cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Monika Tódová
Životopis
Vysokoškolské štúdium absolvovala v študijnom programe žurnalistika na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (ukončené v roku 2006). V diplomovej práci sa zameriavala na investigatívnu žurnalistiku v printových médiách na Slovensku.
V rokoch 20012014 pôsobila v redakcii denníka SME, následne sa stala súčasťou redakcie Denníka N.
Novinárska tvorba
Tódová sa vo svojej novinárskej tvorbe zameriava na domáce spravodajstvo, najmä na politické a s politikou súvisiace témy. Uvádza podcast Denníka N V redakcii, ktorý tvoria rozhovory o politických a spoločenských témach a od roku 2023 prispieva do Newsfiltra Denníka N, komentovaného denného spravodajstva.
Kauza únosu Trịnha Xuâna Thanha
Medzi Tódovej najvýznamnejšie články patrí reportáž o zapojení Ministerstva vnútra Slovenskej republiky (MV SR) vedeného Robertom Kaliňákom do únosu bývalého vietnamského politika a manažéra Trịnha Xuâna Thanha z politického azylu v Nemecku späť do Vietnamu, kde bol odsúdený na odňatie slobody na doživotie za údajné hospodárske trestné činy počas pôsobenia vo funkcii predsedu predstavenstve štátneho podniku Petrovietnam Construction. Na tejto reportáži Denník N spolupracoval s redakciou nemeckého denníka Frankfurter Allgemeine Zeitung. Za túto i ďalšie reportáže jej Aliancia Fair-play a VIA IURIS v roku 2018 udelila ocenenie Biela vrana.
12. októbra 2018 vyšetrovateľ Odboru boja proti korupcii a organizovanej kriminalite Úradu inšpekčnej služby Sekcie kontroly a inšpekčnej služby MV SR zamietol podozrenie zo spáchania prečinu zneužívania právomocí verejného činiteľa (§ 326 ods. 1 Trestného zákona) zo strany vtedajšieho ministra vnútra R. Kaliňáka v prípade únosu. Sťažnosť, ktorá bola proti tomuto uzneseniu podaná, zamietla prokurátorka Krajskej prokuratúry Bratislava Soňa Juríčková ako nedôvodnú 14. novembra 2018. Na tlačovej konferencii 6. decembra 2018 zvolanej na tému „bodka za Vietnamcom“ Kaliňák v zmysle uznesenia krajskej prokuratúry tvrdil, že „doterajšie vyšetrovanie definitívne ukázalo, že o únose vietnamského občana [...] slovenským vládnym špeciálom nevedel, neudial sa s jeho súhlasom, a ak sa tak stal, tak bolo Slovensko oklamané“. Počas otázok novinárov sa dostal do slovného konfliktu s M. Tódovou pri ktorom odmietal priamo odpovedať na otázku, prečo bol let lietadla Leteckého útvaru MV SR z Bratislavy do Moskvy nahlásený ako jeho pracovná cesta, napriek tomu, že sa na palube lietadla nenachádzal. Tódovú označil za „klamárku, ktorá si vymýšľa veci“ a konštatoval, že chce, aby nezávislý súd rozhodol kto z nich má pravdu. Tódová Kaliňákové tvrdenia odmietla a dodala, že „vo veci neboli preskúmané viaceré podozrivé okolnosti“ ako nahlásenie preletu nad Poľskom ako pracovnej cesty ministra do Moskvy a neinformovanie nemeckých vyšetrovateľov o udelení výnimky Úradom hraničnej a cudzineckej polície Prezídia Policajného zboru z dôvodu neplatnosti cestovného pasu Trịnha Xuâna Thanha.
Osobný život
Bola manželkou novinára Mirka Tódu, ktorý pôsobí ako reportér zahraničného spravodajstva v Denníku N. Spolu majú dve deti (syna a dcéru).
V roku 2021 predseda SMERu Robert Fico oznámil, že podáva „podnet na políciu, aby preverila pôvod majetku Tódovej, vrátane hypo úveru, ktorý je podľa všetkého len zásterkou.“ Fico takto reagoval na informácie, že Tódová si s manželom kúpila byt na lukratívnej adrese v Bratislave Starom Meste pod Slavínom, na ktorý si podľa Fica nemohla zarobiť.
Vzťah so sudkyňou Záleskou
V auguste 2023 Pamelu Záleskú a Moniku Tódovú nafilmoval na spoločnej dovolenke „kontroverzný aktivista Martin Daňo“. V prípade sa teda vynorili otázky o konflikte záujmov ale aj o tom odkiaľ mal Daňo o nich informácie resp. či novinárka a sudkyňa neboli sledované.
Predseda Súdnej rady Ján Mazák sa vyjadril, že „Zásah Súdnej rady by prichádzal do úvahy len vtedy, ak by sa nepochybne dokázalo, že táto sudkyňa sa dopustila v občianskom živote niečoho, čo je nezlučiteľné s jej povinnosťami, napríklad, ako sa jej to stále bez dôkazov podsúva, že by poskytovala informácie zo spisov, v ktorých je zákonnou sudkyňou. Také niečo sa dodnes nepreukázalo a Súdnej rade sa nepredložili dôkazy o porušovaní povinností menovanej sudkyne.“
Berville-en-Roumois
Berville-en-Roumois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Eybouleuf
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Business Centre Košice
Business Centre Košice je biznis centrum v Košiciach, v mestskej časti Staré Mesto na Štúrovej ulici.
Diaľnica D4
Diaľnica D4 môže byť:
Business Centre Košice
Výstavba začala v roku 2007 prvou etapou a dokončená bola v roku 2011 druhou etapou. Developerom projektu je spoločnosť CTR Group, a.s. pôvodom z Prahy.
Tri veže, ktoré sú sídlom významných národných a medzinárodných spoločností, tvoria dominantu podnikateľských centier Košíc. Veže s celkovou plochou 18 000 m² spĺňajú vo všetkých smeroch nároky na technické požiadavky a moderný dizajn súčasného trendu. Priestranné kancelárske priestory sú vybavené najmodernejšími technológiami a poskytujú komfortné pracovné prostredie s prepojením funkčnosti v rámci celého objektu so zabezpečením centrálnej recepcie, prístupovým a bezpečnostným systémom, nepretržitou strážnou službou i podzemnými garážami s kapacitou 266 miest, pod celým komplexom. V komplexe sa nachádza kaviareň s vinárňou Café Délice.
Xiaomi Redmi Note 4
Xiaomi Redmi Note 4 je mobilný telefón vyvinutý spoločnosťou Xiaomi. Je súčasťou softvérovej série Redmi. Má dve verzie: staršiu verziu, predávanú ako Redmi Note 4, ktorá je poháňaná procesorom Mediatek MT6797 Helio X20 SOC, a upgradovanú verziu, predávanú ako Redmi Note 4X a Redmi Note 4 Global, ktorá je poháňaná procesorom Qualcomm Snapdragon 625 SOC. Redmi Note 4 je štíhlejší ako jeho predchodca, ale ťažší a má dobre rozloženú váhu. Je robustný a pevnejší ako Redmi Note 3.
História
Dňa 14. februára 2017 spolu s čínskou premiérou Redmi Note 4X vydala spoločnosť Xiaomi limitovanou edíciu telefónu s názvom Hatsune Miku. Sada obsahuje upravenú krabičku, mobilný telefón, powerbanku a ochranné púzdro.
V októbri 2017 spoločnosť Lei Jun oznámila, že predaj Redmi Note 4X na celom svete prekročil 20 miliónov kusov a jeho reputácia bola dobrá.
Iba v Indii sa predalo viac ako 10 miliónov kusov.
Ohlasy
Stránka GSMArena uviedla, že ''„Snapdragon 625, ktorý považujeme za chipset strednej triedy pre túto generáciu, poskytuje vynikajúci výkon s vysokou energetickou účinnosťou a tepelnými vlastnosťami. Životnosť batérie v tomto telefóne je neuveriteľná, nadstavba MIUI je plynulá a fotoaparát disponuje za každých podmienok. Všetky tieto maškrty prichádzajú v robustnom kovovom tele, čo prispieva k už veľkej hodnote Redmi Note 4.“''
Podľa AndroidAuthority: ''„Redmi Note 4 nie je perfektný, ale má obrovský potenciál, ktorý by som neváhal odporučiť každému, kto hľadá smartfón strednej triedy. Skvelý a pritažlivý smartphone za dobré peniaze.“''
Rýchlostná cesta R3
Rýchlostná cesta R3 môže byť:
Esino Lario
náhľad|Letecký pohľad na obec Esino Lario je obec v provincii Lecco v talianskom regióne Lombardsko. Nachádza sa asi 60 kilometrov severne od Milána, 15 km severozápadne od mesta Lecco a asi 4,3 km východne od brehu jazera Komo. 31. decembra 2004 mala obec 772 obyvateľov a rozlohu 18,66 štvorcových kilometrov. K obci patria súčasti Bigallo a Ortanella.
Historické osídlenie je doložené archeologickými nálezmi. Oblasť okolo Esino Lario je obklopená alpskými horskými hrebeňmi. V tomto krasovom území sa nachádzajú skameneliny, blúdiace  balvany a jaskyne, z ktorých najznámejšie je Chladnička na hore Moncodeno (la Ghiacciaia del Moncodeno). Obec je súčasťou horských spoločenstiev Valsassina, Valvarrone, Val d'Esino a Riviera. Nachádza sa v prírodnom parku Severnej Grigny (Parco della Grigna Settentrionale).
Wikimánia
náhľad|Logo Wikimanie 2016 v Esino Lario Obec bola vybraná ako hostiteľ Wikimanie 2016, výročnej konferencie Wikimedia Foundation, ktorá sa konala v júni 2016.
Ósumi
Ósumi môže byť:
Strakoš kolesár
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 600 – 800. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú výrazný pokles viac ako o 50%. Ekosozologický status v roku 1995 V - zraniteľný. V roku 1998 VU:A1 - zraniteľný. V roku 2001 VU - zraniteľný. V roku 2014 EN:A2ac; C2a(i) - silne ohrozený. Európsky ochranársky status SPEC2 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia D – ustupujúci druh.
Berville-la-Campagne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eyjeaux
Eyjeaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rýchlostná cesta R1
Rýchlostná cesta R1 môže byť:
Berville-sur-Mer
Berville-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Nikefor II. (Byzantská ríša)
'''Nikefor II. Fókas''' (iné mená pozri pod Nikefor II.; ; * asi 912, Kapadócia† 11. december 969, Konštantínopol) bol byzantský cisár v rokoch 963 až 969.
Berville-sur-Mer
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nikefor II. (Byzantská ríša)
Pôvodne známy a skúsený vojenský aristokrat, domestikon ton scholon, ktorý stál za výrazným oživením a vojenskými úspechmi Byzantskej ríše. Úspešne bojoval v Sýrii, znovu obsadil pirátsku Krétu. Po tom, čo sa po smrti cisára Romana II. dedičmi ríše stali jeho maloletí synovia, neskorší cisári Bazil II. a Konštantín VIII., sa Nikefor II. vďaka ich matke Theofanó stal cisárom. Počas svojej vlády obsadil rozsiahle územia na východe, oslobodil spod arabskej nadvlády Cyprus a čiastočne obnovil byzantskú nadvládu nad Bulharskom. Neúspešné sa stali len jeho talianske ťaženia. Pre svoje vojenské úspechy na východe si vyslúžil prezývku „Bledá smrť Saracénov“.
Berville-sur-Mer
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nikefor II. (Byzantská ríša)
Pomerne neúspešná a nepopulárna bola aj jeho vnútorná politika a jeho súkromný život. Osudným sa mu stalo nešťastné manželstvo, ktoré ho pôvodne vynieslo na cisársky trón. Vrtkavá cisárovná Theofanó Nikefora vymenila za svojho mladšieho milenca Jána Tzimiska, ktorý spolu so svojimi spojencami Nikefora v noci z 10. na 11. decembra roku 969 k smrti ubodali.
Osobnosť a vzhľad
Podľa dobových správ bol Nikefor škaredý, prísny a hlboko veriaci muž. Bol skvelým bojovníkom a vojvodcom. V boji mal byť nebojácny a chladný, za čo si vyslúžil dobré meno vo vojsku. O vojenskom remesle dokonca napísal dve diela - Praecepta Militaria a menej známe De velitatione (gr. Perí paradromís polémou). Okrem vojenčiny bol Nikefor veľmi zbožný a často uvažoval o vstupe do kláštora. Žil pustovníckym životom, často sa modlil, nestretával sa zo ženami, nejedol mäso a nosil drsné režné oblečenie. Západný vyslanec a cremonský biskup Liutprand Nikefora však vo svojich pamätiach opísal pomerne nepriateľsky, čo bolo čiastočne spôsobené jeho diplomatickým neúspechom v Konštantínopole.
Životopis
náhľad|Byzantské územie v Anatólii pred Nikeforovými ťaženiami|vľavo
Život pred nástupom na trón
Nikefor sa narodil pravdepodobne v roku 912 do kapadóckeho aristokratického rodu Fókov. Nikeforovým otcom bol domestikon Bardas Fókas, jeho matka pochádzala z bohatého rodu Maleinovcov. V ranom veku bol Nikefor oženený za ženu menom Štefánia, ktorá však krátko na to zomrela. Nikefor sa po strate manželky obrátil k zbožnému životu a útechu hľadal vo vojenskom remesle. V roku 945 bol Konštantínom VII. dosadený do čela thémy Anatoliakon a asi o desať rokov nahradil svojho otca v pozícii domestika východu. V tejto pozícii Nikefor viedol viaceré boje proti Arabom v pohorí Taurus, ktoré tvorilo prirodzenú obranu pred ich nájazdmi. V lete roku 957 obsadil pevnosť Adata.
V roku 959 sa po smrti cisára Konštantína VII. vládcom stal Roman II. Ten sa podobne ako jeho otec, či ďalší predchodcovia pokúsil obnoviť byzantskú moc nad stratenými územiami na východe a nad Egejským morom. Námorné cesty v byzantských vodách už od počiatku 9. storočia ovládali arabskí piráti, ktorí sa usadili na Kréte. Na radu dvorského ministra Jozefa Bringa cisár do čela armády menoval práve Nikefora.
Dobytie Kréty
náhľad|Obliehanie Kandie Nikeforom Fókom, Skylitzova kronika Po tom, čo sa Nikefor ujal vedenia ťaženia na Krétu, začal z v maloázijskom prístave Efez zhromažďovať vojsko. Po viacnásobných neúspešných pokusoch o dobytie ostrova Byzantínci výpravu nebrali na ľahkú váhu. Vďaka relatívnemu pokoju na severných hraniciach mohli vyzbierať početné vojsko. V roku 960 tak ku Kréte na 308 lodiach poháňaných 27 000 veslármi vyplávalo vyše 50 000 mužov. Časť loďstva bola tvorená dromónmi s gréckym ohňom. náhľad|[[Hamdánovci (Sýria)|Hamdánovské panstvo]]
Po pristátí sa Nikeforovi podarilo zahnať brániacich sa Saracénov a obľahnúť Kandiu (dnešné Herakleio).Po tom, čo sa vojakom nepodaril priamy útok na mesto, Fókas mesto obľahol a začal obliehať. Arabi medzitým zohnali na ostrove početné vojsko (podľa Leva Diakona asi 40 000 mužov) a chceli byzantské vojsko prekvapiť. Fókas, ktorý však nenechal nič na náhode sa o vojsku dozvedel a počas jednej noci nič netušiacich spiacich Arabov povraždil alebo zajal. Pobitým Arabom nechal odseknúť hlavy a časť z nich naraziť na koly pred mestom. Zvyšné hlavy následne pomocou katapultov poslal brániacim sa Arabom.
Demotivovaní Arabi sa po tomto čine ešte viac snažili mesto udržať, krétsky emir Abd al-Azíz dokonca žiadal pomoc od pevninských vládcov v Córdobe i Sýrii. Jeho volanie zostalo nevypočuté. Podľa Leva Diakona však Byzantíncov postretli i problémy, pretože ruské oddiely pod vedením tráckeho stratéga Pastilu boli tiež pobité počas obliehanie v spánku. Tento príbeh býva dnešnými historikmi spochybňovaný. Po deviatich mesiacoch obliehania sa 6. marca 961 mesto vzdalo. Po tom, čo padla pevnosť Kandia vojsko obsadilo i zvyšok ostrova na ktorom bola zriadená nová théma. Podľa dobových správ bolo obrovské množstvo obyvateľov ostrova bolo pobitých a asi 250 000 predaných do otroctva. Následne sa začalo s rechristianizáciou územia. Krétske víťazstvo bolo veľkolepo oslavované. Po tom, čo sa ale generál vrátil do Konštantínopola, dostalo len menších pôct a nie klasického triumfu v Hipodróme. Na počesť Nikeforovho víťazstva a dobytie Kréty bola tiež Theodosiom Diakonom zložená oslavná reč (panegyrika).
Východné ťaženie
náhľad|Dobytie [[Halab|Aleppa 962]] Už koncom roka 961 bol Nikefor vyslaný na východné hranice, ktoré počas jeho neprítomnosti dostal pod velenie Nikeforov brat Lev Fókas. Ten v bratovej neprítomnosti viedol v tamojších horách ťažké boje s arabským emirom Sajfom ad-Davlom. Nikefor, ktorý na hranice prišiel spolu s dobre vyzbrojeným a početným vojskom vtrhol do Kilikie. Vo vo februári 962 obsadil pevnosť Anazarbos a následne po bitke s ibn az-Zajjátom, arabským správcom miestneho hlavného mesta Tarsu obsadil vyše 55 miestnych miest. Po vyplienení okolitých arabských území sa Nikefor vrátil na svoje územie, kde vyčkával na arabskú reakciu. Aleppský emir Sajf ad-Davla sa pokúsil Nikeforovu spanilú jazdu oplatiť. Byzantské vojská ale boli pripravené a Arabi odrazení. Fókas a ďalší byzantský stratég Ján Tzimiskes na čele svojich vojsk vytiahli na Aleppo a dobyli viacero oporných bodov po ceste. 24. decembra 962 po viacerých vojenských stretoch Nikefor a Tzimiskes vstúpili do mesta, odkiaľ odviezli obrovské množstvo striebra, tiav a mulíc. Hoci mesto pre Byzanciu nebolo získané natrvalo, Nikeforova prekvapivá kampaň zasadila miestnemu rodu Hamdánovcov obrovskú ranu z ktorej sa už aleppskí vládcovia nedokázali spamätať. Nikeforove víťazstvá nad Arabmi a jeho krutý prístup k porazeným mu navyše priniesli jeho prezývku - "Biela/Bledá smrť Saracénov". Po víťaznej kampani sa Nikefor spolu s vojskom vrátil do Kapadócie, kde ho v roku 963 zastihli poslovia z hlavného mesta so správou o smrti cisára Romana II.
Nástup na trón
náhľad|Nikefor vstupuje do Konštantínopola po páde Jozefa Bringa [[963, Skylitzova kronika ]] Po tom, čo 13. marca 963 za záhadných okolností zomrel mladý cisár Roman II. (zlé jazyky podozrievali cisárovnú Theofanó, tá však len deň pred cisárovou smrťou porodila dcéru Annu), sa cisármi oficiálne stali jeho synovia Bazil II. a Konštantín VIII. Cisár princov ešte za svojho života nechal korunovať za spolucisárov. Malí panovníci, ktorí však mali sotva päť a tri roky nemohli mocnej ríši vládnuť a ich regentkou preto bola oficiálne menovaná cisárovná Theofanó. Skutočnú moc v krajine však do rúk vzal mocný dvorský eunuch, parakoimomenos Jozef Bringas. Ten si svojou vládou pomerne rýchlo vytvoril nepriateľov a medzi nimi najmä cisárovnú Theofanó. Vrúcny vzťah nemal ani s Nikeforom, ktorého rod neznášal. S cisárovniným a patriarchovým súhlasom sa Nikefor 2. júla nechal v anatolskej Cézarey prehlásiť za cisára a postavil do čela vojsk s ktorými následne vytiahol na Konštantínopol. Bringas, ktorý v meste nedokázal získať dostatočnú podporu musel mesto urýchlene opustiť. Pokúsil sa síce ešte pred tým presvedčiť stratéga Jána Tzimiska, aby sa Nikefora zbavil, avšak Tzimiskes sa postavil na stranu nového cisára. Po zvrhnutí eunuchovej vlády sa v septembri Nikefor nechal korunovať ako spolucisár mladých princov. Zároveň si i napriek odporu patriarchu Polyeukta vzal za ženu cisárovnú Theofanó.
Vojny v Sicílii a v Bulharsku
Hoci je Nikefor uznávaný ako jeden z najlepších byzantských vojvodcov a vojenských cisárov, vojenské konflikty z počiatku jeho vlády pre ríšu neboli príliš šťastné. Jeho prvou prehrou bola neúspešná invázia na Sicíliu, kde v roku 962 Fátimovci dobyli Taorminu, jednu z posledných byzantských pevností. Veliteľ byzantských vojsk v Romette preto na Nikefora naliehal, aby na Sicíliu vyslal vojsko proti Arabom. Následne na to Nikefor poveril veliteľov Patrikia Nikéta a Manuela Fóku, aby na čele 40 000 vojska vtrhli na ostrovy. I napriek týmto značným snahám sa však Fátimovcom v bitke pri Messinskom prielive podarilo vyslané vojská poraziť a Arabom sa do rúk dostala i posledná byzantská pevnosť na ostrove. Obe strany konfliktu nemali záujem pokračovať vo vojne a tak bol v roku 967 uzavretý mier.
Nikefor nemal inú možnosť, pretože vojská nutne potreboval proti západnému cisárovi Ottovi. Ten sa po dobytí Talianska a cisárskej korunovácii stal suverénom nad juhotalianskymi vojvodstvami Benevento a Salerno, ktoré dovtedy podliehali skôr Byzancii. V roku 968 navyše vtrhol do Apúlie a pokúsil sa obsadiť cisársku pevnosť Bari. Pevnosť sa dobyť nepodarilo a tak sa pokúsil južné Taliansko získať diplomaticky. Poslal do Konštantínopola misiu na čele s cremonským biskupom Liutprandom, ktorý mal vyjednať Ottove zásnuby s byzantskou princeznou. Ako veno požadoval rozdelenie sfér vplyvu medzi dve rovnocenné cisárstva a moc nad celým Talianskom. S tým samozrejme Byzantínci nikdy nemohli súhlasiť, pretože pre nich existovalo len jediné plne zvrchované rímske (=byzantské) cisárstvo a Otto bol pre nich len barbarským kráľom v dočasne stratenej Germánii, o čom Nikefor poslov náležite poučil. Byzantínci Ottovi naopak ponúkli ruku byzantskej princeznej narodenej v purpure, ak im Nemci vrátia Ravennu, Rím a juh Talianska, pričom nikto nepochyboval, že vyrieknuté požiadavky by čo i len boli prerokované. Nasledovali ďalšie rokovania, avšak ani tie nepriniesli zásadnú dohodu. Sám Liutprand misiu v Konštantínopole a cisára Nikefora popisuje veľmi nelichotivo.
Po neúspechu Liutprandovej misie sa nemecké vojská vrátili i o rok, avšak znovu znovu zlyhal pri obliehaní byzantských miest. Sklamaný cisár sa v máji vrátil do svoje ríše a prenechal obliehanie svojmu vazalovi Pandulfovi, ktorý však nedokázal odolať náporu byzantských vojsk. Byzantské vojská následne obľahli Capuu a Salerno, ani jedna z ríš ale nedokázala získať prevahu a trvalejší zisk.
Problematickými sa ukázali i vzťahy Nikefora a Bulharov. Nový cisár odmietol Bulharom na čele s Borisom II. platiť obvyklý tribút, na čo Bulhari vyhlásili Byzancii vojnu. Nikefor síce vtrhol s vojskom do bulharskej ríše a dobyl niekoľko pohraničných pevností, avšak následne, aby nemusel severskej hrozbe čeliť sám, povolal na pomoc ruské knieža Sviatoslava. Rusi Bulharov porazili, avšak neodovzdali dobyté územie Byzancii, ba naopak, sami sa usadili v Preslavci na Dunaji, odkiaľ vládli východnej časti Bulharska.
Arabská vojna a dobytie Kilikie a Antiochie
náhľad|Pád [[Antiochia|Antiochie (969)]] Po svojich predchádzajúcich úspechoch na Arabskej fronte sa "Biela smrť Arabov" rozhodla získať arabské pohraničie pre Byzanciu úplne. Na jeseň roku 964 preto na čele 40 000 armády vtrhol do Malej Arménie (Kilikie), kde vyplienil väčšinu tamojších sídlisk. Následne sa na zimu s vojskom stiahol na byzantské územie kde prezimoval. Rabovania a pravidelné útoky Byzantíncov boli pre hamdánovskú ríšu deštruktívne. Keď na jar Nikefor znovu vtrhol na arabské panstvá, bez problémov dobyl významnú pevnosť Mopsuestiu a 16. augusta 965 obsadil i miestnu metropolu Tarsos. Následne pričlenil celý pohraničný pás k Byzantskej ríši. Oslabujúca moc Arabov v pohraničí následne nedokázala zabrániť ani k vzbure Nikéta Chalkoutza na Cypre, ktorý ostrov znovu pričlenil k Byzancii.
V roku 966 sa Nikefor do arabského pohraničia vydal znovu. Tentoraz vtrhol až hlbšie do Sýrie, kde dobyl viaceré pevnosti. Následne obľahol i centrum orientálnej gréckej civilizácie Antiochiu, ktorá sa po tristo rokoch moslimskej nadvlády dostala pod byzantskú správu. Hoci chcel Nikefor Antiochiu pôvodne vyhladovať (nechcel mesto poškodiť), jeho generál Michaél Bourtzes jeho príkaz neuposlúchol a na mesto zaútočil a 28. októbra 969 dobyl. Po dobytí Antiochie Nikeforove vojská následne vytiahol ďalej na Tripolis. V roku 967 sa byzantská moc rozšírila i do prázdneho mocenského vákua v menšom arménskom štátiku Taron, ktorý uznal byzantskú zvrchovanosť.
Výsledkom sýrskeho ťaženia bol zisk obrovského územia a zriadenie byzantského protektorátu nad aleppským emirátom. Nikeforove ťaženia proti Hamdánovcom však miestnej moslimskej dynastie priniesli vážne problémy a do konca storočia sa ich ríša dostala do područia Fátimovcov a iných arabských rodov v okolí.
Vnútorná politika
náhľad|Nikefor II. a [[Bazil II.]] Prvotné úspechy na arabských frontách Nikeforovi priniesli v Byzantskej ríši značnú popularitu. Vojenské ťaženia však mali i svoju odvrátenú a menej populárnu tvár. Pre ohromné výdavky na armádu musel Nikefor obmedziť ďalšie oblasti života ako dvorský život a výdavky na klér. Zaviedol nové všeobecné dane (kapnikon) a zakázal volne zakladať nové donácie pre kláštory. Zákaz sa nevzťahoval na zakladanie pustovní a kláštorov v odľahlých mestách, šlo najmä o opatrenie proti strate poľnohospodárskej pôdy. Sám Nikefor so svojim priateľom mníchom Atanázom založil kláštor Veľká Lavra na hore Athos. Takisto sa rozhodol znehodnotiť menu a hoci bol veľmi zbožný, búrlivo sa staval i proti cirkevným autoritám, od ktorých požadoval, aby vojaci padlí v bojoch proti moslimom boli ctení ako mučeníci. V tomto období vznikajú i nové ozbrojené cisárske jednotky - katafrakti a mení sa právny základ vojenskej správy.
Narozdiel od dynastických cisárov, Nikefor podporoval práva bohatých veľkostatkárov - aristokratov a zrušil viaceré zákony, ktoré zvýhodňovali vidiečanov v predkupnom práve (protimesis). Takisto zrušil možnosť nárokovať si pozemky scudzené pred rokom 927 pre premlčanie - čím legitimoval nároky bohatej vrstvy dynatoi na mnohé pozemky. Cieľom tejto cisárskej politiky bola podpora tzv. vojenských statkov. Obdobie Nikeforovej vlády však i práve vďaka tomuto bolo pre mocné aristokratické rody zlatým obdobím. Podarilo sa im získať širokú autonómiu, čo neskôr jeho Nikeforovmu nástupcovi Bazilovi II. prinieslo nemalé problémy.
Smrť
Ku koncu vlády sa Nikeforova obľúbenosť rapídne znižovala. Osudným sa Nikeforovi stalo jeho zanedbávané manželstvo a nevďačnosť voči jeho bývalým podporovateľom. Po tom, čo Nikefor prepustil Michaéla Bourtza z jeho veliteľskej pozícii pri obliehaní Antiochie, sa proti nemu vytvorilo sprisahanie. Cisárovná Theofanó spolu s Nikeforovým vyhnaným synovcom Jánom Tzimiskom a Michaélom Bourtzom sa spojili a po tom, čo cisárovná vzbúrencov v noci z 10. na 11. decembra 969 vpustila do cisárskych komnát bol Nikefor zavraždený. I napriek odporu a povstaniu Nikeforových príbuzných bol krátko na to cisárom prehlásený Ján Tzimiskes.
Eymoutiers (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beuzeville (obec)
Beuzeville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Feytiat
Feytiat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juraj Hipš
Mgr. Juraj Hipš (* 1976, Bratislava) je slovenský pedagóg, aktivista v oblasti vzdelávania a metodiky výučby a politik. Založil mimovládnu organizáciu CEEV Živica, pod ktorej hlavičkou rozbehol viacero vzdelávacích programov (Sokratov inštitút, Komenského inštitút). V roku 2019 ukončil pôsobenie ako riaditeľ organizácie Živica a vstúpil do politiky ako hlavný odborník na školstvo strany SPOLU – občianska demokracia. V období od apríla 2020 do augusta 2021 bol aj jej predsedom.
Životopis
V roku 1999 absolvoval magisterské štúdium filozofie a estetiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Pôsobil ako učiteľ na Strednej škole úžitkového výtvarníctva a na gymnáziu v Bratislave.
Pôsobenie v neziskových organizáciach
V rokoch 19972000 spolupracoval s Matúšom Ritomským na projekte Anarchistickej Asociácie, neskôr premenovanej na Slobodnú Alternatívu. Neskôr sa vyjadril že pokiaľ ide o ideu anarchizmu, dnes sa k nej už nehlási.
V roku 2000 založil Centrum environmentálnej a etickej výchovy Živica a pôsobil ako jeho riaditeľ do roku 2019. Založil program pre nadaných mladých ľudí Sokratov inštitút, ktorý získal viacero ocenení vrátane medzinárodnej ceny GENE Award. Pod hlavičkou Živice neskôr vznikol program pre učiteľov pod názvom Komenského inštitút, ktorý bol v roku 2017 zaradený medzinárodnou organizáciou Varkey Foundation medzi štyri najinšpiratívnejšie programy na podporu učiteľov na svete.
V roku 2018 stál Juraj Hipš pri zrode ceny Učiteľ Slovenska, ktorá oceňuje prácu kvalitných pedagógov a je súčasťou prestížneho medzinárodného ocenenia Global Teacher Prize. Spoluzakladal prvú komunitnú školu na Zaježovských lazoch, ktorú vychodili aj jeho dcéry. Vybudoval Vzdelávacie centrum Zaježová.
Vzdelávací aktivista a autor odborných článkov
Juraj Hipš je autorom viacerých metodických príručiek pre učiteľov a mnohých článkov. Publikoval najmä blogy na portáli SME a online portáloch Čierna labuť a Eduworld. Odhalil viaceré prípady neefektívneho nakladania s financiami v rezorte školstva.
V roku 2019 priniesol nové informácie o kauze okolo firiem AGEMSOFT a Atos IT Solutions and Services, ktoré získali priamym zadaním bez súťaže od Ministerstva školstva SR zákazku na Centrálne úložisko digitálneho edukačného obsahu (CUDEO) v sume 19 775 659,20 €. Začiatkom júla 2019 upozornil na plán Ministerstva školstva SR investovať do programov na zvýšenie finančnej gramotnosti vo výške 14 998 826,50 €, predloženého bez súťaže a diskusie, a na duplicitné aktivity, ktoré už boli realizované a existujú k nim relevantné výstupy od organizácií ako Junior Achievement Slovensko a Nadácia Slovenskej sporiteľne.
Pôsobenie v politike
V roku 2019 vstúpil do novej strany SPOLU – občianska demokracia ako odborník na školstvo. V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidoval za koalíciu PS/SPOLU z 11. miesta kandidátnej listiny. Po neúspechu koalície Progresívne Slovensko a SPOLU – občianska demokracia vo voľbách do NR SR 29. februára 2020, kandidoval z pozície člena predsedníctva strany na pozíciu predsedu strany SPOLU potom, čo vtedajší predseda Miroslav Beblavý oznámil svoj odchod z politiky. Na online sneme v sobotu 25. apríla 2020 získal 144 hlasov delegátov a stal sa predsedom strany. Protikandidátom na pozíciu predsedu strany mu bol bývalý generál Pavel Macko, taktiež člen predsedníctva, ktorý získal 112 hlasov.
Osobný život
S rodinou žije na Zaježovských lazoch, v okrese Zvolen. Jeho manželka je psychologička a lektorka Zuzana Labašová. Majú tri deti.
Žijú alternatívnym spôsobom, v domácnosti nemajú televízor, mikrovlnku ani umývačku, snažia sa o minimalizmus. Podľa slov manželky Juraj Hipš považuje cestovanie za zbytočný luxus a udržuje rodinu v tom, že príliš necestujú.
Treinta y Tres (department)
Treinta y Tres je department nachádzajúci sa vo východnej časti Uruguaja. Na severe sa nachádza department Cerro Largo, na východe tvorí hranicu Lagúna Mirim, na juhovýchode leží department Rocha, na juhu Lavalleja, na juhozápade Florida a na západe Durazno. Hlavným mestom departmentu je rovnomenné mesto Treinta y Tres, ktoré leží na juhu departmentu. V departmente Treinta y Tres žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 48 134 ľudí, zaberá plochu 9 529 km2, čo z neho robí stredne veľký department z hľadiska územia a druhý najmenší z hľadiska počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1884, keď bol vyčlenený z departmentov Cerro Largo a Lavalleja.
Zoznam miest a obcí v departmente
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Bézu-la-Forêt
Bézu-la-Forêt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vápeničný potok
Vápeničný potok je najvýznamnejší prítok Stupavského potoka, potok na Záhorí, v okrese Malacky, v katastri mesta Stupava. Ide o tok V. rádu horsko-nížinného typu, s dĺžkou 5,649 km a rozloha jeho povodia dosahuje 9,343 km². Pramení v nadmorskej výške a do spomínaného potoka ústi sprava, vo výške
Prameň
Pramení na juhovýchodnom svahu vrchu Korenec v lokalite Kamenec, neďaleko mesta Stupava v Pezinských Karpatoch (podcelok Malých Karpát) v nadmorskej výške
Opis toku
Najskôr potok tečie juhovýchodným smerom v dorastenom listnatom lese, neskôr na rúbanisku a napokon opäť v lese už severovýchodným a následne východným smerom. Priberá svoj prvý prítok, pravostranný potok a hneď nato urobí oblúk vypnutý na sever a pokračuje stále viac-menej východným smerom. Priberá sprava najvýznamnejší prítok pritekajúci spod Oheka a týmto sútokom mení smer na južný. Tečie na rozhraní ihličnatého a listnatého lesa a onedlho doňho ústi ľavostranný potok. Tok v princípe stále pokračuje južným smerom, vteká do spomínaného mesta, podteká niekoľko miestnych účelových komunikácii a spraví esovitý meander najprv na východ, potom na juh a po ňom už pokračuje východným smerom okolo miestneho kaštieľa. Tečie rovnobežne so Stupavským potokom v rozostupe 40 metrov v mestskom lesoparku, neskôr urobí vypuklinu na sever, pretože obteká rybník a vráti sa naspäť do pôvodného smeru. Preteká okolo sústavy Stupavských rybníkov, ešte je trikrát premostený mostíkmi pre chodcov a napokon sa v nadmorskej výške vlieva do Stupavského potoka ako jeho ľavostranný prítok.
Flavignac
Flavignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antiochia (rozlišovacia stránka)
Antiochia (iné názvy: Antiochea, Antiocheia; Antiocheia, lat. Antiochia alebo Antiochea) môže byť:
Poznámka
K slovu Antiochia je :
Ležiak
Ležiak (nárečovo v niektorých kontextoch aj: ležák, ležak, ľežák, ľežak, ľežiak ) môže byť:
Bézu-Saint-Éloi
Bézu-Saint-Éloi je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tom Cavanagh
Thomas Garreth Cavanagh (* 24. marec 1982, Warwick, Rhode Island, USA† 6. január 2011, Providence, Rhode Island, USA) bol americký profesionálny hokejista, ktorý v NHL nastupoval v mužstve San Jose Sharks. Neskôr mu bola diagnostikovaná schizofrénia a v roku 2011 spáchal samovraždu skokom z viacposchodovej garáže.
Kariéra
V roku 2001 začal nastupovať za Harvardskú univerzitu. Dres rovnakej univerzity kedysi obliekal aj jeho otec Joe Cavanagh, ktorý je doposiaľ jedným z najproduktívnejších hokejistov v jej histórii a od roku 1994 členom Americkej hokejovej siene slávy.
Tom Cavanagh bol draftovaný v roku 2001 tímom San Jose Sharks v šiestom kole zo 182. miesta. Od roku 2005 nastupoval v AHL za farmárske celky Sharks Cleveland Barons, resp. Worcester Sharks, za ktorý v priebehu rokov nazbieral 138 bodov, a tak dodnes ostáva tretím najproduktívnejším hráčom v klubovej histórii. V NHL debutoval v ročníku 2007-08 a bodoval hneď v prvom zápase, keď prihrával na gól Joe Thorntonovi už v 36. sekunde zápasu. Žiaden iný nováčik v klubových dejinách Sharks nebodoval rýchlejšie ako Cavanagh.
Valec (album)
Valec je druhý štúdiový album slovenskej skupiny IMT Smile. V roku 1998 tento album vydalo hudobné vydavateľstvo Mercury.
V roku 1999 pod názvom Valec EXTRA vyšla rozšírená edícia tohto albumu spolu s koncertnými nahrávkami skupiny IMT Smile.
Tom Cavanagh
Kariéra
V sezóne 2008-09 sa mu podarilo streliť svoj jediný gól v najlepšej hokejovej lige sveta, 28. marca 2009 prekonal bekhendovou strelou brankára Phoenixu Coyotes Iliu Bryzgalova. Napriek tomu, že z osobného hľadiska sa jednalo o jeho najúspešnejšiu sezónu, mužstvo s ním zmluvu nepredĺžilo. Neskôr sa skúšal presadiť aj v kluboch Los Angeles Kings i Columbus Blue Jackets, no ani jeden z celkov mu šancu v NHL nedal, a tak nastupoval len za ich rezervné tímy v AHL.
Folles
Folles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slnko v sieti 2020
10. ročník odovzdávania cien Slnko v sieti sa mal pôvodne konať 17. apríla 2020 v interiéroch Starej tržnice v Bratislave. Vzhľadom na preventívne opatrenia súvisiace s pandémiou koronavírusu na Slovensku, sa ceremoniál v plánovanej podobe nemohol uskutočniť. V polovici júna bol preto oznámený náhradný termín, tento pripadol na 9. september.
O ocenenie sa pôvodne uchádzalo celkom 24 titulov, presnejšie 12 hraných, 6 dokumentárnych i 6 animovaných filmov. Do druhého kola postúpilo 14 kandidátov, z toho 8 celovečerných, 3 dokumenty a 3 kreslené. Najväčší počet nomináciíí, respektíve 12, obdržal thriller Jonáša Karáska s názvom Amnestie, v 11. kategóriách na cenu ašpirovala pre zmenu dráma Marka Škopa Nech je svetlo, zatiaľ čo 8 nomináciíí si vyslúžil dlhometrážny debut Teodora Kuhna Ostrým nožom.
Poznámky
<references group="pozn."/>
Bois-Anzeray
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Basketbal na Panamerických hrách 1995
Basketbal na Panamerických hrách 1995 bol basketbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1995. Konal sa v Mar del Plata, v Argentíne v dňoch od 19.25. marca 1995, za účasti 6 mužských tímov. Ženský turnaj sa neuskutočnil kvôli nedostatočnému počtu prihlásených družstiev. Keďže Portoriko sa odhlásilo, ostatné 4 družstvá z USA, Argentíny, Brazílie a Kuby nespĺňali podmienku panamerického turnaja minimálnej účasti aspoň piatich družstiev. Basketbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1951 a toto bolo jeho 12. vydanie. Zápasy sa odohrali v aréne Polideportivo Islas Malvinas, v ktorej sa uskutočnila aj súťaž vo volejbale.
Titul získala domáca 🇦🇷, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇺🇸. Obhajca prvenstva z 🇵🇷 skončil na poslednej priečke.
Turbodúchadlo
Turbodúchadlo môže byť (porov. aj článok turbokompresor):
Matej Lúčan
Matej Lúčan (* 11. január 1928, Gôtovany† 1. marec 1996, Bratislava ) bol slovenský a česko-slovenský pedagóg, politik Komunistickej strany Slovenska, v 60. rokoch člen Slovenskej národnej rady a povereník školstva (a kultúry), v 70. a 80. rokoch počas normalizácie člen Snemovne národov Federálneho zhromaždenia, minister školstva SSR a dlhoročný podpredseda vlády ČSSR.
Životopis
V rokoch 1947–1952 absolvoval Pedagogickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Od roku 1948 bol členom KSS. V rokoch 1949 až 1951 zastával funkciu  tajomníka strany na Univerzite Komenského, na ktorej v rokoch 1952-1953 učil marxizmus-leninizmus. V rokoch 1953–1986 bol účastníkom zasadnutí Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska (ÚV KSS). V rokoch 1953–1963 pôsobil ako vedúci oddelenia ÚV KSS. Zastával funkcie aj v rámci celoštátnej komunistickej strany (KSČ). 26. júna 1970 bol kooptovaným za člena Ústredného výboru Komunistickej strany Československa (ÚV KSČ). Vo funkcii člena ÚV KSČ ho potom potvrdil XIV., XV., XVI. aj XVII. zjazd KSČ.
Od roku 1963, po doplňovacích voľbách do slovenskej národnej rady, bol jej poslancom. Mandát získal vo voľbách v roku 1964. Od roku 1963 do roku 1968 bol členom prezídia SNR a v rokoch 1963–1967 povereníkom školstva a kultúry (v rokoch 1967-1968 len povereníkom školstva).
Lúčanova politická kariéra pokračovala aj počas normalizácie. V rokoch 1969–1970 bol ministrom školstva Slovenskej socialistickej republiky (SSR) a od roku 1970 podpredsedom federálnej vlády ČSSR (v období jún-december 1989 dokonca 1. podpredsedom vlády). Rozsah jeho povinností zahŕňal okrem iného cirkevnú politiku ale aj rokovania so Svätou stolicou.
Od roku 1971 okrem toho pôsobil ako predseda Vládneho výboru pre kultúrne, vzdelávacie, vedecké a lekárskych vzťahy so zahraničím a bol predsedom Vládnej populačnej komisie. Od roku 1981 zastával post predsedu Výboru pre telesnú výchovu a šport vlády ČSSR. V roku 1970 mu bol udelený Rad práce.
Dlhodobo bol poslancom najvyššieho zákonodárneho zboru. Po federalizácii ČSSR bol poslancom Snemovne národov Federálneho zhromaždenia. Mandát získal až dodatočne v júli 1970. Znovuzvolený bol vo voľbách v rokoch 1971 (volebný obvod Západoslovenský kraj), 1976 (obvod Topoľčany), 1981 a 1986. V parlamente zostal až do januára 1990, keď po nežnej revolúcii, stratil parlamentný mandát kooptáciou nových poslancov.
Strakoš červenohlavý
Strakoš červenohlavý (lat. Lanius senator) je spevavec z čeľade strakošovité. Obýva stredomorie, najmä Španielsko. Hniezdi od Španielska po pohorie Kaukaz. V krajinách západnej a strednej Európy je to od 90-tych rokov 20. storočia nezvestný druh. Na Slovensku hniezdili ešte v rokoch 1973 - 1977, po roku 1987 už nebol zaznamený žiadny hniezdny výskyt. V zozname vzácnych a zriedkavých druhov vtákov databázového systému Birding Slovakia možno nájsť posledné záznamy, je to 5 pozorovaní z mesiaca máj z troch rôznych lokalít v rokoch 2008, 2010 a 2013 , hniezdenie sa nepodarilo dokázať. Najbližšie k Slovensku hniezdi približne 1000 km južne v Chorvátsku a v Bulharsku. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov strakoš červenohlavý patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci. V Európe žije 65 % svetovej populácie. Stavy v Európe za posledných 10 rokov klesli o 25 % a plocha európskeho hniezdneho areálu sa zmenšila o 8,6 %.
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 0 – 25. Fluktujúci druh. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú výrazný pokles viac ako o 50%. Ekosozologický status v roku 1995 E - ohrozený druh. V roku 1998 CR:A1,B1,D - kriticky ohrozený. V roku 2001 CR - kriticky ohrozený. V roku 2014 RE - regionálne vyhynutý. V hodnotenom období 2002 - 2012 sa nepodarilo zaznamenať ani pravdepodobné ako možné hniezdenie druhu.
Európsky ochranársky status SPEC2 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia V - zraniteľný druh.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 3000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Zámocký kanál (prítok Nového kanála)
Zámocký kanál je umelý vodný tok nížinného typu, melioračný, odvodňovací kanál na Záhorí, na západnej strane geomorfologického celku Borská nížina na pomedzí medzi geomorfologickým podcelkom Bor a geomorfologickým podcelkom Záhorské Pláňavy, na území obce Veľké Leváre v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Je to ľavostranný prítok Nového kanála. Meria 1,4 km. Je tokom VII. rádu.
Začiatok
Začína sa na západnej strane geomorfologického celku Borská nížina na pomedzí geomorfologického podcelku Bor a geomorfologického podcelku Záhorské pláňavy, v nadmorskej výške, v centrálnej časti územia obce Veľké Leváre v okrese Malacky v Bratislavskom kraji v poľnohospodárskom extraviláne neďaleko od hranice medzi extravilánom a intravilánom na západnom okraji poľa Veľká láska a zároveň 500 m juhovýchodne od kaštieľa.
Pôvod názvu
Hydronymum Zámocký kanál má pôvod v apelatíve zámok, ktorým sa v miestnom nárečí synonymne označoval kaštieľ, reprezentačné šľachtické sídlo postavené po ére hradov v konkrétnom prípade barokový kaštieľ postavený na starších gotických a renesančných základoch v južnej časti intravilánu obce Veľké Leváre. Kaštieľ sa v roku 2005 prestal využívať ako psychiatrický liečebný ústav, odvtedy nevyužívaný chátra. Z apelatíva zámok bolo po rozšírení o formant -ský, -cký a kombináciou so všeobecným podstatným menom kanál s významom umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Zámocký kanál ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Zámocký kanál bol štandardizovaný v roku 2009. V priestore slovenskej hydronymie hydronymum Zámocký kanál nie je jedinečným hydronymom (jún 2022).
Fromental (Haute-Vienne)
Fromental je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Róbert Maxián
Róbert Maxián (* 31. január 1967 ) je slovenský diplomat. Od mája 2022 je veľvyslanec Slovenska v Indii.
Životopis
V rokoch 1981 až 1983 študoval na Športovom gymnáziu v Banskej Bystrici, v rokoch 19831985 na Gymnáziu v Žiari nad Hronom. Následne v rokoch 1985 až 1989 študoval na Obchodnej fakulte Vysokej školy ekonomickej v Bratislave. V rokoch 1991 až 1992 študoval tiež na Indickom inštitúte zahraničného obchodu v Dillí.
Od roku 1989 pôsobil ako obchodný referent spoločnosti Kerametal v Bratislave, v rokoch 1992 až 1996 bol vedúcim obchodného oddelenia tejto spoločnosti. V rokoch 19962002 bol „asistent vedúceho obchodného oddelenia, Veľvyslanectvo SR v Dillí/zastúpenie Kerametal India, Dillí“. V rokoch 2002 až 2004 bol zástupcom obchodného riaditeľa Kerametal.
Diplomatické pôsobenie
22. feburára 2022 ho prezidentka Zuzana Čaputová vymenoval za veľvyslanca Slovenska v Indii. Jeho predchodcom bol v rokoch 20182021 Ivan Lančarič. Svoj úrad prevzal v máji 2022.
Obchodné centrum Galéria (Košice)
OC Galéria (oficiálne Galéria Shopping, hovorovo "Galérka") je nákupné centrum v Košiciach v mestskej časti Západ, otvorené bolo 9. septembra 2004. Galéria odvtedy prešla jedným veľkým rozšírením o novú 4 podlažnú časť.
Prístavba obchodného centra priniesla 16 000 m² a spolu 50 nájomných jednotiek. Bola otvorená v októbri 2009.
V roku 2017 obchodné centrum prešlo modernizáciou toaliet, reklamných plôch, osvetlenia a dostavby najdlhšieho eskalátora v Košiciach, ktorého dĺžka je 27 m.
Bois-Arnault
Bois-Arnault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alexander Griščuk
Alexander Griščuk ( * 3. október 1983, Moskva, Sovietsky zväz) je ruský šachový veľmajster. Svoj titul získal v roku 2000, dva roky predtým získal titul medzinárodného majstra.
K 30. aprílu 2020 bol jeho rating Elo 2784.
Kudischewitsch gambit
Kudischewitsch gambit je obrana v šachu z kategórie zatvorených hier a patrí do skupiny indických obrán, konkrétne pod Slovanskú indickú obranu. V klasifikácii ECO má pridelený kód A50. V tomto prípade je pomenovanie gambit menej presné. Vzniká po ťahoch 1. d4 Jf6 2. c4 c6 3. Jf3 b5. Jedná sa o pomerne mladú a zriedkavú obranu. Hrávali ju hlavne začiatkom 21. storočia ruskí šachoví majstri IM David Kudischewitsch, po ktorom je pomenovaná a GM Oleg L Chernikov.
Saudi Aramco
Saudi Aramco (arabsky : أرامكو السعودية, ʾArāmkō al-Saʿūdiyyah, oficiálne Saudi Arabian Oil Company, v minulosti Arabian-American Oil Company, je saudskoarabská spoločnosť v priemysle s ropou a zemným plynom sídliaca v Dahráne v Saudskej Arábii.
Je jednou z najväčších spoločností na svete vzhľadom na príjem a podľa dát zverejnených Bloomberg News, je najziskovejšou spoločnosťou na svete. Saudi Aramco má preukázateľne druhé najväčšie zásoby surovej ropy na svete, viac než 270 miliárd barelov 4.3 x 1010 m3, a druhú najvyššiu dennú produkciu.