cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toxoplazmóza
Liečba
S liečbou treba začať čo najskôr. Bezpríznakové a ľahšie formy toxoplazmózy u osôb, ktoré nie sú imunitne oslabené, sa spravidla neliečia, alebo sa podávajú prostriedky posilňujúce imunitný systém. Osoby s nedostatočnou imunitou, s očným alebo iným orgánovým ochorením a predovšetkým tehotné ženy s podozrením na primoinfekciu v gravidite a deti s vrodenou alebo získanou toxoplazmózou je potrebné liečiť. Väčšinou sa toxoplazmóza lieči v špecializovaných ambulanciách infekčných oddelení nemocníc. Lieči sa kombináciou liekov potlačujúcich látky, ktoré toxoplazmy potrebujú pre svoj vývoj a antibiotikami.
Vyhladzovací tábor Treblinka
Počet obetí a porovnanie s inými tábormi
Podľa súčasných odhadov bolo vo vyhladzovacom tábore Treblinka II zavraždených počas vojny 870 000 až 925 000 ľudí. Tento počet nezahŕňa úmrtia z tábora nútených prác Treblinka I, kde však nebolo nikdy sústredených väčšie množstvo väzňov. Väčšinu obetí predstavovali Židia z Poľska, ZSSR, Rakúska, Grécka, Macedónska, Slovenska, Česka, Francúzska a Juhoslávie. V tábore bolo zavraždených aj okolo 2000 Rómov. V roku 2001 bol Spojenom kráľovstve pri odtajňovaní starších spravodajských dokumentov nájdený aj telegram zachytený a dešifrovaný britskou rozviedkou 11. januára 1943. Tzv. Höfleho telegram oznamoval, do konca decembra 1942 bolo v tábore Treblinka II zlikvidovaných 713 555 Židov. Na základe tohto telegramu a ďalších odhadov na obdobie roku 1943 Jacek Andrzej Młynarczyk odhaduje, že v tábore bolo zavraždených 780 863 ľudí. Presný počet obetí je však ťažké odhadnúť.
Tábory v Osviečime však fungovali oveľa dlhšie (máj 1940 – január 1945) a mali oveľa komplexnejšiu štruktúru (tri koncentračné tábory – Osviečim I, Osviečim II – Birkenau (Brzezinka), Osviečim III – Monowice, ako aj väčší počet špecializovaných pracovných táborov roztrúsených na ploche niekoľko desiatok kilometrov štvorcových). Tu všade umierali ľudia: boli popravení, utýraní, zavraždení pre zábavu strážcov, alebo podľahli vyčerpaniu či chorobám (najmä týfu a TBC). Čisto vyhladzovací charakter v Osviečimskom kontexte však mal len tábor č. II. Auschwitz-Birkenau so svojimi povestnými plynovými komorami a krematóriami.
Potrestanie vojnových zločincov
Druhý veliteľ Treblinky Franz Stangl bol zatknutý v roku 1967 v Brazílii. V roku 1970 v Düsseldorfe odsúdený na doživotie. Proti rozsudku sa odvolal so slovami: „''Konal som iba svoju povinnosť. Moje svedomie je čisté.''“ Franz Stangl zomrel počas odvolávacieho konania na zlyhanie srdca v júni 1971.
Jedným z najznámejších príslušníkov stráže tábora patril príslušník kolaborantských ukrajinských oddielov, John Demjanjuk známy ako Ivan Hrozný.
Pamätník
Na mieste tábora Treblinka II bol po vojne vybudovaný pamätník a symbolický cintorín.
Diaľnica A90 (Grécko)
Diaľnica A90 spája mestá Kastelli Kissamou, Hania, Rethymno, Iraklio a Agios Nikolaos. Je to hlavná dopravná tepna na ostrove Kréta. Na nektorých miestach je iba dvojpruhová a má úrovňové križovatky. Je dlhá 200 km.
Železničná stanica Margecany
Železničná stanica Margecany je hlavná železničná stanica v Margecanoch.
Nachádza sa v strednej časti obce a súčasťou rozsiahleho staničného areálu je depo. Križujú sa tu významné trate Žilina – Košice a Červená Skala – Margecany. Pôvodne sa tu križovala Košicko-bohumínska železnica a lokálna trať do Gelnice. Stanica bola otvorená 12. marca 1872, kedy bol sprevádzkovaný úsek Spišská Nová Ves – Kysak.
Trate a doprava
Na stanici sa nachádza výkonné pracovisko sekcie riadenia dopravy Oblastného riaditeľstva Košice Železníc Slovenskej republiky.
3668 Ilfpetrov
3668 Ilfpetrov je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil L. G. Karachkina 21. októbra 1982.
Biela (rieka)
Biela je tatranská rieka, ľavostranný prítok Popradu. Má dĺžku, je tokom IV. rádu a je to typický vysokohorský typ rieky s priemernou lesnatosťou povodia približne 50 %.
Pramení v masíve Havrana v Belianskych Tatrách v nadmorskej výške cca  a od prameňa tečie Tristárskou dolinou v smere JJZ – SSV. Následne preteká Podtatranskou brázdou, najprv cez obec Ždiar západovýchodným smerom, potom sa stáča na juh a pri Tatranskej Kotline vstupuje do Popradskej kotliny, pokračuje na východ a viacnásobne meandruje. Do Popradu sa vlieva pri obci Bušovce v nadmorskej výške Priberá len kratšie prítoky, najmä z tatranskej strany.
Handschuheim
Handschuheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Krásna Hôrka (Tvrdošín)
Poloha a prírodné pomery
Miestna časť ležiaca na juhozápadnom okraji Tvrdošína na pravom brehu rieky Orava. Geomorfologicky leží na okraji celku Oravská kotlina. Geologicky tvoria podložie hlavne celky bradlového pásma, v menšej miere na juhovýchode aj centrálnokarpatského paleogénu.
Dejiny
Pôvodne samostatná obec, známa od 15. storočia. Vznikla počas valašskej kolonizácie. V roku 1974 pripojená k mestu Tvrdošín.
Doprava
Cez Krásnu Hôrku prechádza cesta I. triedy č. 59 a rovnako aj železničná trať č. 181 Kraľovany – Trstená. V obci je osobná železničná stanica.
Pokus
Pokus alebo experiment je zámerne vyvolaný proces v relatívne presne kontrolovaných podmienkach, ktorý slúži na získavanie alebo overovanie skúseností, poznatkov, vedeckých teórií a hypotéz.
Pokus môže byť heuristický, s cieľom nájsť dovtedy neznámu zákonitosť javu, alebo overovací, ktorým sa overuje deduktívne objavená zákonitosť. Využíva sa ako výskumná metóda v špeciálnych vedách.
Pokus je - obrazne povedané - otázka kladená prírode, ktorou ju nútime, aby nám odhalila svoje zákonitosti. V istom zmysle je každé naše konanie pokusom, pokiaľ pozorujeme účinky nášho zásahu do prírody. O vedeckom experimente však hovoríme len vtedy, keď skúmanie uskutočňujeme sústavne a s uvedomelým cieľom.
Pokusom sa zisťuje účinok premenných na javy zámerne vyvolané experimentátorom (človekom, ktorý experiment uskutočňuje). Pod premennou (alebo premennou veličinou, parametrom) sa vo všeobecnosti myslí taká vlastnosť, ktorá môže nadobúdať rôzne hodnoty (kvantitatívne, kvalitatívne). Hypotézy dávajú pozorovaniu určitý smer, umožňujú uskutočňovať pozorovanie plánovite tým, že sa vytvárajú podmienky, ktoré sú potrebné v zmysle hypotézy. Tak sa odohráva experiment: Pozorujeme, k čomu dochádza za celkom určitých predpokladov. Pri pokuse kladieme prírode celkom určitým inštrumentálnym pôsobením presnú otázku a dostávame určitú odpoveď, formulovanú v observačných vetách.
Šíma (priezvisko)
Šíma je české priezvisko odvodené od mena Šimon. Najčastejšie je v mestách Praha, Kladno a České Budějovice.
Pekka Saravo
Pekka Saravo (* 13. november 1979, Rovaniemi, Fínsko) je bývalý fínsky hokejový obranca. Meria 186 cm a váži 94 kg (2006).
Klubový hokej
Od ročníka 2005/06 je hráčom klubu švédskej najvyššej súťaže Elitserien Luleå HF.
Železničná stanica Trstená
Železničná stanica Trstená je hlavná železničná stanica v Trstenej.
Nachádza sa na východnom okraji mesta, na jednokoľajnej trati z Kraľovian. Prevádzka v stanici začala 21. decembra 1899, kedy bol otvorený úsek z Tvrdošína do Suchej Hory. Prestupnou stanicou pre trať na Oravu sú Kraľovany, odkiaľ vedie údolím rieky Orava cez Dolný Kubín a Tvrdošín.
Pôvodne trať pokračovala od roku 1904 cez Suchú Horu do poľského Nového Targu, no od druhej svetovej vojny je spojenie do Poľska prerušené, čím význam trate a teda aj jej staníc poklesol. V roku 1970 bol zrušený úsek po Suchú Horu a odvtedy trať a všetky spoje končia v Trstenej.
Šíma
Šíma môže byť:
SPOLOČNOSŤ 7 PLUS
náhľad|Sídlo spoločnosti na Panónskej ceste v Bratislave
SPOLOČNOSŤ 7 PLUS je slovenské vydavateľstvo periodickej tlače, ktoré vzniklo v roku 1990. Je druhé najväčšie vydavateľstvo na Slovensku a najväčšie bez účasti zahraničného kapitálu. Generálnou riaditeľkou je Mirjana Hronová Sikimič.
Jiří Šíma
Jiří Šíma môže byť:
Peyrusse-le-Roc
Peyrusse-le-Roc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 218 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pohorelská Maša
Pohorelská Maša je miestna časť Pohorelej, obce v okrese Brezno.
Poloha
Leží v údolí Hrona, v nadmorskej výške, na ceste I/66 z Brezna na Pusté Pole. Osadou prechádza aj železničná trať z Brezna do Margecian. Obec leží na severnom okraji Muránskej planiny a rovnomenného národného parku, severne sa vypínajú Nízke Tatry a zároveň ochranné pásmo národného parku.
Na západných svahoch vrchu Gindura sa nachádza lyžiarske stredisko.
Dejiny
Osada vznikla v 2. polovici 18. storočia pri hámri (valcovni) a železiarskej hute. V roku 1903 tu postavili neogotický kostol.
Kaffeine
Kaffeine je slobodný softvér a plnohodnotný multimediálny prehrávač pre systémy bežiace s KDE.
Podporuje takisto streamované video a formáty DVB, DVD, Video CD and CD audio.
Val-de-Meuse (obec)
Val-de-Meuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nová Paka
Nová Paka je mesto v Česku v okrese Jičín v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 9 335 obyvateľov, z toho 4 600 mužov a 4 735 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,1 roka (muži 40,4 roka, ženy 43,7 roka).
Hangenbieten
Hangenbieten je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Štefan Šenšel
Štefan Šenšel (* 18. december 1853, Banská Bystrica - † 27. júl 1946, Martin) bol slovenský evanjelický kňaz, pedagóg a verejný činiteľ.
Hangenbieten
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štefan Šenšel
Životopis
Základné vzdelanie získal v Banskej Bystrici. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a na Učiteľskom ústave v Lučenci. Vychovávateľ v rod. Jesenských (od roku1873) v Košťanoch nad Turcom, učiteľ v Ponikách, v Očovej (1877-1906). Pre národnobuditeľskú prácu obvinený z panslavizmu, za nár. cítenie uhorskou štátnou správou prenasledovaný a predčasne penzionovaný. Pracovník potravinového spolku v Dačovom Lome (od roku 1906), verejný notár vo Zvolenskej Slatine (1919- 1925).
Horský hotel Poľana
Horský hotel Poľana je horský hotel na južných svahoch Prednej Poľany. Zariadenie s kedysi celoročnou prevádzkou sa nachádza v okrese Detva v chránenej krajinnej oblasti Poľana. Hotel je už niekoľko rokov zatvorený.
Služby
Hotel začal fungovať v roku 1994 a ponúka ubytovanie pre 72 osôb v hotelovej a 40 osôb v turistickej časti. Poskytuje možnosti letnej i zimnej rekreácie, seminárov, školení a spoločenských akcií rôzneho charakteru. V zimnej sezóne sú pri hoteli k dispozícii 3 lyžiarske vleky, bežecké trate, požičovňa športových potrieb a ski servis.
Hotel je od leta 2012 v rekonštrukcii a mimo prevádzky, otvorený je len bufet.
Karol Sentiváni
náhľad|Rodový erb Karol Sentiváni (staršie: Szentiványi, * 16. január 1802, Banská Bystrica† 26. január 1877, Budapešť) bol politik, krajinský hodnostár, statkár a významný člen šľachtického rodu z Liptovského Jána.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Pešti, právo na reform. akadémii v Sárospataku. Statkár na rodovom majetku, župan gemersko-malohontskej župy. Roku 1839 a 1847 vyslanec na uhorskom stavovskom sneme, prívrženec reformného hnutia uh. strednej šľachty a maď. revolúcie 1848-1849, vládny komisár v Sedmohradsku. Stúpenec maďarsko-rakúskeho vyrovnania. Poslanec uhorského snemu za Deákovu stranu, 1865 predseda poslaneckej snemovne.
Ľudovít Štefan Šenšel
Ľudovít Štefan Šenšel (* 13. apríl 1888, Očová - † 22. júl 1956, Liptovský Mikuláš) bol evanjelický kňaz, redaktor, publicista, cirkevný hodnostár, verejný činiteľ. Pseudonym: Redaktor, Zodpovedný redaktor
Životopis
Pochádzal z učiteľskej rodiny. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, maturoval v Soproni, tam absolvoval i teológiu (1910), ktorú si prehĺbil študijnými pobytmi na univerzitách v Lipsku (1910) a Edinburgu, kde bol spolu s → M. Rázusom štipendistom S. Watsona (1910-1912). Evanjelický kaplán, neskôr farár v Liptovskej Porúbke (1914-1956). Popredný kazateľský liturg, liptovský senior (1930-1956), dištrikuálny a generálny presbyter, podpredseda synody (1939), vedúci komisií, ktoré zostavovali prídavky slovenských duchovných piesní k Zpěvníku evanjelickému a Tranosciu. Správca a predseda spolku Tranoscius. Jeden zo zakladateľov časopisu Tvorba, redaktor Cirkevných listov, Tranovského kalendára, predseda Hurbanovej evanjelickej literárnej spoločnosti, v ktorej vychádzali diela z oblasti literárnych, kultúrnych a cirkevných dejín. Učiteľ na ľudovej škole v Liptovskej Porúbke, profesor na Hodžovom gymnáziu v Liptovskom Mikuláši. Autor Slovenskej štylistiky. Činný v Jazykovednom odbore Matice slovenskej, ktorú musel z politických dôvodov opustiť. Zaslúžil sa o spracovanie učebníc náboženstva pre ľudové a učňovské školy. Po nástupe komunizmu bol zo všetkých funkcií vylúčený. Podpredseda Rázusovej SNS, jej zástupca v Krajinskom zastupiteľstve. Spoluorganizátor občianskeho protifašistického odboja, predseda ilegálneho revolučného národného výboru (RNV) v Liptovskej Porúbke, okresného RNV v Liptovskom Mikuláši, nekompromisný v odboji proti politike Slovenského štátu. Funkcionár demokratickej strany (po roku 1945), ktorú zastupoval ako poslanec v Slovenskej národnej rade (od roku 1945) až do odvolania akčným výborom DS (1948).
Josef Šíma
Josef Šíma môže byť:
Kawasaki Ki-100
Kawasaki Ki-100 (z jap. 五式戦闘機) bolo jednomiestne stíhacie a stíhacie-bombardovacie lietadlo Japonskej cisárskej armády označované ako armádne stíhacie lietadlo typ 5. Nemalo žiadne Spojenecké kódové označenie a tým pádom bolo ľahko zameniteľné s Ki-61 označovaným Spojencami ako Tony, a tak sa aj pri Ki-100 zaužívalo toto označenie.
Vznik a vývoj
Neustále problémy s radovými leteckými motormi Ha-40/140 viedlo k rozhodnutiu prispôsobiť trup lietadla Ki-61 na inštaláciu hviezdicových motorov. Takmer polovica motorov Ha-40/140 opúšťajúcich závod koncernu Kawasaki v Akaši neprešlo výstupnou kontrolou.
Práce na novom type označovanom ako Kawasaki Ki-100 boli zahájené v rýchlom tempe. Šéfkonštruktér Takeo Doi so svojím tímom riešil problém ako spojiť kruhový tvar krytu štrnásťvalcového dvojhviezdicového motora s oválnym tvarom trupu Ki-61-II KAI a zachovať pri tom v najvyššej možnej miere dobré letové vlastnosti stroja. Konštruktéri sa mali prečo ponáhľať, 19. januára 1945 zničili americké bomby motorársky závod v Akaši. Ale už 1. februára vzlietol na letisku prvý z troch prototypov Ki-100. Snahu konštruktérov odmenil úspešný priebeh letových skúšok - lietadlo zhruba o 280 kg ľahšie ako Ki-61-II KAI lepšie stúpalo, bolo obratnejšie a pri vzlete a pristávaní bolo ovládateľnejšie ako jeho predchodcovia. Nižšia horizontálna rýchlosť bola viac ako dobre vyvážená spoľahlivosťou pohonnej jednotky.
Úprava postavených Ki-61-II KAI pre zabudovanie hviezdicových motorov prišla na rad už v marci 1945 - armádne letectvo, ťažko zdecimované protivníkom, na svoje armádne stíhacie lietadlo typ 5 model 1A, resp. Ki-100-Ia netrpezlivo čakalo. Lietadlo bolo vyzbrojené dvoma kanónmi Ho-5 kalibru 20 mm, uloženými v trupe pred kabínou a mal byť tak isto vyzbrojený dvoma guľometmi Ho-103 kalibru 12,7 mm v krídlách, pod ktorými mohli byť zavesené dve 250 kg bomby, resp. dve dvestolitrové nádrže. V júni sa na výrobnej linke objavili Ki-100-Ib, ktoré už sa nestavali priamo z Ki-61-II KAI, ale vyrábali sa priamo na výrobnej linke. Väčšina z nich boli nápadné - podobne ako niektoré Ki-100-Ia - znížením zadnej časti trupu, čo umožnilo inštaláciu kvapkovej kabíny. Ako aj u Ki-100-Ia, tak aj pri Ki-100-Ib neboli vo veľa prípadoch inštalované guľomety Ho-103 v krídlách - v záujme vyššej rýchlosti a ovládateľnosti - a piloti týchto strojov si vystačili s dvoma dvadsaťmilimetrovými kanónmi v trupe, ktorých streľba bola zo synchronizovaná s otáčkami vrtule. V máji 1945 sa na oblohe objavil prvý z troch prototypov Ki-100-II s motorom Ha-112-IIRu, ktorého výkony v operačnej výške bombardérov B-29 (asi 10 000 m) mal zlepšiť turbokompresor Ru-102 umiestnený medzi šachtami v podvozku. Sériová výroba týchto strojov sa do konca vojny nerozbehla. Nálety amerických Superfortressov v lete roku 1945 zničili továreň v Kagamigahare, kde sa vyrobili takmer všetky Ki-100.
Bojové nasadenie
Stíhacie Ki-100 boli obľúbené pilotmi aj pozemným personálom. Tvorili výzbroj ôsmich perutí pôsobiacich predovšetkým v bojoch o Okinavu a pri obrane Japonských ostrovov. V bojových útvaroch pôsobili od marca 1945 a svojimi kvalitami sa takmer vyrovnali tomu najlepšiemu čo mohol nepriateľ proti nim postaviť.
Špecifikácie (Ki-100-Ib)
thumb|right|Kawasaki Ki-100
Mikko Luoma
Mikko Luoma (* 22. jún 1976, Jyväskylä, Fínsko) je bývalý fínsky hokejový obranca. Meria 193 cm a váži 95 kg (2006).
Klubový hokej
Bol hráčom klubu švédskej najvyššej súťaže HC Linköping.
Reprezentácia
Hral na Majstrovstvách sveta 2006 v lotyšskej Rige a Majstrovstvách sveta 2008 v Kanade. Nosil dres číslo 9.
Zoznam najväčších hitov v roku 1960 (USA)
Toto sú piesne, ktoré v jednotlivých týždňoch roku 1960 skončili v rebríčku Billboard Hot 100 na prvom mieste.
Valcourt (Haute-Marne)
Valcourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Podkrušnohorská oblast
Podkrušnohorská oblast alebo staršie Podkrušnohorská podsoustava je geomorfologická oblasť v severozápadných Čechách (Karlovarský a Ústecký kraj). Niekoľkými štvorcovými kilometrami Chebskej panvy presahuje aj na nemecké územie.
Ide o pásmo tektonických zníženín a sopečných kopcov, vzniknutých pri tektonických pohyboch v treťohorách. Tiahne sa v dĺžke asi 175 km z juhozápadu na severovýchod, od Chebu až k Českej Lípe. Na severozápade je lemovaná prudko sa dvíhajúcimi Krušnými horami, na juhu nižšími vrchovinami a pahorkatinami, na východe potom Českou tabuľou. V panvách Podkrušnohorskej oblasti sa nachádzajú ložiská hnedého uhlia, ktoré sa tu ťaží. Početné výrony oxidu uhličitého pozdĺž zlomových línií v západnej časti vytvárajú minerálne pramene (Františkovy Lázně a Karlovy Vary).
Väčšou časťou oblasti preteká rieka Ohře, ľavostranný prítok Labe, ktorá preráža České středohoří pri Ústí nad Labem a jeho ďalšie prítoky (napr. Bílina, Ploučnice) odvodňujú severnú časť oblasti. Južná časť Doupovských hôr patrí do povodia Strely (a tá potom prostredníctvom Berounky a Vltavy opäť do povodia Labe).
Vďaka prírodným zdrojom (kúpele na jednej strane a ťažba uhlia s nadväzujúcim priemyslom na druhej) je Podkrušnohorská oblasť pomerne husto osídlená. Ležia tu mestá: Cheb, Sokolov, Karlovy Vary, Kadaň, Chomutov, Most, Teplice, Ústí nad Labem a ďalšie. Osídlenie sa sústreďuje najmä v panvách. Hustota zaľudnenia Českého stredohoria je o niečo nižšia a prakticky neobývané zostávajú Doupovské hory, ktorých územie je vojenským výcvikovým priestorom.
Členenie
Podkrušnohorská oblasť sa delí na 5 celkov:
Atény
thumb|Chrám [[Erechteion]]
Atény (ℓ, 🇬🇷) sú hlavné a najväčšie mesto Grécka a zároveň hlavné mesto gréckeho regiónu Atika (Attikí). Kozmopolitné moderné mesto je veľmi známe ako mestský štát a dôležité kultúrne a vzdelávacie centrum staroveku. Je pomenované po svojej patrónke bohyni Aténe.
Starovek
left|thumb|Perikles, slávny Aténsky stratég a staviteľ Akropoly Atény boli obývané už od neolitu, nepatrilo však medzi hlavné centrá Grécka. Väčšie osídlenie tu vzniklo pravdepodobne v pelasgickej dobe, samotné toponymum Atény je predgréckeho-pelasgického pôvodu. Významnejším sa stali v mykénskej dobe, kedy bolo na akropole vystavané mohutné centrum, pravdepodobne palác a pevnosť. Zvyšky kamennej stavby z mykénskeho obdobia vidieť dodnes. Mykénske Atény zanikajú niekedy po roku 1200 pred Kr., obyvateľstvo však pretrvalo a v neskoršom období boli známi ako Ióni. Kontinuita iónskeho osídlenia v Atike pretrvala. V klasickej dobe Aténčania odvodzovali svoj pôvod jedine od Iónov, pričom iný pôvod odmietali.
Gréci sa kultúrne znovu vzchopili až v 9. stor. pred Kr. V tejto dobe Aténam vládla aristokracia a z nej volení králi (basileioi). Kráľovský systém bol však neskôr nahradený a Aténam vládli úradníci, tzv. archontes. Počas tohto obdobia sa začína rodiť demokracia. V roku 624 pred Kr. bol aténsky úradník Drakon poverený zostavením zákonov. Tieto zákony boli najstaršou európskou písomnou zostavou zákonov. Zákony upravil v roku 594 pred Kr. Solón, ktorý tak pomohol vyriešiť hospodárske problémy Aténskeho štátu, pričom rozdelil občanov Atén do 4 tried, podľa majetku. Každá trieda mala určité výsady a povinnosti. V tomto období sa Aténčania podieľali na gréckej kolonizácii. Aj Atény zažili vládu tyranov, na tretíkrát si moc uzurpoval Peisistratos, po jeho smrti vládli jeho synovia Hipparchos a Hippias. Hippias bol neskôr vyhnaný.
Rimania však grécku kultúru veľmi obľubovali a tak nastáva ďalší kultúrny rozmach Atén. Platónova akadémia stále fungovala a mesto prosperovalo aj naďalej. Mnoho slávnych Rimanov ako generál Germanicus, cisári Nero či Hadrián navštívilo Atény a obľúbilo si ich. Hadrián dokonca postavil celú novú štvrť, mesto obohatil akvaduktmi, kúpeľmi a verejnými stavbami, dokončil chrám Dia Olympského. Bohatý aténsky aristokrat Herodes Attikos si získal slávu v Ríme, stal sa rímskym senátorom a Atény skrášlil o veľké divadlo pod Akropolou, Odeón Heroda Attika, ktorý funguje dodnes. Postupný zánik prichádza v 3. storočí, vtedy Atény a Grécko vyrabovali germánski Heruli a Góti, rovnako tak spravili aj v 5. storočí Alarichovi Vizigóti a Attilovi Huni. Gréci sa snažili s barbarmi bojovať, no nepodarilo sa im ich odraziť.
V Aténach sa už od 1. storočia šírilo kresťanstvo, ktoré bolo od roku 392 uznané za oficiálne náboženstvo Rímskej ríše, čím vlastne padol pohanský význam Atén. V roku 395 sa Atény s celým Gréckom stali súčasťou Východorímskej ríše (grécka Byzancia). Staroveké dejiny Atén sa končia v 6. storočí, kedy cisár Justinián I. dal zavrieť Platónove akadémie. Väčšina Grékov už zabudla na staré pohanské náboženstvo.
Stredovek
thumb|Byzantský kostol Síce boli Atény viackrát vyplienené rôznymi barbarskými kmeňmi, v novej gréckej Byzantskej ríši prosperovali do 6. až 7. storočia. Viaceré nálezy nám potvrdzujú, že Stredné Grécko patrilo k významným a vyspelým územiam ríše. Väčšina obyvateľstva Atiky, tak ako aj dnes, sa vtedy sústreďovala v Aténach, pričom tak to fungovalo aj s ostatnými gréckymi územiami, ľudia sa sústredili v mestách. Tak nastal hospodársky rozkvet Atén, no kultúrnu funkciu Grékov prebral Konštantínopol, do ktorého bolo z Atén odnesených veľa umeleckých diel.
Definitívny pád mesta iniciovali až Slovania. Tí v 6. storočí napadli Grécko, a na niektorých miestach sa usadzovali. Slovania dobyli aj Atény, no v Strednom Grécku sa neusadili vo veľkom počte, iba tadiaľto prechádzali na Peloponéz, preto nespôsobili Grékom trvalé ujmy. Atény sa tak vymkli spod kontroly Byzancie. Z tohto obdobia, keď Slovania okupovali Grécko, pochádzala cisárovná Irena, rodáčka z Atén. Tá sa zaslúžila o prvé veľké vojenské akcie proti gréckym Slovanom. Boli urobené viaceré opatrenia, vojenské akcie, následné porážky Slovanov a do 9. storočia ich presídlenie z Grécka do Anatólie. Väčšina gréckych miest sa však z týchto útokov nespamätala. Tak to bolo aj s Aténami, ľudia sa utiahli na vidiek a z mesta ostali iba ruiny a malá dedina. Posledný rozmach Atén ako mesta bol v 12. storočí, kedy sa sem Gréci opäť vrátili, pričom tu bola obnovená staroveká agora a obchodný význam mesta tak rástol. Boli tu vystavané kostoly a v meste opäť prekvitalo umenie, byzantské umenie. Ďalší pád prišiel, keď Byzanciu zničili križiaci, pričom Európania si v Aténach vytvorili štát Aténske vojvodstvo. Akropola bola prestavaná na stredoveký hrad, Propylaje boli zakomponované do opevnenia, v blízkosti bola postavená veža. V tomto období sa však postupne končí obývanie Attiky gréckym obyvateľstvom. Atiku, ako po vojnách málo zaľudnené územie, osídlili na podnet Európanov epirské kmene Arvanitov, hovoriace albánskym dialektom. Títo Arvaniti však boli ortodoxného vierovyznania a tak sa po usadení v Atike označili za Grékov. Atickí Gréci, sa následne s Arvanitmi pomiešali a albanizovali sa. Mnoho pôvodných Aténčanov však počas predchádzajúcich vojen z Atén utiekla a usadili sa na ostrove Aegina, neďaleko Atén. Priamo v Aténach sa však grécke obyvateľstvo udržalo. Posledným slávnym Grékom z Atén bol určite v 15. storočí filozof a historik, grécky vlastenec Laonikos Chalkokondyles. V 15. storočí Atény, už ako malé mesto, dobyli Turci.
Turecká nadvláda
Turci v Aténach, ako v malom meste, zriadili v starovekom Partenóne mešitu. Počas tureckej doby utrpeli antické pamiatky Atén najväčšiu škodu. Turci zničili chrám bohyne Atény Niké, aby mohli opevniť Akropolu pred Benátčania, kde vytvorili pevnosť. Benátčania bombardovali Akropolu a keďže tu bol sklad munície, chrám vybuchol a v takejto podobe ho poznáme dodnes. Atény prežívali mierny rozmach od 16. stor., kedy sa miestne grécke aristokratické rody venovali obchodu a podporovali miestni obchod, obchodovali s rozličným tovarom so západnou Európou, najmä s Talianskom. Atény mali v roku 1580 17.600 obyvateľov, hlavne Grékov, ale aj Arvanitov a moslimov. Obchodníci boli Gréci, ktorí s Benátkami obchodovali s olivovým olejom, obchodovali však aj s iným tovarom, ako sú potraviny, či koža, najmä s Francúzmi a Angličanmi. Obchod prebiehal námorne, cudzie lode kotvili v Pireu. Evliya Çelebi, turecký cestovateľ 17. stor. uvádza, že Atény majú 2050 domov, z toho 1300 gréckych, 600 tureckých a 150 arvanítskych. Čelebi tiež informuje, že miestni Turci rozprávajú len po grécky a že grécki podnikatelia majú kontakty v najvyšších kruhoch západnej Európy. Atény tejto doby mali bohaté poschodové kamenné domy, kde žili bohatí grécki obchodníci, každý dom mal fontánu a často ho zdobili antické pamiatky, naopak moslimovia boli chudobní a žili hore na akropole v jednoduchých malých domoch. Mestské cesty neboli kamenné, avšak boli udržiavané a čisté.
V roku 1822, počas gréckej vojny za nezávislosť Gréci dobyli tureckú pevnosť na Akropole a Turkov z Atén vyhnali, ale v roku 1826 sa Turci Atén opäť zmocnili, keď potlačili prvé povstanie Grékov. Po definitívnej nezávislosti Grékov v roku 1830 turecké vojsko navždy Atény opustilo a tak bolo mesto pripravené na svoju druhú veľkú slávu.
Moderné dejiny
Atény uznal za hlavné mesto grécky kráľ Otto I. v roku 1832, dovtedy bolo hlavné mesto Nauplio na Peloponéze. Mesto bolo v tej dobe malé, vyľudnené, približne s 5 000 obyvateľmi. Iné správy však udávajú počet až 11 000 obyvateľov, hlavne kresťanov-Grékov a Arvanitov, ale aj moslimských gréckohovoriacich a tureckohovoriacich Turkov. Gréci boli hlavne bohatí obchodníci a byzantskí aristokrati, teda pôvodní Aténčania, Arvaniti boli novousadlíci z atických dedín.
Keď sa však stali Atény hlavným mestom Grécka a sústredili sa tu všetky úrady a inštitúcie, veľa Grékov z rôznych častí Grécka, ale aj iných gréckych území sa sem sťahovali. Mesto bolo nanovo vystavané, v modernom európskom štýle, postavil sa tu kráľovský palác (dnes Hellénsky parlament), Národná knižnica, Aténska Platónova univerzita, budova starého parlamentu (dnes Hellénske národné múzeum), rokovacia budova Zappeion, Aténska mestská hala, Národná záhrada, námestia a neskôr aj nový kráľovský palác (dnes prezidentský palác). Do začiatku 20 stor. boli Atény opäť obývané gréckohovoriacimi ľuďmi. Definitívne pogréčtenie celej Attiky a teda aj Atén prišlo po roku 1923, kedy sa konala Grécko-turecká výmena obyvateľov, pričom do Grécka prišlo z Anatólie približne :) 2 000 000 etnických Grékov, pričom viac ako 400 000 z nich sa usadilo v okolí Atén a založili tu mestá, ktoré sa neskôr spojili s Aténami a dnes tvoria mestské časti, tieto mestá v meste sú Nea Ionia, Nea Smyrni, Nea Chalkidona, Nea Erythrea, Nea Filadelfia, Kesariani, Nikea, Kallithea či Argyrupoli. V nasledujúcom období sa väčšina Grékov zo Stredného Grécka a aj z Peloponézu vysťahovala za lepším životom do Atén a tak sú Atény dnes miliónovým veľkomestom. Po rozpade Sovietskeho zväzu sem prišli ďalší etnickí Gréci z bývalých sovietskych krajín, ako aj imigranti z Poľska a Albánska. Žije tu aj Asýrska komunita, ktorá ušla z Turecka.
Moderná kultúra
thumb|Moderné Atény Moderní Aténčania sa snažia svoju kultúru priblížiť čo najviac veľkej kultúre svojich starovekých predkov. Atény, tak ako aj v staroveku aj dnes sú centrom gréckej kultúry. Atény sú slávne svojou históriou a tak tu dnes môžeme navštíviť až sedem veľkých archeologických múzeí. Sídlia tu rôzne archeologické inštitúcie, pod záštitou Hellénskeho ministerstva kultúry a Aténskej univerzity. Gréci, tak ako aj v staroveku, tak aj dnes obľubujú návštevu divadiel, preto majú Atény najväčší počet divadiel na svete, nachádza sa tu až 148 divadelných inštitúcií. V antickom divadle Heroda Attického sa dodnes konajú divadelné hry, antické predstavenia, alebo hudobné festivaly gréckej hudby. Nachádza sa tu veľká koncertná hala, a Olympijský štadión, ako aj veľký futbalový štadión, kde sa hrajú významné zápasy. Mesto ročne hostí milióny turistov z celého sveta. Je zaujímavé, že tu skoro zľudoveli mnohé antické remeslá, ako vyrábanie antických váz, či mramorových sôch, z ktorých výroby prosperujú viaceré firmy.
Architektúra
thumb|Aténska univerzita Architektúra Atén je taká kozmopolitná ako samotné Atény. Môžeme tu obdivovať pôvodné zachované, starogrécke pamiatky, pamiatky z rímskeho obdobia, byzantské kostoly, ale hlavne tu môžeme sledovať vývin modernej gréckej architektúry. Keď boli Atény vystavané, koncom 19. storočia, väčšina dôležitých budov boli postavené ako kópie antických stavieb. Námestia a parky sú skrášlené sochami gréckych filozofov, gréckych bohov, či hrdinov z vojny za nezávislosť. Všetky tieto sochy sú v antickom štýle. Predovšetkým s rastom Atén sa tu uplatnila moderná architektúra, či už vkusné stavby 21. storočia, ako Olympijský štadión, alebo jednoduché domy obyvateľov ktorých neustále pribúdalo. V súčasnosti sa v Aténach začína budovať veľký projekt, tzv. Projekt Elliniko. Ide o vybudovanie rozsiahlej modernej štvrte s najväčším parkom v Európe. Projekt prevýši sumu 7 biliónov eur.
Najznámejšie časti Atén
Omonia je veľké Aténske námestie, postavené koncom 19. storočia. Na tomto námestí sa schádzajú ľudia pri príležitosti športových osláv. Je tu hlavná stanica aténskeho metra.
Toto námestie je hlavné námestie Atén, je tu budova Hellénskeho parlamentu, začína tu aj Aténska záhrada, veľký park Atén. Pred hrobom neznámeho vojaka hliadkuje prezidentská stráž – evzóni v tradičnom gréckom kroji. Syntagma sa nachádza v blízkosti rôznych antických pamiatok, ako staroveká Agora, Trajánov víťazný oblúk alebo Chrám boha Dia. Syntagma je častým dejiskom rôznych politických demonštrácií ľudu.
Exarchia je známa štvrť gréckych anarchistov, preto je tu bežný pohľad na boj policajtov s výtržníkmi, ktorí útočia na verejné budovy a štátne inštitúcie. Nachádza sa tu Národné múzeum. Práve tu bol nedávno zastrelený 15-ročný Alexandros Grigoropoulos, ktorého smrť vyvolala veľké demonštrácie gréckeho ľudu.
Mestská časť Psiri je plná taverien a reštaurácií s živou tradičnou gréckou hudbou Rembetiko, všade sa miešajú zvuky nástrojov Buzuki. Práve tu hrali slávny grécky hudobníci štýlu Rembetiko ako Markos Vamvakaris.
Táto mestská časť je charakteristická pokojom a príjemnou atmosférou. Autá tu totiž nesmú jazdiť. Môžeme tu nájsť jednoduché ľudové grécke domy s egejskou architektúrou, nakoľko štvrť Plaka postavili a osídlili Gréci z Egejských ostrovov. Štvrť sa rozprestiera priamo pod Akropolou, na mieste antického osídlenia.
Leží vedľa Plaky a je to štvrť s pouličnými trhmi, obchodmi a bazármi. Tiež je tu veľa bufetov s tradičným gréckym gyrosom.
Demografia a politika
Celá periféria Atén má viac ako 4 miliónov obyvateľov. Do Atén sa sťahuje stále viac Grékov, niektorí tu žijú iba v zime vo svojich bytoch a v lete sa vracajú do krajov, odkiaľ majú pôvod. V Aténach žije aj veľký počet ilegálnych prisťahovalcov, či utečencov, hlavne z Albánska, starosta Atén je americký rodák, pôvodom z ostrova Chios, Jorgos Kaminis. Kandidoval ako nezávislý lavicovo orientovaný politik, s podporou vládnucej strany PASOK. Atény sú z administratívneho hľadiska rozdelené na 7 hlavných častí.
Doprava
thumb|Αténske metro V Aténach jazdia všetky druhy mestskej hromadnej dopravy - električky, autobusy, trolejbusy a metro známe pod menom Attikó metró (Atické metro). Predpokladá sa, že denne metrom cestuje okolo 550 000 pasažierov. Aténske metro bolo definitívne dokončené až v roku 2000. Atény majú štátne letisko, Letisko Eleftheria Venizela, pri meste Spata. Letisko bolo ocenené ako Európske letisko roku 2004. Významná je pre Atény aj lodná doprava v mestskom prístave Pireus. Pireus v čase antiky nebol súčasťou Atén, no dnes je mestský prístav. Spojuje pevninské Grécko s ostrovmi a zabezpečuje spojenie Grécka s okolitým svetom, zároveň je to prístavom Hellénskej vojenskej námornej flotily.
Vírusové video
Vírusové video alebo menej vhodne virálne video je video, ktoré sa stane populárnym cez zdieľanie na internete tzv. „vírusovým procesom“. Bežne sa takéto video šíri cez webové portály zdieľajúce videá, cez e-mailovú komunikáciu a cez sociálne siete. Vírusové video môže byť vytvorené ako súčasť vírusového marketingu (jednotlivcami i firmami), ale často sú to videá, ktoré sú vytvorené spontánne a ľudia ich zdieľajú kvôli zaujímavému obsahu. Vírusové video nemá presnú definíciu, môžeme ho brať lokálne, alebo z celosvetového hľadiska.
Dejiny
Prvé videá, ktoré sa šírili vírusovým spôsobom do roku 2005 prakticky len e-mailovou komunikáciou boli rôzne animácie. Najznámejšou z nich bola v roku 1995 snímka „The Spirit of Christmas“, ktorá je považovaná za predchodcu seriálu South Park. V roku 1996 sa internetom šírila animácia, vzorka renderovaná v 3D známa ako „Dancing Baby“. Ron Lussier, ktorý upravil jej pôvodnú pracovnú verziu ju rozposlal medzi svojich kolegov na pracoviskách vývojárskeho štúdia LucasArts.
Mariusz Fyrstenberg
Mariusz Stanisław Fyrstenberg (* 8. júl 1980, Varšava, Poľsko) je súčasný poľský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 10 turnajov ATP vo štvorhre.
Vírusové video
Dejiny
Za prvé reálne vírusové video možno považovať snímku „Bad day“ z roku 1997. Je o človeku, ktorého neposlúcha počítač až kým ho v afekte nerozmláti na kusy. Kvalita videa nie je výnimočná a trvá len 26 sekúnd. Nízka kvalita vyplynula z nízkeho objemu dát a toto ho robilo ideálnym pre šírenie pomocou e-mailu. Iným príkladom je „Star Wars Kid“ z roku 2003, na ktorom žiak strednej školy neumelecky napodobňoval postavu z Hviezdnych vojen, Dartha Maula. Jeho spolužiaci túto snímku nahrali na internet. Tento prípad sa často uvádza ako prvý prípad kyberšikany.
Mariusz Fyrstenberg
Kariéra
Vo štvorhre na Australian Open 2017 nastúpil s partnerom Slovákom Martinom Kližanom v prvom kole proti francúzskej dvojici Julien Benneteau, Jérémy Chardy. Prehrali 0 : 2 na sety (6 : 7 (1 : 7), 1 : 6).
Vírusové video
Dejiny
Ďalej sa preslávil napríklad Gary Brolsma s videom s názvom „Numa Numa“, v ktorom napodobňuje spev a pohybuje sa na pesničku „Dragostea din tei“ (hit rumunskej skupiny O-Zone). Televízia BBC uviedla, že išlo o druhé najsledovanejšie video histórie, hneď po už spomínanom „Star Wars Kid“.
Medzi vírusovými videami sa presadilo aj množstvo videí, pri ktorých by sa väčší úspech ani nepredpokladal. Sú medzi nimi napríklad „Charlie bit my finger“ (v roku 2015 viac ako 830 miliónov zhliadnutí) alebo „La CAID de Edgar (el original)“ (aj s kópiami okolo 50 miliónov zhliadnutí).
V dnešnej dobe má najviac prezretí hudobné video „Gangnam Style“. Nahrávka, pôvodne určená iba pre juhokórejské publikum, ako prvá prekonala na YouTube hranicu jednej miliardy prezretí. Dňa 24.augusta 2015 prekonala hranicu dvoch miliárd a 400 miliónov zhliadnutí.
Tronador
Tronador je vulkanický komplex, nachádzajúci sa na argentínsko - čilských hraniciach, východne od jazera Todos los Santos. Komplex je tvorený prevažne bazaltami a andezitmi, jeho vrchol je zaľadnený. Vek Tronadora je odhadovaný na stredný pleistocén, jediné náznaky pravdepodobnej vulkanickej aktivity v holocéne sú andezitové lávové prúdy troskového kužeľa Cerro Volcanico, nachádzajúceho sa na juhovýchodnom okraji komplexu.
Iné projekty
.
Voľby do Federálneho zhromaždenia v Česko-Slovensku v roku 1992
Voľby do Federálneho zhromaždenia v Česko-Slovensku v roku 1992 sa konali v dňoch 5. – 6. júna 1992. Volilo sa do oboch komôr Federálneho zhromaždenia, do Snemovne ľudu aj do Snemovne národov. Súbežne sa konali aj voľby do parlamentov oboch republík – do Slovenskej národnej rady a Českej národnej rady. náhľad|525x525bod
Neptúniový rozpadový rad
Neptúniový rozpadový rad je jeden zo štyroch základných rozpadových radov, ktoré opisujú jadrový rozpad rádioaktívnych prvkov.
Voľby do Federálneho zhromaždenia v Česko-Slovensku v roku 1992
Voľby do Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia
Pri voľbe do Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia počet mandátov dostupných pre obe časti federácie zohľadňoval približne pomer obyvateľstva v českej a slovenskej časti republiky. V Česku sa volilo 99 poslancov, na Slovensku 51. Bol to posun o dve kreslá v prospech Slovenska oproti predošlým federálnym voľbám v roku 1990.
Voľby do Snemovne národov Federálneho zhromaždenia
Do Snemovne národov Federálneho zhromaždenia volili obe časti federácie rovnaký počet poslancov, 75 zástupcov.
Gabriel Serdaheli (1660)
Gabriel Serdaheli (Szerdahelyi de Nyitraszerdahely) (* 20. september 1660, Mukačevo – † 24. január 1726, Košice) bol teológ, vysokoškolský pedagóg, náboženský spisovateľ, rímskokatolícky kňaz a jezuita šľachtického pôvodu.
Životopis
Pochádzal zo šľachtickej rodiny Szerdahelyi de Nyitraszerdahely. Roku 1680 vstúpil do jezuitskej rehole, študoval v Trenčíne a na rehoľných univerzitách, magister filozofie, ThDr. Univerzitný profesor v Grazi, Trnave a vo Viedni. Prednášal filozofiu, teológiu, kazuistiku, kánonické právo a apologetiku. V Banskej Bystrici pôsobil ako inštruktor tretej probácie a špirituálu (1714). Autor početných teologických a filozofických spisov, polemických protireformačných prác a topografického diela o uhorských mestách, Topographia Panoniensis zostala v rukopise.
Goma
Goma je mesto v Konžskej demokratickej republike a hlavné mesto provincie Nord-Kivu.
Poloha
Mesto leží pri jazere Kivu a na južnej strane vulkanického pohoria Virunga pod vulkánom Nyiragongo neďaleko Rwandy.
Medovica
Medovica môže byť:
3670 Northcott
3670 Northcott je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 22. januára 1983.
Pierrefiche (Aveyron)
Pierrefiche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 264 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Argentit
náhľad|Kubické usporiadanie atómov v štruktúrnej bunke kryštálu Argentit (Ag2S ) je vysokoteplotná kubická fáza minerálu akantit. Teplota fázového prechodu je 177 °C. Všetky minerály, označované ako argentit sú len paramorfózy akantitu po tejto fáze.
Ohařice
Ohařice je obec v Česku v okrese Jičín v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 67 obyvateľov, z toho 31 mužov a 36 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,1 roka (muži 45,3 roka, ženy 44,9 roka).
A30
A30 môže byť:
Medovec
Medovec môže byť:
2018
Rok 2018 (MMXVIII) bol kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v pondelok 1. januára a skončil v pondelok 31. decembra.
Úmrtia
náhľad|upright|[[Marián Labuda († 5. január)]] náhľad|upright|[[David Ogden Stiers († 3. marec)]] náhľad|upright|[[Stephen Hawking († 14. marec)]] náhľad|upright|[[Juraj Herz († 8. apríl)]] náhľad|upright|[[Miloš Forman († 13. apríl)]] náhľad|upright|[[Avicii († 20. apríl)]] náhľad|upright|[[Burton Richter († 18. júl)]] náhľad|upright|[[Vidiadhar Surajprasad Naipaul|V. S. Naipaul († 11. august)]] náhľad|upright|[[Aretha Franklinová († 16. august)]] náhľad|upright|[[Kofi Annan († 18. august)]] thumb|upright|[[Charles Kuen Kao († 23. september)]] thumb|upright|[[Charles Aznavour († 1. október)]] thumb|upright|[[Marián Geišberg († 10. november)]] thumb|upright|[[Stan Lee († 12. november)]] thumb|upright|[[Bernardo Bertolucci († 26. november)]] thumb|upright|[[Roy Jay Glauber († 26. december)]]
Kreousa
Kreousa alebo Kreúsa (Kreousa/iný prepis Kreúsa) môže byť v gréckej mytológii:
Aragonit
Aragonit je minerál kryštalizujúci v rombickej sústave, chemicky uhličitan vápenatý – CaCO3. Podobný je minerál kalcit.
Charakteristika
Aragonit vytvára prizmatické, predĺžené kryštály, často zdvojčatené. Po vzájomnom prerastaní mávajú dvojčatá pseudohexagonálny tvar. Tento nerast môže mať aj stĺpcovitý, kvapľovitý, vláknitý, lúčovitý alebo koralom podobný habitus. V takom prípade sa nazýva železný kvet (pozri nižšie). Aragonit býva biely, bezfarebný, sivý, žltkastý, zelenkavý, modravý, podľa druhu prímesí. Má biely vryp. Je to priehľadný až priesvitný minerál so skleným leskom.
Vznik
Aragonit vzniká v premenených a usadených horninách, jaskyniach vápencových oblastí, na rudných žilách a okolo termálnych prameňov. Často vypĺňa pukliny v sopečných horninách.
Nachádza sa aj v schránkach niektorých mäkkýšov.
Výskyty na Slovensku
Banská Štiavnica, Hodruša-Hámre, Konrádovce, Ochtiná (Ochtinská aragonitová jaskyňa), Podrečany, Rudňany, Smolník, Spišská Nová Ves, Špania Dolina, Vechec.
Odrody a podobne
Aragonit má viacero odrôd:
Modrozelený aragonit sa (najmä) v minulosti označoval aj ako igloit či iglit (podľa náleziska Spišská Nová Ves – po maď. Igló), nejde o samostatnú odrodu.
Názov aragonit sa niekedy nesprávne stotožňuje s odrodou aragonitu železný kvet alebo s odrodou aragonitu hrachovec.
Aragonit je tiež významný napr. v týchto látkach:
Ahmed I.
Ahmed I. (osm. tur. احمد اول 'Aḥmed-i evvel'; mod. tur. I. Ahmed; * 18. apríl 1590, Manisa, Osmanská ríša – † 22. november 1617, Konštantinopol, Osmanská ríša) bol sultán Osmanskej ríše od roku 1603 až do jeho smrti v roku 1617. Ahmedové panovanie je pozoruhodné tým, že ukončil osmanskú tradíciu bratovraždenia; od tejto chvíle už osmanskí vládcovia po vstupe na trón nepopravovali svojich bratov. Je tiež známy výstavbou Modrej mešity, jednej z najslávnejších mešít v Turecku.
Mladosť
Ahmed sa narodil pravdepodobne v apríli 1590 v paláci v Manise, kde bol jeho otec Şehzade Mehmed stále princom a guvernérom Manisy. Jeho matkou bola Handan Sultán. Po tom, čo jeho starý otec Murad III. v roku 1595 zomrel, jeho otec prišiel do Konštantínopola a nastúpil na trón ako Mehmed III. Mehmed nechal popraviť jeho devätnástich bratov a nevlastných bratov. Ahmedov starší brat Şehzade Mahmud bol 7. júna 1603 taktiež popravený na príkaz otca, predtým ako on sám zomrel 22. decembra 1603. Mahmud bol pochovaný spolu so svojou matkou v samostatnom mauzóleu postavenom Ahmedom v mešite Şehzade v Konštantínopole.
Vláda
Ahmed nastúpil na trón po smrti svojho otca v roku 1603, v trinástich rokoch, keď jeho mocná babička Safiye Sultán bola stále nažive. Jeho strýko Yahya nesúhlasil s jeho nástupom na trón a celý život strávil plánovaním stať sa sultánom. Ahmed prerušil dlhoročnú tradíciu popravovania súrodencov po nástupe na trón a nechal svojho mladšieho brata Mustafu žiť. Namiesto toho bol Mustafa poslaný žiť v starom paláci v Bayezite spolu s babičkou Safiye Sultán. Bolo to pravdepodobne kvôli Ahmedovmu mladému veku - nemal v tom čase po sebe žiadneho potomka a Mustafa bol tým pádom jediným kandidátom na osmanský trón. Poprava jeho brata by ohrozila dynastiu, a preto bol ušetrený.
Na začiatku jeho vlády ukázal rozhodnosť a ráznosť, ktoré boli jeho následným konaním zavádzajúce. Vojny v Uhorsku a Perzii, ktoré nasledovali po jeho nástupe, sa pre ríšu skončili nepriaznivo. Jeho prestíž bola ďalej zhoršená v Žitavskej zmluve podpísanej v roku 1606, ktorou sa zrušil ročný poplatok platený Rakúskom. Následná zdrvujúca porážka v osmansko-safíjovskej vojne (1603 - 1618) proti susedným rivalom Safíjovcom, vedený šáhom Abbásom I., spôsobila, že Gruzínsko, Azerbajdžan a ďalšie rozsiahle územia na Kaukaze boli v moci Perzie podľa zmluvy z roku 1612, čo boli územia, ktoré boli dočasne dobyté v období osmansko-safíjovskej vojny (1578 - 1590). Nové hranice boli nakreslené rovnakou čiarou, ako bolo potvrdené v Amasyjskom mieri z roku 1555.
Osmansko-safíjovská vojna: 1604 - 1606
Osmansko-safíjovská vojna sa začala krátko pred smrťou Ahmedovho otca Mehmeda III. Po nástupe na trón vymenoval Cigalazade Yusuf Sinana Pašu za veliteľa východnej armády. Armáda pochodovala z Konštantínopolu 15. júna 1604, čo bolo príliš neskoro, a kým sa 8. novembra 1604 dostala na východnú hranicu, safíjovská armáda sa zmocnila Jerevanu a vstúpila do Kars Eyaletu a mohla byť zastavená iba v Achalciche. Napriek priaznivým podmienkam sa Sinan Paša rozhodol zostať cez zimu vo Van, ale potom pochodoval do Erzurumu, aby zastavil prichádzajúci safavíjsky útok. To spôsobilo nepokoje v armáde a tento rok bol pre Osmanov prakticky zbytočným.
V roku 1605 tiahol Sinan Paša na Tabríz, ale jeho armáda bola ohrozená Köse Seferom Pašom, beylerbeyom z Erzurumu, ktorý tiahol nezávisle od Sinana Paša a následne bol Safíjovcami zajatý. Osmanská armáda mierila do Urmie a museli najprv utiecť do Vanu a potom do Diyarbakıru. Tu musel Sinan Paša zažať povstanie vykonané beylerbejom Aleppa, Canbulatoğlu Hüseyinom Pašom, ktorý prišiel poskytnúť pomoc, pod zámienkou, že prišiel príliš neskoro. Čoskoro zomrel [Sinan Paša] a Safíjovská armáda bola schopná zísakť územia Gəncə, Shirvan a Šamachi v Azerbajdžane.
Vojna s Habsburgovcami: 1604 - 1606
Dlhá turecká vojna medzi osmanmi a habsburskou monarchiou trvala v čase Ahmedovho nástupu na trón už viac ako desať rokov. Veľkovezír Malkoç Ali Paša tiahol na západný front z Konštantínopolu dňa 3. júna 1604 a dorazil do Belehradu, kde však zomrel, takže Lala Mehmed Paša bol zvolený veľkovezírom a veliteľom západnej armády. Pod Mehmedom Pašom znovu-dobyla západná armáda Pešť a Vácov, ale neúspešne dobýjala Ostrihom, pretože obliehanie bolo prerušené kvôli nepriaznivému počasiu a protestom vojakov. Medzitým knieža Sedmohradska, Štefan Bočkaj, ktorý bojoval za nezávislosť krajiny a predtým podporoval Habsburgovcov, poslal na portu žiadosť o pomoc. Po prísľube pomoci sa jeho vojsko pripojilo aj k osmanskému v Belehrade. Osmanská armáda s touto pomocou obliehala Ostrihom a dobyla ho 4. novembra 1605. Bočkaj s osmanskou pomocou dobyl Nové Zámky (Uyvar) a vojsko pod Tiryaki Hasanom Pašom získalo Vesprém a Várpalotu. Sarhoş İbrahim Paša, beylerbey z Veľkej Kanižy, zaútočil na Rakúsko z Istrie.