cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilmenit
Vznik
Niekedy sa môže hromadiť v náplavoch.
Lokality na Slovensku
Tisovec, Muráň (Slovenské rudohorie), v premenených ultrabázických horninách a diabázoch Slovenského rudohoria, Malé Karpaty (v granitoidoch), neovulkanity východného Slovenska (Fintice, Maglovec, Vechec pri Vranove, Ruskov, Juskova Voľa).
Roháček
Roháček je priezvisko, pozri Roháček (priezvisko), napr.:
Ha-poel Rišon le-Cion
Ha-poel Rišon le-Cion (zahraničné prepisy napr. Hapoel Rishon LeZion, Hapoel Rishon LeTzion) môže byť:
Rouvroy-sur-Marne
Rouvroy-sur-Marne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Klimo (priezvisko)
Klimo je slovenské priezvisko odvodené od mena Kliment. Najčastejšie je v Bratislave, Pobedime (okres Nové Mesto nad Váhom) a Detve.
Villeneuve-le-Roi
Villeneuve-le-Roi môže byť:
Brimias z Élidy
Brimias (Brimias) bol v starovekom Grécku olympijský víťaz v boxe.
Brimias z Élidy bol v starovekej Olympii korunovaný vencom za víťazstvo v boxe. Dátum jeho olympijského víťazstva je neznámy. Box sa stal olympijskou disciplínou na 23. hrách v roku 688 pred Kr.  Antický box (pygmé) mal voľnejšie pravidlá ako dnešný. Dovoľovalo sa všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Boj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.
Staroveký autor Pausanias zaznamenal, že sochu Brimia videl v posvätnom okrsku olympijskej Altidy. Stála za sochou Filónida z krétskeho Chersonesu, jazdeckého posla Alexandra Veľkého.
Eurykydé
Eurykydé alebo Eurykyda ( – Eurykydé, Eurykyda) je v gréckej mytológii dcéra élidskeho kráľa Endymióna. Eurykydé mala troch súrodencov, bratov Paióna, Epeia a Aitóla. Keď jej brat élidský kráľ Epeios náhle zomrel bez potomka po meči, na trón nastúpil ďalší z jej bratov Aitólos, ktorý tiež nevládol dlho, lebo na pohrebných hrách v Lykosúrii neúmyselne zabil Apida, syna Iasóna a musel sa vzdať trónu. Na kráľovský trón po ňom zasadol Éleios, syn Eurykydy a boha Poseidóna a Aitólos krajinu opustil. Eurykydin syn Éleios sa tak stal vládcom krajiny nazvanej po Epeiovi, ale jeho ľud krajinu onedlho pomenoval po ňom na Élis. Podľa antického autora Pausania, Eurykydin syn bol otcom élidskeho kráľa Augiáša, známeho hroznou špinou v jeho chlievoch, vyčistenie ktorých bolo jednou z dvanáctich úloh zadaných mykénskym kráľom Eurystheom hrdinovi Heraklovi.
Petrovice (okres Hradec Králové)
Petrovice je obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 253 obyvateľov, z toho 124 mužov a 129 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 40,6 roka, ženy 41,1 roka).
Organický peroxid
Väzba O–O sa ľahko rozpadá a tvorí voľné radikály v podobe RO•. Preto sú organické peroxidy užitočné ako iniciátory niektorých druhov polymerizácie, napríklad u epoxidových živíc použitých na sklolamináty. Na tento účel sa zvyčajne používajú MEKP a benzoylperoxid. Uvedené vlastnosti však tiež znamenajú, že organické peroxidy môžu zámerne alebo nechtiac iniciovať explozívnu polymerizáciu látok s nenasýtenými chemickými väzbami - tento proces sa využíva vo výbušninách.
Väčšina organických peroxidov sú vysoko horľavé a výbušné látky, často reaktívne a prchavé. Už 5 mg dietyléterperoxidu môže roztrieštiť sklenenú chemickú súpravu. Organické peroxidy, podobne ako ich anorganické obdoby, sú účinnými bielidlami.
Syntéza
Peroxidy je možné syntetizovať v laboratóriu radom rôznych ciest:
Reakcia
Niektoré peroxidové reakcie sú:
Michal Rotarides
Michal Rotarides (Rotharides) (* 1715, Otročok – † 15. apríl 1747, Wittenberg) bol literárny historik, pedagóg.
Životopis
Študoval v Banskej Bystrici a na evanjelickom lýceu v Šoprone, 1738-1742 teológiu na univerzite vo Wittenbergu. V roku 1742-1744 učiteľ v Šoprone, 1744-1747 profesor vo Wittenbergu, kde sa venoval literárnej tvorbe a viedol uhorskú knižnicu. Spracoval a vydal náčrt uhorských dejín, v ktorých podal základné údaje o dejinách slovenskej literatúry. Napísal životopisy literátov a doplnil práce starších historikov. Pre výskum hľadal spolupracovníkov v slovenských knižniciach aj v Banskej Bystrici. Časť výskumov zanechal v rukopise.
Roháček (priezvisko)
Roháček je české a slovenské priezvisko odvodené od slova roháč. Český ženský tvar je Roháčková, slovenský menej často aj Roháčeková.
V Česku je najrozšírenejšie v mestách Brno, Praha a Prostějov. Na Slovensku je najčastejšie v okrese Nové Mesto nad Váhom, najviac v Starej Turej a Novom Meste nad Váhom.
Music for a Big Night Out
Music for a Big Night Out je šestnásty štúdiový album nemeckej hard dance skupiny Scooter. Album bol vydaný dňa 2. novembra 2012 a predchádzalo mu vydanie singla „4 AM“ dňa 7. septembra 2012. Druhý singel „Army of Hardcore“ bol vydaný v rovnaký deň ako album.
Zostava a personál
Zostava pochádza z poznámok albumu Music for a Big Night Out.
Kleodóros (olympionik)
náhľad|Oxyrhynský papyrus 222 Kleodóros (Kleodóros) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 452 pred Kr.
Príslopský potok (prítok Valaského potoka)
Príslopský potok je potok v dolnom Turci, v západnej časti okresu Martin. Je to pravostranný prítok Valaského potoka, meria 4,6 km a je tokom VI. rádu.
Kleodóros (olympionik)
Meno olympijského víťaza Kleodóra je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Kleodóros je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v dvadsiatom piatom riadku vpravo. Názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýba (κλεοδωρο[ς]... - Kleodóro[s]...).
Príslopský potok (prítok Valaského potoka)
Prameň
Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, v časti Lúčanské Veterné hole, na južnom svahu Podkovy (1 436,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 260 m n. m.
Villecresnes
Villecresnes môže byť:
Kleodóros (olympionik)
Zápasenie dorastencov (palé paidón) sa v Olympii zaradilo do programu hier v roku 632 pred Kr. a jeho prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty.
3590 Holst
3590 Holst je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 5. februára 1984.
Cena Dušana Jurkoviča
Cena Dušana Jurkoviča bola zriadená ako trvalá pocta pamiatke zakladateľa modernej slovenskej architektúry Dušana Jurkoviča a je najstarším architektonickým ocenením na Slovensku, udelovaným od roku 1964.
V súčasnosti ju udeľuje Spolok architektov Slovenska autorovi alebo autorskému kolektívu za realizované architektonické alebo urbanistické dielo, ktoré prispieva k zvýšeniu úrovne a prestíže architektonickej alebo urbanistickej tvorby na Slovensku.
Dejiny
Cenu Dušana Jurkoviča zriadil Zväz slovenských architektov v roku 1964 (štatút ceny schválili na II. zjazde ZSA v júni 1964).
Udeľovanie Ceny ustanovili na výročie Slovenského národného povstania. Prvé ceny odovzdal vtedajší predseda ZSA, profesor Jozef Lacko, 28. augusta 1964 ako ocenenie tvorby za predchádzajúce obdobie resp. za rok 1963. Tento princíp odovzdávania cien sa až na niekoľko výnimiek uplatňoval permanentne (rozlišuje sa rok odovzdania cien a obdobie resp. rok, za ktorý sa Cena udeľuje) aj počas obdobia, keď sa cena Dušana Jurkoviča nahradila Cenou Zväzu slovenských architektov, ktorú prvý raz udelili za rok 1975.
Po nežnej revolúcii v roku 1989 Zväz slovenských architektov zanikol. Zhromaždenie architektov Slovenska v Bratislave 10. marca 1990 založilo Spolok architektov Slovenska (SAS ako právny nástupca ZSA). SAS obnovil Cenu Dušana Jurkoviča. Štatút Ceny schválila Rada SAS 12. februára 1991, prvý raz bol zverejnený v treťom čísle novozriadeného mesačníka Fórum architektúry (I. roč., č.3., s. 5). Prvé udeľovanie obnovenej Ceny sa udialo na výstave laureátov v budove Slovenského národného múzea v Bratislave (zároveň vtedy po prvý raz odovzdali aj novozaloženú Cenu profesora Lacka). Obnovené Ceny Dušana Jurkoviča sa označujú, oproti minulosti, len rokom jej odovzdania resp. udelenia.
Zoznam ocenených autorov a diel
=== 19641974 === náhľad|Budova [[Strojnícka fakulta Slovenskej technickej univerzity|Strojníckej fakulty STU na Námestí slobody v Bratislave (Martin Kusý), cena za rok 1963 – jedno z prvých troch ocenených diel]] náhľad|Vysokoškolský internát na Legionárskej ulici – [[Študentský domov Jura Hronca (kolektív), cena za rok 1966]] náhľad|[[Krematórium a Urnový háj v Bratislave (Ferdinand Milučký), cena za rok 1967]] náhľad|[[Pamätník SNP v Banskej Bystrici (Dušan Kuzma), cena za rok 1970]]
Lestrade-et-Thouels
Lestrade-et-Thouels je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Cena Dušana Jurkoviča
19751989 (Cena Zväzu slovenských architektov)
náhľad|[[Budova Slovenskej televízie|Televízne centrum v Mlynskej doline (kolektív), cena za rok 1975]] náhľad|[[Športová hala v Žiline (Kupkovič, Bašista), cena za rok 1986]]
Lestrade-et-Thouels
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Cena Dušana Jurkoviča
Od roku 1991
náhľad|[[VÚB centrála|Budova centrály VÚB (kolektív), cena v roku 1997]] náhľad|Riadiaca a letová veža [[Letisko Bratislava|Letiska M. R. Štefánika v Bratislave (kolektív), cena v roku 1998]] náhľad|[[Digital Park na Einsteinovej ulici v Bratislave (kolektív), cena v roku 2009]]
Lestrade-et-Thouels
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 452 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ha-poel Petach Tikva
Ha-poel Petach Tikva (zahraničný prepis napr. Hapoel Petah Tikva) môže byť:
Valenton
Valenton môže byť:
Anthony Fokker
thumb|Fokker Spin Anton Herman Gerard 'Anthony' Fokker (* 6. apríl 1890, Blitar, Indonézia – † 23. december 1939, New York, New York, USA) bol holandský letecký konštruktér a výrobca lietadiel.
Životopis
Narodil s v meste Blitar na Jáve, v tom čase súčasť Holandskej Východnej Indie (teraz Indonézie), v rodine pestovateľa kávy. Blitar bol vtedy dedina ďaleko od civilizácie a mladý Anthony mal veľa voľného času, ktorý spolu so svojou len o trocha mladšou sestrou trávil medzi miestnymi domorodcami. Keď sa rodina presťahovala do Holandska, v škole ho považovali za veľmi neposlušné dieťa, ktoré viac menej nebavilo nič okrem praktických predmetov, kde mohol predviesť svoju zručnosť a dôvtip. Ostatné predmety zanedbával natoľko, že nakoniec nedokončil ani strednú školu.
Už počas návštevy strednej školy sledoval všetko dianie okolo nového odboru letectva a v roku 1910 ako dvadsaťročný zostrojil prvé lietadlo Fokker Spin (pavúk). O rok neskôr, v roku 1911, získal pilotné osvedčenie a začal uskutočňovať nebezpečné exhibičné lety. Do dejín letectva sa zapísal ako „Lietajúci Holanďan“.
Po obchodných nezdaroch v Rusku, kde sa snažil získať zákazku na výrobu lietadiel, sa zúčastnil súťaže na dodávku lietadiel pre nemeckú armádu. Bol úspešný a obdržal objednávku na 10 strojov. Vzhľadom na to, že pilotná škola, ktorú prevádzkoval pre armádnych dôstojníkov, nebola zisková natoľko, aby výrobu sám financoval, požiadal o finančnú výpomoc svojho otca a strýka, ktorí založili spoločnosť, na financovanie Fokkerovej výroby pre nemeckú armádu a námorníctvo v jej začiatkoch.
Čoskoro začala 1. svetová vojna a objednávky nemeckej armády pre Fokkerovu továreň pribúdali. Počas vojny Fokker navrhol a vyrobil mnoho typov lietadiel a do dejín letectva sa zapísal mnohými technických vynálezmi a zdokonaleniami. Počas vojny však Fokkerovi narastala aj konkurencia, ktorá mala lepšie konexie a získavala stále viac zákaziek na úkor jeho továrne. Fokkera však podporovali samotní piloti, ktorí jeho lietadlá považovali za najlepšie, čo mu zaistilo slušnú prosperitu až do konca vojny.
Koncom vojny, keď spojenci Dohody likvidovali a ničili všetky stroje a zariadenia v nemeckých továrňach, sa Fokkerovi podarilo veľkú časť lietadiel a vybavenia továrne premiestniť do Holandska, kde pokračoval vo vývoji a výrobe lietadiel, tentoraz už aj civilných.
Anthony Fokker zomrel v New Yorku v roku 1939 vo veku 49 rokov.
Vladimir Vladimirovič Jurzinov
Vladimir Vladimirovič Jurzinov (* 20. február 1940, Moskva, Rusko) je bývalý ruský hokejový tréner a hokejista.
Jaltská konferencia
náhľad|270px|[[Winston Churchill|Churchill, Roosevelt a Stalin v Jalte]]
Jaltská konferencia bola jedným zo stretnutí hlavných predstaviteľov ZSSR, USA a Spojeného kráľovstva (Roosevelta, Churchilla a Stalina) počas druhej svetovej vojny, ktoré sa konalo medzi 4. a 11. februárom 1945. Stretnutie malo krycí názov Argonaut a hlavnými otázkami, o ktorých sa rokovalo bol vzťah Spojencov k Nemecku a Francúzsku, znova sa prerokovávala poľská otázka a vznik OSN.
Miesto konania
Ďalšie zo stretnutí zástupcov troch mocností sa konalo v bývalom cisárskom paláci v Jalte na polostrove Krym. Už výber samotného miesta, kde sa Veľká trojka stretla, bol v znamení ústupkov, ktoré prevládali v americko-anglickom vzťahu voči ZSSR. Stalin tak pod zámienkou, že nesmie stratiť kontakt s vojenskými operáciami, mal celý priebeh stretnutia pod kontrolou (vrátane odposluchov britskej a americkej delegácie).
Kontroverzie
Závery prijaté na jaltskej konferencii boli po roku 1945 prijímané rozpačito alebo otvorene kritizované. Roosevelt bol obvinený z odpísania východnej a strednej Európy v prospech komunistického ZSSR. V tejto súvislosti sa predovšetkým zmieňuje Rooseveltove a Churchillove odmietnutie žiadosti poľskej emigračnej vlády o povojnovú medzinárodnú kontrolu poľského územia. Navyše žiadni predstavitelia iných štátov, o ktorých sa rokovalo, neboli do Jalty pozvaní, a tak boli vylúčení z rozhodovania o osudoch vlastného štátu či národa. Je silne nepravdepodobné, že obaja štátnici verili, že Sovieti splnia na konferencii dohodnuté závery ohľadom Slobodnej Európy.
Vo vzťahu k budúcnosti Nemecka dopadla jaltská konferencia značne nerozhodne, vzhľadom na to, že vo svojich sektoroch mal každý zo spojencov v podstate voľnú ruku.
Sucy-en-Brie
Sucy-en-Brie môže byť:
Letné olympijské hry
thumb|Miesta konania všetkých letných olympijských hier
Letné olympijské hry sú súťaže v športových odvetviach, ktoré nevyžadujú sneh alebo ľad. Kým neboli zriadené zimné olympijské hry, na niektorých olympijských hrách sa súťažilo i v zimných športoch.
Prehľad
Letné olympijské hry sa konajú v rokoch deliteľných štyrmi.
Zoznam letných olympijský hier s rokmi, miestami a štátmi v ktorých sa konali:
Buenos Aires
Buenos Aires je hlavné a zároveň najväčšie mesto Argentíny. Pôvodný názov mesta je: Cuidad de la Santísima Trinidad y Puerto de Nuestra Señora de Santa Maria de los Buenos Aires, čo v preklade znamená: Mesto Najsvätejšej Trojice a prístav Našej panej Svätej Márie dobrých vetrov (ochrankyne námorníkov). Z tohto názvu do dnešných čias zostalo už iba Buenos Aires, čo znamená "dobré/priaznivé vetry". Mesto sa nachádza na pravom brehu zálivu La Plata. Provincia Buenos Aires sa skladá z tzv. partidos, čo je pomenovanie pre nižší stupeň územnej jednotky. Partidos sa ďalej členia na tzv. localidades. Metropolitná oblasť Buenos Aires je štvrtá najväčšia metropolitná oblasť v celej Amerike, keďže v nej žije až okolo 15 miliónov ľudí, v samotnom meste žije zhruba 3 milióny obyvateľov.
Mesto sa nenachádza v provincii Buenos Aires a ani v žiadnej inej, je autonómnou oblasťou. V roku 1880, po desaťročiach politických a vojenských nepokojov v Argentíne, bolo Buenos Aires federalizované a vyňaté z provincie Buenos Aires. Hranice mesta sa následne zväčšili až k mestám Belgrano a Flores, ktoré sú v súčasnosti už mestskými časťami tvoriacimi širšie centrum. V roku 1994 bola prijatá ústavná zmena, ktorá mestu garantovala autonómiu a zmenila oficiálny názov mesta na Ciudad Autónoma de Buenos Aires, teda Autonómne mesto Buenos Aires.
Kvalita života v Buenos Aires je hodnotená ako 81. najlepšia na svete a zároveň ako jedna z najlepších v Latinskej Amerike. Príjem na osobu je tretí najvyšší v tejto časti sveta. Buenos Aires je najnavštevovanejšie mesto v Južnej Amerike a druhé v Latinskej Amerike po Mexico City.
Názov
thumb|left|Maľba zobrazujúca holandskú loď, ktorá priplávala do mesta okolo roku 1628. Misionári, ktorí dorazili do oblasti z mesta Cagliari na ostrove Sardínia, vybudovali svoje sídlo na kopci, z ktorého bol dobrý výhľad na mesto, ktoré sa tu už nachádzalo. Kopec bol známy ako Buen Ayre, keďže na ňom nebolo cítiť nepríjemný zápach, ktorý prevládal v starom meste, keďže toto sa nachádzalo v blízkosti močariska. Počas obliehania mesta Cagliari, postavili miestni misionári Panne Márii na vrchu kopca Buen Ayre kaplnku. Časom sa začali šíriť príbehy, že socha Panny Márie z tejto kaplnky bola vytiahnutá z mora po tom, čo upokojila búrku nad Stredozemným morom. Španielski námorníci uctievali tento príbeh a často spájali svoje námorné cesty s tzv. spravodlivými vetrami, ktoré ich mali ochrániť pred stroskotaním.
Pri prvom založení Buenos Aires, španielski námorníci, ktorí práve dorazili do ústia rieky La Plata, uctievali "Svätú Máriu z Buenos Aires" a "Svätú Pannu Máriu dobrých vetrov", ktoré im mali dať dobrý vietor na dosiahnutie pobrežia, kde dnes leží mesto Buenos Aires. Španielsky conquistador Pedro de Mendoza pomenoval mesto "Svätá Mária dobrých vetrov", pričom toto pomenovanie navrhol kaplán jeho expedície, ktorý bol oddaný Panne z Buen Ayre. Mesto bolo čoskoro napadnuté miestnymi pôvodnými obyvateľmi a v roku 1541 zostalo opustené.
Druhé a konečné založenie mesta sa datuje k roku 1580. Španielsky conquistador Juan de Garay priplával na miesto a pomenoval mesto Ciudad de la Santísima Trinidad y Puerto de Santa María del Buen Aire, teda "Mesto Najsvätejšej Trojice a prístav Našej panej Svätej Márie dobrých vetrov". Skrátená verzia "Buenos Aires" sa stala častejšie využívanou až počas 17. storočia.
Koloniálne časy
thumb|left|Buenos Aires krátko po prvom založení (1536). thumb|Juan de Garay v roku 1580 založil druhýkrát mesto. Moreplavec Juan Díaz de Solís, ktorý sa plavil do oblasti v mene Španielska, bol prvým Európanom, ktorý dosiahol ústie La Plata v roku 1516. Jeho expedícia sa však rýchlo skončila, keďže bol zabitý pri útoku domorodých obyvateľov z kmeňa Charrúa. Mesto bolo prvýkrát založené ako Ciudad de Nuestra Señora Santa María del Buen Ayre, teda Mesto našej Panej svätej Márie dobrých vetrov, 2. februára 1536 španielskou expedíciou Pedra de Mendozu. Toto mesto sa nachádzalo na území súčasnej štvrte San Telmo, ktorá sa nachádza južne od centra mesta. Miestni pôvodní obyvatelia boli spočiatku k Španielom priateľskí, no už čoskoro začali vznikať konflikty a domorodí obyvatelia začali na nové mesto útočiť. Už v júni 1536 Indiáni mesto obkľúčili, neskôr však obliehanie pre nedostatok jedla ukončili. Zlá situácia v meste prinútila kolonistov ho postupne začať opúšťať, až v roku 1541 zostalo celkom opustené. K druhému a konečnému založeniu mesta došlo 11. júna 1580. Vtedy na miesto priplával španielsky (baskický) conquistador Juan de Garay. Tento vyplával z mesta Asunción (hlavné mesto súčasného Paraguaja) dolu po rieke Paraná. Následne založil mesto s menom "Santísima Trinidad" a prístav s menom "Puerto de Santa María de los Buenos Aires". Jeho výpravu tvorilo iba 66 mužov. Garay sa poučil z chýb predchodcov a začal s domorodcami vychádzať lepšie. Vďaka tomu sa Španielom začalo v oblasti konečne dariť.
Vojna za nezávislosť
thumb|left|Maľba z roku 1820 zobrazujúca Plaza San Martín. V roku 1806 začali Briti prenikať do oblasti ústia La Plata a útočiť na Buenos Aires. V tom istom roku úspešne prenikli do mesta, no armáda z mesta Montevideo, ktoré leží na severnom brehu La Plata, ich porazila. Počas krátkeho obdobia britskej nadvlády, miestokráľ Rafael de Sobremonte ušiel do mesta Córdoba a vytvoril z neho hlavné mesto. Buenos Aires sa stalo znova hlavným mestom až po oslobodení. Keďže Rafael de Sobremonte nemohol reálne vykonávať povinnosť miestokráľa, prevzal jeho úrad veliteľ armády Santiago de Liniers. Pod jeho vedením sa nakoniec podarilo poraziť Britov a v roku 1807 prekaziť ich ďalší pokus o inváziu. Spoločnosť sa v tej dobe pod vplyvom udalostí militarizovala, čo zmenilo pomer síl v prospech tzv. "criollos", čo sú potomkovia pôvodných španielskych prisťahovalcov (osadníkov), voči novým osadníkom narodeným ešte v Španielsku, nazývaných "peninsulares". Pokus Martína de Álzaga, obchodníka patriaceho k tzv. peninsulares, zosadiť miestokráľa Santiaga de Liniersa, skončil nezdarom po úspešnom zásahu armády tvorenej z tzv. criollos. Avšak v roku 1810 práve tieto dve armády podporili revolučný pokus o zvrhnutie nového miestokráľa Baltasara Hidalgo de Cisnerosa. Pokus bol úspešný a je v súčasnosti známy ako Májová revolúcia, pričom je zároveň štátnym sviatkom v krajine. Táto udalosť začala Argentínsku vojnu za nezávislosť. Jednotlivé armády, ktoré sa nachádzali v Buenos Aires sa rozdelili, aby mohli bojovať s rôznymi skupinami, ktoré stále podporovali španielsku vládu. V roku 1810 bola vytvorená nová republika, ktorá dostala názov Spojené provincie La Platy. Bola vytvorená Chunta, ktorá pozostávala v veľkého počtu členov. Tento spôsob vlády však bol nahradený dvoma triumvirátmi a nakoniec jedným najvyšším diktátorom. Formálna nezávislosť od Španielska bola vyhlásená v roku 1816. Počas celého priebehu vojen o nezávislosť v Latinskej Amerike zostalo Buenos Aires slobodné a nebolo obsadené podporovateľmi kráľovstva.
Historicky je Buenos Aires centrom liberalizmu, voľného obchodu a zahraničných myšlienok, kým veľa provincií, hlavne na severozápade, inklinovali viac k myšlienkam nacionalizmu a katolicizmu. Väčšina z vnútorných nepokojov v argentínskej histórii začala s centralisticko-federalistickým konfliktom z 19. storočia, ktorý sa viaže práve na udalosti z bojov o nezávislosť a následným rozdielom medzi Buenos Aires a provinciami. V mesiacoch, ktoré nasledovali po Májovej revolúcii, Buenos Aires poslalo množstvo vojakov do provincií s úmyslom získať ich súhlas na vznik republiky. Veľa z týchto vojenských misií skončilo násilnými stretmi a naštartovalo napätie medzi hlavným mestom a provinciami. V 19. storočí bolo Buenos Aires blokované dvakrát cudzími námornými silami. Najprv od roku 1838 do roku 1840 Francúzmi a neskôr od roku 1845 do roku 1848 spoločnými britsko-francúzskymi silami. Obe blokády skončili neúspechom a európske mocnosti ustúpili od svojich požiadaviek.
19. a 20. storočie
thumb|Buenos Aires (1860). thumb|left|Argentínsky pavilón na Plaza San Martín (1889). thumb|left|Casa Rosada pri príležitosti stého výročia Májovej revolúcie (1910). Rôzne udalosti 19. storočia niekoľkokrát zmenili štatút mesta. Najprv bolo hlavným mestom provincie Buenos Aires. Potom medzi rokmi 1852 a 1861 sa stalo hlavným mestom tzv. Štátu Buenos Aires, čo bol štát, ktorý sa na krátko odtrhol od Argentínskej konfederácie. Otázka štatútu mesta sa niekoľkokrát riešila aj na bojovom poli, až kým sa tento problém konečne nevyriešil v roku 1880, kedy bolo mesto federalizované, stalo sa sídlom vlády a starosta mesta bol do úradu menovaný prezidentom. Následne sa palác v Buenos Aires menom Casa Rosada stal sídlom prezidenta republiky.
V meste však boli veľké problémy so zdravotným stavom obyvateľstva. Hlavne v chudobných častiach mesta sa rozširovala tuberkulóza. Miestni politici a lekári však obviňovali chudobných obyvateľov mesta, že si za choroby môžu sami, keďže žijú v schátraných domoch. Ľudia začali ignorovať kampane na verejné zdravie, ktoré boli zamerané na liečbu nákazlivých chorôb. Úrady dokonca v snahe zabrániť šíreniu chorôb zakázali ľuďom pľuť na uliciach. Následne boli prijaté prísne pravidlá na starostlivosť o deti a došlo k oddeľovaniu chorých od zdravých členov rodín.
Okrem toho, bohatstvo vytvorené daňami v Buenos Aires, úrodnými pôdami v krajine, rozvojom železnice v druhej polovici 19. storočia, zvýšil ekonomickú silu Buenos Aires. Od 80. rokov 19. storočia do 30. rokov 20. storočia sa Buenos Aires stalo hlavnou cieľovou destináciou pre imigrantov z Európy, predovšetkým z Talianska a Španielska. Mesto sa tak stalo multikultúrnym centrom, ktoré sa mohlo porovnávať aj s európskymi metropolami. Divadlo Teatro Colón sa stalo jedným z najlepších opier sveta, mesto sa tiež stalo regionálnym centrom rozhlasu, kinematografie a divadla. V tomto období boli tiež vybudované hlavné mestské ulice a na začiatku 20. storočia sa začalo so stavbou najvyššej budovy v Južnej Amerike tej doby a prvého systému metra. Druhý stavebný boom v rokoch 1945 až 1980 pretvoril centrum, ako aj väčšiu časť mesta. thumb|Stavba Obelisku Buenos Aires (1936).
Buenos Aires sa stalo veľmi atraktívnym aj pre ľudí z ostatných častí Argentíny a okolitých štátov. V blízkosti priemyselných častí mesta sa začali v 30. rokoch 20. storočia rýchlo stavať chudobné štvrte, tzv. "villas miseria". Tým začali veľké sociálne problémy a spoločenská nerovnosť medzi rastúcou populáciou mesta. Z tohto dôvodu medzi miestnymi robotníkmi vznikol základ pre neskoršie myšlienky Peronizmu, ktoré sa naplno prejavili v Buenos Aires pri demonštrácii na námestí Plaza de Mayo dňa 17. októbra 1945, počas tzv. "Día de la Lealtad", teda dňa lojality. Robotníci z miestnych tovární sa stali hlavnými podporovateľmi Peronizmu. Dňa 16. júna 1955 však došlo k bombovému útoku na námestí Plaza de Mayo, pri ktorom zahynulo 364 civilistov. Na mesto začali útočiť aj lietadlá, čo bolo vôbec prvýkrát, kedy došlo k leteckému útoku na Buenos Aires. Tým začal vojenský puč, ktorý mal za cieľ zosadiť prezidenta Juana Peróna. Prevrat bol o tri mesiace úspešný a prezident Perón bol zosadený. Prevrat dostal názov "Revolución Libertadora". V 70. rokoch 20. storočia bolo mesto sužované bojmi medzi ľavicovými revolučnými hnutiami a pravicovými polovojenskými skupinami, ktoré boli podporované prezidentkou María Estela Martínezová Perónová, vdovou po prezidentovi Perónovi.
Generál Jorge Rafael Videla viedol v marci 1976 vojenský puč, ktorý zvrhol prezidentku Maríu Estelu Martínezovú Perónovú. Tým začalo čierne obdobie argentínskej histórie nazvané "Špinavá vojna", počas ktorého bolo unesených a zavraždených armádou až 30 000 ľudí. Už krátko po začiatku týchto udalosti začali v meste tiché protestné pochody matiek unesených ľudí, ktoré sa spojili do združenia "Asociación Madres de Plaza de Mayo", teda Asociácia matiek z Plaza de Mayo. Tieto pochody sa stali symbolom udalosti vo vtedajšej Argentíne. Vojenský režim menoval v roku 1976 za starostu mesta Osvalda Cacciatoreho, ktorý navrhol plán na vybudovanie diaľnic, ktoré by vyriešili veľké dopravné problémy v meste. Tento projekt však nevyberavo postihol mnohé obytné oblasti, kde došlo k veľkému búraniu mnohých budov. Napriek tomu boli vybudované iba tri z ôsmych plánovaných diaľnic, no aj tak došlo k zničeniu niekdajších veľmi dobrých štvrtí pre život.
V rokoch 1982 a 1987 navštívil mesto pápež Ján Pavol II., na jeho bohoslužbách sa zišlo najväčšie množstvo ľudí v histórii mesta. Návrat k demokracii v roku 1983 bol spojený aj s obnovením kultúry a v priebehu 90. rokov aj oživením ekonomiky mesta, hlavne v stavebníctve a finančnom sektore. 17. marca 1992 vybuchla pri budove veľvyslanectva Štátu Izrael bomba. Pri tomto teroristickom útoku zahynulo 29 ľudí, 242 utrpelo zranenia. Dňa 18. júla 1994 sa udial ďalší teroristický útok na budovu židovskej organizácie AMIA, pri ktorom zahynulo 85 ľudí a množstvo ďalších utrpelo zranenia. Tieto udalosti znamenali začiatok islamského terorizmu v Južnej Amerike. V roku 1994 bola prijatá zmena ústavy, ktorá dala Buenos Aires autonómiu a priniesla ďalšie zmeny, napr. zmenu menovania starostu prezidentom. V roku 1996 si tak občania mesta zvolili prvýkrát svojho starostu vo voľbách.
Poloha mesta
Buenos Aires leží na južnej strane Río de la Plata, ktoré zároveň tvorí prírodnú severnú hranicu mesta. Rieka Riachuelo tvorí južnú hranicu mesta. Buenos Aires leží v tzv. regióne Pampa. Slovo pampas označuje typické juhoamerické nížiny, ktoré sa rozkladajú v blízkosti mesta a ústia La Plata. Niektoré prímorské časti Buenos Aires boli vytvorené posunutím mora a následnou kultiváciou oblasti. Regiónom v minulosti pretekalo množstvo riek a lagún. Niektoré boli zachované, iné boli presunuté potrubím do podzemia, iné zanikli. Najvýznamnejšie toky sú Maldonado, Vega, Medrano, Cildañez a White. V roku 1908 došlo k presunutiu väčšiny tokov do kanálov, nakoľko časté povodne ničili infraštruktúru mesta. V roku 1919 zvyšné toky po stavebných zásahoch zanikli. 600px|thumb|center|Celkový pohľad na metropolitnú oblasť Buenos Aires (2014).
Podnebie
Buenos Aires sa nachádza vo vlhkom subtropickom podnebí, v ktorom sa striedajú štyri ročné obdobia. Ako výsledok morských vplyvov susediaceho Atlantického oceánu je klíma mierna a extrémne teploty sú zriedkavé. Vzhľadom na studené búrky, býva počasie premenlivé. Letá bývajú horúce a vlhké. Najteplejší mesiac je január, kedy býva priemerná denná teplota 24,9 °C. Najvyššia teplota 43,3 °C bola nameraná 29. januára 1957. Zimy sú studené, s miernymi teplotami počas dňa a studenými nocami. Najchladnejším mesiacom je júl, kedy je priemerná teplota 11,0 °C.
Vláda a politika
Na čele exekutívy je starosta, ktorý je zároveň hlavnou regionálnej vlády. Je volený na štvorročné funkčné obdobie spolu so svojim zástupcom, ktorý predsedá mestskému zastupiteľstvu so 60. poslancami. Každý poslanec je taktiež volený na štyri roky. Polovica zastupiteľstva je volená po dvoch rokoch, teda každé dva roky sa zvolí nových 30 poslancov. Súdna moc je tvorená Najvyšším súdom pre spravodlivosť (Tribunal Superior de Justicia), Mestskou radou (Consejo de la Magistratura), verejným ministrom a inými mestskými súdmi. Argentínska ústava po zmenách z roku 1996 garantuje volebné právo ako slobodné, tajné, univerzálne, povinné a nekumulatívne. Cudzinci s trvalým pobytom na území mesta majú rovnaké práva a povinnosti ako občania Argentíny s pobytom v meste.
Mesto má menšiu autonómiu ako provincie Argentíny. V roku 1996, krátko pred prvými mestskými voľbami, argentínsky parlament rozhodol, že vládu nad 25 000 príslušníkmi federálnej polície a federálnymi inštitúciami na území mesta preberie autonómna mestská vláda. Okrem toho bolo rozhodnuté, že prístav Buenos Aires, spolu s inými miestami, zostane pod správou centrálnej vlády. V roku 2008 bola zriadená Metropolitná polícia Buenos Aires, ktorá vznikla z časti federálnej polície, ktorá sa dostala pod správu mesta. Väčšina z bývalých federálnych policajtov v súčasnosti slúži v Polícii Buenos Aires.
Územné členenie
Mesto je rozdelené na administratívne účely na štvrte, tzv. "barrios". Tieto vychádzajú z pôvodného členenia na katolícke farnosti, teda "parroquias". Vo všeobecnosti sa tieto štvrte nazývajú "Cien barrios porteños", teda "sto štvrtí porteño", čo vyplýva z populárnej piesne zo 40. rokov 20. storočia. Avšak Buenos Aires sa skladá v skutočnosti iba zo 48. barrios. Potom sú tu ešte menšie územné celky v rámci každej štvrte. Niektoré z nich majú pomerne dlhú históriu, iné vznikli iba nedávno pri výstavbe. Príkladom je štvrť Palermo, čo je najväčšia štvrť v Buenos Aires, ktorá bola rozdelená na viacero barrios. Novší systém rozdelil mesto na 15 komún ("comunas").
Vývoj počtu obyvateľov
Pri sčítaní obyvateľstva v roku 2010 žilo v meste 2 891 082 obyvateľov. Populácia celkovej aglomerácie Buenos Aires bola 13 147 638 obyvateľov.
17% obyvateľov je vo veku pod 15 rokov, viac ako 22% má viac ako 60 rokov. Priemerný vek obyvateľov Buenos Aires je približne rovnaký, ako vo väčšine európskych miest. Priemerný vek je však vyšší ako vo zvyšnej časti Argentíny (28% je pod 15 rokov, 14% nad 60 rokov).
Dve tretiny obyvateľov mesta žijú v obytných domoch, 30% v rodinných domoch. Merané z hľadiska príjmu, pod hranicou chudoby žije 8,4% obyvateľov mesta (2007), spolu s metropolitnou oblasťou je to až 20,6% obyvateľov. Iné štúdie ukazujú, že až 4 milióny obyvateľov metropolitnej oblasti žije v chudobe. Väčšina obyvateľov mesta (25%) pracuje v sociálnej oblasti, v turizme a finančnom sektore pracuje 20% obyvateľov, v obchodnom sektore 17%. Napriek tomu, že Buenos Aires je hlavným mestom, pracuje vo verejnej sfére iba 6% obyvateľov mesta. Výrobná oblasť zamestnáva 10% obyvateľov.
Pôvod obyvateľstva
Väčšina obyvateľstva má európsky pôvod, imigranti prichádzali predovšetkým z rôznych talianskych regiónov, ako Kalábria, Ligúria, Piemont, Lombardsko, Sicília a Kampánia a španielskych regiónov, ako Andalúzia, Galícia, Astúria a Baskicko. Neobmedzené prisťahovalecké vlny z Európy do Argentíny začali v strede 19. storočia. Tieto výrazne zväčšili populáciu krajiny, hlavne prisťahovalecká vlna medzi rokmi 1887 a 1915, kedy prišlo možno až 1 a pol milióna imigrantov.
Iné významné prisťahovalecké vlny z Európy prichádzali z Nemecka, Škótska, Nórska, Poľska, Francúzska, Portugalska, Švédska, Česka, Chorvátska, Holandska, Ruska, Čiernej Hory, Anglicka, Maďarska a Bulharska. Posledné významnejšie prisťahovalecké vlny (no neporovnateľné s tými z minulosti) prebehli v 80. a 90. rokoch 20. storočia, kedy prišli imigranti z Rumunska a Ukrajiny. V meste žije ešte menšina ľudí označovaných ako "Criollos", čo sú potomkovia pôvodných španielskych kolonistov oblasti. Počet týchto ľudí v rámci populácie mesta rástol predovšetkým vďaka vnútornej imigrácie v rámci Argentíny a prisťahovalectva z iných juhoamerických štátov.
V meste žije aj významná židovská komunita. Táto je pomerne početná a tvorí ju 250 000 členov. Je tak najpočetnejšia v celej Latinskej Amerike. Väčšina z miestnych Židov má aškenázsky pôvod, teda pochádza hlavne z východnej Európy, čiastočne tiež zo západnej, strednej a severnej časti Európy. V Buenos Aires žije tiež pomerne veľký počet sefardských Židiov. Títo pochádzajú predovšetkým zo Sýrie a Libanonu. Významné sú tiež libanonské, gruzínske, sýrske a arménske komunity, ktoré majú od začiatku 20. storočia až do súčasnosti významný podiel vo finančníctve a spoločenskom živote.
Väčšina východoázijskej imigrácie pochádza z Číny. Číňania tvoria štvrtú najpočetnejšiu prisťahovaleckú komunitu v meste, väčšina z nich žije v meste a metropolitnej oblasti. Ešte v 80. rokoch 20. storočia pochádzala väčšina z nich z Taiwanu. Od začiatku 90. rokov však začali prichádzať Číňania z kontinentálnej Číny, konkrétne z provincie Fu-ťien. Väčšina z čínskych prisťahovalcov z kontinentálnej Číny si založila obchody po celom meste a jeho predmestiach a venuje sa tak obchodu. Týchto obchodov je v súčasnosti tak veľa, že dostali pomenovanie "el chino", teda čínske. Japonskí prisťahovalci pochádzajú hlavne z Prefektúry Okinawa. Títo podnikajú hlavne v oblasti čistiarní a chemického čistenia. Imigrácia z Kórey začala po rozdelení ich krajiny po roku 1945.
Pri sčítaní obyvateľstva v roku 2010 sa prihlásilo iba 2,1% populácie mesta k pôvodným obyvateľom, tzv. Amerindonom. Africký pôvod má 15 tisíc obyvateľov Buenos Aires.
Náboženstvo
Kresťanstvo je najviac praktizované náboženstvo v Buenos Aires, pričom sa k nemu hlási až 79,6% obyvateľstva. Až 70% obyvateľov Buenos Aires sa hlási k rímskokatolíckej cirkvi. Avšak podľa štúdií iba 20% z nich aj reálne praktizuje náboženstvo. Buenos Aires je sídlom rímskokatolíckeho metropolitu a prímasa Argentíny. Do roku 2013 bol arcibiskupom Buenos Aires aj Jorge Mario Bergoglio, ktorý sa v roku 2013 stal prvým pápežom z amerického svetadielu, následne prijal meno František. V meste sa však nachádzajú aj ostatné kresťanské cirkvi, ktoré však tvoria menšinu. Okrem kresťanských cirkví, sú v meste aj iné náboženské skupiny, ako Židia, Moslimovia či Budhisti. V Buenos Aires je 18% obyvateľov, ktorí sa nehlásia k žiadnemu náboženstvu, čo je vyšší počet než v ostatných častiach Argentíny.
Hospodárstvo a ekonomika
Buenos Aires je finančné, priemyselné a komerčné sídlo Argentíny. Metropolitná oblasť Buenos Aires je 32. najväčšia ekonomická oblasť sveta.
Prístav Buenos Aires
Puerto de Buenos Aires, alebo prístav Buenos Aires, je jeden z najvyužívanejších prístavov v Južnej Amerike. Neďaleké rieky, ktoré ústia do zálivu La Plata, sú splavné a preto spájajú Buenos Aires a teda aj Argentínu, s Paraguajom, Uruguajom a Brazíliou. Prístav Buenos Aires je tak hlavným prístavom krajiny a má veľký význam pre zahraničný obchod Argentíny. Súčasný prístav sa nachádza v štvrti Retiro a je známy ako Puerto Nuevo, teda Nový prístav. Ďalší prístav sa nachádza na predmestí Dock Sud, ktoré je južne od centra mesta. Preprava cestujúcich v prístave bola najvyužívanejšia v čase prílivu prisťahovalcov v 30. rokoch 20. storočia, kedy sa v prístave nachádzal aj tzv. Hotel de Inmigrantes, čo bol komplex budov vybudovaných medzi rokmi 1906 a 1911, ktoré slúžili pre nových prisťahovalcov. V neskorších desaťročiach sa intenzita prepravy cestujúcich výrazne znížila a začala sa využívať hlavne pre turistické účely. Vďaka lodnej preprave mohli turisti z Argentíny navštevovať Uruguaj a naopak. V roku 2000 bol otvorený nový prístavný terminál, cez ktorý v roku 2010 prešlo až 100 000 tisíc návštevníkov. thumb|Budova národnej banky.
Služby
Mestský sektor služieb je veľmi rôznorodý a veľmi dobre rozvinutý, pričom spĺňa aj medzinárodné štandardy. Tvorí tiež významnú časť mestskej ekonomiky. Reklama má dôležitú úlohu v exporte Argentíny. Finančný a realitný sektor je najväčší, prispieva 31% k ekonomike mesta. Bankový systém v Buenos Aires je špeciálne dôležitý pre bankovníctvo Argentíny, keď dosahuje skoro polovicu národných pôžičiek a účtov. V meste sa nachádza 300 licencovaných hotelov a hostelov. Skoro polovica izieb spĺňa podmienky štyroch a viac hviezd.
Kultúra
V Buenos Aires sa nachádza divadlo Teatro Colón. Je to hlavná opera v meste. Je zároveň považovaná za tretiu najlepšiu opernú scénu sveta a piate najlepšie koncertné miesto na svete. V meste tiež funguje niekoľko symfonických orchestrov. Mesto má však aj veľa múzeí zaberajúcich sa históriou, výtvarným umením, moderným umením, populárnym umením, cirkevným umením, divadlom, populárnou hudbou či literatúrou. V meste sú tiež stovky knižníc, kníhkupectiev a kultúrnych združení zaoberajúcich sa knihami. Z tohto dôvodu býva niekedy Buenos Aires nazývané aj mesto kníh. V meste je taktiež veľká zoologická záhrada a botanická záhrada, veľa parkov a námestí, taktiež veľa chrámov a miest skoro všetkých svetových náboženstiev.
Argentína má jednu z najbohatších hudobných tradícií a pravdepodobne najaktívnejší súčasný hudobný život v Južnej Amerike. Jedným z výsledkov bohatej hudobnej tradície je skutočnosť, že Buenos Aires je rodiskom tanga. Práve tento tanec sa stal jedným zo symbolov Argentíny. Mesto je považované vďaka svojej tradícii za hlavné mesto tohto tanca. Dôkazom toho je, že hostí veľké množstvo súťaží, ktoré súvisia s týmto tancom, predovšetkým tzv. Majstrovstvá sveta v tangu. S tancom úzko súvisí aj rovnomenný hudobný žáner. Tento zažil najväčší rozkvet v 40. rokoch 20. storočia.
Divadlá
V Buenos Aires je viac ako 300 divadiel, to je viac než v iných svetových mestách. Vďaka tomu je Buenos Aires zvané aj hlavné mesto divadla. Miestne divadlá ponúkajú všetko od hudby až po balet. Medzi najvýznamnejšie divadlá patrí Teatro Colón, ktoré je hodnotené ako tretia najlepšia opera sveta a jedno z piatich najlepších koncertných miest sveta. Významné je tiež Teatro Nacional Cervantes, toto sa skladá z troch sál, do ktorých sa zmestia stovky návštevníkov. Divadlo Teatro Gran Rex je známe divadelným štýlom Art deco. Toto divadlo však bolo otvorené ako kino a svojho času bolo najväčším kinom v Južnej Amerike. Divadlo Teatro Avenida bolo otvorené v roku 1908 a patrí taktiež k významným divadlám v meste.
Architektúra
Architektúra Buenos Aires je charakteristická eklektickými črtami. To znamená, že miestna architektúra sa prejavuje napodobňovaním a používaním prvkov z viacerých často i protikladných slohov a štýlov a následným spájaním do nových celkov. Miestna architektúra tak v sebe spája to najlepšie z miest ako Paríž či Madrid. Miestny architektonický mix je ovplyvnený prisťahovalectvom, koloniálnou architektúrou, Art deco, secesiou, neogotikou a francúzskym bourbonským štýlom. Talianske a francúzske vplyvy sa zvýšili po vyhlásení nezávislosti Argentíny na začiatku 19. storočia, aj keď pôvodný štýl pretrvával až do prvých desaťročí 20. storočia.
Pokusy o renováciu a zmenu dostali priestor v priebehu druhej polovice 19. storočia a na začiatku 20. storočia. Tieto prišli s európskymi vplyvmi, ktoré prenikali do celej krajiny a prejavili sa na niektorých budovách v Buenos Aires ako sú Iglesia Santa Felicitas, Justičný palác, Národné zhromaždenie, či Teatro Colón. Došlo k vytvoreniu nového miestneho štýlu, tzv. rioplatského baroka, ktorý presadzovali napríklad talianski architekti André Blanqui a Antonio Masella, ktorí navrhli kostoly Iglesia de San Ignacio, Nuestra Señora del Pilar a Metropolitnú katedrálu Buenos Aires či budovu Cabildo de Buenos Aires, kde sídli v súčasnosti múzeum. Chrám Basilica del Santisimo Sacramento je naopak príkladom francúzskeho neoklasicizmu.
V roku 1919 sa začala stavba Palacio Barolo. Jednalo sa o najvyššiu budovu Južnej Ameriky danej doby, zároveň to bol prvý argentínsky mrakodrap, ktorý bol postavený z betónu. Budova mala 9 výťahov a 20 metrov vysokú vstupnú halu. Maják na vrchu budovy, ktorý dosahoval výšku až 110 metrov, bol viditeľný až z Uruguaja. V roku 2009 začala rozsiahla rekonštrukcia Palacio Barolo, následne bola budova znova plne funkčná. V roku 1936 bola postavená budova s názvom Edificio Kavanagh. Táto merala až 120 metrov, mala 12 výťahov a prvú klimatizáciu sveta.
Vzdelávanie
V meste sa nachádza viacero verejných a súkromných univerzít. Univerzita Buenos Aires patrí popredným školám v Južnej Amerike. Navštevovalo ju päť držiteľov Nobelovej ceny a poskytuje bezplatné vzdelávanie hradené štátom. Založená bola v roku 1821 a jedná sa o druhú najväčšiu univerzitu (podľa počtu študentov) v Latinskej Amerike. V meste sídli aj Universidad Tecnológica Nacional, čo je technická vysoká škola. Je to tretia najväčšia univerzita v Argentíne. Celkovo je v meste a provincii Buenos Aires 20 verejných vysokých škôl a viac ako 30 privátnych vysokých škôl.
Turizmus
thumb|Tango láka do mesta množstvo turistov. thumb|Pohľad na Plaza de Mayo. thumb|Ulica Caminito vo štvrti La Boca. Buenos Aires je považované za najeurópskejšie mesto v Južnej Amerike. Od roku 2002 sa každým rokom zvyšuje počet turistov, ktorí navštívia Buenos Aires. Podľa článku turistického magazínu Travel + Leisure si turisti vyberajú Buenos Aires ako jedno z miest, ktoré chcú v živote navštíviť, pričom mesto je v tomto rebríčku druhé za talianskou Florenciou. Podľa Svetovej turistickej organizácie je Buenos Aires najpopulárnejšou destináciou v Južnej Amerike, zároveň piate najnavštevovanejšie mesto v Latinskej Amerike a sedemnáste na svete. V roku 2015 mesto navštívilo až 2,18 milióna turistov. Návštevníkov zrejme najviac láka možnosť vidieť jednu z mnohých tzv. "Tango show". Veľmi vyhľadávané sú tiež návštevy miest zvaných "estancia", čo sú vidiecke sídla podobné rančom v USA. Tieto sa však nachádzajú predovšetkým v rámci provincie Buenos Aires, teda nie úplne v hraniciach mesta. Veľkým lákadlom je tiež miestna kuchyňa, hlavne tradičné "asado" alebo "parillada", čo je argentínske grilované mäso, ktoré sa podáva v miestnych tradičných reštauráciách zvaných "parilla" (číta sa "pariča").
Turistické ciele sa stále vyvíjajú a menia. Často tak, aby turisti mohli navštevovať miesta spojené so slávnymi Argentínčanmi ako Carlos Gardel, Eva Perónová či Jorge Luis Borges. Do roku 2011 bolo vďaka výhodnému výmennému kurzu výhodné nakupovanie v miestnych nákupných centrách ako Alto Palermo, Paseo Alcorta, Patio Bullrich, Abasto de Buenos Aires a Galerías Pacífico. Tieto boli veľmi vyhľadávané návštevníkmi mesta. Súčasný kurz však už návštevu týchto centier čiastočne obmedzil, keďže už nie je tak výhodný, ako pred tým. Niektorí z významných svetových predajcov dokonca opustili krajinu práve pre zmeny vo výmennom kurze domácej meny a nových dovozných ciel. Cieľom turistov sú aj miestne hudobné festivaly, ktorých je v meste a jeho blízkom okolí tiež pomerne veľa, sem patria napríklad Quilmes Rock, Creamfields BA, Ultra Music Festival Buenos Aires a Buenos Aires Jazz Festival. Všetky spomenuté festivaly navštívia každý rok desaťtisíce ľudí a vystupujú na nich poprední svetoví interpreti.
Plaza de Mayo, teda Májové námestie, je prvé miesto v Argentíne, kde sa v 16. storočí usadili Španieli. Je to miesto, kde sa udiali najdôležitejšie udalosti dejín Argentíny a mesta, je to tiež miesto hlavných osláv a protestov. Na východnej strane námestia sa nachádza Casa Rosada, teda Ružový dom, čo je sídlo argentínskeho prezidenta. Neďaleko od sídla prezidenta sa nachádza sídlo Národnej banky, ktoré je v koloniálnom štýle. Hneď vedľa je dominanta Májového námestia Metropolitná katedrála Buenos Aires. Na západnej strane námestia sa nachádza Cabildo de Buenos Aires, čo je jedna z mála budov, ktoré sa v meste zachovali ešte z koloniálnych čias. V minulosti tu zasadali mestské rady, v súčasnosti tu sídli múzeum májovej revolúcie. Uprostred námestia sa nachádza Pirámide de Mayo, teda Májová pyramída. Je to skôr menší obelisk, pričom sa jedná o najstarší pamätník v meste. Celé centrum Buenos Aires je v európskom štýle (predovšetkým francúzskom), jedná sa o zmes staršej a modernej architektúry. Na západnej strane námestia začína ulica Avenida de Mayo. Tu sa okrem iného nachádza kaviareň Café Tortoni. Táto bola otvorená v roku 1858 a funguje nepretržite až do súčasnosti, je tak jednou z najstarších kaviarní v meste a je veľmi vyhľadávaná návštevníkmi Buenos Aires. Kostol svätého Ignáca z Loyoly je najstarším kostolom a zároveň najstaršou koloniálnou stavbou v meste (1675) a nachádza neďaleko od Plaza de Mayo smerom na juh. Oproti tomuto kostolu sa nachádza jedna z najvýznamnejších knižníc (kníhkupectiev) v meste nazývaná La Librería de Ávila. Je to jediná knižnica pochádzajúca z koloniálnej éry (18. storočie), ktorá stále funguje. Západne od Plaza de Mayo sa nachádza ulica Calle Florida, čo je vyhľadávaná obchodná ulica (pešia zóna), ktorá sústreďuje najviac obchodov v celom meste. Nachádza sa tu tiež významný obchodný dom Galerías Pacífico, tento je považovaný za jeden z najluxusnejších v celej Latinskej Amerike.
Parky
V meste sa tiež nachádza okolo 250 parkov. Ich najväčšia koncentrácia je vo východnej časti mesta vo štvrtiach Puerto Madero, Recoleta, Palermo a Belgrano. Medzi najvýznamnejšie mestské parky patria "Parque Tres de Febrero", ktorý bol vytvorený už v roku 1875, ďalej botanická záhrada "Jardín botánico de Buenos Aires", ktorá bola vytvorená v roku 1898 , či "Jardín japonés de Buenos Aires", ktorá je najväčšia botanická záhrada japonského typu na svete mimo Japonska.
Letiská
Hlavným letiskom Buenos Aires a zároveň Argentíny je Medzinárodné letisko Ezeiza, ktorého oficiálny názov je "Aeropuerto Internacional Ministro Pistarini". Toto sa nachádza na predmestí Ezeiza, ktoré dalo letisku aj jeho neoficiálny názov. Toto letisko slúži ako uzlové letisko (hub) pre letecké spoločnosti Aerolíneas Argentinas a LATAM Argentina. Ďalším letiskom v Buenos Aires je Letisko Jorgeho Newberyho. Toto sa nachádza v štvrti Palermo a slúži hlavne na vnútroštátne lety a lety do Brazílie, Čile, Paraguaja a Uruguaja. V meste je ešte jedno menšie Letisko San Fernando, ktoré slúži pre miestne lety a všeobecné letectvo.