cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Smuta
náhľad|Obraz Sergeja Ivanova - Smutnoe vremia - Obdobie zmätkov (1886), zobrazujúci Tušinský tábor. Obdobie smuty, smuta alebo obdobie zmätkov (rus. Смутное время – Smutnoe vremja = smutné obdobie/časy, Смута - Smuta) je obdobie dejín Ruska v rokoch 1598 až 1613 resp. 1584 – 1618, ktoré bolo poznačené prírodnými katastrofami, občianskou vojnou so samozvanými cármi (Lžidimitrij I. a II.), rusko-poľskými a rusko-švédskymi konfliktami, ktoré až do 20. storočia predstavovali najhoršiu spoločenskú, politickú a ekonomickú krízu v dejinách krajiny. Toto obdobie možno zjednodušene ohraničiť smrťou cára Ivana IV. (1584), resp. jeho slabomyseľného nasledovníka Fiodora I. (1598) a jeho koniec predstavovalo zvolenie Michaila Fiodoroviča Romanova za ruského cára (1613).
Obdobie zmätkov bolo čiastočne aj dôsledkom samoderžavia, absolutizmu cárskej moci, ktorá sa neopierala o podporu šľachty a po vymretí rodu Rurikovcov v krajine chýbala inštitúcia, ktorá by určila nového cára.
Príčiny
Starší syn Ivana IV. cárovič Ivan zomrel v roku 1581, keď ho v hádke zabil vlastný otec. Cár Ivan IV., ktorý zomrel v roku 1584 po sebe zanechal ako nasledovníka slabého Fiodora I. a rad nevyriešených problémov, medzi ktoré patrila opričnina - politika boja s odbojnými bojarmi a livónska vojna. Faktickým vládcom počas panovania Fiodora I. bol jeho oficiálny poručník, bývalý radca Ivana IV. Boris Godunov. V roku 1591 zomrel, pravdepodobne pri epileptickom záchvate, brat cára Fiodora cárovič Dimitrij. Po smrti Fiodora I. v roku 1598 bol za nového cára zvolený Boris Godunov. Legitimita jeho nároku na cársky trón však bola sporná.
V rokoch 1601 až 1603 zaznamenané roky veľkej neúrody a veľmi chladné letá, počas ktorých niekoľkokrát napadol sneh. Tieto mali za následok katastrofický hladomor. Niektoré zdroje uvádzajú, že mohla zomrieť až 1/3 vtedajšieho obyvateľstva. Hladomor mal za následok nepokoje, rabovanie a rozšírenie zbojníctva. Jedna z najväčších bánd atamana Cholopka mala cez 600 členov. V súčasnosti sa dávajú tieto chladné roky do súvisu s erupciou sopku Huaynaputina v Peru.
Lžidimitrij I.
V priebehu roku 1604 sa začali šíriť fámy o tom, že cárovič Dimitrij Ugličský sa vyhol smrti a je na žive. Objavil sa samozvaný cár Dimitrij, neskôr označovaný ako tzv. Lžidimitrij, ktorý získal podporu Poliakov a Litovcov a vpadol do Ruska zo západu so záporožskými kozákmi a podporou poľských dobrovoľníkov. Lžidimitrij bol najpravdepodobnejšie ruský mních Georgij Otrepiev. Rýchlo si získal podporu napr. v Moravsku, Černihive a Putyvle. Dimitrij porazil Godunovovo vojsko v bitke pri Novgorode-Severskom, ale utrpel veľkú porážku pri Dobryniči v januári 1605 a musel ustúpiť do Putyvľu. Godunov namiesto prenasledovania Dimitria terorizoval znovu získané územia, ktorých obyvateľstvo predtým Dimitria podporilo. 23. apríla 1605 Boris Godunov zomrel prirodzenou smrťou. Na cársky stolec nastúpil syn Borisa Godunova Fiodor, ktorý však nemal faktickú moc. Godunovovo vojsko neúspešne obliehalo Kromy. V jeho armáde sa však množili vzbury a Fiodor Borisovič bol zajatý vlastnými vojakmi. Krátko na to bol Fiodor Borisovič spolu so svojou sestrou zaškrtený. Dimitrij v lete 1605 slávnostne vtiahol do Moskvy, kde ho vítal bojar Bogdan Beľskij. Následne bol Dimitrij 21. júla 1605 korunovaný za cára. Ako jediný z cárov v histórii Ruska získal cársky stolec za pomoci vojenského ťaženia a ľudového povstania. Dimitrij vládol múdro, napriek zavádzaniu viacerých západných zvykov sa nesnažil o potláčanie pravoslávia, ale obklopovalo ho viacero poľských poradcov. Na cársky dvor však priviedol rad poľských šľachticov a plánoval sa oženiť s poľskou kňažnou Marinou Mniszech, ktorá bola ľudom aj bojarmi ako katolíčka prijímaná veľmi chladne.
Nárokovanie trónu Dimitrija však malo rad oponentov, z ktorých najvýznamnejší bol novgorodský vojvoda Vasilij Ivanovič Šujskij spolu so svojimi bratmi. Šujskij bol najprv odsúdený na trest smrti. No tento trest neskôr zmenili na vyhnanstvo a Dimitrij Šujskému v roku 1605 povolil vrátiť sa do Moskvy. K oponentom Dimitrija sa neskôr pridali aj Vasilij Golovin a Ivan Kurakin. Dimitrij bol napokon 17. mája 1606 krátko po svojej svatbe s Marinou Mniszech zavraždený. V Moskve sa rozšírili zvesti, že cára sa snažia zavraždiť Poliaci. Dav Moskovčanov podporovaných Šujským vtrhol do Kremľa a vo vzniknutom zmätku ho jeho odporcovia zavraždili. Na trón následne nastúpil Vasilij Ivanovič Šujskij (Vasilij IV.).
Vasilij Šujskij
náhľad|Bolotnikov sa v októbri 1607 vzdáva cárovi Vasiliovi Šujskému. V krajine sa však rozhoreli ďalšie povstania, ktoré mal čiastočne na svedomí Michail Molčanov, bývalý Dimitriov blízky spolupracovník, ktorý po smrti Dimitria utiekol do Putivlu a neskôr do Poľského Samboru, kde rozširoval fámy, že cár Dimitrij je stále nažive. Medzi najväčšie z povstaní patrilo Bolotnikovove povstanie v roku 1606. Ivan Bolotnikov bol bývalý nevoľník a kozák, ktorý tvrdil, že sa v Sambore stretol s cárom Dimitrijom, ktorý ho poveril vedením jeho armády. Bolotnikove vojsko, bolo rozdelené na dva prúdy a smerovalo v lete 1607 k Moskve. Hlavný prúd viedol Bolotnikov, menšiu armádu pochodujúcu inou cestou viedol drobný šľachtic Istoma Paškov, ku ktorému sa v Riazani pridali oddiely Prokopia Ľapunova. Povstalci asi mesiac obliehali Moskvu a podľa niektorých zdrojov viedli aktivity smerujúce k protifeudálnemu povstaniu, ktoré však neboli úspešné. 2. decembra 1606 Vasilij Šujskij uskutočnil proti obliehateľom útok z mesta, počas ktorého Paškov a Ľapunov prešli na jeho stranu. Bolotnikov bol nútený ustúpiť do Kalugy. Povstanie sa medzitým rozšírilo po rozsiahlych oblastiach európskeho Ruska a dostalo sa aj do Povolžia. Bolotnikov sa zatiaľ s pomerne veľkou armádou bránil v Tule, kde ho napokon cárske vojsko 10. októbra 1607 prinútilo kapitulovať. Porazeného Bolotnikova Vasilij Šujskij dal oslepiť a napokon utopiť v Kargopole, kde bol vyhnaný.
Ešte pred smrťou Dimitrija I. v roku 1606 bol jeden z kozákov na rieke Terek, Iľja Korovin, vyhlásený za cároviča Petra, neexistujúceho syna cára Fiodora Ivanoviča. Kozáci a falošný cárovič Peter však podporovali Dimitrija I. Neskôr po zistení, že ten bol popravený podporovali vojsko Bolotnikovho veliteľa Grigoria Šachovského a napokon aj samotného Bolotnikova. Podarilo sa im vyvolať povstanie proti Vasiliovi Šujskému v Astrachani, významnom prístave v Kaspickom mori, a viedli rozsiahle protifeudálne povstanie naprieč dolným Povolžím. Peter bol zajatý s Bolotnikovom v Tule a popravený v roku 1608 v Moskve.
Lžidimitrij II.
Zvesti o zázračnej záchrane cára Dimitria neutíchali. V lete 1607 ešte v priebehu Bolotnikovej revolty sa v meste Starodub (Brianská oblasť) objavil nový samozvanec, ktorý vošiel do histórie ako Dimitrij II. resp. Lžidimitrij II. O jeho pôvode sa dodnes vedú spory. Vzhľadom bol veľmi podobný Dimitriovi I. Nový samozvanec mal podporou poľského kráľa Žigmunda III. a kozáckeho atamana I. M. Zaruckého. Najprv postupoval na pomoc Bolotnikovým vojskám obkľúčeným v Tvere, ale tie medzitým Šujského vojsko porazilo. Následne začal v lete 1608 postupovať na Moskvu. Obsadiť Moskvu sa mu nepodarilo a jeho vojsko a časť jemu verných bojarov sa utáborila v neďalekom mestečku Tušino. Bol preto neskôr nazývaný Tušinský zločinec (rus. Tušinskij vor). Obliehanie Moskvy trvalo 21 mesiacov. Počas tohto obdobia začali do krajiny zo západu prenikať poľské vojská, ktoré v mnohých severozápadných mestách Ruska vyberali dane a prinútili viaceré mestá aby živili poľské vojsko. V tomto období zostalo Šujskému verných iba niekoľko najväčších miest (Novgorod, Smolensk, Nižný Novgorod a Kazaň).
Zahraničná intervencia
Šujský s vernými bojarmi, vedomý si nemožnosti súčasnej likvidácie Dimitria II. ako aj boja proti Poľsku a Švédsku zároveň, uzavrel v roku 1609 so Švédmi mier, vzdajúc sa nárokov na pobrežie Baltského mora. Získal za to však kontingent švédskeho vojska, ktorý využil k boju proti Poliakom. Medzitým poľské vojsko Žigmunda III. vyhlásilo Rusku oficiálne vojnu a vpadlo zo západu do krajiny. Na jeseň 1609 začalo 20 mesačné obliehanie Smolenska. Žigmund III. žiadal Dimitrija II. aby so svojim vojskom prišiel na pomoc Poliakom.
Dimitrij II. však od konca roku 1608 strácal podporu obyvateľstva, ktoré sa stavalo proti jeho vojskám plieniacim vidiek a vysokým daniam. Tušinský tábor sa v zime 1609 - 1610 po úteku Dimitria II. do mesta Kaluga rozpadol. Tam ho v decembri 1610 zavraždili. Časť bojarov verná Dimitrijovi vyhlásila Žigmundovho syna Vladislava za následníka cárskeho trónu.
Počas leta 1610 začali poľské vojská postupovať na Moskvu. Poliaci pod vedením Žigmunda III. porazili rusko-švédske vojská Šujského a De la Gardie v bitke pri Klušine. Ruskí bojari zajali Šujského a poslali ho do kláštora. Formálnu kontrolu nad ruskými krajinami tak získala rada 7 najmocnejších bojarov (tzv. semibojarščina). S jej zvolením vstúpilo do Moskvy poľské vojsko. Vladislav, ktorý nastúpil na ruský trón však napriek pôvodne stanoveným podmienkami neprijal pravoslávie a poľské sily začali v krajine krutú okupáciu. Fakticky vládol Vladislavov otec Žigmund III. ignorujúc pôvodné dohody.
Na jeseň 1610 bojari Šujského a jeho bratov vydali Poliakom, ktorí ich odvliekli do Smolenska a neskôr do Varšavy. Vasilij Šujskij zomrel v poľskom zajatí v meste Gostynin 12. septembra 1612.
Subaru Baja
Subaru Baja (výslovnosť ba-ha) je ľahký pracovný, štvordverový, štvormiestny automobil s pohonom všetkých kolies a otvorenou ložnou plochou, ktorý v rokoch 2003 až 2006 vyrábala japonská automobilka Subaru. Baja kombinuje riadenie a charakteristiky osobného automobilu so všestrannosťou otvorenej ložnej plochy a nákladnou kapacitou automobilu typu pick-up.
Smuta
Prvá a druhá domobrana
Nepokoje v Moskve potlačili poľskí a nemeckí žoldnieri od 17. do 19. marca 1611. Vyvraždili pri tom 7 000 obyvateľov mesta a zapálili ho.
Subaru Baja
Dizajn so samonosnou karosériou zdieľa veľa z existujúcich mechanických komponentov, platformu a karosárske diely kombi verzií modelov Legacy a Outback. Jeho výroba začala 18. júla 2002 ako model 2003 v Lafayette v štáte Indiana, v továrni (Subaru of Indiana Automotive, Inc.), ktorú zdieľala automobilka Subaru s Isuzu.
Smuta
Prvá a druhá domobrana
Ruské sily sformovali tzv. Prvú domobranu, ktorá sa vznikla z časti jednotiek bývalého Tušinského tábora pod vedením šľachtica D.T. Trubeckého, oddielov šľachty pod vedením riazanského vojvodu P. Ľapunova a kozákov I. Zaruckého. Zle vyzbrojeným vojskám Prvej domobrany sa však nepodarilo Poliakov z Moskvy vyhnať, aj keď poľskú posádku v Kremli obkľúčili. Ich vojsko sa rozpadlo. Kozácky ataman Zaruckij zavraždil Ľapunova. náhľad|Prejav Minina obyvateľom Nižného Novgorodu. Obraz Konstantina Makovského z roku 1896. Na jeseň 1611 Kuzma Minin, obchodník z Nižného Novgorodu, použil prostriedky vyzbierané mestským obchodným spolkom na vytvorenie Druhej domobrany (rusky: Второе народное ополчение), aby sa postavil proti poľskej Kremeľskej posádke. Minin najal do čela armády vysoko postaveného bojara Dmitrija Požarského, ktorý bojoval už v Prvej domobrane.
K hnutiu sa rýchlo pridávali mestá a regióny. Centrom Druhej domobrany sa stalo mesto Jaroslavľ. Tu Minin s Požarským vytvorili dočasné administratívne centrum, kde zhromažďovali vojsko. Vytvorili dočasnú vlády - Radu celej krajiny (rus. Совет всей земли). Vedeli, že je nutné vybudovať nie len armádu, ale aj organizačnú štruktúru krajiny, ktorú ovládali aby tam mohli efektívne vyberať dane a zabezpečiť jej fungovanie.
Subaru Baja
Baja získala v rokoch 2003 a 2004 cenu J.D. Powers’s APEAL (pre automobilový výkon, výbavu a usporiadanie) Award – zameranú na spokojnosť majiteľa s dizajnom, objemom, usporiadaním a výkonom svojich nových vozidiel – v kategórii "Most Appealing Compact Pickup" a Consumer Reports 2006 najvyššie skóre pre spoľahlivosť v kategórii pick-upov.
Smuta
Prvá a druhá domobrana
V marci 1612 začalo vojsko Minina a Požarského postup z Nižného Novgorodu na Moskvu. Medzitým sa pod Moskvou objavil (Lži-)Dimitrij III. s Marinou Mniszech (so synom Dimitrija II.) a časť ruských síl pod vedením Trubeckého a Zaruckého mu prisahala vernosť. Dimitrij III. mal podporu v Pskove a časti miest severozápadného Ruska. Minin s Požarským však vedeli, že nemôžu Poliakov vyhnať skôr ako sa vysporiadajú s tretím falošným Dimitrijom. Rýchlo presvedčili veľkú časť krajiny aby sa pridala na ich stranu. Dimitrij III. bol nie len slabý vojvodca ale nevynikal ani v politike a organizácii a bol zo Pskova vypudený. Napokon ho Trubeckoj a Zaruckij zajali.
Požarskij sa medzitým snažil riešiť bezvládie prímerím s Švédmi. Plánoval zvolať radu bojarov a navrhnúť kandidatúru švédskeho princa Karla-Filipa, ktorý mal byť pokrstený na pravoslávnu vieru. Zemský snem sa však nekonal.
Vojsko Druhej domobrany pod vedením Požarského napokon došlo k Moskve, kde sa spojilo so zvyškami Prvej domobrany. V tej istej dobe tiahol k Moskve na pomoc obliehaným Poliakom z možajského smeru hajtman Chodkiewicz. Ruským silám sa podarilo Chodkiewiczovo vojsko odraziť. Pri Volokolamsku bolo porazené v októbri 1612 aj vojsko Žigmunda III, ktoré tiahlo na pomoc obliehanej poľskej posádke. Poľská posádka v Moskve sa vzdala 27. októbra 1612. Ruské vojsko ju v podstate vyhladovalo. Obliehaní Poliaci (a nemeckí žoldnieri) zjedli všetky svoje kone a došlo zrejme aj na kanibalizmus.
Romanovci
náhľad|Zasadanie Zemského snemu v roku 1613. V krajine bol zvolaný Zemský snem (rus. Zemskij sobor), kde sa dohodlo na zvolení nového cára. 7. februára 1613 bol zvolený za cára syn patriarchu Filareta Romanova, vtedy iba 16-ročný Michail Romanov. Romanovovci boli starobylý ruský šľachtický rod spätý s Rurikovcami. Výber Michaila Romanova si presadili kozáci, vyhovoval však aj šľachte, ktorá v ňom videla slabého cára, ktorý nebude siahať na jej privilégiá. Jeho korunováciou 21. júla 1613 sa podľa mnohých zdrojov formálne obdobie zmätkov v Rusku skončilo. Poriadok v krajine sa však nedal nastoliť okamžite. Trvalo celé roky, kým sa zdevastovaná krajina znovu postavila na nohy.
S rozhodnutím o zvolení Michaila Romanova nesúhlasil hajtman Zaruckij, ktorý sa stiahol z Moskvy do Tuly, a neskôr do Astrachánu. Tam sa pokúšal organizovať nové vojsko proti cárovi. Kozáci zmobilizovaní do boja proti Švédom sa vzbúrili a začali pustošiť územie horného toku Volgy. Pomerne veľký päťtisícový oddiel kozákov pod velením atamana Baloveňa sa v roku 1615 nečakane priblížil k Moskve, bol však odrazený Jaroslavľskou armádou vojvodu Lykova. Cár nasledujúcom roku vyslal vojsko, ktoré zajalo atamana Zaruckého, Marinu Mniszech a jej syna Ivana Dimitrieviča, ktorých následne popravili.
Vojny s Poľskom a Švédskom
Pokračoval aj boj proti intervencii Poliakov a Švédov. 25. mája (4. júna) 1613 sa začalo povstanie proti švédskej posádke v Tichvine, ktoré organizuje Leontij Arcybašev. Ruskí mešťania znovu dobyli opevnenie Tichvinského kláštora a odolali tam obliehaniu až do polovice septembra 1613, čím prinútili jednotky generála De la Gardie ustúpiť. Úspešným Tichvinským povstaním sa začal boj za oslobodenie severozápadného Ruska a Veľkého Novgorodu od Švédov. Švédske vojsko napokon zastavila tvrdošijná obrana Pskova v rokoch 1615 - 1616. Vojna so Švédskom sa skončila podpísaním Stolbovskej mierovej zmluvy v roku 1617, podľa ktorej Rusko stratilo prístup k Baltickému moru, ale boli jej vrátené mestá Novgorod, Porchov, Staraja Russa, Ladoga a Gdov.
V roku 1615 vpadlo do Ruska vojsko poľsko-litovského šľachtica Lisowského. Podarilo sa mu takmer poraziť samotného knieža Požarského v oblasti Orla, pričom využilo skutočnosť, že časť Požarského síl nezasiahla. Lisowského vojsko o sile asi 2 000 mužov podniklo lúpežný nájazd, pri ktorom opísali obrovskú slučku okolo Moskvy (cez Toržok, Uglič, Kostromu a Murom) a vrátili sa späť do Poľska.
Poľský kráľ Žigmund III. si naďalej nárokoval cársky trón pre syna Vladislava.
Posledný neúspešný úder na Moskvu uskutočnili Poliaci spolu s kozákmi hejtmana Konaševiča-Sagaidačnyho v roku 1618. Moskva sa ubránila vďaka vojsku Dmitrija Požarského a podpore ruských kozákov. Mier s Poľskom bol uzavretý až 11. decembra 1618 v Deuline a začal platiť od 4. januára 1619. Podľa dohody prišlo Rusko o rozsiahle územia na západe, Poľsko si udržalo Smolensk.
Boje s Poľskom pod vedením kráľa Vladislava však pokračovali až do roku 1634.
Dôsledky obdobia zmätkov
Občianska vojna trvala v niektorých oblastiach kontinuálne 8 rokov. Dôsledkom obdobia zmätkov bola skaza veľkých území na západe a juhozápade európskej časti Ruska. Ľudské a hospodárske straty boli katastrofické a krajina sa z nich spamätávala desiatky rokov. V niektorých oblastiach zomrelo alebo utieklo 90% obyvateľstva. V Rževskej alebo Možajskej oblasti bolo po skočení obdobia smuty obrábaných iba do 5% pôvodnej výmery ornej pôdy. Mesto Novgorod bolo celkom zničené, zostalo tu iba niekoľko stoviek obyvateľov.
Boj s katolíckym Poľskom a protestantským Švédskom zintenzívnil protizápadné nálady, ktoré prehĺbili kultúrnu a civilizačnú izoláciu Ruska.
Došlo k úpadku moci starých bojarských rodov na úkor novej šľachty (tzv. dvorianstva), ktorá sa formovala okolo cára. Upevnilo sa nevoľníctvo.
Baďura
Baďura (ženský variant: Baďurová) je slovenské a české priezvisko so zaznamenaným rozšírením na Slovensku aj v Česku.
Na Slovensku sa v roku 1995 nachádzalo 787-krát. Najčastejšie sa vyskytovalo v lokalitách ako Veľké Leváre, okres Senica (od roku 1996 Malacky) (46); Pezinok, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (45); Rohožník, okres Senica (od roku 1996 Malacky) (38); Trenčín, okres Trenčín (32); Ružinov (obec Bratislava), okres Bratislava II (27); Dubnica nad Váhom, okres Považská Bystrica (od roku 1996 Ilava) (23); Bánovce nad Bebravou, okres Topoľčany (od r. 1996 Bánovce nad Bebravou) (21); Piešťany, okres Trnava (od roku 1996 Piešťany) (11); Petržalka (obec Bratislava), okres Bratislava V (10), Banská Bystrica, okres Banská Bystrica (10); Dúbravka (obec Bratislava), okres Bratislava IV (10) a Karlova Ves (obec Bratislava), okres Bratislava IV (10).
V Česku sa v roku 2016 nachádzalo 1235-krát. Najčastejšie sa vyskytovalo v lokalitách ako Přerov (121), Zlín (68), Olomouc (67), Kopřivnice (59), Ostrava (50), Praha (49), Opava (37), Veselí nad Moravou (33), Frýdek-Místek (28), Hranice (27), Hlučín (26), Kroměříž (26), Otrokovice (24), Bystřice pod Hostýnem (24), Rýmařov (23), Vizovice (22), Uherský Brod (22), Jeseník (22), Brno (21), Šumperk (21), Kyjov (19), Liberec (18), Frýdlant nad Ostravicí (18), Prostějov (17), Krnov (15), Hodonín (15), Chomutov (15), Hradec Králové (14), Vsetín (14), Bílovec (13), Černošice (12), Holešov (12), Boskovice (11), Pardubice (10), Karlovy Vary (10), Blansko (9), Rakovník (9), Uherské Hradiště (8), Žďár nad Sázavou (7), Odry (7), Nový Jičín (7), Brandýs nad Labem (6), České Budějovice (6), Telč (6), Náchod (6), Ostrov (6), Nýřany (6), Český Těšín (6), Frenštát pod Radhoštěm (6), Bílina (5), Teplice (5), Kadaň (5), Valašské Meziříčí (5), Beroun (4), Česká Lípa (4), Mladá Boleslav (4), Cheb (4), Karviná (4), Havířov (4), Benešov (4), Znojmo (4), Písek (4), Sokolov (4), Roudnice nad Labem (4), Břeclav (4), Bystřice nad Pernštejnem (3), Tišnov (3), Rokycany (3), Lysá nad Labem (3), Mariánské Lázně (3), Kostelec nad Orlicí (3), Vyškov (3), Litovel (3), Uničov (3), Prachatice (3), Valašské Klobouky (3), Šternberk (3), Lipník nad Bečvou (3), Židlochovice (3), Mělník (3), Dobříš (2), Orlová (2), Nymburk (2), Říčany (2), Jablonec nad Nisou (2), Litoměřice (2), Konice (2), Moravská Třebová (2), Ústí nad Labem (2), Nový Bydžov (2), Klatovy (1), Tachov (1), Podbořany (1), Horšovský Týn (1), Stříbro (1), Hořovice (1), Poděbrady (1), Děčín (1), Blatná (1), Bohumín (1), Turnov (1),  Hořice (1), Plzeň (1), Tábor (1), Trutnov (1), Mikulov (1), Ivančice (1), Bruntál (1) a Kravaře (1).
Slovenský reklamný klub
Slovenský reklamný klub bol nezávislou slovenskou organizáciou, ktorá sa po druhej svetovej vojne oddelila od československého Reklubu.
Vznik združenia
Ustanovujúca schôdza sa konala 14. februára 1946 v spoločenskej miestnosti reštaurácie Leier - Meštiansky pivovar na Rybnom námestí v Bratislave o 19. hodine. Zakladajúci členovia diskutovali o tom, či má byť Slovenský reklamný klub založený ako samostatná inštitúcia, alebo či má byť súčasťou Reklamného klubu československého. Prevládol názor, že má byť založený samostatne. Podobne ako československý, aj slovenský klub zanikol v roku 1949.
USB OTG
USB On-The-Go (USB OTG alebo len OTG) je špecifikácia prvýkrát použitá koncom roku 2001, ktorá umožňuje USB zariadeniam, ako sú tablety alebo smartfóny, fungovať aj ako hostiteľ, čo umožňuje iným USB zariadeniam, ako sú USB flash disky, digitálne fotoaparáty, myš alebo klávesnice, ktoré sa k nim majú pripojiť. Použitie USB OTG umožňuje týmto zariadeniam prepínať tam a späť medzi rolami hostiteľa a zariadenia. Mobilný telefón môže čítať z vymeniteľného média ako hostiteľské zariadenie, ale po pripojení k hostiteľskému počítaču sa prezentuje ako veľkokapacitné pamäťové zariadenie USB.
Slovenský reklamný klub
Činnosť klubu
Vzhľadom na krátkosť času svojej existencie toho samostatný Slovenský Reklub nestihol veľa dosiahnuť. V októbri 1946 na mimoriadnom valnom zhromaždení založil tri sekcie: dámsku a módnu, aranžérsku a tvorivú.
V dňoch 21.-24. októbra 1946 zorganizoval vo veľkej sále Grémia bratislavského obchodníctva na Gorkého ulici kurz Umenie jednať s ľuďmi, na ktorom vystúpili slovenskí a českí odborníci :
21. októbra, veselý večer
22. 10. vážny večer
23. 10. vzdelávací večer
24. októbra poučný večer
Československý Reklub
Záujmová organizácia združujúca pracovníky z oblasti reklamy a príbuzných profesií vznikla ako Reklamní klub československý 6. októbra 1927. V prvom roku činnosti mala jediná pražská pobočka 80 členov, v roku 1948 bolo v celom Československu šestnásť pobočiek s 3690 členmi.
USB OTG
USB OTG definuje dve úlohy pre zariadenia: OTG A-device a OTG B-device, pričom špecifikuje, ktorá strana napája prepojenie a ktorá je na začiatku hostiteľ. Zariadenie OTG A je dodávateľom energie a zariadenie OTG B je spotrebiteľom energie. V predvolenej konfigurácii pripojenia sa zariadenie A správa ako hostiteľ USB a zariadenie B funguje ako periférne zariadenie USB. Hostiteľský a periférny režim je možné vymeniť neskôr pomocou protokolu HNP (Host Negotiation Protocol).
Zapojenie pre ID pin definuje počiatočnú úlohu každého zariadenia.
Matej Klinovský
Matej Klinovský (* 1635† 1696) bol zbojník z Oravy.
Životopis
Klinovský sa narodil okolo roku 1635. Známy bol vďaka svojej krutosti a zverstvám, ktoré spáchal. Ozbíjal kráľa Jána Kazimíra v roku 1655. V roku 1656, na Kvetnú nedeľu si ho pohneval farár Albert Borovič, pretože prepustil jeho väzňa. Klinovský Boroviča zbil na cintoríne. Klinovský nenávidel kresťanov, vraždil kňazov a veriacim zabraňoval chodievať do kostolov. Neskôr sa stal zemanom, no v zbíjaní pokračoval. V roku 1696 ho napriek tomu, že bol šľachtic, popravili obesením na hák.
2 + 2 = 5
Dva a dva je päť, dva a dva sa rovná päť, dva plus dva sa rovná päť alebo dva plus dva je päť (2 + 2 = 5) je fráza, ktorá je známa najmä z antiutopického románu 1984 od Georga Orwella.
Dejiny rovnice
Rovnica 2 + 2 = 4 sa až v 16. storočí začala považovať za pravdivý výrok. Ako prvý o tom napísal Johann Wigand vo svojej knihe De Neutralibus et Mediis Libellus v roku 1562. Napísal, že nikto nemôže vyvrátiť fakt, že sa dva plus dva rovná štyrom.
René Descartes vo svojej knihe Meditácie o prvej filozofii z roku 1641 píše, že nedokáže spochybniť pravdivosť rovnice 2 + 2 = 4, ale myslí si, že ani jej pravdivosť nie je dokázateľná.
V Molièrovej hre Dom Juan sa vyskytne otázka, v čo jedna postava verí. Tá na to povie, že verí, že dva aj dva sa rovná štyrom.
Až v roku 1728 sa prvýkrát hlása, že 2 + 2 ≠ 5. Ephraim Chambers v Cyclopaedii napísal, že je absurdné, aby sa dva a dva rovnalo piatim.
Samuel Johnson v roku 1779 vyhlásil, že hocikto môže mať dôvod sa domnievať, že sa dva a dva rovná piatim, ale i tak bude správny výsledok štyri.
George Gordon Byron v roku 1813 v liste manželke napísal, že vie, že 2 + 2 = 4, a bol by rád, keby to mohol dokázať, ale omnoho väčším potešením by pre neho bolo, keby dokázal, že 2 + 2 = 5. náhľad|294x294bod|[[Propaganda|Propagandistický plagát Iakova Guminera z roku 1931.]]
2 + 2 = 5 v Sovietskom zväze
Prvý päťročný plán sa v Sovietskom zväze začal v roku 1928. V roku 1930 Josif Stalin vyhlásil, že by sa mal plán splniť do štyroch rokov. Iakov Guminer tento nápad v roku 1931 propagoval plagátom, na ktorom sa objavila rovnica 2 + 2 = 5. Plagát znázorňoval, že sa s nadšením pracovníkov podarí päťročnicu splniť za štyri roky.
George Orwell
George Orwell vo svojom antiutopickom románe 1984 použil rovnicu 2 + 2 = 5, aby znázornil manipulačnú schopnosť politikov v autoritatívnom štáte. Podobnú skúsenosť okúsil, keď bojoval v španielskej občianskej vojne.
V románe 1984 O´Brien, vysoko postavený politik Oceánie, presvedčoval hlavnú postavu Winstona o tom, že sa dva aj dva môžu rovnať piatim, ak to vládnuca strana prikáže. Po tom, ako Winston nesúhlasil, ho začali mučiť. Týrali ho, dokým neuznal, že sa 2 + 2 sa môže rovnať piatim, ba hoci aj trom, ak to vládnuca strana prikáže.
Politik (rozlišovacia stránka)
Politik môže byť:
Saint-Arroman (Gers)
Saint-Arroman je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Gorgon
Saint-Gorgon môže byť:
Dargovských hrdinov (Humenné)
Dargovských hrdinov je ulica v meste Humenné, súčasť Sídliska III. Na severozápadnom konci sa napája na Laboreckú ulicu a na východnom konci tvorí križovatku s Třebičskou ulicou. Nachádza sa na nej Kostol troch svätých košických mučeníkov (Dargovských hrdinov 6177/22) a základná škola (Dargovských hrdinov 1832/19).
Kávové zrno
náhľad|Pražené kávové zrná Kávové zrno je semeno kávovníka a zdrojom kávy. Nachádza sa vo vnútri červeného alebo fialového plodu. Kávové zrná technicky nie sú zrná, sú tak označované kvôli ich podobnosti so skutočnými zrnami.
Plod (kávové bobule) najčastejšie obsahuje dve kôstky privrátené svojimi plochými stranami k sebe. Malé percento čerešní obsahuje jediné semeno, namiesto obvyklých dvoch. Hovorí sa tomu „hrášková káva“ a robí len medzi 10-15%; podľa bežného (ale vedecky nepotvrdeného) presvedčenia majú viac chuti ako normálne kávové zrná.
Rovnako ako para orechy (semeno) a biela ryža, kávové zrná pozostávajú väčšinou z endospermu.
Dve ekonomicky najdôležitejšie odrody kávy sú Arabica a Robusta. Približne 60% svetovej produkcie kávy je Arabica a asi 40% je Robusta. Fazuľa Arabica obsahuje 0,8-1,4% kofeínu a Robusta zrná 1,7-4% kofeínu.
Káva - jeden z najviac konzumovaných nápojov na svete, sú kávové zrná hlavnou plodinou a dôležitým vývozným produktom, ktorý je viac ako 50% zahraničnych príjmov rozvojových krajín.
Kávová usadenina
Kávová usadenina - tmavý sediment alebo usadlina, ktorá sa môže objaviť na dne šálky alebo kanvice po príprave kávy. Je to bežný jav spojený s konzumáciou kávy a môže mať rôzne príčiny. Kávové zrná obsahujú oleje, proteíny a polysacharidy, ktoré sa môžu počas procesu prípravy kávy uvoľniť a usadiť na dne šálky alebo kanvice. Ak sa káva neodfiltruje, môže obsahovať jemné kávové zrnká, ktoré sa môžu usadiť na dne šálky alebo kanvice. Kvalita kávových zŕn a tvrdosť vody použitej pri príprave kávy môže tiež ovplyvniť množstvo usadeniny.
Zloženie
Kávová usadenina obsahuje rôzne zložky, ako sú antioxidantz, kyselina chlorogenová, kofeín, celulóza, lignín, polysacharidy a proteíny. Podľa niektorých výskumov sa antioxidanty nachádzajúce sa v kávovej usadenine môžu podieľať na ochrane buniek pred poškodením voľnými radikálmi. Okrem toho, kyselina chlorogenová má potenciálne prospešné účinky na zdravie, ako je napríklad zníženie hladiny krvného cukru a krvného tlaku. Avšak kávová usadenina môže obsahovať aj určité množstvo ťažkých kovov a iných nebezpečných látok, ktoré sa dostávajú do pôdy a rastlín počas pestovania kávy. Preto je dôležité kontrolovať množstvo týchto látok v kávovej usadenine pred jej využitím v rôznych aplikáciách.
Kvalita
Kvalita kávovej usadeniny môže byť ovplyvnená rôznymi faktormi, ako sú odroda kávy, spôsob praženia, teplota a čas extrakcie a množstvo použitej vody. Ďalším faktorom, ktorý môže mať vplyv na kvalitu kávovej usadeniny, je skladovanie.
Kvalita kávovej usadeniny sa môže zhoršiť pri skladovaní v prítomnosti kyslíka a svetla, čo vedie k oxidácii a strate aromatických látok. Naopak, skladovanie v neprevzdušnených a tmavých kontajneroch môže pomôcť zachovať kvalitu kávovej usadeniny.
Kávová usadenina sa môže líšiť v závislosti na druhu kávy, spôsobe prípravy a ďalších faktoroch. Všeobecne sa však dá rozdeliť na dva hlavné typy: mokrá a suchá usadenina.
Pozitívny vplyv a použitie:
Distribúcia
náhľad|Kávový pás znázornený žltou farbou: 20 najväčších producentov znázornených v zelenej farbe. (2011) Južná Amerika obstaráva zhruba 45% celkového vývozu kávy na svete. Väčšina tejto kávy sa pestuje v Brazílii.
Niektoré z najznámejších druhov kávových zŕn:
Etymológia
Oxfordský anglický slovník naznačuje, že európske jazyky zrejme prevzali slovo z tureckého kahveh okolo roku 1600, alebo možno prostredníctvom talianskeho caffè.
Ďalšia bežná teória je, že slovo je odvodené z názvu provincie Kaffa v Etiópii, kde tento rastlinný druh mohol vzniknúť.
Kávovník
náhľad|Kávové bobule Priemerný kávovník dosahuje výšku 510 m. Ako strom starne, konárov je stále menej a menej a nesie viac listov a plodov.
V ideálnom prípade sa kávové zrná Arabicy pestujú pri teplotách medzi 1524 °C a Robusty medzi 2430 °C a potrebujú medzi 150300 mm zrážok za rok. Silný dážď je potrebný na začiatku sezóny, kedy sa ovocie vyvíja, a menej vody neskôr v sezóne pri dozrievaní.
Spracovávanie
Príprava kávy môže byť rôznorodá a závisí od preferencií jednotlivcov. Všeobecný postup prípravy kávy zahŕňa niekoľko krokov: výber zrna, mletie, dávkovanie, extrakcia a servírovanie. Každý z týchto krokov môže ovplyvniť chuť a kvalitu konečného produktu.
Keď je ovocie zrelé, je takmer vždy ručne zbierané, buď pomocou „selektívneho zberu“ zrelého ovocia, alebo „prúžkového zberu“, kedy sa všetko ovocie z konca vetvy zoberie naraz. Tento selektívny zber dáva pestovateľom dôvod, aby dali svojej káve špecifikáciu „operation cherry red“ (OCR).
V zriedkavých prípadoch ázijská palmová cibetka pojedá kávové bobule a vylučuje zrnká, ktoré sa nazývajú kopi luwak a možno ich ďalej spracovávať na vzácnu a drahú kávu.
Na spracovanie bobúľ kávy sa primárne používajú dve metódy:
Zloženie
náhľad|Prierez bobúľ kávy Termín „zelené kávové zrná“ sa týka nepražených zrelých alebo nezrelých kávových zŕn. Tie boli spracovávané mokrým alebo suchým spôsobom na odstránenie vonkajšej buničiny a slizu a majú na vonkajšom povrchu celistvú voskovú vrstvu.
Keď sú nezrelé, sú zelené. Keď sú zrelé, majú hnedú až žltú alebo červenkastú farbu a obvykle vážia 300330 mg na 1 sušené kávové zrno.
Neprchavé a prchavé zlúčeniny v kávových zrnách, ako je kofeín, odrádzajú mnoho hmyzu a zvierat od ich konzumácie. Ako prchavé, tak neprchavé zlúčeniny prispievajú k chuti kávových zŕn, keď sú pražené. Neprchavé dusíkaté zlúčeniny (vrátane alkaloidov, trigonelínov, bielkovín a voľných aminokyselín) a uhľohydráty majú zásadný význam pre produkciu plnej vône praženej kávy a pre jej biologický účinok. Od polovice desiatych rokov 21. storočia sa zelený kávový extrakt predáva ako doplnok výživy a bol klinicky študovaný na obsah chlorogenovej kyseliny, a pre lipolytické vlastnosti a chudnúce účinky.
Harmanecká tisina
Harmanecká tisina je národná prírodná rezervácia vo Veľkej Fatre. Nachádza sa v hornej časti Harmaneckej doliny, ktorá patrí do Národného parku Veľká Fatra a chráni najmä porast tisa obyčajného.
Vyhlásená bola v roku 1949 a novelizovaná úpravou MK SSR č. 1554/1983-32 z 31. 3. 1983. Výmer pamiatky s 5. stupňom ochrany je.
Predmetom prísnej ochrany sa stal zachovalý karpatský les v rôznych vývojových štádiách s výskytom terciérneho reliktu - tisa obyčajného, ako aj krasové formy georeliéfu.
Saint-Gratien
Saint-Gratien môže byť:
Slavomír Verčimák
Brig. gen. Ing. Slavomír Verčimák je slovenský generál Pozemných síl Slovenskej republiky (SR).
Životopis
Od 1. februára 2021 do 29. júna 2022 bol veliteľom 2. mechanizovanej brigády
Generálska hodnosť
Vymenovanie plk. S. Verčimáka do prvej generálskej hodnosti schválila vláda SR 8. septembra 2021. Do hodnosti ho vymenovala prezidentka Zuzana Čaputová 19. októbra 2021.
Saint-Aunix-Lengros
Saint-Aunix-Lengros je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Hilaire-du-Bois
Saint-Hilaire-du-Bois môže byť:
Závadčiansky potok
Závadčiansky potok je potok v regióne Šariš, v obciach Geraltov a Mošurov v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Je ľavostranným prítokom vodného toku Mošurovanka a má dĺžku. Je vodným tokom X. rádu.
Prameň
Pramení v severozápadnej časti územia obce Geraltov v poľnohospodárskom extraviláne pri južnom okraji niekdajšej samostatnej obce Závadka, ktorá má dnes štatút časti obce Geraltova v nadmorskej výške. Patrí do obcí Geraltov a Mošurov, okresu Prešov v Prešovskom kraji a nachádza sa v geomorfologickom celku Čergov. .
Opis toku
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom, v nadmorskej výške preteká obecnú hranicu medzi obcami Geraltov a Mošurov, priberá ľavostranný bezmenný prítok, sleduje obecnú hranicu, preteká poľom Nad Fodorovcom, v nadmorskej výške  opúšťa obecnú hranicu a južným smerom vteká na územie Mošurova, pravým brehom obmýva les Zákalovky, ľavým brehom obmýva pole Smrečina, v nadmorskej výške  priberá ľavostranný bezmenný  prítok, úzkou dolinou sa stáča do západného až juhovýchodného smeru, pravým brehom obmývajúc les Stredná hora severne pred intravilánom Mošurova v nadmorskej výške  ústi do vodného toku Mošurovanka ako jej ľavostranný prítok. Mošurovanka je ďalej prítokom Ternianky.
Vodný tok Závadčiansky potok má dva bezmenné prítoky.
Pôvod názvu
Vodný tok Závadčiansky potok na území obce Geraltov má pôvod v názve niekdajšej samostatnej obce Závadka, ktorá má dnes štatút časti obce Geraltova so stredovekým charakteristickým významom prirodzená alebo umelá prekážka, vodná priekopa, závora obyčajne pri priechode cesty do strategického priestoru. Zo slovného základu závadka rozšírením o formant -iansky a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena Závadčiansky potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä v hydronymii.
Názov vodného toku Závadčiansky potok bol štandardizovaný v roku 2007.
V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Závadčiansky potok je jedinečným hydronymom (február 2022); bez nebezpečenstva homonymie.
Nešpor
Nešpor môže byť:
Saint-Avit-Frandat
Saint-Avit-Frandat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saint-Hippolyte
Saint-Hippolyte môže byť:
Eswatinské národné futbalové mužstvo
Eswatinské národné futbalové mužstvo reprezentuje Eswatini na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Africký pohár národov.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1976. Eswatini sa nikdy nekvalifikovali na Majstrovstvá sveta vo futbale ani na Africký pohár národov. Eswatini sú súčasťou Rady futbalových asociácii Južnej Afriky (COSAFA).
Saint-Honoré
Saint-Honoré môže byť:
Liga majstrov UEFA 2017/2018
Liga majstrov UEFA 2017/2018 bol 63. ročník popredného európskeho futbalového turnaja v Európe, ktorý organizuje UEFA a 26. sezóna, odkedy bola premenovaná z Pohára majstrov európskych krajín na Ligu majstrov UEFA.
Vianočné obdobie
Vianočné obdobie alebo vianočný cyklus je časť liturgického roku, ktorá má rozličné časové definície:
Liga majstrov UEFA 2017/2018
Finále sa odohralo na Národnom športovom komplexe Olimpijskyj v Kyjeve, na Ukrajine. Víťazom sa tretíkrát po sebe stal Real Madrid, ktorý vo finále porazil Liverpool 3:1, a tým získal rekordný 13. titul.
Ako víťaz sa tým kvalifikoval na Majstrovstvá klubov FIFA 2018 v Spojených arabských emirátoch a získal právo účasti v zápase o Superpohár UEFA 2018. Navyše sa automaticky kvalifikoval do skupinovej fázy Ligy majstrov UEFA 2018/2019, avšak do tejto fáze súťaže sa kvalifikoval aj cez domácu ligu, a preto danú miestenku do skupinovej fázy získal zástupca asociácie na 11. nieste, víťaz českej Fortuna ligy 2017/2018.
Priradenie asociačných tímov
Celkom 79 tímov z 54 členských krajín UEFA sa zúčastnilo Ligy majstrov UEFA 2017/2018. Základná schéma prideľovania počtu tímov bola nasledovná:
Rebríček UEFA
Účastnícke miesta pre Ligu majstrov UEFA 2017/2018 boli rozdelené podľa koeficientu UEFA z roku 2016, do ktorého boli započítané výsledky klubov danej krajiny v európskych pohárových súťažiach od sezóny 2011/2012 do sezóny 2015/2016 vrátane.
Rozdelenie tímov
Víťaz Ligy majstrov UEFA 2016/2017 Real Madrid sa kvalifikoval prostredníctvom domácej ligy, čo znamenalo, že dodatočná prihláška pre víťaza Ligy majstrov nebola nutná. Víťaz Európskej ligy UEFA 2016/2017 Manchester United sa nekvalifikoval prostredníctvom domácej ligy, a preto využil oprávnenie a stal sa piatym anglickým tímom v skupinovej fáze Ligy majstrov UEFA 2017/2018.
Tímy
V nasledujúcej tabuľke sú zoradené tímy podľa štartovacej pozície, v ktorej vstupovali do Ligy majstrov UEFA 2017/2018. V zátvorkách sú ligovej pozície z predchádzajúcej sezóny.
LM: víťaz Ligy majstrov UEFA
EL: víťaz Európskej ligy UEFA
Termíny
Termíny pre odohranie jednotlivých kôl a ich žrebovanie sú uvedené nižšie.
1. predkolo
Zápasy 1. predkola boli vyžrebované 19. júna 2017.
Prvé zápasy sa hrali 27. a 28. júna, druhé zápasy 4. júla 2017
2. predkolo
Zápasy 2. predkola boli vyžrebované 19. júna 2017.
Prvé zápasy sa odohrali 11., 12. a 14. júla, druhé zápasy 18. a 19. júla 2017.
3. predkolo
Prvé zápasy sa odohrali 25. a 26. júla, druhé zápasy 1. a 2. augusta 2017.
4. predkolo
Zápasy 4. predkola boli vyžrebované 4. augusta 2017. Prvé zápasy sa odohrali 15. a 16. augusta a odvety 22. a 23. augusta 2017. Víťazi postúpili do skupinovej fázy Ligy majstrov UEFA 2017/2018. Porazení vstúpili do skupinovej fázy Európskej ligy UEFA 2017/2018.
Skupinová fáza
Účastníci boli rozdelení do 4 výkonnostných košov. V 1. koši boli majstri z členských krajín na 1. – 8. mieste. Zostávajúce tímy boli zoradené podľa klubových koeficientov.
Vyraďovacia fáza
Vo vyraďovacej fáze Ligy majstrov UEFA 2017/2018 sa stretlo 16 tímov: 8 víťazov základných skupín (nasadené tímy) a 8 tímov z 2. miest (nenasadené tímy). Tímy z rovnakej skupiny alebo rovnakej krajiny sa nemohli stretnúť proti sebe. Od štvrťfinále už tieto pravidlá neplatili a mohli tak proti sebe hrať akékoľvek mužstvá.
Osemfinále
Žreb osemfinále sa konal 11. decembra 2017. Prvé zápasy sa hrali 13., 14., 20. a 21. februára a odvety 6., 7., 13. a 14. marca 2018.
Štvrťfinále
Žreb štvrťfinále sa konal 16. marca 2018. Prvé zápasy sa hrali 3. a 4. apríla, odvety 10. a 11. apríla 2018.
Semifinále
Žreb semifinále sa konal 16. marca 2018, hneď po žrebovaní štvrťfinále. Prvé zápasy sa hrali 24. a 25. apríla, druhé zápasy 1. a 2. mája 2018.
Finále
Finále sa odohralo na Národnom športovom komplexe Olimpijskyj v Kyjeve, na Ukrajine.
Štatistiky
=== Najlepší strelci ===
Věruna Melčáková-Juneková
Věruna Melčáková-Juneková (* 20. február 1945, Zlín) je akademická maliarka českého pôvodu žijúca na Slovensku. Venuje sa voľnej grafike, exlibrisu, knižnej ilustrácii, akvarelu, maľbe, tapisérii, textilným objektom, kresbe, píše poéziu a úvahy o živote.
Životopis
V rokoch 19601964 študovala na Štátnej umelecko-priemyselnej škole v Uherskom Hradišti, v rokoch 19671973 na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (VŠMU) v ateliéri voľnej grafiky a knižnej tvorby u prof. Albína Brunovského a monumentálnej maľby u prof. Petra Matejku.
Je členkou Združenia grafikov na Slovensku, Združenia textilných výtvarníkov TxT, Slovenskej únie karikaturistov a členkou Sdružení Q, Brno, Česko.
Saint-Blancard
Saint-Blancard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Chamant
Saint-Chamant môže byť:
Saint-Chéron
Saint-Chéron môže byť:
Tečenie
Tečenie môže byť:
Flugabwehrkanonenpanzer Gepard
Gepard je nemecký samohybný protilietadlový systém vyvinutý koncom 60. rokov 20. storočia. Gepard bol primárne vyvinutý na ochranu mobilných obrnených a peších jednotiek Bundeswehru pred nízko letiacimi lietadlami a útočnými vrtuľníkmi. Gepard sa používal aj na ochranu stacionárnych cieľov vysokej hodnoty, ako sú letiská alebo mosty.
Gepard bol pôvodne dodaný aj do iných členských štátov NATO, ako je Holandsko a Belgicko. V nemeckej armáde bol vyradený v roku 2010, kedy ho nahradil systém Wiesel 2 Ozelot.
Vznik a vývoj
Na základe zistení z predchádzajúcich neúspešných projektov schválilo Federálne ministerstvo obrany Nemecka 27. septembra 1965 spustenie vývoja protilietadlového systému, ktorý bude postavený na podvozku tanku Leopard 1. Medzi hlavné požiadavky Bundeswehru patrila:
Na základe týchto požiadaviek dostalo v júni 1966 zadanie vytvoriť nový protilietadlový systém s dvojicou automatických kanónov HS-831. Rheinmetall mal vyvinúť zbraňový systém a vežu, AEG-Telefunken sledovací radar a počítač, Siemens vyhľadávací radar a Porsche a Kraus-Maffei podvozok. Tento projekt dostal označenie Matador a prvé tri prototypy boli dodané v rokoch 1968 a 1969. Dva z nich boli vybavené vežovými simulátormi a tretí mal plne funkčnú vežu, ktorá prešla intenzívnym testovaním.
V dôsledku omeškania vo vývoji a napätej rozpočtovej situácie bolo 25. júna 1970 rozhodnuté, že projekt Matador s kanónmi bude zastavený. Prioritu tak dostal projekt protilietadlového systému s dvojicou kanónov. Koncom roku 1970 objednal Bundeswehr dvanásť predsériových systémov tohto typu, ktoré už boli vybavené vylepšeným vyhľadávacím a sledovacím radarom. Nemeckým ozbrojeným silám ich odovzdávali v rokoch 1974 až 1976 (štyri ročne). Tento protilietadlový systém bol od septembra 1973 známy pod názvom Flugabwehrkanonenpanzer 1 Gepard.
Konštrukcia
Gepard je protilietadlový systém krátkeho dosahu postavený na upravenom podvozku tanku Leopard 1. Tento 47-tonový stroj obsluhuje trojčlenná posádka (veliteľ, strelec a vodič). Sila panciera v prednej časti korby je až 70 mm, je na protilietadlový obrnenec tej doby neobvykle dobré. Vďaka 30° sklonu zodpovedala sile zvislého panciera. Na bokoch a v zadnej časti chráni obrnenec pancier. Samotná veža váži u posledných verzií 15 t. Jej posádka - veliteľ a strelec - je dobre chránená prídavným pancierovaním. Tretí člen tímu, vodič, sedí v pravej prednej časti korby. Každý člen posádky má k dispozícii stabilizovaný panoramatický periskop umožňujúci sledovať vzdušné aj pozemné ciele. Napriek svojej vysokej hmotnosti sa Gepard aj v náročnom teréne pohybuje prekvapivo rýchlo. Je to vďaka podvozku z tanku Leopard 1. Desaťvalcový dieselový motor MTU s výkonom 610 kW dáva vozidlu veľmi slušnú rýchlosť 65 km/h. Spotreba paliva je približne 150 litrov na 100 km (v závislosti od stavu pôdy a štýlu jazdy). Dojazd Geparda je 550 km. Na rozdiel od tanku Leopard 1 nedokáže Gepard prebrodiť vodný tok úplne ponorený, ale iba v situácii, kedy hladina siaha po spodný okraj kanónov.
Na vytvorenie dymovej clony slúži osem vrhačov dymových granátov kalibru (po štyroch na každej strane veže). Osobné zbrane osádky predstavujú dve pištole P8, samopal MP2 a niekoľko ručných granátov. V prípade, že by posádka musela v boji obrnenec opustiť, mohla na jeho zničenie použiť dve termitové nálože.
Vežu je možné otočiť o 360° za menej ako 2,5 sekundy a zbraňový systém možno nasmerovať nahor alebo nadol o 90° len za 1,5 sekundy. Zbraňový systém je namontovaný na bokoch veže a nie je stabilizovaný, čo znamená, že streľba za jazdy je síce možná, ale nie je až taká presná. Elevačný rozsah zbraní je -10° až +85°.
Ruská invázia na Ukrajinu
Slabinou Gepardov sa však stala munícia, ktorú vyrába švajčiarsky koncern Oerlikon. Vláda v Berne sa hlási k neutralite a náboje nechce vyvážať do krajín, kde by sa mohlo bojovať. Nemecko sa snažilo Švajčiarsko presvedčiť, aby urobilo výnimku a na jeseň 2022 o to dokonca formálne požiadala priamo Ukrajina. Švajčiarsko však svoje stanovisko nezmenilo. Švajčiarska protisystémová koaličná strana SVP si z toho urobila politickú tému a tvrdí, že krajina nesmie prísť o neutrálny status. Zásoby tejto munície sú aj v Brazílii, ale prezident Luiz Inácio Lula da Silva jasne uviedol, že jeho krajina nechce nijaké zapojenie do vojny na Ukrajine a že žiadnu muníciu neposkytne.
Saint-Christaud
Saint-Christaud môže byť:
Ústredný zoznam ochrany prírody
Ústredný zoznam ochrany prírody (Ústřední seznam ochrany přírody - ÚSOP) je informačný systém verejnej správy, ktorý bol vytvorený podľa zákona ČR č. 114 / 1992 Zb. o ochrane prírody a krajiny. Sú v ňom evidované chránené územia, vtáčie oblasti, európske významné lokality a pamätné stromy na území Česka, a je v ňom tiež sústredená príslušná zriaďovacia a odborná dokumentácia evidovaných objektov. Prevádzkovaním ÚSOP je poverená Agentúra ochrany prírody a krajiny Českej republiky (AOPK).