cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UFO
náhľad|Osamotené [[oblaky podtypu lenticularis svojim tvarom niekedy nadobúdajú vzhľad lietajúcich tanierov]] náhľad|Umelecké stvárnenie UFO (autor: Andrés Nieto Porras) náhľad|Poštová známka z bývalého Sovietskeho zväzu UFO (z 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, skratka UFO alebo pôvodne UFOB; iné názvy: ufo, neidentifikovaný lietajúci objekt, ľudovo lietajúci tanier) je úkaz alebo predmet pozorovaný na oblohe a v atmosfére Zeme, príp. na povrchu Zeme, ktorý neinformovaný alebo neskúsený pozorovateľ – pre dojem, že tento úkaz alebo predmet nemá prirodzený pôvod – pokladá za dopravný prostriedok mimozemskej civilizácie.
Encyklopédia astronómie (1987) ho v presnom zmysle definuje ako „stimul pre jednotlivca al.[ebo] skupinu podať správu o¨objekte pozorovanom na oblohe (prípadne na zemi), schopnom lietať, pre kt.[orý]'' pozorovateľ nevie nájsť prirodzený pôvod a kt. mu svojou záhadnosťou dá dostatočný dôvod na to, aby o ňom podal správu príslušnej organizácií“''. V roku 1953 United States Air Force ako prvé zaviedli výraz Unidentified flying object (skratka UFOB) ako termín označujúci „akýkoľvek vzdušný objekt, ktorý sa svojím správaním, aerodynamickou povahou alebo nezvyčajnými vlastnosťami nezhoduje so žiadnym v súčasnosti známym lietadlom alebo strelou s vlastným pohonom [angl. missile] alebo ktorý nemôže byť s istotou identifikovaný ako známy objekt“, pričom termín „známy objekt“ pre účely tejto definície „zahŕňa balóny, astronomické telesá, vtáky a tak ďalej“.
Výskum
Moderný výskum UFO delí UFO na 6 hlavných kategórií:
Dejiny
Zvláštne úkazy na nebi boli zaznamenané v celej histórii. Niektoré boli vysvetlené ako kométy, či meteory, iné ostali neobjasnené. Armáda Alexandra Veľkého v roku 329 pred Kr. videla „dva strieborné štíty“ na oblohe. 14. apríla 1561 obloha nad Norimbergom v Nemecku bola údajne zaplnená veľkým množstvom valcovitých a guľovitých objektov zdanlivo zapojených vo vzdušnej bitke.
UFO sa v minulosti vysvetľovalo ako zlé znamenia, anjeli, a iné náboženské znamenia. Za nadprirodzený fenomén hodný vedeckého výskumu sa začalo UFO považovať bezprostredne po 2. svetovej vojne, v období keď sa začal rozvíjať letecký priemysel, keď bol vytvorený aj výraz „UFO“ (pozri aj foo fighter).
Pravdepodobne najviac diskutovaným prípadom je prípad z 2. júna 1947 z mesta Roswell v Novom Mexiku v USA. Na oblohe bol vtedy pozorovaný predmet v tvare disku a miestny farmár vraj potom našiel na svojom pozemku vzdialenom asi od Roswellu vrak lietajúceho taniera. Oznámil svoj nález polícii, ktorá spoločne s armádou miesto obkľúčila, vrak odviezla na neznáme miesto a snažila sa celú vec utajiť pred verejnosťou. Ešte dlhé roky potom sa v novinách objavovali články, ktoré prinášali výpovede svedkov, ktorí sa údajne podieľali na výskume vraku a mŕtvej posádky lietajúceho taniera vykonávanom na leteckej základni Wright Field v Daytone. Udalosť sa stala námetom niekoľkých kníh i filmových predlôh, americká armáda dodnes celú záležitosť kategoricky popiera, vyhlasuje ju za výmysel senzáciechtivých novinárov; sama však dodnes niekoľkokrát zmenila oficiálnu verziu toho, čo sa v oblasti naozaj stalo.
Pokusy o vysvetlenie
Vzhľadom na mimoriadny záujem médií boli vládami všetkých zainteresovaných štátov (predovšetkým USA) ustanovené rôzne komisie a výbory, ktoré mali vniesť jasno do otázky pôvodu nevysvetlených fenoménov UFO. Pravdepodobne najväčším z týchto projektov bol Projekt Blue Book, ktorý pod patronáciou a finančným zabezpečením vlády USA v rokoch 1952 – 1970 preskúmal viac ako 10 000 hlásení o výskyte UFO na území USA. Výsledkom tejto veľmi rozsiahlej odbornej štúdie však bolo konštatovanie, že vo viac ako 90 % prípadoch je možné hlásené pozorovania celkom racionálne vysvetliť prírodnými úkazmi. Napriek tomu však ostáva približne 3 % hlásení, pre ktoré nebolo nájdené uspokojivé vysvetlenie a zostávajú dodnes záhadou.
Racionálne vysvetliteľné úkazy
Úkazy, ktoré sa zvyknú označovať ako UFO a majú racionálne vysvetlenie, sú napríklad:
Špekulatívne vysvetlenia
Ak nie je možné vysvetliť nejaký úkaz hore uvedenými možnosťami, často sa naskytnú špekulatívne vysvetlenia, ako napríklad:
Dusenie (nedýchanie)
Mouvement diaphragme respiration.svg. Býva zapríčinené prekážkou v ceste vzduchu do pľúc, spôsobené cudzím predmetom, ktorý čiastočne alebo úplne znepriechodní dýchacie cesty, kŕčovitým stiahnutím hlasiviek s uzavretím hlasivkovej štrbiny v hrtane, alebo poranením horných dýchacích ciest.
Dusenie je pre ľudský organizmus nebezpečný stav, kedy sa postihnutý nemôže nadýchnuť, alebo môže dýchať len čiastočne. V takomto prípade sa vzduch nemôže dostať cez prekážku do pľúc a do krvi, následne celému telu chýba kyslík. Dôsledkami dusenia sú časté poškodenia vnútorných orgánov a v najhorších prípadoch nastáva smrť udusením. Po 3 až 5 minútach bez prístupu kyslíka dochádza k poškodeniu mozgu, ktoré je veľmi vážne a nie je ho možné zvrátiť.
Príčiny dusenia
Najčastejšie postihnutými sú deti a starí ľudia u ktorých je zvýšené riziko prehltnutia cudzích častíc. Ale výnimkou nie sú ani dospelí jedinci. Do hrtana sa dostávajú rybie a iné drobné kosti, fazuľa, hrach, cukríky, mince a rôzne drobné predmety. Vniknutie týchto predmetov do hrtana nastáva pri vdýchnutí, ďalej pri porušenej činnosti záklopky, ktorá má pri prehĺtaní za normálnych okolností uzavrieť vstup do hrtana. Cudzie telesá vnikajú do hrtana najmä vtedy, ak pri jedle človek rozpráva, pri čom sa hrtan nedostatočne uzaviera záklopkou. Drobnejšie cudzie telesá môžu z hrtana vkĺznuť cez priedušnicu až do priedušiek.
Spôsoby dusenia
Rozlišujeme dva typy dusenia:
Príznaky dusenia
Sprevádzajúce príznaky dusenia:
Prvá pomoc pri dusení
Prvá pomoc pri dusení sa má viac krokov. Cudzie teleso v dýchacích cestách dráždi na kašeľ, ktorý má ochranný účel. Ak sa však z hrtana cudzie teleso neuvoľní ani kašľom, môže vzniknúť kŕč hlasiviek, alebo sa upchať priechod do hrtana. Nastáva bezprostredné nebezpečenstvo zadusenia.
Častým dôsledkom nedostatočného prístupu kyslíka je odpadnutie. Vtedy je potrebné postihnutého uložiť do vodorovnej polohy tak, aby sa jeho chrbát nachádzal na zemi. Kľakneme si vedľa neho a dlaňami položenými na sebe sa snažíme prudko zatlačiť na vrchnú časť brucha.
Poslednou možnosťou je kardiopulmonálna resuscitácia (oživovanie). Aj takýmto spôsobom môže dôjsť k vypudeniu cudzieho predmetu. Začíname stláčaním hrudníka a pokračujeme vdychmi v pomere 30:2
Ak sa nám nepodarilo odstrániť cudzí predmet z dýchacích ciest postihnutého, kontaktujeme rýchlu zdravotnú pomoc a to aj v prípade ak postihnutý prestane dýchať, alebo ak dusenie pokračuje aj po uvoľnení dýchacích ciest.
Longfossé
Longfossé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Parc Hosingen
Parc Hosingen je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Clervaux v okrese Diekirch.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dejiny
Od 1 januára 2012, byvalé obce Consthum, Hoscheid a Hosingen tvoria obec Parc Hosingen.
Obyvateľstvo
Parc Hosingen má 3 305 obyvateľov.
Filozofia práva
Filozofia práva je teória princípov (základov, predpokladov) práva a právnej vedy, veda o zdroji, podstate, platnosti, idei a účele, najvyšších normách práva. Zahrňuje všeobecné základy jurisprudencie, dedukciu, definíciu, systematiku a kritiku právnych pojmov a právnych zásad, uvažovanie o spravodlivosti.
Filozofia práva predstavuje pokus o filozofické zdôvodnenie základov a princípov práva, ale aj pokus o filozofické zdôvodnenie idey spravodlivosti. Právo sa pritom skúma aj z logického, aj zo sociologického, etického hľadiska a z hľadiska teórie poznania.
Hegelovská filozofia práva
Hegelovská filozofia práva tvrdí, že každý právny systém stelesňuje ideu, ktorú si daná spoločnosť vytvára o spravodlivosti ako takej. Ďalej tvrdí, že právo občana sa môže uskutočňovať iba v štáte homogénnom a univerzálnom.
Peter Antes
Peter Antes (* 1942, Mannheim, Nemecko je nemecký filozof, predstaviteľ filozofie náboženstva, religionista - islamista.
Fiat 127
Fiat 127 bol automobil vyrábaný talianskou automobilkou Fiat medzi rokmi 1971 až 1983. Bol predstavený ako náhrada Fiatu 850 a jeho produkcia v Európe skončila v roku 1983, kedy bol nahradený Fiatom Uno.
Prehľad
Fiat 127 si rýchlo po uvedení získal obľubu verejnosti, zaradil sa medzi desať najviac vyrábaných osobných automobilov na svete a v Európe dokonca získal titul Auto roku 1972. Ročne sa vyrobilo zhruba 310 000 kusov. Na svoju dobu bol Fiat 127 veľmi moderný, dodával sa v dvojdverovom a neskôr trojdverovom prevedení. Automobil poháňal veľmi novodobý štvorvalcový, kvapalinou chladený motor o obsahu 903 cm³, ktorý poháňal predné kolesá auta. Fiat 127 dokázal vo svojej najvýkonnejšej verzii vyvinúť rýchlosť až na hranici 180 km/h. Celkom sa len v Taliansku vyrobilo 3 779 086 kusov. Okrem Talianska sa 127 vyrábal pod označením SEAT 127 v Španielsku (vedľa dvoj- a trojdverovej verzie sa tu vyrábala i štvordverová), ďalej v Latinskej Amerike, tam sa výroba udržala až do roku 1995.
Postmoderná filozofia
Postmoderná filozofia je prúd súčasnej filozofie tematizujúci zmeny kultúry 20. storočia, v ktorých zahliada predovšetkým zmenu kultúrnej paradigmy.
Predstavitelia
Jean Baudrillard, Cornelius Castoriadis, Gilles Deleuze, Jacques Derrida, Umberto Eco, Paul Karl Feyerabend, Michel Paul Foucault, Jürgen Habermas, Axel Honneth, Jean-François Lyotard, Odo Marquard, Giacomo Marramao, Hilary Putnam, Richard McKay Rorty, Michel Serres, Peter Sloterdijk, Robert Spaemann, Stephen Edelston Toulmin, Gianni Vattimo, Paul Virilio, Albrecht Wellmer, Wolfgang Welsch
Longuenesse
Longuenesse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Monte Titano
Monte Titano je najvyšší vrch v San Maríne, nachádza sa v pohorí Apeniny. Jeho nadmorská výška je 749 m n. m., vrch sa nachádza južne od hlavného mesta.
Podľa legendy, Svätý Marínius založil mesto San Maríno na vápencovej hore. Táto hora má tri vrcholy, na každom je jedna z Troch veží San Marína.
Čenkovce
Čenkovce je obec na Slovensku v okrese Dunajská Streda.
Dejiny
V rokoch 1960-1993 bola začlenená do Zlatých Klasov. V roku 1993 sa odčlenila od Zlatých Klasov.
Peter Tomka
JUDr. Peter Tomka, CSc. (* 1. jún 1956, Banská Bystrica) je významný slovenský medzinárodný právnik a diplomat. Od 6. februára 2012 do 6. februára 2015 bol predsedom Medzinárodného súdneho dvora.
Životopis
Pochádza z Banskej Bystrice. V roku 1979 ukončil štúdium práva na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. V období 1979 - 1986 pôsobil na katedre medzinárodného práva tejto fakulty. V roku 1985 obhájil kandidátsku dizertáciu na tému Kodifikácia medzinárodného práva. V roku 1986 začal pracovať na česko-slovenskom federálnom ministerstve zahraničných vecí, na medzinárodnoprávnom odbore.
Lauzun (Lot-et-Garonne)
Lauzun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Peter Tomka
Organizácia Spojených národov
V období rokov 1991 až 1997 pôsobil najprv na česko-slovenskej a od roku 1993 na slovenskej misii pri Organizácii Spojených národov v New Yorku. V rokoch 1993 a 1994 bol zástupca stáleho predstaviteľa SR pri OSN a od roku 1994 v hodnosti veľvyslanec vedúci stálej misie SR pri OSN. V rokoch 1999 až 2003 bol stály predstaviteľ Slovenskej republiky pri OSN. V rámci Organizácie Spojených národov zastával aj ďalšie významné funkcie. Bol predseda právneho výboru 52. Valného zhromaždenia OSN. V rokoch 19992002 bol členom Komisie pre medzinárodné právo.
Kráľovnina krajková šatka
Kráľovnina krajková šatka (Das Spitzentuch der Königin) je opereta, ktorú skomponoval Johann Strauss ml. Premiéra sa konala 1. októbra 1880 v Theater an der Wien. Libreto napísal riaditeľ Bratislavského divadla Heinrich Bohrmann-Riegen, a na hudobnú scénu ho prispôsobil Richard Genée. Pôvodne chcel Bohrman-Riegen svoje libreto odovzdať Franzovi von Suppé, ten však práve pracoval na operete Donna Juanita a o ďalšie nemal v tej chvíli záujem. Ponúkol ho teda Straussovi. Na libreto pomerne slabej kvality zložil Johann Strauss veľmi dobrú hudbu, ktorej dominujú valčíkové melódie a veľmi pôsobivé je 2. finále. Vďaka kvalitnej hudbe sa opereta dočkala veľmi slušného úspechu.
Peter Tomka
Organizácia Spojených národov
V spore Slovenska s Maďarskom pred Medzinárodným súdnym dvorom v Haagu vo veci Sústavy vodných diel Gabčíkovo - Nagymaros bol slovenským agentom a vedúcim slovenského právneho tímu. Osobne sa zaslúžil za úspech Slovenska v tomto spore.
Lauzun (Lot-et-Garonne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kráľovnina krajková šatka
Obsah
Fiktívny dej sa odhráva v roku 1580 na portugalskom kráľovskom dvore. Vládne kráľ Sebastián I., ale vyžíva sa len v ľúbostných dobrodružstvách a skutočnú moc má v rukách jeho minister. Sebastiánova manželka naňho hľadí s nevôľou a bola by rada, keby sa ujal vlády. Pošle mu teda krajkovú šatku s nápisom: „Kráľovná ťa miluje, ale Ty nie si kráľ“. Šatku stratí a tá sa dostane k básnikovi Cervantesovi. O šatke sa dozvie kráľ a myslí si, že nápis na nej je určený Cervantesovi a preto ho pošle pred súd. Súd básnika uzná za nešťastného blázna a pošle ho do vyhnanstva. Dobrosrdečný básnik skôr než odíde, dokáže kráľovský pár zmieriť a priviesť kráľa k tomu, aby sa vyhlásil za plnoletého a ujal sa konečne vlády.
Peter Tomka
Medzinárodný súdny dvor
V roku 2002 bol Bezpečnostnou radou OSN a Valným zhromaždením OSN zvolený za sudcu Medzinárodného súdneho dvora na deväťročné funkčné obdobie (2003 - 2012). Od 6. februára 2009 je podpredsedom Medzinárodného súdneho dvora na trojročné funkčné obdobie. 6. februára 2012 bol zvolený za predsedu súdu, podpredsedom sa stal Mexičan Bernardo Sepúlveda-Amor.
Lauzun (Lot-et-Garonne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Tomka
Medzinárodný súdny dvor
12. novembra 2020 bol Tomka tretí krát zvolený za sudcu Medzinárodného súdneho dvora. V hlasovaní v Bezpečnostnej rade získal 13 z 15 hlasov, vo vlanom zhromaždení OSN získal 150 zo 193 hlasov. Jeho deväťročné funkčné odbobie začne 6. februára 2021.
V súčasnosti žije v Haagu. Je ženatý, má dve deti.
Albysjöns järnvägsbro
thumb|Stegastein Albysjöns järnvägsbro je trámový most štokholmského metra premosťujúci jazero Albysjön na hranici obcí Huddinge a Botkyrka v švédskej provincii Stockholm.
Most sa nachádza na červenej linke 13 medzi stanicami Masmo v Huddinge a Fittja v Botkyrke. Otvorený bol 1. októbra 1972 súčasne s celým predĺžením červenej linky k oblasti Fittja. Most má 8 polí a jeho celková dĺžka je približne. Mostovka je široká a prechádza ňou dvojkoľajová trať. Na botkyrkskej strane je most ukončený na vyvýšenine, odkiaľ trať pokračuje ďalším, približne dlhým viaduktom smerom k stanici Fittja.
Močiarkovité
Močiarkovité (Viviparidae) sú čeľaď predožiabrých ulitníkov radu Mesogastropoda. Ich ulita je obyčajne stredne veľká, hnedo sfarbená, pravidelne kužeľovito vajcovitá, s okrúhlym ústím aj viečkom. Pravé tykadlo samcov je zhrubnuté a slúži ako kopulačný orgán. Vajíčka prekonávajú časť embryogenézy v pohlavnom trakte samice, takže jej telo opúšťajú už mláďatá s ulitkou.
Na území Slovenska sa vyskytujú 2 druhy, v stojatých vodách na južnom Slovensku sa lokálne vyskytuje močiarka dunajská (Viviparus acerosus) so 4 – 5 cm vysokou ulitou. Je to endemit rieky Dunaj a jeho prítokov. Druhým druhom je močiarka nafúknutá (Viviparus contectus) s výraznými, „nafúknutými“, závitmi.
Zoznam brázd na Slovensku
Zoznam brázd na Slovensku zahŕňa abecedne usporiadané brázdy ako geomorfologické celky, podcelky alebo ich časti.
Turkovský potok
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, na severnom svahu vrchu Čupec (860,0 m n. m.) v nadmorskej výške cca 725 m n. m. Na hornom toku tečie sprvu severozápadným smerom, zľava priberá prítok zo severného svahu Čupca a prítok od osady Poľany a prechodne pokračuje smerom na sever. Preteká osadou Turkov, z pravej strany priberá prítok spod kóty 834,0 m a opäť sa stáča na severozápad, pričom zľava priberá najprv prítok (534,5 m n. m.) z východného svahu Pavlovho vrchu (765,0 m n. m.) a druhý zo severného svahu tohto vrchu. Napokon vstupuje do Turzovskej vrchoviny, do podcelku Hornokysucké podolie, pokračuje severným smerom časťou Vyšný Koniec a na území mesta Turzovka ústi v nadmorskej výške približne 493 m n. m. do Kysuce.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v bejzbale 2005
Majstrovstvá Južnej Ameriky v bejzbale 2005 boli v poradí 11. Majstrovstvá Južnej Ameriky v bejzbale mužov, ktoré organizuje Juhoamerická bejzbalová konfederácia (CONSUBE). Konali sa od 26. novembra3. decembra 2005 v mestách São Paulo a Ibiúna, v štáte São Paulo, v Brazílii, za účasti 5 tímov. Pôvodne bolo príhlásené aj družstvo 🇵🇪. Brazília bola organizátorom juhoamerického šampionátu tretíkrát, keď predtým hostila turnaj v rokoch 1957 a 1968, oba v San Pablo. Všetky zápasy sa odohrali na štadiónoch Estádio Municipal de Beisebol Mie Nishi a Centro de Treinamento Yakult. Svoj šiesty titul získala domáca 🇧🇷 po finálovom víťazstve nad 🇻🇪.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia na Panamerické majstrovstvá 2006, ktoré organizovala Kuba. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Sandra Bernhardová
Sandra Bernhardová (* 6. jún 1955, Flint, Michigan, USA) je americká komička, herečka a speváčka židovského pôvodu.
V roku 1972 bola v rámci dobrovoľníckeho projektu v izraelskom kibuci Kfar Menache.
Pred prezidentskými voľbami v roku 2008 vo svojom vystúpení ostro zaútočila na republikánsku kandidátku na viceprezidentku Sarah Palinovú, keď ju označila za gójsku dievku, varovala ju pred používaním citácií zo Starého zákona počas volebnej kampane, nadávala na nový zákon a uviedla, že ak sa Palinová ukáže na Manhattane, bude skupinovo znásilnená "veľkými čiernymi bratmi."
Cinka Panna
Cinka Panna môže byť:
Komenského ulica
Komenského ulica je ulica:
Bořetín (okres Jindřichův Hradec)
Bořetín je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 104 obyvateľov, z toho 54 mužov a 50 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,5 roka (muži 32,5 roka, ženy 38,8 roka).
Evolúcia
Evolúcia môže byť:
Charles Thomas Kowal
Charles Thomas Kowal (*8. november 1940) je americký astronóm.
Objavil dva mesiace Jupitera: Leda v roku 1974 a Themisto v 1975, aj keď bol neskôr stratený a znovuobjavený až v roku 2000.
Objavil planétku/kométu 2060 Chiron v 1977.
Mimo Chirona objavil, alebo bol spoluobhaviteľom početných ďalších planétok, včítane atena 2340 Hathor, apollony 1981 Midas, 2063 Bacchus, 2102 Tantalus, a (5660) 1974 MA, amorov 4596 1981 QB a 4688 1980 WF a trojanov 2241 Alcathous a 2594 Acamas.
Objavil niekoľko supernov v iných galaxiách, objavil, či bol spoluobjaviteľom niekoľkých komét, včítane periodických ako 99P/Kowal, 104P/Kowal, 134P/Kowal-Vávrová, 143P/Kowal-Mrkos, 158P/Kowal-LINEAR (a Chiron mal kometárny opis 95P/Chiron).
Kowal obdržal James Craig Watson Medal v roku 1979.
Vincent Hložník
náhľad|Vitráže od Vincenta Hložníka v obci [[Zborov nad Bystricou]] Vincent Hložník (* 22. október 1919, Svederník – † 10. december 1997, Bratislava) bol slovenský maliar, grafik, ilustrátor, sochár a pedagóg, predstaviteľ expresionizmu. Patrí medzi najvýznamnejších predstaviteľov slovenského výtvarného umenia, generácie umelcov druhej svetovej vojny, mladej avantgardy. Ilustroval vyše sto diel svetovej i národnej literatúry. Vo svojej tvorbe reagoval najmä na udalosti druhej svetovej vojny a hovorí o nej v dokumentárnom filme Vincent Hložník z cyklu Profily, ktorý realizovala Slovenská televízia Bratislava v roku 1994 (scenár Tatiana Syneková, réžia Fedor Bartko).
V ankete RTVS Najväčší Slovák v roku 2019 sa umiestnil na 50. mieste.
Detstvo
Narodil sa 22. októbra 1919 vo Svederníku (okres Žilina) v rodine Imricha Hložníka a Márie Hložníkovej, rodenej Puškárovej, ako najstaršie z piatich detí. Jedným zo súrodencov bol aj maliar Ferdinand Hložník. Detstvo prežil v okolí rieky Váh. Už ako chlapec rád kreslil a v štrnástich rokoch si už zvolil autorskú signatúru.
Štúdium
V roku 1926 začal navštevovať ľudovú školu vo Svederníku a o päť rokov neskôr (1931) nastúpil na meštiansku školu v Žiline. V roku 1933 začal v tomto meste navštevovať reálne gymnázium, kde ho učil kreslenie prof. Zdeněk Balaš, ktorý v ňom okamžite objavil talent.
V roku 1937 – 1942 Hložník nastúpil na Uměleckoprůmyslovú školu v Prahe (špeciálna škola pre kresbu a maľbu) u profesorov Františka Kyselu a Josefa Nováka (1941 – 1942). Školu absolvoval obhájením diplomovej práce na tému „Cirkus“ (figurálna kompozícia „Krasojazdkyňa na koníkovi“ a „Starý komediant“ – šesť tabúľ z leptaného a matovaného skla s celkovým rozmerom 300 x 200 cm). Spolu s ním študovali Viera Horáčková, Ota Janeček, Arnošt Paderlík, Václav Plátek, Zdeněk Seydl a ďalší. Býval v Hradčanskej koleji (1937 – 1939), krátky čas na priváte a v Štefánikovej koleji (1939 – 1942).
Česká kultúra a výtvarné umenie zvlášť sa v tomto období hlásilo k novým smerovaniam, popri ktorých vznikali významné spolky a skupiny. Výrazne v týchto rokoch rezonovali napríklad umelecké zoskupenia Sedm v říjnu a Skupina 42. Okrem českých umelcov boli v tomto dianí zapojení aj slovenskí maliari, ktorí sa pohybovali v prostredí Umeleckej besedy a boli blízki najmä Skupine 42. Boli to Cyprián Majerník, Bedrich Hoffstúdter, Ján Želibský a Július Nemčík. Najvýraznejšou určujúcou postavou medzi nimi bol maliar Cyprián Majerník. Majerník i Hložník mali k sebe veľmi blízko. Akýmsi symbolom sa u nich stáva postava Dona Quijota a téma vtedajšej neľahkej doby. Na Hložníka zapôsobila aj výstava Cypriána Majerníka v Pražskej Umeleckej besede v roku 1940.
V rokoch 1945 – 1949 bol členom pražského spolku Mánes, v roku 1945 sa stal zakladajúcim členom Skupiny výtvarných umelcov 29. augusta. V roku 1948 absolvoval študijný pobyt v Taliansku.
V rokoch 1952– 1972 pedagogicky pôsobil na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, v období rokov 1960 – 1964 tu zastával funkciu rektora. V období normalizácie, v roku 1972, bol z politických dôvodov nútený školu opustiť a začal pôsobiť ako umelec vo voľnom povolaní.
V roku 2009 rodina V. Hložníka darovala Žilinskému samosprávnemu kraju jeho 799 diel a v Považskej galérii umenia bola otvorená stála expozícia jeho tvorby.
Tvorba
Tvorba Vincenta Hložníka je bohatá. Venoval sa maľbe, grafike, knižnej ilustrácii a je aj autorom výtvarných realizácií v architektúre. Jeho diela venované postaveniu človeka vo svete mali vždy výrazný humanistický, etický a sociálny charakter, ktorý tak určil autorov trvalý príklon ku expresívnemu figurálnemu prejavu.
Začiatky tvorby
Vincent Hložník začínal na pražskej „umprumke“ v ateliéri všeobecnej a neskôr špeciálnej školy kreslenia a maľby pod vedením prof. Františka Kyselu. Veľa kreslil aj nad rámec školských povinností, zachytával Prahu štetcom, perom a neustále ho inšpirovalo mestské prostredie. Hložníkova prvá výstava na Slovensku bola v roku 1942 v Dome umenia v Bratislave. Vincent Hložník tu ukázal niečo nové: kompozíciu v disharmóniách, ktoré akcentujú expresívny účinok motívu; obnažil anatómiu figúr, deformoval kĺby, nadsadzoval figúry.
Hložník bol výborný kresliar. Dokladuje to množstvo samostatných i kolektívnych výstav doma a v mnohých krajinách Európy, Ameriky a Ázie. Osobitné postavenie v jeho tvorbe mala ilustrácia. Ilustroval vyše tristo kníh, hlavne pre deti, ale aj literatúru pre dospelých.
Sakrálna ikonografia patrí k vrcholom jeho tvorby. Hložník svoje dielo kategorizoval do výtvarných cyklov. Vytvoril litografický cyklus Človek, Fašizmus, Povstanie, Transport, cyklus drevorytov Atómový teror či sériu obrazov Storočie malomocných a cyklus kresieb k ústave.
Úctivo sa vyjadroval k slovenským výtvarným umelcom a mal rád predovšetkým tvorbu Ľudovíta Fullu, Miloša Bazovského, Martina Benku a Kolomana Sokola. Jeho cykly zjavení anjelov a zvieracích svetov, chorých interiérov sú veľmi známe. Svoje posolstvo predstavuje zložitou formou.
Pedagogická éra
Na základe listu a prosby Rudolfa Pribiša sa rozhodol pre pedagogické pôsobenie na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave. Od roku 1952 – 1972 pôsobil na VŠVÚ v Bratislave ako pedagóg a vedúci Oddelenia voľnej grafiky (pôvodne Oddelenie grafiky) a knižnej ilustrácie, jeden rok ako spoluzakladajúci pedagóg a vedúci oddelenia monumentálneho maliarstva. 1955 – 1959 – prorektor VŠVÚ v Bratislave (rektorom bol prof. Jozef Kostka).
Charakteristika celoživotnej tvorby
Jeho dominantnou témou bolo povstanie človeka v jeho svete. Vincent Hložník ju realizoval vo viacerých výtvarných druhoch a technikách. Napriek sa jeho dielo nedá zredukovať na niekoľko okruhov s pevnou tematickou skladbou. Prekvapoval novou invenciou, a to tak v námetovej, ako aj vo významovej zložke diela. Inšpiráciu čerpal zo svojich snov, intelektuálneho zázemia, ale aj z každodenného života. Predovšetkým jeho pričinením nadobúda slovenské umenie črty morálnej a profesionálnej zodpovednosti so zdôraznením intelektuálnej individuality tvorcu.
Vincent Hložník, zakladateľ slovenskej modernej grafiky, zomrel 10. decembra 1997 vo veku sedemdesiatosem rokov v Bratislave.
Diela
Vincent Hložník patrí k medzivojnovej generácii, ktorá v druhej vlne moderny etablovala moderný výraz. V jeho tvorbe nachádzame podnety z európskeho umenia aj domácej avantgardy. V ranom období Hložník prijíma odkaz Picassa a expresionizmu (40. roky). V 50. rokoch sa viac sústredil na grafiku, ktorá so sebou prinášala humanizmus a kritický realizmus. V tomto období vzniká rad jeho cyklov, na ktorých možno sledovať jeho štýlový vývoj. Ten vtedy smeroval k neosurrealizmu a abstrakcii, v 60. rokoch dovedenej až po samú hranicu. Ani teraz úplne neopúšťa figuratívnosť. Postupne sa k nej vracia a formuje si novú výtvarnú reč. U Hložníka je typické vzájomné ovplyvňovanie maľby a grafiky. Grafika je ale viac dynamická a má väčšiu otvorenosť, miestami je až dokumentom aktuálnej situácie.
V nemalej miere sa tiež podieľal na známkovej tvorbe. Jeho známky Býci, Nad Tatrou sa blýska či List z Apokalypsy boli vytlačené v pražských tlačiarňach. Jeho známku Veľká noc vydala Slovenská pošta len nedávno, 15. marca 2007.
Výstavy
Počas života mal viacero domácich i zahraničných samostatných výstav, napr. v Bratislave (1942, 1943, 1948, 1949, 1957, 1962), Budapešti (1957), Mexiko City (1958) a Londýne (1965). Súborné výstavy mu Slovenská národná galéria zorganizovala v rokoch 1975 a 1984.
Diela Vincenta Hložníka sú zastúpené vo všetkých slovenských verejných a štátnych galériách. Napr. v Považskej galérii umenia v Žiline je stála expozícia predstavujúca výber z jeho celoživotnej maliarskej tvorby od 40. rokov až po druhú polovicu 90. rokov 20. storočia. Výraznú časť diel do zbierky galérie venovala manželka výtvarníka Viera Hložníková.
Ocenenia
Vincent Hložník získal za svoje dielo množstvo významných ocenení doma aj v zahraničí. V roku 1992 mu udelila medzinárodná porota cenu Prix d´honneur za grafiku.
Triesen
Triesen je tretia najväčšia obec v Lichtenštajnsku. V meste nájdeme niekoľko kostolov z 15 storočia. Mesto má 4 502 obyvateľov ( 2003 ).
Antiochos z Askalónu
Antiochos z Askalónu († 68 pred Kr.) bol grécky filozof, scholarch Novej Akadémie. Učiteľ Cicerov. Mal značné sklony k eklekticizmu a zdôrazňoval príbuznosť medzi učením Platonovým, Aristotelovým a stoickým.
Vladislav Vančura
Vladislav Vančura (* 23. jún 1891, Háj ve Slezsku – † 1. jún 1942, Praha) bol český spisovateľ, dramatik, filmový režisér, pôvodným povolaním lekár.
Pracoval ako lekár v Zbraslavi (od roku 1974 časť Prahy).
Bol členom a prvým predsedom Devětsil (1920), prívržencom poetizmu. Od roku 1919 publikoval v mnohých časopisoch – Červen, Kmet, Host, Panorama. Bol predsedom českej filmovej spoločnosti.
Počas okupácie viedol spisovateľskú sekciu "Výboru inteligence" – ilegálna odbojová organizácia pri Národnom revolučnom výbore. V máji 1942 bol zatknutý počas heydrichiády a 1. júna popravený v Kobylisách.
Literárne dielo
Jeho prozaické dielo je ovplyvnené prvou svetovou vojnou, expresionizmom, obsahuje celý rad experimentov – hľadá nové spôsoby umeleckého vyjadrenia. Pre jeho diela je typický špecifický jazyk a sloh, ktorý napodobňuje vetnú stavbu starej češtiny, usiluje sa o zvukomaľbu. Vančurov literárny jazyk je celkovo bohatý.
Vančura napísal ešte niekoľko próz tohoto typu:
Vesprém
Vesprém (historicky, ) je mesto v západnom Maďarsku v Bakonskom lese. Je hlavným mestom Vesprémskej župy.
Má rozlohu 12 693 ha a žije tu obyvateľov .
Priemysel textilný, strojársky, obuvnícky, potravinársky. Je to dopravná križovatka. V meste sú architektonické pamiatky, múzeá a univerzita (1949).
Názov
Názov Vesprém pochádza zo slovenského osobného mena Bezprěmъ (meno je bohato doložené v textoch; jeho význam: násilný, opovážlivý, neznášanlivý; porov. staročeské bezpřěmný). Ešte v 16. storočí bol názov Bezperim a ešte v 20. storočí miestni Slováci mesto volali Bezperín.
Eduard Kokojty
Eduard Džabejivič Kokojty (oset. Кокойты Джабейы фырт Эдуард, rus. Эдуа́рд Джабе́евич Коко́йты, * 31. október 1964, Cchinvali, Gruzínsko) je politik vystupujúci ako prezident medzinárodne neuznanej republiky Južné Osetsko, jednostranne vyhlásenej v severnej časti Gruzínska.
Bol členom sovietskeho zápasníckeho tímu. Pred rokom 1989 bol v Cchinvali prvým sekretárom sovietskeho Komsomolu, mládežníckej organizácie sovietskej komunistickej strany. V roku 1992 sa presťahoval do Moskvy a stal sa podnikateľom. V roku 2001 sa vrátil do Južného Osetska a bol zvolený za prezidenta vzniknutej separatistiskej republiky, ktorá vyhlásila nezávislosť od Gruzínska. V novembri 2006 bol znovuzvolený za prezidenta Južného Osetska, ale jeho opozícia zorganizovala paralelné voľby, v ktorých zvíťazil bývalý juhoosetský premiér Dmitrij Sanakojev.
Patrí medzi tvrdých zástancov nezávislosti Južného Osetska na Gruzínsku. Pred prezidentskými voľbami v roku 2006 vyhlásil, že gruzínsko-osetský konflikt nie je medzietnický, ale politický, spôsobený gruzínskou snahou nadradiť normy západnej demokracie nad "tradičné kaukazské právo". Pri niekoľkých príležitostiach kritizoval misiu OBSE v regióne a bez dôkazov ju obvinil, že jej aktivity sú údajne spojené s gruzínskou tajnou službou.
La Neuville-Bosmont
Poloha
La Neuville-Bosmont má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
La Neuville-Bosmont má 177 obyvateľov (2009).
Zvolen (rozlišovacia stránka)
Zvolen môže byť:
Medové týždne (House)
Medové týždne (anglicky: Honeymoon) je dvadsiata druhá a zároveň posledná epizóda z prvej série seriálu Dr. House. Prvýkrát ju odvysielala FOX Broadcasting Company 24. mája 2005.
Dej
House súhlasí s tým, že bude liečiť manžela svojej bývalej priateľky Stacy. Stacy dohodla stretnutie jej manžela s Houseom v reštaurácii. Ten, aby ho mohol liečiť, ho omámil chloralhydrátmi. Tím však pociťuje, že House vystavuje Marca (manžela Stacy) neobvykle silným neetickým postupom, ako odvetu za to, čo sa stalo Houseovi s jeho nohou. Po sérii testov sa stále nedarí nájsť akýkoľvek problém. House ho napriek tomu nechá operovať. Operácia však zistí iba zväčšený močový mechúr. House si ale vyžiada záznamy operácie a v noci ich študuje. Všimne si, že Marc trpí žalúdočnou epilepsiou. Marcovi odumierajú mozgové bunky. Foremanova verzia je, že je to spôsobené encefalitídou alebo Alzheimerovou chorobou. House pošle Chasea a Foremana k Marcovi domov, aby zistili príčiny ochorenia. Medzitým Cameronová vylúči Alzheimera. Zisťuje taktiež aký bol House pred svalovým infarktom. Marcovi vyšetria mozog a spravia test pamäti. Nič sa však nezistí. Testy ukazujú, že je dokonale zdravý, avšak umiera. Postupne ochrnie. Pri záchvate paniky skoro prestane dýchať. Aby si House potvrdil diagnózu, musí vyvolať u Marca záchvat. Ten to však odmieta. Stacy mu ale chce zachrániť život a Housea prehovára. Ten najprv odmieta, ale nakoniec ho prehovorí. House sa chystá vyvolať u Marca záchvat, ale tím mu v tom zabráni. House ale odvedie ich pozornosť a podarí sa mu podať injekciu. Záchvat sa po chvíli dostaví a je potrebné odobrať moč. Vypadne však katéter a tak House musí odobrať moč priamo z močového mechúra. Testovaním moča sa potvrdí Houseova diagnóza, že má Marc porfýriu. Stacy povie Houseovi, že on bol ten pravý a vždy bude, ale že zostáva s Marcom. Ku konci epizódy hovorí s Houseom Cameronová, ktorá mu vraví, že si myslela, že nikdy nemiloval, ale že sa zmýlila, že len nemiloval ju. Keďže sa Marc musí na porfýriu liečiť, navrhla Cuddyová Stacy pozíciu právnika nemocnice a tá ju s Houseovým súhlasom prijala.
Animals (album)
Animals je konceptuálny štúdiový album britskej progresívnej rockovej skupiny Pink Floyd. Zároveň je dvanástym albumom v diskografii skupiny.
Vydaný bol 23. januára 1977 v Spojenom Kráľovstve a 2. februára 1977 v USA. Aj keď bol album relatívne úspešný v USA, kde dosiahol tretiu priečku v rebríčku Billboardu, zo strany hudobnej kritiky ako aj po komerčnej stránke je označovaný za určité sklamanie aj vzhľadom na úroveň prechádzajúcich albumov skupiny: Dark Side of the Moon a Wish You Were Here. V amerických rebríčkoch sa album udržal iba šesť mesiacov.
Autori
Animals bol prvým albumom skupiny Pink Floyd, ktorý je po autorskej stránke v plnej miere dielom basgitaristu, speváka a textára Rogera Watersa. Spevák a gitarista David Gilmour sa autorsky podieľal iba na skladbe „Dogs". Sú tu piesne, ktoré vznikali ešte pred nahrávaním Wish You Were Here. Skladba „Dogs“ sa pôvodne nazývala „You Gotta Be Crazy“ a prvá časť skladby „Sheep“ bola zas hrávaná na koncertoch skupiny pod názvom „Raving and Drolling“. Pravdepodobne aj vylúčenie týchto dvoch songov z nahrávania Wish You Were Here bolo podnetom naštrbenia vzťahov medzi Gilmourom a Watersom. V období nahrávania dochádzalo k prvým náznakom vznikajúceho napätia medzi členmi skupiny. Animals bol prvým albumom, kde neboli diela klávesistu skupiny Ricka Wrighta.
Koncepcia a skladby albumu
Svojou koncepciou album silne pripomína Zvieraciu farmu z knihy Georga Orwella. Každá z troch hlavných skladieb odráža vieru v triedny systém, ktorý je v kapitalistickej spoločnosti. Sú o troch druhoch, skupinách zvierat, ktoré majú ľudské vlastnosti podobne ako v spomínanej knihe:
Tieto tri skladby sú ohraničené dvoma časťami Rogerových pesničiek, ktoré venoval svojej vtedajšej manželke Caroline: „Pigs on the Wing Part I.“ a „Pigs on the Wing Part II.“. Obidva tieto party sú v kontraste s nenávistne ladenými skladbami v strede albumu, akoby chceli naznačiť myšlienku, že ich téma a spojitosť dokáže pomôcť prekonať naznačené rozdiely.
Obal albumu
thumb|Héliom naplnené prasa medzi komínmi elektrárne v [[Battersea]] Obal navrhol Storm Thorgerson. Obrovské prasa, známe aj pod menom Algie, naplnené héliom bolo skutočne vypustené a odfotografované nad Battersea Power Station dokonca trikrát. Prvý deň mali pre každý prípad k dispozícii ostreľovača. Thorgenson ostreľovača považoval iba za akúsi poistku a na druhý deň fotografovania (3. decembra, 1976) ho neprizval. Ako na potvoru v tento deň nevydržali kotviace laná, ktoré prasa pridržiavali. Nakoľko nebol po ruke nikto ozbrojený, kto by ho mohol skoliť, prasa sa pustilo slobodne letieť do modrého neba. Týmto došlo k ohrozeniu letových zón k letisku Heathrow, ktoré muselo pozastaviť prevádzku. Bola prizvaná policajná helikoptéra, ktorá sa bez úspechu vrátila, nakoľko prasa nabralo výšku 1 524 metrov, čo bolo vtedy nad jej možnosti. Piloti približujúcich sa lietadiel dostali výstrahu, že sa v ich letovej dráhe môže vyskytnúť obrovské ružové prasa. Neskôr ho zaregistrovali vojenské radary v blízkosti Chathamu v Kentskom grófstve vo výške 5 500 metrov ako letí ďalej na východ smerom na Nemecko. Prasa, bez väčšieho poškodenia, nakoniec pristálo v poli v meste Chatham, asi 50 kilometrov od Londýna, no letieť ho videli aj nad prielivom La Manche, takže prekonalo pomerne dlhú trasu. Po oprave ho vypustili do vzduchu tretí raz.
S výslednými fotografiami neboli autori spokojní. Príliš pekná modrá obloha z tretieho dňa nebola vhodná tak sa nakoniec rozhodli pre koláž fotografií elektrárne so zamračenou oblohou z prvého dňa a prasaťa z tretieho dňa.
Publikovanie albumu
Originálne vydanie albumu vydavateľstvom Columbia Records v USA a Harvest Records v Spojenom kráľovstve bolo neskôr digitálne remastrované na CD v roku 1994 firmou EMI v UK, roku 1997 bola vydaná zvukovo vylepšená digitálne remastrovaná verzia firmou Columbia Records v USA, Kanade, Austrálii, Južnej Amerike a Japonsku. Vynovené vydanie bolo vydané v apríli roku 2000 firmou Capitol Reacords. Firma EMI vydala v Kanade, Austrálii, Južnej Amerike a Japonsku vynovené vydanie z roku 1997 s ilustračnými obrázkami z jej európskej edície.
Longueville (Pas-de-Calais)
Longueville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šerák
Šerák je významný vrchol v Hrubom Jeseníku v Česku.
Poloha
Šerák sa nachádza v Hrubom Jeseníku, v geomorfologickom podcelku Keprnická hornatina, na historickej hranici Moravy a Českého Sliezska. Turisticky atraktívne miesto sprístupňuje lanovka z Ramzovského sedla a Chata Jiřího na vrchole. Vrch je súčasťou CHKO Jeseníky a NPR Šerák-Keprník. Vrcholom prechádza hlavné európske rozvodie medzi Baltským a Čiernym morom.
Rázsochy s vrcholom Šeráka tvoria severné zakončenie hlavného jesenického hrebeňa. Na západe klesajú svahy cez Mračnou horu do Ramzovského sedla, ktoré oddeľuje Hrubý Jeseník od Rychlebských hôr. Na juhu pokračuje hlavný hrebeň Keprníkom k Červenohorskému sedlu.
Červené námestie
Červené námestie je najznámejšie námestie v hlavnom meste Ruskej federácie – Moskve. Námestie oddeľuje Kremeľ, bývalú kráľovskú pevnosť a dnešné sídlo ruského prezidenta od moskovskej obchodníckej štvrti, známej ako Kitajgorod.
Keďže všetky dôležité moskovské ulice sa stretávajú práve tu, na Červenom námestí, hovorí sa o ňom ako o hlavnom námestí Moskvy i celého Ruska.
Dejiny
Na mieste kde sa rozprestiera dnešné Červené námestie, kedysi stálo množstvo drevených budov. Cár Ivan III. však rozhodol svojim nariadením z roku 1493 o ich zbúraní, pretože predstavovali riziko vzniku požiaru. Novootvorené námestie, známe ako „požiar“ (rus.: Пожар - Požar), sa postupne stalo hlavným moskovským trhoviskom. Neskôr slúžilo ako dejisko rôznych slávností a príležitostne sa tu konalo korunovanie ruských cárov. Rokmi bolo námestie zastavané rôznymi významnými budovami a využívané všetkými ruskými vládami ako dejisko oficiálnych štátnych ceremónií.
thumb|left|Bohatá história sa premietla aj do tvorby mnohých umelcov
Červené námestie nepomenovali ani podľa farby tehál, ktoré ho lemujú, ani vďaka spojeniu komunistickej ideológie s červenou farbou. Ruské slovo красная (krasnaja) znamená síce „červená“, ale zastarano „krásna“.
Meno Krásne námestie dostalo v súvislosti s Chrámom Vasilija Blaženého (alebo Pokrokovský Chrám), ktorý bol dokončený za vlády cára Ivana IV. Hrozného v roku 1561 ako pamiatka víťazstva nad Kazaňským chanátom v roku 1552. Predpokladá sa, že námestie získalo svoje terajšie meno, ktoré nahradilo starý názov Požar, v 17. storočí.
Počas éry Sovietskeho zväzu hralo Červené námestie dôležitú úlohu – okrem miesta oficiálnych príhovorov vládnych predstaviteľov a štátnych osláv, to bolo aj miesto okázalých vojenských prehliadok. Mnohé budovy boli zbúrané, medzi nimi Kazaňská katedrála a Iverská kaplnka, aby mali ťažké vojenské vozidlá priestor na manévrovanie. Existovali aj plány na odstránenie jednej z najznámejších a najkrajších moskovských budov - Chrámu Vasilija Blaženého.
Traduje sa historka, podľa ktorej Lazar Kaganovič, Stalinov spolupracovník, zodpovedný za plán rekonštrukcie Moskvy, priniesol Stalinovi maketu námestia a snažil sa mu vysvetliť ako katedrála zavadzia pri premávke a prehliadkach. Keď ju Kaganovič vyrval z makety námestia, Stalin sa iba pozrel a vyslovil jeden zo svojich slávnych výrokov: ''Lazar! Daj ju späť!''
Dve najvýznamnejšie vojenské prehliadky sa na námestí konali v rokoch 1941 a 1945. Prvá sa konala vtedy, keď nacistického Nemecka obliehali Moskvu a sovietski vojaci odchádzali do bojov na frontové línie. Druhá, Víťazná prehliadka sa konala na konci vojny, keď spolu s víťaznou Červenou armádou námestím pochodovali aj tisícky nemeckých vojnových zajatcov.
V roku 2005 sa 2. júla na Červenom námestí konal jeden zo série koncertov Live 8, zameraných na podporu afrických krajín trpiacich chudobou.
thumb|right|Budova štátneho historického múzea
Pamiatky
Červené námestie patrí medzi prvé miesta, kam sa vyberie turista, ktorý je na návšteve Moskvy. Každá z budov na ňom je svojim spôsobom legendou. Jednou z nich je Mauzóleum Vladimíra Iľjiča Lenina, kde je uložené zabalzamované telo zakladateľa Sovietskeho zväzu Vladimíra Iľjiča Lenina. Neďaleko sa nachádza už spomínaný Chrám Vasilija Blaženého (pred ním je umiestnený pamätník Mininovi a Požarskému, ktorý kedysi stál uprostred námestia) a paláce a katedrály Kremľa. Na východnej strane námestia sa nachádza obchodný dom GUM a vedľa neho je obnovený Chrám Ikony Matky Božej Kazanskej. Na severnej strane námestia je Štátne historické múzeum.
Eschen
Eschen je obec v Lichtenštajnsku. Počet obyvateľov je 4 012 ( 2005 ) a jeho katastrálne územie je veľké 10,3 km².
Plotosidae
Plotosidae je čeľaď rýb z radu sumcotvaré (Siluriformes).
Stredoázijské hry
Dejiny
Prvé hry boli usporiadané v Taškente v roku 1995. Zúčastnilo sa ich všetkých 5 stredoázijských krajín: Kazachstan, Kirgizsko, Tadžikistan, Turkménsko a Uzbekistan, ktoré súťažili v dvanástich športoch. V roku 1999 sa hier zúčastnila aj jedna východoázijská krajinaTaiwan. V rokoch 2001, 2007 a 2009 sa hry neuskutočnili. Najbližšie hry by sa mali uskutočniť v roku 2015 v zatiaľ nešpecifikovanom meste.
Balzers
Balzers je obec v Lichtenštajnsku. Obec má 4 420 obyvateľov ( 2005 ). Obec stojí pri rieke Rýn.
Dejiny
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 842. Obec sa skladá z dvoch častí: Palazoles a Meilis.
Lavardac (obec)
Lavardac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Choluteca
Choluteca môže byť:
Boris Vian
Boris Vian (* 10. marec 1920, Ville-d’Avray, Francúzsko – † 23. jún 1959, Paríž) bol francúzsky spisovateľ, básnik a hudobník píšuci tiež pod pseudonymom Vernon Sullivan.
Vzdelával sa na École Centrale Paris. V rokoch 1941 - 1946 pracoval ako inžinier v Association Française de Normalisation. Od roku 1952 bol členom College of Pataphysicians. Od roku 1954 pôsobil ako umelecký riaditeľ vydavateľstva Philips Recording Co., po piatich rokoch prešiel do Barclay Recording Co.
Jeho práce boli často veľmi kontroverzné, ale jeho písanie a hranie jazzových piesní mu získali obdiv od mnohých slávnych mien.
Dielo
posmrtne vydané diela
Hydróbiovité
Hydróbiovité (lat. Hydrobiidae) je čeľaď predožiabrých ulitníkov radu Mesogastropoda. Majú menšiu, svetlejšie sfarbenú ulitu s oválnym až vajcovitým ústím i viečkom.
Na Slovensku žije 6 druhov z čeľade hydróbiovité (bez zahrnutia taxónu bitýniovité) :
Budeč (okres Jindřichův Hradec)
Budeč je obec v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 230 obyvateľov, z toho 118 mužov a 112 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 37,8 roka, ženy 41,7 roka).
Longvilliers (Pas-de-Calais)
Longvilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gamprin
Gamprin je obec v Lichtenštajnsku. Má 1 463 obyvateľov ( 2006 ). V meste je postavený kostol sv. Márie z roku 1481.
Frederik Ruysch
Frederik Ruysch (* 23. marec 1638, Haag, Holandsko – † 22. február 1731, Amsterdam) bol holandský anatóm a botanik. Jeho dcérou bola maliarka Rachel Ruyschová.
Život
Od roku 1685 pôsobil ako profesor botaniky na Athenaeum Illustre v Amsterdame a riaditeľ botanickej záhrady.
Mikuláš Jacquin po ňom pomenoval rastlinný druh Ruyschia z čeľadi Marcgraviaceae.
Dielo
Frederik Ruysch má v Medzinárodnom registri mien rastlín skratku Ruysch.
Zdeněk Adla
Zdeněk Adla (* 1. jún 1910 Záryby pri Brandýse nad Labem - † 29. august 1990, vlastným menom Zdeněk Dlhý) bol český spisovateľ, novinár, knižný grafik a ilustrátor.
V 30. rokoch pracoval ako grafik pre KSČ, po vojne sa stal novinárom a tvorcom literatúry pre mládež. Bol dlhoročným šéfredaktorom časopisu Mateřídouška.
Chór vážskych muzikantov
Chór vážskych muzikantov, známy aj ako CHVM je slovenskou undergroundovou skupinou, ktorá bola v 80. rokoch lídrom trenčianskej hudobnej scény. Skupina, ktorá funguje takmer v nezmenenej zostave, ovplyvnila alternatívne skupiny akými boli aj Bez ladu a skladu. Napriek svojmu alternatívnemu charakteru má za sebou vystúpenia na najväčších slovenských festivaloch ako Pohoda, či Hodokvas.
Roky 1980-1983
Skupina, pôvodne nazvaná ako The We, vznikla v r. 1980. Za jej vznikom stáli gymnaziálni študenti, ktorí si svoje prvé hudobné pokusy nahrávali sami v pivnici. Pôvodnú zostavu tvorili absolventi ľudových škôl Julo Berith (gitara, spev), Paľo Grman (klávesy), Rasťo Dobranský (basgitara), tiež však Ľuboš Dzúrik (bicie), Miro Puna (spev, generátor) a Robo Kútny (spev v angličtine).
Po zohratí jednotlivých členov došlo aj k malým personálnym zmenám, pričom prvý koncert, s Dzúrikom ako basgitaristom, Dobranským ako bubeníkom a novým členom Peťom Hevierom (trúba), absolvovala skupina v r. 1981, pol roka od svojho vzniku. V tom čase kapela vystupovala pod názvom Yellow Dodo and Co., neskôr sa premenovala na Weco. Prvý koncert zaznamenal u publika pozitívne ohlasy, avšak kapela bola odpojená od elektrického prúdu politickým pracovníkom Stanom Malinovským a následne na to obvinená z propagácie fašizmu. Udialo sa tak na základe prestrojenia skupiny, ktorá vystupovala v čiernych oblekoch, úzkych kravatách, bielych ponožkách a tmavých okuliaroch. O päť rokov neskôr takto vystúpila iná undergroundová legenda, Bez ladu a skladu. Skupina bola nútená dočasne sa odmlčať.