cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kinetický segregačný model aktivácie T buniek
TCR viažúci peptidový ligand prezentovaný MHC
TCR komplexy, ktorým sa nepodarilo rozpoznať svoj ligand nie sú držané v oblasti bez prístupu fosfatáz. Naopak, rýchlo difundujú mimo nej a dostávajú sa do blízkosti tyrozín fosfatáz udržujúcich bunku v pokojovom stave.
Spustenie signalizácie po naviazaní protilátky na CD28
CD28 je dôležitá povrchová molekula T-buniek, prostredníctvom ktorej T-bunka získava kostimulačný signál pre svoju aktiváciu. Opäť ide o molekulu, ktorej signalizačná dráha využíva fosforyláciu. V pokojovej T-bunke rušia účinok kináz molekuly tyrozín fosfatáz. Na základe vysvetlenia kineticko segregačným modelom je to spôsobené voľnou difúziou molekúl v membráne, ako už bolo vysvetlené vyššie v prípade TCR komplexu.
Ďalšie aplikácie modelu
Tyrozín kináza Lck vykonáva svoju funkciu buď samostatne, alebo v spojení s molekulou koreceptoru (CD4 alebo CD8). Kinetický segregačný model je možné aplikovať na vysvetlenie predĺženia poločasu trvania fosforylácie pomocou voľnej Lck (signalizácia cez TCR nezávislá od koreceptoru) a taktiež pomocou Lck viazanej s koreceptorom (signalizácia cez TCR závislá od koreceptoru).
Ďalšie možné mechanizmy spúšťajúce signalizáciu cez TCR
Na základe toho, akým zmenám má podliehať TCR komplex a aký je opisovaný mechanizmus prenosu signálu cez membránu, možno modely vysvetľujúce spustenie signalizácie cez TCR, ktorá vedie k aktivácii T-bunky rozdeliť na agregačné modely, modely argumentujúce konformačnou zmenou a segregačné modely. Tieto modely sa navzájom prísne nevylučujú a je možné, že signalizácia je spúšťaná kombináciou rôznych mechanizmov.
Agregačné modely
Tieto modely vysvetľujú fosforyláciu ITAM vedúcu k zahájeniu signalizačnej dráhy ako dôsledok toho, že po naviazaní ligandu na komplex TCR agregujú tyrozín kinázy do oblasti výskytu špecifických tyrozínových zvyškov.
Modely argumentujúce konformačnou zmenou
Vo všeobecnosti je obsahom týchto modelov myšlienka, že naviazanie peptidu prezentovaného pomocou MHC predstavuje mechanickú ťažnú silu pôsobiacu na TCR komplex. Ako dôsledok pôsobenia takejto sily sa objavujú konformačné zmeny cytoplazmatického zakončenia molekúl CD3, čím sa signál o naviazaní ligandu prenesie do vnútra bunky.
Segregačné modely
Kinetický segregačný model, ktorý ako mechanizmus spúšťajúci signalizáciu vedúcu k aktivácii T-bunky navrhuje segregáciu inhibičných fosfatáz z miesta iniciácie signálu na základe priestorových vlastností ich extracelulárnych domén, nie je jediným segregačným modelom z tejto kategórie. Model asociácie s lipidovými raftami navrhuje, že vyčlenenie TCR komplexov do oblastí lipidových raftov bohatých na Lck tyrozín kinázy aj ďalšie signalizačné molekuly a s nižším výskytom CD45 tyrozín fosfatáz môže predstavovať prostredie priaznivé pre iniciáciu signalizácie cez TCR.
George Herbert Mead
George Herbert Mead (* 27. február 1863, South Hadley, Massachusetts, USA – † 26. apríl 1931, Chicago, Illinois, USA) bol americký filozof a sociálny psychológ, zástupca filozofického pragmatizmu, dnes radený ku kľúčovým postavám symbolického interakcionizmu.
Tomáš Garrigue Masaryk
Tomáš Garrigue Masaryk (skrátene T. G. M. alebo TGM, v anglickom zápise aj Thomas G. Masaryk; * 7. marec 1850, Hodonín† 14. september 1937, Lány) bol česko-slovenský filozof, sociológ, pedagóg, politik, štátnik a novinár, jeden zo zakladateľov ČSR, prvý prezident ČSR (14. november 191814. december 1935) a predtým predseda Dočasnej vlády Česko-Slovenska (14. október14. november 1918), jeden z troch vrcholných predstaviteľov Česko-slovenskej národnej rady (13. február 191614. október 1918) a poslanec rakúskej Ríšskej rady (4. marec 189110. október 1893, 17. júl 191125. september 1917).
George Herbert Mead
Od roku 1894 pôsobil ako profesor v Chicagu, predtým v Michigane, kde bol v užšom kontakte s Johnom Deweyom. Pracoval v oblasti fyziologickej psychológie, kultúrnej antropológie a sociálnej filozofie.
Tomáš Garrigue Masaryk
Život
Narodil sa ako Tomáš Masaryk v Hodoníne na Morave. Jeho otec, Jozef Maszárik, bol pôvodom Slovák z Kopčian, chudobný kočiš na statku Nathana Redlicha v Hodoníne. Jeho matka bola Terezie Kropáčková, panská kuchárka z Hustopečí. Masaryk neskôr uviedol, že mu v tomto chudobnom prostredí nikdy nenapadlo, že raz bude niečím iným ako chudobným robotníkom.
Electronic program guide
right|thumb|EPG v Mythbuntu
George Herbert Mead
Počas jeho života mu nevyšla žiadna kniha, všetky jeho publikácie vyšli až posmrtne na základe prednášok, rukopisov či publikovaných článkov. Na popularizácii jeho diela sa významne podieľal okrem iného Herbert Blumer. V 80. rokoch 20. storočia zaznamenalo jeho dielo renesanciu záujmu predovšetkým v Nemecku a Spojených štátoch amerických.
Tomáš Garrigue Masaryk
Život
Po skončení ľudovej školy v Hodoníne a krátkom štúdiu na strednej škole v Hustopeči sa krátko vyúčal vo Viedni za zámočníka a za kováča v Čejči. Potom na popud bývalých učiteľov navštevoval klasické gymnázium v Brne a neskôr vo Viedni, kde aj v roku 1872 zmaturoval.
George Herbert Mead
Mead venoval veľkú pozornosť problematike ľudského Ja (self). Nadväzoval na Charlesa H. Cooleyho a jeho koncepciu "zrkadlového ja", podľa ktorej človek hodnotí sám seba z pohľadu druhých.
Zaoberal sa aj ľudskou socializáciou, v súvislosti s ktorou vymedzil koncepciu takzvaného "významného druhého" a jeho internalizovanej, nadindividuálnej formy tzv. "generalizovaného druhého". Mead okrem iného poukázal aj na to, že významná časť detského učenia sa, akceptovaním sociálnych úloh prebieha v procese hry. Odlíšil hru–play a hru–game: prvá označuje prosté „hranie si na niečo“, spočíva v napodobňovaní úloh dospelých, druhá zas na „hranie niečoho“, čo zahŕňa zložitejší systém pravidiel, ktoré musí dieťa pochopiť a podvoliť sa im.
Tomáš Garrigue Masaryk
Život
Potom študoval filozofiu na Viedenskej univerzite, ktorú absolvoval s doktorátom v roku 1876 (Dizertačná práca: O podstate duše u Platona). Od čias stredoškolských štúdií vo Viedni sa živil súkromným učiteľstvom a vychovávateľstvom. Po ukončení štúdia odišiel v roku 1876 s jedným svojím chovancom do Lipska, aby sa venoval ďalšiemu filozofickému štúdiu (1876 – 1877). V Lipsku sa zoznámil s americkou študentkou Charlotte (Charlie) Garrigueovou. V roku 1878 sa vzali v New Yorku a Tomáš prijal meno Tomáš Garrigue Masaryk. Z manželstva sa narodilo celkom 6 detí: Alice, Herbert, Jan, Eleanor, Olga a Hana.
Medzitým prijal miesto suplenta klasických jazykov na viedenskom gymnáziu. S Charlie sa teda vrátili do Viedne, kde viedli skromný život. Tomáš však v roku 1879 predložil habilitačnú prácu „Der Selbstmord als soziale Massenerscheinung der Gegenwart“ (Samovražda ako sociálny hromadný zjav súčasnosti), ktorá ho preslávila v univerzitných kruhoch, a na základe ktorej bol vymenovaný za súkromného docenta filozofie na Viedenskej univerzite.
V roku 1882, kedy sa pražská univerzita rozdelila na nemeckú a českú, ponúkla Tomášovi česká univerzita miesto mimoriadneho profesora filozofie, pretože na seba upozornil knihou o hypnóze [O hypnotismu (magnetismu zvířecím)]. Spočiatku sa venoval najmä organizácii vedeckého života v oblasti filozofie, sociológie a politiky, nadväzujúc na západnú filozofiu. V Prahe sa zapojil do českého politického života a začal študovať českú problematiku. Jeho populárne prednášky na univerzite mu získali veľa mladých stúpencov, medzi iným aj Slovákov študujúcich v Prahe, ktorých tam v tom čase z dôvodu intenzívnej maďarizácie v Uhorsku študovalo pomerne veľa. Slovenskí študenti ako napríklad Vavro Šrobár a Milan Rastislav Štefánik boli združení v spolku Detvan a Masaryk ich primäl k vydávaniu časopisu Hlas (odtiaľ názov hlasisti) a venovaniu sa materiálno-duchovnému pozdvihnutiu Slovákov. Od roku 1897 bol Masaryk riadnym profesorom Karlovej univerzity.
V roku 1886, v čase sporu o pravosť rukopisov Královedvorského a Zelenohorského (išlo o falzifikáty vyrobené českými nacionalistami, najmä archivárom Václavom Hankom) sa Masaryk spolu s filológom Jánom Gebauerom v časopise Atheneum, ktorého bol zakladateľom (1884), dôrazne postavili proti ich pravosti, čo mu prinieslo veľa nepriateľov medzi Čechmi a na univerzite. Po dlhom boji skoro s celým národom sa mu podarilo dokázať ich nepravosť. V súvislosti s týmto sporom vznikol aj týždenník Čas, vydávaný Masarykom a jeho priateľmi. Súčasne začal Masaryk politicky vystupovať – verejne vystúpil v mladočeskej strane a v roku 1891 bol zvolený za poslanca ríšskeho snemu i českého zemského snemu. Smer prezentovaný Masarykom a Časom sa stal známy ako politický realizmus (či buržoázny reformizmus), v ktorom išlo o reformovanie klasického liberálneho kapitalizmu pomocou sociálneho zákonodarstva, drobnej osvetovej práce a zmiernenia triednych rozporov. Po dvoch rokoch pôsobenia ako poslanec sa vzdal poslaneckého mandátu, pretože intrigy odporcov, ktorých si získal v boji o rukopisy, neustávali. Nato založil časopis Nová doba a venoval sa vedeckej práci – napísal diela o Husovi, Havlíčkovi, Pascalovi, o českej otázke a o sociálnej otázke. V roku 1893 sa vzdal mandátu poslanca v ríšskom i zemskom sneme kvôli rozporom s vedením mladočeskej strany.
Roku 1899 Masaryk opäť raz rozšíril okruh svojich odporcov tým, že sa zastal Žida Leopolda Hilsnera (tzv. Hilsnerova aféra) z Polnej obvineného z rituálnej vraždy mladej dievčiny. Išlo o to, že sudcovia a vyšetrovatelia zvalili vinu na túlavého Žida, aby tak odvrátili pozornosť od vlastnej neschopnosti vypátrať vraha. Masaryk sa zásadne postavil proti primitívnemu antisemitizmu, klerikalizmu a nacionalizmu nehodnému kultúrneho národa. Podobne bránil srbských a chorvátskych vlastencov, ktorých rakúske súdy súdili na základe vyfabrikovaných dokumentov (Friedjungov proces).
Roku 1900 (31.3.-1.4.) založil vlastnú realistickú stranu, ktorej predsedom bol až do roku 1914. Bojoval proti F.L. Riegrovi za samourčovacie právo národov, zasadzoval sa za osemhodinový pracovný čas a za všeobecné hlasovacie právo. V tom čase dva razy navštívil Ameriku. (Strana sa medzi rokmi 1900 – 05 nazývala Česká strana ľudová a v rokoch 1905 – 14 Česká strana pokroková.)
Roku 1907 bol znovu zvolený za poslanca ríšskeho snemu. Ako poslanec bránil práva českého národa a odhaľoval praktiky vládnucich viedenských kruhov aj samého ministra zahraničia Aerenthala. Po Černovskej tragédii na Slovensku v roku 1907 [uhorskí žandári, slovenskej národnosti (Ján Ladiczky, rodený Slovák) zastrelili viacerých slovenských veriacich, vrátane tehotných žien a detí, len preto, že chceli, aby im kostol vysvätil ich rodák Andrej Hlinka a nie cudzí, biskupom určený farár, Martin Pazúrik] v ríšskom sneme vyslovil ostrý protest proti tomuto uhorskému „barbarstvu“. náhľad|231x231bod|Masaryk vo Philadelphii v USA, rok 1918 Svoje filozofické a politické názory ozrejmil v dielach ako Česká otázka, Otázka sociální (1898, kritické protimarxistické dielo), Rusko a Evropa.
Na začiatku svojej politickej dráhy Masaryk ešte obhajoval zachovanie Rakúska a chcel, aby sa reformovalo na štát rešpektujúci všetky svoje národy. Po vypuknutí prvej svetovej vojny roku 1914 (Masaryk mal vtedy už 64 rokov) už v októbri toho istého roku spracoval prvú predstavu o Česko-Slovenskom štáte, ktorá bola určená R. W. Setonovi-Watsonovi, ktorý ju spracoval do podoby memoranda pre britskú vládu. Keďže pochyboval o životaschopnosti Rakúska-Uhorska, emigroval v decembri do západnej Európy (v decembri 1914 Taliansko, potom Švajčiarsko, Paríž, a od jesene 1915 Londýn), nadviazal styk so zahraničnými priateľmi Čechov a Slovákov a postavil sa do čela odboja za rozbitie Rakúsko-Uhorska a vytvorenie spoločného štátu Čechov a Slovákov. Išlo o to presvedčiť štáty Dohody, že treba Rakúsko-Uhorsko zrušiť. Vo Francúzsku začal vychádzať časopis La Nation Tchèque (Český národ) a vo Švajčiarsku sa založil dvojtýždenník Československá samostatnost. V máji 1915 adresoval britskému ministrovi zahraničia memorandum Samostatné Čechy, kde predstavil budúci štát ako monarchiu spájajúcu Čechy, Moravu, Sliezsko a Slovensko [v tom čase sa – ako poznamenal aj Štefánik – často používal pojem český a pod. namiesto česko-slovenský, aby sa nevyvolal dojem v zahraničí, že má vzniknúť „ďalšie Rakúsko-Uhorsko“]. V júli 1915 predniesol v Ženeve otvorený protirakúsky prejav. V Londýne prednášal Masaryk na londýnskej univerzite a pred vysokými predstaviteľmi „O probléme malých národov“. Bol v kontakte so Štefánikom, ktorý Masarykovi vybavil audienciu u francúzskeho predsedu vlády Brianda. V roku 1916 založil v Paríži spolu s Edvardom Benešom a Štefánikom Česko-slovenskú národnú radu (akúsi dočasnú vládu vznikajúceho Česko-Slovenska), ktorej sa stal predsedom. Potom prednášal na londýnskej univerzite. Medzi májom 1917 a marcom 1918 bol Masaryk v Rusku, kam sa vybral organizovať česko-slovenské légie. Zažil tam Októbrovú revolúciu v roku 1917 a zaujal k nej negatívny postoj. Po bitke pri Zborove a v čase bitky pri Bachmači cestoval 23 dní sibírskou magistrálou do Vladivostoku a cez Fusan a Tokio do Kanady a Ameriky. Ďalej rôzne intervenoval, prednášal a konferoval s americkým prezidentom Wilsonom, ťažiac zo svojej povesti bojovníka proti antisemitizmu a za demokratizáciu strednej Európy. vľavo|náhľad|Masaryk počas vojenskej prehliadky náhľad|T. G. Masaryk so spisovateľom Karlom Čapkom V máji 1918 sa podieľal na príprave Pittsburskej dohody medzi českými a slovenskými krajanskými organizáciami v Spojených štátoch a stal sa jedným z jej signatárov. 14. októbra sa stal predsedom dočasnej česko-slovenskej vlády v Paríži a 18. októbra vydal vo Washingtone Vyhlásenie o nezávislosti Česko-Slovenska, v ktorom deklaroval vytvorenie samostatného, demokratického česko-slovenského štátu. 14. novembra 1918 ho Revolučné národné zhromaždenie (česko-slovenský parlament) zvolilo za prezidenta, ale až 20. decembra 1918 sa vrátil z emigrácie do Čiech. 21. decembra pricestoval do Prahy a 22. decembra 1918 prečítal členom vlády svoje prvé prezidentské posolstvo.
STS-94
STS-94 bola dvadsiata tretia misia raketoplánu Columbia. Celkovo išlo o 84. misiu raketoplánu do vesmíru. Cieľom letu bol let laboratória Spacelab MSL.
Tomáš Garrigue Masaryk
Život
V dobe od roku 1914 do roku 1937 bol Masaryk celkom sedemnásťkrát navrhnutý na ocenenie Nobelovou cenou za mier.
Alea iacta est
Alea iacta est je latinský výraz a znamená „kocky sú hodené“. Bol častým označením akcie, keď ju už nešlo vrátiť späť. Podľa Suetonia vyslovil túto vetu Julius Caesar 10. januára 49 pred Kr., keď viedol svoju armádu cez rieku Rubikon v severnom Taliansku.
Tomáš Garrigue Masaryk
Život
V roku 1924 vydal svoje pamäti o zahraničnom odboji nazvané Světová revoluce. V rokoch 1920, 1927 a 1934 ho parlament opätovne zvolil za prezidenta, ale 14. decembra 1935 odstúpil zo zdravotných dôvodov. Zostal žiť na zámku v Lánoch, kde i o necelé dva roky neskôr, v septembri 1937, zomrel.
Electronic program guide
Electronic program guide (alebo Electronic programme guide, skr. EPG) je na obrazovke zobrazený sprievodca k vysielaným televíznym programom. EPG dovoľuje divákovi hľadať a vyberať poskytovaný obsah podľa času, stanice, žánru, atď. pomocou diaľkového ovládača.
Bulson
Bulson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 140 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Tomáš Garrigue Masaryk
Vzťah k Slovákom
náhľad|T. G. Masaryk v roce 1931 Masaryk bol ideológom čechoslovakizmu, považoval teda Čechov a Slovákov za jeden národ (čo možno vyplýva z oblasti, kde vyrastal, kde sa hovorilo zmiešaným česko-slovenským nárečím). Po vzniku prvej česko-slovenskej republiky (ČSR) v roku 1918 podcenil pokračujúce emancipačné kultúrne i politické úsilie Slovákov a ich autonomistické predstavy odmietal. Jeho osobný vzťah k Slovákom bol síce srdečný, ale nepretavil sa do politickej podoby. Na Slovensku často a rád pobýval aj ako prezident (Topoľčianky, Hrušov, Bystrička a i.). Vo svojich vyjadreniach na Slovensku a voči Slovákom (vrátane amerických Slovákov počas prvej svetovej vojny) sa vydával za zástancu Slovákov a autonómneho Slovenska (napríklad roku 1918 výrok:  Bude slobodné Česko a bude slobodné Slovensko…Každá vetva bude pánom vo svojom dome), ktoré však za jeho prezidentovania nikdy nevzniklo, zo zrejmých obáv oslabenie jednoty proti nedemokratickým susedom.
Názorné sú nasledujúce citáty vyslovené s odstupom jedného týždňa v roku 1921:
V medzivojnovom období, v rozpore so skutočnosťou a s tvrdeniami aj českých spolupodpisovateľov, vehementne popieral plnú platnosť Pittsburskej dohody (bod 2. o autonómii Slovenska v rámci budúceho Česko-Slovenska:"Slovensko bude mať svoju vlastnú administratívu, svoj snem a svoje súdy."), ktorú sám formuloval i podpísal. Právnu nezáväznosť tejto dohody vyvodzoval z jej bodu 6: "Podrobné ustanovenia o zariadení česko-slovenského štátu ponechávajú sa osvobodeným Čechom a Slovákom a ich právoplatným predstaviteľom." náhľad|Masaryk na svojom letnom sídle v Topoľčiankach Takisto treba spomenúť, že sám Edvard Beneš (ktorý sa raz vyjadril, že o samostatnom slovenskom národe „nemôže byť ani reči“) uviedol, že musel Masarykovi protirečiť, pretože mu dôverne vyslovil – prinajmenšom neskôr a prinajmenšom vo vzťahu k politike – veľmi negatívny názor na Slovákov, tvrdiac že im nemožno dôverovať a pod. („Vy je neznáte…“). Masaryk nikdy nepochopil emancipačné úsilie Slovákov, a naopak snažil sa ho titulovať ako prejav hungarizmu, pretože Čechov a Slovákov chápal ako jedinú Slovanskú vetvu.
Na druhej strane bol Masaryk roky čestným predsedom spolku Detvan v Prahe, od roku 1887 pravidelne trávieval letné prázdniny spolu s rodinou v Bystričke pri Martine. Udržiaval kontakty so Svetozárom Hurbanom Vajanským, Andrejom Hlinkom, Vavrom Šrobárom a samozrejme prednášal M. R. Štefánikovi. Slovenským problémom sa sústavne venoval vo svojich časopisoch Čas a Naše doba. Ako prezident potom pravidelne chodieval na Slovensko, jeho letným sídlom od roku 1923 bol kaštieľ v Topoľčiankach.
Názory
vľavo|náhľad|Masarykov pomník pred Pražským hradom v Prahe Ideologicky predstavujú jeho názory zmes rôznych idealistických myšlienok od pozitivizmu až k náboženským predstavám a vyúsťujú do moderného humanizmu, chápaného netriedne a odvodeného od českej reformácie a husitstva.
Ani filozoficky nie je Masaryk pôvodným mysliteľom, pretože jeho názory predstavujú súbor predstáv od Platóna cez humeovský idealizmus až po novodobé idealistické smery (Spencer). Celkovo však zastával náboženský, i keď necirkevný svetový názor a eklektický pozitivizmus (vplyv Comtov, Kantov). Zaoberal sa filozofickou analýzou zmyslu dejín českých a svetových, antropologickými a životnými otázkami. V sociologických spisoch reagoval na problémy doby (samovražda, moderný človek a náboženstvo, alkoholizmus).
Bol vychovaný v prísne katolíckom duchu, avšak neskôr prestúpil do Českobratrské církve evangelické. Jeho zameranie bolo protikatolícke, antiklerikálne, bol proti absolutizmu, konzervativizmu, komunizmu, marxizmu a proti Sovietskemu zväzu. Hlásal humanizmus ("náboženskú humanitu") a sociálnu bezkonfliktnosť, ktoré nespájal s konkrétnou cirkvou.
V českej národnej otázke bol na rozdiel od maločechov a štátoprávnikov stúpencom pokrokovejšej prirodzenoprávnej teórie. V štátnickej sfére bol za demokraciu anglosaského typu.
Vybrané diela
Jeho dielo zahŕňa filozofické, sociologické, historicko-politické a literárne práce
Saint-Macaire-du-Bois
Saint-Macaire-du-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wawelský hrad
thumb|Wawelský hrad
Wawelský hrad je gotický hrad na Wawelskom návrší v Krakove postavený na príkaz Kazimíra III. Veľkého a pozostávajúci z mnohých objektov okolo centrálneho dvora.
Slovensko do toho!
„Slovensko do toho!“ je slovenská futbalová hymna, ktorú nahrala hudobná skupina Babylon v zložení: Juraj Kupec - gitara, spev, klávesy, Ivan Zadrabaj - basová gitara, Brunno Oravec - klávesy, Stanislav Kociov - bicie nástroje. Text piesne napísal Martin Máček a hudbu zložil Juraj Kupec. Pieseň vyšla na albumoch A Boh sa len díva... (Forza Music FZ-0076-2-331, 2005) a ''Slovensko do toho! - Hymna futbalovej reprezentácie SR'' (Forza Music 858 80027 10865, 2005). Pieseň naspievali: Jana Kirschner, Katka Korček, Dara Rolins, Zuzana Smatanová, Bystrík, Maťo Ďurinda, Pavol Hammel, Ján Kuric, Peter Lipa, Martin Máček, Ibrahim Maiga, Richard Müller, Peter Nagy, Robo Opatovský, Robo Papp, Vašo Patejdl, Jozef Šebo, Ivan Tásler, Miro Žbirka, Desmod, Babylon, Gladiator, Hex, No Name.
Text hymny
Tak už sme tu - v plnej sile
tribúny burácajú - nádherné chvíle
v hrudi nám bije - bojovné srdce
musíme vyhrať dnes - aj nabudúce
Rozhodca píska - náš boj sa začal
dresy nám pot - o chvíľu zmáča
futbal je pre nás - vášeň a láska
pre súperov sme - prekážka ťažká
Refrén:
Slovensko, Slovakia - prichádza sem
a trasie sa zem!
Slovensko to je náš tím - vždy chceme vyhrať
rátajte s tým!
my kožu zadarmo - len tak nedáme
aj keď sa lepí - na päty smola
"Slovensko do toho" - víťazstvo volá!
Refrén (2x)
Implózia
Implózia je opakom explózie. Je to jav, pri ktorom sa teleso, objekt alebo hmota zborí do vlastného objemu, alebo je jeho štrukturálna integrita porušená vyšším tlakom prostredia, v ktorom sa nachádza. V praxi sa s implóziou môžeme najčastejšie stretnúť napr. pri veľkých elektrónkach alebo televíznych obrazovkách, v ktorých sa v normálnom stave nachádza technické vákuum. Pri implózii, rovnako ako pri explózii, dochádza k vyrovnávaniu entropie.
Implózia v astronómii
Implózia je často príčinou zániku a vzniku určitých prirodzených vesmírnych telies:
Impresia
Impresia (lat.) je dojem, zmyslový vnem, pocit.
Impresia taktiež môže znamenať v prostredí IT a reklamy jedno zobrazenie reklamného banneru. Na internetových denníkoch sa často stretávame s rôznymi reklamnými bannermi, kde najčastejšou formou predaja je predaj plochy Sk/100 impresií (zobrazení).
Gurama sivá
Gurama sivá (iné názvy: ňuchavec sivý, gurama modrá (v širšom zmysle), ňuchavec modrý (v širšom zmysle); lat. Trichogaster trichopterus) je druh ryby z čeľade Osphronemidae. Najznámejší poddruh je gurama modrá/ňuchavec modrý (v užšom zmysle) (lat. Trichopodus trichopterus sumatranus).
Nespálené uhľovodíky
Nespálené uhľovodíky - CHx sú produktom nedokonalého spaľovania paliva alebo oleja so vzduchom v spaľovacom motore. Vznikajú spomaľovaním chemických reakcií na chladených stenách resp. vynechávaním spaľovania. Množstvo nespálených uhľovodíkov narastá so zmenšujúcim sa prebytkom vzduchu pri horení.
1. hokejová liga SR 2001/2002
1. hokejová liga SR 2001/2002 bola deviatou sezónou 1. hokejovej ligy SR.Súťaž mala 12 účastníkov. Tím HKm Detva bol v priebehu sezóny vylúčený a výsledky anulované. Spolu s B-tímom Žiliny zostúpila do 2. ligy. Víťazom sa stalo družstvo HK VTJ Spišská Nová Ves, ktoré si v baráži s MHC Nitra vybojovalo účasť v extralige. Nováčikom pre nasledujúcu sezónu sa stalo družstvo HK Ružinov 99 Bratislava.
Gurama sivá
Gurmána sivá je ryba ktorá by sa nemala dávať ku rybám menšieho vzrastu (neónky, mladé prísavníky a iné menšie ryby). Gurama sa dorastá 14 centimetrov a je vhodné podávať jej mrazenú alebo živočíšnu potravu. Guramy treba sa musia v skupinách minimálne 6 jedincov.
Nespálené uhľovodíky
Ďalším zdrojom je odparovanie paliva z vozidla a únik pri tankovaní vozidla. Do ovzdušia sa dostávajú vo veľmi malých množstvách.
Oleśnica
Oleśnica je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat oleśnicki v rovnomennej gmine. Žije tu 36 920 obyvateľov (30.6.2007). Známy je aj kniežací hrad Piastovcov z Oleśnice.
Nespálené uhľovodíky
Zdroje
Žalud F. : Škodlivé exhalace naftových motoru. VI. konferencia o spaľovacích motoroch. Tvorba zmesi, spaľovanie a exhalácia., Dom techniky SVTS Žilina, Žilina SK, 1973.
Dickens J.N. : VVT variables. (in) Engine technology international, November 1997, UIP UK & International Press UK, 1997.
Verejné zdravotné poistenie
Verejné zdravotné poistenie je na Slovensku druh zdravotného poistenia. Na základe tohto poistenia sa poskytuje osobám uvedeným v kapitole Osobný rozsah za istých podmienok (ustanovených zákonom č. 280/2004 Z. z. o zdravotnom poistení) zdravotná starostlivosť a služby súvisiace s poskytovaním zdravotnej starostlivosti v rozsahu ustanovenom zákonom č. 577/2004 Z. z.
Riadi sa týmito zákonmi:
Delí sa na:
Povinné verejné zdravotné poistenie
Povinne verejne zdravotne poistená je fyzická osoba, ktorá má trvalý pobyt na území Slovenska. Táto podmienka neplatí:
Povinne verejne zdravotne poistená je aj fyzická osoba, ktorá nemá trvalý pobyt na území Slovenska, ak nie je zdravotne poistená v inom členskom štáte Európskej únie alebo v zmluvnom štáte Dohody o Európskom hospodárskom priestore a vo Švajčiarskej konfederácii (ďalej len členský štát) a:
Dobrovoľné verejné zdravotné poistenie
Dobrovoľne verejne zdravotne poistená môže byť fyzická osoba, ktorá má trvalý pobyt na území Slovenska, nie je povinne verejne zdravotne poistená (pozri vyššie) a nie je zdravotne poistená v inom členskom štáte.
Povinné verejné zdravotné poistenie
Povinné verejné zdravotné poistenie osôb s trvalým pobytom vzniká:
Povinné verejné zdravotné poistenie osôb bez trvalého pobytu vzniká:
Uvedené sa vzťahuje aj na štátnych príslušníkov Slovenskej republiky, ak tu z rôznych dôvodov nemajú trvalý pobyt.
Dobrovoľné verejné zdravotné poistenie
Dobrovoľné zdravotné poistenie vzniká dňom prihlásenia do poisťovne (komerčnej).
Povinné verejné zdravotné poistenie
Povinné verejné zdravotné poistenie osôb s trvalým pobytom zaniká:
Povinné verejné zdravotné poistenie osôb bez trvalého pobytu zaniká:
Podchod
thumb|Podchod v nemeckom meste Zwickau thumb|Podchod v Prahe Podchod je stavba umožňujúca alternatívnu cestu pre peších inak nepriepustnou cestou alebo cestou horšie priechodnou. Napríklad podchody pod rušnými ulicami a cestami, diaľničnými estakádami, železničnými a električkovými traťami alebo podchody v metre.
Verejné zdravotné poistenie
Dobrovoľné verejné zdravotné poistenie
Dobrovoľné verejné zdravotné poistenie zaniká dňom odhlásenia zo zdravotnej poisťovne.
Zdravotná starostlivosť uhrádzaná poisťovňou
Na základe zmluvného poistenia so zdravotnou poisťovňou má poistenec právo na:
Zdravotná starostlivosť neuhrádzaná poisťovňou
Zdravotná starostlivosť, ktorej výkon si platí sám pacient:
Pérignat-sur-Allier
Pérignat-sur-Allier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Cosimo de' Medici
Cosimo Medici, zvaný Il Vecchio (Starý) (* 27. september 1389, Florencia, Taliansko – † 1. august 1464, Careggi) bol taliansky bankár, od roku 1434 neoficiálny vládca Florencie, starý otec Lorenza Mediciho.
V roku 1433 presadila florentská šľachta vedená rodom Albizzi jeho vyhnanie z mesta, ale v roku 1434 sa v dôsledku víťazstva svojich prívržencov vrátil a ujal sa vlády pri zachovaní republikánskeho zriadenia. Na odstránenie svojich bohatých súperov a posilnenie vlastnej moci využíval sympatie ľudových vrstiev, ku ktorým bol veľmi štedrý.
Veľmi sa zaslúžil o rozvoj obchodu, vied a umení, založil platónsku akadémiu vo Florencii, dal postaviť nádherné stavby, napr. palác Medici (Riccardi) a kostol San Lorenzo, 1444 položil základy medicejskej knižnice (Biblioteka Medicea Laurenziana), v jeho okolí žili najvýznamnejší humanisti a umelci. Nazývajú ho Otcom vlasti.
Požiar v Matadore v roku 2006
thumb|Hustý dym z požiaru
Požiar v Matadore v roku 2006 bol silný požiar, ktorý vypukol 18. júna 2006 krátko pred osemnástou hodinou v areáli bývalej chemickej továrne Matador v Bratislave v rovnomennej lokalite v mestskej časti Petržalka. Zachvátil sklad chemikálií a pneumatík, patriaci súkromnej firme Detox. Oheň sa šíril veľmi rýchlo, na miesto dorazili všetci bratislavskí hasiči s dostupnou technikou, i posily z okolitých obcí, no dlho sa im ho nedarilo uhasiť. Niekoľko hasičov dokonca utrpelo popáleniny vplyvom sálavého tepla, mnohým chemikálie rozleptali skafandre. V sklade došlo i k mohutným explóziám, ktoré bolo počuť až do Starého Mesta. Polícia odklonila dopravu a uzavrela miesto v okruhu 500 metrov. Na miesto sa dostavil primátor Bratislavy Andrej Ďurkovský.
Šéf civilnej ochrany bratislavského Krajského úradu Jozef Polák vyzval všetkých obyvateľov Bratislavy, aby pozatvárali okná a obmedzili pohyb v smere mraku. Ten podľa neho postupoval na Nové Mesto, Vrakuňu a Bernolákovo. Vzniklo podozrenie, ktoré zverejnili médiá, že unikol vysoko jedovatý kyanid, čo sa následne nepotvrdilo, podľa odborníkov išlo o chlórované uhľovodíky a benzény, v takom množstve, ktoré neohrozilo zdravie občanov.
Zemiansky Kvašov
Zemiansky Kvašov je najmenšia mestská časť mesta Považská Bystrica. K mestu bola pričlenená v roku 1971. Pôvodne išlo o obec Zemiansky Kvašov. Ku obci patril aj Markušovec pri Zemianskej Závade.
Mestskou časťou vedie cesta III. triedy č. III/1985 po ktorej premáva autobusová linka MHD s číslom 4.
V mestskej časti sa nachádza rímskokatolícky kostol sv. Juraja postavený v roku 1772.
Geografia
Vzdialenosť od centra Považskej Bystrice je. Rozloha katastrálneho územia mestskej časti je. Územie ohraničuje zo severu VMČ SNP, Zákvašov, Hliny, zo západu VMČ Dolný Moštenec, z juhu VMČ Horný Moštenec a z východu Počarová a Zemianska Závada.
Mestskou časťou preteká Kvašovský potok. Najvyšším vrchom je Bukovina. Obec sa nachádza na hranici dvoch geomorfologických území nazývaných Považské podolie a Strážovské vrchy.
Časť katastrálneho územia na východe patrí do 2. stupňa ochrany CHKO Strážovské vrchy, pričom táto časť územia bola v roku 2009 vyhláškou Ministerstva životného prostredia podľa § 26 ods. 6 zákona č. 543/2002 Z. z. vyhlásená za súčasť chráneného vtáčieho územia Strážovské Vrchy.
Dejiny
Podľa dostupných zdrojov najstaršia písomná zmienka o Zemianskom Kvašove pochádza z roku 1400.
Kultúra
Zemiansky Kvašov je v miestnom regióne známy vďaka dobrovoľnému hasičskému zboru DHZ Zemiansky Kvašov, ako aj vďaka pravidelnému poriadaniu Jurajovských hodov, známych pod názvom Klepeto, na počesť patróna sv. Juraja, ktorému je zasvätený miestny kostol.
Kostol sv. Juraja, ktorý bol pôvodne ako barokový kostol postavený v roku 1772. Upravovaný bol v roku 1791 a 1949. Ide o jednoloďovú polygonálne uzavretú stavbu, zaklenutú krížovou klenbou. Veža je predstavaná s dodatočne pristavaným nebarokovým schodiskom. Hlavný oltár v tomto kostole je neskorobarokový z čias okolo roku 1797 s luiséznymi svietnikmi. Obrazy Krista a Panny Márie sú z polovice 19. storočia.
Geodézia
Geodézia (z gr. γη = Zem, δαιζω = delím) alebo zememeračstvo je vedný odbor, ktorý sa zaoberá zisťovaním polohy objektov na Zemi, ich tvarov a tvaru samotnej Zeme.
Vyššia geodézia
Zaoberá sa zisťovaním tvaru Zeme, jej rozmerov a vytváraním modelov pre potreby geodézie
Olszyna
Olszyna je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat lubański v rovnomennej gmine.
Žije tu 4760 obyvateľov (30.6.2007).
Osvračín
Osvračín je obec v Česku v okrese Domažlice v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 589 obyvateľov, z toho 309 mužov a 280 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 38,1 roka, ženy 41,4 roka).
Wilsonov efekt
Wilsonov efekt je jav pozorovaný v slnečných škvrnách pri okraji slnečného disku. Spočíva v tom, že zdanlivá šírka penumbry v slnečnej škvrne na strane vzdialenejšej od okraja slnečného disku je menšia ako na strane bližšej k jeho okraju, pričom pomer týchto šírok sa zmenšuje s približovaním sa k okraju slnečného disku. Wilsonov efekt možno vysvetliť tým, že úroveň umbry leží približne nižšie ako úroveň okolitej fotosféry. Zdanlivým dôsledkom Wilsonovho efektu je nesymetrická poloha umbry v penumbre v blízkosti okraja slnečného disku.
Saint-Macaire-en-Mauges
Saint-Macaire-en-Mauges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Buzancy (Ardennes)
Buzancy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 372 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Otov
Otov je obec v Česku v okrese Domažlice v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 98 obyvateľov, z toho 51 mužov a 47 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,9 roka (muži 40,0 roka, ženy 44,0 roka).
Alexandr Fiodorovič Kerenskij
Alexandr Fiodorovič Kerenskij (* 22. apríl 1881, Simbirsk, Rusko – † 11. jún 1970, New York, USA) bol ruský politik, právnik, druhý predseda ruskej dočasnej vlády v roku 1917.
Detstvo a mladé roky
Kerenskij sa narodil v rodine riaditeľa miestnej školy. Zhodou okolností sa v Simbirsku narodil aj Vladimir Iľjič Lenin, ktorého vďaka povesti proticárskeho reakčníka nechcela prijať medzi rady svojich študentov žiadna ruská univerzita. Kerenského otec ako starý rodinný priateľ Ulianovovcov nakoniec vyriešil tento háklivý problém a vybavil pre mladého Lenina prijatie na Kazanskú univerzitu.
V rokoch 1899 až 1904 študoval právo na univerzite v Petrohrade. Štúdium malo veľký význam aj na formovanie politických postojov mladého Kerenského. Na právnickej fakulte sa vyučovala právna teória a právny systém Francúzska. Kerenskij si osvojil ideu štátu ako garanta demokracie proti uzurpátorom, jeho názory boli antiabsolutistické, veľmi zastával konsensualizmus v politike.
Verejná činnosť do roku 1917
Po dokončení štúdií a zavedení právnickej praxe sa veľmi rýchlo stal verejne činnou a známou osobnosťou. V roku 1905 podpísal petíciu 217 verejných činiteľov Petrohradu adresovanú ministrovi vnútra, v ktorej protestovali proti uväzneniu deputácie petrohradských intelektuálov, ktorá navštívila predsedu vlády a ministra vnútra v predvečer krvavej nedele 9. januára 1905 a snažila sa zvrátiť ich rozhodnutie predpokladanej represie proti demonštrantom. Týmto činom na seba upozornil cársku políciu, ktorá ho 23. decembra 1905 zatkla, ale nič mu nedokázala. Odvtedy však mal na polícii vedený vlastný spis a zostával pod dohľadom.
Politicky sa stotožnil s esermi, (roku 1905 vstúpil do Ruskej strany socialistov revolucionárov), ale mal blízko aj k radikálnejším trudovikom.
Vo svojej profesnej kariére sa špecializoval na politické procesy a obhajobu radikálov, čo mu vynieslo určitú reputáciu.
V roku 1912, potom ako prestúpil do Skupiny práce, sa stal poslancom za trudovikov za mesto Volsk a čoskoro patril k ich najvýznamnejším poslancom. V Dume sa sústredil na rezort spravodlivosti (právne predpisy a miera ich dodržiavania), patril k popredným socialistickým odporcom cárskeho režimu. Jeho politickým presvedčením bolo, že pomery sú natoľko bezperspektívne, že jediným východiskom môže byť len politický prevrat, ktorého výsledkom bude uchopenie moci demokratickými silami. Počas prvej svetovej vojny sa preto jeho snahy zamerali na zoskupenie demokratických síl a posilňovanie legálnych demokratických tlačovín.
Rok 1917
Po vypuknutí Februárovej revolúcie v roku 1917 patril Kerenskij k jej vodcom. Keď cár Mikuláš II. podpísal výnos o rozpustení Štátnej dumy 25. februára a 27. februára 1917 padla vláda, bol zostavený dvanásťčlenný dočasný výbor Štátnej dumy, členom ktorého sa stal aj Kerenskij. Pôsobil aj ako podpredseda Petrohradského sovietu robotníckych zástupcov (ktorý v tom čase bol svojim vplyvom vlastne paralelným vládnym orgánom). Neskôr zastával funkciu ministra spravodlivosti v takzvanej dočasnej vláde (na čele stál princ Georgij Jevgenievič Ľvov) a v apríli 1917 sa stal ministrom vojny a vojnového námorníctva.
7. júla 1917 odstúpila vláda Georgija Jevgenieviča Ľvova a nová bola zložená Kerenským. V auguste 1917 sa generál Lavr Kornilov pokúsil o pravicový puč, ako reakcia vzniklo v Petrohrade päťčlenné direktórium na zažehnanie krízy, ktorého členom bol tiež Kerenskij. 3. septembra bolo Rusko vyhlásené za demokratickú republiku a Kerenskij sa stal predsedom novej dočasnej vlády. V tom čase už došlo k všeobecnému rozkladu, na vládu útočili nielen boľševici (ovládajúci Petrohradský soviet, ktorý už novej vláde odmietol vysloviť svoju podporu), ale aj pravicové sily.
Keďže žiadna z dočasných vlád nebola schopná vyriešiť hlavný problém - ukončenie vojny - získavali boľševici čím ďalej väčšiu podporu predovšetkým medzi robotníkmi. Táto podpora však nestačila na získanie väčšiny hlasov v chystaných voľbách do Ústavodarného zhromaždenia, preto došlo 25. októbra 1917 k novému, tentoraz ľavicovému prevratu.
Kerenskému sa podarilo ujsť do Pskova, kde sa snažil zobrať lojálne jednotky na znovu ovládnutie Petrohradu. Podarilo sa im síce znovu dobyť Cárske Selo, ale nasledujúci deň boli porazení pri Pul. Po tejto porážke Kerenskij odišiel do Anglicka a odtiaľ do Francúzska.
Svätodušné kráľovské sprievody
Svätodušné kráľovské sprievody sú v Európe typické obradné sprievody, ktoré sa konali a konajú buď pešo alebo na koňoch. Späté sú s cirkevnými sviatkami (veľkonočné, svätodušné) a či skôr so sviatkami jednotlivých svätcov.
Naháňanie kráľa, hra na kráľa
Sú to tradičné kráľovské svätodušné sprievody, ktoré u nás boli známe pod viacerými názvami: jazda s kráľom, naháňanie kráľa, hľadanie kráľa, chodenie s kráľom alebo kúpanie kráľa a mnohé ďalšie (záviselo to od oblasti v akej sa konali). Svätodušné obradné obchôdzky a jazdy sa zahajovali niekedy už v sobotu, ale väčšinou v „Hod boží svatodušní“ a v „Pondělí svatodušní“. V nedeľu sa obvykle konala hra na kráľa (stínanie kráľa, volanie kráľa), nazývané aj kráľovská nedeľa. Na koňoch jazdili slobodní muži (16-20r.), na Morave ich označovali pacholci v Čechách „pohunci“ alebo „pohunska rada“. Dejiskom obchôdzok bývala celá dedina, spravidla sa začínalo pri starostovom dome alebo pri fare. Počas týchto akcií hrala hudba, boli preteky na koňoch atď. Jadro a podstata tejto hry: Nový kráľ mal tak 8-15 rokov, v niektorých oblastiach však volili aj mladších. Spravidla pochádzal z bohatej alebo váženej rodiny a bola to prestíž. Výber kráľa bol buď súťažou, napr. kto vyženie ako prvý dobytok na pastvu, kto je najlepším jazdcom alebo len hlasovaním. Zvláštne postavenie v celej tejto hre mali vyvolávači. Oni totiž sprostredkovávali komunikáciu medzi aktívnymi účastníkmi obradu a ostatnými obyvateľmi domácej a cudzej obce. Museli byť ale aj zároveň zdatnými jazdcami, rečníkmi a mať aj isté herecké vlohy. Vyvolávanie či prevolávanie alebo dávanie mien je najvýraznejším vyjadrovacím prostriedkom spoločným pre všetky druhy letnicových kráľovských obradov (známe sú verše so žiadosťou o dar). Preto bolo veľmi dôležitou súčasťou aj obdarovávanie. Malo nilen svoju ekonomickú hodnotu, ale mohlo byť aj prejavom susedskeho spolunažívania a v obecnom zmysle potom prostriedkom k nadväzovaniu, upevňovaniu alebo utužovaniu stykov. Zloženie odevu bolo tiež veľmi pestré. Niektoré jeho zložky mali znakový, obradný význam, iné charakter divadelného kostýmu.
Vlnové číslo
Vlnové číslo (iné názvy: repetencia, staršie vlnočet ) môže byť vo fyzike:
V sústave SI je jednotkou vlnového čísla 1/m.
Uhlové vlnové číslo vo vlnových rovniciach
Pre špeciálny prípad elektromagnetickej vlny:
Piechowice
Piechowice je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat jeleniogórski v rovnomennej gmine.
Vlnové číslo
Uhlové vlnové číslo vo vlnových rovniciach
kde \nu (grécke písmeno ní) je frekvencia vlny, vp je fázová rýchlosť vlny (ak sa šíru vo vákuu, potom vp = c), ω je uhlová frekvencia vlny, E je energia vlny, ħ je redukovaná Planckova konštanta, a c je rýchlosť svetla vo vákuu. Uhlové vlnové číslo je veľkosť vlnového vektora.
Piechowice
Žije tu 6 503 obyvateľov (30.6.2007).
Vlnové číslo
Uhlové vlnové číslo vo vlnových rovniciach
Pre špeciálny prípad de Broglieovej vlny v nerelativistickej aproximácii:
kde p je hybnosť častice, m je jej hmotnosť, E jej kinetická energia a \hbar je redukovaná Planckova konštanta.
Ján Golian (generál)
Ján Golian (* 26. január 1906, Dombóvár, Maďarsko – † pravdepodobne 1945, Flossenbürg, Nemecko) bol slovenský štábny dôstojník, brigádny generál, organizátor a významný predstaviteľ Slovenského národného povstania na strednom Slovensku. Pôvodne dôstojník československej armády. Počas druhej svetovej vojny štábny dôstojník vojnovej slovenskej armády. Aktívne sa zapojil do protinacistického odboja. Ako vplyvný dôstojník štábu pozemného vojska v Banskej Bystrici okolo seba sústredil protinacisticky zmýšľajúcich dôstojníkov a pripravoval plán povstania proti Nemecku, ktoré začalo 29. augusta 1944 za nepriaznivých okolností a nedokončených príprav po vstupe nacistických vojsk na slovenské územie zo západu a severu. V októbri 1944 nahradený vo funkcii veliteľa povstaleckej armády gen. R. Viestom. Po porážke povstania spolu s gen. Viestom zajatý nacistami a odvlečený do Nemecka, kde bol pravdepodobne na konci vojny zavraždený.
Mladosť a raná kariéra
Narodil sa 26. januára 1906 v obci Dombóvár v dnešnom Maďarsku. Jeho rodičia, rodení Slováci pochádzali zo Šurian (otec Rudolf Golian) a Komjatíc (matka Gizela). Rodina sa však onedlho presťahovala do Poľného Kesova, neskôr do Mojmíroviec a nakoniec do Trnovca nad Váhom. Študoval na Vojenskej akadémii v Hraniciach na Morave, v roku 1927 získal hodnosť poručík delostrelectva. Neskôr pokračoval v štúdiu na Vojenskej vysokej škole v Prahe. V roku 1937 získal hodnosť kapitán. V Čáslavi sa zoznámil a v Prahe 16. júna 1934 zosobášil s dcérou finančného právnika Jarmilou Peterkovou (1913 – 1995).
V roku 1938 slúžil v 10. divízii v Banskej Bystrici, kde bol poverený štábnymi funkciami. Medzi rokmi 1939 - 1943 pôsobil ako pracovník Veliteľstva 1. divíznej oblasti v Trenčíne a v rade ďalších funkcií. V Trenčíne sa zapojil do ilegálnej odbojovej práce, pomáhal pri ilegálnych prechodoch bývalých príslušníkov Československej armády do zahraničia. Známy pod krycím menom Ley a Gama. V roku 1943 sa stal náčelníkom štábu Rýchlej divízie. Od januára 1944 bol menovaný do funkcie náčelníka štábu Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici, kde okolo seba sústredil vplyvnú skupinu antifašisticky orientovaných dôstojníkov, udržiavajúcich styk s emigrantskou česko-slovenskou vládou v Londýne. Na spojenie s Londýnom skupina využívala 3 vysielačky (Vít, Oto a Leo). V hektickom období pred začiatkom SNP sa mu 8. augusta 1944 po 10-ročnom bezdetnom manželstve narodil syn Ivan.
Prípravy na Slovenské národné povstanie
So štábom Vojenského ústredia vypracoval základný dokument vojenských príprav SNP (takzvaný Vojenský plán SNP). Podľa svojich možností, vyplývajúcich z funkcie  v Slovenskej armáde na Veliteľstve pozemného vojska (VPV) v Banskej Bystrici, zabezpečil kádrové a materiálne podmienky na prípravu povstania a boj. Pre nadchádzajúce povstanie zostalo problematickým zapojenie jednotiek na východnom Slovensku. Do vypuknutia bojov nebolo jednoznačne určené, či má byť povstaleckým veliteľom východoslovenských divízií gen. A. Malár alebo plk. V. Talský. Zabezpečenie rozhodného a jednotného velenia ako aj spolupráce medzi konšpiratívnym velením v Banskej Bystrici a velením východoslovenských divízií nedošlo.
Golian sa v júli 1944 zúčastnil ilegálnej porady politických činiteľov a vojenského velenia pri Čremošnom. Vojenské návrhy spojenia so sovietskymi vojskami mala vyriešiť vojenská a politická delegácia, ktoré tajne odleteli na sovietske územie zo Slovenska. 2. augusta 1944 odletel J. Korecký a Š. Hanus. 5. augusta odleteli K. Šmidke, M. Ferjenčík, M. Lisický. Do vypuknutia povstania sa však žiadnych správ ani príkazov, ako koordinovať svoju činnosť so sovietskymi jednotkami nedočkali.
Vo večerných hodinách 29. augusta 1944 o 20.00 po Čatlošovom prejave vydal Golian rozkaz, ktorým informoval do príprav povstania zapojených dôstojníkov zápoľnej a východoslovenskej armády o ozbrojenom vystúpení slovenských jednotiek proti nemeckým okupačným jednotkám. Heslo znelo: „Začnite s vysťahovaním“. Sám Golian nepredpokladal, že by sa mal po vypuknutí povstania stať jeho veliteľom. Podľa plánu, ktorý sám pripravoval, malo hlavné dejstvo povstania prebehnúť na východnom Slovensku, a hlavnými ozborojenými zložkami, ktoré ho mali viesť, by boli 2 divízie pod vedením gen. Malára, ktoré mu priamo nepodliehali, práve ich činnosť mala byť v povstaní kľúčová.
Slovenské národné povstanie
Od 1. septembra 1944 prvý veliteľ 1. česko-slovenskej armády na Slovensku a povýšený na plukovníka. Už 5. septembra 1944 povýšený na brigádneho generála (hodnosť odpovedajúca jeho dôležitosti). Od toho istého dňa sa stal členom SNR za povstaleckú armádu. Ako hlavný veliteľ československej brannej moci na Slovensku sa počas svojho pôsobenia opieral najmä o armádne ozbrojené zložky a usiloval sa dosiahnuť podriadenie partizánskych jednotiek Veliteľstvu 1. česko-slovenskej armády na Slovensku alebo ich odchod z frontových oblastí, čo by v tej dobe povstalcom podstatne pomohlo, keďže partizáni v tyle povstalcov neviedli bojovú činnosť, ale často skôr vyvolávali zmätok.