cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kráľovský palác na Bratislavskom hrade
Baroková prestavba
Po prekonaní vnútorných a zahraničných problémov novonastúpenej panovníčky dala v roku 1743 Mária Terézia pokyn na prestavbu paláca. Tá sa týkala predovšetkým dispozície vnútorných priestorov. Jej prvým realizátorom bol viedenský architekt Giovanni Battista Martinelli. Keď v roku 1757 zomrel, jeho pokračovateľom sa stal významný rakúsky architekt Franz Anton Hillebrandt, v tom čase už hlavný architekt Uhorskej kráľovskej stavebnej komory a osvedčený autor viacerých honosných prestavieb cisárskych rezidencií. V rokoch 17611762 vykonal úpravy aj na projekte prestavby Bratislavského hradu od svojho predchodcu.
V duchu módnych trendov barokového slohu sa v rokoch 17621765 realizovala i prestavba paláca. Zriadili sa miestnosti slúžiace k väčšiemu pohodliu osadenstva – zábavné kabinety, knižnica, obrazová galéria. Úpravy sa dotkli aj slávnostnej sály, schodísk (hlavné, slávnostné schodisko bolo zmenené za priestrannejšie, zalamované, čím dostalo monumentálny výraz zachovaný v podstate dodnes; zaklenuté bolo stúpajúcou klenbou, na ktorej sú štukové rokokové ornamenty), chodieb ako aj súkromných komnát kráľovnej, jej manžela Františka Štefana a ich rodinných príslušníkov.
V ďalšej fáze pristúpil Hillebrandt k prestavbe hlavnej fasády paláca, ktorá sa týkala predovšetkých architektonických detailov – zmenil sa tvar okien, výrazným architektonickým prvkom hlavného priečelia sa stal široký balkón nesený barokovými volútovými konzolami, na ktorý sa vstupovalo zo slávnostnej siene, novú podobu dostali prístavby strážnic na čestnom nádvorí. Vedúcim stavebných prác Hillebrandtovej prestavby bol bratislavský mešťan a stavebný majster František Karol Römisch.
Výzdoba interiérových častí bola výsledkom práce niekoľkých umelcov. Na výzdobe kráľovskej kaplnky sa podieľal viedenský maliar Johann Karl Auerbach (autor štukovej výzdoby), nástropnú fresku a nový obraz pre hlavný oltár namaľoval Joseph Hauzinger. Autormi fresiek v niektorých palácových miestnostiach boli Johann Dietrich a Gaspach Sambach.
1. januára 1766 sa do paláca nasťahoval Alberta Sasko-Tešínsky so svojou manželkou, ktorý sa v Bratislave ujal funkcie uhorského miestodržiteľa. I keď bolo jeho pôsobenie veľmi krátke – trvalo iba pätnásť rokov – predsa znamenalo v stavebnej histórii kráľovského paláca veľký prínos.
left|thumb|Čestné nádvorie s budovami strážnice je výsledkom stavebných úprav počas vlády Márie TerézieV roku 1781 Albert Saský na príkaz cisára Jozefa II. opustil Bratislavu a pri tejto príležitosti sa na hrade vykonal inventárny súpis zariadenia paláca, na základe ktorého si môžeme urobiť predstavu o bohatej dobovej výbave interiérov. Napriek tomu, že podstatná časť vybavenia interiérov bola už odvezená do Viedne, časť mobiliáru (kompletná zbierka obrazov, jednotlivé kusy nábytku, čalúnená výzdoba stien, baldachýny, porcelán, svietniky) ostali na svojom mieste. Z maliarskych prác sa tu nachádzali napr. veduty cisárskych zámkov a mesta Viedne od Canaletta, rodové portréty členov panovníckeho rodu od Martina van Meytensa, vo veľkom obrazovom kabinete viseli diela Tintoretta, Veroneseho, Tiziana, Holbeina ml., Bruegela st. a iných významných umelcov. Spolu s umeleckými dielami umiestnenými v prístavbe kráľovského paláca zvanej Terezianum bolo v kráľovskom paláci viac ako tristo obrazov. Tieto umelecké poklady sa stali základom zbierok známej viedenskej galérie Albertina.
Pätnásťročné pôsobenie Alberta Saského ako uhorského miestodržiteľa znamenalo pre hrad najväčšie, no súčasne posledné obdobie rozvoja.
Úpadok kráľovského paláca
left|thumb|Stoštyridsať rokov tvorili palácové ruiny kulisu hradného kopcaVšeobecne možno povedať, že úpadok paláca spolu s hradom nastolila reforma štátnej správy cisára Jozefa II. Miestodržiteľstvo Uhorska bolo zrušené a s ním i všetky krajinské úrady. Po odvoze vybavenia paláca (obrazy a časť inventáru boli odvezené do Viedne či Budína) prišli na rad korunovačné klenoty. V roku 1784 boli odvezené z Bratislavy a uložené v klenotnici cisárskeho hradu Hofburg medzi starožitnosti. Ešte v tom istom roku (1. mája) sa do kráľovského paláca nasťahovali študenti novozriadeného generálneho seminára – školského zariadenia pre výchovu katolíckeho duchovenstva. Stavebnými úpravami, ktoré mali palác adaptovať na nové využitie bol poverený Johann Joseph Thalherr. Veľmi necitlivým zásahom počas stavebných úprav sa zničilo množstvo umeleckej výzdoby. Napriek spoločenskému prínosu seminára (vyštudovalo na ňom množstvo vzdelancov, napr. Anton Bernolák) možno toto obdobie označiť ako začiatok neudržateľného úpadku, zavŕšeného pridelením hradu vojenskej správe.
Nasledovala úprava paláca pre ubytovne vojakov. Vyvrcholenie skazy hradného paláca prišlo v roku 1811, keď z nedbanlivosti vojenskej posádky zachvátil palác požiar. Podľahla mu nielen stavba paláca, ale aj podstatná časť podhradia. Jeho ruiny, ktoré sa vzápätí stali lacným zdrojom stavebného materiálu, ostali v takomto stave ďalších stoštyridsať rokov.
Až v prvej polovici 20. storočia sa rozprúdila debata o ďalšom osude paláca a hradu. Na základe architektonickej súťaže sa mala zrúcanina paláca odstrániť a nahradiť kópiou, voľne približujúcou pôvodnú stavbu. Stav sa však nemenil. V roku 1945 sa napr. zrútila jedna stena z vnútorných priečok a deštrukcia múrov vďaka poveternostným vplyvom a rozbujnenej vegetácii pokračovala.
Znovuzrodenie
right|thumb|Pohľad do expozičných priestorovAž v päťdesiatych rokoch bolo rozhodnuté o obnove hradu. Súbežne malo dôjsť i k dôkladnému archeologickému a architektonickému prieskumu. Ťažiskom obnovy bola stavba paláca, ktorého následné využitie pre potreby Slovenského národného múzea malo prinavrátiť stavbe niekdajšiu slávu.
Stavebné práce začali v roku 1957. Počas nich sa rozhodlo, že časť palácových priestorov sa má upraviť pre reprezentačné priestory Slovenskej národnej rady. V dôsledku značnej deštrukcie muriva paláca bolo často veľmi obťažné zrenovovať ich v pôvodnom stave. Napriek tomu rekonštrukcia napredovala. Hlavný dôraz umeleckého stvárnenia nových interiérov sa v duchu dobových názorov na pamiatkovú obnovu kládol na dotvorenie priestorov výtvarnými dielami, ktoré sa stali súčasťou stavby (mozaiky, tapisérie a olejomaľby). Ich autormi boli poprední slovenskí výtvarníci tohto obdobia (napr. Ľ. Fullu, J. Alexyho, M. Benku a ďalších). Druhým aspektom, na ktorý sa kládol dôraz bolo zariadenie miestností, reflektujúce ich budúce využitie.
Počas tohto obdobia sa niekdajší kráľovský palác Bratislavského hradu stal svedkom významnej udalosti moderných dejín spoločného štátu Čechov a Slovákov. V už zrekonštruovaných priestoroch bol 30. októbra 1968 podpísaný Ústavný zákon o československej federácii.
Súčasnosť
Od roku 2008 prebieha na Bratislavskom hrade kompletná rekonštrukcia areálu vrátane hradného paláca, ktorej cieľom je prinavrátiť vzhľad z obdobia poslednej prestavby v 18. storočí súčasne so zviditeľnením niektorých prvkov v obdobia gotiky a renesancie.
Opis paláca
Stavba bývalého kráľovského paláca je postavená na pôdoryse nepravidelného obdĺžnika s hlavným priečelím obráteným na juh. Návštevník vstupujúci cez hlavný portál prechádza čestným nádvorím lemovaným dvomi protiľahlými budovami strážnice. Nad hlavným portálom tvorí dominantu priečelia barokový balkón na volútových konzolách. V prízemí paláca, východne od vstupu, je viditeľný zamurovaný vstupný portál zo 16. storočia. Hneď za vstupom tri gotické portály svedčia o stavebnej minulosti stavby. Stred stavby tvorí veľké nádvorie, na ktorom sú v dlažbe naznačené pôdorysy stavieb prízemného paláca z 12. storočia a obytnej veže z 13. storočia.
Na juhozápadnom nároží paláca sa vypína Korunná veža, svojou hmotou vystupujúca z pôdorysu stavby. Zvyšné tri veže sú súčasťou strešnej rímsy. Strechy po celom obvode stavby sú sedlové.
Po prejdení vstupnej arkádovej chodby sa dostaneme pred barokové schodisko, vedúce k expozičným miestnostiam. Na prvom poschodí sa nachádzajú upravené reprezentačné priestory. V severnom krídle, v priestore bývalej barokovej kaplnky, je dnes hudobná sieň.
Galwayský záliv
250px|thumb|right|Poloha Galwayského zálivu v rámci Írska Galwayský záliv (-slovenský normovaný názov; angl. Galway Bay, ír. Cuan na Gaillimhe alebo Loch Lurgain) je záliv v severovýchodnej časti Atlantického oceánu. Nachádza sa na západnom pobreží Írska, medzi pobrežím grófstva Galway (na severe a východe), grófstva Clare (na juhu) a súostrovím Aranské ostrovy (na západe). S Atlantikom ho spája štyri prielivy: North Sound (na spojnici mysu Golam Head a ostrova Inishmore), Gregory's Sound (medzi ostrovmi Inishmore a Inishmaan), Foul Sound (medzi ostrovmi Inishmaan a Inisheer) a South Sound (medzi mysom Doolin Point a ostrovom Inisheer).
V zálive leží niekoľko menších ostrovov, napr. Eddy Island, Mweenish Island, Tawin Island. Pobrežie zálivu je značne členité a pozostávajúce z mnohých menších zátok: Ballyvaughan Bay, Aughnish Bay, Kinvarra Bay na južnom pobreží, Dunbulcaun Bay na východe, Cashla Bay, Greatman's Bay na severnom pobreží. Do zálivu ústia viaceré rieky: Corrib, Dunkellin, Owenboliska.
Na pobreží sa nachádzajú tieto mestá a mestečká: Burren, Galway, Kinvara, Oranmore, Salthill, Spiddal.
Príhoda
Príhoda je základný prvok ľubovoľného (materiálneho či duchovného) diania; pojem príhody kolíše podľa toho, aké významové útvary intervenujú v priebehu jeho tvorby.
Bedřich Bridel
Bedřich Bridel, tiež Fridrich Bridel, Bridelius alebo Brydelius, (* 1. apríl 1619, Vysoké Mýto – † 15. október 1680, Kutná Hora) bol český barokový spisovateľ, básnik a jezuitský misionár.
Život
náhľad|left|Bedřich Bridel ako misionár obracia ľud na katolícku vieru Bridel bol synom radného pisára. Študoval najprv na gymnáziu v pražskom svätováclavskom seminári. Do jezuitského rádu vstúpil v osemnástich rokoch roku 1637. Spoločne so svojím spolužiakom Bohuslavom Balbínom vyštudoval teológiu a filozofiu. Vysvätený na kňaza bol roku 1650 a potom pôsobil ako profesor rétoriky a poetiky na Karlovej univerzite. Pretože mal značné finančné prostriedky, založil roku 1656 v Klementine tlačiareň, ktorú viedol ako správca. V tom čase tiež napísal väčšinu svojich významných diel. V roku 1660 sa však začal venovať misijnej činnosti na Boleslavsku, Čáslavsku, Hradecku a Chrudimsku, kde obracal ľudí na katolícku vieru. Zomrel roku 1680, keď pomáhal ošetrovať chorých morom v Kutnej Hore.
Jeho celoživotnú tvorbu tvorí asi tridsať diel. Hojne prekladal a písal legendy, piesne, básne i filozofické, meditatívne a náboženské didaktické diela. Väčšina z nich vyšla vo svojej dobe anonymne, len výnimočne bola podpísaná monogramom F.B.S.I. O Bridelovom autorstve niektorých diel nevedeli ani niektorí jeho súčasníci.
Ján Drgonec
doc. JUDr. Ján Drgonec, DrSc. (* 20. apríl 1952) je slovenský ústavný právnik, emeritný sudca Ústavného súdu Slovenskej republiky, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky a bývalý člen Súdnej rady Slovenskej republiky. Je advokátom.
Raná kariéra
Právo vyštudoval na Univerzite Komenského v Bratislave. Potom pôsobil 15 rokov (1977 – 1992) ako vedecký pracovník Ústavu štátu a práva Slovenskej akadémie vied. Začínal ako interný vedecký ašpirant a skončil vo funkcii vedúceho oddelenia občianskeho a obchodného práva. Ako najmladší právnik v Československu tam v roku 1991 získal vedeckú hodnosť DrSc.
Huningue (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Peter Záturecký
náhľad|Rodový erb Peter Záturecký - "Zathureczky de Zaturcsa" (* 25. október 1918, Rimavská Sobota – † 1. august 1982, Zlaté Moravce) bol slovenský právnik.
Ján Drgonec
Ústavný súd Slovenskej republiky
Ján Drgonec vykonával od 21. januára 1993 do 21. januára 2000 funkciu sudcu Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Huningue (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Záturecký
Životopis
Pochádzal zo šľachtického rodu Zaturecký zo Záturčia (Zathureczky de Zaturcsa). Študoval na gymnáziu v Brne, na Právnickej fak. univerzity v Brne a v Bratislave, JUDr. Od roku 1941 právny praktikant v Bytči, v Trenčíne, potom súdny úradník na Krajskom súde v Banskej Bystrici (1942), správny zamestnanec Povereníctva spravodlivosti, notár Št. notárstva, 19701982 predseda senátu Najvyššieho súdu SSR, viedol i semináre na Právnickej fak. UK v Bratislave. Vo vedeckej práci sa orientoval na občianske, rodinné a trestné právo. Spoluautor a zostavovateľ viacerých právnických publikácií. Prekladateľ právnických príručiek z češ. Amatérsky športový jazdec, zakladateľ organizovaného jazdectva na Slovensku. Predseda výboru Jazdeckého zväzu SÚV ČSZTV, rozhodca Medzinárodnej jazdeckej fedarácie. Autor pravidiel jazdeckého športu a článkov o tejto športovej disciplíne. Nositeľ viacerých športových vyznamenaní.
Ján Drgonec
Ďalšia kariéra
V rokoch 2002 – 2007 bol členom Súdnej rady Slovenskej republiky vymenovaným vládou Slovenskej republiky. Vo volebnom období 2002 – 2006 bol zvolený za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky za Alianciu nového občana. V máji 2005 z Aliancie nového občana vystúpil a pôsobil ďalej ako nezávislý poslanec. Bol predsedom Ústavnoprávneho výboru Národnej rady Slovenskej republiky a členom Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre nezlučiteľnosť funkcií. V marci 2023 sa rozhodol kandidovať na prezidenta SR..
Publikačná činnosť
Ján Drgonec ja autorom rozsiahleho komentára k Ústave Slovenskej republiky (vyd. 2004, 2007, 2012, 2015). Napísal diela týkajúce sa práv a slobôd ľudí (Základné práva a slobody podľa Ústavy Slovenskej republiky. Zväzok 1, 1997; Základné práva a slobody podľa Ústavy Slovenskej republiky. Zväzok 2, 1999; Sloboda prejavu a sloboda po prejave, 2013), slovenského ústavného súdnictva (Konanie pred Ústavným súdom Slovenskej republiky, 2008, 2012; Ochrana ústavnosti Ústavným súdom Slovenskej republiky, 2010), mediálneho práva (Tlačové právo na Slovensku, 1995; Základy masmediálneho práva, 2008).
FC Steaua Bukurešť
FCSB je rumunský futbalový klub sídliaci v Bukurešti. Svoje domáce zápasy hráva na štadióne Stadionul Ghencea s kapacitou 27 557 miest. V sezóne 2005/2006 sa klub dostal až do semifinále Pohára UEFA, kde vypadol na anglickom klube Middlesbrough.
Ján Dlhopolček
PhDr. Ján Dlhopolček (* 16. máj 1952) je slovenský politik.
Komunálna politika
Ján Dlhopolček bol zvolený vo volebnom období 2001-2005 za poslanca Trnavského samosprávneho kraja. Vo voľbách v roku 2006 bol zvolený za primátora Hlohovca.
Národná rada
Ján Dlhopolček nastúpil 4. decembra 2003 ako náhradník na zaniknutý mandát poslanca Jozefa Brhela vo volebnom období 2002-2006 za ĽS-HZDS. Bol členom Výboru NR SR pre pôdohospodárstvo.
Chana Senešová
Chana Senešová (po hebrejsky: חנה סנש, anglický prepis: Hannah Szenes, po maďarsky: Szenes Anikó; * 17. júl 1921, Budapešť, Maďarsko - † 7. novembra 1944, tamže) bola maďarská židovská poetka a výsadkárka, ktorá sa zúčastnila protinacistického odboja. V Izraeli je národnou hrdinkou.
Životopis
Pochádzala z Maďarska, odkiaľ na jeseň 1939 odišla do britskej mandátnej Palestíny. Tu študovala na poľnohospodárskej škole a žila v kibuci. Kvôli strachu o matku a vývinu vojny sa rozhodla vrátiť do Maďarska. Prihlásila sa do špeciálnej výsadkárskej misie, bola vycvičená britskou armádou a v marci 1944 zoskočila ako parašutistka nad Juhosláviou. Cieľom tejto misie bolo pomôcť spojeneckým pilotom, európskym židom a odboju. thumb|left|Hrob Chany Senešovej v Har Herzl v Jeruzaleme Po niekoľkých mesiacoch strávených s juhoslovanskými partizánmi prekročila maďarské hranice. Bola však chytená a kvôli vysielačke, ktorú mala u pri sebe, uväznená a mučená. V októbri 1944 bola súdená pre vlastizradu a o mesiac neskôr – hoci nebol vynesený rozsudok – popravená. Po vojne boli jej pozostatky prevezené z Budapešti do Izraela, kde boli pochované v Jeruzaleme. Rovnako bol publikovaný jej denník a básne. Na jej počesť nesie jej meno rad miest v Izraeli i mimo neho.
Chana bola jednou zo 37 palestínskych Židov, ktorí sa tejto výsadkárskej misie zúčastnili. Iní jej kolegovia, napr Chaviva Reiková či Rafael Reisz, sa zúčastnili operácie Amsterdam na Slovensku a zúčastnili sa Slovenského národného povstania.
Margita Navarrská
Margita Navarrská (* 11. apríl 1492, Angoulême – † 21. december 1549, Odos-en-Bigorre) bola navarrská kráľovná, manželka Henricha II. Navarrského, dcéra vojvodu Karola Angoulêmského a jeho manželky Lujzy Savojskej. Bola tiež sestrou francúzskeho kráľa Františka I. Niekedy ju nazývajú aj Marguerite d´Angoulême,Marguerite d´Alençon, Marguerite de Valois alebo Marguerite de France. Sympatizovala s cirkevnou reformáciou. Patrí medzi výnimočné a zriedkavé zjavy ženských autoriek v renesančnej literatúre. Spolu s Marie de France a Christine de Pisan tvorí významnú a ojedinelú trojicu osobností žien vo francúzskej literatúre v celom stredoveku a ranej renesancii.
Život
náhľad|Kráľovná Navarrská V roku 1509 ju vydali za vojvodu d´Angoulème, v roku 1527 sa druhýkrát ako vdova vydala za navarrského kráľa Henricha II. Navarrského, ktorý bol o 9 rokov mladší. Porodila mu dcéru, Jeanne d´Albret (v Navarrskom kráľovstve vládla ako Johana III.), ktorá sa ako jediná z detí dožila dospelosti a stala sa matkou budúceho kráľa Henricha IV. Navarrského.
Keď Margitin brat František I. nastúpil na trón Francúzska, Margita sa presťahovala z pochmúrneho hradu a chudoby na dvor, kde žiarila ako hviezda – obľúbená kráľova sestra. Margita sa zúčastnila ako hlavná vyjednávačka zložitých politických rokovaní medzi Francúzskom a Španielskom roku 1525. Po prehranej bitke pri Pavii František I. padol do zajatia Karola V. Španielskeho. Bolo ho treba dostať von. Zložitá situácia Valoisovcov sa dala vyriešiť zámenou kráľa za rukojemníkov – jeho dvoch synov, pretože nechcel dať ako výkupné Burgundsko. Toto bol postoj kráľovho radcu Montmorencyho proti inému názoru Margity Navarrskej. Po jej odchode z miesta jednaní tento prístup sa aj presadil a František I. sa odmietol vrátiť do zajatia, nechal v ňom svojich synov päť rokov. Margita naprávala kráľove chyby a stala sa do budúcnosti jeho oporou. A naopak.
Marguerite bola veľmi vzdelaná. Ovládala latinčinu, gréčtinu, hebrejčinu, taliančinu a španielčinu. Bola v písomnom styku so skvelými vzdelancami tých čias. Bola obdivovateľka Platóna, Danteho, Petrarcu a Boccaccia.
A do tretice poéma Le miroir de l´Âme Pécheresse (Zrkadlo hriešnej duše). V roku 1529 ju odsúdila za ňu Sorbonna, v atmosfére protireformácie ju udal jej chránenec Gérard Roussel. Do situácie zasiahol jej brat kráľ a chránil ju. Zrkadlo hriešnej duše je poéma s 1434 desaťslabičnými veršami –hexametrami a združeným rýmom.
Zbierka noviel Heptameron
thumb|Zrkadlo hriešnej duše thumb|Rukopis Zrkadlo hriešnej duše
Najvýznamnejší opus je jej zbierka noviel Heptameron (L´Héptameron). Vzorom na jeho napísanie bol Boccacciov Dekameron. Základný dej je podobný: päť mužov a päť žien sa vracia z pyrenejských kúpeľov Cauterets, keď ich zastaví povodeň a strhnutý most, uchýlia sa do kláštora Notre-Dame de Sarrance.
Každý deň počas čakania si krátia rozprávaním príbehov stretajúc sa na lúke. Niektoré z príbehov sú napodobnením Dekameronu, niektoré sú starofrancúzske príbehy "fabliaux". Iné reflektujú vtedajšie historické osobnosti, Marguerite, jej manžela a svokru, Františka I. Počas ôsmich dní si porozprávajú 72 príbehov, súbor má teda 72 noviel. Dielo malo byť pôvodne literatúrou faktu, účastníci si rozprávali poučné príbehy zo skutočného života. Heptameron sa preto vymyká z vtedajšieho sentimentálneho štýlu. Autorka písala stroho a autenticky ako muž. Jej spoločnosť podávala príbehy zo života vo forme akýchsi sťažností vazalov svojej princeznej. V novelách vystupuje široké spektrum postavičiek a postáv vtedajšej spoločnosti. Rozprávači si najviac sťažujú na túlavých mníchov. Dielo je určené vzdelanej časti poddaných. Formálne sa Heptameron odlišuje od Dekameronu v kompozícii každého príbehu. V Heptamerone sa na konci nenachádza poučenie vo forme veršovanej balady ako u Boccaccia ale voľná debata krúžku dám a pánov na tému príslušného príbehu. Poučovanie či moralizovanie autorky tu chýba. Zrejme jej išlo o názorné stvárnenie problému bez toho aby vnucovala čitateľovi názor. Heptameron je zaujímavé svedectvo o živote a reáliách prvej polovice 16.stor. vo Francúzsku. Možno ho považovať za pomerne verné a pravdivé, veď už autorkina dcéra Jeanne d´Albret odmietla zmenené vydanie a radšej našla pre knihu iného editora. Čo sa týka filozofických východísk diela, v novelách sa prejavuje vplyv feminizmu, novoplatonizmu a kalvinizmu. Marguerite napísala Heptameron na zámku Amboise a Clos Lucé, kde ju pozval jej brat František I.
HC winLand Michalovce
HC winLand Michalovce (celý bázov: Handball club winLand Michalovce) je slovenský mužský hádzanársky klub so sídlom v meste Michalovce, založený v roku 2003. Klubové farby sú zelená a biela. Domáce zápasy hráva v hale Mestská športová hala Michalovce s kapacitou 1 500 miest. Do seniorských majstrovských súťaží nastúpil prvýkrát v roku 2010, keď odkúpil prvoligovú licenciu. Neskôr bol účastníkom najvyššej slovenskej súťažeextraliga hádzanárov. Po skončení sezóny 2012/13 sa do nasledujúcej z ekonomických dôvodov neprihlásil. Posledným trénerom bol Ľuboš Hudák. Odvtedy hrajú v klube už iba mládežnícke oddiely.
Úspechy
Najvyššia slovennská súťaž:
Súčasný káder
Stav k 1. september 2012 (sezóna 2012/13):
Brankári Pivoti Krídla Spojky
Rithmomachia
Rithmomachia (tiež Arithmomachia, Rythmomachia, Rhythmomachia, alebo aj Hra mudrcov) je tradičná abstraktná dosková hra pochádzajúca z Európy. Rithmomachia patrí do kategórie matematických hier.
thumb|right|Kresba hracej dosky z roku 1554
História
Pôvod tejto hry je neznámy. Stredovekí spisovatielia pripisujú autorstvo Rithmomachie Pytagorovi, ale v Gréckej literatúre sa nenašla o hre žiadna zmienka.
Prvá písomná zmienka o tejto hre pochádza z roku 1030, keď mních menom Asilo predstavil túto hru študentom kláštorov. Krátko na to upravil pravidlá hry uznávaný mních Herman z Reichenau. V nasledujúcich storočiach sa hra rozšírila do kláštorov a škôl v južnom Nemecku a Francúzsku, kde sa používala hlavne ako matematická učebná pomôcka.
V 13. storočí sa Rithmomachia dostala do Anglicka. Anglický filozof Roger Bacon odporúčal túto hru svojim študentom a filozof Thomas More nechal obyvateľov fiktívnej Utópie hrať túto hru pre zábavu.
Pravidlá
Hracia doska má tvar obdĺžnika a skladá sa zo 128 polí. Veľkosť kratšej strany hracej dosky je 8 polí, veľkosť dlhšej strany dosky je 16 polí. Každý z hráčov má k dispozícii hracie kamene svojej farby (biele a čierne). Hracie kamene majú tvar trojuholníka, štvorca, kruhu a pyramídy. Na každom hracom kameni je vyznačené číslo. Rozloženie hracích kameňov na začiatku hry je síce symetrické, ale čísla na hracích kameňoch má každý hráč iné.
Pohyb hracích kameňov
Pohyb hracieho kameňa závisí od jeho tvaru.
Zaberanie kameňov
Zajať súperov kameň je možné viacerými spôsobmi.
Cieľ hry
Existuje viacero spôsobov ako hru vyhrať. Tieto sú rozdelené do dvoch skupín: základné víťazstvá a riadne víťazstvá. Riadne víťazstvá sú odporúčané pre skúsených hráčov.
Základné víťazstvá:
Habánska fajansa
thumb|Habánska fajansa
Habánska fajansa alebo habánska keramika je súhrnné pomenovanie pre produkciu majoliky (fajansa) na územiach súčasných štátov Slovensko, Česko, Rakúsko a Rusko vytvorenej v prostredí a tradícii habánskej národnostnej a náboženskej menšiny tam usadenej v období od 15. storočia do začiatku 20. storočia. Na Slovensko imigrovali habáni v 16. storočí a usadili sa v jeho západnej časti. Tu ovplyvnili aj rozvoj výroby domácej keramiky. Ku zlepšeniu jej kvality prispeli inováciou pridania olovnato-ciničitej bielej nepriehľadnej glazúry a svojimi tradičnými maľovanými dezénmi. Pre tento druh keramiky boli charakteristické farby žltá, zelená, fialová a modrá, pričom čiernou zvýrazňovali kontúry. Je preň typické, že bola vynechávaná červená farba. Červenú nepoužívali vôbec, z nábožensko-filozofických dôvodov.
== Habánska fajansa na Slovensku == thumb|Sťahovanie a výskyt habánov v Európe sa kryje približne s výskytom habánskej majoliky thumb|Habánska keramika, datovaná na rok 1690, múzeum UBC Museum of Anthropology vo [[Vancouveri]] Zo 16. storočia pochádzajú najstaršie výrobky habánskej majoliky na území Slovenska, do ktorých patrí aj výroba keramických glazovaných kachlíc potrebných na stavbu pecí.
V sedemdesiatych rokoch 17. storočia sa nachádzalo na Slovensku sedem spoločných habánskych dvorov – haushabenov. Boli v Sobotišti, Dechticiach, Veľkých Levároch, Moravskom Jáne, Košolnej, Malackách, Častej a Brodskom. Postupne sa usadzovali aj v Horných Orešanoch, Kútoch, Gbeloch, Šaštíne, Holíči, v Senici, Chtelnici, Dobrej Vode, Soblahove, Čachticiach a Trenčíne. V tejto oblasti sa tvorila aj habánska majolika. Jej dekor bol limitovaný súdobými predpismi z roku 1612 zakazujúcimi používať na nej motívy zvierat, ľudí a žartovnú keramiku.Obdobne sa habánska keramika vyrábala na susediacom moravskom Slovácku. Habáni priniesli na západné Slovensko zdokonalenú výrobu keramiky, ktorú si osvojili v dielňach výrobcov fajansy v severnom Taliansku v meste Faenza.
V 17. storočí sa dovŕšil rozpad kolektívneho hospodárenia v habánskej komunite, ktorá bola navyše aj pod tlakom násilnej rekatolizácie. Preto dielne na fajansový riad prešli do súkromného majetku jednotlivých habánskych rodín, ktoré prijímali do učenia okolité obyvateľstvo.
V tomto období sa vyskytovali na habánskej majolike pokrytej kvalitnou bielou glazúrou štyri farby: modrá, žltá, zelená a mangánová. Od druhej polovice 17. storočia sa vyskytujú aj sýtomodré, sivomodré a žlté glazúry, neskôr aj mramorované.
Od druhej polovice 18. storočia je badateľný už vplyv slovenského prostredia. Začali sa používať poľnohospodárske motívy, výjavy z príbehov svätcov a patrónov. Nastal proces zľudovenia habánskej majoliky. Na folklórny štýl fajansy malo významný vplyv zakladanie nových dielní v Stupave, Suchej nad Parnou, Modre a Bolerázi. Významná čo do objemu výroby bola prvá rakúsko-uhorská manufaktúra v Holíči, ktorú založil František I. Lotrinský v 1743.
V 19. storočí bola habánska majolika definitívne osvojená slovenskými džbánkarmi. Títo sa snažili vyhovieť estetickým požiadavkám čo najširšieho okruhu spotrebiteľov. Vzhľadom ku stupňujúcemu sa konkurenčnému tlaku priemyselnej výroby keramiky začala rýchlo klesať umelecká úroveň v prospech rýchlosti produkcie. Fajansa stratila niektoré farby, zjednodušil sa dekor, no i tak mnohé manufaktúrne dielne zanikli.
Novodobý habánsky dekor však pretrval i po ich odchode z územia Česko-Slovenska po druhej svetovej vojne a po dokonanej asimilácii s okolitým obyvateľstvom. Obohatili výrobu majoliky v Modre, ktorá inkorporovala typický habánsky ornament a farebnosť a osvojila si techniku glazovania.
Téme habánov sa podrobne venoval v knihe Habáni na Slovensku František Kalesný.
Groningen
Groningen môže byť:
Diviacka Nová Ves
Diviacka Nová Ves môže byť:
4387 Tanaka
4387 Tanaka je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 19. septembra 1973.
Oľhopiľ (Čečeľnycký rajón)
Oľhopiľ je dedina (село) na Ukrajine v Čečeľnyckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 3 897 obyvateľov.
Fimóza
Fimóza je stav, spočívajúci v neschopnosti pretiahnuť predkožku cez žaluď penisu.
Fimózu môžeme rozdeliť podľa stupňa a aj podľa príčin vzniku.
Podľa príčin vzniku sa rozlišuje fyziologická fimóza a sekundárna (získaná, pravá) fimóza. Podľa stupňa závažnosti môže byť fimóza absolútna, kedy sa predkožka nedá pretiahnuť za žaluď ani v stave bez erekcie, alebo fimóza relatívna, kedy sa predkožka nedá pretiahnuť cez žaluď iba v stave erekcie, ale v pokojnom stave nebráni hygiene.
Fyziologická fimóza
Pozoruje sa u novorodencov a malých detí, často ide len o konglutináciu (prilepenie) vnútorného listu predkožky o povrch žaluďa. Súčasťou vývoja predkožky ešte v maternici je štádium, kedy je prirodzene prilepená k žaluďu a odlepuje sa počas ďalšieho vývoja dieťaťa. Tento vývoj je vysoko individuálny a zatiaľ čo u 80% chlapcov sa odlepí do 3 rokov, v niektorých extrémnych prípadoch sa odlepuje až v dospelosti (cca 1820 rokov). U väčšiny sa však odlepí do obdobia puberty. Predpokladá sa, že odlepovaniu napomáhajú pohlavné hormóny uvoľňované počas dospievania.
Ešte donedávna bola fixovaná predkožka u trojročných chlapcov považovaná za chorobu a riešila sa násilným sťahovaním, strhávaním, resp. dekonglutináciou urológom, prípadne traumatizujúcim chirurgickým zákrokom. Dnes je však vedecky dokázané, že nepohyblivá predkožka je u malých detí normálny stav a nevyžaduje žiaden zásah. Pokiaľ nemá dieťa žiadne problémy napr. s močením a pod., netreba tento stav nijak riešiť a časom sa vo veľkej väčšine upraví sám. Prilepená predkožka nepredstavuje riziko vzniku zápalu, pretože sa pod ňu nedostanú baktérie a tvorí tak prirodzenú ochranu. Naopak pri násilnom strhávaní vzniká veľké riziko vzniku trhliniek a následného zápalu, čo často vedie ku vzniku sekundárnej (získanej, pravej) fimózy. Okrem toho nevyvinutá a predčasne odlepená predkožka sa zvykne opäť prilepiť.
Fyziologická fimóza môže byť sprevádzaná dočasným vrodeným tubulárnym zúžením predkožky, čo sa však zvykne rovnako časom spontánne upraviť.
Sekundárna (získaná, pravá) fimóza
thumb|160px|right|Relatívna fimóza V tomto prípade je predkožka úplne odlepená, ale stiahnutiu bráni pás úzkeho nepružného tkaniva (fimotický kruh), prípadne zjazvené tkanivo. Toto úzke miesto býva zvyčajne lokalizované na rozhraní vnútornej a vonkajšej strany predkožky, prípadne na vnútornej strane predkožky. Vzniká ako následok zápalov (zlá hygiena) a fibrózneho hojenia, prípadne jazvovitým zhojením drobných trhliniek. Fimózu môže spôsobiť aj cukrovka.
Donedávna jedinou liečbou boli buď rôzne strečing techniky, ktorých podstatou je mechanické namáhanie úzkeho miesta napr. v čistej teplej vode. Ak to nepomáhalo, spravidla lekár vykonal čiastočnú alebo úplnú obriezku, kedy bola amputovaná celá predkožka alebo v prípade čiastočnej obriezky iba zúžené miesto.
V súčasnosti (od polovice 90. rokov) sa vo svete do popredia dostáva použitie kortikosteroidových mastí, ktoré vykazujú enormnú úspešnosť liečby. Niektorí autori uvádzajú až 94,5% úspešnosť. Pri liečbe sa používa masť obsahujúca malé množstvo vysoko účinných kortikosteroidov, zväčša clobetasol propionát, alebo účinnejšie sú deriváty betamethasonu (valerát, dipropionát). Koncentrácia je 0,050,1 hmot.%. Liečba je úplne bezbolestná a často sa kombinuje so strečing technikami, ktoré významne skracujú dĺžku liečby. Účinná látka pôsobí aj protizápalovo. Liečba je bezpečná, neboli pozorované vedľajšie účinky, nakoľko sa používa len malé množstvo aplikované na malú plochu. Môže sa použiť u detí od 3 rokov, liečba je úspešná aj u dospelých, i keď s vekom pacienta mierne klesá.
Parafimóza
Parafimóza je akútny stav, kedy sa podarí pretiahnuť predkožku cez žaluď, ale predkožka už nejde späť. Často zaškrtí odtok krvi, čo spôsobí opuch žaluďa a to ešte skomplikuje pretiahnutie naspäť. Vyžaduje okamžitý zásah, buď rukami stlačiť žaluď a snažiť sa predkožku prevliecť naspäť, pri neúspechu sa podávajú špeciálne injekcie na zmiernenie opuchu priamo do žaluďa (bolestivé), prípadne radikálna obriezka.
Krátka uzdička
Častou komplikáciou fimózy býva krátka uzdička. Riešením je buď aplikácia topických kortikosteroidov na uzdičku v podobe mastí spojená s naťahovaním, alebo rýchlejšia je jednoduchá operácia – frenuloplastika spočívajúca v odstránení uzdičky.
Bretteville-sur-Odon
Bretteville-sur-Odon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 4015 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Neo-trance
Neo-trance alebo minimal trance je subžáner trance, ktorý v sebe spája prvky minimalu, tech house a techna. Tempo neo-trance je pomalšie a je v rozmedzí od 122 do 130 BPM, kým tempo trance je 130-140 BPM. Medzi nemeckých neo-trance interpretov patria Stephan Bodzin, Dominik Eulberg, Ellen Allien, Paul Kalkbrenner, Extrawelt a Pantha Du Prince. Medzi medzinárodných interpretov neo-trance patria Boards Of Canada, James Holden, Nathan Fake, Oxia, Gui Boratto, Miss Kittin & The Hacker, Aril Brikha, Ryan Davis, Max Cooper a Trentemøller.
Épiez-sur-Chiers
Épiez-sur-Chiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jakub Ručkay
V súčasnosti hrá opäť za tím ŠHK 37 Piešťany.
Martín Rodríguez
Martín Rodríguez (* 18. december 1969, Córdoba, Argentína) je bývalý argentínsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 6 turnajov ATP vo štvorhre.
Zvolenská Slatina
Zvolenská Slatina (,, do roku 1927 Veľká Slatina) je obec na Slovensku v okrese Zvolen.
Dejiny
Zvolenská Slatina patrí medzi najstaršie obce nielen v okrese Zvolen, ale i na Slovensku. Názov obce sa spomína už v diplome z roku 1263, ale podľa historikov Zvolenská Slatina vznikla v roku 1332. Prvý názov obce bol "SANCTA CRUX DE SOLIO" (Svätý kríž pri Zvolene). Ďalšie pomenovania - Zalatna, Zalatna Zolienzis, Veľká Slatina a od roku 1927 nesie názov Zvolenská Slatina. Do tohto roku bola Zvolenská Slatina aj sídlom veľkoslatinského okresu. Najstaršie pamiatky o osídlení obce sú z mladšej doby bronzovej. Obec vznikla na staršom slovanskom osídlení - ľudu lužickej kultúry, o čom svedčia archeologické nálezy, z obdobia 12. až 13. storočia. Na začiatku 14. storočia bola už strediskom cirkevného života. Slatinský chotár bol veľmi rozsiahly. Na jeho území vznikol hrad Vígľaš, preto bola Slatina prirodzeným centrom Vígľašského panstva. Od začiatku 15. storočia sa Slatina spomína v listinách aj ako mestečko a jej obyvatelia mešťania. Od kráľov požívala rôzne výsady a práva ale aj povinnosti. V 17. storočí bola časť slatinského chotára odňatá pre založenie novej osady Detva.
Najstaršou obývanou časťou obce je Rajčuľa - kde stál pôvodne kláštor, ktorý bol spolu s kostolom obkľúčený hradbami. V okolí hradieb bol rybník.
Domáce znenie ďalších častí obce je Sebechov - žili tu zaslúžilí občania, ktorí dostávali výhody na chov dobytka pre seba. Prefektuška - sídlo prefekta. Krvavník - miesto v južnej časti obce, kde v roku 1575 slatinčania prepadli Turkov a oslobodili zajatcov. V spomienkach sa uvádza, že tu "krv tiekla potokom". Kráľová - kráľ Matej sa tu zastavoval pri studničke, aby sa napil vody. Šibenice - kde veľa slatinčanov skončilo od Turkov pod šibenicou. Dejiny obce sú bohaté na udalosti i na osobnosti z rôznych oblastí. Napríklad v roku 1918 sa vo Zvolenskej Slatine na svojej ceste zastavil prezident USA Woodrow Wilson. Krátko po vzniku I. ČSR v roku 1921 prezident T. G. Masaryk a hneď po skončení II. sv. vojny i prezident E. Beneš. Z udalostí najviac do diania v obci zasiahli I. a II. sv. vojna a SNP. Mnoho Slatinčanov tieto udalosti neprežilo a Slatina utrpela i veľké materiálne škody. Obnova a rozvoj obce začali po oslobodení 25. 2. 1945 a pokračuje vďaka obyvateľom obce dodnes.
Tradície
V obci je dlhoročná tradícia slávnej bryndziarne. V dedine je pamätná tabuľa Terézie Vansovej s bustou od Národného umelca Jána Kulicha, pamätná tabuľa J. Ďatla, galéria Jána Kulicha a park Jána Bahýľa. Ešte v 20. storočí tu bolo významné stredisko výroby fujár, píšťal a flautičiek. Veľkej obľube sa tešila cimbalová hudba. Jedinečné majstrovstvo v štýlovej interpretácii ľudovej hudby dosiahol rodák Rinaldo Oláh.
Galéria Jána Kulicha sprístupňuje od roku 2015 dielo sochára – národného umelca prof. Jána Kulicha. Prezentuje ho postupne, v jednotlivých tematických okruhoch - osobnosti a symboly ľudových tradícií, historické a dejinné udalosti, rodina a priatelia, hudobné motívy, osobnosti národnej kultúry.
Zaujímavosti
náhľad|Zvolenská Slatina, najstaršia bryndziareň na svete
Strom roka 2007
Víťazom celoslovenskej ankety Strom roka 2007 sa stala Hruška plánka zo Zvolenskej  Slatiny, ktorá získala 2191 hlasov. Rozhodli o tom hlasujúci, ktorí si vyberali spomedzi 12 stromov – finalistov. Na 2.mieste sa umiestnil Platan východný, z Kyneka, neďaleko Nitry a na 3.mieste Brest horský zo Zákamenného na Orave. Cieľom  ankety Strom roka  je upozorniť na význam zelene v našom živote, vzbudiť záujem ľudí o životné prostredie a jeho ochranu. Generálnym partnerom ankety je Skupina Skanska na Slovensku. Hruška plánka zo Zvolenskej Slatiny rastie pri osade Boroviny, na starej ceste medzi Zvolenským zámkom a Vígľašským hradom, blízko brodu cez potok Borovianka. Jej plody, malé hrušky hniličky, sú obľúbenou pochúťkou pre srnčiu a jeleniu zver, žijúcu v blízkych kopcoch Gorovec a Chabovec.
Bryndziareň a syráreň
Bryndziareň a syráreň vo Zvolenskej Slatine je najväčšou a najstaršou bryndziarňou na svete. Založila ju rodina Molecovcov v roku 1797 a od tých čias sa v nej nepretržite vyrába bryndza, ktorá je najtypickejším slovenským syrom. Ročne vyprodukuje 1000 ton bryndze.
Školstvo
Začiatky školstva sa podľa záznamov v kronike datujú do rokov 1783 a 1794. Boli to jednotriedne cirkevné školy, ktoré sa neskôr u evanjelikov na 3 triedy a u katolíkov na 2 triedy. Meštianska škola bola v obci zriadená výnosom MŠNAO v Prahe zo dňa 6. novembra 1925.
S výstavbou terajšej budovy sa začalo v marci 1942. Školu vymurovalo 7 murárov cez leto 1942 a v jeseni toho istého roku bola už škola pod strechou. V novej školskej budove sa začalo vyučovať 18. januára 1944. Koncom augusta 1944, po vyhlásení SNP do školy premiestnili časť delostrelcov zo Zvolena. Po čiastočnom potlačení SNP budovu školy obsadili nemecký vojaci.
Po vojne sa v škole začalo vyučovať 15. mája 1945. Vyučovalo sa pri nezasklených oknách, preto žiaci chodili do školy len v letnom období. Vyučovanie trvalo asi 6 týždňov, pretože väčšinu školského roka strávili žiaci v pivniciach a mali oslabený zdravotný stav. Počas letných prázdnin prebiehali opravy na budove školy a s vyučovaním sa začalo 5. novembra 1945. Od založenia meštianskej školy až po dnes sa vo Zvolenskej Slatine vystriedalo 7 riaditeľov školy.
Materská škola vznikla v obci v školskom roku 1947-1948, neskôr sa vybudovala nová budova materskej školy.
Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 1954
Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 1954 boli v poradí 2. Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov, ktoré organizuje Medzinárodná hádzanárska federácia (IHF). Konali sa v siedmich švédskych mestách: Göteborg, Jönköping, Kristianstad, Lund, Malmö, Örebro a Växjö, v dňoch od 13.17. januára 1954, za účasti 6 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Česko-Slovenska, Francúzska a Švajčiarska. Hracia doba zápasov bola 2x 25 minút. Titul získalo domáce 🇸🇪, ktoré vo finále zvíťazilo nad družstvom 🇩🇪. Na bronzovom mieste skončil nováčik turnaja z.
4337 Arecibo
4337 Arecibo je planétka s priemerom 55 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 14. apríla 1985.
Žaby
Žaby môže byť:
Rockstar North
Rockstar North Ltd. (predtým DMA Design Ltd.) je škótske herné vývojárske štúdio. Najviac sa preslávilo vývojom populárnej série hier Grand Theft Auto. Táto firma je súčasťou Rockstar Games, ktorú vlastní Take-Two Interactive.
Zdroj
Rockstar Games
Bréville-les-Monts
Bréville-les-Monts je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 655 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Oyster Card
250px|thumb|Karta môže byť použitá na linkách [[londýnske metro|londýnskeho metra.]] 250px|thumb|[[Turnikety na stanici Canary Wharf – bez platného cestovného lístka alebo Oyster Card sa cestujúci nedostane ďalej.]] 250px|thumb|[[Docklands Light Railway.]] 250px|thumb|[[Tramlink v Croydone.]] 250px|thumb|Čítacie zariadenie Oyster Card.
Oyster™ je bezdotyková elektronická karta navrhnutá pre použitie v hromadnej doprave v oblasti Veľkého Londýna, prevádzkovanej spoločnosťou Transport for London a sčasti aj na tratiach National Rail.
Karta bola uvedená do prevádzky v roku 2003, najprv s pomerne obmedzeným rozsahom použitia, ktoré sa naďalej rozširovalo a stále sa rozširuje. Do marca 2007 bolo vydaných vyše 10 miliónov kariet a vyše 80 % všetkých ciest v dopravných prostriedkoch Transport for London sa uskutočnilo prostredníctvom Oyster Card.
Celá schéma použitia karty je založená na technológii MIFARE spoločnosti Philips a prevádzkuje ju spoločnosť TranSys.
Cestujúci priloží kartu k čítaciemu zariadeniu kariet, ktoré je umiestnené na turniketoch v metre pri vstupe („touch in“) aj výstupe z metra („touch out“). Čítacie zariadenia sú označené výrazným žltým kruhom. Taktiež každý londýnsky linkový autobus je pri vstupných dverách vybavený takýmto čítacím zariadením.
Travelcard
Jedna karta môže naraz uchovávať až tri časové cestovné lístky, tzv. Travelcards. Tieto lístky je možné na kartu nahrať už s mesačným predstihom. Lístky môžu byť platné v rámci jednotlivých tarifných zón, taktiež môže ísť o časové lístky určené pre autobusovú dopravu („bus passes“). Oyster Card je multimodálna a preto sa môže používať v metre, ako aj v autobusoch, električkách a na DLR. Pasažieri s časovými lístkami platnými v určitých zónach, môžu v rámci týchto zón využívať aj spoje premávajúce na tratiach National Rail.
Pay As You Go
Pri používaní systému Pay As You Go na staniciach s turniketmi, pri samotnej platbe nevznikajú problémy, keďže cestujúci musí použiť kartu na to, aby si otvoril turniket. Avšak na staniciach bez turniketov, sa cestujúci nesmie zabudnúť dotknúť kartou čítacieho zariadenia na začiatku aj konci cesty, inak by mu mohla byť z predplateného kreditu odrátaná nesprávna suma.
Systém Pay As You Go je v súčasnosti už možné použiť medzi ľubovoľnými stanicami na všetkých trasách National Rail v rámci Veľkého Londýna.
Tarifa Pay As You Go
Tarifný systém londýnskej mestskej hromadnej dopravy je pomerne komplexný.
Transport for London sa snaží presvedčiť zákazníkov, aby namiesto platieb v hotovosti začali používať Oyster Card; a to najmä výrazne nižšími cenami za prepravu. Na porovnanie, jedna cesta metrom v rámci prvej tarifnej zóny stojí v hotovosti £4,00, pričom držiteľ Oyster Card za tú istú cestu zaplatí iba £1,50. Jedna cesta autobusom stojí v hotovosti £2,00, pri použití Oyster iba polovicu.
Daily Capping
Pri použití Pay As You Go existuje pomyselný denný cenový strop („daily cap“). Ten predstavuje maximálnu možnú sumu, akú cestujúci zaplatí počas 24 hodín pri využívaní hromadnej dopravy. Napr. pri celodennom cestovaní autobusom nezaplatí cestujúci viac ako £4,40, bez ohľadu na počet a dĺžku ciest.
Dobíjanie kreditu
Kredit na Oyster Card je možné dobiť („top up“) v predajniach a na automatoch s dotykovým displejom, ktoré sú umiestnené v staniciach metra. Ďalej je možné dobiť kredit pomocou telefónu, na internete prostredníctvom webovej stránky Transport for London a na ďalších 2 400 autorizovaných miestach po celom Londýne.
Transport for London poskytuje možnosť registrácie platobnej karty a následného automatického dobíjania kreditu, v prípade ak zostatok na karte klesne pod £5,00. Transakcia je potvrdená svetelným signálom na čítacom zariadení a taktiež prostredníctvom e-mailu.
Sankcie
V snahe zabrániť zneužívaniu kariet, od 19. novembra 2006 cestujúci používajúci systém Pay As You Go sú povinní priložiť kartu k čítaciemu zariadeniu na začiatku a konci („touch in“ a „touch out“) každej cesty metrom, DLR a National Rail. V prípade, že tak neurobia, odráta sa z ich karty najvyššie možné cestovné (tzv. „maximum cash fare“), čo vo väčšine prípadov predstavuje £4,00 alebo £5,00. Toto cestovné sa odráta i po dosiahnutí denného cenového stropu („price cap“) a nezaráta sa do celkového denného limitu.
Cestujúci sa musí dotknúť čítacieho zariadenia aj v prípade, ak sú turnikety otvorené. Na staniciach, kde nie sú turnikety, sú umiestnené voľne stojace čítacie zariadenia.
Napr. v stanici Bank, pri prestupe z metra na DLR sa cestujúci musí dotknúť čítacieho zariadenia na nástupišti DLR a potom pri výstupe z vlaku na konci cesty. Pri prestupe z Docklands Light Railway na Jubilee Line v stanici Canary Wharf sa cestujúci musí dotknúť pri výstupe z vlaku a pri vstupe do metra opäť čítacieho zariadenia na turnikete, avšak za cestu nezaplatí dvakrát, ale iba ako za jednu cestu metrom.
Mužská dvojhra na South African Open 1980
Mužská dvojhra na South African Open 1980 sa hrala ako súčasť South African Open 1980 od 25. do 22. decembra 1980. Titul získal Austrálčan Kim Warwick, ktorý vo finále porazil Američana Buehninga 6-2 6-1 6-2.
Výsledky
Poznámka: Finále sa hralo na tri víťazné sety.
Henrich Ručkay
Henrich Ručkay (* 11. február 1983, Piešťany), je slovenský hokejový útočník, hrajúci za tím HC Topoľčany.
Jeho mladším bratom je Jakub Ručkay, tiež hrajúci za ŠHK 37 Piešťany. Do roku 2007 hrávali za prvoligový tým ŠHK 37 Piešťany, odkiaľ prestúpili do tímu HK Ardo Nitra.V roku 2012 sa obaja bratia vrátili späť do ŠHK 37 Piešťany.
Obriezka
náhľad|Pred a po obriezke
Obriezka alebo cirkumcízia (lat.) je chirurgické odstránenie predkožky. Vykonáva sa z náboženských, ako aj hygienických a zdravotných dôvodov. Jedným z najčastejších zdravotných dôvodov obriezky je fimóza.
Obriezka v judaizme
Obriezka (hebr. ברית מילה - brit mila, dosl. „zmluva obriezky“) je jedným z najdôležitejších prikázaní judaizmu. Podľa halachy je záväzná pre všetkých mužov. Biblický základ tohto prikázania tvorí rozprávanie o Abrahámovi, ktorý obrezal seba aj všetko svoje potomstvo a služobníctvo na znak večnej zmluvy s Hospodinom (porov. Gen 17,10).
Ak to zdravotný stav dieťaťa dovoľuje, vykonáva sa na ôsmy deň po narodení (tak sa to stalo aj v prípade Ježiša, porov. Lk 2,21). Nevykonanie rituálu obriezky je ťažké previnenie a má za následok vylúčenie zo spoločenstva s Bohom.
Alfonz Zauner
Alfonz Zauner (* 23. január 1903, Radimov-Budkovany - † 7. január 1964, Martin) bol pedagóg, jazykovedec, redaktor.