BitTorrentu.
Výskum z INRIA dokázal, že bezpečnostné diery BitTorrentu sa dajú odstrániť.
V septembri 2007 Dan Egerstad, švédsky bezpečnostný konzultant, zverejnil, že odchytil veľké množstvo e-mailových účtov prevádzkovaním a monitorovaním výstupného uzlu. Keďže Tor nemôže šifrovať dáta medzi výstupným uzlom a serverom, každý výstupný uzol môže odchytávať komunikáciu, ktorá nepoužíva end-to-end šifrovanie ako TLS. Keďže to môže ale aj nemusí porušiť anonymitu zdroja, ak si užívatelia zmýlia Tor s end-to-end šifrovaním môžu byť ohrozené ich dáta. (Prevádzkovateľ akejkoľvek siete nesúcej nešifrované dáta, akými sú napr. WiFi alebo podnikovej siete má rovnakú možnosť zachytiť komunikáciu ako prevádzkovateľ výstupného uzla Tor siete. Ak to predstavuje problém, malo by byť použité end-to-end šifrovanie.) Aj bez end-to end šifrovania poskytuje Tor ochranu proti týmto prevádzkovateľom výstupných staníc, ktorí by mohli mať väčší záujem na odchytávaní komunikácie ako na prevádzkovaní výstupnej stanice.
Ale Tor a alternatívny sieťový systém JonDonym (Java Anon Proxy, JAP) sú považované za bezpečnejšie než alternatívy ako VPN. Ak sa lokálny útočník snaží cez WLAN alebo pomocou ISP zistiť veľkosť a časovanie toku dát VPN, Toru a JonDo, podľa štúdie z roku 2009 najjednoduchšie zistí informácie posielané cez VPN.
V októbri 2011 výskum ESIEA (francúzska inžinierska škola) oznámil, že našiel spôsob ako dešifrovať dáta v sieti Tor. Technika, ktorú popisujú vyžaduje vytvorenie mapy uzlov siete, ovládanie aspoň jednej tretiny z nich a následné získanie ich šifrovacích kľúčov a algoritmov. Následne môžu dešifrovať dve z troch vrstiev packetu. Tretí kľúč je nutné prelomiť pomocou štatisticky založeného útoku. Aby bolo možné presmerovanie prevádzky na kontrolované uzly, použili DDOS útok. Odpoveď na tento výskum bola zverejnená na Tor blogu a obsahovala prehlásenie, že tento výskum je značne prehnaný.
Právne aspekty
Podľa CNet je anonymná funkcia Toru „schválená Electronic Frontier Foundation a inými skupinami pre ľudské práva ako spôsob pre informátorov a pracovníkov v oblasti ľudských práv na komunikáciu s médiami“. Sieť bola spomínaná aj v magazíne The Economist vo vzťahu k Bitcoinu a Silk Road (obchod siete Tor), ako "temný kút internetu." Anonymné systémy ako Tor môžu byť využité na záležitosti, ktoré sú alebo môžu byť nezákonné v niektorých krajinách, napr. Tor môže byť využitý na získanie prístupu k cenzurovaným informáciám, na organizovanie politických aktivít, alebo na obchádzanie zákonov proti kritike predstaviteľov štátov. Tor môže byť tiež použitý na anonymné hanobenie, neoprávnené šírenie citlivých informácií, porušovanie autorských práv, šírenie nezákonného sexuálneho obsahu, predaj omamných látok, pranie špinavých peňazí, podvody s kreditnými kartami a krádeže identity. Čierny trh, ktorý využíva sieť Tor je aspoň čiastočne v spojení s Bitcoinom. Tor býva tiež využívaný na kriminálne podniky a hackerskými skupinami (napr. Anonymous).
Malý Manín
Malý Manín je výrazný vrch v Súľovských vrchoch. Leží nad Považskou Teplou, približne severovýchodne od Považskej Bystrice.
Poloha
Nachádza sa na západnom okraji centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Manínska vrchovina a geomorfologickej časti Maníny. Vrch leží v Trenčianskom kraji, v okrese Považská Bystrica a v katastrálnom území Považskej Teplej, mestskej časti Považskej Bystrice. Je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Manínska tiesňava v CHKO Strážovské vrchy. Najbližšími sídlami sú na juhovýchodnom úpätí situovaná obec Záskalie, juhozápadne ležiaca Považská Teplá a severne položený Plevník-Drienové.
Opis
Malý Manín je súčasťou samostatnej časti Manínskej vrchoviny, ostro vystupujúcej nad Podmanínsku pahorkatinu. So susedným Veľkým Manínom vytvára výraznú siluetu okolia Považskej Bystrice a zároveň jedinečnú Manínsku tiesňavu. Severozápadne susedí Dúbravka, severne vrch Hradište , východne Havrania skala a južne mohutný Veľký Manín. Južne situované svahy odvodňuje Manínsky potok, severnú časť masívu Drienovka, oba toky smerujúce do Váhu. Na vrchol nevedie značená trasa a keďže je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Manínska tiesňava, je bežným turistom neprístupný. Tiesňavou vedie červeno značený chodník z Považskej Teplej do Súľova. Na vrchole sú pozostatky obranných valov zaniknutého hradiska z obdobia Púchovskej kultúry.
Výhľady
Vrchol Malého Manína leží v chránenom území, preto turisticky prístupná je najmä severná časť masívu, kde sa nachádza niekoľko skalných brál so zaujímavým výhľadom. Z nich je možné vidieť najmä okolité vrchy Súľovských vrchov, Javorníkov, Bielych Karpát a Strážovských vrchov. Pri vhodných podmienkach je viditeľná aj Malá Fatra a Veľká Rača.
Prístup
Najvyššia časť je turistom neprístupná, neznačenými chodníkmi je tak možno vystúpiť najmä na severnú časť hrebeňa. Manínskou tiesňavou na južnom okraji vedie značený chodník z Považskej Teplej cez Kostoleckú tiesňavu do Súľova.
Zoznam vrcholov v Chočských vrchoch
right|thumb|Veľký Choč right|thumb|Prosečné right|thumb|Predný Choč right|thumb|Čerenová
Zoznam vrcholov v Chočských vrchoch zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk.
Celzius
Celzius môže byť:
Kečka
Kečka môže byť:
Celsius
Celsius môže byť:
Malenica
Malenica môže byť:
Petr Rada
Petr Rada môže byť:
Caisnes
Caisnes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Port-Villez
Port-Villez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Diaľnica A9 (Nemecko)
Diaľnica A9 je diaľnica v Nemecku. Začína v Berlíne a vedie cez Dessau, Lipsko, Hermsdorf, Hof, Bayreuth, Norimberg, Ingolstadt a Pfaffenhofen do Mníchova.
Bussy (Oise)
Bussy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Prunay-en-Yvelines
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bussy (Oise)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Prunay-en-Yvelines
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bussy (Oise)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štátny znak Vatikánu
thumb|Štátny znak Vatikánu Štátny znak Vatikánu je jedným zo štátnych symbolov štátu Vatikán.
Dnešný štátny znak sa vyvinul z erbu pápeža Martina V. (1417 – 1431) a jeho popis obsahuje dokument schválený pápežom Piom XI. v roku 1926.
Oba kľúče sú zviazané červenou šnúrou. Vrchol tiary tvorí zlaté ríšske jablko.
Cambronne-lès-Clermont
Cambronne-lès-Clermont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Menelaos (mytológia)
Je známy ako jedna z hlavných postáv Homérových eposov. Bol manželom ženy, pre ktorú sa viedla trójska vojna a Menelaos bol tým, kto k nej dal podnet. Nikto mu však jeho počínanie nevyčítal, obhajoval si svoju česť a právo a podnikol všetky kroky pre rokovania, ktoré by mohli viesť k zmieru. Keď aj potom bola vojna neodvratná, bol v nej statočným bojovníkom.thumb|[[Helena (Sparta)|Helena s Menelaoom a Afrodita. Detail starogréckej maľby na váze z obdobia rokov cca. 450–440 pred Kr.]]
Jeho osud nebol nijak závideniahodný. Ako mladík bol donútený aj so svojím bratom Agamemnónom utiecť z rodných Mykén, keď jeho strýko Thyestes ich otca zavraždil a usiloval sa aj o ich život. Bratia našli útočisko u spartského kráľa Tyndarea. Po krátkej dobe sa Menelaos oženil s kráľovou nevlastnou dcérou Helenou. Otcom Heleny bol najvyšší boh Zeus, ktorému sa zapáčila kráľova manželka Léda. Klytaimnéstra, Helenina sestra-dvojča, ktorej otcom bol Tyndareós, sa stala ženou Agamemnónovou.
Helena bola široko ďaleko preslávená krásavica, uchádzalo sa o ňu veľa urodzených a statočných mužov. Nápadníci sa skoro dostali do ozbrojených stretov, Helena sama si nakoniec vybrala Menelaa a mali spolu čoskoro dcéru Hermionu. Keď jej otec, kráľ Tyndareós zomrel, ona sama dosadila Menelaa na spartský trón. Doba jeho pokojnej vlády a rodinnej pohody však netrvala dlho.
Do Sparty prišiel syn kráľa Priama, trójsky princ Paris, v sprievode svojho bratranca Aineia. Stalo sa to potom, čo Paris rozhodoval v spore o "tej najkrajšej" medzi bohyňami Hérou, Aténou a Afroditou. Zvolil tú tretiu, ktorá mu sľúbila lásku najkrajšej ženy. Tou ženou bola Helena. Kráľ Menelaos hostí privítal so všetkou pohostinnosťou a keď im predstavil svoju manželku, Paris sa do nej zamiloval na prvý pohľad a Helena mu bola taktiež naklonená.
Menelaos mal povinnosti na Kréte, zanechal preto svojich hostí na starosť manželke, ktorú nabádal, aby im vo všetkom vyhovela. Helena to vzala doslova: opustila manžela i malú dcéru a odplávala s Paridom do Tróje. Menelaos po návrate zistil, že okrem manželky odviezol Paris tiež jeho pokladnicu. To bola veľká urážka, išlo o česť muža, ale aj o hrubé porušenie zásad pohostinnosti. To nemohlo zostať nepotrestané. Menelaos sa preto vypravil do Mykén k bratovi Agamemnónovi so žiadosťou o pomoc.
Agamemnón radil najprv odplávať do Tróje spolu s ľstivým ithackým kráľom Odyseom a požiadať trójskeho kráľa Priama, aby Helena bola vrátená. Ale vyjednávanie k ničomu neviedlo, Paris bol ochotný vrátiť pokladnicu, nie však Helenu. Agamemnón následne vyzval všetkých gréckych kráľov, aby mu pomohli potrestať túto urážku a vyhlásil Priamovi vojnu. Veľká vojenská výprava sľubovala bohatú korisť, takže sa čoskoro zhromaždilo na sto tisíc mužov a armáda vyplávala k Tróji. Menelaos sám priviedol šesť tisíc statočných bojovníkov, ktorí pod jeho vedením vynikali odvahou, ale aj vojenskou disciplínou.thumb|200px|Menelaos odnáša telo padlého Patrokla (Florencia)
Trójska vojna potom trvala dlhých desať rokov – v prvých deviatich sa Achájci úspešne vylodili na pobreží Tróje a obliehali mesto, ale útokom na mestské hradby nepriateľ odolával. Rozhodnúť mal až desiaty rok. Menelaos mal v boji za sebou už mnohé hrdinské činy, najviac sa však hovorilo o troch.
Cesta domov však nebola šťastná. Najprv pri ostrove Lesbos zničila búrka ich lode, pokračujúc v ceste im boh Apollón zabil kormidelníka Frontia, neskôr im pri Kréte ďalšia búrka väčšinu lodí potopila, iné roztrieštila o pobrežie. Menelaovu loď zahnal vietor až do ústia Nílu. Pretože tam neobetovali bohom, za trest museli ešte sedem rokov blúdiť Egyptom a Líbyou a ako sa dostali späť k Nílu, tam im morský boh Próteus poradil, ktorou cestou sa dostať domov, až nakoniec šťastne pristáli.
Priviezli si vzácny darček, ktorý dostala Helena pri lúčení s manželkou egyptského kráľa: malú nádobku s čarovným odvarom. Kto ho vypil, zabudol na všetky predchádzajúce strasti. Tak Helena zabudla na svojich dvoch predchádzajúcich manželov a Menelaos na vojnové útrapy a blúdenie na ceste domov. Žili potom šťastní a dokonca boli po smrti z vôle bohov prenesení do Elysia, kde ich už žiadne pozemské trápenie nedostihlo.
Miloš Urbásek
Miloš Urbásek (* 28. júl 1932, Ostrava – † 14. júl 1988, Drábsko) bol slovenský výtvarník.
Životopis
V rokoch 1958 – 1964 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (prof. P. Matejka a prof. V. Hložník). V r. 1960 spolu s E. Ovčáčkom založil a organizoval skupinu bratislavských Konfrontácií (výstavy 1961 – 1964), prinášajúcich do slovenského výtvarného umenia nekonvenčné postupy štrukturálnej maľby a grafiky. Okrem domácich ocenení získal 1967 cenu Folkwang – Presse v Essene a 1969 prix d' Achat Biennale de Gravure, Ljubljana.
V roku 1969 dostal pozvanie Fordovej nadácie na šesťmesačný študijný pobyt v USA, ktorý mu česko-slovenské úrady nepovolili. Ako jeden z prvých na Slovensku sa sústredil na problém geometrickej abstrakcie, ktorej skúmanie sa stalo dlhodobým programom jeho diela. Originálnym spôsobom pracoval s vrstvenou kolážou a vytváral diela technikou muchláže. Predmetom výskumu sa neskôr stala zväčšená tlačová litera pätkového písma a jej fragmenty. Analýzu písmena O redukovaného na kruh a jeho časti dovŕšil v monochrómnych i farebných sériách umožňujúcich ľubovoľnú skladbu diel do rytmizovaných dynamických plôch. Túto skúsenosť viackrát využil na oživenie a výtvarnú kultiváciu modernej architektúry. Experimentoval s novými technológiami – tlačou na akrylátové sklo a liatym asfaltom (1971 – nádvorie Kunsthalle v Norimbergu).
Od roku 1958 žil a tvoril v Bratislave, zaoberal sa maľbou, grafikou, kresbou, knižnou ilustráciou a grafickou úpravou, taktiež monumentálnou tvorbou, vytváraním objektov a multiplov.
Počiatok tvorby
Urbáskove začiatky boli v znamení individuálneho štúdia a súkromného zoznamovania sa s princípmi moderného umenia. V rodnej Ostrave nadviazal v päťdesiatych rokoch kontakt s dvoma ďalšími adeptmi, ktorí tiež hľadali cestu, ako napriek oficiálnej nepriazni voči modernému umeniu po svojom reagovať na to, čo priniesli jeho zakladateľské osobnosti. Hľadalo sa vtedy ešte ťažko, najmä mimo pražského centra. Urbásek s Eduardom Ovčáčkom(neskôr protagonista českého lettrizmus) a Rudolfom Valentom (venoval sa najmä neokonštruktivistickej geometrii) boli fascinovaní kubištovskou analýzou obrazovej skladby. Východiskom jeho ďalšieho smerovania sa stal kubizmus. Uvedomil si, že sa treba usilovať o autonómiu obrazovej skladby, študoval kompozičné metódy Bohumila Kubištu (fascinácia dielom a životnými osudmi tohto umelca ho spájala s kolegami z pražských Konfrontácií, s ktorými sa mal zoznámiť o dva, či tri roky neskôr). Uplatňovanie kubistickej transpozície modelu a kubištovská analýza vytvorili Urbáskovi predpoklady na úplnú autonómiu obrazu, tvoreného iba farebným záznamom, ktorý už v zásade vylučoval akúkoľvek mimézis videného. To bolo v českom a slovenskom prostredí, poznamenanom striktným požadovaním tzv. socialistického realizmu v päťdesiatych rokoch, dosť radikálne a zďaleka nie všeobecne prijaté riešenie, aj keď bolo v súlade s tým, čo sa odohrávalo na medzinárodnej scéne: od tej však bolo Česko-Slovensko od konca tridsiatych rokov odtrhnuté, s príliš krátkym obnovením vedomia súvislostí v rokoch 1945 – 1948.
Prvá Urbáskova nepredmetná maľba vznikla už v roku 1959, sústavná práca s maliarskymi a grafickými štruktúrami sa začína v roku nasledujúcom. Na bratislavskej VŠVU však študoval až v rokoch 1958 – 1964, vtedy už so životnými skúsenosťami vojenského pilota. Už v prvom roku štúdia sa zúčastnil na legendárnej výstave mladých česko-slovenských výtvarníkov v brnianskom Dome umenia prácou, ktorá, ako de facto všetky exponáty, síce ešte zostávala viazaná na vnímanú realitu, ale bola charakterizovaná hľadaním vzťahu k odkazu zakladateľských osobností moderného umenia. V prostredí školy potom – asi skôr vďaka vzájomným kontaktom medzi študentmi ako vplyvom pedagógov – sa v priebehu roku 1959 prepracoval k nezobrazujúcej maľbe. V nasledujúcom roku už možno jeho tvorbu charakterizovať ako sústavné skúmanie estetických a komunikačných kvalít maliarskych a grafickým štruktúr. V diplomovej práci do značnej miery uplatnil skúsenosti zo svojej nezávislej tvorby (bol to cyklus leptov Kvarty, parafrázujúci zvolenú tému celkom voľne, v nezobrazujúcej podobe, a druhý súbor ilustrácií ku Kafkovým poviedkam). To už mal za sebou prvú kapitolu samostatnej tvorby.
Najstaršiu známu Urbáskovu nezobrazujúcu maľbu charakterizuje dôraz na vrstvenie štruktúr farieb s absolútnou autonómiou maľby. Celok je takmer prekrytý čerňou, v ktorej sa zjavujú ostrovčeky farby, skryté v ich prekrytých rovinách. V nasledujúcich obrazoch uplatňoval pollockovský dripping, ale pracoval s ním veľmi striedmo a túto metódu prehodnocoval tým, že do nej vnášal viac určujúcich a determinujúcich kompozičným pravidiel, takže farba vytvárala jednoduché plošné ohraničenia, ktoré niekedy konfrontoval s materiálovou štruktúrou. Roku 1960 vznikli aj pozoruhodné grafické listy, lepty, tvorené veľmi jednoduchými lineárnymi záznamami, v nich sa zrejme uplatnila aj interakcia s drobnými zásahmi, ktoré vznikli na doske neúmyselne. V roku 1960 už nadviazal, rovnako ako jeho priatelia Eduard Ovčáček, Jozef Jankovič, či Mariám Čunderlík (s ktorými potom pripravoval na január 1961 prvé Konfrontácie bratislavské), intenzívny kontakt s predstaviteľmi Konfrontácií pražských a s ich predchodcami aj neformálnymi učiteľmi najmladších protagonistov –  Mikulášom Medkom, Josefom Istlerom a Vladimírom Boudníkom.
Grafémy v tvorbe
Okrem grafém abecedy sa v umelcových dielach začali objavovať číslice –  aj s nimi sa dali robiť jednoduché vizuálne operácie, radiť ich vedľa seba, či pod seba, prekrývať a vrstviť, deliť na menšie časti a tie potom kombinovať alebo obmieňať na ploche. V rokoch 1966 – 67 vzniká rozsiahly súbor obrazov s jediným námetom znaku 0, ktorý môžeme čítať ako písmeno O alebo číslicu 0. Plocha obrazu sa stáva poľom hry, v rámci ktorého sa dajú znaky alebo ich časti rôzne manipulovať (môžu sa otáčať, vypĺňať i posúvať, môžu unikať v vymedzeného rámca, ich fragmenty sa môžu dotýkať alebo prekrývať, môžu sa zviditeľňovať v pozitíve, negatíve...). V jeho prácach sa ukázalo, že písmové znaky môžu fungovať najrôznejším spôsobom, jeho lettrizmus je teda úzko spätý neokonštruktívnymi pravidlami hry a aj minimalizácia prostriedkov na formy jedinej grafémy jasne ukazuje, že jeho práca s dobovými problémami minimalistickej a systémovej geometrie úzko korešponduje.
Roku 1967 sa umelcova pracovná metóda systematizuje –  tvary znakov sa spresňujú a bezvýhradne rešpektujú ideálny obraz. Hlavným princípom je členenie znaku na niekoľko častí, a z toho vyplývajúca možnosť rôznych kombinatorický postupov, ktoré teraz logicky vyčerpáva podľa vopred zvoleného pravidla. Z Urbáska sa stáva aspoň na jednu dekádu – bezvýhradný zástanca systémovej tvorby. Začínajú vznikať grafické albumy, až do konca umelcovho života zostane sieťotlač jeho takpovediac výhradnou grafickou technikou. Zmyslom umelcovej práce sa stáva aplikácia racionálnych metód na zvolené vizuálne prvky. Uplatňované postupy nie sú nijako komplikované, Urbásek dáva prednosť takým syntaktickým možnostiam, ktoré sú vo východiskovom delení Implicitne obsiahnuté – a dovoľuje divákovi nechať sa fascinovať morfologickými premenami i jednotlivými subštruktúrami, ktoré sa postupne objavujú. Ešte na konci šesťdesiatych rokov sa z kružníc a štvrťkružníc stali kruhové plochy, každá izolovaná na celej ploche grafického listu alebo obrazu. Súčasne s tým sa do Urbáskovej práce vrátila farba – už v r. 1969 vznikol jeden zo sieťotlačových cyklov, vytvorený postupným fázovým striedaním rôznych odtieňov šedej. K systematike tvarov tak pribudla systematika farieb, u Urbáska odvtedy takmer vždy tlmených, s častým uplatňovaním čiernej, šedej a modrej, ku ktorým sa neskôr pridala aj žltá, hnedá a červená.
Na prelome 60-tych a 70-tych rokov do Urbáskovho sústredenia na kombinatorické možnosti kruhových segmentov preniká ešte jeden aspekt –  v súlade s dobovými problémami sa uňho objavujú aj akčné prvky, ráta s aktívnou prítomnosťou diváka, s jeho zapojením sa do hry. Na hodonínskej prehliadke Súčasná česko-slovenská grafika pripravili Urbásek s Mlynárčíkom na vernisáž 13.9.1970 Grafikon – Permanentnú manifestáciu, pri ktorej návštevníci prešli po rohoži napustenej čiernou farbou a potom zanechávali stopy na bielom plátne so striebornými kruhmi. Do urbáskovskej minimalistickej geometrie tak doslova vstupovali diváci, aby zhmotnili súvzťažnosť racionálnej skladby a individualizovaných, viac-menej náhodných stôp svojich podrážok. Pri prvom otvorenom ateliéri, ktorý zorganizoval Rudolf Síkora vo svojom domčeku na Tehelnej ulici 32 v Bratislave v septembri 1970, premietol Urbásek pozitív a negatív polkruhu na podlahu a stenu miestnosti a vytvoril tak minimalistické prostredie, do ktorého sa dalo vstupovať, divák sa stával súčasťou inštalácie, mohol rôzne meniť percepciu tejto situácie a aj do nej intervenovať svojimi grafitmi.
Prechod ku minimalizmu
Od manipulácie so segmentom písmového či numerického znaku (1967) až po nahradenie kombinatoriky morfologickej kombinatorikou farebnou, ktorá sa po prvý raz tematizuje roku 1969, napríklad v sérii O-V, v tej tvorí základ najelementárnejšia skladba, aká môže vzniknúť pri vpísaní štvrťkruhu do štvorcovej plochy. Minimalistická zostava proporčných plošných vzťahov, vlastne summa autorovho úsilia, to najpodstatnejšie, k čomu môže dospieť umelec, ktorého témou sa stali nuly, kruhy a ich delenie. V čase, keď už Urbáskova aktivita nie je natoľko dynamická, umožňuje mu vstup farby, aby rozohrával série variantov, ktoré opäť môžu fungovať izolovane, ako solitéry, ale ktorých hlavný zmysel je v kontexte celku. Ak potom sériu O-V III tvorí obdobná kombinatorika kruhu s rozlíšených stredom, opäť s množstvom farebných transmutácií, vidíme, že Urbásek nachádzal ďalšie a ďalšie riešenia vo sfére neokonštruktívnej, či presnejšie, minimalistickej artikulácie. V tejto súvislosti sú zaujímavé dva súbory serigrafií, ktoré sú dôkazom toho, ako výrazne si uvedomoval, do akého kontextu jeho tvorba patrí, aj keď to bol kontext, ktorý v Česko-Slovensku nikoho veľmi nezaujímal a po roku 1970 len ťažko nachádzal možnosti prezentácie. Pocta Albersovi (1973) vychádza morfologicky z jeho skutočne slávneho, do každých dejín moderného umenia vstupujúceho veľkého súboru prác s názvom Pocta štvorcu s charakteristickým proporčným členením. Albersovo členenie Urbásek preniesol do „svojich“ kruhov, a tak si prakticky overil, že táto proporčná schéma v kruhovej skladbe ako estetická informácie tiež funguje, ale predovšetkým tým súčasne vzdal hold umelcovi u nás veľmi málo populárnemu, na medzinárodnej scéne však jednému z kľúčových – a tiež naznačil povedomie kontextu toho, čo robí on sám. Iná situácia je v prípade pocty El Lisickému (1972),kde v sérii zámerne veľmi odlišných kompozícii vlastne parafrázoval rôzne možnosti používania jazyka geometrie v konštruktivistickej syntaxi, s prevahou jeho najobľúbenejších prvkov, oblúkov, kruhov atď. Musíme si spomenúť, v akej dobe to bolo – El Lisickij nebol zďaleka taký známy, neznáme totiž boli celé Ruské revolučné avantgardy. To sa za posledných 30. Rokov celosvetovo zmenilo, na prelome 60-tych a 70-tych rokov sa ako prvá informácia pre odborných záujemcov zjavila kniha vtedy mladej britskej historičky umenia Camilli Grayovej, v jednej verzii nazvaná Veľký experiment, v menšej potom Ruský experiment v umení. To bolo prvé, trochu nepresné a fragmentárne poznanie toho, čo sa z umenia zakladateľských generácii zachovalo v zbierkach na území Sovietskeho zväzu.
V celej prvej polovici 70-tych rokov Urbásek pokračoval v skúmaní estetických kvalít kombinatorických štruktúr, najmä rôzne zostavovateľných štvordielnych, prípadne dvojdielnych celkov, kde každá z možných kombinácií bola rovnako relevantná – a súčasťou autorovho posolstva bol tiež akcent práve na túto otvorenosť. V tomto zmysle patria aj urbáskove kombinatorické obrazy do kategórie otvoreného diela, čo bola jedna z aktuálnych problémových sfér, ktorú nová citlivosť 60-tych rokov priniesla. Urbásek si najprv tento fenomén predznamenal v možnosti voľne kombinovať svoje obrazy a serigrafie v rámci koherentných cyklov, vychádzajúcich z jednotlivých tvarov grafém alebo číslic (od 1966), potom ho zhodnotil v sériách farebných serigrafií, dovoľujúcich manipuláciu na výstave i pri listovaní, a nakoniec ho tematizoval.
Návrat ku farebnej štruktúre
V posledných rokoch tvorby sa tematická škála rozširovala –  Urbásek skúma rôzne aspekty farbou artikulovanej plochy, v pasteloch počínajúc napr. monochrómnou štruktúrou rytmického písania bez akéhokoľvek ohraničenia, cez zdôraznenie niektorých gest až po dotyky a prelínanie niekoľkých rôznofarebných záznamov, alebo po valérové narastanie intenzity v niektorej časti kresby. Línie, vyryté do plochy papiera, určujú horizontálnu či vertikálnu skladbu alebo napr. vymedzujú niekoľko sústredných obdĺžnikových plôch – tieto zásahy sa stávajú ďalšími možnými determinantmi kresbovej štruktúry, a zároveň akcentujú elementárny geometrický poriadok ako aspekt vstupujúci do interakcie s individuálnosťou rukopisu. Nepochybne sú tiež Urbáskovým „vedomým súvislostí“ prirodzeným uplatnením syntaktických modelov, ktoré uňho dominovali v minulých desaťročiach – teraz sa stávajú súčasťou mnohovýznamového, zložitejšie štruktúrovaného celku. Z času na čas sa v rôznych kresbových a maliarskych zviditeľneniach vracia téma neukončenosti, prerušenia skripturálneho procesu, ako akási „téma v téme“, dovoľujúca, samozrejme, množstvo priamych významových interpretácií, ale tiež bezprostredne spätá s imanenciou písania. Na maľbách vidíme postupné zintenzívňovanie farebnosti alebo rytmické striedanie niekoľkých farebných valérov. Výrazná procesuálnosť, vlastná väčšine diel s posledného obdobia, je ozvláštnená novou metódou, ktorú Urbásek používal pri niektorých maľbách z rokov 1986 – 1988. Najprv pomocou radu reliéfnych „písaných“ gest vytvoril rytmickú charakteristiku, tú potom „prekryl“ hladkou farebnou vrstvou. Jednoduché horizontálne členenie v niektorých cykloch nám pripomenie predchádzajúce hard-edge maľby, objaví sa tiež zvyslé rozdelenie na dve plochy, ktoré sa zdá byť priamou reflexiou vertikálne delených štrukturálnych obrazov z roku 1964. V pasteloch, datovaných 1987, podobne ako v niektorých maľbách roku 1985, vytvára vnútorne veľmi subtílne diferencovanú krehkú štruktúru, kt. farebnosťou a subtílnosťou nám pripomína jeho monotypie, datované o 25 rokov skôr. V posledných maľbách a pasteloch sa zasa stretneme so zložitejšími vzťahmi niekoľkých geometricky vymedzených polí opäť zhmotnených lyrickým rukopisom. Môžeme ich vnímať ako novú aktualizáciu farebných plôch, ktorých skladba bola akýmsi finále umelcovej práce so striktnou podobou jazyka geometrie 1980.
V česko-slovenskom a slovenskom prostredí, tradične preferujúcom pri výtvarnom diele verbalizovateľné sujety, nebolo Urbáskovo dielo prijímané nikdy výlučne kladne. Na to bolo príliš späté s čisto výtvarnými kvalitami, príliš priznávalo racionálne kontrolovateľné zložky práce, príliš akcentovalo autonómiu skladby, príliš málo sa podriaďovalo monumentálnym požiadavkám. V 70-tych a 80-tych rokoch bolo navyše odsúdené zotrvávať v klauzúre ateliéru, kt. bola tvorcovi niekedy až prekliato tesná. Som však presvedčený, že patrí nielen k tomu najosobitejšiemu, ale predovšetkým k tomu najkvalitnejšiemu, čo tu v povojnovom období vzniklo.
Kolektívne výstavy (výber)
Kleine Grafik-Galerie, Bremen.
Hrubá Kečka
Hrubá Kečka (nazývaná aj Hrubá Kačka; ) je vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Pružina, približne južne od Považskej Bystrice.
Poloha
Nachádza sa v severnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Strážov. Vrchol leží na rozhraní Žilinského a Trenčianskeho kraja, na hranici okresov Žilina a Považská Bystrica. Hrebeňom vedie tiež hranica katastrálnych území obcí Čičmany a Pružina. Južná polovica vrchu zasahuje do CHKO Strážovské vrchy.
Opis
Hrubá Kečka je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z dominantného Strážova severovýchodným smerom cez Čierny vrch a Sádocký vrch až na Srniak. Severným susedom je Čierny vrch, západným Sokolie , juhozápadne leží Čierny vrch a Strážov , východným smerom vrch Kozol. Východne orientované svahy hrebeňa odvodňujú prítoky Rajčanky, zo severných a západných voda odteká riekou Pružinka, obe v povodí Váhu. Najbližšími sídlami sú južne ležiace Čičmany a severozápadne situovaná osada Predhorie, patriaca do Pružiny. Vrcholom prechádza značený chodník z Pružiny na Strážov.
Výhľady
Nesúvislý porast pomerne plochého vrcholu umožňuje obmedzený výhľad na široké okolie. Horizontu dominujú okolité vrchy pohoria, najmä Strážov, Čierny vrch, Magura či Sokolie. Východným smerom dominuje majestátny Kľak a Reváň, severným smerom pokračuje Lúčanská Fatra, západnejšie vidieť Súľovské vrchy, Javorníky či Biele Karpaty, južne sa pri vhodných podmienkach ukáže pohorie Žiar a Vtáčnik a juhovýchodne aj Kremnické vrchy. Nezriedka je na horizonte vidieť Veľkú Raču, Babiu horu či Lysú horu.
Stade des Alpes
Stade des Alpes je futbalový štadión v meste Grenoble vo Francúzsku. Kapacita štadióna je 20 062 divákov. Tento štadión je domovský pre futbalový klub Grenoble Foot 38. Predtým hrávali na štadióne Stade Lesdiguières. Štadión používa slnečné panely, ktoré dokážu vyprodukovať 70,000 kWh za rok. Výstavba štadióna stála 88 miliónov eur.
Prunay-le-Temple
Prunay-le-Temple je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Elektrický rušeň 362
Dvojpodvozkový, štvornápravový stroj, poháňaný štyrmi trakčnými motormi vznikol prestavbou radu 363, s ktorým je takmer zhodný. Zvýšením maximálnej rýchlosti na 140 km/h je určený predovšetkým na osobnú dopravu a vďaka dvojsystémovosti je použiteľný na všetkých elektrifikovaných tratiach na Slovensku a v Česku.
Prototyp vznikol v roku 1990, kedy bol posledný kus série 363 osadený novým typom trakčných motorov a prevodom pre maximálnu rýchlosť /h. V podstate ide o kombináciu podvozku stroja 162 s nadstavbou a technikou radu 363. Na slovenských rušňoch, ktoré sú dislokované v bratislavskom depe, (15 ks) boli v rokoch 1999 až 2002 menené len prevody so súkolím. Prestavbu rušňov urýchlilo zavádzanie vlakov kategórie EuroCity a InterCity na slovenských aj českých tratiach.
Prevádzka
Na Slovensku tieto rušne prevádzkuje výlučne štátny osobný dopravca Železničná spoločnosť Slovensko prevažne na vozbu rýchlikov medzi Bratislavou a Zvolenom, resp. Banskou Bystricou a regionálnych rýchlikov medzi Bratislavou a Žilinou, resp. Košicami.
Malta (rozlišovacia stránka)
Malta môže byť:
Cambronne-lès-Ribécourt
Cambronne-lès-Ribécourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Zoznam vrcholov v Bielych Karpatoch
Zoznam vrcholov v Bielych Karpatoch zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk. Ďalej boli použité príslušné turistické mapy KČT a VKÚ Harmanec.
Cambronne-lès-Ribécourt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Annette Beningová
Annette Carol Beningová (* 29. máj 1958 Topeka, Kansas, USA) je americká herečka. Bola štyri krát nominovaná na Academy Awards a v roku 2006 získala svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.
Detstvo a mladosť
Beningová je dcérou cirkevnej sólistky a obchodníka s poistením. Jej rodičia sú rodákmi z Iowy a je anglického a nemeckého pôvodu. Beningová je najmladšou zo štyroch detí. V roku 1959 sa jej rodičia presťahovali do mesta Wichita v Kansase, kde prežila svoje rané detstvo. V roku 1965 jej otec dostal ponuku pracovať v San Diegu v Kalifornii, kde sa neskôr presťahovali. Už počas štúdia na strednej škole začala brať hodiny tanca v baletnom kurze, potom začala študovať aj herectvo. Štúdium dokončila na divadelnom konzervatóriu v San Franciscu. Po absolutóriu školy hrala v divadlách v San Franciscu a v Denveri.
Kariéra
V roku 1994 si po boku Michaela Douglasa si zahrala v dráme Milostná aféra. Režisér Tim Burton, si ju v roku 1996 vybral, pre stvárnenie postavy Barbary Land, v sci-fi filme Mars útočí!, kde si zahrala po boku hereckých hviezd ako Jack Nicholson, Glenn Close, Michael J. Fox či Pierce Brosnan. V roku 1999 si zahrala v režijom debute Sama Mendesa, Americká krása, kde stvárnila úlohu Carolyn Burnham. Film bol veľmi úspešný a získal päť nominácii na Academy Awards, vrátane nominácie Beningovej v kategórii Najlepšia herečka v hlavnej úlohe. Beningová získala za svoj herecký výkon tiež ocenenie BAFTA a SAG. V rovnakom roku sa vrátila aj divadla, kde stvárnila hlavnú postavu v divadelnej inscenácii Hedda Gabler. Jej herecký výkon získal množstvo pozitívnych reakcii. Jej herecký výkon ocenil aj denník Los Angeles Times.
V roku 2004 získala hlavnú úlohu vo filme Božská Júlia, ktorý režíroval maďarský režisér István Szabó. Jej herecký výkon bol pozitívne prijatý filmovými kritikmi a získala svoju tretiu nomináciu na Academy Awards a získala ocenenie Zlatý glóbus v kategórii Najlepšia herečka v komédii alebo v muzikáli. V roku 2006 nahradila herečku Julianne Moore, vo filme Hlava nehlava. V roku 2008 sa pridala k hereckému obsadeniu ako Meg Ryan, Debi Mazar, Eva Mendes, Jada Pinkett-Smith, Debra Messing či Carrie Fisher vo filme Ženy. Film bol remake-om pôvodnej verzie, z roku 1936. Napriek negatívnemu hodnoteniu filmových kritikov, film mal komerčný úspech. V roku 2009 si zahrala vo filme Matka a dieťa, kde za svoj herecký výkon získala pozitívne recenzie. O rok neskôr si zahrala v kontroverznom filme Decká sú v pohode, po boku Julianne Moore, s ktorou stvárnila lesbický pár. Jej herecký výkon bol pozitívne prijatý a viacero filmových kritikov poznamenali, že by si zaslúžila získať ocenenie Academy Awards, čo sa nestalo a získala len nomináciu. Získala však Zlatý glóbus či New York Film Critics Circle.
Súkromný život
Beningová bola dva krát vydatá. Prvý raz sa vydala v roku 1984 za choreografa J. Stevena Whitea. Ich manželstvo bolo bezdetné a skončilo sa v roku 1991. Od roku 1992 je druhýkrát vydatá za amerického herca, scenáristu, režiséra a filmového producenta Warrena Beattyho a má s ním štyri deti: Kathlyn (* 1992), Benjamina (* 1994), Isabel (* 1997) a Ellu Corinne (* 2000).
Mühldorf (Korutánsko)
Mühldorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Spittal an der Drau.
Žije tu obyvateľov.
Ruža vjetrova
Ruža vjetrova (dosl. Ruža vetrov) je populárna chorvátska romantická mydlová opera, ktorá sa vysiela od roku 2011. V Chorvátsku sa telenovela vysiela na RTL Televizija, od 29. augusta 2011. Autorom telenovely je chorvátsky producent Dinko Paleka. V oboch častiach telenovely, je opísaná zakázaná láska medzi dvomi ľuďmi. Telenovela sa vysiela aj v Čiernej Hore, Bosne a Hercegovine a plánuje sa vysielať aj v Srbsku a na Slovensku. Telenovela zaujala viac ako milión obyvateľov v Chorvátsku.
Natáčanie
Telenovela sa natáča od 1. júna 2011 a po pracovnom názve Klan, bol 3. júna 2011, potvrdený aj názov „Ruža vjetrova“. Natáčanie prvej série skončilo 14. apríla.2012 a natáčanie druhej série začalo 2. júla 2012. Prvá séria obsahuje 185 a druhá séria 165 častí, spolu 350 častí. Prvá časť prvej série bola v Chorvátsku odvysielaná 29. augusta 2011 a posledná časť prvej série bola odvysielaná 7. júna 2012, v tom istom termíne. Druhá séria sa v Chorvátsku vysiela od 10. septembra 2012, tiež na RTL Televizija. Stredisko telenovely je Split a v druhej sérii aj dedinka Olujno. Nová úvodná špica bola zmenená od 153.časti, prvej série. Telenovelu hrajú chorvátski a srbskí herci.
Prvá séria (Všetko začalo s búrkou...)
Prvá séria opisuje lásku dvoch mladých ľudí z dvoch celkom rozdielnych rodín, spoznaných v búrke na mori. Dievča je Ines Matošićová, neskoršie Odaková, mladá a energická žena, ktorá je dcérou cennej splitskej právničky a mladík je Marko Odak, nástupca otcovho bohatého dedičstva, nechaný na rôznych dohodách. Tri rodiny sú:Matošićoví, Odakoví a Jelavićoví, ktoré sú na jeden pohľad celkom rozličné. Zrady, vlastizrady, urážky, nenávisti, smútky, klamy, konflikty a iné, prinášajú nešťastie do týchto rodín.
Druhá séria (Čo by ste obetovali za lásku?...)
Základom druhej série je taktiež láska dvoch ľudí. Mária Mrčelová je manželkou boháča Ranka Mrčelu, násilného muža, od ktorého utečie skokom z lodi a na druhý deň ju na neznámej pláži nájde Šimún Bartulović, mladík zo sedliackej rodiny, z mestečka Olujno, ktorý vyrástol bez matky s otcom. Stretnutie Márie a Šimúna zostáva hlboko v ich dušiach, až kým sa znovu nestretnú. Vyplatí sa nasledovné stretnutie? Po Markovej smrti, Ines, Sára a Suzana odchádzajú do Olujna, za novým životom. Štyri rodiny sú:Matošićoví, Odakoví, Mrčeloví a Bartulovićoví.
Palea Fokea
Palea Fokea, gr. Πάλαια Φώκαια, v preklade Stará Fokea, je mesto v Grécku, v kraji Atika, 40 km južne od Atén. Žije tu okolo 3 100 obyvateľov.
Je to prístavné mesto navštevované turistami kvôli miestnej pláži.
Campagne (Oise)
Campagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Regionálna dráha
Regionálna dráha je železničná trať, ktorá má miestny význam, slúži verejnej železničnej doprave a je zaústená do celoštátnej alebo do inej regionálnej dráhy.
Malta (Korutánsko)
Malta je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Spittal an der Drau. V katastrálnom území obce sa nachádza priehrada Kölnbrein, najvyššia priehrada v krajine a jedna z najväčších klenutých priehrad v Európe.
Žije tu obyvateľov.
Morgenland
Morgenland je prírodná pamiatka ev. č. 2244 neďaleko obce Malá Morávka v okrese Bruntál. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Jeseníky.
Ochrana
Predmetom ochrany sú lúčne spoločenstvá (mokraďové a mezofilné), na časti územia zmiešaný lesný porast.
Johan Cruijff
Hendrik Johannes Cruijff (* 25. apríl 1947, Amsterdam – † 24. marec 2016, Barcelona, Španielsko) bol holandský futbalový tréner a bývalý hráč. Získal ocenenie Zlatá lopta pre najlepšieho európskeho futbalistu trikrát (1971, 1973, 1974), čím je držitelom rekordu spolu s Michelom Platinim a Marcom van Bastenom. Cruijff bol najslávnejším členom holandského mužstva, ktoré presadzovalo štýl „Total Football“, ktorého autorom bol Rinus Michels.
Po ukončení svojej aktívnej kariéry v roku 1984 sa Cruijff stal trénerom Ajaxu a neskôr Barcelony. Pôsobil aj ako poradca týchto dvoch klubov. Jeho syn Jordi je tiež profesionálny futbalista.
V roku 1999 bol zvolený za Európskeho futbalistu storočia v hlasovaní organizácií IFFHS. V ankete Svetový futbalista storočia skončil na druhom mieste po Pelém. V ďalšej ankete, ktorú organizoval magazín France Football a v ktorom hlasovali víťazi Zlatej lopty Futbalista storočia skončil na treťom mieste za Pelém a Maradonom.
Raizeux
Raizeux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zborov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zborov v okrese Bardejov.
Raizeux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ostrá Kečka
Ostrá Kečka (nazývaná aj Ostrá Kačka; ) je vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Čelkova Lehota, približne juhozápadne od Rajca.
Poloha
Nachádza sa v severnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Strážov. Vrchol leží na rozhraní Žilinského a Trenčianskeho kraja, na hranici okresov Žilina a Považská Bystrica. Vrch zasahuje na katastrálne územia obcí Čičmany, Čelkova Lehota, Fačkov a Sádočné. Vrch je súčasťou hrebeňa, vedúceho z Hrubej Kečky severným smerom na Srniak.
Opis
Ostrá Kečka je súčasťou hrebeňa, ktorý zo severozápadu vymedzuje údolie Rajčanky a vedie z dominantného Strážova severovýchodným smerom cez Čierny vrch a Ostrú Kečku až na Srniak. Juhozápadným susedom je Hrubá Kečka, západným (ďalší) Čierny vrch , severne ležia Stráne , východne susedí Sádocký vrch a južne Kozol  a Javorinka. Juhovýchodne orientované svahy hrebeňa odvodňujú prítoky Rajčanky, zo severných voda odteká riekou Domanižanka a západné časti odvodňuje Strážovský potok. Najbližšími sídlami sú severne ležiace Sádočné a Čelkova Lehota, východne situovaný Fačkov a juhozápadne ležiace Čičmany. Na južné svahy zasahuje územie Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy.
Výhľady
Takmer súvislý lesný porast neponúka veľa možností na rozhľad, no malé odlesnené lokality obmedzený výhľad na okolie umožňujú. Viditeľné sú najmä okolité vrchy pohoria, z vhodných miest tiež neďaleký Kľak a Reváň. Pozorovateľná je tiež Lúčanská Fatra a Súľovské vrchy, ojedinele je na horizonte vidieť Veľkú Raču, Pilsko či Lysú horu.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, preto najľahší prístup je odbočením zo zelenej značky, vedúcej z Briestenného severnou časťou Ostrej Kačky na susednú Hrubú Kečku.
Železničná stanica Hlohovec
Železničná stanica Hlohovec je železničná stanica nachádzajúca sa v meste Hlohovec na trati 141 medzi Leopoldovom a Kozárovcami. Táto trať nie je elektrifikovaná. Stanica sa nachádza približne v strede mesta, asi severozápadne od centra.
Škola života (film z roku 2009)
Škola života (v origináli An Education) je dráma z roku 2009 o dospievaní založený na rovnomennom autobiografickom memoári, ktorý napísala britská žurnalistka Lynn Barber. Režisérkou filmu bola Lone Scherfigová, scenár napísal Nick Hornby a vo filme vystupujú v hlavných úlohách Emma Thompsonová, Peter Sarsgaard, Dominic Cooper, Rosamund Piková, Olivia Williamsová a Carey Mulliganová.
Film mal premiéru v roku 2009 na Sundance Film Festival, kde získal uznanie od kritikov. Do amerických kín sa dostal 16. októbra 2009, do britských 30. októbra 2009 a v slovenských kinách bude uvedený 24. júna 2010. Škola života bola nominovaná na troch Oscarov, a to v kategóriách za najlepší film, najlepšiu herečku a za najlepší adaptovaný scenár.
Campeaux (Oise)
Campeaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Nea Palatia
Mesto bolo založené po Grécko-tureckej výmene obyvateľov v roku 1923. Založili ho Maloázijskí Gréci z dnešného tureckého ostrova Marmara (gr.Prokonniso).
Campeaux (Oise)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Universal Music Group
Universal Music Group (UMG) je najväčšia americká hudobná korporácia. V súčasnosti je prevádzkovaná ako dcérska spoločnosť parížskeho mediálneho konglomerátu Vivendi. UMG vlastní distribučnú spoločnosť Universal Music Publishing Group, ktorá je druhou najväčšou hudobnou distribučnou spoločnosťou na svete. Universal Music Group sídli v meste Santa Monica v Kalifornii.
Universal Music Group je súčasťou tzv. veľkej štvorky, ktorú tvoria štyri hudobné vydavateľstvá s dominantným postavením na trhu: Universal Music Group, Sony BMG, Warner Music Group a EMI.
Holásky
Holásky je katastrálne územie, jedno zo štyridsaťosem katastrálnych území štatutárneho mesta Brna a do 1. júla 1960 samostatná obec. Má rozlohu 182,75 ha, je tu evidovaných 22 ulíc a 470 adries. Celé katastrálne územie je súčasťou mestskej časti Brno-Tuřany.
Bodliak kučeravý
Bodliak kučeravý (Carduus crispus) je rastlina z čeľade astrovité (Asteraceae).
Opis
Bodliak kučeravý sa vyznačuje krehkými a lámavými byľami a mäkkými, po okrajoch skôr brvitými než ostnatými, na rube šedoplstnatými listami. Hroznovito nahlučených úborov je na konci každej byľovej vetvy niekoľko, obvykle dva alebo päť; zákrovy sú kratšie než kvety.
Je to dvojročná až viacročná bylina dorastajúca výšky do 1,5 metra, zriedka aj viac. Byle aj ich vetvy sú krídlaté. Priame byle sa vetvia až v svojej najhornejšej časti. Kvety sú červenofialové, vzácne svetlejšie alebo belavé. Nažka má husté jednoduché páperie. Rastlina kvitne od júla až do septembra.
Výskyt
Svojim pôvodom je bodliak kučeravý eurázijský druh, dnes je však rozšírený v miernom pásme celej zemegule. Rastie na vlhkých a tienistých miestech v údoliach vodných tokov od nížin do nižšieho horského stupňa ako súčasť bylinných burinných a polorumoviskových spoločenstiev na rôznych opustených neobrábaných miestach. Na celom Slovensku je pomerne dosť bežný. Je ukazovateľom živinami bohatých pôd a priaznivej stanoviskovej vlhkosti.
Tupá Malenica
Poloha
Nachádza sa v severnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Strážov. Vrchol leží na území Trenčianskeho kraja, v okrese Považská Bystrica a zasahuje na katastrálne územie obce Dolný Lieskov. Tupá Malenica leží na severnom okraji pohoria a je súčasťou CHKO Strážovské vrchy.
Opis
Vrch je súčasťou mohutného masívu Ostrej Malenice, ktorý práve Tupá Malenica na severovýchode zakončuje. Ako napovedá názov, vrchol je pomerne plochý. Juhozápadne susedí Ostrá Malenica, južne je sedlom oddelený vrch Svinské chlievy , východným susedom je Stráž a severne ležia Prielohy. Vrch patrí do povodia Váhu a celý jeho masív odvodňujú prítoky riečky Pružinka. Východným úpätím preteká hlbokým údolím Strážovský potok, popri ktorom vedie i turistický chodník z Tŕstia. Najbližšími sídlami sú severne situovaná obec Dolný Lieskov a jej miestna časť Tŕstie, východne sa nachádza Pružina a južným smerom Mojtín.
Výhľady
Tupá Malenica je pokrytá lesným porastom, ktorý umožňuje len značne obmedzené výhľady. Juhovýchodným a južným smerom vidieť okolité vrchy Strážovských vrchov, západne vidieť Biele Karpaty a Javorníky, severným smerom Súľovské vrchy a východným pri vhodných podmienkach Malú Fatru.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolitých sídiel. Východným úpätím vedie zelená značka z Tŕstia na rázc. Riedka, s napojením na modrú značku z Mojtína.
Campremy
Campremy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Andrej Filip
Andrej Filip (* 18. november 1974) je slovenský futbalista.