cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orión (súhvezdie)
Betelgeuze
Názov Betelgeuze pochádza z arabského Ibt al Jauzah, čo znamená „plece hrdinu“ alebo „podpažie“. Je to červený nadobor, veľmi hmotná hviezda v záverečnom štádiu svojho vývoja, ktorá sa nafúkla do gigantických rozmerov. Od Slnka je vzdialený 500 – 652 ly, čím je naším najbližším nadobrom. Jej svietivosť predstavuje asi 14 000 až 50 000-násobok žiarivosti Slnka (staršie zdroje uvádzajú 10 000-násobok ). Nápadná oranžovo-červená farba hviezdy Betelgeuze, ktorá je ľahko pozorovateľná aj voľným okom, svedčí o jej nízkej povrchovej teplote, 3000 K, čo je asi 2 730 °C. Jej objem je miliónkrát väčší ako objem Slnka. Hubbleovmu vesmírnemu ďalekohľadu sa v roku 1995 podarilo zobraziť Betelgeuze ako disk. Bol to prvý obrázok disku hviezdy, ak nepočítame Slnko. Na jej povrchu sa nachádza obrovská biela škvrna, ktorej teplota dosahuje 5000 K. Obklopujú ju tri obálky, ktoré sú intenzívnym zdrojom infračerveného žiarenia. Betelgeuze je nepravidelná premenná hviezda.
Ostatné hviezdy základného obrazca
Rigel je takisto nadobor, ale na rozdiel od Betelgeuze modrý, čiže ide o podstatne mladšiu a horúcejšiu hviezdu. Jeho pomenovanie pochádza z arabského rijl, čo znamená noha. Napriek tomu, že je jasnejší než Betelgeuze nachádza sa v oveľa väčšej vzdialenosti od nás: podľa rôznych zdrojov 770 až 1 400 svetelných rokov. Jeho žiarivosť je 60 000 – 100 000-krát väčšia ako žiarivosť Slnka. Vo vzdialenosti 9,2“ (9,4“) má sprievodcu 7. magnitúdy.
γ Orionis má meno Bellatrix, čo znamená „bojovnica“. Je treťou najjasnejšou hviezdou súhvezdia a dvadsiatou siedmou najjasnejšou hviezdou oblohy. Je to modrý obor, ale oveľa menej svietivejší než Rigel. Meno Bellatrix sa však prvýkrát objavilo v súvislosti so súhvezdím Povozník, v ktorom pomenúvalo jeho najjasnejšiu hviezdu dnes známu ako Capella. Až o niekoľko storočí neskôr sa toto pomenovanie pravdepodobne omylom prenieslo do Orióna. Príčinou môže byť asociácia vyvolaná astrologickým názvom pre lovca Orióna – Bellator, čiže bojovník.
Ďalšie hviezdy dotvárajúce základný obrazec Orióna sú Heka (λ) a Saiph (κ). Heka sa nachádza zhruba v polovičnej vzdialenosti medzi hviezdami Betelgeuze a Bellatrix, ale vyššie nad ich spojnicou. Je to modrastý nadobor a v silnom ďalekohľade možno rozoznať jej blízkeho sprievodcu. Ten sa nachádza v odstupe 4,4“ a má jasnosť 5,6 magnitúd. Saiph je modrobiely nadobor.
Od hviezdy Betelgeuze sa zvykne ešte zakresľovať západná ruka ako spojnica k hviezde π2 Orionis, ktorá s hviezdami π3, π4, π5 a 11 Orionis (namiesto 11 Orionis to môžu byť hviezdy omikrón1 a omikrón2) tvorí Oriónov štít, ktorým sa bráni proti Býkovi. V mape atlasu Uranometria predstavuje táto skupinka hviezd (bez 11 Orionis) zase zvieraciu kožu prehodenú cez Oriónovu ruku. Druhú ruku, východnú, tvorí päť hviezd. Východná ruka je zdvihnutá nad Oriónovu hlavu a drží v nej meč, alebo, podľa iných zakreslení, kyjak.
V súhvezdí Orión sa nachádza asterizmus Venušino zrkadlo. Tvorí ho spojnica hviezd Alnitak, Alnilam, Mintaka, Éta Orionis, Alnitak; rukoväť tvoria hviezdy Oriónovho meča: ν a ι Orionis. Asterizmus je nápadná skupina hviezd z jedného (ako v tomto prípade) alebo z viacerých súhvezdí, ktorá uľahčuje orientáciu na oblohe.
Oriónov pás
thumb|270px|Oriónov pás: Zľava hviezdy Alnitak, Alnilam a Mintaka. Pri hviezde Alnitak si možno všimnúť známu [[hmlovina Konská hlava|hmlovinu Konská hlava.]] Oriónov pás je nápadný asterizmus troch hviezd. Najvyššie z nich je položená δ Orionis alebo Mintaka. Jej umiestnenie naznačuje aj jej meno, ktoré pochádza z arabského myntykat, čo znamená „pás“. Mintaka je známa tým, že je to jedna z mála jasných hviezd, ktoré sa nachádzajú v tesnej blízkosti svetového rovníka. Je to viacnásobná hviezda.
Alnilam je meno hviezdy ε Orionis, prostrednej hviezdy Oriónovho pásu. Názov znamená „pás perál“. Alnilam je takisto modrý nadobor. Najvýchodnejšia a najnižšie položená hviezda Oriónovho pásu je ζ Alnitak alebo Alnitah, čo sa takisto prekladá ako „pás“. Je to dvojhviezda, ktorej hlavnou zložkou je žeravý nadobor spektrálnej triedy O. Jeho slabší sprievodca 4. magnitúdy sa nachádza vo vzdialenosti 2,4“. V blízkosti Alnitaku sa nachádzajú známe hmloviny: predovšetkým Plamenná hmlovina (NGC 2024) a hmlovina Konská hlava.
Oriónov meč
Oriónov meč (prípadne sa pokladá za pošvu jeho meča, za predpokladu, že lovec drží meč vo svojej ruke) je ďalším nápadným asterizmom v tomto súhvezdí. Ide o skupinku troch veľmi slabých hviezd, podstatne slabších a navzájom bližších ako Oriónov pás. V skutočnosti sú to dve hviezdy a tretí objekt, ktorý vyzerá ako zahmlená hviezda, je Trapéz vo Veľkej hmlovine v Orióne spolu s okolitou hmlovinou. Oriónov meč leží asi v polovičnej vzdialenosti medzi Mintakom a Saiphom, trochu východne od ich vzájomnej spojnice. Významná hviezda Oriónovho meča je modrastá Hatysa, ι Orionis, ktorá je dvojhviezdou.
Dvojhviezdy a viacnásobné hviezdy
σ Orionis je hviezda tretej magnitúdy nachádzajúca sa v blízkosti hviezdy Alnitak. Je to päťhviezda, ktorej 4 zložky rozoznáme aj malým ďalekohľadom s priemerom objektívu. Dve hlavné zložky označené ako A a B tvoria jednu z najhmotnejších známych dvojitých hviezd v Galaxii. Keďže sprievodcovia sú umiestnení okolo hviezdy A približne v jednej rovine, v ďalekohľade to vyzerá, akoby hlavnú hviezdu obiehali planéty.
V súhvezdí sa nachádza ešte množstvo dvojhviezd. Medzi jasné a dobre rozlíšiteľné patrí okrem vyššie menovaných ešte aj napríklad ró Orionis, ktorej zložky majú odstup 7,0“ a jasnosť 4,6 a 8,6 magnitúd. Struve 747 je optická dvojhviezda, ktorej zložky majú zdanlivú magnitúdu 5 a 6.
Premenné hviezdy
Okrem najznámejšej premennej Betelgeuze sú v súhvezdí ešte ďalšie dve červené premenné hviezdy: U Orionis, ktorá je premenná typu Mira Ceti a polopravidelná W Orionis. U Orionis sa nachádza vysoko na severe súhvezdia a jej jasnosť sa mení od 4,8 do 12,6 magnitúd s periódou 372 dní. W Orionis má periódu približne 212 dní a jej magnitúda sa mení od 5,9 do 7,7.
Oriónova asociácia
left|thumb|Viacnásobná hviezda [[Trapéz Orióna|Trapéz, stred Oriónovej asociácie]] Okolo hviezd Bellatrix a Alnilam sú sústredené dve z troch skupín hviezd nazývaných súhrnne Oriónova asociácia (Ori OB1). Je to veľká asociácia hviezd spektrálnych typov, O a B, čiže mladých modrých hviezd. Celkový počet hviezd, ktoré do nej patria, je vyše 1000. Tri hviezdy asociácie boli pred 2 – 5 miliónmi rokov pri stretnutí s inou asociáciou tak urýchlené, že sa dostali za hranice súhvezdia Orión a časom celkom uniknú z Oriónovho komplexu. Sú to hviezdy AE Aurigae s rýchlosťou /s, 53 Arietis s rýchlosťou /s a Mí Columbae, ktorá uniká rýchlosťou /s. Oriónova asociácia je súčasťou tzv. Oriónovho komplexu, ktorý zahŕňa okrem hviezd aj veľký súbor svietiacich hmlovín, tmavých hmlovín a molekulárnych oblakov. Jadro celého komplexu tvorí Veľká hmlovina v Orióne, v ktorej sa nachádza známa viacnásobná hviezda Trapéz alebo Lichobežník. Okolo Trapézu je sústredená tretia skupina hviezd Oriónovej asociácie.
Veľká hmlovina v Orióne
right|thumb|[[Hmlovina Orión|Veľká hmlovina v Orióne spolu s menšou hmlovinou M43, ktorá je v skutočnosti jej súčasťou. Nad ňou sa nachádza modrá reflexná hmlovina NGC 1977]]
Hmlovina Orión alebo Veľká hmlovina v Orióne známa tiež ako M42 (NGC 1976) je pravdepodobne najznámejším a najčastejšie pozorovaným i fotografovaným objektom tohto súhvezdia. V skutočnosti je to len najjasnejšia a k nám bližšia časť obrovského molekulárneho mraku, ktorý pokrýva väčšinu Orióna. Vďaka polohe vo výraznom Oriónovom meči ju možno nájsť veľmi ľahko. M42 je našou najbližšou emisnou (svietiacou) hmlovinou a najbližšou oblasťou, v ktorej vznikajú hviezdy. Preto je významným predmetom výskumov. Jej vzdialenosť od Slnka je len 1 500 svetelných rokov, Má priemer 30 až 50 svetelných rokov a nám sa pri tejto vzdialenosti javí ako objekt s veľkosťou 85 × 60 oblúkových minút.
Veľkú hmlovinu v Orióne tvorí prevažne ionizovaný vodík. K žiareniu ju budí ultrafialové žiarenie mladých hviezd, najmä Trapézu. Keďže ide o oblasť zrodu hviezd, okrem mladých dospelých hviezd na hlavnej postupnosti, ktoré sú členmi Oriónovej asociácie, sú v nej ešte hviezdy v rôznych vývojových štádiách: temné hmloviny, globuly, protohviezdy, nedospelé hviezdy typu T Tauri, osamotené planéty a iné. Veľmi veľa protohviezd, čiže vznikajúcich hviezd, je obklopených protoplanetárnymi diskami, diskami prachu a plynu, v ktorých sa môžu tvoriť planéty. Počet mladých hviezd identifikovaných vo Veľkej hmlovine v Orióne je viac ako 150. Asi 1 svetelný rok za Veľkou hmlovinou v Orióne sa nachádza hmlovina s názvom Kleimannova-Lowova hmlovina, ktorá sa niekedy spomína ako súčasť Veľkej hmloviny v Orióne a niekedy ako samostatný objekt. Táto hmlovina je najjasnejším infračerveným zdrojom tohto komplexu a jeden z najjasnejších infračervených zdrojov oblohy vôbec. Žiarivosť Kleimannovej-Lowovej hmloviny je 100 000-násobkom slnečnej žiarivosti. V tejto hmlovine bola tiež pozorovaná prvá hviezda v infračervenom žiarení, ktorá nesie po objaviteľoch pomenovanie Becklinov-Neugebauerov objekt.
Veľká hmlovina v Orióne je pravdepodobne astrofotografmi fotografovaná častejšie, ako ktorákoľvek iná hmlovina. Prvá fotografia M 42 vznikla už v septembri 1870 a o jej vznik sa zaslúžil priekopník astrofotografie, americký vedec Henry Draper. Jeho prvá fotografia bola pomerne nekvalitná, no o 12 rokov neskôr získal pomocou 28-centimetrového ďalekohľadu oveľa lepšiu snímku. Fotografické snímky ukážu aj vonkajšie veľmi slabé časti hmloviny, ktoré sa vizuálne nedajú pozorovať.
Herbig-Harove objekty
Na okraji komplexu molekulárnych mračien asi 2° pod M 42 sa nachádzajú útvary známe ako Herbig-Harove objekty, žiarivé rázové vlny vytvorené zrážkou energetického hviezdneho vetra mladých hviezd s prostredím hmloviny. Nachádza sa tu napríklad Hmlovina Vodopád, objekt s katalógovým označením HH 222. Ďalším Herbig-harovým objektom je HH 401. V ich blízkosti je aj jasná modrastá prachová hmlovina NGC 1999. Osvetľuje ju premenná hviezda V380 Orionis. Hmlovinu zatemňuje tmavé mračno, ktoré je v skutočnosti kondenzáciou chladného molekulárneho plynu a prachu tak hrubého a hustého, že neprepúšťa svetlo. Útvar pripomína tmavé obrátené písmeno T. Z našej perspektívy sa toto mračno nachádza pred hmlovinou. Z mračna sa v budúcnosti pravdepodobne budú formovať nové hviezdy.
Hmlovina Konská hlava
Od hviezdy Alnitak sa ťahá jasný hmlistý pás IC 434 tvoriaci pozadie pôsobivej hmloviny Konská hlava. Je to pravdepodobne najznámejšia tmavá hmlovina na oblohe, hoci vidieť sa dá len veľkým ďalekohľadom s mimoriadne veľkou svetelnosťou a v oblastiach s nepresvetlenou oblohou. Hmlovina Konská hlava je mimoriadne husté, tmavé a studené mračno plynu a prachu. Vytvára siluetu oproti jasnej hmlovine v pozadí, ktorá je od nás ďalej. Tvar konskej hlavy je vymodelovaný z hustej medzihviezdnej hmoty žiarením hviezdy sigma Orionis, ktorý tiež budí hmlovinu v jej pozadí k žiareniu. Táto tmavá hmlovina je takisto súčasťou komplexu obrích molekulárnych mračien v Orióne a je od nás zhruba v rovnakej vzdialenosti, ako veľká hmlovina v Orióne – 1 500 svetelných rokov.
Niekoľkohodinové expozície za pomoci filtrov ukazujú v okolí Konskej hlavy veľa ďalších, oveľa slabšie žiariacich oblastí ionizovaného vodíka. Približne v 90° uhle od Konskej hlavy sa nachádza emisná hmlovina Plameň nazývaná aj Plamenná hmlovina. right|thumb|Reflexné hmloviny [[Hmlovina M78|M78 (nižšie) a NGC 2071 (vyššie)]]
Reflexné hmloviny
Reflexné hmloviny nežiaria vlastným svetlom, len odrážajú svetlo blízkych hviezd. Na rozdiel od ružovo až červeno svietiacich emisných hmlovín mávajú reflexné často rôzne odtiene modrej farby. Modrá farba týchto hmlovín je spôsobená rovnakým javom, ako modrá farba oblohy.
V samotnej blízkosti Konskej hlavy leží reflexná hmlovina NGC 2023. Medzi ďalšie hmloviny, ktoré sú súčasťou Oriónovho komplexu, patrí modrá reflexná hmlovina M78. Leží asi dva a pol stupňa severovýchodne od Alnitaku. Je natoľko jasná (8 magnitúd), že bola katalogizovaná už pred viac ako 200 rokmi na rozdiel od menej známej NGC 2071, čo je ďalšia reflexná hmlovina ležiaca severseverovýchodne od M 78. M 78 má priemer 5 svetelných rokov a vzdialená je od Slnka asi 1600 svetelných rokov. V blízkosti tejto hmloviny objavil amatérsky astornóm Jay McNeil ďalšiu hmlovinu, ktorá na snímkach pred septembrom 2003 nebola vôbec viditeľná. Hmlovina obklopuje novo narodenú hviezdu a dostala pomenovanie McNeilova hmlovina.
left|thumb|Barnardova slučka, ktorá sa na dlho exponovanej snímke javí ako červený oblúk
Barnardova slučka
Celé súhvezdie obopína mohutná rozpínajúca sa guľová vrstva emisného vodíka, ktorá je známa ako Barnardova slučka prípade Barnardov prsteň. Objavil ju v roku 1895 E. E. Barnard na snímke s dlhou expozíciou. Tvorí ju ionizovaný plyn, ktorý je vytláčaný žeravými hviezdami Oriónovej asociácie, hlavne Trapézom. Jej pôvod však dodnes nie je celkom dobre známy. Pravdepodobne tiež patrí do rozsiahleho komplexu hmlovín, z ktorého sa hviezdy asociácie zrodili. Uhlový priemer Barnardovej slučky je približne 10°, čo zodpovedá veľkosti asi 20 mesačných diskov. Skutočný priemer hmloviny je 280 ly a jej vzdialenosť od Slnka asi 1 600 ly. Jej vek je podobný veku celej Oriónovej asociácie. Odhaduje sa zhruba na 3 milióny rokov.
Otvorené hviezdokopy
Severne od komplexu hmlovín v okolí M 42 sa nachádza jasná otvorená hviezdokopa NGC 1981, ktorá vyzerá v triédri ako veľký rozptýlený zhluk hviezd. Celková jasnosť hviezdokopy je 4,59 mag. a jej najjasnejšia hviezda má magnitúdu 6. Pomerne jasná otvorená hviezdokopa NGC 2169 (magnitúda 5,9) v severnej časti súhvezdia sa vyznačuje tým, že svojím tvarom pripomína číslo 37. Tento numerický asterizmus vznikol len vďaka šťastnej náhode. Priemer „kozmickej tridsaťsedmičky“ je v porovnaní s inými otvorenými hviezdokopami malý, len 7 svetelných rokov a nachádza sa 3 600 svetelných rokov od nás. Jej hviezdy sú mladé, s vekom približne 8 miliónov rokov. NGC 2112 je otvorená hviezdokopa, ktorá má magnitúdu 9 a obsahuje asi 90 slabších hviezd. Ďalšou otvorenou hviezdokopou je o málo jasnejšia NGC 2194 v severovýchodnej časti súhvezdia. Tvorí ju asi 100 hviezd 10. až 12. magnitúdy. Na ich pozorovanie potrebujeme ďalekohľad s vyše objektívom.
Meteorický roj
V blízkosti Oriónovej ruky sa nachádza radiant meteorického roja Orionidy. Je to jeden z hlavných nočných meteorických rojov. Spôsobuje ho prúd meteoroidov, ktorý po sebe zanecháva slávna Halleyova kométa. Zem prechádza týmto prúdom meteoroidov medzi 16. a 26. októbrom. Najhustejšou časťou prechádza okolo 21. októbra. Meteory vyletujú z blízkosti hviezdy Chí Orionis, ale radiant sa pozvoľna posúva na východ k súhvezdiu Blížencov. Zenitová frekvencia v maxime je okolo 30 meteorov za hodinu a ich priemerná jasnosť sa pohybuje okolo tretej magnitúdy. Ich farby bývajú od žltej po oranžovú, pričom žiadna farba nápadne neprevažuje. Keďže Zem sa zráža s prúdom meteoroidov takmer čelne, sú to rýchle meteory (/s). Druhýkrát prechádza Zem týmto prúdom v júni a vtedy roj nazývame Éta Aquaridy. Slabší prúd má vedľajší radiant asi o 3° severnejšie a jasnosť meteorov je o magnitúdu (čiže dvaapolkrát) menšia.
Poloha
Orión patrí, podobne ako Veľký voz, k základným orientačným obrazcom na oblohe. To znamená, že je veľmi jasné a výrazné, ťažko si ho možno s niečím pomýliť a slúži ako odrazový bod na hľadanie menej výrazných súhvezdí. Dá sa nájsť ale aj pomocou Veľkého voza, predĺžením spojnice hviezd Megrez a Phekda. Všetky zimné súhvezdia vo všeobecnosti ležia juhozápadne od Veľkého voza.
Vďaka polohe na svetovom rovníku možno Orióna pozorovať prakticky všade na Zemi, aj keď v oblastiach blízkych severnému pólu sa južná časť súhvezdia stane nevychádzajúcou a podobne pozorovateľ v blízkosti južného pólu nikdy neuvidí jeho severnú časť. Priamo zo severného pólu je možné vidieť Orióna len od pása hore, takže hviezdy Betelgeuze, Heka, Bellatrix sú trvale nad obzorom a pás Orióna spolu s jeho nohami – hviezdami Rigel a Saiph nikdy nevystúpia nad obzor.
Rigel je jednou z hviezd asterizmu Zimný šesťuholník, zoskupenia jasných hviezd zimnej oblohy, ktorého rohy tvoria ešte Aldebaran, Capella, Castor a Pollux (obe hviezdy predstavujú jeden bod), Prokyón a Sírius. Niekedy sa spojnica od Rigela nedáva smerom k Aldebaranu, aby uzavrela šesťuholník, ale k Betelgeuze, čím vznikne ďalší asterizmus nazývaný „Zimné G“.
Hypotéza o väzbe medzi hviezdami Orióna a pyramídami
right|thumb|Trojica pyramíd v Gíze, ktorá sa niekedy považuje za staroveké znázornenie hviezd Oriónovho pásu Podľa R. G. Bauvala by tri pyramídy v Gíze mohli predstavovať tri hviezdy Oriónovho pásu. Poukazuje na nápadnú podobnosť veľkosti a polohy troch pyramíd s polohou a jasnosťou troch hviezd tvoriacich pás Orióna. Keď tieto hviezdy pretínajú meridián, sú orientované v juhozápadnom smere rovnako ako tri pyramídy. Najvyššia hviezda Mintaka je trochu vychýlená na východ od smeru spojnice ďalších dvoch hviezd. Najjužnejšia pyramída Menkauri je trochu posunutá na východ od smeru určeného ďalšími dvoma pyramíd. Mintaka je tiež výrazne slabšia, ako ostatné dve hviezdy a pyramída Menkauri je tiež výrazne nižšia, ako ostatné dve pyramídy (65 metrov v porovnaní so 146 a 143 metrami). Prostredná hviezda Alnilam je skoro rovnako vzdialená od dvoch susedných hviezd, čo opäť platí aj pre rozmiestnenie pyramíd. Mliečnej ceste v tomto nebeskom obrazci by zase zodpovedala rieka Níl. Bauvalovu teóriu však kritizovalo viacero autorov, ktorí mu vyčítali najmä nedostatok matematických dôkazov.
Orión v súčasnej kultúre
right|thumb|Emblém misie [[STS-51-F, kde sa prvýkrát objavil základný obrazec Orióna]] Pretože súhvezdie Orióna je veľmi jasné a známe, s jeho názvom sa možno v astronómii, ale aj mimo nej, často stretnúť. Podľa Orióna bolo pomenované galaktické rameno, v ktorom sa nachádza aj slnečná sústava ako Rameno Orióna. Istá anglická firma na výrobu ďalekohľadov má názov Orion Optics.
Orión v emblémoch
Výrazný obrazec Orióna sa vyskytuje aj v emblémoch niekoľkých misií raketoplánov. Sú to misie Challenger STS-51-F, Columbia STS-35 a Endeavour STS-113. Výskyt tohto súhvezdia v emblémoch kozmických misií je však menej častý ako napríklad výskyt asterizmu Veľký voz.
Saint-Martin-de-la-Porte
Saint-Martin-de-la-Porte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kumsta
Kumsta je priezvisko, pozri Kumsta (priezvisko), napr.:
Obtokový ventil turbodúchadla
right|thumb|Externý obtokový ventil inštalovaný vedľa turbodúchadla Obtokový ventil turbodúchadla (anglicky wastegate) odkláňa výfukové plyny od turbíny turbodúchadla v systéme spaľovacieho motora. Odklonom výfukových plynov sa riadi rýchlosť otáčok turbíny. Hlavnou funkciou obtokového ventilu je regulácia maximálneho plniaceho tlaku v systémoch turbodúchadlom prepĺňaných motorov aby nedošlo k poškodeniu motora alebo samotného turbodúchadla.
Kostol svätého Michala archanjela (Chrenovec-Brusno)
Kostol svätého Michala archanjela je rímskokatolícky farský kostol v obci Chrenovec-Brusno.
Obtokový ventil turbodúchadla
Externý obtokový ventil
Externý obtokový ventil je samostatný a obsahuje v sebe mechanizmus, ktorý je typický pre turbodúchadlá bez interného ventilu. Externý ventil potrebuje špeciálne zhotovené výfukové zvody s určeným potrubím vedúcim cez obtokový ventil. Externé ventily sú tak súčasťou výfukového systému. Externé ventily sú často používané pre svoju väčšiu presnosť vo vysokovýkonných aplikáciách.
Kostol svätého Michala archanjela (Chrenovec-Brusno)
Prvý chrám
Pôvodný gotický kostol pochádzal z prvej polovice 14. storočia. Bol postavený z kameňa a obdĺžniková svätyňa s apsidou bola situovaná východozápadným smerom. Klenba bola gotická, okná a dvere s lomeným oblúkom boli zakončené ružicami, sexagonálna veža kostola s trojicou zvonov bola zakončená cibuľovitou strechou s dvojitým krížom, nad ktorým vyčnievala socha svätého Michala.
Obtokový ventil turbodúchadla
Atmosférický obtokový ventil
Takýto druh ventilu vypúšťa nadbytočné výfukové plyny priamo do okolia, na rozdiel od toho aby ich prepustil do výfuku za turbodúchadlo. Takýto ventil je konštruovaný kvôli predchádzaniu turbulencie v výfukových plynoch a tiež kvôli redukovaniu spätného tlaku vo výfukovom systéme. Vypúšťacie potrubie atmosférického ventilu sa tiež nazýva screamer pipe (v preklade kričiace potrubie), a to hlavne kvôli netlmeným výfukovým plynom, ktoré sú vypúšťané s veľkým hlukom.
Kostol svätého Michala archanjela (Chrenovec-Brusno)
Druhý chrám
Skazu chrámu spôsobil 17. júla 1947 požiar, ktorý vypukol vo veži. Strecha veže zhorela do tla, zvony sa roztavili a zásadne poškodená bola i klenba. Preto sa pristúpilo k rozsiahlej oprave a rozšíreniu kostola, keď z pôvodného chrámu ponechali svätyňu a vežu, no loď bola zbúraná a nanovo postavená severojužným smerom. Nová loď má rovnako obdĺžnikový pôdorys, v prednej časti má bočné prístavby, čím vytvára trojlodie. Okná sú trojité, vysoké, zakončené lomeným oblúkom, strop je zdobený kazetami a chór, konštrukčne oddelený od lode vytvára uzavretý priestor pre organ. Na východnej strane kostola je zachovaná svätyňa pôvodného kostola, ktorá tvorí bočnú kaplnku, v ktorej sa nachádza drevený oltár s plastikami svätého Jozefa, Petra a Pavla.
Obtokový ventil turbodúchadla
Veľkosť obtokových ventilov
Veľkosť ventilu závisí od úrovne plniaceho tlaku a tiež od veľkosti a výkonu motora.
Avšak, prúdenie výfukových plynov je dôsledok výkonu. Tak ďalšou rozhodujúcou vecou sú nasledovné parametre:
Kostol svätého Michala archanjela (Chrenovec-Brusno)
Druhý chrám
V strede schodišťa, vedúceho ku kostolu, je kaplnka ku cti Panny Márie Lurdskej. V priečelí kostola je pieskovcová socha Ježiša s krížom a nad ňou je uvedený rok vystavania pôvodného /1339/ a po požiari nového /1949/ kostola. Vo vstupnej predsieni sú po bokoch sochy svätej Terézie z Lisieux a Júdu Tadeáša a schody vedúce na chór. V zadnej časti kostola, pod chórom, sú sochy sv. Antona Paduánskeho a Panny Márie. Na bočných oltároch sú sochy Božského Srdca Ježišovho a Matky Božej z La Salette. V bočnej západnej lodi kostola sa nachádza baroková spovedelnica z 1. polovice 18. storočia.
Krížová cesta je od maliara Hálku z Prahy a pri ambone sa nachádza drevená ľudová plastika Piety z konca 18. storočia. S výstavbou nového kostola bol zhotovený aj nový mramorový oltár a bočné oltáre, v pozadí ktorých boli freskové maľby z roku 1950. Pri úprave interiéru v roku 1980 bol zhotovený mramorový obetný stôl a ambon. Nástenné maľby boli zatreté a dnes kostolu dominuje veľký drevený kríž.
Okolo kostola bol v minulosti cintorín z 1. polovice 14. storočia, kde pochovávali až do konca 19. storočia. Pri kostole sa nachádza farská budova, vystavaná v roku 1985.
Perpezac-le-Noir
Perpezac-le-Noir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kunsta
Kunsta môže byť:
AC Sparta Praha
AC Sparta Praha je pražský futbalový klub. Je to najúspešnejší a najpopulárnejší český futbalový klub. Sparta získala viacero titulov z československej a českej ligy. Za svoju vyše 110 rokov dlhú históriu pôsobilo v klubu veľa rôznych reprezentantov.
História
História futbalovej Sparty začala v roku 1893, keď založilo niekoľko nadšencov športový klub s názvom AC Královské Vinohrady na pražských Maninách. Okrem futbalu sa tu konala aj cyklistika a korčuľovanie. Po dvoch rokoch sa však klub rozhádal a odišla z neho skupina odbojníkov na čele s Karlom, Otom a Josefom Malečkovými. Tí založili 16 novembra 1893 klub AC Královské Vinohrady. Vinohrady boli vtedy ešte samostatné mesto za hranicami Prahy.
Na hosťovaní
Legenda: B – Brankár, O – Obranca, Z – Záložník, Ú – Útočník
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Tovarníky
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Tovarníky v okrese Topoľčany.
Pellegrinisaurus
Pellegrinisaurus je vyhynutý rod veľkého bylinožravého sauropóda, predstaviteľa skupiny Titanosauria. Vyskytoval sa na území dnešnej Argentíny (provincia Río Negro) vo vrchnej kriede (pred približne 83 až 65 Ma) a jeho jediným druhom je Pellegrinisaurus powelli.
Opísaný je podľa 26 chvostových a 4 chrbtových stavcov a neúplnej stehennej kosti. Odhaduje sa, že dorastal do dĺžky 20 až 25 metrov a vážil cez 40 ton.
Beh na 800 metrov
Beh na 800 metrov je atletická disciplína. Je to najkratšia disciplína behov na stredne dlhé trate.
Akcia K (kláštory)
Akcia K bol krycí názov pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov v roku 1950 v Česko-Slovensku vtedajším komunistickým režimom. Svojou brutalitou sa do histórie zapísala pod názvom Barbarská noc.
Príprava akcie
Nad likvidáciou kláštorov uvažovali komunisti už od roku 1948, hneď po svojom nástupe k moci. Hľadali len zámienku, ktorou by sa likvidácia ospravedlnila. Akciu K schválilo predsedníctvo KSČ vo februári 1950. Akcia mala prinútiť rehoľníkov, aby sa vzdali rehoľného života a mala oslabiť ich vplyv na ľudí. Bolo rozhodnuté, že sa zasiahne „naraz, počas jednej noci formou dobre pripraveného úderu, ktorý by postavil našu aj zahraničnú verejnosť pred hotovú vec“. Akcii predchádzal politický proces s desiatimi predstavenými reholí, ktorí boli obžalovaní z protištátnej činnosti a nenávisti k ľudovodemokratickému zriadeniu, ukrývania nepriateľských agentov a výroby letákov. Prípravné práce akcie boli koordinované s popredným činiteľom KSS Gustávom Husákom, ktorý bol vo vedení Slovenského úradu pre veci cirkevné.
Priebeh akcie
Akciu K sprevádzalo násilie, ale aj ničenie a rozkrádanie vzácnych rukopisov, obrazov, nábytku a obradných predmetov. O osude vyprázdnených kláštorov následne rozhodovala komisia pri Zbore povereníkov na čele s Karolom Bacílkom. Kláštory dostali k dispozícií okresné a miestne národné výbory, nasťahovala sa do nich administratíva, detské domovy, telovýchovné spolky, kasárne.
Dôsledky
Akcia K nevyvolala u obyvateľov očakávaný súhlas s vyčisťovaním „hniezd protištátnej činnosti“, ale skôr súcit s rehoľníkmi. Mnoho obyvateľov v obciach, kde boli kláštory, sa postavilo na ich obranu. Boli demonštrácie proti zásahom, snahy brániť rehoľníkov, došlo aj k ozbrojeným zrážkam. Rády sa napriek všestrannému úsiliu rozložiť nepodarilo a len málo rehoľníkov z nich vystúpilo. Akcia mala aj ďalší dôsledok. Vzhľadom na rastúce prenasledovanie predstaviteľov cirkvi začala vznikať takzvaná „podzemná“ alebo „tajná cirkev“. Tvorili ju kňazi, rehoľníci a rehoľníčky, ktorí boli tajne, bez súhlasu vládneho režimu vysvätení, alebo tí, ktorým režim odobral štátny súhlas na vykonávanie kňazského povolania. Väčšinou pracovali v občianskom povolaní a svoje duchovné aktivity vykonávali tajne. K tajnej cirkvi patrilo aj množstvo laikov, ktorí sa stretávali v krúžkoch a okrem modlitieb a duchovných cvičení zabezpečovali aj prísun nedostatkovej náboženskej literatúry – buď nelegálnym pašovaním zo zahraničia alebo tak isto nelegálnym rozmnožovaním – tzv. samizdatmi.
Záver
V rámci akcie K a v ďalších akciách proti mužským reholiam (akcia K1 a K2) bolo celkovo na Slovensku internovaných 1180 rehoľníkov žijúcich v 76 kláštoroch z 15 reholí. Po akcii K nasledoval podobný zásah proti ženským rádom – Akcia R. Zásah proti reholiam bol protiprávny. Neexistoval nijaký oficiálny doklad o ich rozpustení. Za vzorné vykonanie akcie K slovenskí eštébáci dostali zo skonfiškovaných peňazí na odmeny 800-tisíc Kčs. Jedným z mnohých osôb postihnutých akciou K bol Ján Chryzostom Korec, ktorý sa neskôr stal jednou z najznámejších osôb v tajnej cirkvi na Slovensku.
13. apríl je v súčasnosti na Slovensku vyhlásený za pamätný deň – Deň nespravodlivo stíhaných.
Železničná trať Čelákovice – Neratovice
Železničná trať Čelákovice – Neratovice (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 074). Trať vedie z Čelákovic do Neratovic cez Brandýs nad Labem. Jednokoľajová regionálna trať vybudovaná v súvislosti s prijatím nového zákona o lokálnych dráhach, ktorý zjednodušil a zvýhodnil ich budovanie. Úsek z Čelákovic do Brandýsa nad Labem bol sprevádzkovaný v roku 1883, do Neratovic v roku 1899.
Úsek Brandýs n.L. – Neratovice
Prvým vytvoreným úsekom tejto trati bola vtedajšia vlečná dráha z Neratovic do cukrovaru Bloch v Kostelci nad Labem, po ktorej začali jazdiť nákladné vlaky v roku 1880. Táto 6 km dlhá vlečka bola neskôr využitá pri stavbe miestnej dráhy z Neratovic do Brandýsa.
Listina o koncesii z 11. januára 1898 bola vydaná k stavbe a prevádzkovaní rušňovej železnice, ktorá bude zriadená ako miestna dráha s rozchodom pravidelným, zo stanice Brandýsa nad Labem cez Kostelec nad Labem do Neratovic a do ktorej bude doterajšia vlečná dráha z Kostelca nad Labem do Neratovic pojatá a primerane upravená. Koncesionár sa zaväzuje, že povolenú železnicu počne ihneď stavať a ju najdlhšie do roka dovŕši a pravidelné vozy po nej prevádzať.
Úsek Čelákovice – Brandýs n.L.
List povolenia Františka Jozefa Prvého zo 7. novembra 1881 udelil spoločnosti pre zriaďovanie rakúskych železníc miestnych právo k stavbe a užívaniu železnice miestnej z Čelákovic do Brandýsa nad Labem zo strany jednej a do Mochova na strane druhej. Spoločnosť jest povinná stavbu tejto železnice hneď započítať a najdlhšie do roka dovŕšiť, po vybavení všeobecnú jazdu po nej uvaliť a po všetok čas koncesie neporušene po nej jazdiť.
V roku 1883 Rakúska spoločnosť miestnych dráh zahájila prevádzku na novej trati z Čelákovic do Brandýsa, spolu s traťou do Mochova, ktorá vtedy slúžila len pre nákladnú dopravu. Trať od Čelákovic pôvodne končila na starej stanici v priestore dnešnej zastávky Brandýs nad Labem-Zápská.
Čoskoro po začatí prevádzky na miestnej dráhe sa začalo uvažovať o spojení medzi Brandýsom a vlečkou kosteleckého cukrovaru, pretože tieto dve trate boli od seba vzdialené len 8 km. V roku 1899 teda bola zahájená doprava medzi Brandýsom a Neratovicami. Dráhou bola odkúpená časť vlečky kosteleckého cukrovaru, ktorý si ponechal iba 2 km dlhý úsek, ktorý odbočuje v bývalej stanici Jiřice. Stanice v Brandýse však ďalej zostávali nespojené, kvôli náročnejším terénnym podmienkam medzi nimi. Až v roku 1925 došlo k stavbe prepojeniu zárezom medzi starou a novou brandýskou stanicou.
Zaujímavosťou je projekt pochádzajúci už z doby Rakúska-Uhorska, ktorý počítal s prepojením existujúcich tratí Neratovice-Brandýs, Brandýs-Čelákovice a Čelákovice-Mochov, doplnené novou spojkou Mochov - Český Brod. Projekt bol však živý ešte za 1. republiky. Motiváciou bolo odľahčiť pražskému železničnému uzlu od tranzitných nákladných vlakov, ako dokladá návrh Dr. Rambouska prednesený v Národnom zhromaždení v roku 1919. V tejto dobe totiž ešte neexistovala súčasná spojka cez stanicu Praha-Holešovice. So stavbou sa však nikdy nezačalo.
Prevádzka
náhľad|Stanica Kúpele Toušeň vyzdobená pri príležitosti vítania neskoršieho cisára Karola I. a jeho manželky Zity v roku 1911 náhľad|Motorový vozeň M 131.1515 v zastávke Čelákovice zastávka v 80. rokoch. Tento plechový objekt zastávky tu vydržal až do začiatku 21. storočia náhľad|Motorový vozeň neskoršie radu 820 v Čelákoviciach V roku 1900 boli podľa vtedajšieho cestovného poriadku v prevádzke tieto stanice: Čelákovice, Toušeň, Brandýs nad Labem, Brandýs n. L. město, Polehrady, Labský Kostelec, Jiřice, Neratovice.
Na vlečnej dráhe pre cukrovar Bloch jazdila od začatia prevádzky parná lokomotíva v majetku tohto podniku. Neskôr si cukrovar preberal vagóny na predávkovom koľajisku v Jiřiciach. Koncesia pre trať z Brandýsa do Neratovic obsahovala požiadavku na tri trojosové parné lokomotívy, tri osobné autá, dva služobné a 12 nákladných vozidiel. Cestovný poriadok mal obsahovať tri páry nákladných vlakov s prepravou cestujúcich. Prevádzku nakoniec zahajovali dva stroje radu 400.1 označené menami "Kosteletz" a "Brandeis".
Pred prvou svetovou vojnou bol na trase medzi Viedňou a Brandýsom k videniu vlak so salónnymi vozňami, pretože neskorší cisár Karol I. bol príslušný na vojenskej posádke v Starej Boleslavi. Trať tiež využívali hostia kúpeľov v Toušeni, v Ostrove a v Houšťke a príslušníci vyššie spomínanej vojenskej posádky. Rad týchto hostí ale skôr vystupoval v stanici Mstětice, ktorá vtedy niesla názov Mstětice-Lázně Ostrov, na hlavnej trati z Prahy do Nymburku, a z nej ďalej pokračovali povozy, pretože tu zastavovalo viac vlakov.
V roku 1931 sa objavuje prvý motorový vozeň M 210.0, ktorý tu je potom od roku 1932 v pravidelnej prevádzke. Neskôr je v Brandýse deponované aj vozidlo M 130.2. V Brandýse ďalej slúžia parné lokomotívy radov 400.1, 354.0, 314.2 a 434.1. Na osobných vlakoch sa vystriedali motorové vozne M 240.0, letmo je turnosovaný stroj M 131.1, od roku 1976 sú staršie vozy nahradzované vtedy novými M 152.0, tieto stroje od roku 1994 už pod novým označením 810, úplne prevzali prevádzku. Po úprave pre samoobslužný systém odbavenia cestujúcich, a teda prečíslovanie na rad 809, tu slúži dodnes.
V cestovnom poriadku z roku 1918 nájdeme 2 páry vlakov jazdiacich v trase Čelákovice – Brandýs, a dva páry v úseku Brandýs (mesto) – Neratovice, jazdný čas v prvom úseku je 27 minút. V roku 1944 už jazdí 10 párov vlakov z Čelákovic do Brandýsa, z toho 2 s obmedzením. Na Brandýskej starej stanici stavia len jeden z nich, a to len vo dni školského vyučovania. V roku 1988 medzi Čelákovicami a Brandýsom 13 párov vlakov a v druhom úseku 9. K výraznej redukcii osobnej dopravy došlo v rámci zmeny v priebehu platnosti cestovného poriadku 1996/97. V tom čase sa vážne uvažovalo o privatizácii alebo zastavení prevádzky na rade regionálnych tratí, vrátane tejto. Neskôr však bol počet spojov v súvislosti so zavádzaním systému pražskej integrovanej dopravy opäť navýšený, neskôr dokonca zavedená súčasná doprava v hodinovom takte.
Z motorových lokomotív sa na tejto trati prvýkrát objavili prototypy T 324.0, potom sem na konci 60. rokov boli dodané priamo z výroby stroje dnešnej rady 710, ktoré neskôr museli byť odtiaľ stiahnuté po väčšom počte vykoľajenia, pretože pre tieto trojnápravové rušne tu nebol vyhovujúci stav koľají. V 70. rokoch ich nahradili lokomotívy rady 726. V 80. rokoch ich nahradili lokomotívy rady 720 a 721, ktoré tu slúžili do polovice 90. rokov. Po nich nasledovali 730 a 731. Po roku 2000 sa sem dostali dnes takmer všadeprítomné lokomotívy rady 742. Všetky tieto stroje boli nasadzované na staničné zálohy v Brandýse a v Čelákoviciach. Tieto zálohy dnes už nie sú obsadzované. Ako prvá bola už v 90. rokoch zrušená tá Brandýska. Na manipulačných vlakoch, ktoré jazdili priamo z Neratovic do Čelákovic jazdili lokomotívy 751, ktoré jazdili aj na špeciálnych vlakoch v čase repných kampaní.
Nákladná doprava bola veľmi čulá. Obsluhovaných bolo niekoľko vlečiek, okrem spomínaného cukrovaru v Kostelci, ktorý mal vlastné motorové lokomotívy, tu bola aj vlečka Brandýských strojární a zlievarní, tiež s vlastnou lokomotívou, potom vlečka skladového areálu v Poleradoch, vlečka podniku TOS s vlastnou lokomotívou radu 701, vlečka cukrovaru a Prefy v Toušeni. Existovali tiež nákladiská poľnohospodárskych produktov medzi Brandýsom a Poleradmi. Značné množstvo vozov bolo vykladané a nakladané priamo v staniciach Kostelec nad Labem a Brandýs nad Labem.
Dnešná nákladná prevádzka je v porovnaní so stavom v 80. rokoch značne redukovaná. Okrem vozidiel vykladaných v obvode Brandýskej stanice, je obsluhovaná vlečka podniku BSS - Metaco, ale pre firmu Mitas, ktorá tu skladuje pneumatiky a krátka vlečka v tesnej blízkosti brandýskej starej stanice. Vlečka podniku TOS, dlhá 3 km bola po rokoch oživená v roku 2007. Príležitostne je obsluhovaná aj vlečka bývalého toušeňského cukrovaru, a to plošinovými vozňami s kontajnermi. Donedávna odtiaľ boli vypravované aj hlbinné vozne s betónovými mostnými konštrukciami. Počas ekonomickej krízy od konca roka 2008 nákladná doprava na trati silne poklesla.
Osobná doprava je zabezpečovaná sólo vedenými motorovými vozňami radu 809. V úseku Čelákovice – Brandýs nad Labem jazdia vlaky celý deň, vrátane víkendov, v pravidelnom takte jednej hodiny. V úseku Brandýs nad Labem – Neratovice potom mimo špičku a cez víkendy každé dve hodiny, v pracovné dni ráno a popoludní potom tiež každú hodinu.
Prevádzkovatelia a majitelia dráhy
Na tejto trati sa až do zoštátnenia vystriedalo hneď niekoľko prevádzkovateľov a vlastníkov. Až do roku 1925 mal každý z dvoch samostatných úsekov odlišného vlastníka.
Saint-Abraham
Saint-Abraham je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Aignan (Morbihan)
Saint-Aignan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Milka Zimková
Milka Zimková (rod. Emília Lešková; * 1. august 1951, Okružná – † 30. máj 2023, Bratislava) bola slovenská prozaička, režisérka, autorka monodrám a herečka.
Životopis
Študovala v Okružnej, Kapušanoch, Prešove a napokon v Bratislave herectvo na Divadelnej fakulte VŠMU, kde ukončila štúdium v roku 1973. Po ukončení štúdia pracovala rok v divadle v Trnave, neskôr pôsobila väčšinou v slobodnom povolaní. Spolupracovala s filmom, televíziou a umeleckými agentúrami. Ako herečka účinkovala vo viacerých celovečerných filmoch. Okrem pravidelných vystúpení na Slovensku viackrát účinkovala v Česku, Poľsku, Maďarsku, Nemecku, Rusku, Bulharsku i na Kube. Žila v Bratislave.
Tvorba
Prvú prózu Pásla kone na betóne, ktorá jej vyšla v roku 1980, len o dva roky neskôr sfilmoval slovenský režisér Štefan Uher. Svoje literárne diela situovala hlavne v prostredí východoslovenského vidieku, kde vykresľovala osudy žien, ktoré hľadajú životné šťastie. Charakteristickým prvkom jej próz je bohaté používanie šarišského nárečia. Okrem literatúry sa úspešne presadila i ako herečka, režisérka a scenáristka.
Osobný život
Bola rozvedená s akademickým maliarom Ondrejom Zimkom, s ktorým mala syna, akademického sochára Ondreja Zimku (umeleckým menom Ondrej 4.; * 1975) a dcéru, výtvarníčku Milinu Zimkovú (* 1979).
Johan Kriek
Johan Kriek (* 5. apríl 1958) je bývalý juhoafricko-americký profesionálny tenista. Preslávil sa najmä dvojnásobným víťazstvom v dvojhre na grandslamovom turnaji Australian Open v rokoch 1981 a 1982. V roku 1982 prijal americké občianstvo.
Počas svojej kariéry vyhral 14 turnajov ATP v dvojhre a 8 vo štvorhre.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Veľké Dvorany
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Veľké Dvorany v okrese Topoľčany.
Saint-Martin-sur-la-Chambre
Saint-Martin-sur-la-Chambre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
La Poma
La Poma môže byť:
Procyon
Procyon môže byť:
Paul Winterhart
Paul Winterhart (* 19. september 1971, Hammersmith, Spojené kráľovstvo . Je členom skupiny Kula Shaker.
Počas prestávky skupiny Kula Shaker v rokoch 1999 - 2006 hral v skupine Thirteen:13. V súčasnosti hrá v londýnskej skupine Black Casino & The Ghost. Skupina pripravuje album na vydanie v roku 2013.
Duševné poruchy a poruchy správania (MKCH-10)
V. KAPITOLA - DUŠEVNÉ PORUCHY A PORUCHY SPRÁVANIA (MKCH-10, F00-F99)
Peyrelevade
Peyrelevade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wild Thing
„Wild Thing“ je populárna pieseň, ktorú napísal newyorský textár Chip Taylor. Pôvodne bola nahratá skupinou The Wild Ones v roku 1965, skladba „Wild Thing“ sa však stala populárnou vďaka coververzii od anglickej skupiny The Troggs z roku 1966, ktorá dosiahla 1. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 v júli 1966. V Anglicku obsadila 2. miesto.
Rak (súhvezdie)
Rak (♋, Cancer) je malé a nevýrazné súhvezdie a súčasne jedno zo zvieratníkových súhvezdí. Nachádza sa medzi súhvezdiami Blíženci na západe, Lev na východe, Rys na severe a Malý pes a Hydra na juhu.
Wild Thing
Verzia skupiny The Troggs sa umiestnila na 261. mieste v zozname Rolling Stone’s 500 Greatest Songs of All Time časopisu Rolling Stone.
Rak (súhvezdie)
Rak je zvieratníkové súhvezdie. Slnko ním prechádza od 21. júla do 9. augusta. Prechádzajú ním Mesiac aj planéty. Kedysi býval Rak najsevernejším súhvezdím zvieratníka, takže ním prechádzalo Slnko v čase letného slnovratu. Najsevernejšia rovnobežka na Zemi, kde je Slnko v zenite raz do roka (v deň letného slnovratu), sa preto nazýva Obratník Raka. Dôsledkom precesie sa však letný slnovratový bod posunul do súhvezdia Blížencov.
Legenda
Súhvezdie svojím tvarom trochu pripomína obrovského raka alebo kraba. Jeho mytologický pôvod sa najčastejšie dáva do súvisu s legendou o Heraklových úlohách. Tento rak údajne pomáhal Hydre v boji proti Heraklovi (Herkulovi). Jedným z hrdinských činov Herakla bolo totiž stretnutie s deväťhlavou Hydrou, ktorá žila v močiaroch pri meste Lerny a pustošila okolie. Hydra mala v zápase pomocníka, obrovského kraba s ostrými klepetami. Keď sa krab zahryzol Heraklovi do nohy, strelil po ňom Heraklov pomocník, pastier Iolaos, šípom a kraba usmrtil. Bohyňa Héra ho potom preniesla na oblohu, pretože nadržiavala všetkým Heraklovým nepriateľom. Rak sa na oblohe ocitol spolu s ďalšími príšerami, ktoré Herakles zabil: s Levom a Hydrou. Podľa inej legendy je to rak, ktorý zadržal nymfu, aby ju Zeus mohol dostihnúť.
Ženská dvojhra na Australian Open 2010
Serena Williamsová obhájila titul po výhre 6–4, 3–6, 6–2 proti šampiónke z roku 2004 nenasadenej Belgičanke Justine Heninovej vo finále.
Wild Thing
Verzia od The Troggs
Verzia od The Toggs bola nahratá v Olympic Studios v Londýne. Z dôvodu distribučných sporov bola pieseň vydaná spoločnosťami Atco a Fontana súčasne a je doteraz jedinou nahrávkou, vydanou v tom istom čase dvoma nahrávacími firmami, ktorá dosiahla 1. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100. V Spojenom kráľovstve v tom istom roku dosiahol singel 2. miesto v UK Singles Chart.
Rak (súhvezdie)
Legenda
Starí Chaldejci nazývali toto súhvezdie Bránou ľudí. Tadiaľ vraj duše zostupujú na Zem, aby prijali ľudské telo. Indiáni na Yucatáne zase verili, že ak sa Slnko ocitne v tomto súhvezdí, zostupuje v podobe ohnivého vtáka k Zemi a prijíma obete na oltári.
Wild Thing
Verzia od The Troggs
Vznik piesne bol inšpirovaný príbehom, keď autor uvidel svoje dievča tancujúce uprostred tanečného parketu na diskotéke. Slová piesne sú rozprávaním toho, čo obaja počas tanca cítili.
Rak (súhvezdie)
Hviezdy
Významné hviezdy:
Wild Thing
Ďalšie verzie
Doteraz existuje 54 nahratých cover verzií Wild Thing. Najznámejšími sú:
Rak (súhvezdie)
Hviezdy
Hviezda alfa sa nazýva Acubens, čo znamená klepetá. Je to dvojhviezda, ktorej zložky majú jasnosť 4,27 mag a 11,0 mag. a sú od seba vzdialené 11“. Alfa však nie je najjasnejšia hviezda súhvezdia. Tou je beta s názvom Altarf alebo jednoducho Tarf, čiže „špička“.
Wild Thing
Film, televízia a šport
V roku 1992 bola použitá vo filme: D2: The Mighty Ducks, v roku 1986 vo filme Something Wild s Jeffom Danielsom a Melanie Griffith a v roku 2003 Aerosmith nahrali pieseň pre televíziu ABC ako reklamný spot pre prenos play-off zápasov ligy amerického futbalu NFL. Pieseň bola ďalej použitá v seriáloch a filmoch:
Rak (súhvezdie)
Hviezdy
Zéta Cancri má názov Tegmine, čo znamená „pancier“. Je to viacnásobná hviezda. Ďalšie hviezdy s najmenej jedným pozorovateľným sprievodcom sú napríklad ι Cancri, φ2 Cancri, ο Cancri a ρ Cancri.
V súhvezdí je niekoľko slabých premenných hviezd. Nápadne červená X Cancri v blízkosti hviezdy Asellus Australis mení jasnosť od 5,6 mag do 7,5 mag s približnou periódou 195 dní. Hviezda R Cancri je zase v blízkosti Altarfu. Je to bežná premenná hviezda typu Mira Ceti so zmenami magnitúdy sú od 6,1 do 11,8 a periódou 362 dní. Polopravidelná premenná hviezda RS Cancri naďaleko tau Cancri má periódu 120 dní a rozsah magnitúd od 6,2 do 7,7.
Od roku 1996 púta pozornosť astronómov aj hviezda 55 Cancri. Bola to totiž druhá známa hviezda hlavnej postupnosti, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.
Objekty
V súhvezdí Raka sa nachádza jedna z najznámejších a jedna z mála voľným okom viditeľných otvorených hviezdokôp. Volá sa Praesepe alebo Jasličky, v Messierovom katalógu má označenie M44. Pri pohľade voľným okom sa javí ako rozmazaná hmlistá škvrna. Jej celková jasnosť je 3,7 mag, a vzdialenosť 525 – 580 ly.
Druhá jasná otvorená hviezdokopa je M67. Leží dosť ďaleko od galaktickej roviny a je jednou z najstarších známych otvorených hviezdokôp. Vzdialená je 2 5002 700 svetelných rokov.
V Rakovi leží tiež veľké množstvo slabých galaxií. Najjasnejšia galaxia Raka je NGC 2775.
Poloha
Rak patrí medzi stredne veľké súhvezdia. Je to jedno z menej nápadných zvieratníkových súhvezdí. Základný obrazec je tvorený hviezdami iota, gama, delta, alfa, beta. Má tvar obráteného Y. Celé súhvezdie sa nachádza v obrovskom trojuholníku, ktorý tvoria hviezdy Regulus, Pollux a Prokyón. Vďaka jeho polohe napravo od Leva ho ľahko nájdeme. Leží na rozhraní medzi zimnými a jarnými súhvezdiami. Vidieť ho môžeme už na jeseň nadránom. Pozorovateľné je celú zimu až do začiatku júna.
Julie Covingtonová
Julie Covingtonová (* 11. september 1947, Londýn, Anglicko) je britská speváčka a herečka.
Kariéra
Profesionálnou speváčkou sa stala v roku 1967, kedy spievala v relácii Davida Frosta. Svoj prvý album nazvaný While the Music Lasts vydala v tom istom roku. V roku 1971 hrala v muzikáli Godspell v The Roundhouse, o dva roky neskôr potom v The Rocky Horror Show. V rokoch 1976 a 1977 hrala vo dvoch sériách relácii Rock Follies. V roku 1971 vydala svoj tretí album The Beautiful Changes a ďalší (eponymný) až v roku 1978. Tento album sa umiestnil na dvanástom mieste v britskom rebríčku a obsahoval aj coververziu piesne „Only Women Bleed“ od Alice Coopera. Na albume mimo iných hral John Cale.