cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Celan
Životopis
Narodil sa v po nemecky hovoriacej židovskej rodine v Bukovine. Navštevoval nemeckú a hebrejskú základnú školu, rumunské a ukrajinské štátne gymnázium. V roku 1938 odišiel študovať medicínu do Tours vo Francúzsku, o rok nato sa však vrátil, aby vo svojom rodnom meste študoval románske jazyky. Štúdium prerušil, keď Černivci v roku 1940 obsadila sovietska armáda. Po obsadení mesta rumunskými a nemeckými vojskami v roku 1941 ho spolu s ostatnými Židmi odsunuli do geta, kde popri upratovaní trosiek písal poéziu a preložil Shakespearove Sonety. V roku 1942 transportovali jeho rodičov do tábora v Podnestersku, kde Celanov otec zomrel na týfus a matku zastrelili. Až do roku 1944 pracoval Celan na nútených prácach v rozličných táboroch. Po oslobodení pracoval v Bukurešti ako lektor a prekladateľ. V roku 1947 kvôli nástupu komunistického režimu z Rumunska ušiel a cez Viedeň sa prisťahoval do Paríža (1948). V tom istom roku vydal svoju prvú zbierku básní Piesok z urien.
Ešte vo Viedni Celan nadviazal krátky milostný vzťah s významnou rakúskou spisovateľskou Ingeborg Bachmannovou. Napriek tomu, že ho sa v roku 1950 pokúsili vzťah obnoviť, nedokázali spolu žiť, pretože si, podľa jej vlastných slov, „z neznámych, démonických dôvodov navzájom odoberali vzduch." V roku 1951 Celan spoznal grafičku Gisèle Lestrangeovú, s ktorou sa oženil 21. decembra 1952 a ktorá bola neskôr ilustrátorkou jeho zbierok.
V Paríži pôsobil ako prekladateľ a učiteľ na École Normale Supérieure. V roku 1952 vyšla zbierka Mak a pamäť, ktorá obsahovala slávnu báseň Fúga smrti (Todesfuge) opisujúcu hrôzy koncentračných táborov.
V roku 1960 ho vdova po jeho zosnulom priateľovi Yvanovi Gollovi Claire obvinila z plagiátorstva diel jej manžela. Celan trpel čoraz častejšie psychickými problémami. V roku 1965 svoju manželku napadol nožom a musel byť na pol roka hospitalizovaný na psychiatrickej klinike. Od roku 1967 bývali manželia oddelene. V roku 1970 za doposiaľ nevyjasnených okolností spáchal samovraždu skokom do Seiny. Jeho telo bolo vylovené 1. mája 1970 pri Courbevoie, asi 10 km po prúde rieky.
Bajany
Bajany sú obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Beaumerie-Saint-Martin
Beaumerie-Saint-Martin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Hilaire-sur-Puiseaux
Saint-Hilaire-sur-Puiseaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Choteč (okres Praha-západ)
Choteč je obec v Česku v okrese Praha-západ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 373 obyvateľov, z toho 178 mužov a 195 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,5 roka (muži 36,3 roka, ženy 38,5 roka).
Súčasné dejiny
Súčasné dejiny alebo súčasná doba je voľné označenie pre poslednú, stále sa posúvajúcu, časť najnovších dejín (udáva sa od roku 1918, 1945 a podobne), prípadne synonymum pre moderné dejiny (u nás spravidla od roku 1848).
Osová doba
Vo všetkých vyššie uvedenych krajinách bol v čase etického zlomu čulý náboženský život a rozvinutý panteón. Ľudia uctievali mnoho bohov a snažili sa ich primäť intenzívnym kultom k tomu, aby im dávali hojnosť všetkého potrebného k životu, čiže jedlo a úrodu, úspech a šťastie, a vôbec životnú silu, ktorá by ich bola schopná chrániť pred hladom, biedou, chorobami a smrťou, jednoducho pred všetkým, čo dajako ohrozuje život.
Vo všetkých spomenutých krajinách dochádza k hlbokej kríze a s ňou k biede, hlasu a rozháraným pomerom. Ľudia tak na mnohých miestach začali poznávať, že starí bohovia nefungujú; aspoň nie tak, ako by sa od nich čakalo.
V mnohých starých kultúrnych okruhoch sa objavujú príznaky metafyzického skepticizmu a mravného relativizmu, ktorý asi najlepšie poznáme v podobe gréckych sofistov. Kult, postupne stále dôslednejšie magizovaný (pozri napr. staroindickú obeť koňa a vôbec zásady epochy brahmanizmu), nedokáže ovplyvniť bohov tak, aby boli človeku po vôli požadovaným spôsobom.
Ako vonkajšia príčina etického zlomu sa tak ukazuje tlak spoločenskej situácie a neúspechy v dovtedajšom spôsobe náboženského zvládavania ľudskej biedy pomocou magicky koncipovaného kultu. Vzniká vnútorná prázdnota, ktorá volá po novej odpovedi na novo doliahajúcu otázku ľudskej existencie. A tu prichádzajú myslitelia, ktorí chcú premeniť človeka a jeho vzťach k súcnu alebo k bohu, a nie v prvom rade ovplyvniť bohov.
Všetkým novým systémom je vlastná výzva k mravnému postoju, k tomu, aby človek pracoval predovšetkým sám na sebe a nečakal, že mu šťastie podľa jeho predstáv a požiadaviek dodajú podplatení bohovia alebo kozmický zákon, podmanený magickým ritom.
Good Morning Revival
Good Morning Revival je štvrtý štúdiový album americkej pop punkovej skupiny Good Charlotte. V porovnaní s predchádzajúcimi troma albumami je tento optimistickejšie ladený a obsahuje viac elektronickej hudby. Na albume sa nachádza aj skladba The River, táto skladba je v histórii Good Charlotte prvou nahranou v spolupráci s inou kapelou, konkrétne s Avenged Sevenfold.
Album Good Morning Revival bol ostro kritizovaný viacerými kritikmi, niektorí ho doslova "zmietli zo stola", pre jeho údajnú komerčnosť. Podľa niektorých kritikov a fanúšikov, kapela odbočila zo svojho žánru. Napriek tomu sa album veľmi dobre predáva.
Rímska doba
Rímska doba (linvgisticky nevhodne: doba rímska) je časový úsek prvých štyroch storočí po Kr. v krajinách strednej a severnej Európy, ktoré neboli priamo súčasťou Rímskej ríše. Niekedy sa používa termín doba rímskeho cisárstva, a to aj pre oblasti, ktoré Rimania prechodne vojensky obsadili (napr. Slovensko).
Po rímskej dobe nasleduje doba sťahovania národov.
Slovensko
Periodizácia na Slovensku:
Na Slovensku v rímskej dobe sídlili (nie vždy počas celého obdobia):
V tomto období vzniklo aj Vanniovo kráľovstvo.
Endotermická reakcia
Endotermická reakcia je taká chemická reakcia, pri ktorej sa spotrebúva teplo, teda zmena reakčnej entalpie je kladná. Príkladom je reakcia termického rozkladu vápenca: Veľká väčšina endotermických reakcií prebieha uspokojivo len pri vyšších teplotách. Napr. spomenutá reakcia rozkladu vápenca prebieha až nad teplotou 850 °C. Endotermické reakcie prebiehajú len pri neustálom spotrebúvaní tepla. Spoločným znakom všetkých endotermických reakcií je že, produkty majú väčšiu energiu ako reaktanty.
NHL 1975/1976
Sezóna 1975/1976 bola 59. sezóna NHL. Po dvoch rokoch kráľovania Philadelphie sa Stanley Cup vrátil do vitríny Montreal Canadiens, ktorý aj tentoraz podobne ako v sezóne 1972/73 triumfoval tiež v základnej časti NHL.
Zoznam planétok 45501 – 45750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Saint-Jean-de-Braye (obec)
Saint-Jean-de-Braye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michal Bukovič
Michal Bukovič (* 17. september 1943, Praha – † 31. január 2008, Praha) bol český textár, scenárista a moderátor. Jeho piesne spieval hlavne Karel Zich, ale tiež Karel Gott, Michal Tučný, Miki Volek, Věra Martinová alebo Rangers – Plavci. Venoval sa tiež prekladom piesňových textov z češtiny do angličtiny.
Zo života
Texty piesní začal písať v roku 1970, profesionálne od roku 1973. Medzi rokmi 1977 až 1983 pracoval v hudobnom vydavateľstve Panton.
Chýně
Chýně je mesto v Česku v okrese Praha-západ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 930 obyvateľov, z toho 940 mužov a 990 žien, pričom priemerný vek v obci bol 33,0 roka (muži 32,6 roka, ženy 33,4 roka).
Beaumetz-lès-Aire
Beaumetz-lès-Aire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mier (Spišská Nová Ves)
Mier je sídlisko v Spišskej Novej Vsi.
Sídlisko sa nachádza v západnej časti mesta, na pravom, južnom nábreží rieky Hornád. Od centra mesta je vzdialené cca 15 minút pešej chôdze. S počtom okolo 10 000 obyvateľov, čo je približne štvrtina populácie mesta, je jeho najväčším sídliskom. Stoja tu stovky prevažne osem, desať a trinásť poschodových bytov v bytových domoch.
Obyvatelia sídliska majú k dispozícii nákupné stredisko CBA, obchodné domy Kaufland, Lidl, Tesco, zdravotnícke zariadenie, 3D kino, zábavné podniky, reštauráciu. Mestská časť je obsluhovaná linkami mestskej hromadnej dopravy 5, 6, 11, 15 a 16.
Nicola Romeo
thumb|right|Nicola Romeo Nicola Romeo (* 28. apríl 1876, Sant'Antimo pri Neapole – † 15. august 1938, Magreglio pri jazere Como) bol taliansky konštruktér, priemyselník a neskôr majiteľ automobilky Alfa Romeo.
Život
V roku 1900 ukončil Romeo vysokoškolské štúdium techniky v Neapole. Získal aj titul inžiniera elektrotechniky v belgickom Liège, potom pracoval niekoľko rokov v zahraničí. Do Talianska sa vrátil roku 1911 a založil firmu ''Ing. Nicola Romeo e Co.'', ktorá vyrábala stroje a vybavenie pre banský priemysel.
Vďaka dodávkam pre taliansku armádu počas prvej svetovej vojny sa spoločnosť rozvíjala. V roku 1915 získal Romeo väčšinový podiel a vedúcu pozíciu vo firme A.L.F.A. v milánskom Portelle. Firma A.L.F.A., založená pred piatimi rokmi, mala v dôsledku vojny finančné problémy. Romeo presunul do Portella veľkú časť zbrojnej výroby, okrem iného výrobu leteckých motorov a firma sa tak znovu postavila na nohy.
V roku 1918 prevzal celú firmu a jeho podniky sa premenovali na „Società Anonima Italiana Ing. Nicola Romeo“. A.L.F.A. sa v roku 1920 premenovala na súčasný názov Alfa Romeo.
Po vojne sa Alfa Romeo opäť začala venovať výrobe automobilov. S pomocou Vittoria Jana, ktorý prišiel od Fiatu v roku 1923 a bol zodpovedný za technický vývoj, začala výroba nových športových vozidiel pre náročných zákazníkov.
V automobilových pretekoch jej vozidlá dosahovali mnohé úspechy a značka si upevnila pozíciu výrobcu exkluzívnych vozidiel. Romeo opustil firmu v roku 1928.
Po krachu na burze v New Yorku v roku 1929 bola firma znova vo finančných problémoch a zachránil ju až zásah talianskeho štátneho Úradu pre obnovu priemyslu (IRI).
Romeo sa do svojej smrti finančne podieľal na iných priemyslových a dopravných aktivitách, angažoval sa aj v politike.
Nový začiatok (Mafstory)
Príbeh
Aliho autorita v rodine je po niekoľkých týždňoch šetrenia po nevydarenom obchode s paradajkami výrazne naštrbená. Ali požiadal Milanka, aby mu nalial whisky. Tá sa však minula, podobne ako aj obyčajná voda, pre ktorú treba ísť do záhrady na pumpičku. Keď mal Milan ísť po ňu, odpovedal: „Ale mne sa nechce.“ Do pracovne vchádza Pipina, hľadá slnečné okuliare, ktoré musí vždy hľadať odkedy má iba troje. Chystá sa ísť von s kamošmi. Ali jej to rázne zakazuje, ale ona rozkazy neprijíma od človeka, ktorý ju nedokáže uživiť, a odchádza. Milanka poveruje tajným sledovaním Pipiny. Ali mu neplatí už niekoľko týždňov, a tak radí Alimu, aby ju sledoval sám, keď mu na tom tak záleží. Banán započul ako Ali kričí, ten ho posiela ihneď za Pipinou, ale aj on má problémy s výplatou.
Teta Márgit štrikuje a spomína na staré časy, keď mala dvadsať rokov a s Gejza bácsim boli chudobní, ale šťastní. Béla pije meltu a Pipina chce dívať telku. Tvrdé limity na energie spôsobili, že televíziu môžu sledovať iba od ôsmej do deviatej. Je aj hladná, ale opäť má smolu - najbližšie jedlo je o štyri hodiny a Prco zjedol aj ľad z výparníka. Milan si zrazu grgol a Pipina ho začína zisťovať od čoho to bolo. Naposledy jedli pred šiestimi hodinami, takže musel niekde byť. Tvrdí, že to bolo od hladu, ale nikto mu neverí. Pipina už týždeň nepočula ako mu škvŕka v bruchu. Béla navrhuje, že mu rozpára brucho a ony sa pozrú, či jedol, alebo nie.
Banán s Bélom a Prcom sú v obývačke. Ali prichádza a vidí ako sledujú telku. Vraj iba prepínajú. Všimol si aj neporiadok na stole. Béla sa ho pýta, či čaká návštevu. A aj si odpovedal: nikto k nim nechodí, každý sa na nich vykašľal a meno Molnár sa stalo nadávkou pre chudákov. Vrcholom bol príchod opitej Pipiny. S hnevom priznáva, že rodina momentálne žije v nepohode, ale najväčší problém vidí v tom, že prestali dôverovať jeho autorite. Pripomínajú mu, že chodili na brigády, Banán bol sám na banku, robil béčkového mafiána, robili taxikárov, predajcov v autobazáre, Pipina aj veci, ktoré by nemala. Ali im nesľuboval, že to bude ľahké obdobie. Takéto vysvetlenie od hlavy rodiny Pipine nestačí. Ali neváha a post prenecháva pani Krasňanskej. Novú šéfku odmieta poslúchať Béla. Miesto šéfa teda prideľuje Ali jemu, ale on nechce byť. Tak zostal iba Banán. Navrhuje zlikvidovať konkurenčnú rodinu Šoóšovcov. Ali mu tlieska a skláňa sa, ironicky popisuje vojnu. Oni to pochopia a čakajú na príkazy. Ali si vyhradzuje podmienku: budú ho počúvať a poslúchať a bude autorita nemenná a neochvejná. Na večer zvoláva poradu. Vtom ale vchádza do domu Milanko v župane, s uterákom na hlave a s jedlom v miske. Priznáva, že bol u Katky, pretože nedokáže žiť v špine. Ali mu konfiškuje obed a ostatní odchádzajú ku Katke.
Ali prichádza do pracovne za ostatnými v župane. Pripravil akčný plán ako sa dostať z tejto situácie. Základom je očistiť mafiánske meno Molnár a vrátiť ho do hry, o čo sa snažia už mesiac. Problém vidí v tom, že sa nevenujú tomu, čo im ide najlepšie. Musia sa vrátiť na začiatok a vyšliapať si cestu „od piky“. Tým má na mysli začať robiť to, čím začínali pred desiatimi rokmi. Pipina sa už k tyči vrátiť nemôže, a tak bude robiť spoločníčku bohatým klientom. Milan pred dvadsiatimi rokmi pracoval v stánku na kúpalisku. Bude teda predávať langoše a cukrovú vatu. Večer tržbu ukradne. Béla na začiatku zarábal 150 tisíc testovaním liekov - antihistaminiká, analgetiká, nootropiká. Bélu do toho nútiť nebudú. Banán kradol všetko čo nebolo pridrôtované alebo prizvárané a vymyslel tzv. „výstupné z jedálne“. Ali falšoval dokumenty.
Márgit sa dozvedá o nových plánoch: Milanko si vybavil prácu na kúpalisku, Béla nastúpi do nemocnica na testy a Pipina bude robiť spoločníčku starším bohatým pánom. Pýta sa na jej Sósa, ale nesúhlasí, aby vyberal výstupné. Naposledy ho zavreli za to do detského domova. Milanko prichádza rozhorčený, sťažovala sa mu Katka, že zanechávajú v kúpeľni spúšť. Bélovi sa vyšmykla sprcha z ruky, zľakol sa prúdu, utiekol a zamkol kúpeľňu na sedem hodín. Pipina necháva mokré uteráky na zemi, vraj tak sa to robí v hoteloch. Prco po sebe nespláchol, ale vrcholom boli zmiznuté tradičné moslimské šľapky z Tuniska, ktoré má obuté Márgit, pretože jej bolo zima na nohy. Milanko Katke celý čas hovorí, že sa im iba pokazil bojler, že nemajú problémy. Teraz ale nemá ani peniaze, aby ju pozval na výročie na večeru. Z práce nebude nič, stánok na kúpalisku vlastní stále ten istý človek, ktorému v minulosti ukradol celú tržbu. Vypustil na neho psov, tak sa schoval v bazéne. Márgit navrhuje, aby ju pozval do domu, oni pripravia všetko tak, aby si nič nevšimla.
Ali nemôže falšovať občianske preukazy, pretože sú na nich biometrické údaje, preto falšuje lístky na koncerty a iné podujatia. Banán prepracoval kradnutie bicyklov na kradnutie áut. S Prcom stopovali, zastavilo auto, ale 150 kilový majiteľ bol na nich veľa. Zastavilo druhé auto, Banán sa hneď do neho pustil, päste, škrtil, škriabal, trhala, ale bol to jeho obľúbený bratranec. Zastavila dodávka, staršieho pána Prco priviazal k stromu. Defekt Banán rýchlo opravil a šli ďalej. Ukradki auto pre invalidov bez benzínu. Takže neukradli nič. Poslednou šancou je výstupné. Ali ich posiela do školskej družiny.
Koná sa porada u Márgit v posilňovni. Chýba Banán, ktorý lúpi, a Pipina, ktorá je na stretnutí s bývalým starostom. Nastáva sumarizácia. Milanka naháňa dva dni pes z kúpaliska, preto nemôže vyjsť z domu. Márgit ho upokojuje, že už nie je na ulici, ale že vzala psíka do záhrady. Bélovi testy nerobia dobre, testoval šampón proti lupinám, ale zasnežil celé laboratórium. Natreli ho masťou, ale zarástlo mu tretie oko. Situáciu zachraňuje situáciu. Od bookmakera kúpil 150 lístkov na koncert Michaela Jacksona za 2 €, skutočná cena bola 200 €.
Čas večere sa blíži. Ali dáva príkaz na zapnutie plazmy. Katka dostala od Milanka gerberu a Márgit pripravila špecialitu - záhorácke sushi z drahej kápusty. Na stole je aj belgický „boňboň“, chipsy s kaviárovým dipom a „Šampaňské“ Tallinn 2007. Katke sa ich správanie zdá veľmi podozrivé. Béla ju upokojuje, ale vtom prichádza Pipna a nadáva Alimu akého pasáka jej dohodil, nevytiahla z neho ani korunu. Katka pochopila že sú na tom zle: Márgit uvarila kapustný list plnený nedovarenou ryžou, chipsy kúpila ona v Hainburgu, dip, do ktorého si ich Béla namáča je jej pleťová maska z kvasenej rašeliny, bonboniera bol dar od kolegov, keď obhajovala doktorát a šampanské je spomienka na konferenciu v Tallinne. Milan ukradol kvet od Fazekašovej. Katku netrápi, že jej ukradli veci, ale to, že jej Milan celý čas nič nepovedal a že sa chodil k nej sprchovať iba on. Ale naďalej môžu sa chodiť k nej osprchovať, okrem Milana. A Pipina jej má doniesť potvrdenie od gynekológa, aby nič nechytila.
Pipina bola s dedulom na diskotéke, on dostal infarkt, a tak zostala bez peňazí. Prichádza Banán so správou príchodu novej doby. Chceli robiť výstupné, ale nikto im nechcel zaplatiť. Odpočíval s Prcom na lavičke pri kostole, ale keď ľudia vychádzali von, začali im dávať peniaze. Vyzbierali 200 €. Milan to prepočítal, v obálke je 5 000 eur. To preto, lebo od trafikantov začal vyberať výpalné. Po mesiaci sa konečne poriadne najedia.
Západ (Spišská Nová Ves)
Sídlisko Západ sa nachádza západne od centra mesta Spišská Nová Ves. Západným okrajom sídliska je katastrálna hranica mesta Spišská Nová Ves a obce Smižany. Sídlisko je najhustejšie zaľudnenou časťou mesta a tvoria ho desiatky bytoviek z 80. rokov 20. storočia. Nachádza sa tu ZŠ na Hutníckej ulici, materská škola, nákupné stredisko, zdravotnícke stredisko, pošta, katolícky kostol Božieho milosrdenstva atď. Cesta pešou chôdzou do centra mesta trvá približne 30 minút. Územie je obsluhované linkami mestskej hromadnej dopravy. Cesta linkou č.8 trvá 10 minút a linka č. 4 - 20 minút. V minulosti sa naprojektovalo prepojenie bytovej zástavby s vznikajúcim sídliskom Západ 2 v obci Smižany, ktoré sa nerealizovalo.
Meryl Streepová
náhľad|Podpis Meryl Streepovej pri čínskom Graumanovom divadle. Mary Louise „Meryl“ Streepová (* 22. jún 1949, Summit, New Jersey, USA) je americká divadelná, televízna a filmová herečka, trojnásobná držiteľka Oscara, osemnásobná držiteľka Zlatého glóbusu, dvojnásobná držiteľka Ceny Emmy a dvojnásobná držiteľka Ceny BAFTA. Dosiahla rekord v histórii kinematografie v počte nominácií na Oscara, bola nominovaná celkom 21-krát a v počte nominácií na Zlatý glóbus, bola nominovaná celkom 32-krát. Je považovaná za jednu z najlepších herečiek v dejinách. Vyznačuje sa neuveriteľne prirodzeným stvárnením akejkoľvek filmovej postavy – či už ide o výrazné charaktery alebo komediálne úlohy. Dokáže sa transformovať do postavy, ktorú hrá a je známa tiež pre svoju adaptáciu na prízvuk.
Detstvo a mladosť
Meryl sa narodila v rodine Mary W. Streepovej a Harryho Williama Streepa. Matka bola komerčná umelkyňa a editorka umenia a otec zase farmaceut. Má dvoch mladších bratov – Dana a Harryho. Bakalársky titul z umení získala na Vassar College a magisterský na Yale University.
Otec bol nemeckého a švajčiarskeho pôvodu. Línia jej otca siaha do Loffenau, Nemecko, odkiaľ pochádza jej prastarý otec, Gottfried Streeb, ktorý emigroval do Spojených štátov, a kde jeden z jej predkov slúžil ako starosta (priezvisko bolo neskôr zmenené na „Streep“). Ďalšia línia rodiny jej otca bola od Giswil vo Švajčiarsku. Jej matka mala anglických, nemeckých a írskych predkov. Niektorí predkovia z matkinej strany žili v Pensylvánii a na Rhode Islande a pochádzali z radu prisťahovalcov z Anglicka zo 17. storočia. Jej ôsmy prastarý otec, Lawrence Wilkinson, bol jedným z prvých Európanov, ktorí sa usadili na Rhode Islande. Jej vzdialený príbuzný je tiež William Penn, zakladateľ Pensylvánie.
Meryl vyrastala v Bernardsville v New Jersey, kde navštevovala Bernards High School. Autorka Karina Longworth ju opísala ako „nemotorného chlapca s okuliarmi a kučeravými vlasmi“, ale poznamenala, že Meryl sa rada predvádzala pred kamerami, ktoré vznikali v rodinnom kruhu už od mladého veku.
Aj keď sa na strednej škole objavila Meryl v mnohých školských hrách, nezaujímala sa o vážne divadlo, kým nehrala v úlohe Slečna Júlia na Vassar College v roku 1969 a v ktorom získala pozornosť celého kampusu. Profesor Clinton J. Atkinson poznamenal: ''„Nemyslím si, že niekto učil Meryl hrať. Naozaj sa to naučila sama.“'' Meryl preukázala veľmi skoro schopnosť napodobňovať akcenty a rýchlo si zapamätať všetky ich jazykové a vetné spojenia.
Kariéra
Jej prvá dôležitá, aj keď malá, rola bola vo filme Júlia. Jej druhým výrazným filmom bol Lovec jeleňov z roku 1978, za ktorý získala prvú nomináciu na Oscara. Nasledujúci rok túto cenu získala za film Kramerová vs. Kramer, kde si zahrala po boku Dustina Hoffmana. Druhého Oscara získala v roku 1982 za hlavnú rolu vo filme Sofiina voľba. V roku 1978 získala tiež svoju prvú cenu Emmy za rolu v minisérii Holocaust. O rok neskôr si zahrala vo filme Woodyho Allena Manhattan.
V 80. rokoch sa Meryl objavila v úspešných filmoch, ako boli napr. Francúzova milenka, Silkwoodová (s Kurtom Russelom a Cher), Spomienky na Afriku (s Robertom Redfordom) a Ako nepoddajná burina (s Jackom Nicholsonom). Zožala za ne dobré recenzie, bola nominovaná na Oscara za rolu aktivistky Karen Silkwoodovej vo filme Silkwoodová. Vo filme Výkrik v tme hrala postavu Lindy Chamberlain, austrálskej matky, ktorá bola obvinená z toho, že je zodpovedná za smrť svojho dieťaťa po tom, čo tvrdila, že ho vzal pes dingo. Za túto rolu získala cenu za najlepší ženský herecký výkon na filmovom festivale v Cannes.
Okrem herectva tiež prepožičala svoj hlas niekoľkým dabovaným postavám, napr. v seriáli Simpsonovci (dcére reverenda Timothy Lovejoya) alebo vo filme Stevena Spielberga A. I. Umelá inteligencia.
V roku 2002 hrala spolu s Nicolasom Cageom vo filme Adaptácia a s Nicole Kidmanovou a Julianne Moore v snímke Hodiny. Spolu s Al Pacinom a Emmou Thompson sa objavila v televíznej minisérii Anjeli v Amerike, v ktorej stvárnila hneď štyri role a získala za ne svoju druhú cenu Emmy. Spolu s Liamom Neesonom uvádzala v roku 2001 v Osle koncert Nobelovej ceny mieru.
Medzi jej posledné filmy patria Prime, Zajtra nehráme! (s Lindsay Lohan a Lily Tomlin) a Diabol nosí Pradu s Anne Hathaway, za ktorý získala Zlatý glóbus a štrnástu nomináciu na Oscara.
Veľký úspech si získala v roku 2008 rolou Donny Sheridanovej vo filmovom spracovaní muzikálu Mamma Mia!, kde predviedla aj slušné spevácke výkony pri spievaní pesničiek legendárnej skupiny ABBA a v tom istom roku aj stvárnením rádovej sestry Aloysius Beauvierovej v dráme Doubt (Pochyby).
V roku 2012 získala po tridsiatich rokoch tretieho Oscara za úlohu bývalej premiérky Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska Margaret Thatcherovej v životopisnom filme Železná lady.
Súkromný život
Meryl Streep bola zasnúbená so svojím kolegom z filmu Lovec jeleňov Johnom Cazalom do jeho smrti (zomrel na rakovinu kostí 12. marca 1978). V septembri 1978 si vzala sochára Dona Gummera. Z manželstva pochádzajú štyri deti – Henry W. „Hank“ Gummer (* 1979), Mamie Gummer (* 1983), Grace Jane Gummer (* 1986) a Louisa Jacobson Gummer (* 1991). Z dcéry Mamie sa tiež stala herečka.
Vladimír Hiadlovský (hokejista, 1979)
Vladimír Hiadlovský (* 11. júl 1979, Banská Bystrica) je slovenský hokejový brankár. Od ročníka 2001/02 hráva vo Francúzsku (od 2002/03 v najvyššej súťaži).
Jeho otec Vladimír bol tiež hokejovým brankárom, brat Tomáš Hiadlovský je takisto hokejový brankár.
Nevado de Incahuasi
Nevado de Incahuasi (keč. dom Inkov) je stratovulkanický komplex, pozostávajúci z dvoch stratovulkánov, nachádzajúci sa na hraniciach Argentíny a Čile, asi 20 km severovýchodne od vulkánu Nevados Ojos del Salado. Komplex leží na staršej, 3,5 km širokej kaldere a je tvorený dacitovými, andezitovými a bazaltovými lávovými prúdmi. Na severovýchodných svahoch sa nachádzajú štyri mladé, holocénne pyroklastické dómy.
Iné projekty
.
Hybrid Theory
Hybrid Theory je debutový album americkej rockovej skupiny Linkin Park, ktorý bol vydaný 24. októbra, 2000 prostredníctvom hudobného vydavateľstva Warner Bros. Records. Album obdržal pozitívny ohlas od hudobných kritikov a bol certifikovaný diamantovou platňou za predaj 11 miliónov kusov v Spojených štátoch. V rebríčku Billboard 200 dosiahol druhú pozíciu a zaznamenal pozitívny komerčný úspech aj v ďalších jedenástich krajinách sveta. V roku 2006 získal ocenenie za druhý najpredavanejší album 21. storočia a stal sa aj najlepšie predávaným albumom skupiny.
Album má štyri hitové single: „One Step Closer“, „Papercut“, „In The End“ a „Crawling“ (skladba získala cenu Grammy za najlepšiu hardrockovú skladbu roku 2002). Skupina Linkin Park sa aj vďaka tomuto albumu jednou z vedúcich kapiel nu metalovej scény.
Výroba albmu
Autormi skladieb sú členovia skupiny Linkin Park, okrem niektorých výnimiek uvedených nižšie. Mark Wakefield a Dave Farrell spolupracovali na skorších verziách niekoľkých piesní pred svojim odchodom zo skupiny.
Addis Abeba
Addis Abeba je hlavné mesto Etiópie, politické, hospodárske a kultúrne centrum štátu.
V meste pôsobí univerzita, založená v roku 1950, metropolita etiópskej cirkvi, Organizácia africkej jednoty a Hospodárska komisia OSN pre Afriku.
Geografia
Mesto leží na Etiópskej vysočine, v nadmorskej výške
Dejiny
Mesto založil v roku 1887 cisár Menelik II. ako hlavné mesto kráľovstva Šoa. O dva roky neskôr k zjednoteniu krajiny a mesto sa stalo v roku 1889 hlavným mestom Etiópie. V rámci obsadenia územia krajiny Talianskom bolo v roku 1936 okupované a až do roku 1941 bolo hlavným mestom Talianskej východnej Afriky. 6. apríla 1941 ho oslobodili etiópski partizáni.
Po 2. svetovej vojne došlo k prudkému rozvoju a modernizácii Addis Abeby.
Obyvateľstvo
Podľa posledného oficiálneho sčítania žije v meste 2 738 248 obyvateľov. Najpočetnejšou etnickou skupinou, ktorá v meste žije, sú Ahmarovia (48,3 %). Čo sa týka náboženského vyznania, 74,7 % obyvateľov mesta tvoria príslušníci koptskej cirkvi (kresťanskej cirkvi, ktorá sa odtrhla od egyptskej koptskej cirkvi). V časoch cisárstva bola dlhé storočia štátnou cirkvou Etiópie. Moslimovia tvoria 16,2 % obyvateľov, protestanti 7,8 % obyvateľov, rímski katolíci 0,5 % obyvateľov.
Priemysel a doprava
V Addis Abebe je rozvinutá výroba dopravných prostriedkov, stavebný, odevný a potravinársky priemysel. Je tiež turistickým centrom krajiny.
Je železničnou i cestnou križovatkou, nachádza sa tu medzinárodné letisko.
Pamiatky
náhľad|Koptská Katedrála sv. Juraja V meste je veľa pamiatok etiópskej ortodoxnej cirkvi. Medzi najznámejšie patria:
== Partnerské mestá ==
DGT Projects
DGT Projects je firma založená v roku 1993, zaoberajúca sa výrobou digitálnych šachových hodín a šachových súprav, ktoré každý ťah prevádzajú do digitálnej formy. Sú prvými na svete, ktorí vyrobili tieto dva produkty. Prvé hodiny boli vyrobené Benom Bulsinkom a nápad pochádzal od vášnivého šachistu Alberta Vasseho. Hodiny značky DGT sú oficiálne uznané FIDE pre používanie v šachových súťažiach.
Zemplínske Kopčany
Zemplínske Kopčany sú obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Ford Motor Company
thumb|[[Henry Ford]] Ford Motor Company (často nazývaná skrátene Ford, niekedy aj FoMoCo) je americká nadnárodná korporácia, vyrábajúca automobily. Spoločnosť bola založená 16. júna 1903 Henry Fordom v Dearborne, na predmestí Detroitu, v štáte Michigan, v Spojených štátoch (kde sídli v súčasnosti vedenie spoločnosti).
Na začiatku 20. storočia bol Ford, spoločne s firmami General Motors a Chrysler, ako jeden z detroitskej "Veľkej trojky" výrobcov automobilov (spoločnosti, ktoré dominovali americkému automobilovému trhu). V roku 2004 však firma Toyota predbehla Ford v celkových príjmoch.
Ford zaviedol metódy hromadnej výroby vozidiel a hromadného manažmentu priemyselnej pracovnej sily, keď zrealizoval nápady Eliho Whitneyho, ktorý vyvinul jednu z prvých montážnych liniek s použitím univerzálnych súčiastok. Vďaka tomu bolo možné uviesť do prevádzky veľmi lacnú, reprodukovateľnú a spoľahlivú výrobu. Použitie pásovej dráhy na pohyb vagóna k robotníkom bolo v tomto priemyselnom odvetví unikátne a rýchlo sa stalo obľúbeným spôsobom výroby. Hneď ako sa totiž stala práca jednoduchá a opakujúca sa, bolo možné najať neskúsených pracovníkov, ktorí sa mohli rýchlo naučiť jednoduché úlohy (hoci to odstránilo takmer všetko uspokojenie, ktoré mohol mať robotník vykonávajúci rôznorodé činnosti).
Míľniky spoločnosti
náhľad|Ford – [[quadricykel]] thumb|Model T pred Geelongskou knižnicou v Austrálii v roku 1915 right|thumb|1928 Ford model A thumb|[[Ford Mondeo]]
Penninická zóna
Penninická zóna alebo penninikum je príkrovová štruktúrna zóna v Alpách. Pozostáva z hornín rôzneho pôvodu, z ktorých všetky okrem Préalpes Romandes, boli v eocéne odlepené a presunuté, podstúpili silnú polyštadiálnu premenu. Horniny penninika majú pôvod medzi južným Európskym okrajom a severným okrajom Apulskej platne a ležali na rôznych typoch kôry. Tvorili dno Piemontsko-ligurského a Valaiského oceánu povrch Briançonnaiského kontinentálneho pásma.
Penninikum obsahuje horniny najvyššieho stupňa premeny spomedzi všetkých alpských zón. Nachádzajú sa tu i typické ofiolitové komplexy s hlbokomorskými súvrstviami, ako i premenené fility, svory a amfibolity.
Označenie penninikum je odvodené od výskytu v Penninských Alpách.
Členenie v Západných Alpách
V Západných Alpách sa vyskytuje penninikum v nadloží helvetika. Boli tu vyčlenené 4 paleogeografické domény :
Členenie vo Východných Alpách
Vo Východných Alpách vystupujú horniny penninika spod autroalpinika v troch tektonických oknách Engadin, Vysoké Taury a v rechnitzskom okne blízko hraníc s Maďarskom. Taurské okno sa nachádza v jadre mohutnej klenby, preto obnažené penninikum tvorí najvyššie končiare Východných Álp ako napríklad Grossglockner. V tejto oblasti bolo penninikum členené nasledovným spôsobom:
Juraj Černý
Juraj „Ďuro“ Černý (* 10. júl 1961, Bratislava, Česko-Slovensko† 26. február 2016, Mosonmagyaróvár, Maďarsko) bol hráč na bicie nástroje. Preslávil sa najmä ako bubeník slovenskej hard rockovej skupiny Tublatanka, ktorú založil spolu s Maťom Ďurindom roku 1982. S Tublatankou nahral (za 10 rokov pôsobenia) 7 štúdiových albumov. V roku 1996 skupinu opustil. Popri Tublatanke, hral aj vo významnej slovenskej punk rockovej skupine Slobodná Európa. V roku 1995 sa stal autorom projektu Ďuro Černý Company, kde spojil niekoľko hviezd domácej hudobnej scény.
Ďuro Černý používal bicie značky Pearl export a za povšimnutie stojí používanie dvoj-kopáku, napr. na albume Žeravé znamenie osudu (Tublatanka).
Vyštudoval dokumentárnu tvorbu na VŠMU v Bratislave. Po odchode z Tublatanky sa teda venoval tejto oblasti - filmy, réžia, scenáre, kamera. (napr. klip skupiny Hex - Som On). V prvej polovici 90. rokov mal problémy s drogami, konkrétne s heroínom. Nasledovali problémy s Tublatankou, neschopnosť vystupovať s ňou. Podstúpil však intenzívnu liečbu a pri odchode zo skupiny v roku 1996 bol už "čistý".
Potom hral so skupinou Love 4 Money s Matúšom Kľúčikom. Jeho posledné pôsobenie bolo v skupine Slobodná Európa.
Jeho brat Vlado Černý je herec, riaditeľ Divadla Astorka Korzo ’90.
Zomrel 26. februára 2016.
Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien 2007
Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien 2007 bol v poradí 9. turnaj panamerických majstrovstiev v hádzanej žien, ktoré organizuje Panamerická hádzanárska federácia (PATHF). Konal sa v Santo Domingu, v Dominikánskej republike od 31. mája4. júna 2007, za účasti dovtedy rekordných 8 tímov. Prvýkrát sa konal panamerický šampionát žien v Strednej Amerike. Víťazom sa stala šiestykrát za sebou 🇧🇷. Druhá 🇦🇷 získala po tretíkrát striebro a prvú medailu vybojovala aj domáca 🇩🇴.
Tieto panamerické majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Majstrovstvá sveta 2007, ktoré sa konali vo Francúzsku. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá, o jedno družstvo viac oproti predchádzajúcim šampionátom vďaka umiestneniu Brazílie na MS 2005 do 9. miesta.
Tlačové stredisko
náhľad|Novinári v tlačovom stredisku Úradu [[prezident Spojených štátov|prezidenta Spojených štátov sledujú prezidentský samit o podnikaní vo Washingtone D.C. (26. apríl 2010)]]
Tlačové stredisko (iné názvy: tlačové centrum, presscentrum , zriedkavo press centrum) je oddelenie pôsobiace pri subjektoch public relations (inštitúcie, spoločnosti, organizačné výbory konferencií či iných podujatí) zriadené buď na dočasnú dobu, pri predpoklade kumulácie novinárov v dôsledku významnej udalosti, alebo natrvalo, ktoré prevádzkujú najmä obzvlášť dôležité subjekty (orgány štátnej správy, politické strany a pod.). Tlačové stredisko sprostredkúva informácie masmédiám a poskytuje rôzne služby novinárom, najmä im udeľuje akreditácie a poskytuje rôzne podklady a praktické informácie.
V súčasnosti tlačové strediská masívne využívajú možnosť publikovania tlačových správ a materiálov (napr. logo na použitie pre médiá) na internetových stránkach danej organizácie alebo podujatia.
Javorinská ulica (Bratislava)
Javorinská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto.
Chýnice
Chýnice je obec v Česku v okrese Praha-západ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 364 obyvateľov, z toho 174 mužov a 190 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 37,9 roka, ženy 40,7 roka).
Posledný súd (Michelangelo)
Posledný súd je názov monumentálnej fresky talianskeho renesančného umelca Michelangela Buonarrotiho. Freska takmer bezo zvyšku vypĺňa čelnú stenu Sixtínskej kaplnky vo Vatikáne a je považovaná za umelecké a ideové vyvrcholenie jej výmaľby.
Námet diela
Posledný súd je téma, ktorú umelci zobrazovali od nepamäti. Svoju predstavu o posledných dňoch ľudského bytia zvečňovali majstri všetkých umeleckých epoch. Ich diela mali na jednej strane oslavovať zasľúbenie v Božom kráľovstve, na strane druhej vystríhať pred hrôzami večného zatratenia na konci vekov.
Posledný súd, vždy znázorňovaný drastickými scénami, však dovtedy nik nepodal tak dramaticky a hrozivo. Freska renesančného génia Michelangela je zrejme najpôsobivejším, no určite najznámejším výtvarným dielom približujúcim námet Božieho Posledného súdu. Umelec bravúrne využil celú paletu ľudských pohnútok, nahotu tiel aj napätie v ich pohyboch a otočených pozíciách, čím dokonale vyjadril utrpenie duše.
Okolnosti vzniku
Dvadsaťjeden rokov po dokončení stropných fresiek poveril pápež Klement VII. Michelangela vymaľovaním oltárnej steny Sixtínskej kaplnky. Mal vyplniť celú plochu steny a premaľovať tu už existujúce Peruginove fresky. Umelec však dlho váhal a na diele začal pracovať až o dva roky neskôr na nátlak Klementovho nástupcu Pavla III. Nevedno, či pohnútkou Michelangelovi na zobrazenie tematiky Posledného súdu bol nejaký konkrétny podnet, no je zrejmé, že jedným z možných bola dramatická historická udalosť zvaná Vyplienenie Ríma (Sacco di Roma) v máji roku 1527. Katastrofálny dopad udalosti na obyvateľov Ríma bol vnímaný ako „ortieľ nebies“ a predzvesť Božieho súdu. Michelangelo vo svojom výjave zhmotnil tieto vízie, ktorým dal vlastný, hlboko precítený výklad. To, čo sa mu podarilo v nasledujúcich siedmich rokoch vytvoriť, možno bez obáv označiť za jednu z najodvážnejších výtvarných kompozícií v dejinách umenia.
Kompozícia a ikonografia
Freska zaberá plochu takmer a je na nej zachytených tristodeväťdesiat postáv. S veľkým zmyslom pre dramatickú gradáciu pohybu dokázal umelec vizuálne zachytiť duševné pohnútky všetkých protagonistov deja.
Pre význam diela sú najdôležitejšie dve skupiny postáv, ktorých umelec umiestnil do stredu maľby. Dolu anjeli vznášajúci sa na oblakoch prikladajú k ústam trúby, aby ohlasovali príchod súdneho dňa; v strede nad nimi vo svätožiare stojí Kristus, pripomínajúci antického hrdinu, ako večný prísny sudca nad životom a smrťou. Obklopený apoštolmi, v hrozivom geste zdvíha ruku, aby predvolal ľudstvo na potrestanie alebo pre Božiu odmenu. Jeho tvár vyzerá tak neľútostne, že sa od neho odvracia i jeho matka Panna Mária, ktorá, zdá sa, v pokore úpenlivo prosí za spasenie ľudstva.
Vľavo od Bartolomeja spoznávame svätého Vavrinca s roštom.
Po Kristovej pravici stúpajú k nebesiam blahoslavení, zatiaľ čo vpravo padajú hriešnici do hlbín večného zatratenia a prievozník do podsvetia Charón ich preváža na veslici cez rieku Styx k vládcovi posmrtnej ríše Hádovi.
Úplne hore v lunetách fresky vidíme apoštolov a svätcov ako nesú nástroje Kristovho utrpenia – vľavo kríž a vpravo stĺp, pri ktorom bol Ježiš bičovaný.
Pre vrcholný účinok diela si Michelangelo vybral priestor presne za hlavným oltárom kaplnky, kam umiestnil temný vchod do podsvetia, ako keby chcel svoju desivú víziu Posledného súdu ešte umocniť pri spomienke na vykreslenie pekla v Danteho Božskej komédii.
Rovnako ako v iných Michelangelových monumentálnych dielach je aj tu hlavnou zložkou nahé ľudské telo a umelcov hlboký citový prežitok zobrazovanej témy neúprosne zachvacuje každú časť maľby.
Ďalší osud diela
Michelangelov Posledný súd je neuveriteľne virtuózna maľba, ktorá sa vyznačuje takmer neobmedzenými možnosťami pojednania telesnej formy i fyziognómie ľudského tela. Umelecké majstrovstvo je ale dané do služieb obsahu a dielo získava hlboký zmysel a náboženskú presvedčivosť.
Keď bolo dielo po siedmich rokoch hotové a odhalené verejnosti, nedostalo sa mu náležitého ocenenia. Zdá sa, že najpálčivejšou otázkou bolo, či sa hodí toľko nahých ľudských tiel do pápežovej súkromnej kaplnky. Maliar a teoretik umenia Lodovico Dolce, stavajúc sa do pozície neúprosného kritika, v roku 1557 napísal:
Stret veľkých umeleckých diel s prudériou je problémom, ktorý sprevádza umenie od nepamäti, a ktorý nezanikol ani dnes. Spor medzi Michelangelovými prívržencami, ospravedlňujúcimi jeho postavy veľkoleposťou koncepcie, a odporcami, ktorí v nakopení obnažených telesných foriem oboch pohlaví videli iba čosi nemravné, trval niekoľko rokov. Cenzori vtedy vyhrali a časti fresky, ktoré ich urážali, boli zahalené drapériou.
Pri zhliadnutí diela divákom je obťažné obecne vymedziť či posúdiť stupeň citovej náplne v umeleckom diele, pretože rozhodujúcim kritériom je divákov subjektívny úsudok. Pre Posledný súd to platí v plnej miere. V tejto súvislosti sa vynára otázka, či by umenie v službách náboženstva nemalo vyjadrovať primeraný zmysel a byť vážnejšie a dôstojnejšie. Tento názor prevládol a napokon našiel svojím spôsobom uplatnenie v záveroch Tridentského koncilu v roku 1563, kedy cirkev vydala výnos proti nevhodným alebo neobvyklým obrazom v rámci umenia slúžiaceho religióznym účelom. Závery koncilu mali priamy dopad i na Michelangelovu fresku, keď na príkaz pápeža Pavla IV. boli v roku 1565 Daniele da Volterrom pohlavné orgány postáv zakryté rúškami.
Za Hornádom
Za Hornádom je názov menšieho sídliska, ktoré sa nachádza v južnej časti mesta Spišská Nová Ves na pobreží rieky Hornád.
Pri sídlisku je aj hotel Preveza, plaváreň s kúpaliskom a športová hala. Na sídlisku sú bytové domy dvoch generácií. Staršia výstavba prebiehala v 70. rokoch 20. storočia. Novšie bytové domy tvoria súvislý pás na ulici E.M.Šoltésovej z 80. rokov. Sídlisko je vybavené predajňou potravín, reštauráciou a rozličnými službami. Základnú občiansku vybavenosť dopĺňajú objekty Základnej školy Ing. Kožucha, Spojená škola na ulici Stojan a materská škola. Sídlisko je od centra mesta vzdialené asi 10 minút pešej chôdze. Sú tu aj zastávky autobusov, čím je územie napojené na sieť liniek mestskej hromadnej dopravy.
Saint-Jean-de-la-Ruelle (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karol Pádivý
Život
Narodil sa ako ôsme z desiatich detí v obci Dolní Cerekev, ktorá sa nachádza v Česko-moravskej vrchovine. Jeho otec Josef sa venoval šitiu vojenských uniforiem. Okrem toho hrával aj v dedinskej kapele. Meno Pádivý bolo veľmi známe aj v okolitých obciach. Karol Pádivý mal k hudbe blízko už odmalička. Popri základnej škole sa už učil hrať aj na husle. Aj keď bol veľmi talentovaný, otec ho vo veku 14 rokov posiela k vojenskej hudbe 31. pešieho pluku v Jihlave. Postupne sa zdokonaľuje v hre na husle a pokúša sa o prvé vlastné kompozície, no k vojenskej hudbe sa vráti až o pár rokov neskôr. V rumunskom meste Sibiu účinkoval v symfonickom orchestri, vo vojenskej hudbe, v Mestskom orchestri, ktorý niekoľko desaťročí viedol Ján Levoslav Bella. Toto prostredie zapôsobilo na mladého Karola Pádivého a výsledkom bolo veľa skladieb (napr. Elsa, op. 5, valčík, polka Měsíčku, Svatební valčík a valčík Irena).
V októbri roku 1928 narukoval Karol Pádivý do Trenčína, kde sa stal príslušníkom vojenskej hudby 17. pešieho pluku. Už počas pôsobenia v Trenčíne sa rozhodoval o svojej budúcnosti. Uvažoval o návrate domov alebo do Rumunska. Rozhodol sa napokon pre Trenčín, ktorý sa mu až do smrti stal druhým domovom. Prvá skladba, ktorú tu napísal bola polka To bolo v máji. V roku 1931 začína pôsobiť ako dirigent hasičskej hudby a zároveň ako učiteľ hudby. Pádivého kapela hrávala v mestskej kaviarni a často účinkovala aj na plesoch živnostníkov a obchodníkov po celom regióne. Ako skladateľ sa však v tejto dobe vôbec nerealizoval.
V roku 1940 sa oženil s fotografickou laborantkou Pavlou Božikovou. Narodili sa im tri deti – Jaroslav (1940), Juraj (1944) a Pavel (1951). V roku 1941 založil Karol Pádivý pri fabrike na látky francúzskej firmy Thiberghien a syn dychovú hudbu. Tým sa pre neho začalo nové obdobie. Komponoval, venoval sa mladej generácii hudobníkov a postupne pripravoval učebnicu Zborová škola pre vyučovanie v orchestri, z ktorej sa dosiaľ učia hudobníci po celom Slovensku. Prvé verejné vystúpenie nového dychového orchestra sa uskutočnilo v roku 1942 a o rok neskôr dychová hudba účinkovala v rozhlasovom prenose. V roku 1943 sa stal Karol Pádivý podnikateľom. Firmu neskôr rozšíril na veľkoobchod so sklom a porcelánom. Od roku 1947 sídlila firma v Hronskej Dúbrave. Počas pôsobenia v Hronskej Dúbrave pripravil Karol Pádivý do tlače Pochod textilákov (venovaný zamestnancom textilnej fabriky), folklórne fantázie Sedliacka (1950), Okolo Súče (1952) a pochod Vlasti zdar (1952). Vo Vydavateľstve Osveta (Martin) mu vyšla Zborová škola pre dychovú hudbu (1954), ktorá okrem partitúry obsahovala aj teoretické časti – Stručný náčrt dychového orchestra (R. Šálek), Všeobecnú náuku o hudbe a Všeobecné pripomienky. V roku 1953 prešiel Karol Pádivý do Slovenského ústredia ľudovej umeleckej tvorivosti v Bratislave. Chcel zveľadiť slovenskú dychovú hudbu a systematicky vzdelávať slovenských dirigentov. Po návrate do Trenčína sa Karol Pádivý zamestnal v hudobnej škole. Svoje vzdelanie si doplnil na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. Pri vyučovaní hry na dychové nástroje mu však chýbala učebnica, preto sa rozhodol pripraviť ju sám. Vyšla pod názvom Zborová škola. V Dome kultúry a vzdelávania pracoval až do svojej náhlej smrti 25. septembra 1965.
Cena Karola Pádivého
Od roku 1993 udeľuje Slovenský hudobný fond Cenu Karola Pádivého za rozvíjanie dychovej hudby na Slovensku. V roku 1999 bol hudobný skladateľ Karol Pádivý zapísaný do Zlatej knihy Slovenského ochranného zväzu autorského. V roku 2004 bol K. Pádivému prepožičaný Prezidentský kríž in memoriam vtedajším prezidentom R. Schusterom. Každé dva roky sa v septembri v Trenčíne na Mierovom námestí koná prehliadka dychových hudieb pod názvom Pádivého Trenčín. Od roku 2003 sú dve jeho skladby súčasťou štátneho protokolu Slovenskej republiky.
Diela
Tvorba Karola Pádivého je veľmi rozsiahla a rozmanitá. Zahŕňa pochody, polky, valčíky, intermezzá, folklórne fantázie, rôzne tance a predohry pre dychové orchestre. Celkovo skomponoval okolo 110 diel.
Slovenské divadlo
Slovenské divadlo je súčasť slovenského umenia, ktorej začiatky spadajú do magických obradov zachovaných v ľudovom divadelnom prejave a v zvykosloví. V stredoveku ho reprezentovali „potulní igrici“ - speváci, tanečníci, artisti, žongléri - a potulní komedianti. Cirkevné divadlo je zastúpené vianočnými a veľkonočnými hrami. Na začiatku 20. storočia má slovenské divadlo viacero profesionálnych a množstvo poloprofesionálnych a amatérskych súborov.
Profesionálne divadlo na Slovensku 1920-1938
Po skončení prvej svetovej vojny, po vzniku Prvej česko-slovenskej republiky, čo bol pre Slovákov aj akt národného oslobodenia, sústredili sa hlavné úsilia na divadelnom poli na založenie a udržiavanie profesionálneho divadla a na vytvorenie jeho umeleckého programu. Založením Slovenského národného divadla poverili v roku 1919 vtedajšie vládne orgány Družstvo SND, na čele ktorého stál Vavro Šrobár, minister s plnou mocou pre správu Slovenska. Družstvo, ako majiteľ koncesie pre divadelnú prevádzku na celom území Slovenska, uzavrelo zmluvu s riaditeľom druhotriednej Východočeskej divadelnej spoločnosti Bedřichom Jeřábkom. Český divadelný súbor začal v Bratislave pod hlavičkou Slovenského národného divadla pravidelnú prevádzku 1. marca 1920 otváracím predstavením Smetanovej opery Hubička. Profesionálny divadelný súbor uvádzal prevažnú časť svojho repertoáru po česky. Slovenské hry sa na repertoári divadla vyskytovali len zriedkavo a navyše v nich účinkovali českí herci. Prvé slovenské profesionálne činoherné predstavenia režíroval český režisér Vilém Táborský a boli to inscenácie hier Hriech a V službe od J. G. Tajovského, Hana od Martina Rázusa, Šrobárova hra Z otroctva vekov a Sedliacka nevesta od Pavla Socháňa.