cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marriner Stoddard Eccles
Marriner Stoddard Eccles (* 9. september, 1890, Logan, Utah, USA – † 18. december 1977, Salt Lake City) bol americký bankár, ekonóm, guvernér americkej centrálnej banky.
Corancez
Corancez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Marriner Stoddard Eccles
Životopis
Študoval na Brigham Young College, po ukončení štúdia slúžil na misii v Škótsku. Po návrate pracoval v rodinnom podniku Blacksmith Fork Canyon. Dokázal zjednotiť a reorganizovať majetok priemyselného konglomerátu a bankovej siete po svojom otcovi Davidovi Ecclesovi. Vo veku 22 rokov sa stal milionárom. V roku 1924 spolu s bratom a členmi bankárskej rodiny Browningovcov založil spoločnosť Eccles-Browning Affiliated Banks, ktorá sa potom rozrástla nákupom ďalších bánk v Utahu, Idahu a Wyomingu. V roku 1928 na správu bánk založil holdingovú spoločnosť First Security Corporation, ktorej prezidentom sa stal.
Corancez
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Marriner Stoddard Eccles
Životopis
Jeho spoločnosť odolala niekoľkým krachom bánk počas Veľkej hospodárskej krízy v tridsiatych rokoch.
Corancez
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Marriner Stoddard Eccles
Životopis
Bol vymenovaný prezidentom F. D. Rooseveltom za predsedu Federálneho rezervného systému v rokoch 1934 až 1948 a v správnej rade zostal až do roku 1951. Zúčastnil sa aj rokovania na ktorom bola založená Svetová banka a Medzinárodný menový fond. Neskôr sa vrátil naspäť do Utahu, kde písal svoje pamäte.
Corancez
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Julien Green
Julien Green (* 6. september 1900, Paríž, Francúzsko† 13. august 1998, Paríž) bol francúzsko-americko spisovateľ preslávený svojimi psychologickými románmi. Cenených je tiež osemnásť zväzkov jeho denníkov a úvah, ktoré písal od roku 1926 až do smrti.
Životopis
Narodil sa vo Francúzsku americkým rodičom (otec bol obchodným agentom v Paríži), ktorí obaja pochádzali z amerického juhu (otec z Virgínie, matka z Georgie). Vo Francúzsku prežil väčšinu života, zžil sa s francúzskym kultúrnym prostredím a svoje diela písal vo francúzštine. Napriek tomu si až do smrti ponechal americké občianstvo, pod vplyvom svojej matky sa označoval za južana a hlásil sa k odkazu južanskej Konfederácie.
Detstvo prežil vo Francúzsku. Za prvej svetovej vojny slúžil vo francúzskej armáde, po vojne študoval na University of Virginia, kde potom krátko učil. Roku 1922 sa vrátil do Francúzska, ale za druhej svetovej vojny slúžil v americkej armáde a po vojne zostal vo Francúzsku. Písal romány, tiež z predvojnového amerického juhu, ďalej eseje, divadelnú hru a desať zväzkov veľmi cenených denníkov. Roku 1970 získal literárnu cenu Francúzskej akadémie a o rok neskôr bol zvolený jej členom ako prvý Američan po rodičoch. Zobrané spisy vyšli v rokoch 1954 – 1965 v desiatich zväzkoch.
Pochádzal z episkopálnej rodiny, ale roku 1916 konvertoval ku katolíctvu. Neskôr sa vrátil k protestantstvu, ale roku 1939 znova prestúpil na katolicizmus. Celý život vnútorne bojoval so svojou homosexualitou, kvôli svojej náboženskej viere sa nakoniec rozhodol pre celibát.
Zomrel v Paríži, na vlastné prianie však bol pochovaný v kostole sv. Egida v rakúskom Klagenfurte, a to kvôli neďalekej soche Panny Márie, ku ktorej mal osobný vzťah.
Letné olympijské hry 1948
'''XIV. letné olympijské hry''' sa uskutočnili v dňoch 29. júla až 14. augusta 1948 v hlavnom meste Spojeného kráľovstva, Londýne. Londýn mal pôvodne organizovať hry v roku 1944, tie sa však kvôli prebiehajúcej 2. svetovej vojne neuskutočnili. Hier sa nemohli zúčastniť športovci Nemecka a Japonska. Sovietsky zväz označil hry za "nástroj imperializmu" a svoju výpravu do Londýna nevyslal.
Hier sa zúčastnilo 4 099 športovcov z 59 krajín, Česko-Slovensko reprezentovalo 69 športovcov, z toho 14 žien. V celkovom hodnotení sa česko-slovenská výprava s jedenástimi medailami umiestnila na 8. mieste.
Kandidátske mestá
O usporiadanie 14. olympijských hier sa uchádzalo 5 ďalších miest: Baltimore (USA), Lausanne (Švajčiarsko), Los Angeles (USA), Minneapolis (USA) a Philadelphia (USA).
Cormainville
Cormainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beauvilliers (Yonne)
Beauvilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Margaret Morrisonová
Margaret Morrisonová (neprechýlene: Margaret Morrison) môže byť:
Thomas Pesendorfer
náhľad|Minca Viedenská filharmónia Thomas Pesendorfer (* 20. február 1952, Marchtrenk, Rakúsko) je rakúsky rytec a návrhár mincí. Podpis: TP.
Thomas Pesendorfer je rakúskym rytcom, ktorý dlho pôsobil ako hlavný rytec v Rakúskej mincovni. Navrhol veľké množstvo známych mincí, napríklad 20 šilingovú mincu s portrétom Josepha Haydna. Jeho najúspešnejším dielom je dizajn svetoznámej investičnej mince Viedenská filharmónia.
Štúdium a kariéra
Thomas Pesendorfer sa pôvodne chcel stať sochárom, vtedajšia situácia jeho rodiny mu však štúdium sochárstva neumožňovala. Nakoniec sa rozhodol navštevovať vysokú školu kovového dizajnu v Steyri, kde sa naučil techniku gravírovania.
Svoju kreativitu objavil a rozvíjal predovšetkým v remeselnej dielni svojho otca, kde často kreslil, modeloval a bez obmedzení navrhoval a realizoval svoje nápady.
V roku 1989 rakúska Národná banka poverila gravírovacie oddelenie Rakúskej mincovne, aby navrhlo mincu ako zlatý investičný produkt. Thomas Pesendorfer prišiel s návrhom vytvoriť zlatú investičnú mincu s motívom orchestru Viedenskej filharmónie.
Táto minca zožala celosvetový úspech medzi investormi a zberateľmi z celého sveta, a veľkej popularite sa teší až do dnes. Minca mala pôvodne len dve veľkosti: s objemom jednej unce a s objemom štvrť unce. Dnes je táto zlatá investičná minca známa v mnohých ďalších veľkostných variantoch. Okrem jej zlatej verzie existuje aj jej strieborný a platinový variant s dizajnom viedenskej filharmónie, ktorý navrhol Thomas Pesendorfer.
Adaptívne decentralizované riadenie
Adaptívne decentralizované riadenie je (v kybernetike) decentralizované riadenie spojené s adaptívnym riadením, čiže decentralizované riadenie, pri ktorom dochádza k adaptácii parametrov riadiaceho systému v závislosti od vonkajších podmienok.
Rozdiel voči adaptívnemu centralizovanému riadeniu je, že pri adaptívnom decentralizovanom riadení medzi jednotlivými podsystémami existujú fyzikálne interakcie, ktoré nedovoľujú riešiť návrh adaptácie rovnako ako pri adaptívnom centralizovanom riadení.
Beauvoir (Yonne)
Beauvoir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Coudray-au-Perche
Coudray-au-Perche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Otis
Otis môže byť:
James Otis
James Otis môže byť:
Beine
Beine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saburó Sakai
Saburó Sakai (* 26. august 1916, Nišijoka – † 22. september 2000, Acugi) bol japonský námorný pilot a letecké eso Japonského cisárskeho námorného letectva počas druhej svetovej vojny.
Životopis
Saburó Sakai sa narodil 26. augusta 1916 v dedine Nišijoka (prefektúra Saga) v chudobnej roľníckej rodine. Rodina Sakai mala samurajský pôvod a patrila medzi najchudobnejšie v celej dedine. Mladý Saburó Sakai odišiel v roku 1929 študovať do Tokia, kde býval u svojho strýka, ktorý mu poskytol prostriedky na ďalšie štúdium. Na štúdium však nestačil a po niekoľkých rokoch sa vrátil späť domov. Počas pobytu u strýka sa vytvoril medzi ním a jeho sesternicou Hacujo hlboký citový vzťah, vďaka ktorému neskôr prekonával zložité životné situácie.
Po neúspešnom štúdiu sa 31. mája 1933 vo veku 16 rokov prihlásil do Japonského cisárskeho námorníctva. Po ukončení základného výcviku bol pridelený na palubu bojového krížniku Kirišima a po vyradení z poddôstojníckej školy slúžil v hodnosti poddôstojníka 3. triedy na bojovom krížniku Haruna. Po troch rokoch od nástupu k námorníctvu chcel postúpiť vyššie a príležitosť videl v preložení k námornému letectvu. Do leteckej školy bol prijatý na tretíkrát, pričom s výcvikom začal v marci 1937. Počas leteckého výcviku prekvapil svojich inštruktorov prirodzeným talentom skupinového lietania a intuíciou, ktorá sa tiež prejavila počas výcviku. Inštruktori sa v poslednej fáze výcviku jednoznačne zhodli: „Tento muž sa narodil za riadiacou pákou.“ Školu ukončil v septembri 1937 ako najlepší žiak ročníku. Za tento výkon bol odmenený darom od cisára – striebornými hodinkami, ktoré mu predal princ Fušimi. Saburó Sakai bol už v tom čase považovaný za majstra akrobacie. Stal sa tak námorným pilotom 3. triedy. Následne bol v námornom výcvikovom stredisku Ómura vycvičený ako palubný stíhač.
thumb|left|Saburó Sakai v kokpite [[stíhacie lietadlo|stíhacieho lietadla Micubiši A5M4 „Claude“, Čína, 1939]]
V septembri 1938 bol Saburó Sakai so svojou jednotkou 12. kókútai prevelený do Číny, kde v tom čase prebiehala nevypovedaná vojna. Prvé vzdušné víťazstvo dosiahol zostrelením sovietskej stíhačky Polikarpov I-16 neďaleko Čang-čou v Číne. Sakai pilotoval stíhačku Micubiši A5M4 „Claude“. Dňa 3. októbra 1939 dosiahol svoje druhé víťazstvo, keď po dlhom prenasledovaní (cca 250 km) zostrelil sovietsky ľahký bombardér Tupolev SB-2. Tento zostrel Sabura preslávil a vrátil sa do Japonska, kde bol na leteckej základni námorného letectva v Ómure zaradený ako inštruktor. Táto práca mu však nevyhovovala a snažil sa dostať späť k bojovej jednotke. Medzitým bol preškolený na v tom čase najmodernejšiu japonskú stíhačku Micubiši A6M Zero a prevelený späť k 12. kókútai. V júni 1941 bol povýšený na poddôstojníka 1. triedy.
Ďalší zostrel dosiahol dňa 11. augusta 1941, kedy zostrelil dvojplošný stíhací Polikarpov I-15. V októbri 1941 bol prevelený na ostrov Taiwan, kde bol zaradený k novovzniknutej jednotke Tainan kókútai. U tejto jednotky dosiahol Saburó Sakai najviac vzdušných víťazstiev. Úspešnú sériu zostrelov začal už 8. decembra 1941, kedy zostrelil nad Filipínami stíhacie lietadlo Curtiss P-40 Tomahawk v službách amerického letectva. Po štyroch mesiacoch bojovej činnosti dosiahol už svoje devätnáste vzdušné víťazstvo, ktorým bol americký Bell P-39 Airacobra. Dňa 16. júna 1942 dosiahol svoj osobný rekord, keď počas jedného dňa zostrelil štyri nepriateľské lietadlá. V tom čase mal konte celkovo už 43 vzdušných víťazstiev. Rovnako ako ďalší japonskí piloti si do lietadla so sebou väčšinou nebral padák, pretože sa to považovalo za prejav zbabelosti. Nikdy nezničil alebo nepoškodil lietadlo pri pristátí.
Coudreceau
Coudreceau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Saburó Sakai
Životopis
Ešte predtým bol prevelený na tichomorské bojisko, kde lietal v tom čase nad ostrovmi Borneo a Nová Guinea. Jeho jednotka, Tainan kókútai, vtedy operovala z letiska Lae na Novej Guinei. Japonskí piloti v tomto úspešnom období rýchlo zvyšovali svoje osobné skóre, pričom protivníkovi spôsobovali ťažké straty. Napriek týmto víťazstvám bolo evidentné, že japonské jednotky nahrádzajú svoje straty veľmi obtiažne a pomaly, pričom nepomerne väčšie straty austrálskeho a amerického letectva sú nahradzované oveľa rýchlejšie a k spojeneckým jednotkám začínajú prichádzať modernejšie a výkonnejšie lietadlá. Spojeneckí piloti sa zároveň poučili z predchádzajúcich bojov a začali používať účinnú taktiku „udri a uteč“.
náhľad|Rabaul, 7. august 1942: Vážne zranený Saburó Sakai sa vrátil do Rabaulu s poškodeným lietadlom [[Micubiši A6M Zero|A6M2 Zero model 21 po 4 hodiny a 47 minút trvajúcom lete s dĺžkou 1 040 km. Sakaiovou lebkou prenikol guľometný náboj a oslepol na jedno oko, ale trval na tom, aby predložil hlásenie o misii pred prijatím lekárskeho ošetrenia]]
V auguste 1942 sa na ostrove Guadalcanal vylodilo početné americké vojsko. Sakaiova stíhacia jednotka, Tainan kókútai, sídliaca v tom čase v Rabaule dostala rozkaz sprevádzať bombardéry až k ich miestu určenia a späť, čo predstavovalo vzdialenosť približne 900 km. V prvej fáze tejto misie, 7. augusta 1942, zostrelil Saburó Sakai už 60. nepriateľské lietadlo, ktorým bolo palubné stíhacie lietadlo Grumman F4F-4 Wildcat a podieľal sa na zostrelení strmhlavého bombardéru Douglas SBD-3 Dauntless. Počas letu späť zbadal skupinu ôsmich amerických lietadiel. V domnení, že ide o stíhačky Wildcat, naklonil svoje Zero na krídlo a spustil sa dole k nim. Až z malej vzdialenosti, keď sa už dostal do nepriateľskej paľby, si všimol, že sú to strmhlavé bombardéry SBD-3 Dauntless, ktoré majú v zadnej časti strelca. Dva Dauntlessy sa mu podarilo poškodiť, ale sám bol zasiahnutý dlhou dávkou. Sakai bol zranený na nohe a na hlave, pričom počas spiatočného letu dvakrát stratil vedomie. Po tretíkrát omdlel krátko po pristátí, ešte na dráhe domácej základne Rabaul, pri výbehu. Vedomie znova nadobudol až v nemocnici po troch prekonaných operáciách. Zranenie bolo veľmi vážne a Saburó oslepol na pravé oko. Prežíval hlbokú krízu, pretože bol odlúčený od svojich kamarátov-spolubojovníkov a od lietania. Neskôr bol preradený na administratívnu prácu, pričom sa neustále snažil o návrat k lietaniu. Počas tejto doby dostával smutné správy o padlých kamarátoch a v čase svojho nemocničného pobytu v Sasebu bol povýšený do hodnosti práporčíka.
Napriek všetkým pochybovačom sa mu v januári 1943 podaril návrat k 251. kókútai, čo bola bývalá Tainan kókútai, ale lekári mu nedovolili lietať. Jednotka bola v tom čase dislokovaná základni Tojohaši v Japonsku na doplnení a mala byť prevelená späť do Rabaulu. Saburó Sakai bol prevelený na základňu v Ómure, kde pôsobil ako inštruktor a cvičil nových pilotov. Neustále sa však snažil dostať k bojovej jednotke. V apríli 1944 bol prevelený k Jokosuka kókútai, s ktorou 22. júna odletel na ostrov Iwó-džima. Bolo to už v období, kedy Američania systematicky, ostrov po ostrove, vytláčali Japoncov z predtým dobytých území. Dňa 24. júna 1944 Saburó Sakai zostrelil počas stíhacej hliadky tri americké palubné stíhacie lietadlá Grumman F6F-3 Hellcat. Išlo o jeho prvý bojový let od roku 1942. Vďaka tomu, že nevidel na jedno oko, sa pokúsil pripojiť k pätnástim lietadlám Zero a až na poslednú chvíľu zistil, že ide o Hellcaty námornej stíhacej letky VF-2. Sakai si uvedomil, že môže byť každú chvíľu zostrelený. Súboj prebiehal v prudkom daždi, neďaleko mohutného búrkového mraku a stíhači si boli vedomí, že taká oblačnosť je oveľa nebezpečnejšia než ktorékoľvek nepriateľské lietadlo. Sakai naplno využil manévrovacích schopností svojho Zera a vyhýbal sa zostreleniu, pričom využíval pre neho priaznivé meteorologické podmienky. Vyčerpaný Sakai vedel, že takto nemôže dlho vydržať a naďalej manévroval. Nakoniec aj napriek nebezpečiu, ktorému sa tým vystavoval, namieril rovno do vnútra búrkového mraku, z ktorého šľahali silné blesky. Bojoval s veľmi silnou turbulenciou, vzdoroval vzdušným prúdom, snažil sa ignorovať elektrické výboje a zo všetkých síl sa pokúšal udržať vertikálnu a horizontálnu polohu v prijateľných medziach. Vo chvíli, keď už sa nachádzal v chrbtovom lete, uvidel dostatočne hlboko pod sebou rozbúrené vlny, a tak mohol obrátiť lietadlo do klasickej polohy. Prenásledujúcim lietadlám sa mu podarilo uniknúť a s malým zvyškom paliva sa vrátil na základňu. Jeho Zero nemalo po pristátí jediný zásah po nepriateľskej paľbe, čo dokazovalo vynikajúce manévrovacie schopnosti nielen lietadla Zero, ale aj pilota Saburó Sakaia. Neskôr, 4. júla 1944, počas sprievodu torpédových bombardérov, útočiacich na lode Task Group 58.1 a 58.2 sa mu podarilo zostreliť jedno lietadlo Hellcat, ktoré boli opäť v značnej početnej prevahe. Dňa 5. júla zostrelil ešte jeden Hellcat. Potom bol so zdravotnými ťažkosťami, spôsobenými závadnou pitnou vodou, letecky evakuovaný do Japonska. V auguste 1944 bol povýšený do hodnosti podporučíka a stal sa skúšobným pilotom.
Saburó Sakai bol tiež príslušníkom slávnej elitnej 343. kókútai, ale u tejto jednotky nelietal bojovo. Na lietadlách Kawaniši N1K2-Ja 21A Šiden-kai „George“ uskutočnil iba dva operačné lety. Vo februári 1945 sa oženil so svojou láskou, sesternicou Hacujo. V júni 1945 sa vrátil k svojej predchádzajúcej jednotke, Jokosuka kókútai, ktorá bola v tom čase vyzbrojená najmodernejšími japonskými stíhačkami Micubiši J2M Raiden. Lietadlá dosahovali vo veľkých výškach rýchlosť 655 km/h a ich úlohou bolo ničiť americké bombardéry Boeing B-29 Superfortress, ktoré uskutočňovali nálety vo výškach 8 000 až 10 000 m. Sakai vypracoval účinný spôsob ničenia týchto bombardérov. Pilot sa mal priblížiť ku svojej obeti v o niečo menšej výške a držať sa v blízkosti kondenzačných čiar od motorov, aby zostal čo najdlhší čas nespozorovaný strelcom v zadnej streleckej veži bombardéru. Potom mal pilot znížiť vzdialenosť medzi sebou a nepriateľom na približne 100 m, rýchlo zaujať pozíciu za ním a mierne pod ním. Potom nadvihnúť predok svojho lietadla a vypáliť presnú dávku do miest, kde bol koreň krídla spojený s centroplánom. Sakai túto techniku používal veľmi účinne počas svojej kariéry stíhacieho pilota. Dňa 1. augusta 1945 bol povýšený do hodnosti poručíka. Posledný bojový let uskutočnil tajne dňa 18. augusta 1945, tri dni po japonskej kapitulácii. Štrnásť stíhačiek Zero a trojica lietadiel N1K2-J Šiden-kai v ten deň zaútočila na jeden zo štyroch ťažkých strategických bombardérov Consolidated B-32 Dominator, ktoré boli na prieskumnej misii severovýchodne od Tokia. Sakai letel v jednej zo stíhačiek Zero. Americkým strelcom sa podarilo zostreliť dve Zerá, ale ich lietadlo bolo poškodené na krídle a z boja sa odpútalo miernym strmhlavým letom. Niekoľko členov posádky bolo rôzne vážne ranených, pričom seržant Anthony Marchione neskôr počas spiatočného letu na Okinavu svojim zraneniam podľahol. Išlo o posledného padlého Američana v druhej svetovej vojne a jeho smrť viedla Američanov k požiadavke o okamžitom odstránení vrtúľ zo všetkých zostávajúcich japonských lietadiel. Saburó Sakai bol spolu s ostatnými pilotmi, ktorí sa tohto letu zúčastnili, prísne potrestaný. Popieral často uvádzaný príbeh o zostrelení B-29 v noci zo 14. na 15. augusta 1945.
náhľad|Sakaiovo [[Micubiši A6M Zero|A6M2 Zero vystavené v Australian War Memorial v Canberre]]
Saburó Sakai zostrelil celkovo 64 nepriateľských lietadiel. Zúčastnil sa 213 leteckých bitiek nad Čínou, Filipínami, Taiwanom, Guadalcanalom, Lae a Surabajou. Za svoju činnosť nezískal žiadne vyznamenanie. Kvôli nepovolenému bojovému letu z 18. augusta 1945 sa ocitol na „čiernej listine“ americkej okupačnej správy, ktorá ho odpísala ako nebezpečného fanatika. Krátko po skončení druhej svetovej vojny bol prepustený z námorníctva, pričom mu bola zrušená penzia a nemohol zastávať akúkoľvek verejnú funkciu. Bol mu skonfiškovaný aj dôstojnícky meč. Prijal budhizmus a prisahal, že už nikdy nezabije žiadneho živého tvora, dokonca ani komára. Musel sa živiť rôznymi aj pochybnými prácami, za ktoré nedostával dostatočný plat a často bol nútený odísť, keď bolo jeho zamestnávateľom otvorene odporúčané, aby sa ho zbavili. V roku 1947 mu zomrela manželka Hacujo na chorobu, ktorú bolo podľa Sakaia možné vyliečiť, ale nikto mu nechcel dať potrebné lieky. O tri roky neskôr, keď už mal našetrené nejaké peniaze, založil a prevádzkoval malú tlačiareň, ktorú si čoskoro obľúbili miestni obyvatelia. Tlačiareň prosperovala, a tak mohol podporovať aj svojich bývalých spolubojovníkov a ich rodiny, ktorí mali po vojne tiež veľké problémy s uplatnením. V roku 1952 sa po druhýkrát oženil. O rok neskôr napísal svoje pamäte Ozorano Samurai (Samuraj veľkého neba), ktoré pomocou amerického spisovateľa Martina Caidina a japonského novinára Freda Saito vydal anglicky v Spojených štátoch v roku 1957 pod názvom Samurai! Potom, ako sa opäť stal známou osobnosťou, dostal ponuku na pozíciu v Japonských silách sebaobrany, ktorú ale odmietol. Svoju dcéru poslal na vysokoškolské štúdium do Spojených štátov, aby sa naučila angličtinu a demokraciu. Sakai sa často zúčastňoval rôznych stretnutí veteránov. V roku 1982 navštívil aj Spojené štáty, kde sa stretol s viacerými bývalými protivníkmi, vrátane Harolda „Lew“ Jonesa, zadného strelca, ktorý ho 7. augusta 1942 ťažko zranil počas bojového letu v oblasti Guadalcanalu.
Saburó Sakai zomrel vo veku 84 rokov na infarkt myokardu dňa 22. septembra 2000 po formálnej večeri amerického námorníctva na námornej leteckej základni Acugi, kde bol čestným hosťom. Zanechal po sebe manželku Haru, dve dcéry a syna.
Coudreceau
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saburó Sakai
Poznámky
<references group="pozn."/>
Coulombs (Eure-et-Loir)
Coulombs je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
David Mináč
David Mináč (* 1. december 1991, Hainburg an der Donau) je slovenský filmový režisér, scenárista, skladateľ filmovej hudby, herec a módny fotograf, syn režiséra Mateja Mináča.
Absolvoval štúdium filmu a psychológie na University of Southampton v Spojenom kráľovstve.
Jeho snímok o neurológovi Pavlovi Traubnerovi z cyklu krátkometrážnych televíznych dokumentárnych filmov GEN.SK získal ocenenie Platinum Remi Award v kategórii Najlepší krátky film na 53. ročníku filmového festivalu WorldFest Houston International Film Festival.
Veľká cena Maďarska 2022
Pred Veľkou cenou oznámil štvornásobný majster sveta Sebastian Vettel, že na konci sezóny 2022 ukončí svoju kariéru vo Formule 1, aby mohol tráviť viac času s rodinou a venovať sa iným projektom. O niekoľko dní neskôr oznámil Aston Martin Racing, že Fernando Alonso nahradí Vettela v tíme od sezóny 2023. Podľa oficiálnej tlačovej správy podpísal španielsky pretekár s tímom „viacročnú zmluvu“.
Max Verstappen z tímu Red Bull viedol pred pretekmi v Maďarsku v priebežnom poradí jazdcov pred Charlesom Leclercom z Ferrari a Sergiom Pérezom, jeho tímovým kolegom u Red Bullu.
Priebeh kvalifikácie
Kvalifikáciu prekvapivo ovládol George Russell z tímu Mercedes pred oboma pilotmi tímu Ferrari Carlosom Sainzom a Charlesom Leclercom. Pre Russella to bola prvá Pole Position v jeho kariére. Líder šampionátu Max Verstappen skončil kvôli technickým problémom až na desiatom mieste.
Priebeh pretekov
Napriek tomu, že sa Verstappen v 42. kole roztočil, vyhral preteky po silnom zotavení. Na druhom a treťom mieste skončili obaja jazdci Mercedesu Lewis Hamilton a George Russell. Piloti Scuderie Ferrari, ktorí boli tento víkend favorizovaní, skončili po nevydarenej stratégii štvrtý (Sainz) a šiesty (Leclerc).
Kvalifikácia
Poznámky:
Preteky
Poznámky:
Bellechaume
Bellechaume je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karlo (raper)
Juraj Čaba, umeleckým menom Karlo alebo Gumbgu (* 30. jún 1989, Lučenec) je slovenský reper.
Hudobná kariéra
S hudbou začal už v detstve, keď mal 16 rokov. Do povedomia verejnosti sa dostal, keď sa stal členom košickej Haha Crew. Pod ňou nahral uvítací song "Aladin" a neskôr zopár ďalších. Gumbgu ale neskôr zo skupiny odišiel, no s jej členmi stále spolupracuje. Momentálne vydáva pod českým vydavateľstvom Milion+, ktorého je aj spoluzakladateľom. V roku 2017 vydal album ktorý nesie názov 666, sú na ňom producenti ako Dalyb, Season productions a mnoho ďalších. Na začiatku roka 2020 vydal album, ktorý sa volá 999. Na albume má featy od veľa známych rapperov ako Yzomandias a Nik Tendo.
Kontroverzie
22. marca 2022 hliadka Colného úradu Trnava zadržala dvoch mužov – 46-ročného českého občana Karla b. a 32-ročného Juraja Č. z okresu Lučenec –, v ktorých batožine počas prehliadky v medzinárodnom osobnom vlaku na trase medzi železničnými stanicami Kúty a Bratislava našli ilegálne drogy. Juraj Č. vo svojej batožine prevážal 1515,63 g marihuany a 152,75 g kokaínu, pričom portál Refresher identifikoval túto osobu ako repera Karla.
Otis (priezvisko)
Otis je anglické priezvisko, ktoré je rozšírené predovšetkým v USA.
V Česku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v Prahe a Černošiciach (okres Praha-západ). Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Otis.
Sinornithosaurus
Sinornithosaurus je vyhynutý rod teropóda z čeľade Dromaeosauridae, žijúceho v období spodnej kriedy (asi pred 125 miliónmi rokov) na území dnešnej Číny. Opísaný bol v roku 1999 ako piaty objavený operený dinosaurus. Prvý exemplár bol nájdený v lokalite S'-che-tchun (Sihetun) v západnom Liao-ningu (Liaoning). Horniny, v ktorých bol nájdený (súvrstvie I-sien (Yixian)) sú staré asi 124,5 milióna rokov. Niekoľko ďalších jedincov bolo objavených v horninách starých 122 miliónov rokov.
Sinornithosaura opísal čínsky paleontológ Sü Sing (Xu Xing) a vykonal fylogenetickú analýzu, ktorá preukázala, že ide o najstaršieho a zároveň najprimitívnejšieho dromaeosaurida. Ďalej zistil, že určité znaky na lebke sú veľmi podobné Archaeopteryxovi. To naznačuje, že rané dromaeosauridy boli oveľa viac príbuznejšie vtákom, než neskorším dormaeosauridom.
Sinornithosaurus bol jedným z najmenších dromaeosauridov, s dĺžkou len asi.
Opis
náhľad|vľavo|Odliatok holotypu V čase objavu bol tento dinosaurus najviac podobný vtákom, vrátane stavby peria, ktoré vykazuje mnohé pokročilé znaky. Sinornithosaurus však určite nelietal, perie mu zrejme slúžilo len ako teplotná izolácia, možno si aj pomocou neho predlžoval skoky pri behu. Bol to celkom iste dravý živočích, ktorý aktívne lovil menšie stavovce. Štúdia, publikovaná v decembri roku 2009 zrejme potvrdzuje, že Sinornithosaury mali jedové kanáliky v zuboch. Mohli tak ochromovať svoju korisť pred tým, než ju strhli.
Klasifikácia
150px|náhľad|vľavo|Veľkostné porovnanie Sinornithosaura s človekom Sinornithosaurus patrí do čeľade Dromaeosauridae, skupiny veľmi útočných a agresívnych mäsožravcov s obrovským vyťahovateľným pazúrom na druhom prste chodidla (patria sem aj rody Utahraptor a Velociraptor). Žil pred približne 125 miliónmi rokov (spodná krieda, stupeň apt) a ide o najstaršieho a zároveň najprimitívnejšieho predstaviteľa celej tejto skupiny.
V súčasnosti sú známe dva druhy tohto rodu. Typový druh S. millenii (Xu, Wang, & Wu, 1999) a S. haoiana (Liu, Ji, Tang & Gao, 2004). Veľmi dobre zachovalý exemplár s označením NGMC 90 (prezývaný „Dan“) by mohol byť tretím druhom Sinornithosaura. Podľa fylogenetických analýz je však tento exemplár oveľa príbuznejší rodu Microraptor.
Dážďovka hnojná
Dážďovka hnojná (iné názvy: dážďovka hnojová, dážďovka zapáchavá; lat. Eisenia f(o)etida) je druh z rodu Eisenia (po slovensky dážďovka).
Je to obrúčkovec špecializujúci sa na dekompozitujúci organický odpad. Darí sa jej v hnijúcej vegetácii, komposte alebo hnoji. V pôde sa vyskytujú výnimočne, vyhľadávajú podmienky, v ktorých ostatné dážďovky nedokážu prežiť. Patria medzi kozmopolitné druhy - žijú na všetkých kontinentoch okrem Antarktidy.
Švajčiarska superliga 2017/2018
Young Boys získal 12. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2018/2019 sa spolu s ním kvalifikoval aj Basel. Do Európskej ligy UEFA 2018/2019 sa kvalifikovali Luzern, Zürich a St. Gallen. Do 2. ligy zostúpil Lausanne.
Tabuľka
zdroj: weltfussball.at Pravidlá pre určenie poradia v tabuľke: 1) počet bodov; 2) rozdiel gólov vo všetkých zápasoch; 3) vyšší počet strelených gólov vo všetkých zápasoch. # - pozícia; Z - zápasy; V - výhry; R - remízy; P - prehry; G - skóre; +/- - rozdiel skóre; B - body; z - zostup
Patrovec
Patrovec môže byť:
Plasticita
Plasticita môže byť:
Béon (Yonne)
Béon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
KOSIT
KOSIT (obchodné meno: KOSIT, a.s.), je spoločnosť zaoberajúca sa zberom a spracovaním odpadu. Spoločnosť vlastní jedno zariadenie na energetické využitie odpadov, má 13 dcérskych spoločností a zamestnáva 700 pracovníkov. Svoje služby poskytuje 220 komunálnym zákazníkom a zhruba 2000 podnikateľským subjektom.
Podnik prevádzkuje 26 tisíc kontajnerov, 242 áut a zhodnotí 195 000 ton odpadu ročne. Ďalej vyprodukuje maximálne 48 000 MWh elektrickej energie, ktorá slúži pre 20 000 domácností. V zime zabezpečuje vykurovanie pre 2 400 domácností.
Kompetencie a charakteristika
náhľad|vľavo|Podnikové vozidlo, slúžiace na odvoz odpadu ([[Hlavná ulica (Košice)|Hlavná ulica, Košice)]] Spoločnosť spravuje okrem odpadového hospodárstva aj časť správy zelene a zimnú údržbu komunikácií v Košiciach. Celkovo patrí do správy spoločnosti viac ako 657 kilometrov komunikácií. Na údržbu ciest mala spoločnosť v roku 2020 vyhradených 3,4 milióna €.
Béon (Yonne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
KOSIT
Kompetencie a charakteristika
V septembri 2018 bola spoločnosť zaradená do Združenia európskych spaľovní odpadu (CEWEP). KOSIT sa tak stal prvým členom tohto združenia, pochádzajúcim zo Slovenska.
V júni 2018 v súvislosti so znížením množstva skládkovaného odpadu vyplývala pre všetky mestá povinnosť zabezpečiť obyvateľom kompostovacie zásobníky. Po zmene ''Všeobecne záväzného nariadenie mesta Košice č. 168'', sa začalo z projektom, ktorý umožňuje vlastníkom rodinných domov, požiadať si o bezplatný kompostér. Dodávateľom kompostérov sa stala spoločnosť KOSIT.
Zberné dvory
KOSIT v Košiciach prevádzkuje šesť zberných dvorov, v týchto mestských častiach: Juh, Západ, Staré Mesto, Ťahanovce, Šaca a Nad jazerom.
Courbehaye
Courbehaye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Invalid
Invalid môže byť:
Bernouil
Bernouil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Courtalain
Courtalain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pamätník Ivana Vazova (Plovdiv)
Pamätník Ivana Vazova je pamätník dedikovaný Ivanovi Vazovovi z prvej polovice 20. storočia v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Poloha
Park sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v parku Dondukova gradina.
Charakteristika a dejiny
Ivan Vazov žil v Plovdive v rokoch 18801886. V tomto období bol poslancom v Oblastnom národnom zhromaždení Východnej Rumélie a predsedal aj Plovdivskej vedecko-knižnej spoločnosti. Vydával časopis „Náuka“ a spolu s Konstantinom Veličkovom pôsobil aj ako redaktor vestníku „Národný hlas“. Spolu tiež začali vydávať prvý čisto literárny časopis „Zora“ a vydali aj knihu „Bălgarska christomatija“. Počas jeho pôsobenia v Plovdive napísal Vazov niektoré z jeho najvýznamnejších próz ako „Epopeja na zabravenite“, „Nemili-nedragi“, alebo „Čičovci“, básní ako „Bălgarskijat ezik“, alebo „Novoto grobište na Slivnica“ a poviedku „Ide li?“ Je teda s mestom neodmysliteľne spätý a sám ho považoval za svoje druhé rodné mesto.
V roku 1920 bol Vazov pri príležitosti svojich 70. narodenín, obyvateľmi Plovdivu pozvaný na návštevu mesta. Po návšteve po ňom bola pomenovaná jedna vtedajších hlavných ulíc „Stancionna“, ktorá vedie od budovy železničnej stanice do centra mesta. V roku 1929 bola na ulici „Betchoven“, na dome kde Vazov žil, odhalená pamätná doska. Existovali aj plány na odkúpenie celého domu a jeho prerobenie na múzeum venované jeho osobe a tvorbe, no z plánov nakoniec zišlo, keďže majiteľ sa rozhodol dom v roku 1932 zbúrať.
V roku 1937 bola počas pôsobenia starostu Božidara Zdravkova ustanovená kultúrna komisia zložená z predstaviteľov rôznych kultúrnych a náučných organizácií, pričom jedným z jej prvých počinov bolo rozhodnutie odhaliť Ivanovi Vazovovi pamätník. Verejne bola táto myšlienka prezentovaná na začiatku roku 1938 a následne sa začalo so zberom finančných prostriedkov. Okrem samotnej verejnej zbierky, prispelo 4000 levmi aj bulharské Ministerstvo školstva a časť prostriedkov pochádzala aj z výťažku maturitných plesov po celom Bulharsku, keďže maturanti sa toho roku rozhodli tieto prostriedky venovať na tento účel. Zbierka pokračovala aj ďalej a nakoniec sa do jari 1942 podarilo nazbierať viac ako 70 000 levov, pričom Ministerstvo školstva sa vtedy rozhodlo prispieť ďalšími 20 000 levmi. Z dôvodu nedostatku prostriedkov na výstavbu plnohodnotnej sochy bolo rozhodnuté o tom, že sa socha bude skladať z autorovej busty. Do konkurzu sa prihlásili dvaja sochári Andrej Nikolov a Mina Ivanov. Keďže cenová ponuka Andreja Nikolova bola príliš vysoká (až 280 000300 000 levov), stal sa víťazom konkurzu Mina Ivanov s cenovou ponukou 130 000 levov. Pamätník bol postavený v roku 1943, pričom s prácou na výstavbe začal autor sochy na jar a k osadeniu pamätníka došlo v decembri.
Bessy-sur-Cure
Bessy-sur-Cure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tím roka UEFA
Výber hráčov
Do roku 2011 zostavovali 60-člennú nomináciu hráčov a trénerov redaktori stránky. Používatelia museli zvoliť trénera, jedného brankára, štyroch obrancov, štyroch záložníkov a dvoch útočníkov a vybrať spomedzi hráčov svojho kapitána.
Zmena vo formáte výberu hráčov nastala v roku 2012, kedy používatelia dostali možnosť najprv si vybrať formáciu (4–4–2, 3–5–2, 3–4–3, 4–3–3 alebo 5–3–2) a až tak vybrať príslušný počet hráčov na každú pozíciu. Hlasujúci majú na výber spomedzi 4 brankárov, 12 obrancov, 12 záložníkov a 12 útočníkov. Hlasovanie pre najlepšieho trénera roka bolo zrušené.
Po skončení hlasovania sú hlasy spočítané a výsledok zobrazený na stránke UEFA.
Tím roka 2018
Zdroj:
Tím roka 2019
Zdroj:
Tím roka 2020
Zdroj:
Béru
Béru je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Courville-sur-Eure (obec)
Courville-sur-Eure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoltán Meszlényi
Zoltán Lajos Meszlényi (* 2. január 1892, Hatvan, Maďarsko – † 4. marec 1951, Malá Tarča, Maďarsko) bol maďarský katolícky biskup, ktorého smrť je uznaná katolíckou cirkvou ako mučeníctvo. Blahorečený bol 31. októbra 2009.
Život
Zoltán Lajos Meszlényi sa narodil 2. januára 1892 v Hatvane pri Budapešti ako druhé z piatich detí. Jeho rodičmi boli Zoltán Meszlényi a Etel Burszky, ktorí sa zosobášili 16. januára 1886 v Rimavskej Sobote. Jeho matka bola ženou v domácnosti. Od 15. marca 1895 pôsobil jeho otec ako kráľovský pomocný učiteľský dozor na župnom učiteľskom úrade v Rimavskej Sobote. Preto Zoltán Meszlényi chodil do miestnej ľudovej školy (na mieste dnešnej obchodnej akadémie). Počas nej pristúpil aj na prvé sv. prijímanie v kostole sv. Jána Krstiteľa v Rimavskej Sobote.
Tranzícia
Tranzícia môže byť:
Zoltán Meszlényi
Život
Zoltán začal študovať aj na miestnom zjednotenom protestantskom gymnáziu, ale keď sa jeho otec neskôr stal riaditeľom školy v Budapešti, po presťahovaní pokračoval v štúdiu tam. Veľkým šokom bolo úmrtie Meszlényiho matky v roku 1904. Zoltánov otec sa následne v roku 1905 oženil s Júliou Farkas, ktorá bola dobrou macochou pre štyri deti. Posledné dve triedy gymnázia dokončil Zoltán v Ostrihome v benediktínskom gymnáziu. (Okrem gréčtiny mal samé jednotky na vysvedčení.) V roku 1909 požiadal Kolosa Vaszaryho, ostrihomského kardinála – prímasa, o prijatie do ostrihomského kňazského seminára. Ten ho však poslal na štúdiá do Ríma.
Štúdium v Ríme
Do Ríma prišiel v roku 1909. Tu sa stal študentom Pápežského nemeckého a uhorského kolégia. Meszlényi dobre ovládal latinčinu, taliančinu, nemčinu, angličtinu a francúzštinu, a kým bol v Ríme, zdokonalil sa v starogréčtine a latinčine. Taktiež vedel trochu po španielsky a po slovensky. Nakoniec v roku 1912 získal doktorát z filozofie. Zároveň v roku 1913 získal aj diplom z teológie na Gregoriánskej univerzite. Tam ukončil aj štúdium kánonického práva.
Kňaz a biskup
Keď Rimavská Sobota pripadla v dôsledku Trianonskej zmluvy Česko-Slovensku, Zoltán Meszlényi stratil majetok po svojej matke. Zároveň sa veľmi obmedzili aj kontakty s rodinou.
Zoltána Meszlényi pôsobil v Ostrihome ako arcibiskupský sekretár, takže v roku 1922 sprevádzal kardinála na konkláve. V tom roku dostal titul pápežského komorníka. Kardinála Černocha sprevádzal v roku 1926 aj na celosvetový Eucharistický kongres v Chicagu. Nasledujúci ostrihomský arcibiskup Jusztinián Serédi ho v roku 1931 vymenoval za kanonika.
Zoltán Meszlényi tiež organizoval maďarské hnutie Katolícka akcia v roku 1934, ako aj celosvetový Eucharistický kongres v Budapešti v roku 1938.
Zoltán Meszlényi mal chronické problémy so srdcom a štítnou žľazou. V období od 21. mája do 28. júna 1937 sa však vyliečil. V tom čase Apoštolská nunciatúra v Maďarsku oznámila kardinálovi Serédimu, že kardinál Domenico Tardini v Ríme oficiálne potvrdil nomináciu Zoltána Meszlényiho za titulárneho biskupa v Sinope a pomocného biskupa v Ostrihome. Biskupská vysviacka sa konala v ostrihomskej bazilike 28. októbra 1937 – na 22. výročie jeho kňazskej vysviacky. Vysviacke predsedal kardinál Jusztinián Serédi. Heslom nového biskupa bolo „fidenter ac fideliter“ (S dôverou a vernosťou). Ako biskup rozvinul širokú pastoračnú činnosť.
Väznenie a smrť
Po Serédiho smrti v roku 1945 sa novým hlavným ostrihomským biskupom stal József Mindszenty, ktorý poveril svojho pomocného biskupa Meszlényiho zriadením Katolíckej univerzity. K jej založeniu už však nedošlo kvôli silnejúcemu prenasledovaniu Katolíckej cirkvi komunistickou mocou. V tom čase bol zatknutý kardinál Mindszenty, ktorý bol verejným odporcom komunistickej moci. Keďže diecézu musel niekto viesť, dňa 17. júna 1950 kanonici ostrihomskej katedrály zvolili Zoltána Meszlényiho za kapitulárneho vikára (teda zástupcu), čo sa nepáčilo vtedajšej komunistickej moci.
Zoltán Meszlényi prevzal úrad za veľmi ťažkých okolností. Komunistické vedenie chcelo, aby Meszlényi odstúpil, čím by sa im uvoľnila cesta a do čela diecézy by nastúpil s režimom kolaburujúci Miklós Beresztóczy. Keďže sa tomu Meszlényi bránil, sotva 12 dní od kanonickej voľby, 29. júna 1950, bol na príkaz Mátyása Rákosiho, vedúceho komunistickej strany, zadržaný tajnou políciou. Oficiálne obvinenie proti jeho osobe bolo s najväčšou pravdepodobnosťou definované ako „protidemokratické správanie“. Od tejto chvíle ho už nikto nevidel na verejnosti.
Krátky čas bol zadržiavaný v budapeštianskej väznici a potom ho previezli do internačného tábora v Malej Turči. Tu bol oddelený od ostatných väzňov v miestnosti bez okien, kde mrazivé teploty v zime a horúčavy v lete trápili väzňov život. Okrem toho ho mučili taktiež hladovkou alebo musel chodiť po ostrých kameňoch. Biskup sa však nepoddal. Bol väznený a mučený počas ôsmych mesiacov, až do svojej smrti.
Verejné a oficiálne pojednávanie sa nikdy neuskutočnilo. Podľa svedectiev bol biskup dobitý na smrť. Zoltán Meszlényi zomrel 4. marca 1951. Bol pochovaný v neoznačenom hrobe na parcele č. 249, na Novom centrálnom cintoríne v Budapešti. Jeho smrť oznámili až po troch rokoch.
Po 15 rokoch, 22. júna 1966, exhumovali jeho telesné pozostatky bez účasti verejnosti a následne jeho popol pochovali v ostrihomskej bazilike. náhľad|[[Relikvia|Relikvie bl. Zoltána Meszlényiho v ostrihomskej bazilike]]
Blahorečenie
Jeho proces blahorečenia sa začal 10. marca 2004 z iniciatívy kardinál a Pétera Erdöa. Pápež Benedikt XVI. potvrdil dekrét o mučeníckej smrti Zoltána Meszlényiho 3. júla 2009. Vyhlásenie za blahoslaveného sa udialo 31. októbra 2009 v Ostrihome. Omši predsedal kardinál Péter Erdö. Samotný akt blahorečenia predniesol z poverenia pápeža Benedikta XVI. prefekt Kongregácie pre kauzy svätých Angelo Amato.
Katolícka cirkev si ho pripomína 4. marca, v deň jeho úmrtia.
CS Film
odkaz=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1e/CS_film_Logo.png/220px-CS_film_Logo.png|náhľad| Logo používané v rokoch 2017-2019 CS Film je slovenský televízny filmový kanál ktorý prevádzkuje spoločnosť Československá filmová spoločnosť, s.r.o Vysiela v čase od 6. do 24. hodiny. Stanica je zameraná len na Českú a Slovenskú filmovú tvorbu (oblasti bývalého Československa), predovšetkým na filmy natočené pred Nežnou revolúciou. Čerpá z filmových fondov Národného filmového archívu, Slovenského filmového ústavu, Bonton filmu, Krátkeho filmu Praha, Českej televízie, Slovenskej televízie a najmä po roku 1990 od súkromných filmových producentov. Stanica tiež podporuje nové filmové a televízne projekty a školskú a amatérsku filmovú tvorbu.
Od polnoci do 6. hodiny ráno vysiela na jeho programovej pozícii hororový kanál CS Horror. CS film patrí do slovenskej mediálnej skupiny JOJ.
Žízeň
Žízeň je debutový album českej skupiny Pražský výběr, vydané bolo v roku 1978 vo vydavateľstve Panton (katalógové číslo 8115 0053 ). Oproti hudobnému štýlu Pražského výberu z 80. rokov je Žízeň jazz rockové album s dvoma dlhými (sú označené ako „suity“) a dvoma kratšími inštrumentálnymi skladbami.
Na CD vyšiel album Žízeň po prvýkrát v rámci kompilačného dvojalbumu Habaděj v roku 1999.
Beugnon
Beugnon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michal Kovács
Ing. Michal Kovács, PhD. (* 4. marec 1986, Bratislava) je slovenský politik a manažér v oblasti vzdelávania. Nadácia Pontis ho zaradila na mapu sociálnych inovátorov Slovenska. Spoluzakladal a pôsobil vo vedení organizácií zameraných na vzdelávanie. V roku 2019 odišiel z komunikačného oddelenia v bratislavskej pobočke švajčiarskej korporácie Swiss Re a začal pracovať pre stranu ZA ĽUDÍ, ktorú založil bývalý slovenský prezident Andrej Kiska. V strane viedol tím pre školstvo a vzdelávanie. Od roku 2021 pôsobí ako výkonný riaditeľ medzinárodnej mimovládnej organizácie European Democracy Youth Network. Je ženatý a má dve deti.
Vzdelanie
Vyštudoval Fakultu medzinárodných vzťahov na Ekonomickej univerzite v Bratislave, neskôr získal titul PhD. na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Krátko tiež študoval v Kanade na Bow Valley College.
Pôsobenie vo vzdelávaní
V roku 2008 spolu s Martinom Bútorom a Petrom Rusiňákom založil na Ekonomickej univerzite Centrum severoamerických štúdií, ktoré bolo neskôr vyhlásené štúdiou Európskej komisie za medzinárodný príklad dobrej praxe v oblasti prepájania biznisu s akademickým prostredím. V roku 2012 sa podieľal na založení neziskovej organizácie LEAF, spolupracoval na založení strednej školy LEAF Academy a viedol program pre prilákanie Slovákov zo zahraničia. Vo februári 2020 zaradilo OECD tento program medzi najlepšiu zahraničnú a domácu prax, z ktorej sa môže Slovensko dlhodobo inšpirovať.
Podpora Zuzany Hlávkovej
V roku 2016 sa verejne zastal Zuzany Hlávkovej po tom, ako poukázala na pochybné praktiky Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí pri organizovaní predsedníctva Slovenska v Európskej rade. Prerušil spoluprácu s ministerstvom pri obsadzovaní pozícií v rezorte kandidátmi zo zahraničia.
Komunálna politika
V roku 2018 kandidoval v komunálnych voľbách za Team Vallo, stal sa poslancom miestneho zastupiteľstva v Karlovej Vsi. Je členom Miestnej rady a je podpredsedom Komisie školstva, kultúry a športu.
Práca v korporácii
V rokoch 2018 – 2019 pracoval vo vedení Swiss Re Bratislava ako manažér komunikácie.
Vstup do veľkej politiky
V septembri 2019 začal pracovať pre stranu ZA ĽUDÍ, ktorú založil Andrej Kiska. Viedol tím pre školstvo a vzdelávanie. Viedol tím pre školstvo a vzdelávanie. Program strany pre vzdelávanie získal v hodnotení týždenníka Trend 100%.
Crécy-Couvé
Crécy-Couvé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Michal Kovács
Práca v medzinárodnej organizácii
V roku 2021 sa stal výkonným riaditeľom medzinárodnej mimovládnej organizácie European Democracy Youth Network (EDYN), ktorá v tom istom roku otvorila svoje medzinárodné sídlo v Bratislave. EDYN podporuje mladých prodemokratických aktivistov, politikov a novinárov v 23 krajinách strednej, juhovýchodnej a východnej Európy naprieč etnickým, politickým, náboženským a ideologickým spektrom a pôsobí proti polarizácii vo verejnom priestore. Organizácia bola založená v roku 2018 v rámci spolupráce medzi Národným demokratickým inštitútom a Medzinárodným republikánskym inštitútom zo zdrojov Americkej agentúry pre medzinárodný rozvoj (USAID).
Crécy-Couvé
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.