cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rozptýlené svetlo
Rozptýlené svetlo, cudzím slovom difúzne svetlo, je svetlo, ktoré prichádza zo všetkých smerov a rovnomerne osvetľuje povrch celého objektu, takže nevznikajú žiadne tvrdé tiene, odrazy alebo reflexy. U denného svetla je to svetlo pri úplne zatiahnutej oblohe ("Slnko v mlieku"). V ateliéri je to svetlo získané veľkoplošnými svietidlami, pomocou rozptyľovačov alebo odrazom od veľkých plôch (nepriame svetlo) alebo rozptyľovačov. Smer svetla je zachovaný, ale tiene sú veľmi mäkké, svetlé a bez ostrého rozhrania. Dokonale rozptýlené svetlo možno získať vo svetelnom boxe. Je jedným z dvoch základných druhov svetla, pričom to druhé je svetlo smerované.
Týmto osvetlením sa získajú na snímke zodpovedajúce tvary a farby objektu. Vzhľadom na nedostatok tieňov a polotieňov sa objekt na snímke zdá byť takmer plochý.
Kozmická sonda
Dráha
Sonda môže počas letu robiť menšie korekcie dráhy vlastným motorom. Väčšiu korekciu rýchlosť či smeru letu dokáže po oddelení posledného raketového stupňa vykonať už iba metódou gravitačného manévra.
Dráhy sond sa v súčasnosti obvykle volia tak, aby podľa možností aj v priebehu cesty sonda mohla skúmať sekundárne ciele. Ak to nie je možné, alebo v dlhej pauze medzi sekundárnymi cieľmi, upadá sonda počas preletu do tzv. hibernácie. Z tej technici prebudia sondy včas pred dosiahnutím cieľa.
V cieli
Činnosť sondy po dosiahnutí cieľa sa veľmi líši v závislosti od toho, o aký typ sondy ide. Sondy plnia svojej úlohy počas takzvanej primárnej misie, ktorá sa v prípade dobrého stavu sondy môže predlžovať. Práca väčšiny sond, najmä v minulosti, končila dôsledkom technickej poruchy, nepriaznivým vplyvom prostredia, alebo nedostatočného množstva elektrickej energie. Pre neskoršie sondy na obežných dráhach planét sa stalo limitujúcim najmä ich palivo. Misie niektorých sond končí cielene, buď ich vypnutím, alebo navedením do atmosfér skúmaných planét, kde zhoria. Deje sa tak z dôvodu obavy kontaminácie mesiacov týchto planét pozemským mikrobiálnym životom. Pokiaľ sonda prináša vzorky, nevracia sa celá, iba jej návratové puzdro. To je vybavené tepelným štítom a padákom, za pomoci ktorých mäkko dosadne na zemský povrch.
Sondy k Mesiacu
Vôbec prvým pokusom o vyslanie kozmickej sondy bola americká mesačná sonda Pioneer 0, ktorú sa pokúsili vypustiť Spojené štáty dňa 17. augusta 1958. 77 sekúnd po štarte však sondu zničila havária nosnej rakety. Nasledovala mesačná sonda, ktorú sa pokúsil vypustiť Sovietsky zväz dňa 23. septembra 1958. Štart však tiež prerušila havária nosnej rakety. Podobne dopadli aj ďalšie dva pokusy Sovietskeho zväzu o opakovanie tejto misie. Vinou nedostatku skúseností a nespoľahlivosti prvých nosných rakiet veľa kozmických sond skončilo v počiatkoch kozmonautiky haváriou v priebehu štartu alebo misie.
Prvou aspoň sčasti úspešnou kozmickou sondou sveta bola sovietska Luna 1. Odštartovala počiatkom roku 1959, len niečo vyše roka po vypustení úplne prvého kozmického telesa. Jej cieľom bol náraz do Mesiaca, čo sa nepodarilo, drží však prvenstvo ako prvé teleso, ktoré vyvinulo druhú únikovú rýchlosť. Prvou sondou, ktorá zasiahla Mesiac (a tým vôbec prvé mimozemské teleso), bola jej nasledovníčka Luna 2. Štartovala 12. septembra 1959. Ďalšia sonda tejto série, Luna 3, ako prvá vyfotografovala odvrátenú stranu Mesiaca. Luna 9 bola zase prvý človekom vyrobený objekt, ktorý mäkko pristál na Mesiaci a vo všeobecnosti na inom mimozemskom povrchu. Stalo sa tak v roku 1966, len tri a pol roka pred prvým pristátím ľudí na Mesiaci. Luna 16 bola prvá robotická návratová sonda, ktorá priniesla vzorky z Mesiaca. Lunochod 1 sa stal prvým roverom na Mesiaci. Vypustený bol 10. novembra 1970.
Druhou mocnosťou a nadlho jedinou ďalšou, ktorá vysielala kozmické sondy, boli Spojené štáty americké. Ich prvých päť sond, patriacich do programu Pioneer, bolo neúspešných. Až Pioneer 4 sa stala prvou americkou sondou, ktorá preletela okolo Mesiaca. Nasledovali programy Ranger, Lunar Orbiter a Surveyor, ktorá mali dôkladne preskúmať Mesiac pred prvým pristátím ľudí na jeho povrchu.
Sondy k Merkúru
Mariner 10 vypustená 3. novembra 1973 bola prvá sonda pri planéte Merkúr a preskúmala ju v priebehu troch preletov. Jej nasledovníkom sa po dlhej pauze stala sonda MESSENGER, prvá sonda na orbite Merkúra a súčasne prvá sonda, ktorá dopadla na túto planétu. Treťou a zatiaľ poslednou sondou skúmajúcou prvú planétu slnečnej sústavy je BepiColombo, ktorá je po dvoch amerických misiách k tejto planéte pre zmenu európsko-japonskou výpravou.
Sondy k Venuši
Venuša ako planéta, ktorá sa dokáže zo všetkých planét slnečnej sústavy najbližšie priblížiť k Zemi, bola, prirodzene, ďalším cieľom sond po dobytí Mesiaca. Prvá sonda k nej, sovietska Venera 1, bola neúspešná. Venera 2 skončila podobne. Venera 4 ako prvá vykonala úspešnú analýzu inej planéty na mieste. Venera 7 ako prvá sonda úspešne pristála na povrchu inej planéty (Venuša) a odvysielala dáta späť na Zem. Ďalšie úspešné sovietske a americké sondy skúmali venušskú atmosféru a zmapovali jej povrch. Po jednej sonde k Venuši vyslali aj Japonsko a ESA.
Mikulík (priezvisko)
Mikulík je slovenské priezvisko. Na Slovensku je doložené ako meštiansky alebo remeselnícky rod z Brezna v súpise z roku 1677. V súčasnosti je najčastejšie v Žiline. V Česku je najrozšírenejšie v obci Bystřice pod Hostýnem (okres Kroměříž).
Kozmická sonda
Sondy k Marsu
Medzi rokmi 1960 až 1962 vypustil Sovietsky zväz v rámci programu Mars k Marsu päť neúspešných sond. Prvé snímky povrchu Marsu priniesla americká sonda Mariner 4. Po prílete K Marsu 13. novembra 1971 sa Mariner 9 stal prvou vesmírnou sondou, ktorá obiehala okolo inej planéty. Mars 2 ako prvá zasiahla Mars a Mars 3 vykonal prvé mäkké pristátie na Marse 2. decembra 1971. Pristávacia časť sondy začala vysielať k orbitálnej časti Mars 3 Orbiter 90 s po pristátí. Po 20 s sa vysielanie zastavilo z neznámych dôvodov. Za prvé úspešné sondy vysielajúce z povrchu Marsu sa preto niekedy považujú pristávacie moduly amerických sond Viking. Po nich nasledovalo ešte niekoľko úspešných (aj neúspešných) amerických pristátí na Marse a prieskum tejto planéty z obežnej dráhy okolo nej. Koncom 20. storočia a v 21. storočí začali sondy k Marsu posielať aj iné krajiny ako USA a Rusko.
Mikulík (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Mikulík.
Kozmická sonda
Sondy k Marsu
Americký Sojourner bol prvý rover na Marse. Na Mars ho v roku 1997 dopravila sonda Mars Pathfinder. Nasledovali ďalšie dva rovery Mars Exploration Rovers Spirit a Opportunity, ktoré skúmali povrch a geológiu a hľadali stopy minulej vodnej aktivity na Marse. Oba rovery boli vypustené v roku 2003 a pristáli v roku 2004. Komunikácia s roverom Spirit bola zastavená 22. marca 2010. Misia roveru Oportunity na Marse trvala 14 rokov, napriek tomu, že pôvodne bola plánovaná na 3 mesiace.
Sondy k planétkam
Prvé blízke snímky planétky urobila v roku 1991 sonda Galileo, keď na svojej ceste k Jupiteru preletela okolo planétky 951 Gaspra. Americká NEAR Shoemaker ako prvá sonda obiehala asteroid a napokon pristála na asteroide, hoci to nebolo pôvodným cieľom jej misie. Japonská Hayabusa bola prvá návratová sonda, ktorá odštartovala z asteroidu. Vesmírna sonda Rosetta preletela okolo dvoch asteroidov a obiehala okolo kométy 67P/Churyumov-Gerasimenko v novembri 2014. Sonda vypustila na kométu pristávací modul Philae. Chang'e 2 bola vypustená na obežnú dráhu Mesiaca, navštívila slnečno-zemský Lagrangeov bod L2, a preletela okolo asteroidu 4179 Toutatis.
Sondy k plynným obrom
Pioneer 10 bola prvá vesmírna sonda pri planéte Jupiter, prvá sonda vyslaná za pás asteroidov a prvá sonda, ktorá dosiahla tretiu únikovú rýchlosť. Rádiová komunikácia so sondou bola stratená 23. januára 2003, kvôli strate elektrickej energie pre svoj rádiový vysielač. Vtedy sa nachádzala vo vzdialenosti 12 miliárd kilometrov (80 AU) od Zeme. Nasledovala ju Pioneer 11, ktorá ako prvá sonda preletela okolo dvoch planét a bola to prvá sonda pri planéte Saturn. Komunikácia bola stratená kvôli obmedzeniam výkonu a veľkej vzdialenosti.
Voyager 1 je ťažká sonda vypustená 5. septembra 1977. V súčasnosti je stále funkčná, čo z nej robí najdlhšie trvajúcu misiu NASA. Navštívila planéty Jupiter a Saturn a poskytla detailné fotografie mesiacov týchto planét. Voyager 1 je najvzdialenejším človekom vyrobený objekt zo Zeme. Od Zeme a Slnka a pohybuje relatívne rýchlejšie ako akákoľvek iná vesmírna sonda. 25. augusta 2012 sa Voyager 1 stal prvým človekom vyrobeným objektom, ktorý prekročil heliopauzu, a v širšom zmysle ju možno označiť za prvý objekt v medzihviezdnom priestore. Voyager nemá od roku 1980 funkčný plazmový senzor, ale slnečná erupcia v roku 2012 umožnila vedcom z NASA zmerať vibrácie plazmy okolo plavidla. Vibrácie umožnili zmerať plazmu oveľa hustejšiu ako merania vykonané v ďalekých vrstvách našej heliosféry, čím sa dokázalo, že plavidlo preniklo za heliopauzu. Voyager 2 bola prvá sonda, ktorá dokončila planetárnu „Grand Tour“ k plynným obrom, a prvá a doposiaľ jediná sonda, ktorá navštívila planéty Urán a Neptún. Spolu so sondami Pioneer 10, Pioneer 11, a so svojou sesterskou sondou Voyager 2 je teraz Voyager 1 sondou za prvou z potenciálnych hraníc slnečnej sústavy. Voyager 1 a 2 obe dosiahli únikovú rýchlosť od Slnka, čo znamená, že ich trajektórie ich už nevrátia do slnečnej sústavy.
Cassini-Huygens bola vypustená 15. októbra 1997. Výrazne rozšírila poznatky o Saturnovom systéme prstencov. 14. januára 2005 vypustila pristávací modul Huygens, ktorý pristál na mesiaci Titan.
Juno je prvá sonda pri planéte Jupiter, ktorá nepoužíva atómové batérie, vypustená 8. augusta 2011.
Sondy k trpasličím planétam
New Horizons bola prvá sonda vyslaná k trpasličej planéte Pluto. Bola vypustená 19. januára 2006. Systémom Pluto – Cháron preletela 14. júla 2015. Dawn ako prvá sonda skúmala a obiehala okolo planétky Vesta a trpasličej planéty Ceres. Na obežnú dráhu Vesty vstúpila 16. júla 2011, na obežnú dráhu Ceres začiatkom roku 2015.
Sondy ku kométam
Halley Armada bola prvá misia venovaná kométe; v tomto prípade Halleyovej kométe počas jej cesty vnútornou slnečnou sústavou. Bola to tiež prvá veľká medzinárodná koordinácia vesmírnych sond na medziplanetárnej misii, so sondami špecificky vypustenými sovietskou, teraz ruskou vesmírnou agentúrou, Európskou vesmírnou agentúrou (ESA) a Japonskou vesmírnou agentúrou.
ICE predstavovalo pôvodne slnečné observatórium v medzinárodnom výskumnej sérii Slnko – Zem. Bolo vyslané, aby urobilo prvé blízke pozorovania kométy, konkrétne kométy Giacobini-Zimmer v roku 1985 ako predohra štúdia Halleyovej kométy.
Pod názvom Vega poznáme dve Rusko-Francúzske vesmírne sondy. Vypustili balóny (prvé meteorologické balóny vypustené na inej planéte) na Venuši po stretnutí s Halleyovou kométou.
Až japonská sonda Sakigake so štartom v roku 1985, bola prvou neamerickou, nesovietskou medziplanetárnou sondou. Druhá japonská sonda Suisei urobila pozorovania ultrafialovej vlnovej dĺžky kométy. Giotto ako prvá vesmírna sonda preletela kometárnou kómou a urobila prvé fotografie kometárneho jadra. Stardust bola zase prvá sonda, ktorá odobrala a priviezla vzorky z kometárneho chvosta. Genesis sa stala prvou návratovou sondou, ktorá odobrala a priviezla vzorky slnečného vetra zo slnečno-zemského Lagrangeovho bodu L1.
Slota
Slota môže byť:
Háj u Duchcova
Háj u Duchcova je obec v Česku v okrese Teplice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 065 obyvateľov, z toho 551 mužov a 514 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,2 roka (muži 37,6 roka, ženy 38,8 roka).
Štefan Belohradský
náhľad|Tajov-hrob J.Gregora Tajovskeho Ing. arch. akad. soch.Štefan Belohradský (* 30. august 1930, Preseľany – † 19. apríl 2012, Bratislava) bol slovenský sochár a architekt.
Životopis
Štefan Belohradský absolvoval v roku 1952 Fakultu architektúry Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave (prof. V. Karfík, E. Hruška). V rokoch 1954 – 1959 študoval sochárstvo na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (prof. F. Štefunko). Jeho manzelka je vyznacna slovenska teoreticka umenia Luba Belohradska.
Svojou tvorbou reprezentoval Česko-Slovensko na početných medzinárodných prehliadkach (napr. Výstava súčasného umenia v Turíne, 1967; Česko-slovenské sochárstvo od Myslbeka po súčasnosť, Rodinove múzeum, Paríž 1968; Súčasné česko-slovenské umenie, Teherán 1969). Abstrahovanie tvaru a hľadanie jeho súhrnnej, konštruktívnej osnovy priviedlo autora už v prvej polovici 60. rokov k čistému geometrickému tvarosloviu aj zásluhou pôvodného vzdelania architekta. Od A. Pohribného dostal pozvanie do pražského Klubu konkrétistov a zároveň poverenie založiť tento klub aj na Slovensku s výtvarníkmi, ktorých spájalo konštruktivisticko-geometrické východisko tvorby. Vytvára objekty, ktoré realizuje z plexiskla, hliníka, antikora s využitím ich technických a optických vlastností. Jednoduché segmenty v symetrickom radení vytvárajú vertikály potvrdzujúce racionálne konštruktivistické cítenie. Redukcia formy poskladanej zo základných geometrických segmentov, ako výsledok matematickej permutácie, vyvoláva “virtuálny” kinetický efekt.
Podľa Zory Rusinovej je tento umelec v našom sochárstve prvej polovice 60. rokov ''„... príkladom redukcie formy až do polohy minimalu... Autorova materiálová a technologická oscilácia medzi kameňom, kovom a plexisklom dokladá škálu experimentov na poli exaktne odvodzovanej sochárskej formy, od jedinečnosti solitéru k multiplikácii plošných elementárnych prvkov, od statického, čistého, z hmoty dobíjaného sochárskeho artefaktu až po konštruktívne vrstvenie množiny strojom rezaných segmentov....“.''
Zúčastnil sa všetkých významných klubových výstav v Česko-Slovensku aj v zahraničí. V roku 1970 prezentoval na svetovej výstave Expo v Osake mobil „Slnko nádeje“, ktorý sa stal súčasťou kolekcie spoločnosti Mitsubishi. Jeho diela sú reprezentatívne zastúpené v zbierkach Národného technického múzea v Prahe, Slovenskej národnej galérie, vo viacerých galériách v Česku a Nemecku, ako aj v súkromných domácich a zahraničných zbierkach. Jeho dielo je zastupene vo vyznacnej zbierke Konstruktivickeho umenia Die Sammlung Peter C. Ruppert v Nemeckom meste Wurzburg.
Ce
Referencie
náhľad
NGC 4757
NGC 4757 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel v roku 1882.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
2818 Juvenalis
2818 Juvenalis je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
Tauxières-Mutry
Tauxières-Mutry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy malých štátov vo volejbale
Majstrovstvá Európy malých štátov vo volejbale je európske podujatie národných družstiev vo volejbale, ktoré riadi Európska volejbalová konfederácia (CEV). Zúčastniť sa ho môžu iba štáty s malým počtom obyvateľov, ktoré CEV zaradila do tzv. Divízie malých štátov. Jeho história siaha do roku 2000, kedy sa na Malte konal prvý turnaj majstrovstiev mužov aj žien. Od roku 2002 prebiehajú turnaje zvlášť v mužskej a zvlášť v ženskej kategórii. Majstrovstvá prebiehajú s 2-ročnou periodicitou a v priebehu rokov niesli aj názvy Majstrovstvá Európy C divízie, Majstrovstvá Európy C kategórie alebo Majstrovstvá Európydivízia malých štátov.
Členovia
Divízia malých štátov (SCD) vznikla v roku 1984 a patrí do nej týchto 15 členov CEV:
Účasť družstiev na finálovom turnaji ME mužov
(do 2022)
Účasť družstiev na finálovom turnaji ME žien
(do 2022)
Hrobčice
Hrobčice je obec v Česku v okrese Teplice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 990 obyvateľov, z toho 496 mužov a 494 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,5 roka (muži 39,3 roka, ženy 39,6 roka).
Cimetière du Montparnasse
História
Pôvodne sa v týchto miestach nachádzali tri poľnohospodárske usadlosti. V 17. storočí tu vznikol súkromný cintorín pre duchovných z farnosti Saint-Jean-de-Dieu.
Na počiatku 19. storočia vtedajší parížsky prefekt Nicolas Frochot nechal vykúpiť tunajšie pozemky a zriadil tu jeden z troch veľkých cintorínov za vtedajšími hradbami Paríža. Prvý pohreb sa konal dňa 25. júla 1824.
Výber pochovaných osobností
thumb|Starý veterný mlyn na cintoríne, v pozadí Tour Montparnasse Je tu pochovaných mnoho slávnych osobností, takže sa cintorín stal svojho druhu atrakciou. Návštevníci si môžu pri vstupe zakúpiť zoznam a mapku ukazujúcu umiestnenie hrobov.
thumb|Hrob André Citroëna
thumb|Hrob Serge Gainsbourga
thumb|Hrob fotografa [[Man Raya]]
thumb|Spoločný hrob S. de Beauvoir a J.-P. Sartra
Významné parížske cintoríny
V súčasnosti je na území mesta Paríža funkčných 14 cintorínov, z ktorých štyri majú viac než 10 000 hrobových miest:
Soues (Hautes-Pyrénées)
Soues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vzpieranie
right|thumb|Olympijský piktogram vzperania
Dejiny vzpierania
Zdvíhanie alebo prenášanie rôznych bremien slúžilo k pobaveniu obecenstva pri ľudových slávnostiach, jarmokoch a podobných príležitostiach, silácke výkony patrili k obľúbeným púťovým a cirkusovým atrakciám. Publiku boli predvádzané najrôznejšie kúsky, predháňali sa, kto z nich zdvihne ťažšie bremeno, kto ho dostane až nad hlavu, kto z nich unesie viac v jednej ruke.
Najstaršie známe vzpieračské rekordy sú pripisované Angličanovi Curtisovi (v rokoch 1850 – 1860). Prvé vskutku regulárne rekordy boli vedené v Anglicku a v Nemecku na sklonku 19. storočia, veľká svetová súťaž vo vzpieraní sa konala v roku 1887 v Londýne. Približne v rovnakom čase sa už súťažne vzpieralo i u nás – prvé majstrovstvá vo „vzpieraní bremien“ sa konali v roku 1894. Počet vzpieračských disciplín aj kategórií sa v priebehu rokov často menil.
Vzpieračské disciplíny
náhľad|Vzpierač sa pokúša o nadhod činky Všetky súčasné vzpieračské súťaže pozostávajú z dvoch disciplín. Sú nimi trh a nadhod. Správne by sme mali u oboch názvov doplniť ešte jedno slovo – ide o „trh súpažný“ a „nadhod súpažný“. Týmto spresnením sa zdôrazňuje, že obe paže pracujú naraz a prevádzajú rovnakú činnosť. Pretože sa však iným spôsobom nesúťaží, celkom vystačíme s jednoslovným označením trh a nadhod.
Trh
Najprv prichádza vždy na rad súťaž v trhu. Je to disciplína riskantnejšia a obťažnejšia. Činku treba naraz preniesť zo zeme až do vzpaženia. Preto usilujú súťažiaci o to, aby zdvíhali os činky pokiaľ možno len do najnižšej nutnej výšky. Volia veľmi široký uchop, ktorý umožní „nižšie“ vzpaženie. Pre uznanie pokusu je potrebné, aby vzpierač činku v napätých pažiach ustálil. Veľké rozovretie paží, pri ktorom sú dlane až tesne pri kotúčoch, skutočne prináša úsporu niekoľko cenných centimetrov výšky, do ktorej treba činku dopraviť. Zároveň však takto široký uchop má i svoje úskalia – je to poloha menej stabilná, činka sa v nej ťažšie ustaľuje, vzpierač navyše v široko rozovretých pažiach udrží predsa len o málo nižšiu záťaž, než keď sú ruky viac pri sebe. Mohutnej práci trupu a paží napomáhajú tiež nohy. Hneď ako vzpierač zdvihne činku zo zeme, „uniknú“ podskočením do hlbokého drepu (do „sedačky“) alebo do výpadu (rozštepu). Okrem chodidiel sa však žiadna iná časť tela nesmie dotknúť podlahy. Z drepu alebo výpadu potom vzpierač musí prejsť do záverečnej polohy, pri ktorej je činka celkom v pokoji, paže aj nohy sú napnuté a obe chodidlá sú na rovnakej úrovni, vedľa seba.
Nadhod
Nadhod zahŕňa dve samostatné, výrazne oddelené fázy. Najprv sa činka zdvihne jediným neprerušovaným pohybom do polohy na prsia, opäť s využitím podskoku do výpadu alebo drepu. Z tejto „medzistanice“ vzpierač v druhej časti pokusu – vo vlastnom „nadhode“ – činku prudko vyrazí do vzpaženia. I tuto fázu môže sprevádzať výraznejšie pokrčenie alebo podskočenie nôh, ale chodidla sa potom musia znovu vrátiť na rovnakú úroveň. Rozdelenie pokusu v nadhode do dvoch častí dovoľuje vzpieračom lepšie ovládnutie činky, preto v tejto druhej disciplíne dvojboja dosahujú výrazne vyšších výkonov.
Na olympijských hrách sa po absolvovaní oboch disciplín (ich sled je záväzný a nemenný – najprv trh, potom nadhod) vyhlasuje celkové poradie v dvojboji, určené súčtom výkonov v oboch disciplínách. Málokedy dochádza k deleniu o jednotlivé miesta, pretože pri rovnosti výkonov sa prihliada k telesnej hmotnosti športovcov – ako lepší je hodnotený ten, kto váži menej, aj keby išlo o nepatrný rozdiel.
Činky
Vo vzpieračských súťažiach sú dnes používané výhradne činky kotúčové, s upraviteľnou hmotnosťou. Skladajú sa z osi, kotúčov a uzáverov. Os činky tvorí oceľová tyč. Je dlhá, priemer jej kruhového prierezu je. Taktiež ona predstavuje časť záťaže, ktorú súťažiaci vzpierajú, s jej hmotnosťou sa teda taktiež musí počítať. A aby táto hodnota nepôsobila pri určovaní celkovej hmotnosti činky žiadne problémy, je stanovená na rovných.
Na os činky sa z oboch strán nasadzujú kotúče – práve tie sú vlastnou meniteľnou záťažou. Kotúče sú pri pódiu pripravené v pároch, po dvojiciach, tak aby na oboch koncoch osi mohla byť nastavená záťaž rovnakej hmotnosti. Kotúče sú kovové, ale po celom povrchu pokryté gumou alebo plastickou hmotou, ktorá tlmí dopad činky na drevené pódium. Toto potiahnutie prináša ešte ďalšiu výhodu – sú ňou farebne odlíšene kotúče rôznej hmotnosti: červenú farbu majú kotúče o hmotnosti, modré vážia , žlté a bielu farbu majú ostatné závažia (, , , ,  a ). Z vonkajšej strany sú kotúče pevne pridržiavané uzávermi, aby pri nechcenom naklonení činky z osi neskĺzli. Aj hmotnosť uzáverov je stanovená jednotne pre všetky činky – každý uzáver váži, celý pár teda.
Pravidlá
Aj keď sa môže hmotnosť činky upraviť s odstupňovaním o kilogram, v súťaži sa postupuje po hodnotách, ktoré sú násobkami. Pokiaľ sa však niektorý vzpierač alebo vzpieračka svojím predchádzajúcim úspešným pokusom tesne priblíži hodnote platného rekordu, môže si nechať pre pokus o jeho prekonanie pripraviť činku o hmotnosti zaokrúhlenej na kilogramy.
Súťaže sa odohrávajú obyčajne v takých priestoroch, ktoré sa svojím usporiadaním podobajú divadelným sálam. Je totiž treba umožniť sledovanie súťaže veľkému počtu divákov, ale súčasne by všetci účastníci súťaže a ich sprievod mali nájsť v zákulisí všetko potrebné: miestnosti pre odpočinok, rozcvičenie a starostlivú prípravu na vlastné súťažné pokusy. Keď sa pohybuje vzpierač „za scénou“, môže sa radiť so svojím trénerom, premýšľať spolu s ním ďalší postup aj chyby, ktorých sa dopustil. Obyčajne s ním v týchto chvíľach môžu byť aj ďalší členovia výpravy, napr. lekár alebo masér. Na pódium sa už musí vzpierač dostaviť sám.
Dres vzpierača je jednoduchý a účelný. Pokiaľ si súťažiaci pod neho oblečie ešte tričko, nesmie mať ani golierik, ani dlhé rukávy. Vzpierači často používajú pre spevnenie trupu kožený opasok, ktorého šírka môže dosiahnuť najviac. Taktiež na zápästiach a na kolenách je dovolené nosiť spevňujúce bandáže.
S konečnou platnosťou sú súťažiaci zaradení do príslušných hmotnostných kategórií pri vážení, ktoré sa odohráva dve hodiny pred súťažou. Presnejšie povedané – váženie dve hodiny pred ohláseným otvorením súťaže začína a rozhodcovia sú pri váhe prítomní po celú ďalšiu hodinu. Vzpierači, ktorí by hornú hranicu svojej kategórie prekročili, majú ešte možnosť počas tejto doby „zhodiť“ nejaký ten dekagram. A pretože pri takejto úprave telesnej hmotnosti na poslednú chvíľu ubúdajú zároveň aj sily, snažia sa jej súťažiaci predísť.
Súťaže po sebe nasledujú v poradí od najnižšej hmotnostnej kategórie po najvyššiu. Pre divákov je v tomto postupe skrytá záruka, že sa v závere bojov dočkajú najvyšších výkonov. Toto usporiadanie prináša ešte ďalšiu výhodu: keď sa stane, že niektorý vzpierač prekročí limit svojej kategórie, má možnosť nastúpiť v hmotnostnej kategórii nasledujúcej.
V rámci jednej disciplíny má každý vzpierač právo na tri pokusy. Záleží celkom na jeho voľbe, pre akú základnú hmotnosť činky sa rozhodne. Stáva sa, že vzpierač svoje sily precení, nezvládne úvodné pokusy, prípadne ani natrikrát nevzoprie prvú záťaž, ktorú si dal na činku naložiť. Alebo dôjde aj k opačnej situácii, kedy sa vzpierač úspešne vysporiada s tromi hmotnosťami, ale v súťaži už ďalej pokračovať nemôže, pretože vyčerpal všetky pokusy. Je teda potrebné presne odhadnúť svoje možnosti, zbytočne neriskovať, ale tiež nepodceňovať vlastnú pripravenosť.
O štartovnom poradí súťažiacich sa rozhoduje žrebovaním. Aj napriek tomu sa tí najlepší objavujú na vzpieračskom pódiu až ako poslední. Postupuje sa totiž tak, že sa činka najprv upraví pre súťažiaceho, ktorý požaduje najnižšiu hmotnosť. A tak skutočne prvý pokus hocikedy môže vykonať i ten z účastníkov súťaže, na ktorého pripadlo pri žrebovaní číslo najvyššie.
Z činky sa nikdy neuberá, keď už bol s danou hmotnosťou prevedený aspoň jeden pokus. Preto musia súťažiaci pozorne sledovať priebeh súťaže a včas sa pripraviť k svojmu pokusu. Keď svoj pokus zmeškajú, môžu sa tým pripraviť napríklad i o posledný pokus v súťaži.
Ak sa majú o vzopretie činky určitej hmotnosti pokúšať niekoľkí vzpierači, dostávajú sa najprv na rad tí súťažiaci, ktorí len do súťaže vstupujú, absolvujú svoj prvý, základný pokus. Potom sú vyvolávaní súťažiaci, pre ktorých nastal okamih druhého súťažného pokusu, a nakoniec tí, ktorí svoje súťažné vystúpenie už uzatvárajú.
Ak príde na súťažiaceho rad, musí začať pokus najneskôr do minúty, inak je klasifikovaný rovnako, ako keby činku nezdvihol. Dlhší, minútu a pol interval môže využiť vzpierač, ktorý absolvuje dva pokusy ihneď po sebe.
O platnosti pokusu rozhodujú traja rozhodcovia. Svoj názor vyjadrujú prostredníctvom signalizačného zariadenia. Pred každým rozhodcom sú dve tlačidlá, ktorými možno rozsvietiť biele alebo červené svetlo, teda znamenie pre jednoduchú odpoveď „áno“ – „nie“. Platí názor väčšiny: v trojčlennej porote sú preukázateľnou väčšinou už dva hlasy proti jednému, alebo jednomyseľný súhlas všetkých troch rozhodcov. Hlasovanie nikdy neskončí nerozhodným výsledkom. Signalizačný systém je prispôsobený tak, že sa svetlá rozsvietia až vo chvíli, kedy jedno z oboch svojich tlačidiel stlačia všetci traja rozhodcovia. Výsledok sa na paneli objaví naraz, a tým je vlastne znemožnené, aby ktokoľvek z trojice rozhodcov vyčkával až na názor ostatných. Zo spôsobu hlasovania o platnosti pokusu by sme mohli usudzovať, že sa trojica rozhodcov podieľa na hodnotení súťaží rovnakým dielom. Predsa len však väčšia zodpovednosť spočíva na strednom rozhodcovi. On totiž vydáva pokyn na spustenie činky, hneď ako je pokus podľa jeho mienky plne zvládnutý a ukončený. Signál „DOLE!“ býva doplnený mávnutím ruky, svetelným alebo zvukovým znamením.
Heineken Open 1990
Heineken Open 1990 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 8. do 15. januára 1990 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v novozélandskom Aucklande. Titul v dvojhre získal Američan Scott Davis, ktorý vo finále porazil Rusa Česnokova. Bol to jeho tretí a posledný titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Američania Kelly Jones, Robert Van't Hof, ktorí vo finále porazili izraelsko-holandský pár Gilad Bloom, Paul Haarhuis.
Dvojhra mužov
🇺🇸 Scott Davis vs. 🇷🇺 Andrej Česnokov 4-6 6-3 6-3
Štvorhra mužov
🇺🇸 Kelly Jones / 🇺🇸 Robert Van't Hof  vs. 🇮🇱 Gilad Bloom / 🇳🇱 Paul Haarhuis 7-6 6-0
Sonátová forma
Sonátová forma je hudobná forma využívaná v dielach klasickej hudby. Je to najviac rozšírená forma. Sonátovú formu majú prvé vety rôznych diel komornej i orchestrálnej hudby - sonát, sláčikových kvartét, ouvertúr, koncertov, symfónií, a iných. Často sa využíva tiež v záverečných vetách sonát, sláčikových kvartét a koncertov.
Dejiny
Hoci v období baroka už existovali skladby označované sonáty, sonátová forma ako taká neexistovala. Počiatky tradičnej sonátovej formy siahajú do obdobia raného klasicizmu, kde sa o jej vývoj zaslúžili najmä Johann Stamitz, Carl Philip Emmanuel Bach a ďalší skladatelia. O ustálenie jej formy sa významným sposobom zaslúžil Joseph Haydn. V dobe Haydna, Mozarta a Beethovena už mala sonátová forma pevne danú štruktúru. Sonátová forma sa stala základnou hudobnou formou, využívanou počas celého romantizmu i 20. storočia. Postupne však dochádzalo k modifikáciam rozneho rozsahu.
Štruktúra
Sonátová forma môže začínať buď priamo expozíciou, alebo jej predchádza úvod. Úvod má úlohu uviesť poslucháča do atmosféry vlastnej skladby. Podľa rozsahu a tematickej samostatnosti rozlišujeme 2 typy úvodu:
Základná štruktúra sonátovej formy pozostáva z troch častí:
Expozícia
V expozícií skladateľ uvedie hlavný tematický materiál vety. Ten tvoria jednotlivé témy:
630 Euphemia
630 Euphemia je planétka s priemerom 20 km, ktorú objavil August Kopff 7. marca 1907.
Sonátová forma
Štruktúra
Kým expozícia uvádza hlavný materiál, úlohou rozvedenia je spracovať, rozviesť tieto témy. Diel rozvedenia v priebehu vývoja postupne nadobudol väčšiu dôležitosť - od náznakovitého rozvedenia v počiatočnom vývojovom štádiu cez rozvinutý tvar, keď bolo rovnocenné s krajnými dielmi až po takú formu, v ktorej sa stáva ťažiskom celej sonátovej formy (najmä v novšej hudbe). Rozvedenie je dielom sonátovej formy, pre ktorý platí najmenej obmedzení, skladateľ v ňom môže použiť rôzne spôsoby motivicko - tematickej práce. Aj tonálny plán rozvedenia je voľný. Spravidla sa však obchádzajú tóniny, ktoré boli použité v expozícii (najmä hlavná tónina). Formový rozvrh a rozsah rozvedenia závisia od možnosti spracovanie jednotlivých tém a celkového rozsahu sonátovej formy, ako aj od toho, akú dôležitosť zastáva rozvedenie v sonátovej forme.
Vo väčšine sonát však nachádzame tri typické úseky, na ktoré je rozčlenené rozvedenie:
Repríza
K tejto základnej podobe sonátovej formy sa niekedy pridáva introdukcia na úvod a kóda na úplny záver.
So spomínanými atribútmi sonátovej formy sa stretávame najmä v období klasicizmu a skorého romantizmu. Postupne došlo k viacerým inováciám. V neskorších skladbách sa skladatelia neuspokojili len s expozíciou dvoch alebo troch tém, ale v tejto časti uplatnili viacero previazaných hudobných nápadov. Podobne je v neskorších sonátach repríza iba voľnou parafrázou expozície a témy tu často prechádzajú do ďalšieho, kratšieho prevedenia.
Chicago Hope
Chicago Hope je populárny seriál, ktorý vytvoril americký filmový producent David E. Kelley. Chicago Hope bol názov nemocnice, v ktorej sa príbeh odohrával. V USA bol vysielaný od roku 1994 do roku 2000.
Meyer Lansky
Meyer Lansky, rodený Maier Suchowljansky (* 4. júl 1902, Grodno, Rusko (dnes Bielorusko) – † 15. január 1983, Miami, Florida, USA) bol americký gangster, jeden z dôležitých členov podsvetia, ktorý spolupracoval s Lucky Lucianom.
Mladosť
Jeho otec Max a matka Yetti boli poľskí židia. V roku 1909 odišiel Max Suchowljansky do Ameriky a usadil sa v New Yorku. V roku 1911 za ním prišla jeho žena a deti – desaťročný Maier (Meyer) s bratom Jakom a sestrou.
Otec pracoval v továrni na textil ako žehliar. To, čo zarobil, sotva stačilo pre potreby rodiny.
V New Yorku žili krátko v Brownsville (Brooklyn), potom sa presťahovali do Lower East Side (Manhattan). Priezvisko si poameričtili na Lansky.
Snažili sa stále dodržiavať židovské tradície. Meyer Lansky študoval náboženstvo a v 13 rokoch prešiel obradom Bar micva.
Na ulici často Meyer pozoroval, ako sa hrajú kocky, a odkukal triky, vďaka ktorým sa vyhrávalo. Táto hra sa stala zdrojom jeho prvých príjmov. Časom sa naučil s financiami veľmi dobre zaobchádzať a v podsvetí platil takmer za finančného génia, ktorý dokáže peniaze nielen získať, ale ovláda umenie prania špinavých peňazí a peniaze vie zlegalizovať.
Ako mladík si Lansky zarábal nielen na kockách, ale aj rôznymi zákazkami spojenými s vydieraním obchodníkov a inými násilnými akciami.
Bugsy Siegel a Lucky Luciano
Niekedy medzi rokmi 1914 a 1920 sa Meyer Lansky zoznámil s Bugsy Sieglom, stali sa priateľmi.
Akty X
Akty X je americký televízny seriál, ktorého autorom je producent Chris Carter. Pilotná epizóda mala v USA premiéru 10. septembra 1993 a posledná epizóda mala premiéru 19. mája 2002. Získal mnohé ocenenia, medzi inými Peabody Award a Emmy Award. Bol prvým významnejším hitom Americkej siete FOX, a jeho hlavné charakteristiky a slogany (napr.: "Pravda je tam vonku", "Neverte nikomu", "Ospravedlnenie je politika" a "Chcem uveriť") sa stali veľmi populárnymi.
Meyer Lansky
Bugsy Siegel a Lucky Luciano
V New Yorku fungujú hlavne talianske a írske gangy a židia sa stávali často terčom ich útokov. Preto Meyer okolo seba zhromaždil skupinu židov (medzi nimi jeho brat Jake a Bugsy Siegel), ktorí útokom ostatných dobre organizovaných gangov vzdorovali, oplácali ich a sami prevádzkovali kriminálnu činnosť. Lansky bol organizátor, Bugsy skôr vykonával špinavú prácu. Napádali obchodníkov, unášali ich, vykrádali obchody, kradli autá.
V roku 1917 odišiel Meyer zo školy a začal pracovať v manufaktúre, a to až do roku 1921, kedy prácu opustil.
Akty X
Ústredné postavy
Ústrednými postavami seriálu sú agenti FBI Fox Mulder (David Duchovny) a Dana Scully (Gillian Anderson), ktorí spolupracujú na vyšetrovaní kriminálnych prípadov, ktoré boli zaradené medzi takzvané „Akty X“, čo sú prípady, ktoré sa vyšetrovateľom FBI nepodarilo objasniť konvenčnými vyšetrovacími postupmi. Agenti Mulder a Scullyová sa pri snahe o objasnenie týchto prípadov stretávajú s pôsobením paranormálnych javov a odhaľujú celosvetové vládne sprisahanie na utajenie existencie mimozemského života. Mulder verí v existenciu mimozemšťanov a paranormálnych javov, zatiaľ čo Scullyová je skeptik, ktorý hľadá vedecké vysvetlenia prípadov. Na začiatku bola Scullyová nasadená jej nadriadenými, aby odhalila Mulderove nekonvenčné metódy vyšetrovania. Ako seriál pokračoval, boli obidvaja agenti čoraz viac zapletení do väčšieho konfliktu, tvorcami nazvaného Mytológia alebo Mytharc, čo upevnilo ich blízke priateľstvo. V posledných dvoch sériách sa hviezdou stala Gillian Anderson, David Duchovny sa objavoval zriedkavejšie a na scéne sa objavili nové hlavné postavy – agenti FBI Monica Reyes a John Doggett.
Meyer Lansky
Bugsy Siegel a Lucky Luciano
Človekom, ktorý ovplyvnil Lanskyho osud, bol okrem Bugsyho tiež Lucky Luciano. Za prohibície sa spolu venovali obchodu s alkoholom. Okrem toho kontrolovali oblasť hazardných hier (na tú sa zameriavali Meyer a Bugsy) a prevádzkovali nevestince (Lucky Luciano a Frank Costello).
Meyer Lansky si uvedomoval, ako veľmi mu Lucianova podpora pomáha, pretože ostatní šéfovia mafiánskych klanov nemali židov moc v láske. Dvaja hlavní mafiánski bossovia, rivali Masseria a Maranzano, chceli na svoju stranu získať Luciana a nútili ho, aby sa Meyera zbavil.
Akty X
Nápad a pilotná epizóda
right|thumb|Kancelária Agenta Muldera Kalifornský rodák Chris Carter, ktorý už predtým so striedavým úspechom písal pre televíziu, dostal na začiatku deväťdesiatych rokov príležitosť, aby produkoval nový seriál pre televíznu sieť FOX. Unavený z komédií ktoré písal, inšpirovaný správami, že 3.7 milióna Američanov bolo možno unesených mimozemšťanmi, spomienkami na Watergate a hororovým seriálom zo sedemdesiatych rokov Nočný stopár, prišiel Chris Carter s myšlienkou Aktov X, a v roku 1992 napísal pilotnú epizódu.
Meyer Lansky
Bugsy Siegel a Lucky Luciano
Meyerovým veľkým vzorom bol Arnold Rothstein, gambler a obchodník. Vybral si Lanskyho a Luciana, aby mu pomáhali v nelegálnom obchode s alkoholom. Jeho krédom bolo, že predáva iba kvalitu. V roku 1928 bol zavraždený.
Roku 1928 získal Meyer americké občianstvo.
Akty X
Kult Akty X
Kompletný seriál je dnes divákom okrem televíznych repríz prístupný predovšetkým vo forme DVD kolekcií, ktoré obsahujú všetkých 202 epizód. Seriál okrem iného viedol k vydaniu videokaziet s jeho epizódami, ku vzniku mnohých kníh, videohier, hudobných albumov, priamo alebo nepriamo viedol ku vzniku iných televíznych seriálov a stal sa ikonou viacerých svetových kultúr 90. rokov 20. storočia. Dnes po celom svete odkaz Aktov X šíria najmä ich fanúšikovia, ktorí si hovoria X-Philes. Seriál bol americkým časopisom TV Guide označený za druhý najväčší kultový televízny program (Star Trek je prvý), a za 37. najlepší televízny program všetkých čias. V roku 2007 americký časopis TIME zaradil seriál medzi "100 najlepších televíznych programov všetkých čias".
Meyer Lansky
Bugsy Siegel a Lucky Luciano
V roku 1931 vyvrcholil konflikt medzi Masseriom a Maranzanom (Castellamarská vojna). Luciano s Meyerom pripravili vraždu Masseria (15. apríla 1931). 10. septembra 1931 potom bol zabitý aj Maranzano. Luciano sa dostal do vedenia newyorskej mafie.
V roku 1931 bol Al Capone odsúdený za daňové úniky. Takého osudu sa bál aj Meyer. Vždy dbal na to, aby na seba nemal napísaný žiadny majetok a svoje peniaze prevádzal na anonymné účty.
Po skončení prohibície sa Lansky opäť vrátil k hazardným hrám. Viedol kasína, do ktorých najal tých najlepších krupiérov. Kasína zakladal aj na Floride. Bol darcom niekoľkých charitatívnych organizácií, a tak prakticky nemal problémy so sťažnosťami na jeho podniky.
V roku 1936 bol Luciano poslaný do väzenia. Lansky a Costello prevzali jeho obchody. Luciano bol však s Lanskym a ostatnými mafiánmi v kontakte aj za dobu svojho väznenia.
Flamingo
Bugsy Siegel sa chcel osamostatniť. Objavil veľký potenciál Las Vegas a chcel tam postaviť veľké moderné kasíno. Nejaké kasína tam síce už boli, ale doteraz nespadali pod kontrolu mafie. Lansky a ďalší mafiáni do projektu investovali peniaze, Bugsy výstavbu viedol.
Tým projektom bolo dokončenie stavby kasína a hotela Flamingo. Bugsy sa nechával ovplyvniť svojou priateľkou (Virginia Hill), ktorej dovolil, aby na finálnej fáze výstavby sama dohliadala a prenechal jej aj časť rozhodovania. Došlo k mnohým oneskoreniam a finančným stratám. Vo výstavbe bolo utopených oveľa viac peňazí, než sa spočiatku myslelo.
Virginia Hill často cestovala do Európy, do Ženevy, a preto vzniklo podozrenie, že s Bugsym ukrývajú peniaze do bánk vo Švajčiarsku.
Na začiatku roka 1947, tesne po otvorení Flaminga, bolo účtovníctvo kasína hlboko v mínuse. Nakrátko bolo Flamingo zatvorené, aby sa v marci znova otvorilo. V máji začalo zarábať, ale bolo to už neskoro. V júni 1947 bol Bugsy Siegel vo svojom dome v Beverly Hills zastrelený. Meyer Lansky odmietal, že by stál za jeho smrťou.
Kuba
thumb|Meyer Lansky Lanskyho talentu si všimol kubánsky diktátor Fulgencio Batista. Lansky sa mu hodil na to, aby vrátil reputáciu kubánskym kasínam, ktoré boli považované za miesto, kde sa vždy podvádza. Medzi rokmi 1940 a 1950 už mal Meyer pod kontrolou niekoľko kasín v Havane, ktoré zmodernizoval. Na Kubu začali prúdiť americké peniaze.
16. decembra 1948 sa Meyer oženil druhýkrát, s Thelma Sheer Schwartz, známu ako Teddy (zomrela roku 1997).
Po kubánskej revolúcii (1959) boli kasína na Kube znárodnené. Meyer odišiel na Bahamy, aby tam ďalej investoval.
Izrael
Hoci bola Meyerovi v detstve vštepovaná židovská tradícia, svojich dvoch synov v nej nevychovával a vrátil sa k nej až v starobe. Izrael prvýkrát navštívil, až keď mal 60 rokov.
V roku 1970, kedy ho sledovala FBI a polícia, sa Meyer rozhodol odísť za svojím priateľom Stacherom do Tel Avivu. Po niekoľkých mesiacoch chcel využiť imigračný zákon, ktorý povoľuje Židom z celého sveta, že sa môžu stať občanmi Izraela. Spočiatku sa zdalo, že mu bude občianstvo priznané, ale po intervencii premiérky Goldy Meierovej bola Lanskyho žiadosť zamietnutá. Panovala obava, že by sa v Izraeli venoval kriminálnej činnosti.
Z Izraela odletel Lansky do Švajčiarska a do Južnej Ameriky (Paraguaj), odkiaľ bol však tiež vyhostený. Keď opäť pristál na Floride, bol zatknutý.
Meyer Lansky si nikdy neodsedel dlhý trest. Pomohli mu k tomu kontakty, ktoré mal, a v poslednej dobe tiež chatrné zdravie. Ochorel na rakovinu a potreboval neustály lekársky dohľad.
Smrť
Posledné roky života trávil doma v Miami Beach.
Aloysius Bertrand
Aloysius Bertrand (vlastným menom Louis-Jacques-Napoléon Bertrand, * 20. apríla 1807, Ceva - † 29. apríla 1841, Paríž) bol francúzsky básnik a spisovateľ. Napísal zbierku básní v próze Gaspard de la nuit (po slovensky Gašpar noci), podľa ktorej napísal rovnomennú suitu skladateľ Maurice Ravel. Založil žáner básne v próze vo francúzskej literatúre a inšpiroval symbolistických básnikov.
Meyer Lansky
Smrť
15. januára 1983 podľahol rakovine pľúc. Zomrel v nemocnici, vo veku 81 rokov. Luckyho Luciana tak prežil o 21 rokov. Pochovaný je na cintoríne v Miami na Floride.
Aloysius Bertrand
Narodil sa v meste Ceva v oblasti Piemont, jeho rodina sa ale v roku 1814 usadila v Dijone. Vtedy začal jeho záujem o toto mesto. Prispieval do miestneho denníka, súc uznávaný Hugom a Sainte-Beuveom. Krátko žil v Paríži, kde ale nemal úspech, takže sa vrátil do Dijonu a ďalej písal do miestnych novín. Gaspard de la nuit bol dokončený už v roku 1836, ale publikovaný bol až v roku 1842 potom, čo Bertrand zomrel na tuberkulózu. Kniha bola znovuobjavená Baudelairom a Mallarmém a teraz je považovaná za klasiku francúzskej poézie a fantastickej literatúry.
Lord Alex
Lord Alex je bratislavská punkrocková kapela pôsobiaca s prestávkami od roku 1988.
História
Lord Alexu predchádzali dve kapely: Barbus a Krach.
V novembri 1987 sa obe skupiny rozpadajú, ale Veslo, Mladý Leďo (dnes Lump, Bratislavské dievčatá), Rigo a Gulatý sa stretávajú v skúšobni a hrajú piesne svojich dvoch predošlých kapiel. Postupne vznikajú nové skladby. V budúcom roku už hrajú prvý koncert v tejto zostave, zatiaľ stále bez mena. Rigo odchádza na vojnu, do kapely prichádza Mikko.
Fontiers-Cabardès
Fontiers-Cabardès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 430 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4758
NGC 4758 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Pohotovosť (seriál)
Pohotovosť je dramatický seriál, vytvorený spisovateľom a scenáristom Michaelom Crichtonom, ktorého dej sa odohráva vo fiktívnej fakultnej nemocnici v Chicagu. Prvá epizóda bola vysielaná na NBC, v Spojených štátoch, v pondelok 19. septembra 1994. V súčasnosti v USA skončila už 12. séria. TV Markíza momentálne vysiela 11. sériu a česká TV Prima reprízuje staršie časti.
Pôvodnú zostavu hercov tvorili pomerne neznáme tváre, a to Anthony Edwards ako Dr. Mark Greene, George Clooney ako Dr. Doug Ross, Sherry Stringfield ako Dr. Susan Lewis, Noah Wyle ako študent medicíny John Carter, a Eriq La Salle ako Dr. Peter Benton. Julianna Margulies hosťovala v prvých dvoch epizódach ako Carol Hathaway a potom sa tiež zaradila medzi hlavných predstaviteľov. Seriál si stále udržiava svoju popularitu aj napriek tomu, že v súčasnosti už medzi hlavnými predstaviteľmi nefiguruje žiaden z pôvodných hercov (iba Noah Wyle sa občas objaví ako hosť).
Seriál vyhral každý rok aspoň jednu cenu Emmy, od svojho uvedenia až do roku 2003, a potom znova v roku 2005. Seriál tiež zvíťazil v súťaži People’s Choice Award (hlasovanie divákov) ako najlepší dramatický seriál v rokoch 1997 až 2002. Za roky, čo sa vysiela bol seriál nominovaný a vyhral aj veľké množstvo iných ocenení.
631 Philippina
631 Philippina je planétka s priemerom 60 km, ktorú objavil August Kopff 21. marca 1907.
Albert II. (Belgicko)
Je synom kráľa Leopolda III. a bratom kráľa Baudouina I. Na trón nastúpil 9. augusta 1993 po bratovej smrti.
3. júla 2013 oznámil svoju abdikáciu v prospech syna princa Filipa. 21. júla 2013, pri príležitosti belgického štátneho sviatku, odovzdal nástupníctvo dedičovi trónu Filipovi I.. Dôvodom abdikácie bol kráľov zdravotný stav.
Jeníkov (okres Teplice)
Jeníkov je obec v Česku v okrese Teplice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 909 obyvateľov, z toho 455 mužov a 454 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,2 roka (muži 39,0 roka, ženy 41,3 roka).
Tuner
thumb|Tuner
Tuner je technické zariadenie, ktoré umožňuje spracovať vysokofrekvenčný signál, získaný z antény, a dekódovať z neho signál pre ďalšie spracovanie. Môže to byť samostatné zariadenie alebo súčasť iného komplexnejšieho elektronického zariadenia (napríklad televízora alebo rádioprijímača).
2819 Ensor
2819 Ensor je planétka s priemerom 13 km, ktorú objavil E. Delporte 20. októbra 1933.
Lara Fabian
V roku 1991 vydala svoj prvý album „Lara Fabian“ v Kanade, kde mala dôležité pôsobisko nasledujúcich dvadsať rokov. Jej kariéra úspešne konkurovala na americkom kontinente Céline Dion.
V roku 1994 vydala vo svojom druhom albume „Carpe Diem“ prerábku známeho šansónu od Serge Lamu „Je suis malade“. Táto pieseň sa v jej podaní stala kultovým hitom.
Návrat do Európy
V roku 2001 vyšiel jej štvrtý album „Nue“ v Montreale vo francúzštine. Veľký úspech zaznamenal vo frankofónnych krajinách Európy, čo zároveň znamenalo jej návrat spoza oceánu domov. Pokračovala vydávaním ďalších albumov a koncertovaním na viacerých kontinentoch.
30. januára 2011 spievala na otváracej ceremónii „Zimných ázijských hier“ v Astane v Kazachstane.
V marci 2011 vystupovala v Čečensku na medzinárodný deň žien na pozvanie Ramzana Kadyrova. Jeho prítomnosť bola polemická: Ramzan Kadyrov je často obviňovaný z porušovania ľudských práv v Čečensku, z násilnej islamizácie, teroru a mafiánskych praktík. Obrancovia ľudských práv obvinili Laru Fabian že legitimizovala zločinecký režim svojou účasťou na oficiálnych oslavách.
24. októbra 2013 oznámil denník Le Monde, že odmietla koncertné turné v Uzbekistane v Taškente z dôvodu porušovania ľudských práv uzbeckým diktátorom Islamom Karimovom" : Je viens d'apprendre par le communiqué de l'Action des chrétiens pour l'abolition de la torture (ACAT) que le Festival culturel de Tachkent pour lequel je devais chanter était géré par la fille du président en place. (Práve som sa dozvedela z komuniké „l'Action des chrétiens pour l'abolition de la torture (ACAT)“, že kultúrny festival v Taškente je pod patronátom dcéry prezidenta.)
Speváčka sa v júni 2013 vydala za talianskeho iluzionistu Gabriela di Giorgio.
NGC 4759
NGC 4759 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 25. marca 1786.