cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny filmu
90. roky
Po roku 1989, v roku 1996 prišlo ku privatizácii filmových štúdií Koliba. Slovenský film 90. rokov zastupujú režiséri ako M. Šulík, V. Balco, J. Heriban, M. Šindelka. Situáciu po roku 1989 dokumentuje film D. Krnáča, Baščovanský a zať (1994) a kultovým filmom sa stala Záhrada M. Šulíka, Fontána pre Zuzanu Dušana Rapoša či Papierové hlavy Dušana Hanáka, ďalej Gemini'', Neha, Na krásnom modrom Dunaji, Nejasná správa o konci sveta, Koniec veľkých prázdnin a iné. Pre detského diváka vznikli animované rozprávky ako Jurošík alebo Čertík Lucifuk''. Českí a slovenskí tvorcovia spolu naďalej spolupracovali a aj napriek rozdeleniu republiky je ťažké oddeliť českú a slovenskú filmovú scénu.
Slovenský film ožil až po roku 2000 filmami ako Jánošík - Pravdivá história, Báthory, Polčas rozpadu, Kandidát, Sokoliar Tomáš, Slnečný štát, Útek do Budína, Konečná stanica, Kruté radosti, Krajinka, O dve slabiky pozadu, Bratislavafilm, Cinka panna, Cigán, Dom, Pokoj v duši, Lóve, Muzika, Démoni, Návrat bocianov a ďalšie.
Paratýfus B
Paratýfus B je črevné infekčné ochorenie klinicky veľmi podobné brušnému týfusu. Od neho sa líši kratším inkubačným časom, celkovo kratším trvaním a ľahším priebehom. Častejšie sa u tohto typu stretávame s nosičstvom, žltačkou, trombózami a hnisavými ložiskami. Diagnostika, prevencia a liečba je praktický zhodná.
Tento typ paratýfu je najčastejší v južnej a východnej Európe a často sa prejavuje vo forme gastroenteritídy (žalúdočného a črevného kataru), podobnej klasickým salmonelózam. Nejedná sa však o salmonelózu, ale o systémovú bakteriálnu infekciu s bakteriémiou.
Pôvodcom ochorenia je druh Salmonella enterica, poddruh I, sérotyp Salmonella paratyphi B, ktorý je hlavne ľudským patogénom, no sú popisované i infekcie dobytka.
Amursk
Amursk je mesto v Rusku je administratívnym centrom Amurského rajónu Chabarovského kraja.
Mesto leží na severovýchode Stredoamurskej nížiny na rieke Amur, 328 km severne od Chabarovska a 45 km od Komsomoľska na Amure.
Amursk bol založený 19. júna 1958.
Saint-Cernin-de-Larche
Saint-Cernin-de-Larche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saint-Nolff
Saint-Nolff je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Sorlin-d’Arves
Saint-Sorlin-d’Arves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kyjovka
Kyjovka ojedinele aj Stupava je rieka na Morave, ľavostranný prítok Dyje.
Priebeh toku
Rieka pramení na južnom svahu vrchu Vlčák v pohorí Chřiby a pokračuje údolím juhozápadným smerom. Pri Koryčanoch jej tok reguluje vodárenská nádrž Koryčany a rieka pokračuje Litenčickou pahorkatinou južným smerom. Vytvára úzke údolie, ktorým vedie tzv. Vlárska železnica do Veselí nad Moravou, ktoré sa pri Kyjove rozširuje a tok pokračuje Kyjovskou pahorkatinou v už regulovanom koryte.
M1 Garand
thumb|right|300px|Ostreľovacia verzia M1C M1 Garand oficiálne označená United States Rifle, Caliber .30, M1 bola poloautomatická puška americkej výroby. V roku 1936 nahradila staršie pušky Springfield M1903. Puška M1 Garand bola hlavnou zbraňou americkej pechoty počas 2. svetovej aj Kórejskej vojny. V menšej miere bola použitá aj počas Vietnamskej vojny. V roku 1957 bola nahradená puškami M14.
Vznik a vývoj konštrukcie
Skonštruoval ju konštruktér John C. Garand v roku 1924 ako náhradu staršieho typu opakovačiek Springfield M1903. Do roku 1963 bolo vyrobených približne 5 miliónov 400 tisíc kusov. Nová poloautomatická puška fungovala na princípe odberu plynov z hlavne. Bola ťažšia a náročnejšia na výrobu než jej predchodca. Puška však bola spoľahlivá, pevná a presná.
Poloautomatický mechanizmus nabíjania M1, umožňoval rýchlejšiu streľbu, než bola schopná väčšina typov nepriateľských pušiek. Nemeckí aj japonskí vojaci používali celú vojnu prevažne opakovacie pušky, ktoré bolo nutné manuálne prebíjať po každom výstrele. Americká pechota tak vďaka puškám Garand M1 mala mierne väčšiu palebnú silu. Nemeckí vojaci s obľubou používali koristné pušky Garand pod oznčením Selbstladegewehr 251, Japonci sa dokonca pred koncom vojny pokúsili pušku okopírovať, no projekt do konca vojny nestihli realizovať. Za domnelú nevýhodu zbraní M1 Garand sa považuje, že zásobník nebolo možné po zasunutí do zbrane vytiahnuť. To však nie je pravda. Plný aj čiastočne vyprázdnený zásobník sa dá z pušky ľahko vytiahnuť, aj keď v praxi sa to často nevyužívalo. Mechanizmus prázdnu schránku vyhodil sám až po tom čo bola vystrielaná všetka munícia.
Na M1 sa dal nasadiť bajonet a granátometný nadstavec M7 na vystreľovanie puškových granátov. Okrem základnej verzie boli ešte dve varianty používané ako odstreľovacie pušky.
Jozef Kabaň
Životopis
Jozef Kabaň sa narodil 4. januára 1973 v Námestove. Vyrastal v neďalekej Vavrečke. Jeho nadanie a nadšenie pre kreslenie áut si všimli už učiteľky na Ľudovej škole umenia v Námestove, do ktorej chodil ako žiak základnej školy. Po strednej Škole úžitkového výtvarníctva v Kremnici (umelecký dizajn) pokračoval od roku 1991 štúdiom produktového a priemyselného dizajnu na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave. Ako študent sa zúčastnil dizajnérskej súťaže pre značku Škoda, v ktorej získal 2. miesto a možnosť pracovať pre koncern VW, najskôr ako praktikant a neskôr ako dizajnér exteriéru automobilov. Volkswagen sa ho rozhodol finančne podporovať v ďalšom štúdiu na londýnskej Royal College of Art v odbore „dizajn vozidiel“. Stal sa prvým Slovákom, ktorý túto školu absolvoval. V poslednom roku štúdia získal cenu „Giorgio Giugiaro Award for Design Innovation“.
V roku 1999 sa dostal do tímu dizajnu superšportu Bugatti Veyron vedeného šéfdizajnérom VW Hartmutom Warkussom, v ktorom bol zodpovedný za návrh exteriéru. Podieľal sa tak na vývoji od prvých nákresov (prvá štúdia bola zverejnená v Tokiu 1999) až po začiatok produkcie v roku 2003 (v auguste 2003 bol vyrobený prvý plne funkčný prototyp). V roku 2003 odišiel Warkuss do dôchodku a tak bol Kabaň prezentovaný ako dizajnér Veyronu, napriek tomu, že vtedy už od VW prešiel k Audi. Tu sa za tri roky vypracoval na vedúceho Centra pre dizajn exteriéru. Od februára 2008 zastáva funkciu vedúceho oddelenia designu značky Škoda. V roku 2014 predstavil dizajnovú štúdiu Škody VisionC, z ktorej vychádzajú súčasné modely tretej generácie Octavia, Fabia a Superb.
Začiatkom roku 2017 odišiel do automobilky BMW group kde navrhoval všetky nové BMW okrem elektrických (BMW i) a športových (BMW M), za ktoré bol zodpovedný Domagoj Dukec.
Kůlny
Kůlny je prírodná pamiatka nachádzajúca sa v okrese Brno-mesto, katastrálne územie Kníničky. Územie spravuje AOPK Brno, jeho kód je 1459. Ide o skalnatý svah kopca, ktorý sa nachádza nad ľavým brehom Brnianskej priehrady, v mieste zvanom Na píle. Neďaleko je hrad Veveří a ďalšie prírodné pamiatky Junácká louka a Na skalách. Geomorfologicky patria Kůlny k Bobravskej vrchovine.
Ochrana
Dôvodom ochrany je lesné spoločenstvo, bohatá kvetena a chránené druhy plazov.
Geológia
Podložie tvoria biotitické až amfibol-biotitické granodiority typu Veverská Bítýška brnianskeho masívu a biotitické pararuly jeho plášťa. Pokrývku predstavujú rankery a kyslá kambizem typická.
Flóra
V dubohrabinách a dúbravách je zastúpený dub zimný, hrab obyčajný, javor mliečny, lipa malolistá, brest horský, dub letný, jarabina brekyňová, z kríkov hojne drieň obyčajný, zob vtáčí, slivka trnková, ruža šípová. Z bylín bielolist roľný, cyklámen purpurový, zanoväť regensburská, chochlačka plná, prvosienka jarná alebo veronika viedenská.
Fauna
Plazy zastupuje užovka hladká, užovka fŕkaná, užovka obojková a slepúch lámavý, z stavovcov je to jašterica krátkohlavá a mlok škvrnitý, z vtákov muchárik bielokrký, žltochvost hôrny, ďateľ prostredný, vlha obyčajná. Zaznamenané boli výskyty chrobákov ako roháč veľký, fuzáč veľký alebo krasec berlínsky.
Praha 13
right|thumb|Poloha thumb|Okolie Hůrky, východná časť JZM v roku 2004
Praha 13 je mestská časť Prahy, zahŕňajúca väčšinu katastrálneho územia Stodůlky, časť katastrálneho územia Třebonice a malú časť katastrálneho územia Řeporyje. Leží v mestskom obvode Praha 5 a nachádza sa na juhozápade mesta, pri výjazde diaľnice D5 z mesta. Väčšinu mestskej časti tvorí sídlisko Jihozápadní Město.
Dejiny
Praha 13 je najmladšia mestská časť Prahy, jej územie má však bohaté dejiny. Prví ľudia sa na tomto mieste objavili pred 20-tisíc rokmi. Dodnes je tu možné nájsť vykopávky. Pri výstavbe panelových sídlisk v rokoch 1978 – 1987 tu bolo nájdených 65 hrobov, čo svedčí o tom, že osídlenie tu bolo veľmi husté. Toto pohrebisko bolo 4. najväčšie v Európe.
Súčasnosť
Praha 13 sa začala rozvíjať s dobudovaním trasy metra B na Zličín v roku 1994 a rozvíja sa veľmi rýchlo. Vďaka svojej výhodnej polohe 15 minút od centra tu vznikajú stále nové obchodné centrá a hypermarkety. Stavajú sa tu aj nové administratívne budovy.
Prahu 13 tvoria sídliská Nové Butovice, Hůrka, Lužiny, Luka a Stodůlky.
Hraničí s mestskými časťami Praha-Zličín a Praha 17 na severe, Praha 5 na východe a Praha-Řeporyje a Praha-Slivenec na juhu.
Správny obvod Praha 13
Úrad mestskej časti Praha 13 je poverený výkonom rozšírenej pôsobnosti štátnej správy aj pre územie mestskej časti Praha-Řeporyje.
Klepietkavce
Klepietkavce (Chelicerata) je podkmeň bezhryzadlových článkonožcov. Sú to suchozemské článkonožce, len 2 starobylé skupiny sú morské. Nemajú nikdy tykadlá a takmer nikdy zložené oči (výnimkou sú 4 druhy z triedy Merostomata). Hlava vždy zrastá s hruďou na hlavohruď (cephalothorax). V hlavovej časti sú len dva páry modifikovaných končatín – chelicery a pedipalpy, ktoré bývajú často mohutne vyvinuté. Hrudná časť má 4 páry primárne kráčavých nôh, len veľmi zriedka (u málo početnej starobylej podivnej morskej triedy Pantopoda) ich môže byť viac párov. Pôvodnými dýchacími orgánmi sú pľúcne dutinky, u odvodených skupín sú aj vzdušnice; žiabre majú iba Merostomata. Vylučovacími orgánmi sú koxálne nefrídie, ktoré sú u vyšších klepietkavcov nahradené Malphigiho trubicami. Vývin je väčšinou epiméria, u primitívnych a odvodených typov má rysy anamérie.
Systematika
podkmeň: klepietkavce (Chelicerata)
Vo viacerých systémoch sa nohatky nezaraďujú pod klepietkavce.
Gaštanová ulica (Bratislava)
Gaštanová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je pokračovaním Lovinského ulice a napája sa na Valašskú ulicu, križuje ulicu Pri Habánskom mlyne, je rovnobežná s Hýrošovou ulicou.
Ulici tvorí zástavba rodinných domov.
Jánošík
Jánošík môže byť:
Czech Connect Airlines
Czech Connect Airlines bola česká charterová letecká spoločnosť so sídlom v Ostrave. Spoločnosť zabezpečovala charterovú prepravu cestujúcich do tradičných európskych a exotických destinácií. Hlavnou základňou spoločnosti Czech Connect Airlines bolo Letisko Leoša Janáčka v Ostrave. Czech Connect Airlines bola jedinou charterovou spoločnosťou bázovanou na Morave.
Flotila
Flotilu spoločnosti Czech Connect Airlines tvorilo jedno lietadlo typu Boeing 737-300 bázované na ostravskom letisku a jedno lietadlo Boeing 737-400.
Atfíh
Meno Atfíh je odvodené od staroegyptského Tepihu (, teda Hathor), ktoré prešlo do koptčiny ako Petpeh. V antickej dobe sa nazývalo Afroditopolis alebo. V staroveku bol Afroditopolis hlavným mestom 22. nomu Horného Egypta.
K starovekým pamiatkami v Atfíhu patrí pohrebisko zvierat, hrobky z antickej doby a mumifikované kravy vo vápancových hroboch.
Saint-Perreux
Saint-Perreux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paratýfus C
Paratýfus C je črevné infekčné ochorenie klinicky podobné brušnému týfusu. Od neho sa líši výraznejšími klinickými prejavmi septikémie, ktoré zahrňujú i komplikácie ako hnisavá artritída, cholecystitída a abscesy. Diagnostika, prevencia a liečba je praktický zhodná.
Pôvodcom ochorenia je druh Salmonella enterica, poddruh I, sérotyp Salmonella paratyphi C, ktorý bol objavený poľským bakteriológom Ludwigom Hirszfeldom.
Proti ochoreniu dodnes neexistuje účinná vakcína.
Saint-Chamant (Corrèze)
Saint-Chamant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vanda (rozlišovacia stránka)
Vanda môže byť
Osmonoh gigantický
Osmonoh gigantický (iné názvy: chobotnica veľká, chobotnica obrovská; lat. Enteroctopus dofleini) patrí medzi mäkkýše (Mollusca). Spolu s kalmármi patrí k najväčším mäkkýšom a najväčším a najinteligentnejším bezstavovcom. Žije vo väčších hĺbkach. V staroveku a stredoveku existovalo veľa legiend o tom, ako obrovská chobotnica napadla loď.
Opis
Osmonoh gigantický narastá do dĺžky 3 - 5 m a váži 10 - 50 kg. Plazí sa po dne pomocou dlhých, prísavkami pokrytých ramien. Úkryt vyhľadáva v koraloch, pod balvanmi a v puklinách. Dožíva sa 4 roky.
Výskyt
Žije na severnom okraji Tichého oceánu, od Japonska po Aleutské ostrovy a južne po Kaliforniu.
Správanie
V ohrození mení farbu alebo vypustí oblak „atramentu“, ktorý ju zahalí. Mladé jedince si vyhrabávajú diery pod kameňmi, v piesku alebo štrku, kde nachádzajú útočisko pred predátormi - tuleňmi, morskými vydrami, žralokmi a veľkými rybami.
Potrava
Osmonoh gigantický loví potravu hlavne v noci, živí sa predovšetkým krabmi a homármi, ako aj inými kôrovcami a mäkkýšmi, menšími chobotnicami a rybami, no obľubuje aj žraloky. Potravu často konzumuje vo svojom úkryte, pričom prázdne schránky a iné nestrávené zvyšky koristi hromadí pred vchodom.
Rozmnožovanie
Osmonohy žijú väčšinou samotársky život, s výnimkou obdobia rozmnožovania. Samec dopraví balík spermií, dlhý až jeden meter, do plášťovej dutiny samice pomocou špeciálne modifikovaného ramena. Samica kladie tisíce vajíčok do dier na dne a stráži ich až do vyliahnutia, čo trvá 5 až 8 mesiacov v závislosti od teploty vody. Ustavične ich polieva prúdom vody zo svojho sifónu a čistí ich ramenami od parazitov. Po celý ten čas neprijíma potravu a krátko po narodení potomstva hynie.
Liahnutie mláďat
Pri liahnutí im matka pomáha dostať sa von z diery, odkiaľ plávajú k hladine. Prvé mesiace svojho života strávia medzi planktónom na hladine, potom sa presúvajú ku dnu.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Jedľové Kostoľany
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Jedľové Kostoľany v okrese Zlaté Moravce.
Malé Karpaty
Malé Karpaty je horský krajinný celok Fatransko-tatranskej oblasti na západnom Slovensku. Patria k Alpsko-himalájskej sústave, podsústavy Karpaty, provincie Západné Karpaty, subprovincie Vnútorné Západné Karpaty a Fatransko-tatranskej oblasti.
Charakteristika
Ide o nevysoké stredohorské pásmo dlhé asi 100 kilometrov. Malé Karpaty začínajú v Bratislave na Dunaji (pásom od územia severne od Devína po Bratislavský hradný kopec) a tiahnu sa až po Nové Mesto nad Váhom a Bzince pod Javorinou, kde sa končia horskou skupinou Nedze. Šírka pohoria je relatívne malá. Vo svojom najširšom mieste – medzi Lozornom a Svätým Jurom – dosahujú iba 16 kilometrov, v najužšom mieste, pri Novom Meste nad Váhom (medzi Čachticami a Prašníkom) ich šírka klesá pod tri kilometre. Výškové rozpätie pohoria je od 132 m n.m. na Dunaji po 768 m n.m. v najvyššom vrchu Záruby.
Geologickou súčasťou Malých Karpát sú rakúske Hainburské vrchy (Hainburger Berge) s najvyšším vrchom Hundsheimer Berg (480 m n.m.), oddelené od hlavného masívu širokým korytom Dunaja a Devínskou bránou.
Poloha
Malé Karpaty sú najzápadnejším a najkrajnejším pohorím karpatského oblúka. Začínajú sa pri Bratislave, tiahnu sa severovýchodným smerom tvoriac prirodzenú hranicu medzi Záhorskou nížinou (na západe) a Podunajskou nížinou (na juhu a na východe).
Na západe a severozápade leží Borská nížina, na severe hraničí Myjavská pahorkatina a Považské podolie a na juhovýchode sa nachádza Podunajská pahorkatina a Podunajská rovina.
Geomorfológia Malých Karpát
right|thumb|Malé Karpaty v okolí hradu [[Červený Kameň (hrad)|Červený Kameň]] right|thumb|Bučiny predstavujú typické lesné spoločenstvá Malých Karpát right|thumb|[[Sandberg nad Devínskou Novou Vsou je významná paleontologická lokalita]]Malé Karpaty patria do skupiny tzv. nízkych vysočín (skupina horstiev s výškovým rozpätím 300800 m n.m.). Napriek relatívne nízkej nadmorskej výške však vzhľadom na to, že sa zdvíhajú zo šírej roviny, pôsobia mohutným dojmom. Najzreteľnejšie to badať na styku pohoria s Podunajskou a Záhorskou nížinou, kde od úpätia vystupujú o 450550 metrov.
Morfologické hranice Malých Karpát oproti Záhorskej a Podunajskej nížine sú výrazné hlavne v južnej z strednej časti pohoria. Na styku s Bielymi Karpatami je hranica menej výrazná.
Najvyšším vrcholom celého pohoria sú Záruby ležiace v centrálnej časti pohoria. S nadmorskou výškou 754 metrov nasleduje Vysoká, tretím najvyšším vrchom je Vápenná. Výšku 700 metrov dosahuje ešte Čertov kopec, Havranica , Veterlín , Čelo , Čmeľok , Veľká homoľa nad Modrou, Skalnatá  a Javorina.
Geomorfologicky sa Malé Karpaty Malé Karpaty delia na štyri základné podcelky – Devínske Karpaty, Pezinské Karpaty, Brezovské Karpaty a Čachtické Karpaty. Okrem Brezovských Karpát, ktoré majú iba jeden podcelok – Dobrovodskú kotlinu – sa zvyšné tri podcelky ďalej členia na menšie časti.
Pohorie možno rozdeliť na niekoľko výškových stupňov. Výške 300450 m n.m. zodpovedajú stráne pohoria na styku s nížinami a stráne riečnej eróznej siete. Stupňu 450550 metrov zodpovedajú zarovnané, málo rozčlenené plošiny, ktoré charakteristicky dotvárajú ráz pohoria. Najhojnejšie sa vyskytujú pod hlavným hrebeňom, hlavne v oblasi Bielych hôr. Výškový stupeň 550760 m n.m. tvoria najstaršie zvyšky reliéfu, v podobe výrazne modelovaných, kulisovite usporiadaných hrebeňov.
Dnešná povrchová tvárnosť Malých Karpát je výsledkom dlhotrvajúceho pôsobenia geomorfologických procesov a symbiózou pôsobenia exogénych a endogénnych síl.
Okrem plošín sú veľmi rozšírenou geomorfologickou formou doliny. Sú orientované prevažne kolmo na smer pohoria; iba niektoré idú rovnobežne s pohorím. Ich priemerná hĺbka na začiatku dosahuje okolo 50 metrov. Lemované sú miernejším stráňami. Smerom k úpätiam vrchov a k svojim záverom sa viac zahlbujú (dosahujú hĺbku 75100 metrov).
Zoznam vrcholov v Malých Karpatoch
Geologické pomery
left|thumb|upright|Občasný [[Hlbočiansky vodopád (dĺžka 9 m) je jediným vodopádom v Malých Karpatoch]]Malé Karpaty predstavujú hrasťovú štruktúru, ktorá sa nachádza v severozápadnej časti Panónskej panvy a oddeľuje od seba Viedenskú a Dunajskú panvu. Jadro hráste predstavujú komplexy kryštalinických hornín predalpínskeho veku a ich druhohorný obal, prekrytý dvomi alpínskymi príkrovovými jednotkami.
Severozápadná časť Malých Karpát je tvorená hlavne príkrovmi mezozoika. Sú to hlavne triasové až kriedové vápence a bazalty chočského a krížňanského príkrovu (jeho vysocká jednotka). Príkrovy sú však porušené pokriedovými spätnými prešmykmi. Vyskytuje sa tu aj sedimentárny obal tatrika a popríkrovové vrchnokriedové a neogénne sedimenty. Tatrický obal tvoria štyri jednotky (devínska, kuchynská, kadloubecká a solírovská). Z podložia tatrika tu vystupujú i horniny infratatrika, ktoré reprezentuje borinská a orešianska jednotka.
Severná časť Malých Karpát je tvorená vápencovými podložiami, ktoré sa charakteristicky podpísali na špecifickej chuti bieleho vína dopestovaného v obciach Čachtice a Častkovce.
Pozdĺž okrajov pohoria na niektorých miestach vystupujú aj paleogénne a neogénne horniny, ktoré boli zabudované do jeho stavby pri otváraní Viedenskej a Dunajskej panvy v strednom miocéne.
Vodné toky vytvorili v pohorí početné doliny, v horných častiach sa zachovali široké náhorné plošiny s vystupujúcimi izolovanými vrchmi a krátkymi hrebeňmi.
Kras Malých Karpát
Špecifickosťou územia Malých Karpát je jeho kras. Na relatívne malej ploche pohorie vyniká bohatstvom krasových javov. Malokarpatský kras zaberá plochu takmer 180 km².
Podzemný kras má zastúpenie v podobe viacerých jaskýň a závrtov. Mnoho krasových jám a jaskýň je v páse vápencov Vápennej, na planine Báborská a na planine Pohanská. Viacero z jaskýň sú významnými paleontologickými a archeologickými náleziskami, napr. Deravá skala nad Plaveckým Mikulášom či jaskyňa Pohanská na rovnomennom kopci nad Plaveckým podhradím. Na východnom úbočí pohoria sú krasové javy v okolí Lošonca a Smoleníc (s jedinou verejnosti prístupnou jaskyňou Malých Karpát – Driny).
K najvýznamnejším, no verejnosti neprístupným jaskyniam patria Deravá skala, Tmavá skala, Čachtická jaskyňa a jaskyne pozdĺž Borinského potoka. V minulosti bola verejnosti sprístupnená Plavecká jaskyňa.
Hydrologické pomery
Vodné toky územia Malých Karpát patria výlučne do povodia rieky Dunaj a jeho väčších prítokov. Jeho najväčší prítok na slovenskom území Morava, s významnejšími potokmi Brezovský potok, Trstienka, Sološnický potok, Vývrat, odvodňuje severozápadné úbočie Malých Karpát. Malú časť územia na juhu odvodňuje potok Vydrica, ktorá preteká naprieč pohorím. Do Malého Dunaja ústi potok Čierna voda, ktorý odvodňuje juhovýchodné svahy. Významnou zbernicou vôd zo severovýchodných svahov Malých Karpát je rieka Dudváh.
Klimatologické pomery
Klimatický charakter Malých Karpát vyplýva z ich takmer kolmej polohy na všeobecné severozápadné prúdenie vzduchu obvyklé v tejto oblasti. Vzhľadom na prízemné prúdenie v oblasti Devínskej a Lamačskej brány patrí okolie Bratislavy k najveternejším miestam nižších polôh na Slovensku. Malé Karpaty poveternostne patria do teplej až mierne teplej oblasti s priemernými januárovými teplotami okolo -3 °C a júlovými 1820 °C; priemerná ročná teplota dosahuje 79 °C. Priemerný úhrn zrážok predstavuje okolo 650900 mm; najvýraznejší je na svahoch vrchov, smerom do nížin klesá na 600650 mm.
Hlasová oktáva
Pomer frekvencií tónov vzdialených o oktávu je 2:1. Tón o oktávu vyšší teda dostaneme zdvojnásobením frekvencie základného tónu. Príklad: komorné A (a’) má 440 Hz, tón o oktávu vyšší (a’’) má 880 Hz, tón o oktávu nižší (a) má 220 Hz.
Malé Karpaty
Rastlinstvo a živočíšstvo
Charakter rastlinného pokryvu ovplyvňuje pestré geologické zloženie. Vzhľadom na to, je územie Malých Karpát považované v mnohých ohľadoch za endemickú lokalitu. Rastie tu množstvo druhov, neznámych z iných oblastí Slovenska. Z fytogeografického hľadiska je zaujímavá oblasť vrchu Devínska Kobyla pri Bratislave, najmä jej južné svahy. Vyskytujú sa tu teplomilné druhy, napr. poniklec černastý (Pulsatilla nigricans), poniklec veľkokvetý (Pulsatilla grandis) divozel tmavočervený (Verbascum phoeniceum), ľan chlpatý (Linum hirsutum), rešetliak skalný (Rhamnus saxatilis), viaceré druhy čeľade vstavačovitých (Orchidaceae) a ďalšie druhy. Hojný je výskyt tráv.
Rak (priezvisko)
Rak je slovenské a české priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v Humennom, obci Sedliská (okres Vranov nad Topľou) a v Bratislave. V Česku je najrozšírenejšie v mestách Praha, Valašské Klobouky a Luhačovice (obe okres Zlín).
Malé Karpaty
Rastlinstvo a živočíšstvo
Inou významnou lokalitou so svojráznou flórou (i faunou) je kopec Sandberg (260 m n.m.) nad Devínskou Novou Vsou s pieskomilnými druhmi.
Hlasová oktáva
Oktávový systém
Ako už bolo povedané, tóny vzdialené o oktávu sú v európskej hudbe označované rovnakým písmenom. Všetky počuteľné tóny sa teda dajú zoradiť do oktáv, ktoré majú rôzne označenia. Ako základný tón sa pre toto názvoslovie používa tón C. Zápis je možné vykonať viacerými spôsobmi: c’ = c1; ‚C = C1.
Malé Karpaty
Rastlinstvo a živočíšstvo
Na vápencových a dolomitických horninách v masíve hrebeňa Vysokej rastie viacero horských druhov – arábka alpínska (Arabis alpina), vápnička skalná (Kernera saxatilis), večernica snežná (Hesperis nivea) či zvonovník hlavatý (Phyteuma orbiculare).
Osídlenie a hospodárske pomery
Malé Karpaty a priliehajúce územie bolo vďaka výhodnej geografickej polohe a priaznivým klimatickým podmienkam veľmi intenzívne osídlenou lokalitou v rámci súčasného Slovenska. Jednotlivé lokality často slúžili ďalšiemu osídleniu iných kultúr. Mnohé mestá a obce vznikli na pôvodných sídliskách raných kultúr. Preto sa na území Malých Karpát nachádzajú významné archeologické stopy z viacerých období.
Vývoj osídlenia
Na viacerých miestach juhozápadného Slovenska nachádzame pozostatky osídlenia až zo staršej kamennej doby. Priamo v pohorí významným dokladom osídlenia z tohto obdobia sú jaskyňa Deravá skala pri Plaveckom Mikuláši, mladopaleolitická osada pri Sološnici ako aj sídlisko pri Vrbovom. V mladšej kamennej dobe, ktorej počiatky u nás spadajú približne do 3. tisícročia pred Kr., už môžeme hovoriť o trvalom osídení malokarpatskej oblasti.
left|thumb|Prístupná jaskyňa [[Deravá skala nad Plaveckým Mikulášom spolu s neďalekou Tmavou skalou sú dôležitými archeologickými náleziskami]]Intenzita osídlenia sa stupňovala v neskorej kamennej dobe. Obyvateľstvo postupne opúšťalo koristnícky spôsob života a vo zvýšenej miere sa zaoberalo roľníctvom a pastierstvom. Z tohto obdobia boli objavené sídliská napr. v okolí Nového Mesta nad Váhom, pri Smoleniciach, v Stupave a inde.
V železnej dobe sa juhozápadné Slovensko stalo miestom striedania východných a západných kultúr. Asi v 6.5. storočí pred Kr. tu prišli kočovní Skýti, ktorých neskôr vytlačili Kelti. Toto entikum čoskoro takmer súvisle obsadili celé južné Slovensko, malokarpatskú oblasť nevynímajúc. Kelti budovali dobre opevnené sídliská, ktoré boli odkryté na viacerých miestach v tejto oblasti: Bratislava, Devín. Jedným z najvýznamnejších keltských osídlení na tunajšom území bolo mohutné hradisko Pohanská na rovnomennom vrchu nad Plaveckým Podhradím. Inou významnou lokalitou tohto obdobia je hradisko Neštich pri Svätom Juri.
Keltov na prelome letopočtov vystriedali bojovní Germáni, ktorých postupne vytláčalo rímske etnikum, zabezpečujúce si severnú hranicu ríše sústavou pohraničných pevností zvanou Limes Romanus. Z malokarpatskej oblasti sú známe rímske nálezy z Bratislavy, Devína, Stupavy, Plaveckého Štvrtka.
Koniec 5. storočia sa spája s príchodom prvých slovanských kmeňov do Podunajska. V staršom období vytvárali kmeňové zväzy na obranu proti kočovným Avarom. Archeologické nálezy zmiešaného slovansko-avarského charakteru sú pomerne početné; jedným z najvýznamnejších je ranoslovanské hradisko na vrchu Molpír nad obcou Smolenice.
right|thumb|Hrad [[Korlátka neďaleko obce Cerová]]Po vzniku ranouhorského štátu začiatkom 11. storočia sa sieť pôvodných veľkomoravských hradísk začala prispôsobovať novým politickým pomerom. Na ich základoch vyrástla v 13. storočí sústava pohraničných hradov, chrániacich nielen hranice mladého štátu ale aj tzv. Českú cestu, prechádzajúcu pri Holíči do Uhorska a Záhorím na Jablonicu a Trnavu smerom k Ostrihomu a Budínu. Patrili k nim Devínsky hrad, Ostrý Kameň, Branč a Korlátka. Vo vnútornom pohorí okrem toho vznikli hrady Pajštún, Biely Kameň a Plavecký hrad. Strážnu službu na viacerých z nich vykonávali kmene Polovcov (Plavcov), podľa ktorých je pomenovaný Plavecký hrad, a viacero obcí, ktoré patrili do jeho panstva.
V 12. a 13. storočí zasiahla toto územie mohutná vlna germánskej kolonizácie. Podhorské oblasti Malých Karpát osídlili okrem remeselníkov a kupcov predovšetkým vinohradníci. Usadili sa v Rači, Svätom Jure, Pezinku, Modre či Limbachu.
Malé Karpaty z hľadiska administratívneho členenia
Z geografického hľadiska veľkosťou osídlenia významnejšie mestá a obce ležia na ich juhovýchodnom a východnom predhorí – Bratislava, Svätý Jur, Pezinok, Modra, Smolenice, Čachtice a Nové Mesto nad Váhom. Západné a severozápadné predhorie sa vyznačuje sídlami s menším počtom obyvateľov – najvýznamnejšie sú mestá Stupava a Brezová pod Bradlom a obce Lozorno, Kuchyňa, Rohožník, Plavecký Mikuláš.
Doprava
right|thumb|Z [[Vápenná (vrch v Malých Karpatoch)|Vápennej (752 m n.m.), tretieho najvyššieho vrchu Malých Karpát, sa otvárajú krásne výhľady na východnú časť pohoria]]Dopravne sú Malé Karpaty napojené na železničnú a cestnú sieť. Hlavné železničné spojenie v súčasnosti zabezpečuje trať Bratislava - Žilina spájajúca mestá a obce na východnom podhorí; depresiou medzi Trstínom a Jablonicou vedie železnica spájajúca Trnavu so Záhorím (železničná trať Kúty – Trnava). Severným predhorím vedie železničná trať spájajúca Nové Mesto nad Váhom s moravským mestom Veselí nad Moravou. Do roku 2003 obce na západnom predhorí spájala trať Zohor - Plavecký Mikuláš; v uvedenom roku bola osobná doprava na tejto trati pozastavená.
Hlasová oktáva
Oktávový systém
600px|right|thumb|Noty stupnice C dur od veľkého C do trojčiarkového C
Malé Karpaty
Doprava
Cestnou sieťou sú Malé Karpaty napojené na hlavné dopravné koridory. Pezinok na východnom predhorí a Pernek na západnom predhorí spája cestná komunikácia prechádzajúca cez jediný cestný horský priechod Malých Karpát – sedlo Pezinská Baba (527 m n.m.).
Hospodárske využitie
náhľad|Opustená baňa pod Krížnicou
Hlasová oktáva
Oktávová transpozícia
500px|right|thumb|Tóny v notovom zápise (horná linka) a skutočne znejúce tóny (dolná linka) Aby sa obmedzili pomocné linky v notovom zápise, používa sa oktávová transpozícia. Používajú sa označenia:
Tón o oktávu vyšší ako základný tón je ôsmy tón diatonickej stupnice (napr. C dur), tón o dve oktávy vyšší ako základný tón je pätnásty tón diatonickej stupnice (dá sa to ľahko odpočítať), preto označenie 15ma a 15mb.
Malé Karpaty
Hospodárske využitie
Veľmi významnou zložkou hospodárstva bolo v minulosti baníctvo. V okolí Pezinka to bolo dolovanie zlata, ktoré od 18. storočia postupne upadalo. V oblasti Borinky, Jablonového a Stupavy sa kedysi ťažil mangán, pri Marianke zasa bridlice. Do súčasnosti je významným odvetvím spracovanie vápenca (cementáreň v Rohožníku). Pre hospodárstvo dôležitý chemický podnik (výroba farbív) sídli v Smoleniciach.
Z hospodárskeho hľadiska zvláštny význam majú juhovýchodné svahy Malých Karpát. Priaznivé klimatické podmienky tu umožnili rozvoj vinohradníctva. Vznikla tu najrozsiahlejšia a najsúvislejšia vinohradnícka oblasť na Slovensku. Pestovanie viniča a jeho spracovanie preslávilo viaceré mestá na obce na podhorí (Šenkvice, Limbach, Pezinok, Modra, Rača).
Hlasová oktáva
Hlasový rozsah
V hlasovom rozsahu rozlišujeme dolné polohy, plný hlas, hlavový tón a whistle register.
Hlasové rozsahy najpopulárnejších speváčok sveta:
Rak (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Rak.
Malé Karpaty
Turizmus a ochrana prírody
left|thumb|Pozoruhodným skalným útvarom sú Taricové skaly (620 m n.m.) nachádzajúce sa medzi vrcholom [[Vysoká (vrch v Malých Karpatoch)|Vysoká (754 m n.m.) a sedlom Skalka (525 m n.m.). Svoje meno dostali po rastline tarici skalnej (Alyssum saxatile)]] left|thumb|Prírodné zákutia [[Kamzík (vrch)|Kamzíka patria k obľúbeným výletným miestam Bratislavčanov]]Malé Karpaty sú významnou lokalitou z hľadiska turizmu; predstavujú dôležité turisticko-poznávacie zázemie najmä pre obyvateľov veľkých miest. Prakticky celé horstvo je dostupné bohatou sieťou dobre značkovaných a udržiavaných turistických chodníkov. Hlavným hrebeňom pohoria sa vinie najdôležitejšia červeno značkovaná turistická magistrála – Cesta hrdinov SNP, ktorá v úseku Devín – Mohyla Milana Rastislava Štefánika na Bradle nesie označenie Štefánikova magistrála. Atraktivitu územia znásobuje reťazec hradov (Devínsky hrad, Pajštún, Ostrý Kameň, Korlátka, Dobrovodský hrad, Čachtický hrad), v čase najväčšej slávy chrániacich dôležitú česko-uhorskú hranicu. Svojimi ruinami tvoria neodmysliteľnú kulisu okolitej krajiny. Nemenej zaujímavé sú mestečká a obce na podhorí so svojimi zachovanými historickými pamiatkami.
Dominantné postavenie v turistike Malých Karpát má pešia turistika. Turistické chodníky sprístupňujú najatraktívnejšie zákutia pohoria; veľmi obľúbené sú vrcholové túry (napr. na najvyšší vrch Záruby, na Vysokú či Vápennú) a diaľkové pochody. Veľmi zaujímavým a z hľadiska objavovania prírodných krás pútavým je prechod hlavným hrebeňom tiahnúceho sa od bratislavského Kamzíka (439 m n.m.) po obec Dobrá Voda. Veľmi hojne sú navštevované hlavné turistické atrakcie pohoria – jaskyňa Driny a hrad Červený Kameň.
Okrem pešej turistiky oblasť Malých Karpát poskytuje aj možnosti mototuristiky, cykloturistiky, skalolezenia, lyžovania (napr. Pezinská Baba, Zochova chata) a zimnej turistiky.
Pohorie Malých Karpát je esteticky pôsobivou časťou krajiny západného Slovenska. Svojím prírodovedecky hodnotným územím, význačnými prírodnými útvarmi, vzácnymi rastlinnými a živočíšnymi druhmi a biologickými spoločenstvami predstavuje významný článok prírodoochranárskeho reťazca Slovenska. Súčasne je významným zdrojom turistického a rekreačného využitia obyvateľov. Vďaka týmto atribútom bola v roku 1976 na území pohoria Malých Karpát vyhlásená Chránená krajinná oblasť Malé Karpaty. Podľa vyhlášky z roku 2001 má rozlohu 64 6 km2. Správa CHKO sídli v Modre. Jej súčasťou je viacero prírodných rezervácií, prírodných pamiatok a jeden chránený areál.
Joseph Polchinski
Joseph Polchinski (* 16. máj 1954, White Plains, New York, USA – † 2. február 2018) bol americký fyzik zaoberajúci sa hlavne teóriou strún.
Vyštudoval Canyon del Oro High School v Tucsone, Arizona v roku 1971, bakalársky titul získal na Caltechu v roku 1975, a Ph.D. na Berkeley v roku 1980 pod vedením Stanleyho Mandelstama. Po postdoktorandských pozíciach na SLACu (1980 – 1982) a Harvarde (1982 – 1984) sa stal profesorom na Univerzite v Texase v Austine v rokoch 1984 až 1992. Od roku 1992 bol profesorom na Kalifornskej univerzite v Santa Barbare. Od toho istého roku sa stal tiež členom Kavli Inštitútu teoretickej fyziky v Santa Barbare.
Pekárna (prírodná pamiatka)
Pekárna je prírodná pamiatka ev. č. 1458, lokalita Žebětín pri Brne v okres Brno-mesto. Správa AOPK Brno.
Alóeus
Alóeus môže byť v gréckej mytológii:
Joseph Polchinski
Polchinski je autorom dvojzväzkovej učebnice Teória strún 1998. Medzi jeho najznámejšie príspevky k teoretickej fyzike patria D-brány a takzvaný Polchinského paradox súvisiaci s Novikovým princípom konzistentnosti. V roku 2008 získal Diracovu medailu za prácu na teórii superstrún.
Pekárna (prírodná pamiatka)
Ochrana
Predmetom ochrany je dubovo-hrabový porast s bohatou kvetenou a vtáčie hniezdisko.
Zaujímavosti
thumb|left|upright=0.8|Jeden z hraničných kameňov na hranici PP Pekárna Priamo na južnej hranici prírodnej pamiatky sa nachádza rad zachovaných hraničných kameňov z 18. storočia, vymedzujúcich tu diel žebětínskeho katastra, patriaceho k niekdajšiemu panstvu kláštora sv. Tomáša v Brne.
Video Home System
right|thumb|VHS videokazeta
Video Home System (podľa niektorých názorov pôvodne Vertical Helical Scan alebo Victor Helical Scan) alebo VHS je štandard na nahrávanie analógového videosignálu na magnetické páskové médium uchovávané v kazete. Vyvinula ho japonská firma JVC a uviedla na japonský trh v septembri 1976.
Do konca deväťdesiatych rokov 20. storočia sa systém VHS stal de facto štandardom spotrebiteľských videorekordérov. Predchádzal tomu súboj s formátmi Video 2000 spoločnosti Philips a Betamax spoločnosti Sony.
Kazeta VHS meria približne 185x100x a obsahuje pás široký, ktorý sa počas nahrávania alebo prehrávania posúva (v základnom režime SP) rýchlosťou /s. Obraz je nahrávaný do šikmých stôp širokých rádovo 10 mikrometrov (magnetickými hlavičkami umiestnenými na povrchu rotujúceho bubna priemeru, ktorých obežná rýchlosť je pri 25 ot/s takmer /s).
Normálny zvuk (mono, v rozsahu 100 Hz až 10 kHz, odstup signálu od šumu akceptovateľných 42 dB) sa nahráva do stopy vedúcej pozdĺž okraja pásky, hi-fi zvuk (2 kanály, takmer 20 kHz, vyše 70 dB, čiže takmer CD-kvalita; pridané v 80. rokoch) spolu s obrazom do šikmých stôp. V LP alebo EP režimoch (dvoj- alebo trojnásobná hracia doba, dosahovaná pomalším chodom pásu) je kvalita obrazu väčšinou podstatne horšia než pri SP, zatiaľ čo stereozvuk je temer nezmenený (t. j. napr. na 240-minútovú kazetu sa dá zaznamenať 8 hodín kvalitného zvuku, s obrazom alebo bez).
Medzi odvodené formáty patria napríklad S-VHS (= Super-VHS; lepšie spracovanie farby, väčšia ostrosť) alebo VHS-C (= Compact; páska rovnakej šírky, ale kratšej dĺžky je umiestnená v menšej kazete, čo umožnilo skonštruovať podstatne menšie kamery. Posledným rozšírením bol D-VHS (Digital VHS) umožňujúci záznam vo formáte obrazu MPEG-2 s rozlíšením až 1080i. Dostupnosť týchto videorekordérov bola malá, prístroje boli drahé a pre bežného užívateľa nerentabilné, i napriek tomu, že umožňovali spätnú kompatibilitu s predchádzajúcimi formátmi VHS a S-VHS.
Ku hlavným konkurentom VHS patrili Video8 (kvalita obrazu zhruba ako u VHS) a Hi8 (porovnateľné so Super-VHS).
Svoju najväčšiu popularitu mala v 80. a 90. rokoch. Začiatkom 21. storočia postupne prestávala výroba S-VHS rekordérov a trh sa postupne zapĺňal lacnými prístrojmi nižšej kvality a triedy. Definitívnym koncom formátu VHS bolo rozšírenie DVD prehrávačov a neskôr aj DVD videorekordérov.
Parallel Lines
Parallel Lines je tretí štúdiový album americkej skupiny Blondie. Jeho nahrávanie prebiehalo od júna do júla 1978 v newyorskom štúdiu Record Plant Studios. Album vyšiel v septembri toho istého roka u vydavateľstva Chrysalis Records. Ide o prvý album skupiny, ktoré produkoval Mike Chapman. Ten so skupinou spolupracoval na niekoľkých ďalších albumoch.
Oeser
Oeser môže byť:
Parallel Lines
Zoznam piesní
Strana B
Saint-Sulpice (Savoie)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hýrošova ulica
Hýrošova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenovaná podľa Štefana Nikolaja Hýroša (1813 – 1888), slovenského rímskokatolíckeho kňaza a historika.
Tiahne sa od Valašskej po Západný rad. Je rovnobežná s Gaštanovou ulicou. Tvorí ju zástavba rodinných domov. Je obsluhovaná trolejbusovou dopravou.
Vendôme
Vendôme je mesto vo Francúzsku v departemente Loir-et-Cher a regióne Centre-Val de Loire. Má asi 92 000 obyvateľov.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sanácia (podnik)
Sanácia alebo sanovanie alebo ozdravenie je súhrn opatrení, ktoré majú zlepšiť nepriaznivý stav podniku postihnutého stratami, ktoré ohrozujú jeho ďalšiu existenciu. Z podniku zostáva iba „zdravé jadro“, ktoré neprodukuje stratu. Aby bola sanácia úspešná, musí byť vykonaná včas. Opatrenia, ktoré vedú k ozdraveniu podniku, vychádzajú vždy z rozboru príčin finančných problémov. Je vykonávaná najmä štátom.
Saint-Philibert (Morbihan)
Saint-Philibert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Cirgues-la-Loutre
Saint-Cirgues-la-Loutre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lutiše
Lutiše sú obec na Slovensku v okrese Žilina. Obec v súčasnosti patrí do žilinského okresu. Vznik obce a jej vývoj je však úzko spätý s bystrickým regiónom. Lutiše spájajú bystrický región s terchovským a varínskym prostredníctvom spoločného dialektu, folklóru a spôsobu života. Obec vznikla kopaničiarskym osídľovaním hlavne zo Starej Bystrice.
Stráňavy
náhľad|Pamätník 1. čs. armádneho zboru Stráňavy sú obec na Slovensku v okrese Žilina.
Peter Korčok
Peter Korčok (* 12. august 1974, Šahy) je bývalý slovenský atlét, ktorý sa venoval chodeckým tratiam – chôdzi na 20 km a 50 km. Reprezentoval Slovensko na Majstrovstvách sveta 2005, kde skončil 10. v chôdzi na 50 km, je účastníkom OH 2000, 2004 a 2008.
Stráňavy
Polohopis
Obec leží pod vrchom Polom, na rozhraní Žilinskej pahorkatiny a Lúčanskej Malej Fatry. Cez obec preteká Stráňavský potok (Hýrov), prameniaci pod Minčolom v závere Stráňavskej doliny.
Peter Korčok
V novembri 2008 ukončil aktívnu kariéru. V rokoch 2009 – 2011 bol riaditeľom VŠC DUKLA Banská Bystrica, v súčasnosti je prezidentom Slovenského atletického zväzu a viceprezidentom Slovenského olympijského výboru. V roku 2016 bol šéfom úspešnej slovenskej olympijskej výpravy na OH v Rio de Janeiro.
Stráňavy
Polohopis
Stráňavy sú dostupné cestou III/2089, odbočujúcej z cesty I/18 zo Žiliny na Vrútky. Od Žiliny sú vzdialené juhovýchodným smerom, Vrútky ležia  juhovýchodne.
Limited company
Limited company môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kostoľany pod Tribečom
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kostoľany pod Tribečom v okrese Zlaté Moravce.
Stráňavy
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1356 s názvom ZTRANY. Názov obce sa menil: v roku 1483 STRÁNYAWA, r. 1520 STRÁNAWY, r. 1773 STRÁNANY, r 1888 SZTRANYAVI a v roku 1920 už STRÁŇAVY. Obec mala v minulosti erb s námetom "Na pažiti pasúca sa hus". Z toho vychádzal aj návrh na erb „v modrom štíte na vysokej zelenej pažiti pred zlatým kríkom stojaca strieborná hus“.
Od roku 1598, keď obec mala 22 domov, sa neustále rozrastala na súčasných 523 domov a 1838 obyvateľov. Obec má dobre vybavenú občiansku a technickú vybavenosť.
Počas druhej svetovej vojny v apríli 1945 tu boli tuhé boje 1. čs. armádneho zboru v Malofatranskej operácii. V starej horárni nad obcou bolo v roku 1976 otvorené Múzeum malofatranskej operácie. V roku 2009 otvorili novú stálu Expozíciu histórie Stráňav a Malofatranskej operácie 1. čs. armádneho zboru v apríli 1945. Na vrchu Polom bol postavený v roku 1961 Pamätník I. čs. armádneho zboru. Pre ťažbu vápenca bol monumentálny pamätník v roku 1986 premiestnený na neďaleký vrch Javorina. K pamätníku vedie zelený značkovaný chodník a krátka odbočka zo sedla Javorina. V obci pred kultúrnym domom v roku 1970 odhalili Pamätník oslobodenia. Jeho autormi sú Ing. arch. I. Meliš a akad. sochár Stanislav Bíroš.
V roku 2006 obec oslávila 650 rokov od prvej písomnej zmienky.
Turizmus
V obci sa nachádza rekreačné stredisko a termálne kúpalisko. Teplota vody býva regulovaná na asi 24°C. V blízkosti obce sa nachádza múzeum, na vrchu Polom stojí pamätník na ťažké boje počas II. svetovej vojny. Horskí cyklisti obľubujú starú cestu na Polom, vedúcu Stráňavskou dolinou s výskytom krasových úkazov.
V blízkosti obce je viacero turisticky atraktívnych lokalít, medzi nimi Strečniansky a Varínsky hrad, vyhliadková veža či splavovanie Váhu plťami pri Strečne, no tiež oddychové terasy s občerstvením pri neďalekom vodnom diele.
Valašská ulica (Bratislava)
Valašská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto.
Tiahne sa od Brnianskej po ulicu Mlynská dolina. Ulica Západný rad je s ňou rovnobežná, Hýrošova ulica je na ňu kolmá. Je obsluhovaná trolejbusovou dopravou.
Žabčo a Žabinka
Žabčo a Žabinka je česko-slovenský bábkový seriál, ktorý zobrazuje dobrodružstvá dvoch žabiek Žabča a Žabinky. Seriál bol vyrobený v roku 1981 košickým štúdiom Česko-slovenskej televízie. Režíroval ho Bedřich Svatoň.
Alan Rickman
Alan Sidney Patrick Rickman (* 21. február 1946, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 14. január 2016 tamže) bol anglický divadelný a filmový herec a režisér. Preslávil sa hlavne úlohou profesora Severusa Snapea vo filmoch o Harry Potterovi.
Detstvo a mladosť
Narodil sa v londýnskej štvrti Hammersmith. Jeho rodičia, Bernard Rickman a Margaret Doreen Rose patrili k robotníckej triede. Starší brat David (1944) je grafický dizajnér, mladší brat Michael (1947) tenisový tréner, najmladšia je sestra Sheila (1949).
Keď mal Alan osem rokov, umrel mu otec na rakovinu. Matka sa vydala po druhýkrát, po troch rokoch sa rozviedla. "Mala len jednu životnú lásku." povedal Rickman neskôr.
Po ukončení štúdia na Latymerovej škole navštevoval Chelsea College of Art and Design a potom The Royal College of Art. Toto vzdelanie mu umožnilo pracovať ako grafikovi v novinách The Notting Hill Herald, čo považoval za stabilnejšie povolanie ako herectvo.
Po absolvovaní škôl a ukončení vzdelávania si Rickman a niekoľko jeho priateľov spoločne otvorili grafické štúdio Graphiti. Po troch rokoch úspešného obchodu sa však Alan Rickman rozhodol, že ak si nevyskúša profesionálne herectvo teraz, tak nikdy.
Napísal list The Royal Academy of Dramatic Art (RADA), v ktorom žiadal o konkurz a získal miesto v RADA, kde študoval v rokoch 1972 do 1974. Počas štúdia Shakespearovych diel sa živil ako aranžér Nigela Hawthorna a Ralpha Richardsona. Pred opustením školy vyhral niekoľko cien, ako napríklad the Emile Littler Prize, the Forbes Robertson Prize a the Bancroft Gold Medal.
Kariéra
vľavo|náhľad|Alan pred premiérou posledného dielu Harry Potter v Londýne, 7. júl 2011 Po ukončení štúdií v RADA hral v rôznych anglických repertoároch a experimentálnych divadelných skupinách, napr. súbore Birmingham Repertory Theatre Company. Po krátkom pôsobení v londýnskom divadle National Theatre sa stal členom Royal Shakespeare Company (19851987), kde v inscenácii hry režírovanej Christopherom Hamptonom podľa Laclosovho románu Nebezpečné známosti zaujal rolou záletného vikomta de Valmont. V rovnakej roli sa objavil aj na Broadwayi, kde bol za svoj výkon nominovaný na cenu Tony 1987.