cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mirdásovci
Úpadok
V tomto čase sa situácia na Blízkom východe rapídne zmenila. V roku 1055 obsadili Bagdad Seldžuci a ich pozornosť sa následne obrátila ďalej na západ. Nový sultán Alp Arslán mal ambiciózne plány. Jeho vazalom sa stali aj Ukajlovci sídliaci východne od Mirdásovcov. Turkické vojská následne prenikali aj na územie Mirdásovcov a odtiaľ plienili byzantské pohraničie. Obchod s ich lupom síce Aleppu významne prospel, avšak zároveň proti nim obrátil Byzanciu, ktorá v roku 1067 dobyla Manbidž a viedla viaceré operácie na mirdásovskom území. Mahmúd sa Byzancii zaviazal poslať tribút a ako väzňa svojho syna Nasra.
Medzi tým sa zhoršila situácia aj v Aleppe. Turkické bandy čoraz častejšie prúdiace na mirdásovské panstvo spôsobovali obrovskú nestabilitu a nepokoj. Ukajlovec Muslim ibn Kurajš zase dobyl Asadovu Rahbu. Aby Mahmúd zabránil najhoršiemu, rozhodol sa obrátiť so žiadosťou na pomoc k seldžuckému sultánovi. Problémom bol fakt, že Seldžuci boli sunniti. Presvedčil preto miestnych predákov o potrebe konverzie na sunnitský islam, čo znamenalo odklonenie sa od fátimovského kalifa. Nakoniec konverzia mestskej mešity prebehla v júli 1070.
Mahmúd zomrel v roku 1075 niekoľko mesiacov po tom, čo od Byzancie dobyl hrad Sinn. Za svojho nástupcu určil najmladšieho syna Šabíba, no vládcom Aleppa sa stal jeho najstarší syn Nasr ibn Mahmúd. Mahmúdove vojská ešte dokázali znovu dobyť Manbidž od ťažko ranenej Byzantskej ríše. Následne však na mirdásovské územie vpadol Atsiz ibn Uvak, turecký vládca Damasku. Nasr zomrel v tom istom roku po strele z tureckého luku po tom, čo nechal uväzniť svojho vojenského veliteľa Ahmada Šáha.
Novým vládcom sa stal ďalší Mahmúdov syn Sábik ibn Mahmúd, ktorý následne z väzenia ihneď prepustil Ahmada Šáha. Turecký veliteľ upokojil svoje družiny a získal nad Mirdásovcom značný vplyv. Banú Kiláb medzi tým za vodcu Aleppa vybral Waththába, Sábikovho brata a podporu mu vyjadrili aj ďalší členovia rodu. Sábikove vojská následne poplienili arabské statky a zajali veľký počet Arabov. Sábikovi odporci sa preto obrátili so žiadosťou o pomoc k seldžuckému sultánovi, ktorý im ponúkol léna v Sýrii a zároveň ustanovil Sýriu ako apanáž svojho brata Tutuša (1077). Následne vypukli v krajine veľké boje, ktoré viedli k hladomoru. Situáciu využil Ukajlovec Muslim ibn Kurajš, ktorý s podporou Sábikových bratov obsadil Aleppo. Sábikovi bratia následne dostali menšie léna v jeho panstve a mirdásovský štát zanikol. Členovia rodu následne ešte do križiackych výprav vlastnili menšie panstvá v Sýrii, no už nikdy nevládli sami.
Africký pohár národov 2004
Africký pohár národov 2004 bol 24. ročníkom Afrického pohára národov pre národné tímy pod hlavičkou Konfederácie afrického futbalu.
Turnaj hostilo Tunisko v dňoch od 24. januára do 14. februára 2004. Titul obhajoval 🇨🇲.
Turnaj vyhralo 🇹🇳 vo finále zdolalo 🇲🇦 2:1.
Kvalifikované tímy
Na turnaj sa kvalifikovalo 16 tímov. Pre 🇧🇯, a 🇷🇼 to bol debut na turnaji.
David Maria Sassoli
Kariéra
V roku 1992 začal pracovať v talianskej verejnoprávnej stanici RAI, stal sa zástupcom riaditeľa a predstaviteľom vlajkovej lode verejnoprávneho vysielania, ktorou bol program TG1 na kanáli RAI Uno.
V roku 2009 vo veku 52 rokov zanechal novinársku prácu a vstúpil do Demokratickej strany, čo je stredoľavo orientovaná strana založená v roku 2007. Niekdajšia najvyššia predstaviteľka zahraničných vecí EÚ Federica Mogheriniová je tiež členkou tejto strany.
V roku 2009 sa Sassoli stal predsedom delegácie Demokratickej strany v Európskom parlamente.
V roku 2013 sa vo voľbách uchádzal o post primátora Ríma. Skončil na druhom mieste za Ignaziom Marinom, ktorý vykonával mandát v rokoch 2013 - 2015.
25. mája 2014 bol zvolený za poslanca EP v rámci 8. legislatúry. Bol tiež zvolený za člena Výboru pre dopravu a turizmus.
Na začiatku svojho mandátu 3. júla 2019 Sassoli uviedol, že EÚ potrebuje "znížiť vzdialenosť" medzi inštitúciami a európskymi občanmi. Vo svojom prvom prejave hovoril o európskom projekte ako o mierovom a demokratickom. Uviedol, že občania EÚ chcú zostať v Únii a sú pyšní na to, že EÚ je taká rôznorodá.
Opakoval aj aforizmus Emmanuela Macrona o klimatickej zmene, hovoriac, že „toto nie je planéta ´B´".
Sassoli sa stal predsedom EP potom, ako predtým pracoval ako viceprezident zodpovedný za stredomorský rozpočet a politiku.
Bol členom Progresívnej aliancie socialistov a demokratov v Európskom parlamente.
Osobný život
Bol ženatý s Alessandrou Vittoriniovou, mali dve deti, Giulia a Liviu. Bol fanúšikom futbalového tímu ACF Fiorentina.
Bol aktívnym členom talianskeho združenia novinárov, spisovateľov a ďalších osobností Articolo 21, liberi di…, ktoré podporuje slobodu prejavu.
Zomrel počas trvania jeho mandátu predsedu Európskeho parlamentu, 11. januára 2022, v talianskom meste Aviano, "po vážnych komplikáciách s imunitným systémom". Ťažký zápal pľúc mu spôsobila baktéria legionela.
Olivia Colmanová
Sarah Caroline Sinclair CBE, rodená Sarah Caroline Colman, profesionálne známa ako Olivia Colman (* 30. január 1974, Norwich, Anglicko, Spojené kráľovstvo) je anglická filmová a televízna herečka, ktorá v roku 2018 získala ocenenie Academy Awards za stvárnenie Anny, kráľovnej Veľkej Británie.
Detstvo a mladosť
Narodila sa ako dcéra zdravotnej sestry a geodeta. Navštevovala súkromnú dievčenskú školu v Norwichi. Neskôr študovala drámu na divadelnej škole v Bristole, ktorú ukončila v roku 1999.
Kariéra
V roku 2000 Colman debutovala v komediálnom televíznom seriály Bruiser. Od tej doby sa objavila vo viacerých úlohách v rôznych televíznych seriáloch. V roku 2003 sa začala zaujímať o dabing a prepožičala svoj hlas do animovaného filmu Terkel in Trouble.
V roku 2011 sa objavila v hlavnej úlohe vo filme Tyrannosaur. Za jej herecký výkon získala široké uznanie a niekoľko filmových ocenení, napríklad BAFTA či ocenenie festivalu Sundance, spolu s jej hereckým kolegom z filmu Petrom Mullanom.
V roku 2013 stvárnila policajtku v televíznom seriáli Broadchurch. Za svoj herecký výkon získala nomináciu na Emmy Award.
V roku 2017 jej ponúkol Kenneth Branagh rolu slúžky Hildegarde Schmidt princeznej Dragomiroff v remaku diela od Agathy Christie Murder on the Orient Express. O rok neskôr stvárnila kráľovnú Veľkej Británie vo filme The Favorite. V rámci prípravy na túto rolu pribrala 16 kíl. Jej herecký výkon bol pozitívne prijatý filmovými kritikmi a získala tiež niekoľko ocenení, ako napríklad Academy Awards, Zlatý glóbus či Coppa Volpi.
Od októbra 2017 bola obsadená do úlohy Alžbety II. v tretej a štvrtej sérii televízneho seriálu The Crown.
V roku 2020 stvárnila jednu z postáv vo filme Otec po boku Anthonyho Hopkinsa a Imogen Poots.
Súkromný život
Od roku 2001 je vydatá za Eda Sinclaira, s ktorým má tri deti a žijú spolu v Južnom Londýne.
Od roku 2013 bola v porote Norwichského filmového festivalu. O rok neskôr (2014) bola jednou z 200 ľudí, ktorí podpísali referendum proti nezávislosti Škótska.
Sailly-Laurette
Sailly-Laurette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kallón z Aiginy
Kallón alebo Kalón bol grécky sochár z prelomu 6. a 5. storočia pred Kr. Kallón z Aiginy, žiak sochárskych majstrov Tektaia a Angelióna, bol činný pravdepobne v prvej polovici 5. storočia pred Kr. Z antických autorov nám správu o ňom a jeho sochárskych dielach zanechal Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku a zachovali sa i dve jeho menom signované podstavce zo sôch objavené na aténskej Akropole, datované do rokov 500 až 480 pred Kr. Pausanias uvádza, že zhotovil drevenú sochu Atény, ktorá sa nachádzala v chráme bohyne Atény zvanej Sthenias (Posilňujúca) na troizénskej akropole v Argolide a v Amyklai bronzovú trojnožku (trojnožka – ), pod ktorou stála socha Demetrinej dcéry Persefony (Demetrina Koré).
Maslenica
Maslenica môže byť:
Fiat Coupé
Fiat Coupé (typ 175, oficiálne nazývané Coupé Fiat) bolo kupé vyrábané talianskym výrobcom automobilov Fiat medzi rokmi 1993 až 2000. Vozidlo bolo prvýkrát predstavené na autosalóne v Bruseli v roku 1993. Vozidlo je nezabudnuteľné svojimi hranatými tvarmi, s vrúbkovanými bočnými panelmi. Karosériu navrhol Chris Bangle z Centro Stile Fiat, zatiaľ čo interiér bol navrhnutý Pininfarinou. Vonkajší dizajn bol predzvesťou automobilového dizajnu z neskorých 90. rokov. Ako predošlý model ku Banglovej tak trochu notoricky známej práce na BMW, rovnako ako futuristické uhlové návrhy ostatných značiek, predovšetkým Renault a Ford.
História
Na začiatku v roku 1993 bolo Coupé dostupné so 4-valcovým motorom 2.0L 16V, vo verzii Turbo (190 HP) a v atmosférickej verzii (139 HP). Obidva motory boli novšie verzie Fiat Twin-CAM dizajnu a zdedené z vozidla Lancia Delta Integrale, ktorý bol 6-krát víťaz na Majstrovstvách sveta v rely. Rok 1996 priniesol motor 1.8L 16V (nie je k dispozícii v Spojenom kráľovstve, 130 HP) spolu s 2-litrovým päťvalcom 20V (147 HP) a päťvalcom 20V Turbo (220 HP). Zrýchlenie z 0 na /h zvládlo Coupé s týmto motorom za 6,3 sekundy a maximálna rýchlosť bola /h a Fiat Coupé sa zaradilo medzi najrýchlejšie vozidlá s predným pohonom.
thumb|Fiat Coupé 2.0L 20V Turbo
Prepĺňané 16V a 20V verzie boli vybavené veľmi účinným Viscodrive samosvorným diferenciálom proti nedotáčavosti, ktorou trpia výkonné automobily s predným náhonom. Okrem toho Coupé malo nezávislé zavesenie všetkých kolies. Na prednej náprave boli vzpery McPherson a spodné trojuholníkové ramená ukotvené do priečnych pomocných nosníkov s vinutými pružinami a stabilizátorom; vzadu vlečné ramená na pomocnom ráme s pružinami a stabilizátorom.
V roku 1998 bola uvedená limitovaná edícia, ktorá mala červeno lakované brzdové strmene Brembo, bodykit, štartovacie tlačidlo, 6-rýchlostnú manuálnu prevodovku, vzpery podvozku kvôli tuhosti, pedále Sparco, sedačky Recaro s červenou kožou, ktoré majú lepšie bočné vedenie ako štandardné 20VT sedačky.
V roku 1998 dostal 2-litrový 5-valec 20V systém variabilného sania, ktorý zvýšil výkon na 115 kW/154 HP. 2-litrový 5-valec 20V Turbo dostal 6-rýchlostnú prevodovku a prahy dverí verzie Turbo boli lakované vo farbe karosérie. Fiat tiež uviedol model 2,0L 20V Turbo 'Plus'. Tento model bol vybavený bodykitom, ktorý stotožňoval tento model s verziou Limited Edition, až na drobné zmeny v interiéri a identifikačný znak verzie LE. Keď v septembri roku 2000 zastavil Fiat výrobu modelu Coupé, bolo vyrobených celkovo 72 762 kusov.
thumb|Fiat Coupé Limited Edition (s inými diskami kolies a predným nárazníkom)
==Motory ==
Road movie
Road movie je filmový žáner, v ktorom hlavné postavy prekonávajú veľké vzdialenosti zväčša na motorovom vozidle. Film sa tak zameriava na ich dobrodružstvá počas ich cesty. Postavy obyčajne opúšťajú domov aby unikli pred svojimi súčasnými životmi.
Toyota 86
right|thumb|270px|Subaru BRZ
Model sa preedáva pod tromi rôznymi značkami: Toyota (Toyota 86 v Japonsku a Toyota GT-86 v Európe), Subaru (Subaru BRZ) a Scion (Scion FR-S). Partnerstvo medzi Toyotou a Subaru na vývoji si získalo prezývku "Toyobaru". Od začiatku bude 86 a jeho sesterské modely dodávané s benzínovým atmosférickým 2.0-litrovým 4-valcom typu boxer, ktorého výkon je 147 kW/200 koní (pri 7000 ot./min.), pričom má systém priameho vstrekovania od Toyoty. K modelu budú ponúkané dve 6-rýchlostné prevodovky: manuálna a automatická s pádlovým radením pod volantom (prevzatým z F1). Celková hmotnosť modelu Toyota 86 je 1180 kilogramov a modelu Scion FR-S pre americký trh až 1298 kilogramov.
Motor
Automobil je poháňaný dvojlitrovým (1998 cm3) štvorvalcom typu boxer - teda motor s protiľahlými valcami (zviera ich uhol 180°), niekedy nesprávne (pre svoj schematický vzhľad) označovaný ako plochý motor. Jedná sa o motory Subaru Boxer, konkrétne 4U-GSE, upravený Toyotou na vŕtanie a zdvih 86 × 86 mm, Toyota motor upravila na základe ich série motorov "U" - model FA20.
Všetky verzie Toyoty 86 vyvíjajú rovnaký výkon 200 koní, teda 147 kW pri 7000 otáčkach za minútu a krútiaci moment 203-205 Nm (záleží od verzie) pri 6400 otáčkach za minútu. Motor je vďaka svojej "plochej" konštrukcií uložený nízko a zlepšuje tak stabilitu a chovanie auta v zákrutách. Pre všetky verzie 86-tky rovnako platí zrýchlenie z nuly na sto kilometrov za hodinu, za menej než 7,4 sekundy a maximálna rýchlosť je viac než 233 kilometrov za hodinu.
Basketbalová extraliga žien 2016/17
Basketbalová extraliga žien v sezóne 2016/17 bol 25. ročník extraligy basketbalistiek, najvyššej basketbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Do extraligy sa v tejto sezóne prihlásilo 9 družstiev. V januári 2017 však družstvo Cassovia Košice súťaž opustilo, jeho výsledky sa anulovali a v lige tak ostalo iba 8 družstiev. Prvenstvo v súťaži obhajilo družstvo Good Angels Košice.
Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti predchádzajúcej sezóne opäť pozmenil. Po odohraní základnej časti, ktorá sa hrala dvojkolovo, nasledovala nadstavbová časť v skupinách o 1.4. a o 5.8. miesto (pôvodne o 1.5. a o 6.9. miesto). Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky odohraté v základnej časti. Všetky družstvá z nadstavbovej skupiny postúpili do štvrťfinále play-off, ktoré sa hralo na 2 víťazné zápasy, rovnako ako zápasy o konečné umiestnenie. Semifinálové zápasy, finále a zápasy o 3. miesto sa odohrali na 3 víťazné zápasy. Pôvodne mal posledný tím (deviaty) odohrať baráž s víťazom 1. ligy, po odstúpení Cassovie zo súťaže nikto nevypadol.
Finále
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Sailly-le-Sec
Sailly-le-Sec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zebrička austrálska
Zebrička austrálska (lat. Taeniopygia guttata) je dnes najrozšírenejším a najznámejším druhom astrildovitých vtákov v strednej časti Austrálie, hoci sa vyskytuje po celom austrálskom kontinente s výnimkou najchladnejších a príliš vlhkých oblastí na severe a juhu. Izolovane žije i v Indonézii. Bola vysadená aj na Portoriku, v Portugalsku a Spojených štátoch. Je veľmi populárna ako klietkový vták.
Unescoceratops
Unescoceratops je vyhynutý rod leptoceratopsidného rohatého dinosaura, žijúceho v období vrchnej kriedy na území dnešnej kanadskej provincie Alberta. Jediný druh je Unescoceratops koppelhusae.
Etymológia
Rod Unescoceratops pomenovali paleontológovia Michael J. Ryan, David C. Evans, Philip J. Currie, Caleb M. Brown a Don Brinkman v roku 2012 ako Unescoceratops koppelhusae.
Leknotvaré
Leknotvaré (Nymphaeales) sú rad, združujúci bazálne krytosemenné rastliny. Zástupcovia tohto radu sú vodné, väčšinou trváce byliny, ktoré zakoreňujú na dne stojatých alebo pomaly tečúcich vôd. V pletivách sú časté sklerenchymatické bunky, podľa hviezdovitého tvaru nazývané asterosklereidy. V podzemku majú ataktostélu (podobne ako jednoklíčnolistové rastliny).
Systematika
Rad Nymphaeales patrí spolu s radmi Austrobaileyales a Amborellales medzi bazálne krytosemenné rastliny, do takzvanej skupiny ANITA. ANITA je parafyletická skupina na báze fylogenetického stromu krytosemenných rastlín.
Charakteristika
Zástupcovia všetkých troch vyššie uvedených čeľadí podľa systému APG IV sú sladkovodné rastliny, zakorenené na dne. Listy sú s výnimkou rodu Cabomba celistvé, s ponorenou, plávajúcou alebo ponorenou čepeľou. V dôsledku ekologických nárokov rastlinám druhotne chýbajú podporné pletivá a cievky, ktoré sa vyskytujú len v bazálnej čeľadi vodniatkovité (Hydatellaceae). Zvyšní zástupcovia majú v stonke len cievice. Kvety sú s výnimkou rodu Trithuria (vodniatkovité) nápadné a rozvíjajúce sa nad hladinou.
Sailly-Saillisel
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kim Carnesová
Kim Carnesová (* 20. júl, 1945, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká speváčka a skladateľka. Narodila sa a vyrastala v kalifornskom meste Los Angeles. Svoju kariéru začala v 60. rokoch, kedy písala piesne pre iných hudobníkov, vystupovala v lokálnych hudobných kluboch a naspievala niekoľko sprievodných vokálov pre iných umelcov. V roku 1972, potom ako podpísala zmluvu s nezávislou hudobnou značkou Jimmyho Bowena vydala svoj debutový album Rest on Me. V roku 1975 na jej druhom albume, ktorý vyšiel pod jej menom boli primárne jej vlastné skladby, vrátane jej prvého singla, ktorý sa dostal na 35. miesto hudobného rebríčka Billboardu. Bola to pieseň „You're a Part of Me“. V nasledujúcom roku vydala album Sailin', na ktorom je nahrávka „Love Comes from Unexpected Places“. Táto pieseň vyhrala v roku 1976 v súťaži American Song Festival a dostala cenu za najlepšiu skladbu aj v roku 1976 v Tokiu na hudobnej súťaži Tokyo Song Festival.
Jej prelomovým rokom bol 1980, kedy ju Kenny Rogers prizval k spolupráci na jeho konceptuálnom albume, Gideon (1980), kde spolu naspievali duet v piesni „Don't Fall in Love with a Dreamer“ (v ČSSR bol známy v coververzii: Marie Rottrová & Pavel Bobek – „S tím bláznem si nic nezačínej“), ktorý bol na štvrtom mieste rebríčka Billboard Hot 100, získal cenu Grammy. Neskôr v tom istom roku bola jej coververzia piesne Smokeya Robinsona, „More Love“, z jej albumu Romance Dance (1980) v rebríčku desiata. V nasledujúcom roku Carnes vydala album Mistaken Identity, na ktorom mala svoj celosvetový hit „Bette Davis Eyes“. V USA bol singel v rebríčku Billboard Hot 100 deväť týždňov na prvej priečke a stal sa najpredávanejším singlom roka 1981. RIAA ho certifikovala na Zlato a vyhral dve ceny Grammy: ako nahrávka roka a aj ako pieseň roka. Album Mistaken Identity bol prvým v rebríčku Billboard 200, dostal od RIAA Platinovú certifikáciu a bol nominovaný na cenu Cenu Grammy za album roka.
Carnes mala aj ďalšie úspešné single: „Draw of the Cards“ (#28), „Does It Make You Remember“ (#36), „Crazy in the Night“ (#15), s Barbrou Streisandovou „Make No Mistake, He's Mine“ (#51), s Kenny Rogersom a Jamesom Ingramom „What About Me?“, na soundtracku k filmu Flashdance boli jej na cenu Grammy nominované single, „Voyeur“ (#29) a „Invisible Hands“ (#40). Mala úspech aj ako spoluautorka (#1) duetu „The Heart Won't Lie“, ktorý naspievali Vince Gill a Reba McEntire.
Osobitý, chrapľavý hlasový štýl Kim Carnes je porovnávaný so spevom Roda Stewarta. Výrazne sa to prejavilo aj v jej najväčšom hite, „Bette Davis Eyes“. Najnovším štúdiovým projektom Kim Carnes je album Chasin' Wild Trains (2004). Momentálne speváčka žije v Nashville, Tennessee, kde naďalej pokračuje v svojej piesňovej tvorbe.
Ocenenia
Ceny Grammy
Franciszek
Franciszek môže byť:
Východná brána antického mesta Filipopol
Východná brána antického mesta Filipopol sú ruiny východnej brány antického mesta Filipopol a priľahlých stavieb nachádzajúce sa na hranici severovýchodnej časti architektonickej rezervácie Starý Plovdiv na úpätí pahorku Nebet tepe v meste Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
História a charakteristika
Východná brána je jedna z troch známych brán antického mesta Filipopol (dochovali sa ešte zvyšky južnej a severnej brány) a je zo všetkých najviac preskúmaná. Brána samotná, k nej vedúca ulica, okolité budovy a hradby boli postavené v druhej polovici 2. storočia na príkaz rímskeho cisára Marka Aurélia, keďže v tom čase hrozili Plovdivu nájazdy Markomanov, ktorí sa ale nakoniec k mestu nedostali. Komplex bol neskôr rekonštruovaný počas 4. a čiastočne aj 5. storočia, kedy boli zbúrané časti hradieb. Cez bránu viedla jedna z hlavných rímskych ciest na území Trákie, ktorá spájala Filipopol s Byzantionom. Odkrytá je ulica vedúca k bráne, široká 13,20 metra, postavená z veľkých kamenných blokov, ktorá bola lemovaná z obidvoch strán kolonádou stĺpov, bohato zdobených v korintskom štýle. Dochovali sa aj zvyšky niektorých okolitých budov a brány samotnej. Nie je úplne jasné, aký účel mali v minulosti okolité budovy, predpokladá sa však, že mohli slúžiť ako kasárne, alebo vojenská nemocnica. Komplex okolo brány bol odkrytý v 70. rokoch 20. storočia.
Ječmeniště (prírodná pamiatka)
Ječmeniště je prírodná pamiatka ev. č. 5906 neďaleko obce Strachotice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 207 - 289 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Zoznam obcí departementu Doubs
Kompletný zoznam 594 obcí departementu Doubs.
Slovenská krajina
Slovenská krajina môže byť:
Vodnopólová extraliga mužov 1994
Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 1994 bol v poradí 2. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizoval Slovenský zväz vodného póla (SZVP). Súťaž niesla dobový názov I. liga. Počet účastníkov bol opäť 11; tí boli rozdelení do dvoch výkonnostných skupín. Titul získalo družstvo NCHZ Nováky.
Systém súťaže
Súťaž bola oproti prvému ročníku podstatne skrátená. Bolo to z dôvodu toho, že súťaž mala od budúcej sezóny prejsť na format hrania jeseň-jar (1994/95), čo sa napokon neudialo. Hrala sa iba základná časť v skupinách (označených ako A-liga a B-liga), v ktorých odohralo každé družstvo s každým po 2 zápasy doma a 2 zápasy vonku. Išlo o dvojstretnutia s tým istým súperom, ktoré sa odohrali v dvoch dňoch za sebou. Pôvodne mali v budúcom ročníku dve najlepšie družstvá z B-ligy postúpiť do hornej skupiny, neskôr sa však plán zmenil a najvyššiu súťaž hralo 10 tímov.
B-liga
Pozn.: Pri rovnosti bodov rozhodovali vzájomné zápasy.
Nissan Patrol
Nissan Patrol (Jap. 日産・パトロール – transkripcia: Nissan Patorōru) je terénny automobil s pohonom všetkých štyroch kolies, ktorý od roku 1951 vyrába automobilka Nissan.
Už od počiatku výroby bol Patrol dostupný s krátkym rázvorom (SWB, 3-dverový) alebo s dlhým rázvorom (LWB, 5-dverový). Medzi rokmi 1988 až 1994, divízia Ford Australia predávala Patrol ako Ford Maverick. Model Patrol je dostupný v Austrálii, Strednej a Južnej Afrike, častiach juhovýchodnej Ázie, Západnej Európe rovnako ako aj v Iráne a Strednom východe, okrem Severnej Ameriky, kde sa od roku 2016 predáva ako Nissan Armada.
Generácia Y61 sa vyrába tiež ako vojenské vozidlo pre štáty Ázie a Stredného východu.
Prvá generácia (4W60; 1951–1960)
V septembri 1951 bola uvedená prvá generácia pre japonské obchodné zastúpenie. Celkový tvar a štýl bol podobnný Jeepu Willis. Poháňal ho 3,7-litrový motor Nissan NAK s výkonom 55 kW/75 koní. Motor bol použitý s autobusu Nissan 290, avšak so zapínateľným pohonom všetkých kolies a 4-rýchlostnou manuálnou prevodovkou.
V auguste 1955 bola predstavená verzia 4W61. Tá mala zmenenú prednú masku s chrómovaním, jednotné čelné sklo, chrómové pásiky na kapote a nerovnomerný rozmer sedadiel (sedadlo spolujazdca bolo širšie ako sedadlo vodiča). Ďalšou veľkou zmenou bol motor. Verziu 4W61 poháňal motor Nissan NB s objemom 3,7 litra, ktorý poskytoval výkon 69 kW/92 koní. Neskôr bol zamenený za 4-litrový motor Nissan NC s výkonom 78 kW/105 koní.
Druhá generácia (60; 1959–1980)
Nissan Patrol 60 a G60 so sťahovacou plátenou strechou bol od roku 1960 predávaný len v Austrálii. V USA bol predávaný prostredníctvom obchodného zastúpenia Datsun medzi rokmi 1962 až 1969.
4WD Patrol 60 bol vyrábaný vo verziách s krátkym, stredným a dlhým rázvorom. Manuálna prevodovka s označením F3B83L bola spočiatku 3-rýchlostná, neskôr 4-rýchlostná. motor Nissan P s objemom 4 litre bol radový, šesťvalcový s plne vyváženým kľukovým hriadeľom na siedmich ložiskách.
V roku 1963 pribudla verzia s pevnou strechou.
160 (1980-1989)
V roku 1980 bola uvedená tretia generácia s označením 160. V ponuke boli motory L28, P40 a SD33. Všetky modely boli vybavené 4-rýchlostnou manuálnou prevodovkou, kým 3-rýchlostná automatická prevodovka bola voliteľne dostupná pre verziu s dlhým rázvorom. Všetky modely boli vybavené redukčnou prevodovkoua odpruženie tvorili listové pružiny. Verzie s motorom SD33 používali 24-voltovú elektroniku. V ponuke bola tiež klimatizácia a posilňovač riadenia.
Predný diferenciál C200 bol použitý na všetkých modeloch. V roku 1983 prebehli úpravy, medzi ktoré patrí pridanie piatej rýchloti do prevodovky, upravené odpruženie a predná maska so svetlometmi. V čase, keď sa začal používať turbodieselový motor SD33T začal sa Patrol vyrábať aj vo verzii s vysokou strechou "Super Roof". Tento motor poskytoval výkon 81 kW/110 koní a Patrol s ním dosahoval maximálnu rýchlosť 145 km/h. Kvôli veľkému krútiacemu momentu tohto motora bola tiež upravená spojka, ktorá mala väčší priemer (270 mm oproti 240 mm). Použitý bol aj väčší olejový chladič (5-radový namiesto 3-radového).
260 (1986-2002)
Séria 260 bola španielskou verziou modelu 160 (ľalko spoznateľná vďaka obdĺžnikovým svetlometom), pričom bola predávaná v Európe buď s krátkym (SWB) alebo dlhým rázvorom (LWB) a s motormi L28, SD33, RD28 a RD28T. Exportné verzie sa vyrábali do roku 1994, kým verzie pre domáci špenielský trh sa vyrábali do roku 2002.
Štvrtá generácia (Y60; 1987–1997)
Generácia Y60 bola radikálnou zmenou po mechanickej stránke, vzhľadom na predošlé generácie. Predovšetkým použitie vinutých pružín dopomohlo vyššiemu komfortu a ostrejšiemu riadeniu. Všetky modely generácie Y60 používali vpredu trojprvkové zavesenie tuhej hnacej nápravy a päťprvkové vzadu. Pracovné modely mali však vzadu listové pružiny. stabilizátory boli použité na oboch nápravách, posilňovač riadeniabol štandardom. všetky modely mali kotúčové brzdy na oboch nápravách, kdežto pracovné verzie mali na zadnej náprave bubnové brzdy.
Christophe Lemaitre
thumb|Finále behu na 100 metrov na európskom šampionáte v Barcelone
Nissan Patrol
Štvrtá generácia (Y60; 1987–1997)
Alternatívne modelové kódy boli GR (pre ľavostranné verzie) a GQ (pre pravostranné verzie). Väčšina modelov mala zadný samosvorný diferenciál, pričom niektoré verzie mali manuálnu uzávierku zadného diferenciálu ovládanú pomocou vákua alebo elektrického solenoidu. Takisto niektoré modely mali výstup pohonu pre navijak, ktorého ovládanie bolo v interiéri napravo od rýchlostnej páky.
Táto generácia bola označovaná v Japonsku ako Safari a vybavená bola 24-voltovou elektronikou.
Christophe Lemaitre
Christophe Lemaitre (* 11. jún 1990, Annecy, Francúzsko) je francúzsky atlét, šprintér.
Nissan Patrol
Štvrtá generácia (Y60; 1987–1997)
Verzie s motormi TD42 alebo TB42 boli dostupné buď s 5-rýchlostnou manuálnou prevodovkou alebo 4-rýchlostnou automatickou prevodovkou. Verzie s motormi RD28T a RB30 boli výhradne s 5-rýchlostnou manuálnou prevodovkou.
V Európe bol Patrol ponúkaný v rôznych výbavách, ktoré sa líšili v každej krajine. Vo Francúzsku bol vo výbavách LX, SLX a iných. Napríklad Patroly pre Fínsko boli dodávané s dvomi autobatériami.
Christophe Lemaitre
2008-2009
V roku 2008 sa stal v Bydgoszczi juniorským majstrom sveta v behu na 200 metrov. O rok neskôr získal na majstrovstvách Európy juniorov v Novom Sade zlatú medailu v behu na 100 metrov v novom európskom juniorskom rekorde 10,04. Na svetovom šampionáte v Berline sa prebojoval do štvrťfinále, kde bol diskvalifikovaný za predčasný štart.
Şehsuvar Sultán
Şehsuvar Sultan (1682 - 16. apríla 1756), známa tiež ako Şehsuvar Kadinefendi alebo Valide Sultan Mari, bola konkubína osmanského sultána Mustafu II. a matkou sultána Osmana III.
Nissan Patrol
Piata generácia (Y61; 1997-2010; 1997–súčasnosť pre vybané krajiny)
Pre modelový rok 2005 bol na modeli Patrol vykonaný facelift, ktorý pozostával s nových predných svetlometov či väčších zadných svetiel. Tento Patrol mal v základe objem batožinového priestoru 668 litrov, pričom po sklopení zadných sedadiel vznikol priestor s objemom 1110 litrov. Jeho terénne schopnosti pozostávajú z predného 37-stupňového nájazdového uhla a zadného 31-stupňového uhla, kým brodivosť je 700 mm. Základné výbava XE+ obsahovala okrem iného kryt rezervy, vyhrievané zadné okno, manuálnu klimatizáciu, štyri airbagy, uzávierku zadného diferenciálu alebo odpojiteľný zadný stabilizátor. Vyššia výbava LE bola k dispozícii s automatickou klimatizáciou, elektrickými sklápacími spätnými zrkadlami, koženým interiérom, vyhrievaním predných sedadiel, tempomatom, DVD navigáciou či multifunkčným volantom. V roku 2013 sa celosvetovo generácia Y61 prestala vyrábať, hoci v Južnej Afrike a Pakistane sa vyrába dodnes.
Şehsuvar Sultán
Biografie
Po udalostiach v Edirne bol Mustafa II. sezazený z trónu svojím bratom Ahmedom III, ktorý sa stal novým sultánom. Po jeho smrti nastúpil na trón Osman III a tak sa z Şehsuvar stala Valide Sultan.
Zomrela 16. apríla 1756 a bola pochovaná v Istanbule o 11 dní neskôr. Stavba jej hrobky bola dokončená počas vlády jej syna Osmana III. a ten bol po svojej smrti pochovaný vedľa nej.
Nissan Patrol
Šiesta generácia (Y62; 2010–súčasnosť)
Úplne nová šiesta generácia bola uvedená dňa 13. februára 2010 v Abú Zabí. Jeho luxusná verzia sa predávala od roku 2010 ako Infinity QX56, avšak neskôr v roku 2013 bola premenovaná na Infinity QX80. Od roku 2017 poháňa túto generáciu 4-litrový šesťvalec VQ40DE s výkonom 205 kW/275 koní a krútiacim momentom 394 Nm, a to pre výbavy SE a XE alebo silnejší 5,6-litrový osemvalec VK56VD s výkonom 298 kW/400 koní a krútiacoim momentom 560 Nm. Úpravca NISMO tomuto motoru pridal Ďalších 28 koní. Od roku 2017 sú všetky modely vybavené 7-rýchlostnou automatickou prevodovkou. Variabilný pohon všetkých kolies ponúka režimy: piesok, cesta, skaly a sneh. Medzi ďalšiu výbavu patrí elektronická uzávierka zadného diferenciálu, asistent rozjazdu do kopca, výstražný systém pri opustení jazdného pruhu či elektronický stabilizačný systém.
Christophe Lemaitre
2010
Na majstrovstvách Európy družstiev 2010 v nórskom Bergene skončil v behu na 100 metrov v novom osobnom rekorde 10,02 druhý, keď ho predbehol iba Dwain Chambers. Dňa 9. júna zabehol na francúzskych majstrovstvách v atletike vo Valence stometrovú trať v čase 9,98 sekundy a stal sa prvým šprintérom bielej pleti, ktorý zabehol stovku pod 10 sekúnd. Na majstrovstvách Európy v Barcelone získal 3 zlaté medaily - v behu na 100 metrov (10,11 s), 200 metrov (20,37 s) a v štafete na 4 x 100 metrov spolu s Jimmy Vicautom, Pierre-Alexis Pessonneauxom a Martial Mbandjockom (38,11 s - európsky výkon roka)
2011
V marci pretekal na halových ME v Paríži, kde časom 6,58 s v behu na 60 metrov obsadil tretie miesto. V tento rok pokoril v behu na 100 metrov magickú hranicu až štyrikrát, a to na mítingu v Montreuil (9,96 s), majstrovstvách Európy družstiev v Štokholme (9,95 s), Diamantovej lige v Lausanne (9,95 s) a doposiaľ jeho osobný rekord na národnom šampionáte v Albi (9,92 s). V behu na 200 metrov taktiež pokoril ako jediný beloch v histórií hranicu 20 sekúnd. Túto hranicu pokoril na Majstrovstvách sveta v Daegu, kde nakoniec skončil tretí časom 19,80 s (osobný rekord).
2012
V tomto roku vyhral beh na 100 metrov na ME v Helsinkách časom 10,09 s a so štafetou skončili na treťom mieste (38,46 s). Na olympijských hrách v Londýne štartoval v behu na 200m, kde obsadil 6. miesto (20,19 s) a so štafetou obsadil 3. miesto (38,16 s) po dodatočnej diskvalifikácií americkej štafety z dôvodu dopingového prehrešku jedného aktéra, Tysona Gaya.
Sains-en-Amiénois
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lobos
Lobos je mesto nachádzajúce sa v provincii Buenos Aires v Argentíne. Leží v severnej časti provincie Buenos Aires, východnej časti krajiny a južne od federálneho hlavného mesta Buenos Aires. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 29 868 obyvateľov. Mesto bolo formálne založené 2. júna 1802, no história organizovanejšieho miestneho osídlenia siaha do prvej polovice 18. storočia. Mesto je v súčasnosti poľnohospodárske centrum regiónu, jedná sa však skôr o vidiecku oblasť. Miestna lagúna je vyhľadávaná turistická atrakcia.
Lobos je rodiskom bývalého prezidenta Argentíny Juana Peróna.
HAC
HAC môže byť:
Hlavné správy
Hlavné správy je slovenský internetový denník. Šéfredaktorom je Róbert Sopko, majiteľ košickej reklamnej agentúry Heuréka evolution a konateľ rovnomenného občianskeho združenia.
Spolupracovníkom Hlavných správ bol ruský špión Bohuš Garbár odsúdený za vyzvedačstvo a korupciu. Pre Hlavné správy tiež pod pseudonymom Eugen Rusnák písal Rus Jevgenij Paľcev. Hlavné správy spolupracovali s občianskym združením Slovensko-ruská spoločnosť Jána Čarnogurského. Médium kombinuje zavádzajúce informácie s reálnymi, čo prispieva k mäteniu čitateľov.
Kritika
Komisia Konšpirátori.sk (zložená zo žurnalistov, vedeckých pracovníkov, členov mimovládnych organizácii, zástupcov médií a vydavateľov) Hlavné správy v rokoch 20162020 a znova od roku 2022 radí medzi konšpiračné médiá. Hlavné správy v zastúpení advokátskou kanceláriou ULC Čarnogurský svoje zaradenie v zozname súdne napadli a dosiahli vydanie neodkladného opatrenia, doručeného vo februári 2020, prikazujúceho dočasné stiahnutie webu zo zoznamu až do vydania súdneho rozhodnutia. V decembri 2022 Krajský súd v Bratislave všetky neodkladné opatrenia voči projektu Konšpirátori.sk zrušil a web opäť v zozname figuruje.
Hlavné správy sú kritizované za poskytovanie priestoru na šírenie konšpiračných teórií, zaujatého spravodajstva, dezinformácií,  vojnovej a prokremeľskej propagandy.
Denník šíri aj dezinformácie ohľadom slovanskej kultúry, napr. že je staršia ako v skutočnosti alebo lepšia ako ostatné kultúry. Táto forma ovplyvňovania prostredníctvom kultúrnej identity je súčasťou ruskej informačnej vojny.
Hlavné správy šírili lživú správu, že pozorovatelia OBSE potvrdili na Ukrajine nelegálne transplantačné stanice; článok po kritike vymazali (podozrenia vyvrátila aj ruská agentúra RIA), avšak opravu nikdy neuverejnili.
Z českých médií prebrali správu, že cudzinci v Plzni zabili správcu ubytovne, avšak zamlčali v tom čase známu informáciu, že útočník podľa polície pochádzal z Lotyšska. Namiesto toho článok podfarbili fotkou, na ktorej policajti odvádzajú arabsky vyzerajúceho muža.
V apríli 2017 šírili dezinformácie ohľadom chemických útokov v Sýrii. Tvrdili, že útok bol nafingovaný organizáciou "Biele Prilby", aby vytvorili zámienku pre medzinárodnú intervenciu západnej koalície pod vedením USA. Opierali sa o tvrdenia predstavenej katolíckych rehoľníčok napriek tomu, že BBC s nimi nesúhlasí.
V novembri 2018 sa ukázalo, že od roku 2015 pre Hlavné správy pod pseudonymom Eugen Rusnák píše Rus Jevgenij Paľcev, ktorý udržiava kontakty s pracovníkmi ruskej mediálnej skupiny Rossija Segodňa (Rusko dnes, kam patrí aj agentúra Sputnik), financovanej Kremľom. Návštevy Sputnika potvrdzujú fotografie Miloša Zverinu z januára 2018, podľa ktorého Paľcev „preberá články z týchto médií“. Európsky parlament pritom agentúru Sputnik označil za jeden z nástrojov, cez ktoré sa Kremeľ snaží „spochybniť demokratické hodnoty, rozdeľovať Európu, získavať domácu podporu a vytvárať dojem zlyhávajúcich štátov vo východnom susedstve EÚ“.
Fungovanie Hlavných správ, takmer žiadnu editorskú spätnú väzbu a slabé overovanie faktov zmapoval publicista Jakub Goda, ktorý istý čas pod falošným menom pre tento denník písal.
Zmienky v komunikácii Mariana Kočnera
Ako „akcionár“ Hlavných správ sa v komunikácii s Norbertom Bödörom, synom šéfa bezpečnostnej služby Bonul Miroslava Bödöra cez aplikáciu Threema v marci 2018 označil podnikateľ Marian Kočner, v roku 2019 obvinený z objednávky vraždy investigatívneho novinára Jána Kuciaka s partnerkou. Kočnerovo vyhrážanie sa Kuciakovi Hlavné správy v roku 2017 prezentovali v článku s titulkom „Kočner pohrozil presstitutovi z Aktualít: Začnem sa zaujímať o tvojich rodičov a rodinu“. Kočnerova komunikácia vyvoláva podľa Martina Hanusa z denníka Postoj podozrenie, že „Hlavné správy minimálne od istého času nenadržiavali Kočnerovi iba z plezíru“. Redakcia Hlavných správ reagovala stanoviskom, že Kočner mal o kúpu Hlavných správ záujem, no jeho ponuky neboli akceptované. Podľa dát z tzv. „Kočnerovej knižnice“ však Kočner Hlavné správy finančne podporoval a šéfredaktor Robert Sopko o tom vedel - cez WhatsApp Kočnerovi napísal: „Dík aj za podporu, čo došla na účet.“
Blokovanie
Dňa 2. marca 2022 Národný bezpečnostný úrad potvrdil, že rozhodol o blokovaní webu Hlavné správy. „NBÚ rozhodol v zmysle zákona o kybernetickej bezpečnosti na základe dodaných a vyhodnotených podkladov od bezpečnostných zložiek štátu,“ povedal hovorca úradu Peter Habara. Dodal, že na stránke identifikovali škodlivú aktivitu podľa časti zákona, kde sa spomínajú dezinformácie a hybridné hrozby.
Bohuš Garbár
Pre Hlavné správy písal Bohuš Garbár odsúdený za zločin vyzvedačstva a prijímania úplatku. K činom sa priznal a Špecializovaný trestný súd schválil dohodu o vine a treste a odsúdil ho na tri roky podmienečne. Garbára naverboval dôstojník ruskej vojenskej rozviedky GRU Sergej Solomasov. Hlavné správy sa "od činnosti občasného nehonorovaného dopisovateľa" dištancovali s tým, že o jeho špionážnej činnosti netušili.
Garbár poskytol finančný dar 10,000eur pre stranu ĽSNS. Podľa poslanca ĽSNS Petra Beluského bol tento dar od Hlavných správ, s ktorými v tom čase "spolupracovali", šéfredaktor Sopko to popiera.
Bohuslav Kokotek
Mgr. Bohuslav Kokotek (* 16. jún 1949, Třinec, Česko-Slovensko, dnes Česko – † 24. júl 2016) bol český evanjelický duchovný poľskej národnosti a publicista.
Po štúdiu teológie bol 16. septembra 1973 ordinovaný za duchovného Sliezskej cirkvi evanjelickej a. v.. Pôsobil okrem iného v zboroch v mestách Návsí, Třanovice a Český Těšín. Bol seniorom Dolného seniorátu SCEAV.
V roku 1991 bol spoluzakladateľom Evanjelickej spoločnosti v Českej republike, ktorej aj predsedal.
Od roku 1987 bol redaktorom cirkevného časopisu Přítel lidu – Przyjaciel Ludu. Písal fejtóny do mesačníku Zwrot. Pracoval v poľskom vysielaní Rádia Ostrava, kde od roku 1993 až do svojej smrti moderoval reláciu Głos Chrześcijan (Hlas kresťanov). Takisto moderoval kresťanskú reláciu pre televíziu v Českom Těšíne; spolupracoval s rozhlasom TWR v Brne a s TV Noe.
V roku 2016 mu poľský prezident, Andrzej Duda udelil cenu Złoty Krzyż Zasługi.
Svätožizňa
Svätožizňa (iné mená:Svätožízna, Svätožízňa ; 9. storočie) bola veľkomoravská kňažná, pravdepodobne manželka Svätopluka I.
Primárne pramene, ktoré o Svätožizni informujú sú Cividalský evanjeliár (vo forme „Szuentezizna“ ) a Kniha salzburskej fraternity (staršia), lat. Liber confraternitatum Salisburgensis vetustior (vo forme „uuengizigna“/„wengizigna“ ). Fuldské anály (píšu k roku 871): „V tom čase moravskí Slovieni konali svadbu, privedúc dcéru akéhosi vojvodu z Čiech…“ :, „O neveste panuje domnienka, že sa nazývala Svętožiznь“, podobne.
Jej synovia boli (pravdepodobne) Mojmír II., Svätopluk II. a Predslav. Existuje domienka o vzťahu Svätožizne k českým Přemyslovcom.
Pohotovostná letka
Pohotovostná letka (niekedy označovaná aj ako Pohotovostná letka 13, keďže funkciu pohotovostnej letky fakticky plnila letka 13) bola letecká jednotka Slovenských vzdušných zbraní, ktorej hlavnou úlohou bola protivzdušná obrana Slovenského štátu. Jednotka vznikla koncom augusta 1943 ako Hotovostný roj stíhacích lietadiel na letisku Vajnory pri Bratislave. Od októbra vykonávali príslušníci roja pohotovostné vzlety proti avizovaným narušiteľom vzdušného priestoru Slovenska, ale bez bojového stretu s nepriateľom. Na konci januára 1944 došlo k reorganizácii roja na Pohotovostnú letku. Na začiatku marca sa letka presunula na letisko do Piešťan, odkiaľ pokračovala vo svojej činnosti až do 26. júna 1944. V ten deň leteli nad juhozápadným Slovenskom mohutné zväzy amerických bombardérov so stíhacou ochranou, ktoré mierili do oblasti Viedne. Slovenskí stíhači vtedy zasiahli proti narušiteľom prvý aj poslednýkrát, keďže ich kritizovali za pasivitu pri bombardovaní Bratislavy 16. júna. Pohotovostná letka utrpela v tomto boji ťažké personálne i materiálne straty, ktoré ukončili jej existenciu ako bojaschopnej jednotky.
Vznik a činnosť letky
thumb|left|[[Messerschmitt Bf 109|Messerschmitt Bf 109E-4]]
thumb|[[Messerschmitt Bf 109|Messerschmitt Bf 109G-6]]
Koncom roka 1943 sa 15. letecká armáda USA zapojila do ničenia vybraných strategických cieľov v strednej Európe, čo prinútilo predstaviteľov Ministerstva národnej obrany SR a Veliteľstva vzdušných zbraní k posilneniu protivzdušnej obrany Slovenska. Dňa 31. januára 1944 bolo do stavu letky 13 formálne pridelených 18 stíhacích pilotov. Odvtedy mala letka 91 príslušníkov. Veliteľ vzdušných zbraní plk. gšt. Alojz Ballay zároveň určil letku 13 na plnenie úloh tzv. Pohotovostnej letky, čím došlo k reorganizácii Hotovostného roja. Výzbroj letky v tom čase tvorili dva Bf 109E-1/B, jeden Bf 109E-2, jeden Bf 109E-3, šesť Bf 109E-4, jeden Bf 109E-7/Trop, dve Avie B.534 a jedna Bk.534. V roku 1944 to už všetko boli beznádejne zastarané lietadlá. Ministerstvo národnej obrany SR preto začalo rokovať s nemeckou stranou o dodávke 15 nových stíhačiek Bf 109G-4 s príslušenstvom a záložnými súčiastkami. Dňa 13. januára 1944 bola podpísaná prvá zmluva o dodávke deviatich stíhačiek Bf 109G-6. Lietadlá boli na Slovensko dodané z továrne firmy Messerschmitt AG v Augsburgu. Keď nemecká strana zrealizovala aj doplnkovú zmluvu zo 17. februára, bolo na Slovensko dodaných celkovo 14 lietadiel Bf 109G-6 v hodnote 3 354 000 ríšskych mariek. Pätnásty stroj musel počas preletu na Slovensko núdzovo pristáť v Rakúsku kvôli technickej poruche a bol dodaný koncom apríla po železnici v rozmontovanom stave. Nemecká strana ho ale ešte predtým pravdepodobne nahradila ďalším lietadlom, čo znamená, že na Slovensko bolo nakoniec možno dodaných až 16 kusov Bf 109G-6. Zakúpené lietadlá prelietli nemeckí piloti 11. februára z továrenskeho letiska v Regensburgu na letisko do Piešťan, kde ich ešte v ten istý deň zalietali npor. let. Juraj Puškár, npor. let. Ján Gerthofer, zvk. Ján Režňák a zvk. Izidor Kovárik. Nové Bf 109G-6 boli spočiatku dočasne pridelené Cvičnej letke Leteckého pluku v Piešťanoch. Časť z nich bola potom pridelená k Pohotovostnej letke. S prezbrojením na modernú leteckú techniku bola Pohotovostná letka zároveň začlenená do zostavy Stíhacieho veliteľstva Východná marka (Jagdfliegerführer Ostmark), čo znamenalo, že bola podriadená protivzdušnej obrane Ríše (Reichsluftverteidigung).
Dňa 23. februára 1944 začal na letisku Vajnory osemdňový cyklus prednášok, ktoré viedol istý kapitán Luftwaffe. Slovenským pilotom prezentoval novodobú taktiku bojového nasadenia stíhacieho letectva proti veľkým americkým štvormotorovým bombardérom. Prednášok sa mali povinne zúčastniť všetci letci vycvičení na lietadlá Bf 109. Ďalšiemu pobytu Pohotovostnej letky vo Vajnoroch ale bránila mokrá a mäkká plocha letiska, čo spôsobilo daždivé počasie. Lietadlá počas vzletu v takýchto podmienkach striekali gejzíry vody, čo bolo dosť nebezpečné. Dňa 7. marca sa letka teda presunula na letisko do Piešťan. Časť lietajúceho personálu preletela do Piešťan na strojoch letky a tí, na ktorých lietadlá nevyšli, sa premiestnili pozemnou cestou. Keď sa vo Vajnoroch potom plánovala výstavba betónovej vzletovej a pristávacej dráhy, sa 19. mája oficiálne rozhodlo, že Pohotovostná letka už zostane v Piešťanoch. Ostré štarty na poplach medzitým naďalej prebiehali bez kontaktu s nepriateľom a bez zvláštnych udalostí až do apríla 1944. V stredu 12. apríla zaútočilo celkovo 374 bombardérov B-24 Liberator a 210 B-17 Flying Fortress 15. leteckej armády USA na ciele v Rakúsku a Juhoslávii. Bombardovacie zväzy smerujúce nad Rakúsko prevádzalo 142 stíhačiek P-38 Lightning 1., 14. a 82. stíhacej skupiny (82nd Fighter Group, 82nd FG) a 51 P-47 Thunderbolt 325. stíhacej skupiny. Protivzdušná obrana Ríše proti nim vyslala dostupné stíhacie letecké jednotky. Nad Rakúskom a Juhosláviou prebiehali vzdušné boje. Po 11:38 hod. vzlietli z piešťanského letiska na Bf 109E aj piloti Pohotovostnej letky. Na rozdiel od ostatných sa zvk. František Brezina z tohto letu vrátil už po 50 minútach, keďže musel po poruche motora so svojím Bf 109E-4 núdzovo pristáť na brucho východne od letiska Vajnory. S veľkou pravdepodobnosťou sa slovenskí stíhači v tento deň po prvý raz stretli s lietadlami 15. leteckej armády. Keď však Američanom dali pokoj, tí dali pokoj im. V tomto období minister národnej obrany gen. Ferdinand Čatloš a veliteľ štábu armády plk. Ján Golian nezávisle na sebe pripravovali tajný plán povstania proti Nemcom. Slovenskí stíhači preto dostali inštrukciu neútočiť na Američanov, pokiaľ na slovenských pilotov nebudú útočiť oni.
thumb|[[Messerschmitt Bf 110 s podvesenými prídavnými nádržami]]