cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luis Posada Carriles
Životopis
V novembri 2000 bol zadržaný s takmer 100 kg výbušnín v Paname a obvinený z pokusu o atentát na Fidela Castra, ktorý tam bol v tom čase na návšteve. Bol spolu s ďalšími troma komplicmi uznaný vinným, v auguste 2004 však dostal amnestiu od vtedy dosahujúcej prezidentky Mireyi Moscosovej. V r. 2005 odišiel do USA, kde požiadal o politický azyl. Zakrátko tam bol zatknutý pre nepovolený vstup na územie USA, neskôr však bol prepustený. USA nevyhovelo žiadostiam Kuby ani Venezuely o jeho vydanie a ani ho nepostavili pred súd pre jeho teroristické aktivity. Do apríla 2011 tam s ním prebiehal súdny proces iba pre jeho nepovolený vstup na územie USA a klamanie migračným úradom, pričom bol nakoniec od týchto obvinení oslobodený.
V roku 2013 mu diagnostikovali rakovinu hrdla. Zomrel 23. mája v Miramare v americkom štáte Florida.
Condom
Condom môže byť:
Slovenské národné AMF futsalové družstvo mužov
Slovenské národné futsalové AMF družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Slovensko v medzinárodných AMF futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Futsalovej asociácie Slovenska (FAS), do roku 2003 ho spravoval Slovenský zväz sálového futbalu. Vzniklo rozpadom česko-slovenského družstva v roku 1992. Jeho najväčším úspechom je zlatá medaila z európskeho šampionátu v roku 1995.
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvách sveta AMF sa slovenské družstvo predstavilo spolu 4-krát. Prvý raz to bolo na turnaji v roku 1994 v Argentíne, kde sa prebojovalo zo základnej skupiny do 2. fázy turnaja. V nej skončilo v skupine posledné a do vyraďovacej fázy sa neprebojovalo. O 3 roky neskôr skončilo v Mexiku po 3 zápasoch už v základnej skupine. V roku 2000 v Bolívii sa kvalifikovalo zo základnej skupiny do 2. fázy turnaja, v nej ale rovnako skončilo v skupine posledné a do play-off nepostúpilo. Na MS sa opäť vrátilo po 15-tich rokoch, keď sa kvalifikovalo z ME 2014. Skončilo však už v základnej skupine, keď dokázalo vyhrať iba nad 🇰🇬.
Na majstrovstvách Európy UEFS sa predstavilo spolu 5-krát. Prvýkrát v roku 1992 na turnaji v Portugalsku, kde obsadilo konečné 5. miesto. Najväčší úspech zaznamenalo na ďalších majstrovstvách Európy, ktoré sa konali v Maroku. Slovenské družstvo sa pod vedením trénerov Milana Kollára a Jána Janíka prebojovalo až do finále, v ktorom zvíťazilo nad domácim marockým družstvom a získalo zlaté medaily. Medailu bralo aj na ďalšom turnaji, ktorý sa konal na Slovensku, v Púchove, tentoraz bronzovú. V súboji o bronz zvíťazilo nad Bieloruskom. Na niekoľko rokov potom sálový futbal na Slovensku zanikol a národné družstvo sa rozpustilo. K zmene došlo až v roku 2012, keď sa obnovil sálový futbal (pod terajším názvom futsal) na Slovensku a založila sa národná asociácia. Tá poslala prihlášku do Európskej futsalovej únie a už v rovnakom roku mohli hráči novovzniknutého národného družstva reprezentovať Slovensko na 11. 11. ME v roku 2012. Turnaj sa konal v Bielorusku a družstvo na nich obsadilo konečnú 6. priečku. O 2 roky neskôr sa turnaj ME konal v susednom Česku. V štvrťfinálovom stretnutí prehralo Slovensko s Katalánskom až po predĺžení, následne však zvládlo stretnutia o 5. až 8. miesto a skončilo na 5. mieste.
Zostava
Zostava družstva na MS 2015 :
Egyptčina
Egyptčina môže byť:
Zoznam planétok 31001 – 31250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Kimčchi
náhľad|Kimčchi
Kimčchi (po kórejsky 김치) je tradičné kórejské národné jedlo pripravené z fermentovanej (kvasenej) sezónnej zeleniny a ďalších prísad. Kimčhi je populárne aj v Japonsku.
História
Pôvod jedla siaha do dávnych čias. Prvé písomné zmienky o kimčhi môžeme nájsť v čínskej poézii Ši-kjung, ktorej vek sa odhaduje na 2 600 až 3 000 rokov. V tom čase sa kimčhi nazývalo „dži“. Prvé podoby dnešného kimčhi obsahovali výlučne len čerstvú zeleninu a soľ. Až v 12. storočí sa začali pridávať rôzne ďalšie prísady, ktoré výrazne zmenili doposiaľ tradičnú chuť a farbu jedla.
V súčasnosti sú červené čili papričky základom kimčhi. Zaujímavým faktom je, že Kórea nepoznala tento druh zeleniny do začiatku 17. storočia.
Suroviny
Hlavnou súčasťou prípravy kimčhi sú čínska kapusta, japonské biele reďkovky, uhorky, korenie a soľ. Korenie predstavuje spravidla mleté červené čili papričky, zelenú cibuľu, cesnak, ďumbier a nakladanú rybaciu omáčku. Takto vytvorená zmes sa týždne až mesiace nakladá a necháva sa kvasiť.
Rôzne druhy
thumb|Tongčhimi Kimčhi sa delí na dva základné druhy podľa ročného obdobia. Zimné kimčhi, nazývané kimdžang kimčhi, ktoré sa pripravuje koncom leta vo veľkom množstve na zimu, ako zdroj zeleniny pre toto obdobie vegetačného pokoja. Medzi tento druh patria kimčhi z čínskej kapusty, zabalené kimčhi a kimčhi s reďkovkami. Najznámejším druhom kimčhi, ktorý sa pripravuje v zimnom období, je Tongčhimi (동치미). Druhým typom je tzv. sezónne kimčhi alebo bežné kimčhi. Príprava týchto kimčhi je jednoduchšia, pretože sa nevyžaduje tak dlhá doba procesu fermentácie ako pri zimnom kimčhi. Doba prípravy zvyčajne trvá len niekoľko dní. Tieto kimčhi sa pripravujú podľa toho, aká zelenina je v danom ročnom období dostupná. Zo sezónnych kimčhi sú najznámejšie jarné zelené, letné reďkovkové, jesenné kimčhi z čínskej kapusty a kimčhi s plnenými uhorkami.
Aj v jednotlivých kórejských provinciách a mestách sa stretneme s odlišnými druhmi kimčhi. V súčasnosti eviduje Múzeum kimčhi (김치박물관), ktoré sa nachádza v Soule, až 187 rôznych druhov a variácií kimčhi.
Účinky
Kimčhi nie je len forma konzervácie čerstvej zeleniny. Je to plnohodnotná súčasť kórejského jedálneho lístka, a to vďaka enzýmom a organizmu prospešným baktériám, ktoré sa množia pri procese fermetáce. Kimčhi je tiež zdroj vitamínov a minerálov, prostriedok k udržaniu zdravého tráviaceho systému. Stimuluje chuť k jedlu a celkovú vitalitu organizmu.
Le Pallet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kaunaská priehrada
náhľad|left|Mapa Kaunaskej priehrady náhľad|Kaunas Yacht Club na Kaunaskej priehrade Kaunaská priehrada (litovsky: Kauno marios) je priehrada na rieke Nemunas v Litve, medzi mestami Kaunas a Rumšiškės.
Jazero bolo vybudované v roku 1959 a jeho rozloha je 63,5 km², čo je asi 0,1 % vodnej plochy územia Litvy. Na jazere vybudovali vodnú elektráreň. Hneď vedľa nej (na polostrove) sa nachádza najstarší litovský kláštor zo 17. storočia – Pažaislio vinuolinas – ktorý je ukážkou talianskej barokovej architektúry vo východnej Európe. Je súčasťou Kaunasského zátokového parku (litovsky: Kauno marių regioninis parkas), ktorý tu obyvatelia zriadili v roku 1992.
La Fresnaie-Fayel
La Fresnaie-Fayel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lias
Lias môže byť:
Boj o život
Boj o život je pôsobenie organizmov proti tým faktorom neživej prírody a živej prirody, ktoré sú nevýhodné na ich život a rozmnožovanie.
Ako dôsledok boja o život prežívajú a zanechávajú po sebe najpočetnejšie a najživotaschopnejšie potomstvo tie jedince, ktoré sa najlepšie prispôsobujú okolitým podmienkam. Boj o život je jedna z foriem vzájomných vzťahov medzi organizmami v rámci jedného druhu a medzi predstaviteľmi rozličných druhov, je to faktor evolúcie rastlín a živočíchov. Z aplikácie koncepcie boja o život pri výklade spoločnosti vychádza sociáldarvinizmus.
Lucius Cornelius Cinna (konzul 87 – 84 pred Kr.)
Lucius Cornelius Cinna († 84) bol v rokoch 87 – 84 pred Kr. štvornásobný konzul Rímskej ríše, najprv stúpenec Gaia Maria, s ktorým bol konzulom (prvým). Cinna bol aj známy odporca diktátora Sullu. Jeho mladšia dcéra, Cinnilla, bola prvou ženou Julia Caesara a zomrela mladá po pôrode jeho jediného legitímneho dieťaťa.
Boj o investitúru
Nemecký cisár Oto I. odovzdal duchovným kniežatám kráľovskú súdnu právomoc, vyberanie daní a poskytol im územie, takže boli imúnni pred zásahmi štátnych úradníkov. Oto I. si zaistil vplyv na cirkev tým, že vymenoval biskupov a opátov, prijímal ich lénne služby odovzdaním biskupskej palice, neskoršie prsteňa.
V tejto praxi pokračovali aj ďalší panovníci, čo nakoniec vyústilo do sporu. Cisári Henrich IV. a Henrich V. sa snažili udržať si právo investitúry (vymenovať biskupov a dohľad nad voľbou pápeža). Rím roku 1059 zakázal obsadzovanie cirkevných úradníkov laikmi a vymenovanie biskupov nemeckým kráľom. Clunyjské reformné hnutie podporovalo tento cieľ a odsudzovalo udeľovanie cirkevných úradov laikom. Spor o investitúru prepukol za pontifikáciu pápeža Gregora VII., ktorý roku 1075 vyhlásil primát duchovnej moci nad svetskou a postavil sa za nezávislú (kanonickú) voľbu biskupov. Vo svojom Dictatu papae sformuloval pre nemeckého cisára rad požiadaviek, medzi ktorými nechýbalo ani právo na dosadzovanie a odvolávanie panovníkov. Tohto práva sa mal vzdať aj Henrich IV.
Spor bol dočasne prerušený zmierením v Canosse (1077). Cisárske vojská síce v roku 1084 obsadili Taliansko a Rím, ale v roku 1122 bol Henrich V. nútený uzavrieť s pápežskou kúriou kompromis - tzv. Wormský konkordát z roku 1122, v ktorom akt biskupskej voľby bol rozdelený na časť svetskú a cirkevnú.
Niozelles
Niozelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Niozelles má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Niozelles má 237 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Sadalsuud
Sadalsuud alebo Beta Aquarii (β Aqr/β Aquarii) je hviezda v súhvezdí Vodnár.
Blanko
Blanko môže byť:
La Fresnaye-au-Sauvage
La Fresnaye-au-Sauvage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bejzbal na Bolivarianských hrách 2013
Bejzbal na Bolivarianských hrách 2013 bol bejzbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Bolivarianských hier 2013, ktorý sa konal v mestách Trujillo a Callao, v Peru od 17. do 24. novembra 2013, za účasti 6 mužských tímov. Bejzbalový turnaj sa na hrách organizoval trinástykrát. Všetky zápasy sa hrali na 2 štadiónoch: Videna a Villa Regional del Callao. Víťazom sa stali bejzbalisti Panamy, ktorí vyhrali vo všetkých stretnutiach.
Sadalmelik
Sadalmelik, Sadalmelek alebo Alfa Aquarii (α Aqr / α Aquarii) je hviezda v súhvezdí Vodnár. Tento názov vznikol z pôvodného Sadal Melik, čo znamená „šťastná hviezda kráľa“. Sadalmelik je nadobor zo svietivosťou 10 000-krát väčšou, ako svietivosť Slnka (podľa starších zdrojov iba 6 000). Na oblohe sa však nejaví ako nijako mimoriadne jasný, pretože sa naň dívame zo vzdialenosti 1 100 svetelných rokov. Dnes pozorované lúče opúšťali povrch hviezdy v čase Veľkomoravskej ríše. To znamená, že pozorovateľ vybavený dostatočne výkonným ďalekohľadom by v súčasnosti z blízkosti tejto hviezdy videl, ako Zem vyzerala v čase, keď na naše územie zavítali Cyril a Metod.
SU-100
SU-100 bol sovietsky stíhač tankov vyvinutý a používaný počas bojov v druhej svetovej vojne. Stroje boli používané viacerými armádami spojencov Sovietskeho zväzu v povojnovom období.
Vývoj
V bitke pri Kursku nasadila nemecká armáda do bojov svoj nový tank Panther, s ktorým si vtedajšie sovietske tanky nevedeli poradiť. Kvôli tomu sa začali sovietske tanky T-34 osadzovať novým kanónom kalibru 85 mm. Pôvodne používané samohybné delá SU-85 kvôli tomuto prezbrojeniu sovietskych stredných tankov stratili na bojisku zmysel. Konštruktéri preto začali pracovať na vývoji prototypu nového vozidla. Po jeho skonštruovaní však zistili, že kanón S-34, ktorý mal byť do vozidla namontovaný, bol príliš veľký. Jeho veľkosť spôsobovala problémy s mierením a takisto zaberal v kabíne príliš veľa miesta, čo spôsobovalo posádke značné problémy s vchádzaním do vozidla a vykonávaním činností spojených s jeho prevádzkou. Sovieti sa teda rozhodli vyvinúť nové delo kalibru 100 mm, ktoré by odstránilo problémy svojho predchodcu. Odpoveďou sovietskych technikov bolo delo D-10S, ktoré vzniklo úpravou námorného kanónu B-34.
Podobne ako jeho predchodca SU-85, bolo samohybné delo SU-100 postavené na podvozku zo stredného tanku T-34. Konštrukčne vychádzalo zo SU-85, na ktoré sa už na prvý pohľad výrazne podobá. Do konštrukcie SU-100 však sovietski konštruktéri zapracovali rôzne zmeny a vylepšenia oproti svojmu predchodcovi. Hlavnou zmenou bola veliteľská vežička, ktorá sa nachádzala na pravej strane kabíny. Po svojom obvode mala priezory, ktoré zabezpečovali veliteľovi vďaka rozsahu 360 stupňov výhľad na celé bojisko. Ďalšou zmenou oproti SU-85 bola hrúbka čelného panciera, ktorá sa zväčšila z pôvodných 45 mm na 75 mm. Hrúbka tohto panciera spolu s jeho značným sklopením zabezpečila SU-100 skvelú ochranu proti nepriateľským strelám. Do SU-100 boli namontované dva ventilátory, na rozdiel od jedného v SU-85, ktoré zlepšili odvetrávanie vnútra vozidla a umožnili tak vojakom operovať v priaznivejších podmienkach. SU-100 nieslo 33 kusov munície do kanónu. Z toho 18 protipancierových a 15 protipechotných (explozívnych) nábojov. Problémy s doľaďovaním nového dela D-10S mali za následok, že po ukončení výroby SU-85 ešte neboli sovietske závody schopné produkovať nové samohybné delo. Preto nové, vylepšené samohybné delo osadzovali zbraňou zo svojho predchodcu – 85 mm kanónom D-5S. Tieto samohybné delá potom niesli označenie SU-85M. V decembri 1944 sa však naplno začala výroba plne funkčných a vynovených samohybných diel pre SU-100.
Nasadenie
SU-100 sa vo veľkom používalo v poslednom roku druhej svetovej vojny. Prvým víťazstvom, na ktorom sa tieto samohybné delá vo veľkom podieľali bolo víťazstvo nad nemeckou armádou v Maďarsku pri Balatone v marci 1945. Ani po vojne však výroba neprestala a sovietska armáda tieto vozidlá ďalej využívala. Okrem sovietskej armády boli SU-100 používané aj mnohými sovietskymi spojencami, napríklad krajinami Varšavskej zmluvy, či mnohými inými. Výroba SU-100 skončila v Sovietskom zväze v roku 1947, no v Československu pokračovala ešte počas 50. rokov 20. storočia.
Le Pellerin (obec)
Le Pellerin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Basketbalová extraliga mužov 2013/14
Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2013/14 bol 22. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenskou basketbalovou asociáciou (SBA). V extralige bolo v tejto sezóne opäť iba 9 družstiev, pretože sa víťaz 1. ligyMBK Karlovka Bratislava, do extraligy neprihlásil. Titul obhájil BK Inter Incheba Bratislava, pričom posledné dva finálové zápasy play-off vyhral kontumačne, bez odohrania samotných zápasov.
Systém súťaže
Po odohraní základnej časti dvakrát doma a vonku postúpilo najlepších 8 družstiev do play-off. Všetky zápasy play-off sa hrali na 4 víťazné zápasy. Zo súťaže kvôli nepárnemu počtu družstiev v tejto sezóne nikto nevypadol.
Play-off o 3. miesto
(na odvetu)
Finále
Pozn: 3. finálový zápas skončil kontumáciou Prievidze za atak na rozhodcu. 4. finálý zápas Prievidza na protest odmietla odohrať a zápas bol rovnako kontumovaný pre Inter Bratislava.
Rudeboy (Sigma)
„Rudeboy“ je skladba britskej drum and bassovej dvojice Sigma s vokálmi od britského speváka/MC Doctor. skladba bola vydaná v Spojenom kráľovstve dňa 15. decembra 2013 na digitálne stiahnutie. V britskom rebríčku UK Singles Chart dosiahla 56. miesto a v rebríčku UK Dance Chart dosiahla 12. miesto.
Hudobné video
Hudobné video k skladbe „Rudeboy“ bolo prvýkrát zvetrejnené na portáli YouTube dňa 23. októbra 2013 s celkovou dĺžkou 4 minúty a 22 sekúnd.
Emil Páleš
Život a dielo
Vyštudoval kybernetiku, vyučoval počítačovú lingvistiku na Katedre umelej inteligencie Matematicko-fyzikálnej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 19891994 viedol výskumný grant Počítačový model slovenčiny na Jazykovednom ústave Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied. Výsledkom bol prvý počítačový model slovanského jazyka, ktorý modeloval jazyk ako celok a bol reálne implementovaný. V roku 1993 založil nadáciu (neskôr neziskovú organizáciu) Sophia venovanú integrálnym štúdiám. V rokoch 19941999 redigoval rovnomenný časopis Sophia s podtitulom Štvrťročník pre uvedenie duchovných hodnôt do života.
Emil Páleš publikuje a prednáša doma aj v zahraničí. V roku 2004 získal (spolu s profesorom Miroslavom Mikuleckým) cenu Zdeňka Kleina za najlepšiu transdisciplinárnu prácu v oblasti etológie človeka, ktorú udeľuje Karlova univerzita a Spoločnosť integrálnych vied. V tom istom roku založil Školu angelológie. Od roku 2009 sa pravidelne zúčastňuje Českej konferencie, na jeseň 2011 viedol cyklus prednášok na Západočeskej univerzite v Plzni a v roku 2013 vyučoval na Univerzite Palackého v Olomouci. Niekoľkokrát bol hosťom diskusných relácií a komentátorom dokumentárnych filmov Slovenskej televízie. Od roku 2013 je pravidelným hosťom relácie Ariadnina niť v internetovom rádiu Slobodný vysielač.
Angelológia dejín
Výsledky Pálešovho bádania vychádzajú postupne vo viaczväzkovej monografii ''Angelológia dejín. Synchronicita a periodicita v dejinách.'' V roku 2004 vyšiel prvý zväzok doplneného druhého vydania v češtine, v roku 2012 druhý zväzok, na treťom zväzku sa pracuje. Zhrnutie niektorých myšlienok v kocke vyšlo pod názvom ''Sedem archanjelov. Rytmy inšpirácie v dejinách kultúry a prírody'' v slovenčine, češtine, angličtine, nemčine a pripravuje sa vydanie v ruštine.
Pálešov výskum prichádza k záveru, že staroveká náuka o anjeloch nebola čírou fantáziou, ale predvedeckou formou poznania, ktoré malo svoj reálny predmet. Angelológia bola podľa neho epistemológiou staroveku. Popisovala vlny intuícií a inšpirácií v kolektívnom podvedomí ľudstva a cyklické zákonitosti ich striedania. Navonok sa prejavujú striedaním kultúrnych epoch, estetického cítenia, náboženských kultov, filozofických intuícií, vedeckých paradigiem a politického usporiadania. Tieto intuície sú intersubjektívne prežívané ako psychologická realita. Či sú zapríčinené duchovnými bytosťami alebo nejakým hmotným faktorom, zostáva otvorené a je potrebné skúmať obe hypotézy.
Odborná komunita zatial nedospela ku konsenzu ohľadom hlavnej hypotézy z Angelológie dejín. Rad predikcií a retrodikcií z nej plynúcich však bol podľa Páleša potvrdený nezávislými expertmi vrátane oponentov angelológie.
Kritika
V roku 2008 udelil Český klub skeptikov SISYFOS Pálešovi bronzový Bludný balvan v kategórii jednotlivcov za údajný „objev andělů“. Páleš však netvrdí, že má vedecký dôkaz existencie nejakých nadprirodzených bytostí, ale len identifikuje reálny empiricko-psychologický obsah starovekého pojmu "archanjel".
Falcarius
Opis
thumb|left|Lebka Falcaria Tento maniraptor, merajúci 3 až 4 m na dĺžku a 1 m na výšku disponoval mimoriadne predĺženým krkom, malou hlavou, štíhlym telom a dlhým chvostom. Na silne vyvinutých a dlhých predných a zadných končatinách mal 10 až 13 cm dlhé pazúry. V prednej časti čeľustí mal zuby v tvare listov. Predpokladá sa, že bol všežravec a živil sa najmä malými zvieratami (jašterice) a rastlinami.
Noyers-sur-Jabron
Noyers-sur-Jabron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Noyers-sur-Jabron má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Noyers-sur-Jabron má 431 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Enlli
náhľad|Enlli Enlli je ostrov ležiaci 3,1 kilometra od polostrova Llŷn v grófstve Gwynedd v severnom Walese.
Ostrov je 1 kilometer široký a 1,6 kilometra dlhý. Na severozápadnej strane strmo stúpa od mora do výšky 167 metrov na Mynydd Enlli. Západná časť je naopak veľmi nízka a nachádza sa tu obrábateľná pôda. Na juhu sa nachádza šija, ktorá ostrov spája s polostrovom. Od roku 1974 ostrov patrí k obci Aberdaron. Jeho plochá činí približne 206 hektárov a ide o štvrtý najväčší waleský ostrov.
Ostrov bol významným náboženským miestom od čias, kedy tu v roku 516 postavil svätý Cadfan kláštor. V stredoveku išlo o významné pútnické miesto a počnúc rokom 1212 tu bola pravidelne usporiadaná púť augustiniských kanonikov. V roku 1537 bol kláštor zrušený a jeho budovy Henrichom VIII. zbúrané. Ostrov však naďalej zostal pútnickým miestom. Ostrov je známy pre svoje zastúpenie divej zveri a drsnej scenérie. V roku 1953 tu bolo založené observatórium pre pozorovanie vtáctva a to predovšetkým kvôli svojej polohe, ktorá sa nachádza na dôležitej migračnej trase vtáctva. Európskemu významu sa ostrovu dostalo vďaka hniezdiskám vtákov Puffinus puffinus a Pyrrhocorax a rovnako aj pre biotopy vzácnych rastlín.
Nebo
Nebo môže byť:
Petržalka City
right|thumb|Petržalka City
Petržalka City je názov projektu polyfunkčného súboru bytov, obchodov, služieb, administratívnych priestorov, hotela, športových, kultúrnych a rekreačných zariadení, ako aj zelene, ktorý sa realizoval v centre bratislavskej mestskej časti Petržalka.
Prvá etapa realizácie sa mala začať v roku 2008 a skončiť v roku 2010 a mala sa nachádzať na pozemku medzi Rusovskou cestou, Hálovou ulicou a Chorvátskym ramenom. Druhá etapa mala prebiehať v rokoch 2009-2013 a je lokalizovaná medzi Chorvátskym ramenom, Rusovskou a Romanovou a plánovaným Centrom mestskej časti Petržalka.
Skutočná výstavba prvej etapy sa začala až v júli 2011 a ukončená má byť v máji 2013.
1. december
Narodenia
thumb|upright|[[Miroslav Kusý (* 1931)]] thumb|upright|[[Woody Allen (* 1935)]] thumb|upright|[[Bette Midlerová (* 1945)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[David Ben Gurion († 1973)]]
La Genevraie
La Genevraie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karen Horneyová
Karen Horneyová (* 16. september, 1885, Eilbek, Nemecko – † 4. december, 1952, New York, USA) bola nemecko-americká psychiatrička a psychoanalytička.
Giacomo Puccini
Giacomo Antonio Domenico Michele Secondo Maria Puccini (* 22. december 1858, Lucca, Taliansko – † 29. november 1924, Brusel, Belgicko) bol taliansky hudobný skladateľ. Bol nasledovníkom Giuseppeho Verdiho. Vo svojich operách však používal nemecké aj talianske hudobné techniky. Bol tiež priateľom Franza Lehára, a obaja skladatelia na seba vzájomne vplývali.
Karen Horneyová
Životopis
Manželstvo Kareniných rodičov sa po pretrvávajúcich nezhodách definitívne rozpadlo v roku 1904. Po gymnáziu Karen nastúpila v roku 1907 vo Freiburgu na lekársku fakultu. Karen často utekala k večnému „zamilovávaniu sa“. Po niekoľkých nevydarených vzťahoch na strednej škole nadviazala nový vzťah so spolužiakom medicíny Louisom Grotom. Medzitým si Karen začala aj s Grotovým priateľom Oskarom Horneyom, ktorý študoval politickú ekonómiu. V roku 1909 sa zosobášili.
Giacomo Puccini
Životopis
Na mladého Giacoma Pucciniho urobilo veľký dojem predstavenie opery G. Verdiho Aida, ktorú videl na predstavení v Pise. V roku 1880 získal štipendium na konzervatóriu v Miláne. Kompozícii ho učil Amilcare Ponchielli.
Karen Horneyová
Životopis
Karen zároveň študovala na berlínskej neuropsychiatrickej klinke. Tu sa zoznámila s Karlom Abrahamom, ktorý bol prvý uznávaný berlínsky psychonalytik a k nemu nastúpila kvôli pretrvávajúcim depresiám a sexuálnym problémom. V roku 1910 zomrel Karenin otec. I keď sa po smrti otca Karenine depresie ešte viac prehĺbili, psychoanalýzu u Abrahama ukončila. Karen sa nepovažovala za krásnu (i keď bola považovaná za veľmi peknú ženu) a snažila sa, ako hovorievala, „upútať svojou inteligenciou“. V roku 1911 zomrela jej matka Sonni a mesiac nato sa jej narodila prvá dcéra Brigitte. V roku 1913 sa jej narodila druhá dcéra Marianne a v roku 1916 dcéra Renate.
Giacomo Puccini
Životopis
Prvú operu Le Villi skomponoval v roku 1884 a mal s ňou slušný úspech. V roku 1889 sa mu však s operou Edgar nepodarilo tento úspech zopakovať. Najväčšie úspechy dosiahol svojimi ďalšími operami Manon Lescaut (1895), Bohéma (1896), ale hlavne operou Tosca (1900). Opera Madama Butterfly bola na svojej premiére vo februári roku 1904 neúspešná. Slávu dosiahla až po jej prepracovaní a opätovnom uvedení 28. mája toho istého roku. Operu Turandot Puccini nedokončil. Dokončil ju Franco Alfano a premiéru mala dva roky po Pucciniho smrti v roku 1926.
Karen Horneyová
Životopis
V roku 1920 vznikla v Berlíne 1. psychoanalytická klinika a v tom istom roku 1. psychoanalytický inštitút, kde sa Karen stala prvou členkou - ženou. Horneyová napísala 5 kníh. Medzi jej najvýznamnejšie prínosy do oblasti psychoanalýzy patrí polemika s Freudovým pojmom závisť penisu, prirodzená identifikácia dcéry s matkou, odmietanie biologicky determinovaného ženského masochizmu, autoanalýza, psychologické dôsledky nerovnoprávnosti pohlavia. Medzi ďalšie názory patrí i to, že muži ženám závidia materstvo. Vo svojich neskorších publikáciách stále viac zdôrazňuje veľký spoločenský tlak, ktorý je vyvíjaný na rodičov a ako negatívne ovplyvňuje individualitu detí. Na základe toho potom vypracovala tzv. model interpersonálnych štýlov a zaviedla pojem bazálna úzkosť. Ovplyvnila mnoho psychoanalytikov a psychiatrov i mnohé feministické hnutia.
Karen Horneyová zomrela 4. decembra 1952 v New Yorku na rakovinu.
Peter Falk
Peter Falk (* 16. september 1927, New York, USA – † 23. jún 2011, Beverly Hills, Kalifornia) bol americký herec židovského pôvodu.
Preslávil sa účinkovaním v televíznom seriáli Columbo. Za túto úlohu získal Zlatý glóbus a päť cien Emmy.
Životopis
Ako trojročný prišiel kvôli malígnemu tumoru o pravé oko a dostal sklenené oko. Päť rokov po skončení hereckej školy, v roku 1960, bol nominovaný na Oscara za rolu vraha vo filme Murder, Inc.. Druhú nomináciu získal o rok neskôr za vedľajšiu rolu vo filme Pocketful of Miracles.
Desaťkrát bol nominovaný na cenu Emmy za rolu poručíka Columba, z toho päťkrát vyhral; za túto úlohu bol nominovaný deväťkrát na Zlatý glóbus, ktorý vyhral v roku 1973. Ohromná popularita seriálu mu zaistila pevnejšie postavenie v Hollywoode a výber ambicióznejších rolí. Na svojom konte má spoluprácu s renomovanými tvorcami: s Johnom Cassavetesom napríklad natočil film Husbands (1970). Objavil sa aj vo filmoch Wima Wendersa Nebo nad Berlínom (1987) a In weiter Ferne, so nah! (1993).
Bol dvakrát ženatý: jeho prvou manželkou bola Alice Mayo v rokoch 1960 – 1976 a po rozvode sa v roku 1977 oženil so Sherou Danese. Jeho dcéra 15. decembra 2008 oznámila, že otec trpí Alzheimerovou chorobou a demenciou. Začiatkom roku 2009 sa sporili o majetok jeho dcéra z prvého manželstva a druhá manželka.
Zomrel 23. júna 2011 vo svojom dome v Beverly Hills. Bezprostredná príčina smrti nie je známa, pretože ju rodina nechcela oznámiť.
Urán (planéta)
Urán je siedma planéta od Slnka, tretia najväčšia a štvrtá najhmotnejšia planéta v slnečnej sústave. Patrí medzi plynné obry a spolu s Neptúnom aj medzi tzv. ľadové obry. Meno má po gréckom bohovi nebies Uránovi, čo je ojedinelé – ostatné planéty sú pomenované po rímskych bohoch. Symbolom planéty Urán je znak (používaný v astronómii) alebo  (používaný v astrológii). Je to najbližšia planéta k Zemi, ktorá nebola ľuďom známa už od staroveku. Aj napriek tomu, že Urán je možné za priaznivých podmienok pozorovať voľným okom na nočnej oblohe, antickí astronómovia ho kvôli pomalej rýchlosti a nízkej jasnosti nepovažovali za planétu, ale za hviezdu. Objav Urána ohlásil William Herschel 13. marca 1781, čím prvýkrát v modernej dobe posunul známe hranice slnečnej sústavy.
Chemickým zložením sa Urán podobá Neptúnu. Obe planéty majú rozdielne celkové zastúpenie prvkov oproti Jupiteru či Saturnu. Urán má podobné zloženie atmosféry ako Jupiter či Saturn. Tvoria ju prevažne plynné formy vodíka a hélia, ale obsahuje aj výrazný podiel vody, amoniaku a metánu so stopami ďalších uhľovodíkov. Atmosféra Uránu je najchladnejšou v slnečnej sústave, minimálne teploty sa pohybujú okolo 49 K. Jej štruktúra je vrstevnatá: v najnižších poschodiach sa nachádzajú mraky vody, vo vrchných poschodiach mraky tvorené hlavne metánom. Vnútro planéty je pravdepodobne zložené predovšetkým z ľadu a kamenia.
Planétu skúmala zblízka iba sonda Voyager 2, ktorá okolo nej preletela v roku 1986. Sonda nespozorovala v atmosfére planéty žiadne väčšie množstvo mračien a búrkových systémov, ktoré sú typické pre iné plynné obry. Pozemské pozorovania priniesli náznaky sezónnych zmien počasia, s čím súvisia aj vetry vanúce v atmosfére. Tie môžu dosahovať rýchlosť až /h.
Fyzikálne a chemické vlastnosti
Urán je približne 14,5-krát hmotnejší ako Zem, takže je najľahší zo všetkých plynných obrov. Jeho hustota je 1,27 g/cm³, čo je druhá najmenšia hodnota z planét v slnečnej sústave po Saturne. Priemer planéty je o málo väčší než priemer Neptúna a je približne 4-krát väčší ako priemer Zeme, ale Urán je ľahší ako menší Neptún. náhľad|vľavo|Porovnanie veľkostí Zeme a Urána
Jupiter a Saturn sú zložené takmer výhradne z vodíka. Urán na rozdiel od nich obsahuje len 83 % vodíka, ďalej 15 % hélia a stopové množstvá metánu a ďalších látok. Jadrá Urána a Neptúna sa v mnohých smeroch podobajú jadrám Jupitera a Saturna, nemajú však masívnu obálku z tekutého kovového vodíka. Zdá sa, že Urán nemá výrazne diferencované kamenné jadro ako Jupiter a Saturn, ale jeho materiál je viac-menej rovnomerne rozložený. Uránova modrozelená farba je spôsobená absorpciou červeného svetla jeho metánovou atmosférou.
Pomerne rýchla rotácia planéty je príčinou jej zreteľného sploštenia na póloch. Pre opis planéty sa preto používa rotačný elipsoid, u ktorého je povrch umelo definovaný ako miesto, kde sa atmosférický tlak rovná 1 baru. Ako rovníkový polomer sa udáva hodnota  ±, a polárny polomer je  ±. Takto definovaný povrch planéty sa používa ako nulová nadmorská výška.
Dráha a rotácia
Urán obieha Slnko v strednej vzdialenosti. Planéta sa približuje k Slnku najviac na a vzďaľuje na. Okolo Slnka obehne raz za 84,07 rokov a okolo svojej osi sa otočí za 17 hodín a 14 minút.
Odklon osi
Jedným z najvýraznejších znakov Urána je sklon rovníka k rovine jeho dráhy o 97,86°, takže planéta rotuje retrográdne (spätne). Rovina obehu Urána je k rovine ekliptiky sklonená len pod uhlom 0,769 86°, preto rotačná os leží takmer v rovine ekliptiky. V dôsledku toho svieti Slnko počas Uránovho roka striedavo na severný a južný pól. Deň na póle trvá 42 rokov a nasleduje po ňom 42 rokov dlhá noc. Iba na dvoch miestach obežnej dráhy, keď je planéta natočená rovníkom k Slnku, Slnko vychádza a zapadá obdobne ako na Zemi. Prstence spoločne s mesiacmi obiehajú v rovine Uránovho rovníka, takže sa celá Uránova sústava v podstate okolo Slnka „valí“. náhľad|Posledná snímka Urána, ktorú vytvorila sonda Voyager 2. Zo Zeme nikdy nie je možné vidieť Urán ako kosáčik. V čase preletu Voyagera 2 bol Uránov južný pól nasmerovaný takmer presne k Slnku. Samotné označenie tohto pólu je predmetom diskusií. O Uráne možno povedať, že buď má odklon osi rotácie o niečo málo viac ako 90°, alebo že má odklon osi rotácie o niečo málo menej než 90° a rotuje v spätnom smere. Tieto dva opisy presne zodpovedajú skutočnému správaniu planéty; výsledkom odlišných definícií je len určenie, ktorý pól je severný a ktorý južný. Keďže rotačná os nie je presne rovnobežná s rovinou ekliptiky, nachádza sa jeden pól nad rovinou a druhý pod rovinou podobne ako pozemské póly. Vzhľadom na medzinárodnú dohodu sa využíva označenie severný pól pre ten, ktorý sa nachádza nad rovinou ekliptiky bez ohľadu na smer, ktorým sa planéta otáča.
Možným vysvetlením takejto nezvyčajnej orientácie rotačnej osi je teória kolízie Urána s veľkou protoplanétou, ktorá by mohla vysvetliť tiež stratu vnútorného tepla. Simulácie ju však nepotvrdzujú, pretože osi jeho mesiacov nie sú odklonené. Z tohto dôvodu sa uvažuje aj o vplyve hustej atmosféry, ktorá kvôli sklonu osi rotácie cirkuluje zvláštnym spôsobom. Ďalšou možnosťou vysvetlenia je dočasná prítomnosť veľkého mesiaca. Ak by podľa vykonaných simulácií mal Urán v minulosti mesiac s 1 % svojej hmotnosti (teda teleso porovnateľné s veľkosťou planéty Mars), mohol by po 2 miliónoch rokoch skloniť rotačnú os planéty na súčasnú úroveň.
Podľa štúdie z Durham University publikovanej v 2018 do Uránu skutočne narazil objekt vo veľkosti približne dvojnásobku Zeme. Tento náraz vysvetľuje odklon od osi aj extrémne nízke teploty na okraji atmosféry.
Je zrejmé, že Uránov extrémny odklon osi spôsobuje aj radikálne sezónne výkyvy počasia. Počas preletu Voyagera 2 bol pásový vzor atmosféry Urána veľmi jemný a pokojný. Pozorovanie Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu vo chvíli, keď Slnko osvetľovalo Uránov rovník (presne nad Uránovým rovníkom bolo Slnko v roku 2007), zase ukazovalo oveľa zreteľnejšie pásovanie.
Vznik a vývoj planéty
Predpokladá sa, že Urán spolu s ostatnými plynnými obrami vznikol z protoplanetárneho disku pred 4,6 až 4,7 miliardami rokov. Existujú dve hlavné teórie, ako mohli veľké plynné planéty vzniknúť a sformovať sa do súčasnej podoby: teória akrécie a teória gravitačného kolapsu.
Teória akrécie predpokladá, že sa v protoplanetárnom disku postupne zlepovali drobné prachové častice, čím začali vznikať väčšie častice a následne balvany. Neustálymi zrážkami častice rástli, až vznikli telesá s veľkosťou niekoľko tisíc kilometrov. Tieto veľké železokamenité telesá začali vplyvom veľkej gravitácie strhávať do svojho okolia plyn a prach, ktorý sa postupne nabaľoval na pevné jadro, až planéta dorástla do dnešnej veľkosti.
Na druhej strane, teória gravitačného kolapsu predpokladá, že veľké planéty nevznikali postupným zlepovaním drobných častíc, ale pomerne rýchlym zmrštením z nahusteného zhluku v zárodočnom disku podobným spôsobom, ktorý je známy pri vzniku hviezd. Podľa teórie niekoľkých gravitačných kolapsov, ktorej autorom je Alan Boss z Carnegie Institution of Washington, bol vznik plynných obrov krátky.
Je pravdepodobné, že Urán nevznikol na súčasnom mieste, pretože v tejto vzdialenosti od Slnka zrejme nebolo v čase formovania planét dostatočné množstvo zárodočného materiálu. Jeho zrod (či akréciou alebo gravitačným kolapsom) preto prebehol na miestach bližších k Slnku a Urán potom postupne migroval na svoju súčasnú polohu.
Magnetické pole
náhľad|upright=1.6|left|Magnetické pole Urána zaznamenané sondou Voyager 2 v roku 1986. N a S sú magnetický severný a južný pól. Magnetické pole Urána je zvláštne tým, že jeho centrum sa nenachádza v strede planéty, ale o ďalej a je vychýlené takmer o 59° vzhľadom na os rotácie. Magnetická os je posunutá od stredu planéty smerom k južnému rotačnému pólu o jednu tretinu polomeru Urána. Magnetosféra je skrútená rotáciou planéty do dlhého vývrtkovitého tvaru tiahnuceho sa za planétou do vzdialenosti miliónov kilometrov.
Anomálna poloha magnetického poľa spôsobuje silnú asymetriu magnetosféry na rôznych stranách planéty. Na južnej pologuli môže intenzita magnetického poľa pri povrchu dosahovať len 10 μT, na severnej pologuli však môže dosahovať až 110 μT. V priemere má pole silu okolo 23 μT. Pre porovnanie, magnetické pole Zeme je zhruba rovnako silné pri oboch póloch (a porovnateľné svojou intenzitou s poľom Urána ), a jej „magnetický rovník“ je približne rovnobežný so zemepisným rovníkom. Magnetický dipólový moment Urána je 50-krát väčší ako v prípade Zeme. Neptún má podobne posunuté a odklonené magnetické pole, čo napovedá, že by mohlo ísť o všeobecný znak ľadových obrov a nie je to následok nezvyčajného sklonu osi Urána. Jedna hypotéza predpokladá, že u ľadových obrov je vznik magnetického poľa spojený s pohybom v menšej hĺbke, ako u terestrických planét a plynných obrov – napríklad v oceáne vody a amoniaku nachádzajúcom sa v oblasti nad jadrom, ale podľa novších poznatkov tento oceán neexistuje.
V iných ohľadoch je však magnetosféra rovnaká ako u iných planét: má rázovú vlnu nachádzajúcu sa 23 polomerov planéty pred Uránom, magnetopauzu vo vzdialenosti 18 polomerov Urána, úplne vyvinutý magnetický chvost a radiačné pásy. Celkovo je štruktúra magnetosféry odlišná od magnetosféry Jupitera a skôr sa podobá magnetosfére Saturna.
Magnetosféra Urána obsahuje nabité častice: protóny a elektróny s malým množstvom iónov H2+. Ťažšie ióny neboli zaznamenané. Väčšina spomínaných častíc pravdepodobne pochádza z horúcej atmosférickej koróny. Energia iónov a elektrónov môže dosahovať 1,2 až 4 miliónov elektrónvoltov. Hustota nízkoenergetických iónov (pod 1 kiloelektrónvolt) je vo vnútornej magnetosfére okolo −3. Množstvo častíc je veľmi ovplyvnené mesiacmi Urána, ktoré vyčistili oblasti okolo svojich dráh, a vytvorili tak medzery. Tok častíc je dostatočne vysoký, aby spôsobil stmavnutie mesačných povrchov za astronomicky relatívne krátku dobu 100 000 rokov, čo môže byť príčinou rovnomerne tmavého sfarbenia mesiacov a prstencov. Urán má pomerne dobre vyvinutú polárnu žiaru, ktorá je viditeľná ako jasný oblúk okolo oboch magnetických pólov. Na rozdiel od Jupitera polárna žiara Urána výrazne neovplyvňuje energetickú bilanciu termosféry.
Atmosféra
Vzhľad atmosféry Urána je väčšinu času jednoliaty bez viditeľnej štruktúry ako vo viditeľnom, tak aj ultrafialovom spektre. Jedným z možných vysvetlení je, že Urán nemá takmer žiadne zdroje vnútorného tepla v porovnaní s inými plynnými obrami, a preto je dynamika jeho atmosféry veľmi slabá. Na snímkach sondy Voyager 2 sa zistilo desať nevýrazných svetlých škvŕn, ktoré neskôr pozoroval aj Hubblov teleskop a boli interpretované ako mračná.
V novembri 2018 Hubblov teleskop spozoroval nad severným pólom veľkú svetlú búrku.
Zloženie
Tretia najpočetnejšia zložka atmosféry Urána je metán (CH4), ktorý spôsobuje absorpciu viditeľného a infračerveného žiarenia prejavujúcu sa typickou modrastou farbou. Pod metánovou vrstvou mrakov, teda nad hladinou tlaku 1,3 baru (130 kPa), tvoria molekuly metánu 2,3 % molárneho podielu atmosféry. To predstavuje 20-krát až 30-krát väčší podiel uhlíka, ako sa vyskytuje v Slnku. Pomerné zastúpenie je oveľa nižšie vo vrchnej atmosfére kvôli extrémne nízkej teplote, ktorá znižuje mieru nasýtenia a spôsobuje tuhnutie nadbytočného metánu.
Zastúpenie ľahkých prchavých látok, ako napríklad čpavku, vody či sulfánu v spodnej atmosfére nie je známe, bude pravdepodobne vyššie ako v Slnku. Okrem metánu sa v stratosfére Urána vyskytujú aj ďalšie uhľovodíky, pri ktorých sa predpokladá, že vznikli ako výsledok chemického rozkladu metánu vyvolaného slnečným ultrafialovým žiarením. Sú to napríklad látky ako etán (C2H6), acetylén (C2H2), metylacetylén (CH3C2H) či diacetylén (C2HC2H). Spektroskopické merania taktiež odhalili stopy vodnej pary, oxidu uhoľnatého a oxidu uhličitého vo vrchnej časti atmosféry, ktoré môžu pochádzať len z externých zdrojov ako sú kométy či medziplanetárny prach.
Vrchná atmosféra
Najvzdialenejšia vrstva atmosféry Urána je tvorená termosférou a korónou, ktorá má jednotnú teplotu medzi 800 až 850 K. Nevieme, čo je príčinou takých vysokých teplôt, keďže ultrafialové ani infračervené žiarenie zo Slnka na to neposkytujú potrebnú energiu. Je možné, že k vysokej teplote prispieva aj slabé vyžarovanie tepla do okolia kvôli prikrývke uhľovodíkov v stratosfére nad hladinou tlaku 0,1 mbar. Okrem molekulárneho vodíka obsahuje termosféra a koróna aj vysoký podiel voľných atómov vodíka. Ich malá hmotnosť spolu s vysokou teplotou sú dôvodom, prečo táto unikátna koróna siaha až do vzdialenosti, čo zodpovedá dvom polomerom planéty. V slnečnej sústave je takýto jav úplne ojedinelý. Koróna odtláča preč malé častice obiehajúce okolo Urána, čo sa prejavuje na prstencoch Urána. Termosféra planéty spolu s vrchnou stratopauzou tvoria ionosféru Urána. Ionosféra sa rozkladá vo výške medzi 2 000 až a je hustejšia ako ionosféra Saturna a Neptúna. Ionosféru vyživuje ultrafialové žiarenie zo Slnka a jej hustotu ovplyvňuje slnečná aktivita. V porovnaní s Jupiterom je polárna žiara vznikajúca týmto spôsobom úplne zanedbateľná.
Stratosféra
náhľad|upright=1.6|Teplotný profil troposféry a nižšej stratosféry Urána. Sú tu znázornené aj oblasti mračien a zahmlených vrstiev. Prostredná vrstva atmosféry Urána je stratosféra, kde teplota vo všeobecnosti klesá s výškou z 800 až 850 K v spodnej časti termosféry na 53 K v tropopauze. Pokles teploty v stratosfére je spôsobený absorpciou ultrafialového a infračerveného žiarenia metánom a ďalšími uhľovodíkmi, ktoré vznikajú v tejto vrstve ako výsledok fotolýzy. Uhľovodíky sa vyskytujú v pomerne úzkej vrstve vo výške medzi 100 až, kde sa tlak pohybuje medzi 10 až 0,1 mbar (1 000 až 10 kPa) a teplota medzi 75 až 170 K. Najhojnejšie uhľovodíky v tejto oblasti sú metán, acetylén a etán s pomerným zastúpením okolo 10−7 vzhľadom na vodík. V týchto výškach je rovnaké aj pomerné zastúpenie oxidu uhoľnatého. Ťažšie uhľovodíky a oxid uhličitý majú pomerné zastúpenie o tri rády nižšie. Priemerný relatívny výskyt vody je okolo 7 × 10−9. Etán a acetylén kondenzujú v chladnejších častiach stratosféry a tropopauzy (keď dôjde k poklesu tlaku pod 10 mbar), čím vzniká zahmlená vrstva, ktorá je čiastočne zodpovedná za nevýrazný vzhľad Urána. Výskyt uhľovodíkov v stratosfére Urána nad hmlistou vrstvou je významne nižší než výskyt uhľovodíkov v stratosfére iných plynných obrov.
Troposféra
Troposféra je najnižšia a tiež najhustejšia časť atmosféry, charakteristická nárastom teploty s klesajúcou výškou. Teplota stúpa z približne 53 K vo výške na okolo 320 K v spodnej hranici troposféry (výška ). V najchladnejšej vrchnej oblasti troposféry (tzv. tropopauza) sa teplota v súčasnosti pohybuje v rozmedzí 49 až 57 K v závislosti na planetárnej šírke. Oblasť tropopauzy vyžaruje väčšinu dlhého infračerveného žiarenia, ktoré má efektívnu teplotu 59,1 K ±0,3 K.
Predpokladá sa, že v troposfére existujú zložité mračná; vodné mraky sa môžu hypoteticky vyskytovať v oblastiach, kde sa tlak pohybuje medzi 50 až 100 barmi, mračná hydrosulfidu amónneho v rozmedzí 20 až 40 barov, amoniakové či sulfánové mračná medzi 3 až 10 barov a ako posledné boli detegované riedke metánové mračná v oblastiach s tlakom 1 až 2 barov. Troposféra Urána je veľmi dynamická oblasť so silnými vetrami, svetlými mračnami a sezónnymi zmenami.
Klíma
náhľad|Zonálne rýchlosti vetra na Uráne. Tieňované oblasti ukazujú južný golier a jeho zodpovedajúci severný náprotivok. Červená línia je symetrická krivka údajov. Atmosféra Urána je menej výrazná než atmosféra Neptúna, inak jej je veľmi podobná. Keď okolo planéty v roku 1986 preletela americká sonda Voyager 2, spozorovala v celej atmosfére iba desať mračien.
Pásmové útvary, vietor a mraky
V roku 1986 Voyager 2 objavil, že viditeľná južná pologuľa Urána sa dá rozdeliť na dve oblasti: svetlejšia polárna oblasť (tzv. polárna čiapočka) a tmavší rovníkový pás. Hranica medzi týmito dvoma oblasťami je približne na −45. rovnobežke. V úzkom páse medzi −45° a −50° sa potom nachádza najjasnejšia viditeľná oblasť na planéte, ktorá sa nazýva južný „golier“. Čiapočka a golier sú pravdepodobne tvorené hustejšou oblasťou metánových mračien v rozmedzí tlaku 1,3 až 2 bary. Sonda Voyager 2 preletela v blízkosti planéty v čase kulminujúceho leta na južnej pologuli. Z toho dôvodu nemohla sledovať momentálne odvrátenú severnú pologuľu, na ktorej by vedci videli, ako prebieha na planéte zima. Na začiatku 21. storočia však začala byť viditeľná stále väčšia časť severnej pologule, a mohol ju preskúmať aj Hubblov vesmírny ďalekohľad a teleskop Keck. Ani jedno pozorovanie neprinieslo žiadne dôkazy o prítomnosti polárnej čiapočky a goliera na severnej pologuli, čo naznačuje, že Urán je asymetrický: svetlý v oblasti južného pólu a goliera a tmavý severne od goliera. Okrem veľkých útvarov v tvare pásiem pozoroval Voyager 2 desať malých svetlých mračien, z ktorých väčšina ležala severne od goliera. Vo všetkých ďalších ohľadoch sa v roku 1986 Urán javil ako neaktívna planéta. náhľad|vľavo|Prvá tmavá škvrna objavená na Uráne. Snímku nasnímala kamera [[Advanced Camera for Surveys|ACS Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu v roku 2006. Výrez vpravo má priemer .]] V 90. rokoch 20. storočia prebehli ďalšie pozorovania svetlých mrakov v atmosfére planéty, ktoré vplyvom rozvoja pozorovacej techniky priniesli vysokokvalitné snímky. Väčšina z mračien bola objavená na severnej pologuli, keď sa naskytla možnosť ich pozorovať. Dávnejšia teória, že svetlejšie mraky je ľahšie objaviť na tmavších severných častiach planéty namiesto svetlejších južných, sa nepotvrdil, keď došlo ku skutočnému nárastu množstva mračien. Existujú však rozdiely medzi mrakmi na oboch pologuliach Urána. Severné mračná sú menšie, ostrejšie a svetlejšie a zrejme ležia vo väčšej výške. Doba životnosti oblakov sa pohybuje v rozmedzí niekoľkých rádov. Niektoré malé mračná zaniknú po niekoľkých hodinách, aj keď jedno sa v oblasti na južnej pologuli vyskytuje už od čias preletu Voyagera. Súčasné pozorovania tiež naznačujú, že mračná na Uráne majú veľa podobných charakteristík s mrakmi na Neptúne. Napríklad tmavé škvrny časté na Neptúne neboli na Uráne pozorované až do roku 2006. Špekuluje sa, že keď sa Urán priblíži k Slnku, začne sa viac podobať Neptúnu.
Pozorovanie pohybov rôznych druhov mračien pomohlo identifikovať zonálne prúdenie vo vrchnej časti troposféry Urána. V oblasti rovníka sa vetry pohybujú retrográdne, čiže prúdia proti rotácii planéty. Ich rýchlosť dosahuje 50 až /s. Rýchlosť vetrov rastie so vzdialenosťou od rovníka, nulovú rýchlosť dosahujú v oblasti okolo ±20° výšky, kde je teplota troposféry najmenšia. Bližšie k pólom sa smer vetra mení na prográdny, t. j. rovnaký ako rotácia planéty. Rýchlosť prúdenia tu rastie až na maximálnu hodnotu okolo ±60° zemepisnej šírky a potom klesá na nulu v oblasti pólov. Rýchlosť vetra v oblasti −40° šírky dosahuje 150 až /s. Vzhľadom na to, že golier je rovnobežný s prúdením vetrov pod ním, nedokážeme zmerať rýchlosť prúdenia vetrov medzi týmto golierom a južným pólom. Na druhej strane, na severnej pologuli je prúdenie možné merať. Maximálna rýchlosť vetra /s bola pozorovaná okolo +50° šírky. '''