cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žehuňský rybník (národná prírodná pamiatka)
Flóra
Miestne litorály sú prevažne tvorené z rákosia. V ich kompaktných porastoch možno miestami naraziť na floristický zaujímavejšie druhy ako puškvorec obyčajný (Acorus calamus), potočník širokolistý (Sium latifolium), žerušnica zúbkatá (Cardamine dentata) a v bezděkovskej rákosine (južný breh rybníka) na iskerník veľký (Ranunculus lingua). Na tŕstie nadväzujúce lúčne porasty boli v minulosti dosť intenzívne poľnohospodársky využívané, čo so sebou prinieslo ochudobnenie ich druhovej skladby. Dosť hojne sa v nich doteraz vyskytuje starček bludný (Senecio erraticus), cesnak hranatý (Allium angulosum), žltuška lesklá (Thalictrum lucidum), bahnička jednoplevová (Eleocharis uniglumis) či ľadenec tenkolístkový (Lotus tenuis). Výskyt obmedzený predovšetkým na polohy ktoré unikli hnojeniu hnojom (miestnymi roľníkmi veľmi obľúbenému spôsobu zušľachťovania lúk) dnes majú citlivé druhy ako ostrevka slatinná (Sesleria uliginosa), vstavačovec strmolistý (Dactylorhiza incarnata), hrdobarka cesnaková (Teucrium scordium), fialka nízka (Viola pumila), hadivka obyčajná (Ophioglossum vulgatum) alebo barička močiarna (Triglochin palustris).
Osobitnú zmienku zaslúži skupina bahenných púpav (Taraxacum sect. Palustria); tých bolo na tamojších lúkach nájdených deväť druhov, v Česku napospol silno, či kriticky ohrozených. Je však otázkou, koľko z nich tu prežíva dodnes.
Fauna
náhľad|Pohľad na lokalitu z [[Báň (prírodná pamiatka)|prírodnej pamiatky Báň]] Ide o významné biotopy vodných a na vodné ekosystémy viazaných vtákov. Územie NPP je súčasťou vtáčej oblasti Žehuňský rybník a Obora. Územie je významné ako hniezdisko 145 vtáčích druhov, je dôležité pre ťah vodných vtákov a dravcov. Bolo tu zaznamenaných viac ako 260 druhov vtákov. Z ohrozených a vzácnejších druhov vtákov na rybníku a blízkom okolí hniezdia napr. bučiak veľký (Botaurus stellaris), bučiačik močiarny (Ixobrychus minutus), kačica lyžičiarka (Anas clypeata), hus divá (Anser anser), kaňa popolavá (Circus pygargus), chriašť bodkovaný (Porzana porzana), chriašť malý (Porzana parva), ľabtuška lúčna (Anthus pratensis), trasochvost žltý (Motacilla flava), slávik modrák stredoeurópsky (Luscinia svecica cyanecula), svrčiak slávikovitý (Locustella lucinioides), trsteniarik škriekavý (Acrocephalus arundinaceus), fúzatka trsťová (Panurus biarmicus) či strnádka lúčna (Emberiza calandra). Na obore a stepných stráňach potom hniezdia napr. včelár lesný (Pernis apivorus), orliak morský (Haliaetus albicilla), ďateľ prostredný (Dendrocopos medius), krutohlav hnedý (Jynx torquilla), muchárik bielokrký (Ficedula albicollis), strakoš veľký (Lanius excubitor) a penica jarabá (Sylvia nisoria).
Zriedkavo možno pozorovať aj strnádku záhradnú (Emberiza hortulana). Na prieťahu a pri zimovaní je rybník významný predovšetkým pre populácie kormorána veľkého (Phalacrocorax carbo), husi siatinnej (Anser fabalis), husi bieločelej (Anser albifrons), kačice chrapky (Anas crecca), kačice ostrochvostej (Anas acuta), potápača veľkého (Mergus merganser), orliaka morského (Haliaetus albicilla) a čajky bielohlavej (Larus cachinnans). Významným fenoménom sú tiež veľké a početné nocoviská lastovičky obyčajnej (Hirundo rustica), brehule hnedej (Riparia riparia) a škorca obyčajného (Sturnus vulgaris) v rákosinách, kedy najväčšie kŕdle dosahujú aj viac ako 100 000 kusov.
Na rybníku pravidelne v auguste po dobu siedmich dní prebieha ornitologická krúžkovacia akcia Acrocephalus (meno podľa trsteniarika rodu Acrocephalus). V rokoch 1990-2010 bolo v rámci nej chytených 22 993 vtákov 84 druhov.
North American FJ-1 Fury
North American FJ-1 Fury bolo americké jednomotorové jednomiestne stíhacie lietadlo, ktoré bolo vyvinuté pre United States Navy. Nie je známe, kedy bol názov „Fury“ priradený k FJ-1, ale začiatkom roku 1948 sa tento názov bežne používal.
Vznik a vývoj
Na konci roku 1944 a začiatkom roku 1945 objednalo americké námorníctvo štyri prúdové bojové lietadlá: Vought XF6U-1 Pirate, McDonnell XFD-1 Phantom, McDonnell XF2D-1 Banshee a North American XFJ-1 Fury. Dúfalo sa, že tieto stíhačky budú k dispozícii včas pre inváziu do Japonska, ktorá sa má uskutočniť v máji 1946.
Prvý z troch objednaných prototypov XFJ-1 bol dokončený v januári 1946. Motor pre tento stroj bol ale pripravený až v júni, a preto sa pozemné skúšky začali až koncom júla. Lietadlo nakoniec vzlietlo 11. septembra 1946 a riadil ho Wallace Lien. Druhé z týchto lietadiel sa dostalo do vzduchu v októbri 1946 a tretie vo februári 1947. Po ukončení testovania boli všetky tri stroje v septembri 1947 odovzdané námorníctvu.
Medzitým objednalo americké námorníctvo v máji 1945 sériovú výrobu stovky týchto stíhačiek, ktoré pomenovali FJ-1. Nakoniec ale zišlo z výrobných liniek v Inglewoode iba tridsať z nich. Prvé sériovo vyrobené lietadlo FJ-1 získalo americké námorníctvo 5. októbra 1947 a dodávky pokračovali do 30. apríla 1948.
Jedinou letkou amerického námorníctva, ktorá získala FJ-1, bola VF-5A dislokovaná na North Island neďaleko San Diega. Začala sa formovať 15. novembra 1947 a nakoniec pozostávala z 24 strojov tohto typu. Úlohou VF-5A, spolu s letkou VF-17, ktorá lietala so strojmi Phantom FH-1, bolo, aby preukázali vhodnosť prúdových lietadiel pre námorné operácie. Obe jednotky preto spustili program, v rámci ktorého simulovali pristátia na palube lietadlovej lode, ktorej silueta bola namaľovaná na dráhe na North Islande. Prvé skutočné pristátie na palube lode USS Boxer (CV-21) uskutočnil 16. marca 1948 Pete Aurand. Následne sa Aurandovi podarilo z USS Boxer vzlietnuť bez pomoci katapultov, ale slabý výkon motora sa ukázal byť príliš veľkým rizikom. Preto sa asistencia katapultu považovala za povinnú pre operácie FJ-1 na palube lietadlovej lode.
Ďalším nedostatkom FJ-1 bol podvozok lietadla, ktorý nebol príliš vhodný na operácie z lietadlovej lode. V auguste 1948 pristávala pilot jednej FJ-1 na palubu USS Princeton a počas pomerne tvrdého pristátia sa zlomilo celé ľavé krídlo a lietadlo prepadlo cez palubu. O necelý rok neskôr, v máji 1949, sa začalo s postupným vyraďovaním FJ-1, pričom ich nahradil Panter F9F-3. Lietadlá FJ-1 boli následne presunuté k jednotkám Naval Air Reserve, kde boli prevádzkované do júla 1953.
Konštrukcia
FJ-1 Fury bol to dolnoplošník s rovnými krídlami. Krídla mali rozpätie a napriek tomu, že išlo o palubné lietadlo, nedali sa zložiť. Pohon zabezpečoval prúdový motor Allison J35-A-2 s axiálnym kompresorom, ktorý mal ťah 17,8 kN. Lietadlo dosahovalo maximálnu rýchlosť /h. Na konce krídel mohli byť pripevnené kvapkovité palivové nádrže, ktoré predĺžili dolet na. Výzbroj pozostávala zo šiestich guľometov M2 Browning kalibru.
Špecifikácie
náhľad|FJ-1 Fury v múzeu Yanks Air Museum náhľad|FJ-1 Fury s externými palivovými nádržami na koncoch krídel
Mošník (geomorfologický podcelok)
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Matransko-slanská oblasť → Slanské vrchy → Mošník *** Podcelok zaberá južnejšiu polovicu strednej časti pohoria a v rámci pohoria ho vymedzujú Herlianske sedlo na severe a Dargovský priesmyk na juhu. Severným smerom nadväzujú Slanské vrchy podcelkom Makovica, južným smerom leží podcelok Bogota. Na západe územie klesá do Toryskej pahorkatiny, patriacej do Košickej kotliny, východný okraj podcelku lemuje Podslanská pahorkatina, podcelok Východoslovenskej pahorkatiny.
Pálenica (vrch v Belianskych Tatrách)
Pálenica je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha
Nachádza sa na východnom okraji Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Vysoké Tatry a obce Lendak. Najbližšími sídlami sú na východnom úpätí situovaný Lendak a južne ležiaca Tatranská Kotlina, severozápadne sa nachádza Ždiar. Masív sa nachádza v ochrannom pásme Tatranského národného parku a západné svahy pokrýva prírodná rezervácia Pálenica.
Opis
Pálenica leží v horskom chrbte, ktorý je od zvyšku Belianskych Tatier oddelený Ždiarskou dolinou a vybieha južným smerom z Bukoviny v Spišskej Magure. Západne sa nachádzajú Skalné vráta, Bujačí vrch , Čierny vrch a Tokáreň , severne Skalka , Husár , Bukovina , Smrečiny  a Krivé , východne Godšinová , Vojnianska hora , Partizánska hora  a Čierna hora  a južne Kobylí vrch  a Faixová skala. Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu zo západných svahov odvádza riečka Biela, z východných jej prítok Rieka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí možno pozorovať okolité vrchy a hlavný hrebeň Belianskych Tatier, Spišskú Maguru, Levočské a Volovské vrchy a východnú časť Nízkych Tatier.
Prístup
Pálenica sa nachádza mimo národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, no v ochrannom pásme Tatranského národného parku. Západná časť je prírodnou rezerváciou a na vrchol nevedie značený turistický chodník. Prístup tak vedie neznačenými chodníkmi.
JimJam
JimJam je káblová televízna stanica, vysielajúca prevažne obsah pre deti od 2 do 7 rokov. Stanica vysiela 24 hodín denne, vysiela pre štáty Európy a Afriky. Pôvodne bol spustený talianskou spoločnosťou Sky v roku 2006.
História
JimJam bol spustený 1. októbra 2006. V septembri 2007 HIT Entertainment a Chellomedia (európska obsahová divízia Liberty Global, v súčasnosti AMC Networks International) vytvorili spoločný podnik na prevádzkovanie detského kanála. Kanál bol inzerovaný ako medzinárodný s plánmi spustiť káblové a satelitné vysielanie v západnej a východnej Európe a potom rozšíriť vysielanie do celého sveta (mimo Spojeného kráľovstva, Írska, USA a Kanady).
Kanál bol rozšírený do strednej a východnej Európy v novembri 2007. V máji 2008 začal JimJam v Holandsku a Švajčiarsku. Do roku 2010 bol kanál vysielaný na viac ako 50 územiach v Európe, na Strednom východe, v Ázii a Afrike. Do augusta 2010 sa HIT Entertainment stiahla zo spoločného podniku a JimJam zostala v úplnom vlastníctve Chello Zone. Spoločnosť HIT Entertainment mala naďalej poskytovať obsah pre JimJam. Do roku 2013 bol JimJam dostupný publiku 17 miliónov predplatiteľov v 13 jazykoch. Kanál bol vysielaný na viac ako 60 územiach v Európe, na Strednom východe, vo východnej Ázii a Afrike so siedmimi kanálmi a štyrmi lokalizovanými verziami.
Spoločnosť JimJam bola zatvorená v Ázii a Tichomorí 9. decembra 2014, v Taliansku 30. júna 2015, v Rakúsku, Nemecku, Švajčiarsku, Belgicku, Francúzsku a Holandsku 1. marca 2018, Grécku, Strednom východe a severnej Afrike 1. januára 2020, v krajinách SNŠ 10. marca 2022 a v Portugalsku 1. júla 2022.
Televízne programy
Od decembra 2022 sa na JimJame vysielajú tieto programy:
Krutá hra
Krutá hra je debutové dielo slovenského autora detektívnych románov, Romana Horňáka z roku 2014.
Obsah
Na oddelení súdnej patológie, leží mŕtve telo mladej ženy. Stala sa obeťou šialeného a úchylného vraha so sadistickými sklonmi. Je to v poradí už tretia vražda s rovnakým scenárom. Kriminalisticko-expertízne oddelenie prichádza so šokujúcimi výsledkami. Na povrch vyplávali nové skutočnosti. Tie však na prvý pohľad nedávajú zmysel. Vrah je dômyselný. Zametá za sebou stopy skutočne profesionálnym spôsobom. Koľko ľudí musí zomrieť aby vrah dokončil, čo má v úmysle? Aká je logika jeho hry? Zahľadieť sa smrti do očí, to chce poriadnu dávku odvahy a pevné nervy.
BMW rad Z
náhľad|BMW Z4 2009
BMW Z3 vyrábaný automobilovou spoločnosťou BMW je prvý masovo vyrábaný dvojdverový roadster dostupný v prevedení coupé a kabriolet. Rok 1996 odštartoval výrobu tohto automobilu v Nemecku, neskôr prešla výroba do Ameriky, do štátu Južná Karolína, mesto Greer. Predchodcom BMW Z3 sa stal BMW Z1 vyrábaný v rokoch 1989 – 1991. Zaujímavosťou ostáva, že BMW Z3 bolo použité pri natáčaní Jamesa Bonda v sérií Golden Eye. O prevedenie dizajnu sa stará Joji Nagashima, člen dizajnérskeho tímu BMW. vľavo|náhľad|BMW Z3
Motor
náhľad|BMW Z3 1.9L BMW Z3 sa vyznačuje 1.9 L štvorvalcom s výkonom 103 kW, ktorý však podľa požiadavkov zákazníkov nebol dostačujúci a preto v roku 1997 pridali technici nový výkonnejší šesťvalec 1.9 L s výkonom 141 kW ktorého boky a hlavy boli vyrobené z hliníku. Rok 1998 predstavil nový M Roadster disponujúcim motorom s kapacitou 3.2 L. O rok neskôr pre US trhy výrobcovia vymenili štvorvalec za 2.5 L motor s výkonom 130 kW. Ale mimo trhov US sa zaviedol motor 2.0 L s výkonom 110 kW. Špeciálne edície s V8 motorom však v sériovej výrobe nefigurovali. Kompletná zmena motorov nastala až v roku 2000. Aktuálnu ponuku tvorili motory 2.2 L, 2.5 L, 3.0 L a 3.2 L pre M Roadster. Automobil BMW Z3 bolo do roku 1998 do roku 2002 možné dostať v prevedení M Roadster a M Coupé, ktoré sa vyznačovali výraznými interiérovými a exteriérovými úpravami, čím dodávali autu športovejší vzhľad.
BMW Z4
vľavo|náhľad|BMW Z4 BMW Z4 je dvojdverová športová verzia auta vyrábaná spoločnosťou BMW od roku 2002 až do súčasnosti. Je pokračovateľom série vozidiel BMW ako BMW Z1, BMW 507, BMW Z8 či BMW Z3. Priamym predchodcom BMW Z4 je práve BMW Z3. Výroba ako roadstera, tak aj coupé prebiehala v USA, v Južnej Karolíne v meste Greer. Od roku 2009 sa výroba sústredila na zdokonalenie prvej a výrobu upravenej druhej generácie automobilu BMW Z4, ktorá sa vyznačovala odnímateľnou strechou. Druhá generácia si vyslúžila cenu za dizajn „Red Dot Desigh Award“
Prvá generácia (E85)
BMW Z4 oproti svojmu predchodcovi Z3 má kompletne upravený zmenený dizajn a spevnenú konštrukciu. Za špičkový dizajn zodpovedá dánsky dizajnér Anders Warming. Motor automobilu Z4 je 3.0 L radový šesťvalec. Auto je dostupné i s motorom 2.5 L.
Druhá generácia (E89)
náhľad|BMW Z4 náhľad|BMW Z4 Druhá generácia radu Z4 je význačná odnímateľnou strechou a šesťvalcovým benzínovým motorom. Elektricko – hydraulická strecha je sťahovacia a vyrobená z ľahkého hliníka. Stiahnuť sa dá za necelých 20 sekúnd. Objem batožinového priestoru pri odtiahnutej streche je 310 litrov, pri zatiahnutej len 180 litrov. Výroba druhej generácie sa presunula do mesta Regensburg v Nemecku, kde sa vyrába i rada BMW Cabrio.
BMW M Roadster
Špeciálna edícia automobilov vychádzajúca prevažne z modelov Z3 a Z4 vyrábaná v Južnej Karolíne v rokoch 1998 – 2002 poskytovala na trh automobily so zameranou úpravou na zvýšený výkon.
Z4 M Roadster (2006 – 2008)
Verzia BMW Z4 M Roadster je poháňaná 3.2 L šesťvalcovým motorom s celkovým výkonom 249 kW, pričom zrýchlenie z 0 na zvláda za 4.7 sekundy pri váhe, čo sa pokladá za lepší výsledok ako Porsche Boxter či Porsche Cayman S Elektronicky obmedzená rýchlosť je /h. Základná cena automobilu BMW Z4 M Roadster je 52 100 $.
Lucia Molnár Satinská
PhDr. Lucia Molnár Satinská, PhD. (* 1986, Bratislava) je slovenská jazykovedkyňa, prekľadateľka a pracovníčka Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra.
Životopis
Lucia Molnár Satinská sa narodila v Bratislave. Je dcérou herca a komika Júliusa Satinského a jeho druhej manželky Viery.
Vzdelanie
V rokoch 2005 až 2011 študovala komparatistiku, anglistiku-amerikanistiku a slovakistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Karlovej. V akademickom roku 2009/2010 sa zúčastnila ročného pobytu na Inštitúte Bálinta Balassiho v Budapešti kde študovala hungarológiu.
Slovenská akadémia vied
V roku 2011 nastúpila do Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied ako interná doktorandka. Jej vedúcim bol Slavomír Ondrejovič. V roku 2015 obhájila svoju dizertačnú prácu Jazyková situácia a jazyková politika na Slovensku: Bratislava a stala sa vedúcou oddelenia súčasného jazyka Jazykovedného ústavu Ľ. Štúra. V roku 2018 bolo toto oddelenie premenované na Oddelenie sociálnej lingvistiky.
Podľa profilu na portáli Slovenskej akadémie vied „Medzi jej výskumné témy patrí viacjazyčnosť na Slovensku, jazyková krajina, jazyková politika či rodovo citlivý jazyk. Venuje sa tiež popularizácii jazykovedy, slovenčiny aj maďarčiny a ďalších menšinových jazykov na Slovensku.“
Dielo
Molnár Satinská z pozostalosti svojho otca pripravila rozšírené vydanie Rozprávok uja Klobásu a knihy Listy z onoho sveta, Expedície, Listy Oľge a Gundžovníky. Gundžovníky, Satinského časopisy pre švagrov v Spojených štátoch, vyšli dvojzväzkovo v roku 2018. Molnár Satinská bola ich editorkou.
Royal Australian Navy
V súčasnosti patrí medzi najväčšie a najmodernejšie námorníctva v oblasti Pacifiku. Dôležitú úlohu hrá tiež v Indickom oceáne a v medzinárodných misiách. Jeho hlavnou údernou silou je 12 fregát a 6 konvenčných ponoriek. V rámci modernizačných programov by malo námorníctvo čoskoro získať tri raketové torpédoborce triedy Hobart a dve výsadkové dokové lode triedy Canberra, v oboch prípadoch konštrukcie španielskej lodenice Navantia. Od júna 2011 je veliteľom Royal Australian Navy viceadmirál Ray Griggs.
Svetové vojny
Na začiatku prvej svetovej vojny austrálske vojnové lode pomáhali s obsadením nemeckých kolónii v oblasti a bránili domácu námornú plavbu a prístavy proti nemeckej východoázijskej eskadre viceadmirála Maximiliana von Spee. Počas eskorty konvoja napríklad austrálsky krížnik HMAS Sydney odhalil nemecký ľahký krížnik SMS Emden, ktorý v následnom boji potopil. V neskorších fázach vojny austrálske lode operovali na európskom bojisku, napríklad podieľali sa na neúspešnej operácii Dardanely (hoci vždy ako integrálna súčasť Royal Navy).
Po prvej svetovej vojne nastalo výrazné zníženie stavov námorníctva na iba päť torpédoborcov a šesť ponoriek. Hlavnou posilou sa tak stali ťažké krížniky HMAS Australia a HMAS Canberra, po náraste medzinárodného napätia v 30. rokoch námorníctvo posilnili ešte ľahké krížniky HMAS Sydney, HMAS Perth a HMAS Hobart a niekoľko torpédoborcov. Na začiatku druhej svetovej vojny (v roku 1939) tak austrálske námorníctvo predádzkovalo dva ťažké krížniky, štyri ľahké krížniky, päť torpédoborcov a tri šalupy.
Počas druhej svetovej vojny bolo austrálske námorníctvo veľmi aktívne, zapojilo sa ako do operácií v Európe, tak najmä v Pacifiku, kde sa vojna rozšírila na konci roku 1941. Hlavnou úlohou námorníctva bola obrana krajiny, námorných trás a podpora ofenzívnych operácií proti Japonskému cisárstvu. Počas vojny sa námorníctvo výrazne rozšírilo – z 5010 mužov v roku 1939 na 37 000 osôb v roku 1945. V dňoch 7. až 8. mája 1942 sa austrálske vojnové lode zúčastnili Bitky v Koralovom mori. Jednotky, ktoré boli súčasťou flotily British Pacific Fleet sa v roku 1945 zúčastnili Bitky o Okinavu. Straty námorníctva boli okolo 2170 mužov. Potopené boli ťažký krížnik HMAS Canberra, ľahké krížniky HMAS Sydney a HMAS Perth, torpédoborce HMAS Nestor, HMAS Vampire, HMAS Voyager a HMAS Waterhen, šalupy HMAS Parramatta a HMAS Yarra a okolo 30 ďalších lodí menších kategórií.
Studená vojna
Po druhej svetovej vojne opäť nastala redukcia veľkosti námorníctva, to ale napríklad získalo svoje prvé lietadlové lode – HMAS Sydney a HMAS Melbourne. Námorníctvo sa pritom zapojilo do rady konfliktov Studenej vojny – napríklad kórejskej a vietnamskej vojny. Ďalej sa zúčastnilo vojny v Perzskom zálive, vojny v Iraku a operácií vo Východnom Timore.
Súčasnosť
Súčasné námorníctvo plánuje stavbu troch nových torpédoborcov triedy Hobart a dvojice výsadkových dokových lodí triedy Canberra. V oboch prípadoch boli vybrané konštrukcie španielskej lodenice Navantia.
Súčasné plavidlá
Royal Australian Navy v súčasnosti používa 54 plavidiel, ktoré sa skladajú z ôsmich lodných tried a štyroch individuálnych lodí.
Richarville
Richarville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
GBU-43/B Massive Ordnance Air Blast
náhľad|GBU-43/B MOAB GBU-43/B Massive Ordnance Air Blast (MOAB, tiež známa ako Mother Of All Bombs - matka všetkých bômb) je veľká konvenčná bomba vyvinutá pre letectvo Spojených štátov Albertom L. Weimortsom juniorom. V čase vývoja bola považovaná za najsilnejšiu nenukleárnu zbraň vôbec. Bomba bola navrhnutá ku zhodeniu z transportného lietadla C-130.
Od tej doby Rusko v roku 2007 úspešne testovalo z bombardéra Tu-160 ich bombu AVBPM (rus. Aviacionnaja vakuumnaja bomba povyšennoj moščnnosti) a podľa výsledkov meraní tvrdia, že je 4x silnejšia ako MOAB, hoci o veľkosti a sile ruskej zbrane môžu niektorí ľudia viesť dohady, rovnako ako o sile a veľkosti zbrane americkej.
Vývoj
MOAB je projekt Air Force Research Laboratory (výskumné laboratórium letectva USA), ktorý začal v roku 2002 ako nasledovník projektu BLU-82 „Daisy cutter“. Podstúpil úspešný test v Eglin Air Force Base na Floride 11. mája 2003 a ďalšie 21. novembra toho istého roku.
Parametre
MOAB je bomba 30 stôp a 1,75 palca (9,17 m) dlhá, v priemere 40,5 palca (102,9 cm) a vážiaca 22 600 libier (9,5 tony, hoci US Air Force Research Laboratory tvrdia, že existuje aj väčšia verzia vážiaca 13 ton), z čoho 18 700 libier (8,4 ton) je explozívna náplň. Polomer výbuchu je 450 stôp (137,61 m), ale masívna tlaková vlna vytvorená výbuchom je schopná zničiť oblasť veľkú ako 9 mestských blokov. Kvôli svojim rozmerom a váhe musí byť bomba zhadzovaná z nákladného lietadla, zvyčajne C-130. Je nasmerovaná pomocou systému GPS a využíva padák na vytiahnutie z nákladového priestoru lietadla, teda môže byť zhadzovaná z väčšej výšky než jej predchodca BLU-82. Je to prvá americká zbraň využívajúca chvostové plochy ruského štýlu (známe ako „Belocerkovského mriežkové plutvy“) a je len o málo menšia než Grand Slam, britská bomba z druhej svetovej vojny.
MOAB používa 18 700 libier explozívnej náplne H6. So silou rovnou 1,35 násobku sily TNT je H6 jednou zo silnejších výbušnín používaných armádou Spojených štátov. H6 je výbušný mix RDX (cyklotrimethlylen trinitramin), TNT (trinitrotoluén) a hliníka. H6 je zvyčajne využívané armádou pre viacúčelové bomby a je výbušným plnivom vyrábaným v Austrálii. H6 je tiež široko používaným plnivom pre podvodné zbrane ako míny, hlbinné nálože a torpéda.
Hoci jej efekt bol často porovnávaný s jadrovou zbraňou, má iba zhruba tisícinu sily atómovej bomby zhodenej na Hirošimu, MOAB je ekvivalentom 11 ton TNT, pre porovnanie výbuch v Hirošime bol ekvivalentom 13 000 ton TNT a moderné jadrové bomby sú ešte oveľa silnejšie ako bomba z Hirošimy. Avšak svojou silou sa MOAB vyrovná najmenším jadrovým bombám ako napr. M-388 Davy Crockett.
Okrem 2 kusov MOAB vyrobených pre testy je známych 15 kusov z továrne McAlester Army Ammunition Plantin z roku 2003 na podporu operácie Iracká sloboda, došlo k prvému ostrému použitiu tejto bomby 13. apríla 2017. Bola zvrhnutá na afganskú oblasť Achin v provincii Nangarhár. Dôvodom tohto zvrhnutia je zasiahnutie oblasti s vysokou koncentráciou bojovníkov ISIS.
Využitie
Pentagon presadzoval svoj zámer použiť MOAB bomby ako zbraň proti pešiakom ako súčasť stratégie „shock and awe“ (šok a hrôza) v Iraku. Letectvo Spojených štátov realizovalo test, kde subjektom ukázali video výbuchu MOAB. Okrem skupiny jadrových vedcov všetci ostatní výbuch identifikovali ako jadrový (chybne). Tento test demonštroval potenciál MOAB bomby na vyvolanie psychologického strachu.
Hoci je MOAB primárne určená k deštrukcii opevnených a podzemných cieľov, možno ju tiež využiť proti ľahkým až stredným pozemným cieľom o veľkej rozlohe. Avšak viacnásobné údery zbraňami menšieho kalibru by mohli byť efektívnejšie, pretože tieto možno zhadzovať zo stíhačiek alebo bombardérov ako F-16, ktoré majú oveľa lepšiu manévrovateľnosť a prostriedky sebaobrany než lietadlá C-130 a C-17. Kobercové bombardovanie z veľkej výšky oveľa menšími 2000 alebo 1000 librovými bombami zhadzované z B-52 je tiež veľmi efektívne v pokrytí veľkých oblastí.
Dňa 13. apríla 2017 bola GBU-43 zhodená v Afganistane na podzemný systém tunelov Islamského štátu.
Podháj (Martin)
Polohopis
Mestská časť je situovaná na severozápad od centra mesta a susedí s mestskou časťou Záturčie. Siaha až po úpätie Lúčanskej Malej Fatry, odkiaľ vedie turistický chodník na Martinské hole. V minulosti sa na území Podhája nachádzali rozsiahle močiare na ktorých neskôr vznikol Podháj v dôsledku čoho je toto územie nestabilné a často sa tam vyskytujú prepadliny.
Stavový vektor
Orbitálny stavový vektor, alebo len stavový vektor obežnej dráhy v astrodynamike a nebeskej dynamike je šesť-rozmerný vektor, ktorý tvoria karteziánsky vektor polohy (\mathbf{r}) a rýchlosti (\mathbf{v}). Spolu s časom (epocha) (t\,) jednoznačne určuje trajektóriu obiehajúceho telesa v priestore.
Vektor rýchlosti leží v obežnej rovine a na dotyčnici k trajektórii.
Referenčný rámec
Stavové vektory sú definované s ohľadom na niektorý referenčný rámec, zvyčajne, ale nie vždy, inerciálny referenčný rámec. Jedným z najviac používaných referenčných rámcov pre stavové vektory telies pohybujúcich sa v blízkosti Zeme je systém:
Tento referenčný rámec nie je skutočne inerciálny, z dôvodu pomalej 26 000 rokov prebiehajúcej precesie zemskej osi. Používané sú aj referenčné rámce definované orientáciou Zeme v štandardnej astronomickej dobe, ako napríklad B1950 alebo J2000.
Mnohé ďalšie referenčné rámce môžu byť použité, sústredené na Slnko alebo na iné planéty alebo mesiace, definované barycenterom a uhlom slnečnej sústavy alebo dokonca vlastnou orbitálnou rovinou kozmickej lode.
Vektory polohy a rýchlosti
Polohový vektor \mathbf{r} (x, y, z) opisuje polohu telesa vo zvolenom referenčnom rámci zatiaľ čo vektor rýchlosti \mathbf{v} (vx, vy, vz) opisuje jeho rýchlosť v tom istom rámci súčasne. Tieto dva vektory a čas, v ktorom sú platné, jednoznačne opisujú trajektóriu telesa.
Soudorgues
Soudorgues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ris-Orangis (mesto)
Ris-Orangis je francúzske mesto v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
The Conjuring Universe
The Conjuring Universe je americká mediálna franšíza založená na sérii nadprirodzených hororových filmov. Tieto filmy produkujú spoločnosti New Line Cinema, The Safran Company a Atomic Monster Productions a distribuuje spoločnosť Warner Bros Pictures. Filmy predstavujú dramatizáciu prípadov z reálneho života paranormálnych vyšetrovateľov Eda a Lorraine Warrenových. Hlavná séria sa zaoberá ich pokusmi pomôcť ľuďom, ktorí sa ocitli v rukách démonických duchov, zatiaľ čo vedľajšie filmy sa zameriavajú na pôvod niektorých entít, s ktorými sa Warrenovci stretli.
Vymývač
Vymývač je v poradí druhé dielo slovenského autora detektívnych románov, Romana Horňáka z roku 2014.
Obsah
Prepychová štvrť, ulica s radom nádherných domov. Jeden z nich však ukrýva tajomstvo. V jednej z jeho izieb, kľačí na zemi päť osôb. Tri ženy a dvaja muži. Sú oblečení v bielych tunikách, pokožka ich tiel je sfarbená do zlata, v rukách držia pozlátené kalichy. Čo sa na prvý pohľad zdalo magické, už o pár minút prestalo platiť. Snehovo biela izba sa razom zmenila na hrôzostrašné hnojisko z ktorého mrazí. Na prvý pohľad, ukážkový príklad rituálnej samovraždy. Zdanie však klame! Na povrch vyplávali nové skutočnosti. Detektívi identifikovali telá. Mŕtvymi boli podnikatelia, majitelia prosperujúcich spoločností, riaditelia bánk aj cestovných kancelárii. Čo vyzeralo na prvý pohľad jednoznačne, vyšetrovaním sa obrátilo naruby: tesne pred smrťou bol vybielený osobný účet každej z obetí. Obrovské sumy peňazí končili v bankách sídliacich na Seychelských ostrovoch aj vo Švajčiarsku. Brutálne „podnikanie“ s ľudskými životmi naberá na obrátkach. Vrah splieta ďalšie siete a čas sa neúprosne kráti.
Zoznam kín v Bratislave
Toto je zoznam súčasných a bývalých kín v Bratislave.
Roinville (Essonne)
Roinville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Teleso (algebra)
Teleso (angl. division ring) je algebraická štruktúra, na ktorej sú definované dve binárne operácie. Je rozšírením okruhu oproti ktorému navyše prináša existenciu inverzného prvku pre obe binárne operácie (okruh vyžaduje existenciu inverzného prvku len pre operáciu +).
Pole (komutatívne teleso, angl. Field) je teleso, ktorého obe operácie sú komutatívne. V telese (okruhu) sa predpokladá iba komutatívnosť sčítania.
Definícia telesa
Alternatívna definícia telesa: teleso je množina F s aspoň dvoma prvkami 0, 1 s operáciami:
a navyše platia distributívne zákony medzi sčítaním a násobením:
V komutatívnom telese navyše požadujeme, aby aj multiplikatívna grupa bola komutatívna, teda: ab = ba.
Nadteleso telesa \mathcal{F} je také teleso, že \mathcal{F} je jeho podmnožinou.
Carlton Gardens
V centrálnej časti parku, ktorého celková rozloha je 26 hektárov, sa nachádza okrem Royal Exhibition Building melbournské múzeum a kino IMAX. Tento komplex budov rozdeľuje park na severnú a južnú časť. Park je vymedzený ulicami Victoria Street, Rathdowne Street, Carlton Street a Nicholson Street. Park vznikol súčasne s výstavnou budovou v druhej polovici 19. storočia. Záhrady sú ukážkou viktoriánskej záhradnej architektúry s rozsiahlymi trávnikmi a mnohými európskymi aj austrálskymi stromami ako napr. duby, platany, bresty, cédre, araukárie, figovníky kombinovanými s kvetinovými záhonmi. V parku sa nachádzajú aj tenisové kurty a detské ihriská.
V roku 2004 bol park spolu s Royal Exhibition Building zapísaný na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Roinvilliers
Roinvilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Všeobecný pohyb
Všeobecný pohyb môže byť:
Kruhový pohyb
Kruhový pohyb môže byť:
Christian Wiyghan Tumi
Christian Wiyghan Tumi (* 15. október 1930, Kikaikelaki, Kamerun - † 3. apríl 2021, Douala, Kamerun) bol kamerunský kardinál, emeritný arcibiskup Doualy.
Životopis
Počas detstva sa jeho rodina presťahovala z Kamerunu do Nigérie. Rozhodol sa študovať učiteľstvo a pedagogické štúdiá skončil na univerzite v Jos. Pod vplyvom priateľa sa rozhodol v roku 1954 vstúpiť do seminára v nigérijskom Ibadane. Neskôr sa jeho rodina presťahovala opäť do Kamerunu, kde ho do seminára svojej diecézy prijal biskup z Buey. Za kňaza bol vysvätený 17. apríla 1966. Po krátkom období pastoračnej činnosti bol v roku 1969 vyslaný na štúdiá teológie a filozofie do Lyonu vo Francúzsku. Následne so súhlasom biskupa pokračoval na univerzite vo švajčiarskom Fribourgu, kde získal doktorát z filozofie v roku 1973. Po návrate do Kamerunu bol poslaný založiť kňazský seminár pre arcidiecézu Bamenda. Jeho rektorom bol až do roku 1979.
Arcibiskup a kardinál
Pápež Ján Pavol II. ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Santi Martiri dell'Uganda a Poggio Ameno 28. júna 1988. Stal sa tak prvým kamerunským kardinálom. 31. augusta 1991 sa stal arcibiskupom Doualy. V roku 2005 požiadal o uvoľnenie z úradu, čomu však pápež vyhovel až 17. novembra 2009.
Kardinál Tumi sa zúčastnil ako volič konkláve v roku 2005, ktoré zvolilo Benedikta XVI..
Zomrel 3. apríla 2021 v Douale.
Saclas
Saclas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hem O
Hem O je druh hemu, ktorý je príbuzý hemu A. Na rozdiel od hemu A má však namiesto formylovej skupiny na uhlíku 8 metylovú skupinu.Zároveň je podobny hemu B, ale namiesto vinylovej skupiny na uhlíku 2 má hydroxyfarnezylovú skupinu (ktorá je prítomná i u hemu A).
Funkcia hemu O je podobná hemu A v redukcii kyslíka u cicavcov. Hem O sa nachádza v rôznych bakteriálnych oxidázach, napríklad v terminálnej oxidáze v E. coli. Inhibícia syntézy hemu O u Plasmodium falciparum by mohla predstavovať vhodný cieľ antimalarík.
Bitka pri Leviciach
Bitka pri Leviciach, niekedy nazývaná tiež Obliehanie Levíc, je vojenský stret habsburských a tureckých vojsk v rámci Rakúsko-tureckej vojny, ktorý sa udial 19. júla 1664 pri meste Levice. Boj skončil významným víťazstvom Habsburskej ríše.
náhľad|[[Levický hrad.]]
Udalosti predchádzajúce bitke
Na jar roku 1664 bola habsburská cisárska armáda rozdelená do troch vojsk. Na juhu ríše pôsobilo 17 000 uhorsko-chorvátskych vojakov pod velením Mikuláša Zrínskeho. V centrálnej časti v oblasti Viedne operovalo hlavné vojsko, 28 500 mužov pod velením Raimonda Montecuccoliho, ktorého hlavným cieľom bolo zastaviť predpokladaný priamy útok 100-tisícovej osmanskej armády pod velením Veľkovezíra Fazıla Ahmeda Köprülüa na hlavné mesto Viedeň. Tretie vojsko pôsobilo na severe Uhorska, v dnešnom Slovensku – 8 500 mužov pod generálom Louisom Raduit de Souches.
Generál de Souches zahájil ofenzívu na jar roku 1664 na prinavrátenie okupovaných oblastí – po dobytí Nových Zámkov padli do tureckých rúk na jeseň roku 1663 postupne Novohrad, Nitra, Levice, Hlohovec aj ďalšie priľahlé obce. Pod Levický hrad prišla pod vedením veľkovezíra Ahmeda Köprülüa mohutná armáda 1. novembra 1663. Nasledujúci deň, po dohode s vtedajším kapitánom hradu Gašparom Bartakovitsom, sa Turci zmocnili hradu a posádka získala právo slobodného odchodu.
De Souchesovo vojsko v jarnej ofenzíve najprv dobylo 3. mája 1664 späť Nitru. Následne de Souches porazil 16. mája 1664 osmanské vojsko pod velením Mehmeta Küçüka v Bitke pri Žarnovici. Toto víťazstvo umožnilo habsburskej armáde stočiť sa na juh k Leviciam. Mesto aj hrad získal de Souches opäť do cisárskych rúk 12. júna 1664. Po zabezpečení hradnej posádky sa vrátil so svojím vojskom do Nitry. Turci sa však nechceli vzdať pevnosti a vyslali na opätovné dobytie Levíc 15 až 20-tisícové vojsko. Osmanské posily predstavovala armáda pod Alím Pašom, ktorá vyrazila z Budína, aby zastavila postup cisárskych vojsk. V blízkosti Levíc sa jej vedenia sa ujal vtedajší budínsky paša Sarı Hüseyin Paša, ktorý obľahol hrad aj mesto. Posádka hradu ale tentoraz nekapitulovala a začala obliehateľom vzdorovať.
náhľad|Bitka pri Leviciach, severovýchodný pohľad. V popredí vpravo Koháriho krídlo, v strede vpravo de Souchesove sily.
Bitka
De Souches sa vydal z Nitry cez Zlaté Moravce a Hronský Beňadik ku Kozárovciam. Tam prekročil Hron a zaujal bojové pozície medzi Tlmačmi a Hronskými Kľačanmi. Osmanské vojsko vtedy prerušilo obliehanie a pohlo sa proti cisárskemu vojsku. Na sever od Levíc sťažovala presuny oboch vojsk močaristá pôda. Samotná bitka sa odohrala 19. júla 1664 v priestore medzi obcami Starý Tekov, Hronské Kľačany a Podlužany. Aj napriek tomu že Osmani boli v početnej prevahe, cisárske vojsko bolo lepšie vyzbrojené a povzbudené predchádzajúcimi úspechmi. Osmanská armáda bola zložená najmä z nepravidelných jednotiek, ktoré sa nemohli rovnať dobre organizovaným cisárskym jednotkám, chránenými falangovou formáciou svojich kopijníkov.
Osmanské vojská stratili asi 8000 mužov, všetky delá, zásoby aj bojové zástavy. Počas ústupu bol zabitý tiež ich veliteľ Alí Paša. Cisárska armáda získala bohatú korisť zásob a zbraní, vrátane 1200 vozov so zásobami, 11 veľkých diel a viacerých menších. Na habsburskej strane boli straty malé, odhadujú sa na 100-200 mužov. V bitke padol Štefan Kohári, hlavný kapitán banských miest a župan Hontianskej stolice, ktorý velil pravému krídlu uhorských vojsk. Počas bojov ho zasiahla nepriateľská guľka. Podľa tradície ho splašený kôň ťahal po zranení v priestore Levíc za sebou až ku kaplnke pri obci Hronské Kosihy. Pochovaný bol v kostole v Hronskom Beňadiku.
Dôsledky
Víťazstvo bolo strategicky dôležité, keďže umožňovalo cisárskemu vojsku postúpiť k Dunaju a zničiť turecký pontónový most v Štúrove (Parkan), čo by izolovalo horné Uhorsko od ďalších tureckých nájazdov. K ničomu však nedošlo, keďže po ďalšom významnom víťazstve cisárskych vojsk v Bitke pri Svätom Gottharde 1. augusta 1664 cisár Leopold I. podpísal s Osmanskou ríšou 10. augusta 1664 nevýhodný Vašvársky mier. Tým sa ukončila Rakúsko-turecká vojna, no pobúrilo to uhorskú a chorvátsku šľachtu, keďže musela opustiť časť svojich vydobytých území v prospech Osmanov napriek tomu, že uhorská strana bola vo výhode.
Majstrovstvá Európy v hádzanej mužov 1994
Majstrovstvá Európy v hádzanej mužov 1994 bol prvý turnaj majstrovstiev Európy v hádzanej mužov, ktoré organizuje Európska hádzanárska federácia (EHF). Konal sa v Porte a Almade, v Portugalsku v dňoch od 3.12. júna 1994, za účasti 12 tímov. Víťazom turnaja sa stalo 🇸🇪, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇷🇺.
Športová ulica (Stará Turá)
Športová ulica je ulica v Starej Turej. Je slepou uličkou a v časti pri školskom internáte SOŠ ňou preteká potok Tŕstie.
Na súpisnom čísle 675 (číslo 1) sa nachádza Stredná odborná škola so školským internátom.
Na čísle 4 sa nachádza Mestská športová hala s plavárňou. Oproti mestskej hale sa nachádza futbalové ihrisko s umelým trávnikom a tenisový kurt.
Na čísle 5 sa nachádza kolkáreň.
Na čísle 7 sa nachádza mestský futbalový štadión s bežeckou dráhou okolo.
Na čísle 8 sa nachádza Penzión Šport s reštauráciou.
Burlington (Ontário)
Burlington je mesto v kanadskej provincii Ontário.
Poloha
Mesto sa nachádza na Ontárijskom jazere, 50 km na západ od Toronta.
Dejiny
Prvým osadníkom bol Thayendanegea, známy aj ako Joseph Brant, mohawský náčelník. Ekonomika 19. storočia bola založená na vodnej doprave, na lode sa nakladalo drevo, obilie a vyťažené kamenie. Od roku 1954 funguje železničné spojenie. V 20. storočí je ekonomika orientovaná na agro produkty.
V roku 1873 bol založený ako „village“, pohltil predošlé usadlosti Port Nelson a Wellington Square. Od roku 1914 bol „town“ a od roku 1974 má štatút „city“.
Demografia
V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 186 948 obyvateľov. V sčítaní obyvateľstva v roku 2016 z 142 605 ľudí uvádza ako rodný jazyk angličtinu, 2 970 francúzštinu a 32 210 neoficiálne jazyky, z toho 5 jazyky pôvodných obyvateľov. 200 ľudí uvádza slovenčinu a 250 češtinu. 1 025 ľudí udalo ako etnický pôvod český a 845 slovenský.
Doprava
Burlingtonom prechádzajú diaľnice Queen Elizabeth Way, 403 a 407 ETR.
Turizmus
V meste sa nachádzajú Royal Botanical Gardens, zasahujúce aj do Hamiltonu.
Pasívny let
Pasívny let alebo let zotrvačnosťou je fáza letu kozmickej rakety alebo iného telesa (kozmickej lode, kozmickej sondy ap.), počas ktorej sa pohybuje bez použitia raketového motora, len v dôsledku zotrvačnosti a pod vplyvom gravitácie blízkych astronomických telies. Opakom pasívneho letu je aktívny let.
Stredník
Stredník môže byť zastarano:
Daniel Iráni
Daniel Iráni (🇭🇺; vlastným menom Daniel Halbschuh, 24. február 1822, Toporec – † 2. november 1892, Budapešť) bol uhorský politik, poslanec uhorského snemu, publicista.
Životopis
Jeho rodičmi boli Daniel Halbschuh a Žofia Cecília Czapkay de Nemesszegh. Základné a stredné školy navštevoval v Prešove, Kežmarku a Rožňave. Právo a filozofiu študoval na luteránskom lýceu v Prešove. V roku 1842 požiadal o zmenu priezviska na Iráni. Prvý rok právnickej praxe absolvoval ako prísediaci súdu v Prešove a následne sa presťahoval do Budapešti, kde v roku 1844 zložil záverečné skúšky z verejného a dedičského práva. Bol vymenovaný za notára a stal sa jedným z najvyhľadávanejších advokátov v hlavnom meste, čo mu pomohlo k zoznámeniu sa s Ľudovítom Košutom a ďalšími predstaviteľmi reformnej opozície. Zúčastňoval sa činnosti opozičných spolkov a stal sa súčasťou mládežníckého hnutia, ktoré zohralo zásadnú úlohu v uhorskej revolúcii v roku 1848.
Jeho činnosť v rokoch 1848 – 1849
Spoločne s tzv. marcovou mládežou sa aktívne podieľal na udalostiach 15. marca 1848. Po vzniku prvej revolučnej vlády Uhorska (tzv. Baťánovej vlády) pôsobil ako tajomník oddelenia prípravy legislatívy ministerstva spravodlivosti. V júli 1848 sa stal poslancom revolučného snemu, ktorý ho zvolil za sekretára snemu.
Ako dobrovoľník vstúpil do ozbrojených zložiek a zúčastnil sa bitky pri Pákozde. Po bitke sa vrátil do hlavného mesta a bol vymenovaný za vládneho splnomocnenca Šarišskej župy. Opätovne však vstúpil do armády a po sérii porážok, spoločne s vládou a revolučným snemom sa stiahol do Debrecína.
Aktívne sa podieľal na práci parlamentu, nadšene podporoval politiku Ľudovíta Košuta a ostro vystupoval proti činnosti Mierovej strany. V roku 1849 počas rokovania snemu, ktorý vyhlásil nezávislosť Uhorska, viedol zápisnicu rokovaní snemu. Po oslobodení Pešti bol vymenovaný za vládneho komisára s plnou mocou pre hlavné mesto. V lete 1849 ako jeden z vládnych komisárov organizoval odpor proti ruským vojskám. Po zhoršení vojenskej situácie nasledoval vládu a snem do Segedína a Aradu. Po porážke revolúcie vo Világoši sa mu podarilo vyhnúť zatknutiu a ujsť do Švajčiarska.
V emigrácii
V Paríži sa živil žurnalistikou a krátky čas vyučoval aj angličtinu, latinčinu a nemčinu. Udržiaval styky s maďarskou emigráciou. V roku 1859 sa stal tajomníkom Maďarského národného výboru, ktorý plnil úlohu uhorskej exilovej vlády. Zúčastnil sa na rokovaniach Ľudovíta Košuta s Napoleonom III. a predsedom vlády Sardínsko-piemonstského kráľovstva grófom Cavourom, ktoré však nemali želateľný výsledok pre uhorskú emigráciu. V roku 1861 odišiel na Košutovu žiadosť do Turína ako vyslanec uhorského exilu. V roku 1866 navštívil Berlín, aby prerokoval vznik uhorských légií v Prusku, ktorý však zmaril prusko-rakúsky mier. Cestoval po Belgicku, Spojenom kráľovstve a Švajčiarsku. Domov sa nevrátil ani po rakúsko-uhorskom vyrovnaní, keďže nebol ochotný zložiť prísahu vernosti cisárstvu ako podmienku amnestie. Napriek tomu bol v roku 1868 zvolený za poslanca snemu za volebný okrsok Pécs. Výsledok volieb parlament anuloval, no v opakovanej voľbe získal mandát opäť. Potom sa vrátil domov, ale prísahu vernosti nezložil nikdy.
Politické pôsobenie po vyrovnaní
Bol jedným z najznámejších členov dolnej komory snemu. Jeho prísnu morálku a čistý charakter uznávali aj jeho politickí oponenti. V roku 1886 sa stal zakladajúcim prezidentom Mravoučného spolku.
Jeho články o Uhorsku uverejňovali zahraničné periodiká ako napr. francúzske Siècle a Presse, talianske Opioné a Allianza a belgické Independence Belgen. Jeho spomienky na uhorskú revolúciu vyšli knižne v Paríži (Daniel Irányi–Charles-Louis Chassin: Histoire politique de la Revolution de Hongrie 18471849, I–II. Pagnerre, Paris, 18591860). Množstvo článkov mu vychádzalo v novinách Magyar Újság, ktorých bol redaktorom.
V Budapešti a v ďalších maďarských mestách sú po ňom pomenované ulice.
Pri príležitosti 200. výročia jeho narodenia mu bola v rodnej obci – Toporci odhalená pamätná tabuľa.
Saclay
Saclay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jan Tománek (režisér)
Jan Tománek (* 14. február 1978, Praha) je český filmový režisér a spisovateľ. Je autorom animovaných filmov Kozí příběh – pověsti staré Prahy a Kozí příběh se sýrem.
Životopis
V roku 1996 dokončil strednú umeleckopriemyselnú školu Václava Hollara. Od roku 1999 do roku 2005 študoval na Akadémii výtvarných umení v Prahe u profesora Michaela Bielického a Veroniky Brómovej odbor Nové médiá.
V rokoch 1994-1996 prispieval do herných časopisov Excalibur, Score a založil časopis Level, kde v roku 1995 pôsobil ako šéfredaktor.
V roku 1997 vytvoril prvý krátky film Perpetuum mobile, kde je použitá kombinácia počítačovej animácie s reálnymi hercami. Odvtedy vytvára krátke filmy, a to ako hrané, tak animované a kombinované. Podieľal sa na vzniku projektu pre pražskú Laterna Magika (predstavenie Trasmission disconnected), kde si vyskúšal kombináciu živých hercov s počítačovou animáciou. Spolupracoval so svojimi rodičmi v rodinnom štúdiu - Art And Animation Studio - na rade detských filmov a animovaných večerníčkov pre Českú televíziu. Od roku 2001 je „aktívne neplatiacim“ Členom Mensy ČR.
V roku 2008 nakrútil prvý 3D animovaný film v Česku a celej východnej Európe Kozí příběh – pověsti staré Prahy. Príprava a práce na filme zabrali viac ako päť rokov a oproti veľkým zahraničným štúdiám bol vytvorený len tímom pätnástich animátorov a grafikov. V roku 2012 dokončil pokračovanie filmu Kozí příběh se sýrem.
V roku 2018 vyšiel v nakladateľstve Albatros Media jeho prvý román Motýlí křik.
Celovečerné filmy
náhľad|Kozí příběh – pověsti staré Prahy
Royal Exhibition Building
V budove sa konalo 9. mája 1901 prvé slávnostné zasadnutie austrálskeho parlamentu a 3. septembra 1901 bola nad kupolou budovy prvýkrát vyvesená novovzniknutá vlajka Austrálie.
V roku 2004 bola budova spolu s Carlton Gardens zapísaná na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Semínský přesyp
Semínský přesyp je národná prírodná pamiatka, ojedinelé nálezisko kriticky ohrozeného druhu kozinca piesočného (Astragalus arenarius) v Česku. Lokalita sa nachádza uprostred obce Semín vo východných Čechách v okrese Pardubice v Pardubickom kraji, v nadmorskej výške 210 metrov. Chránené územie je v starostlivosti regionálneho pracoviska Východné Čechy AOPK ČR.