cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juventus FC
Na európskej scéne
Francúz Michel Platini sa stal držiteľom Zlatej lopty tri razy za sebou v rokoch 1983, 1984 a 1985. Juventus je jediným klubom, ktorého hráči získali túto trofej štyri razy za sebou. Platini strelil rozhodujúci gól z pokutového kopu vo finále Pohára európskych majstrov 1985 proti FC Liverpool. Tento zápas bol ale poznačený obrovskou tragédiou, ktorá zmenila európsky futbal. Po incidente s fanúšikmi anglického mužstva zomrelo priamo na štadióne Heysel v Bruseli 33 priaznivcov Juventusu, ďalších 600 bolo zranených. V tom istom roku sa stal Juventus prvým klubom, ktorý vyhral všetky tri najvýznamnejšie medzinárodné klubové súťaže v Európe. Po zisku Interkontinentálneho pohára sa stal rovnako prvým a dodnes jediným klubom s víťazstvom vo všetkých medzinárodných súťažiach.
S výnimkou zisku majstrovského titulu v sezóne 1985/86 nebol zvyšok tejto dekády pre klub veľmi úspešný. Čelil silnej konkurencii milánskych klubov AC a Interu a Neapola na čele s Diegom Maradonom. V roku 1990 sa presťahoval na Stadio delle Alpi, ktorý bol vybudovaný pri príležitosti Majstrovstiev sveta 1990.
Lippiho éra
Marcello Lippi sa stal trénerom Juventusu pred sezónou 1994/95. Hneď v premiérovom ročníku získal titul, ktorý bol pre klub prvým po deviatich rokoch. Jadro tímu tvorili Ciro Ferrara, Roberto Baggio, Gianluca Vialli a mladý Alessandro Del Piero. O rok neskôr dokázal Lippi vyhrať s Juventusom Ligu majstrov. Turínčania vo finále porazili Ajax Amsterdam až po penaltovom rozstrele, nakoľko výsledok zápasu bol aj po predĺžení nerozhodný 1:1. Gól Juventusu strelil Fabrizio Ravanelli.
Do klubu následne prišli hráči ako Zinedine Zidane, Filippo Inzaghi a Edgar Davids. Juventus vyhral Seriu A v sezónach 1996/97 a 1997/98. V roku 1996 triumfoval v Superpohári UEFA a v Interkontinentálnom pohári. V rokoch 1997 a 1998 postúpil dva razy za sebou do finále Ligy majstrov, no proti Borussii Dortmund, resp. Realu Madrid nebol úspešný.
Po ročnej prestávke sa na post trénera vrátil Marcelo Lippi. Do klubu priviedol Gianluigiho Buffona, Davida Trezegueta, Pavla Nedvěda a Liliana Thurama. Aj vďaka novým posilám získal Juventus ligový primát v sezónach 2001/02 a 2002/03. V roku 2003 hral znovu finále Ligy majstrov proti AC Miláno, ale ani tentoraz nedokázal zvíťaziť. Nasledujúci rok bol Lippi vymenovaný za trénera talianskej reprezentácie, čo znamenalo koniec jedného z najúspešnejších trénerských pôsobení v histórii talianskeho futbalu.
Škandál „Calciopoli“
V roku 2004 sa stal trénerom Juventusu Fabio Capello, ktorý priviedol klub k ďalším dvom titulom v Serii A. Ale v máji 2006 sa stal Juventus jedným z piatich klubov, ktoré boli spájané s korupčným škandálom v talianskom futbale. Výsledkom bolo preradenie do Serie B, čo znamenalo, že Juventus po prvý raz vo svojej histórii opustí najvyššiu súťaž. Navyše, odobraté mu boli tituly z rokov 2005 a 2006.
Viacero kľúčových hráčov, vrátane Thurama, Fabia Cannavara a hviezdneho útočníka Zlatana Ibrahimovića z klubu odišlo. Ale hráči ako Buffon, Del Piero, Nedvěd zostali s cieľom vrátiť Juventus do najvyššej súťaže. Do tímu boli začlenení mladí odchovanci Claudio Marchisio a Sebastian Giovinco. „Stará dáma“ vyhrala Seriu B a po roku sa vrátila naspäť do najvyššej súťaže. Alessandro Del Piero sa stal s 21 gólmi najlepším strelcom ligy.
Návrat do Serie A
V sezóne 2007/08 štartoval Juventus po ročnej prestávke znovu v Serii A. Trénerom tímu bol v tomto období Claudio Ranieri. „Bielo-čierni“ obsadili 3. miesto, vďaka čomu si vybojovali účasť v predkole Ligy majstrov. V skupinovej fáze Juventus dva razy porazil Real Madrid. Podarilo sa mu postúpiť zo skupiny, no v osemfinále vypadol s FC Chelsea. Po dvoch sezónach bol z pozície trénera prepustený Ranieri a za jeho nástupcu bol vymenovaný Ciro Ferrara, ktorý prišiel k tímu dve kolá pred koncom ročníka. thumb|270px|Juventus pred zápasom [[Liga majstrov UEFA|Ligy majstrov 2012/13 proti Šachtaru Doneck]] Juventusu sa však pod jeho vedení nedarilo. Predčasne vypadol z Ligy majstrov aj z Coppa Italia a v Serii A mu patrilo priebežné 6. miesto. V januári 2010 bol Ferrara odvolaný a nahradený Albertom Zaccheronim. Juventus obsadil v konečnej tabuľke až 7. miesto a Zaccheroni vo svojej funkcii nepokračoval. Pred sezónou 2010/11 nastali personálne zmeny vo vedení klubu. Andrea Agnelli nahradil na poste prezidenta klubu Jeana-Clauda Blanca a na pozícii športového riaditeľa nahradil Alessia Secca bývalý riaditeľ Sampdorie Janov Giuseppe Marotta. Ten priviedol do Juventusu z rovnakého klubu trénera Luigiho Del Nera. Ale ani on neuspel a po prvej sezóne bol prepustený. Jeho nástupcom sa stal tréner Sieny a bývalý hráč Juventusu Antonio Conte.
Klubové symboly
Dresy s bielymi a čiernymi zvislými pruhmi si hráči Juventusu obliekali po prvý raz v roku 1903. Pôvodné dresy boli ružové s čiernymi kravatami. Biela a čierna sa stali klubovými farbami náhodou. Keď už boli pôvodné dresy vyblednuté, jeden z členov klubu Angličan John Savage využil svoje kontakty a dal vyrobiť nové dresy vo svojej rodnej krajine. Jeho priateľovi, ktorý žil v Nottinghame a vyrábal dresy pre miestny tím Notts County, zároveň poslal ukážku ružových dresov. Ten si však myslel, že sú to vyblednuté bielo-čierne dresy Notts County. Od tej doby nosí Juventus práve tieto farby.
Od roku 1920 prešlo klubové logo viacerými, menšími alebo väčšími zmenami. K posledným úpravám došlo pred sezónou 2004/05. V súčasnej dobe má klubový emblém oválny tvar, v ktorom sa nachádza päť zvislých pruhov: dva biele a tri čierne. V hornej časti je umiestnený názov klubu podčiarknutý čiarou v zlatej farbe. V dolnej časti sa na čiernom pozadí nachádza biela silueta býka, ktorý je symbolom mesta Turín. Tesne nad ním je umiestnené čierna silueta murovanej koruny, ktorá je reminiscenciou na Augusta Tourinorum, staroveké mesto Rímskej ríše, ktoré bolo predchodcom Turína. thumb|left|Tradičné bielo-čierne dresy sa objavili už v roku 1903 V minulosti malo pozadie, na ktorom sa nachádza býčia silueta modrú farbu (tak, ako je tomu v erbe mesta Turín). Murovaná koruna a starý francúzsky štít boli väčších rozmerov ako v súčasnosti. Isté obdobie sa nad klubovým logom vyčnievali dve zlaté hviezdy symbolizujúce viac ako 20 titulov v Serii A. V 80. rokoch bol klubový znak výrazne odlišný. Tvorila ho čierna silueta zebry, ktorá bola obklopená názvom klubu.
Počas svojej bohatej histórie získal Juventus viacero prezývok. Najpopulárnejšou z nich je La Vecchia Signora (Stará dáma), ktorá je v kontraste s názvom klubu. Prívlastok „stará“ bol odvodený na základe veku slávnych hráčov Juventusu z 30. rokoch. Pomenovaním „dáma“ nazývali klub s láskou fanúšikovia pred rokom 1930. Ďalšou z prezývok je La Fidanzata d'Italia (Priateľka Talianska). Vznikla na základe veľkej podpory fanúšikov z južného Talianska (najmä z Neapola a Palerma), ktorý prišli do Turína pracovať pre automobilovú spoločnosť FIAT. Ďalšie prezývky ako I Bianconeri (Bielo-čierni) a Le Zebre (zebry) sú odvodené od klubových farieb. La Goeba (hrbáč) sa vyskytla preto, lebo „staré dámy“ mávajú zväčša zhrbený chrbát.
Štadióny
Prvé dva roky existenciu klubu (1897 a 1898) hrával Juventus svoje domáce zápasy na ihriskách v Parco del Valentino a Parco Cittadella. Neskôr hrával až do roku 1908 na štadióne Piazza d'Armi. Výnimku tvorilo obdobie rokov 1905 – 1906, počas ktorého hrával na Stadio Motovelodromo Umberto I.  Práve na tomto mieste oslavoval svoje prvé scudetto.
V rokoch 1909 – 1922 bol domácim stánkom Juventusu Corso Sebastopoli. Ďalším štadiónom bol až do roku 1933 Corso Marsiglia, na ktorom získal štyri ligové tituly, z toho tri po sebe idúce. Od roku 1933 až do Majstrovstiev sveta 1990 bol domácim štadiónom Juventusu Stadio Comunale. Ten bol postavený pri príležitosti Majstrovstiev sveta 1934 a pôvodne niesol meno talianskeho fašistického diktátora Benita Mussoliniho. Po 2. svetovej vojne bol na počesť trénera, ktorý získal s Talianskom dva razy titulov majstrov sveta premenovaný na Stadio Comunale Vittorio Pozzo. Od roku 1963 tu hrával svoje zápasy aj AC Turín. Jeho kapacita bola 65 000 divákov. Počas 57 rokov odohral Juventus na tomto štadióne 890 ligových zápasov.
Od roku 1990 až do konca sezóny 2005/06 bol domovom turínskeho klubu štadión Delle Alpi, ktorý bol vybudovaný pred svetovým šampionátom, ktorý sa konal v Taliansku. Stál na severozápadnom okraji Turína a poňal viac ako 69 000 ľudí. Viackrát bol dejiskom hudobných koncertov. Počas tých rokov sa vyskytli výnimočné prípady, v ktorých odohral Juventus niekoľko zápasov na iných štadiónoch napr. v Palerme, Cesene alebo Miláne.
V auguste 2006 sa vrátili bianconeri na zrekonštruovaný Stadio Comunale, ktorý nesie od Zimných olympijských hier 2006 názov Olympijský štadión. Jeho súčasná kapacita je 27 994 miest na sedenie. Domovom Juventus bol až do sezóny 2011/12.
Juventus Stadium
thumb|240px|[[Juventus Stadium]] V novembri 2008 oznámilo vedenie Juventusu, že plánuje investovať 120 miliónov eur do výstavby nového štadióna. Ten mal byť postavený na mieste, kde predtým stál štadión Delle Alpi. Na rozdiel od tohto štadióna mala na novom absentovať atletická dráha a ihrisko malo byť vzdialené od tribúny len 7,5 metra. Stavebné práce sa začali na jar roku 2009 a štadión bol otvorený 8. septembra 2011. Jeho kapacita je 41 000 divákov a vzdialenosť medzi ihriskom a najvzdialenejším miestom na tribúne je 49 metrov.
Štadión ponúka pre fanúšikov komfortné služby. V jeho blízkosti sa nachádza nákupné centrum, 60 obchodov, 3 reštaurácie, 2 bary a hypermarket. Priamo na štadióne je na ploche umiestnený fanshop, ktorý je najväčším v krajine. 16. mája 2012 bolo otvorené klubové múzeum, ktoré nesie názov „J Museum“. Využíva viacero moderných technológií a odlišný prístup k tradičnému poňatiu múzea, čo z neho robí jedinečný skvost.
20. marca 2012 padlo rozhodnutie, že Juventus Stadium bude dejiskom finálového zápasu Európskej ligy UEFA v roku 2014. V dňoch 12. – 14. marca 2012 sa tu uskutoční podujatie s názvom Stadium Business Awards.
Fanúšikovia
Juventus je najpopulárnejším futbalovým klubom v Taliansku s viac ako 12 miliónmi fanúšikov po celej krajine. Toto číslo predstavuje približne 29% z celkového počtu talianskych futbalových fanúšikov, známych ako tifosi. Podľa výskumu, ktorý uskutočnila talianska výskumná agentúra Demos & Pi a ktorého výsledky bol publikované v septembri 2010, je Juventus jedným z najpopulárnejších klubov na svete s viac ako 180 miliónov fanúšikov (43 miliónov v Európe). Najviac priaznivcov mimo územia Apeninského polostrova má v najmä v stredomorských krajinách, kde žije veľké množstvo talianskych emigrantov. thumb|left|Fanúšikovia Juventusu na Juventus Stadium Dopyt po vstupenkách na zápasy, ktoré odohral Juventus ako domáci tím v inom meste ako Turín bol vysoký, čo svedčí o veľkej popularite klubu iných častiach krajiny. Populárny je najmä v oblasti južného Talianska, na Sicílii a na Malte. Prvé skupiny fanúšikov Juventusu označovaných ako ultras vznikli v roku 1970. Venceremos a Autonomia Bianconera boli z hľadiska politických názorov ľavicovo orientované. O rok neskôr založil Beppe Rossi, ktorý bol najvýznamnejšou osobnosťou medzi priaznivcami Juventusu, skupinu s názvom Gruppo Storico Fighters. Na začiatku 80. rokov vznikli skupiny Gioventù Bianconera, Area Bianconera a Indians. V tomto období boli založené aj dve extrémistické ultras skupiny: Viking a Armato Bianconero.
V roku 1987 bola rozpustená skupina Gruppo Storico Fighters. Jej bývalí členovia vytvorili novú skupinu, ktorej názov Arancia Meccanica bol inšpirovaný slávnym filmom Stanleyho Kubricka Mechanický pomaranč. Onedlho však zmenila názov na Drughi. V rokoch 1988 – 1996 mala viac ako 10 000 členov. V roku 1990 bola založená skupina Irrudicibili Vallette, ktorá sídlila v severnej časti štadióna. Neskôr však prebrala vedenie znovu skupina Viking.
V súčasnosti existuje viacero fanúšikovských skupín podporujúcich Juventus. Ich miestom pôsobenia na Juventus Stadium je južná tribúna.
Rivalita
Juventus má dvoch významných súperov. Prvým z nich je tradičný mestský rival FC Turín. Zápasy medzi týmito mužstvami sú známe ako Derby della Mole. Vzájomné súperenie sa datuje od roku 1906 keď bolo založený FC Turín. O jeho vznik sa zaslúžili bývalí hráči a zamestnanci Juventusu. Najväčším súperom pre bianconeri z hľadiska prestíže je Inter Miláno, slávny klub sídliaci v hlavnom meste susedného regiónu Lombardsko. Zápasy medzi Juventusom a Interom sú označované ako Derby d'Italia. Oba kluby patria nepretržite medzi taliansku špičku. Až do škandálu Calciopoli, keď bol Juventus preradený o súťaž nižšie, boli jedinými klubmi, ktoré nikdy neopustili Seriu A. Rivalita nabrala na intenzite na začiatku 90. rokov a najmä po návrate Juventusu do najvyššej súťaže v roku 2006.
Ďalšími významnými súpermi Juventusu sú AC Miláno, AS Rím, SSC Neapol a ACF Fiorentina.
Káder mužstva
12px|Kapitán klubu
Mládež
thumb|170px|Claudio Marchisio je odchovancom Juventusu Mládežnícky sektor Juventusu je považovaný za jeden z najlepších v Taliansku. Vychoval veľký počet úspešných futbalistov. Aj keď sa nedostanú všetci jeho absolventi do prvého tímu, mnohí sú úspešní v iných kluboch v Taliansku alebo v zahraničí. Pod vedením dlhoročného mládežníckeho trénera Vincenza Chiarenzu, zažilo mužstvo Primavera (hráči do 20 rokov) jedno zo svojich najúspešnejších období, keď vyhralo svoje súťaže vo všetkých vekových kategóriách v rokoch 2004 – 2006.
Mládežnícky systém turínskeho klubu prispel výchovou mladých hráčov k úspechom seniorských, ale aj juniorských reprezentačných tímov Talianska. Medzi absolventov tohto systému patria majster sveta z roku 1934 Giampiero Combi, olympijskí víťaz z roku 1936 a majster sveta z roku 1938 Pietro Rava, Giampiero Boniperti, Roberto Bettega, majster sveta z roku 1982 Paolo Rossi a taktiež súčasní reprezentanti Claudio Marchisio a Sebastian Giovinco.
Podobne ako holandský Ajax Amsterdom a mnoho klubov anglickej Premier League, Juventus prevádzkuje niekoľko satelitných klubov a futbalových škôl mimo krajiny (Spojené štáty, Kanada, Grécko, Saudská Arábia, Austrália a Švajčiarsko) a veľké množstvo futbalových táborov v Taliansku (pre chlapcov od 8 do 16 rokov). Medzi významné projekty patria Juventus University (futbalová univerzita riadená Turínskou univerzitou, prvá svojho druhu na svete) a Juventus National Academy (sieť škôl po celom Taliansku a na Malte pre deti od 6 do 12 rokov).
Významní hráči
thumb|170px|left|Giampiero Boniperti odohral za Juventus 443 ligových zápasov Za viac ako 110 rokov histórie klubu obliekalo dres Juventusu vyše 700 hráčov. Väčšinu tvorili Taliani, mnohí sa stali reprezentantmi svojich krajín. Nižšie sú spomenutí hráči, ktorí sú považovaní za najväčšie klubové legendy.
Prvou veľkou hviezdou bol na prelome dvadsiatych a tridsiatych rokov minulého storočia Carlo Bigatto. Giampiero Boniperti je považovaný za najreprezentatívnejšieho hráča v histórii klubu, Carlo Parola sa preslávil skvelým prevedením kopu, ktorý poznáme pod názvom nožničky, brankár Dino Zoff získal s Juventusom šesť ligových titulov a v roku 1977 Pohár UEFA, v jeho bráne stál v 330 po sebe idúcich ligových zápasoch, Gaetano Scirea, Sergio Brio, Antonio Cabrini a Stefano Tacconi sú štyria z piatich hráčov, ktorí získali všetky štyri európske pohárové súťaže, Roberto Baggio je držiteľom Zlatej lopty za rok 1993 a Alessandro Del Piero získal s Juventusom šesť titulov v Serii A, v roku 1996 vyhral Ligu majstrov, stal sa kapitánom a symbolom klubu.
Medzi najvýznamnejších zahraničných hráčov, ktorí pôsobili v Juventusu, patria Omar Sivori, považovaný za predchodcu Diega Maradonu a Walesan John Charles, známy pod prezývkou II Gigante Buono (Nežný obor). Obaja vytvorili spoločne s Bonipertim ofenzívne trio, ktoré doviedlo Juventusom k trom ligovým titulom. V sedemdesiatych rokoch žiaril nemecký útočník Helmut Haller, v osemdesiatych rokoch zase francúzsky le Roi (Kráľ) Michel Platini, ktorý mal veľký podiel na víťazstve v Pohári európskych majstrov v roku 1985, v rokoch deväťdesiatych ďalší francúzsky rodák Zinedine Zidane, ktorý získal s Juventusom dve víťazstvá v Serii A, český reprezentant Pavel Nedvěd, držiteľ Zlatej lopty za rok 2003 a francúzsky útočník David Trézéguet, najlepší zahraničný strelec v histórii klubu.
Päťdesiat najväčších klubových legiend má v priestoroch Juventus Stadium umiestnené, podľa vzoru hollywoodskeho chodníku slávy, zlaté hviezdy so svojim menom.
Prezidenti
Od založenie Juventusu stálo na čele klubu 23 prezidentov a dva riadiace výbory. Prvým prezidentom bol Eugenio Canfari, ktorý bol zároveň jedným zo zakladajúcich členov.
Najdlhšie obdobie na tomto poste strávil Giampiero Boniperti, ktorý zastával úlohu prezidenta devätnásť rokov v období rokov 1971 – 1990. Jeho nástupca Vittorio Caissotti di Chiusano bol prezident v rokoch 1990 – 2003, dovedna 13 rokov.
Najmladším prezidentom bol Umberto Agnelli, ktorý mal v roku 1955, keď nastupoval do funkcie, 21 rokov. Za zmienku stojí predsedníctvo Švajčiarov Alfreda Dicka a Giuseppe Hessa a Francúza Jeana-Clauda Blanca, ktorí sú jedinými zahraničnými prezidentmi klubu. Počas Dickovho vládnutia získal Juventus prvé scudetto.
Súčasným prezidentom je Andrea Agnelli, ktorý bol zvolený do funkcie 28. apríla 2010 akcionármi klubu.
Tréneri
Do dnešného dňa viedlo Juventus 43 trénerov, 10 z nich boli v tejto funkcii iba dočasne.
Do druhého desaťročia 20. storočia existoval v Taliansku podrobný systém vzdelávania v príprave na majstrovské zápasy. V praxi to znamenalo, že hráči boli zároveň študentmi aj zamestnancami klubu. Hráči Juventusu sa schádzali niekoľkokrát týždenne na štadióne Corso Re Umberto, kde trénovali vždy pod vedením tímového kapitána.
Prvým trénerom v histórii Juventusu bol Jenő Károly, ktorého si vybral do tejto pozície prezident klubu Edoardo Agnelli v roku 1923 s cieľom inovovať tím v oblasti taktiky a stratégie hry. Károly viedol mužstvo v 70 zápasoch, až do svojej smrti v roku 1926.
Giovanni Trapattoni viedol Juventus trinásť sezón, z toho v desať za sebou idúcich (1976 – 86, 1991 – 94). Desať sezón strávených na lavičke jedného tímu je talianskych klubovým rekordom. Trénerom tímu bol v celkovo 596 zápasoch a získal 14 rôznych trofejí, čo je rekord medzi talianskymi trénermi.
Na začiatku tridsiatych rokov trénoval Juventus Carlo Carcano, ktorý s ním vyhral štyri po sebe idúce ligové tituly (1931 – 1934).
Súčasný tréner Antonio Conte zastáva svoju funkciu od 31. mája 2011.
Úspechy
Juventus je najúspešnejším talianskym klubom 20. storočia a zároveň najúspešnejším klubom v celej histórii talianskeho futbalu. Domácu ligovú súťaž, ktorá patrí k najkvalitnejším v Európe dokázal vyhrať 32-krát, čo je suverénne najviac zo všetkých klubov. Ako jediný dokázal triumfovať v piatich po sebe idúcich ročníkoch (1930/31 – 1934/35). Taliansky pohár získal rekordných 9-krát.
Celkovo má na konte 58 rozličných trofejí, viac ako ktorýkoľvek iný tím v krajine. V európskych pohároch zaznamenal 11 triumfov. V súčasnosti mu patrí 4. miesto v Európe a 7. miesto na svete v počte získaných medzinárodných trofejí konaných pod hlavičkou UEFA a FIFA.
V minulosti bol klub vyznamenaný právom nosiť na dresoch dve zlaté hviezdy za 10, resp. 20 získaných ligových titulov: prvú v roku 1958 a druhú v roku 1982. Juventus bol prvým talianskym klubom, ktorý dokázal získať double (víťazstvo v Serii A a Coppa Italia). Podarilo sa mu to v sezónach 1959/60 a 1994/95.
Juventus je jediným tímom, ktorý zvíťazil vo všetkých oficiálnych medzinárodných súťažiach a zároveň prvým tímom, ktorý vyhral všetky tri hlavné pohárové súťaže UEFA. 12. júla 1988 vďaka tomu získal ocenenie The UEFA Plaque. Dva razy získal cenu pre Najlepší svetový tím roka (1993 a 1996).
Štatistiky a rekordy
Držiteľom rekordu v počte odohraných zápasov za Juventus je Alessandro Del Piero. Celkovo má na konte 705 zápasov. So 478 zápasmi je zároveň hráčom, ktorý odohral najviac zápasov v Serii A. Tento rekord Del Piero zlomil 6. marca 2008, keď prekonal Gaetana Scireu (552 zápasov v rokoch 1974 – 1988).
Rovnaký hráč je aj najlepším klubovým strelcom histórie. Vo všetkých súťažiach nastrieľal Del Piero dovedna 290 gólov – 188 v Serii A, 20 v Serii B, 28 v Coppa Italia, 53 v európskych pohároch a 1 v Interkontinentálnom pohári. Rekord, ktorý pred ním držal Giampiero Boniperti so 182 gólmi, prekonal v januári 2006. thumb|260px|[[Alessandro Del Piero je najlepším strelcom v klubovej histórii]] V sezóne 1933/34 zaznamenal Felice Placido Borel II 31 presných zásahov v 34 stretnutiach a stanovil klubové maximum v počte strelených gólov v jednej sezóne Serie A. Rekordérom v počte gólov v najvyššej súťaži je ale Maďar Ferenc Hirzer, ktorý strelil v sezóne 1925/26 35 gólov v 26 zápasoch (je zároveň spoludržiteľom talianskeho rekordu). Najvyšší počet gólov v jednom zápas je 6 a zaznamenal ich Omar Sivori v zápase proti Interu Miláno v sezóne 1960/61 (taktiež taliansky rekord).
Prvý súťažný zápas absolvoval Juventus v roku 1900 v rámci Talianskych futbalových majstrovstiev, predchodcu Serie A. S mestským rivalom AC Turín prehral 0:1. Historicky najvyššie víťazstvo sa zrodilo v sezóne 1926/27, keď bianconeri porazili v druhom kole Coppa Italia Cento 15:0. Najvýraznejší triumf v najvyššej súťaži sa zrodil v sezóne 1928/29. Juventus vtedy zvíťazil nad Fiorentinou, resp. Fiumanou 11:0. Najťažšie prehry prišli v sezónach 1911/12 a 1912/13 – s AC Miláno 0:8 a s FC Turín 1:8.
Prestup Zinedina Zidana z Juventusu do španielskeho Realu Madrid v roku 2001 sa uskutočnil za rekordných 46 000 000 libier. Toto maximum bolo prekonané až v roku 2009, keď rovnaký klub zaplatil Manchestru United za Cristiana Ronalda 80 miliónov libier.
Juventus odohral v Serii A 80 sezón (viac má na konte len Inter Miláno – 81). Ligový titul získal 28-krát, čo je rekord. V Coppa Italia zaznamenal rovnako rekordných 9 triumfov (rovnako ako AS Rím). V medzinárodných súťažiach vyhral 11 trofejí. Zároveň je jediným klubom, ktorý vyhral všetky medzinárodné klubové súťaže a jedným zo štyroch klubov, ktoré dosiahli víťazstvo v troch najvýznamnejších európskych pohárových súťažiach.
Talianske národné mužstvo
Najväčší počet talianskych reprezentantov vzišiel z Juventusu. Tento klub mal zastúpenie v každom reprezentačnom výbere od Majstrovstiev sveta 1934. Juventus mal zastúpenie v každom zo štyroch tímov, ktoré získali pre Taliansko titul majstra sveta. Tieto obdobia sa zhodovali predovšetkým s dvoma zlatými vekmi turínskeho klubu: Quinquennio d'Oro (Zlatá päťročnica) v rokoch 1931 – 1935 a Ciclo Leggendario (Legendárny cyklus) v rokoch 1972 – 1986.
Nižšie je zoznam hráčov, ktorí reprezentovali Taliansko počas víťazných turnajov na Majstrovstvách sveta: thumb|250px|[[Talianske národné futbalové mužstvo|Talianske mužstvo pred zápasom proti Argentíne na Majstrovstvách sveta 1982 v Španielsku]]
Dvaja hráči Juventusu získali ocenenie Zlatá kopačka pre najlepšieho strelca Majstrovstiev sveta: v roku 1982 Paolo Rossi a v roku 1990 Salvatore Schillaci. Majstri sveta z roku 1938, Alfredo Foni a Pietro Rava, získali na Olympijských hrách 1936 zlato vo futbalovom turnaji. Traja hráči starej dámy boli členmi víťazného mužstva na Majstrovstvách Európy 1968: Sandro Salvadore, Ernesto Càstano a Giancarlo Bercellino.
Klub z Turína mal podiel aj na úspechoch reprezentačných mužstiev z iných krajín. Zinedine Zidane a kapitán Didier Deschamps zvíťazili s Francúzskom na Majstrovstvách sveta 1998, vďaka čomu sa stal Juventus klubom, ktorého hráči získali najviac titulov svetového šampióna (24). Ďalší hráči vo francúzskom mužstve (Patrick Vieira, David Trézéguet a Lilian Thuram sa stali hráčmi Juventusu v ďalších rokoch). Luis Del Sol získal ako hráč Španielska titul na Majstrovstvách Európy 1964, zatiaľ čo Michel Platini a Zinedine Zidane zvíťazili na rovnakom turnaji v rokoch 1984, resp. 2000.
Ekonomické informácie
Od 27. júna 1967 je Juventus Football Club akciovou spoločnosťou (tal. società per azioni) a od 3. decembra 2001 súčasťou talianskej burzy (Borsa Italiana). V súčasnej dobe sú akcie rozdelené nasledovne: 60% patrí Exor S.p.A, ktorá je dcérskou spoločnosťou Giovanni Agnelli & C.S.a.p.a Group (vlastní ju rodina Agnelliovcov), 7,5% patrí spoločnosti Libyan Arab Foreign Investment Co a zvyšných 32,5% ostatných akcionárom.
Spolu s Laziom a AS Rím je Juventus len jedným z trojice talianskych futbalových klubov, ktoré vstúpili na burzu. Taktiež bol jediným klubom v Taliansku, ktorý sa stal členom STAR (Segment of Stocks conforming to High Requirements, tal. Segmento Titoli con Alti Requisiti). Ale vzhľadom na neuspokojivé finančné výsledky bol v roku 2011 nútený prejsť od STAR k MTA.
Vlastníkom tréningového centra bola akciová spoločnosť Campi di Vinovo S.p.A, ktorej 71,3% akcií patrilo klubu. V roku 2003 klub odkúpil pozemky od dcérskej spoločnosti, neskôr bola táto spoločnosť rozpustená. Od tej doby nemá Juventus žiadne dcérske spoločnosti.
1. júla 2008 zaviedol klub Systém riadenia a bezpečnosti pre športovcov a zamestnancov v súlade s požiadavkami Medzinárodnej organizácie pre normalizáciu – rad noriem ISO 9000.
Juventus je jedným zo zakladateľov Európskej asociácie klubov, ktorá vznikla po rozpade skupiny G-14. Tá bola zoskupením elitných európskych klubov a aj v tomto prípade bol Juventus zakladajúcim členom.
Podľa Deloitte Football Money League, výskumu publikovaného spoločnosťou Deloitte Touche Tohmatsu 9. februára 2012, je Juventus 13. najlepšie zarábajúcim futbalovým klubom sveta s odhadovaným príjmom 154 miliónov eur ročne. Juventus tiež obsadil 9. miesto v rebríčku Forbes, ktorý sa zameral na najcennejšie futbalové kluby na svete. Medzi talianskymi klubmi skončil druhý a dostal sa medzi 50 najhodnotnejších športových klubov v celosvetovom meradle.
Juventus Channel
Juventus Channel je platený televízny kanál venujúci sa výhradne klubu. Vznikol 1. novembra 2006 pri 109. výročí založenia Juventusu. Fanúšikom ponúka exkluzívne rozhovory s hráčmi, trénermi a funkcionármi klubu, zo záznamu vysiela všetky zápasy Juventusu zo Serie A, Coppa Italia a z európskych pohárov. Taktiež prináša zápasy z histórie a mnohé ďalšie programy.
Hurrà Juventus
Hurrà Juventus je športový časopis zaoberajúci sa výlučne témami, ktoré sa týkajú Juventusu. Po prvý raz vyšiel už v roku 1915 a jeho zakladateľom a prvým riaditeľom bol Corradino Corradini. Pôvodne vychádzal ako noviny distribuované pre hráčov, priaznivcov a fanúšikov klubu. Je najstarším periodikom svojho druhu v Taliansku. V októbri 1916 prestal vychádzať, ale jeho vydávanie bolo obnovené v rokoch 1919 – 1927. V súčasnej dobe je najpredávanejším futbalovým časopisom v krajine (60 000 výtlačkov mesačne). Súčasným vydavateľom je spoločnosť Cantelli Editore S.p.A.
Sociálna oblasť
Juventus je aktívny aj v sociálnej a humanitárnej oblasti. Medzi sociálne projekty realizované klubom patrí Fatti e Progetti per i Giovani, ktorého cieľom je zlepšenie kvality života a podpora prístupu k vzdelaniu pre mladých ľudí mimo Európskej únie. V spolupráci s ekonomickou fakultou Turínskej univerzity (Università di Torino) organizuje školenia pre študentov športového manažmentu.
V oblasti zdravotníctva spolupracuje s l'Azienda Ospedaliera Regina Margherita-Sant'Anna di Torino (fakultná nemocnica v Turíne) na projekte Neonatologia Ospedaliera dell'ospedale “Sant'Anna”, ktorého cieľom je reštrukturalizácia oddelenia neonatológie v nemocnici Svätej Anny. Taktiež podporuje nadáciu pre výskum rakoviny.
Ďalším verejným projektom Juventusu je „prijímacie stredisko“, pomenované po Edoardovi Agnellim a realizované v spolupráci s Asociáciou dobrovoľníckych skupín, ktoré poskytuje pohostinnosť matkám v ťažkých situáciách.
V roku 2000 sa pustil Juventus do realizácie projektu Sen pre Gasliniho (v tal. Un sogno per il Gaslini), ktorý mal slúžiť ako miesto štúdia a rekreácie pre deti. Ako názov projektu napovedá, šlo o sen janovského pediatra Gianniho Gasliniho. Centrum sa začalo budovať v priestoroch opátstva sv. Hieronyma. Aby sa mohlo začať s realizáciou projektu, bolo potrebné vyzbierať 4 500 000 eur. Dva milióny darovala rodina Gasliniovcov a zvyšnú sumu Juventus, prostredníctvom darov a charitatívnych podujatí, predaja kníh s fotografiami hráčov či hudobných CD (v roku 2003 prespievali hráči pieseň Lucia Battistiho Il mio canto libero).
Topoľčiansky hrad
Topoľčiansky hrad (-normovaný názov) alebo hrad Topoľčany je zrúcanina stredovekého hradu z 13. storočia.
Poloha
Hrad sa vypína na brale z dolomitového vápenca vo výške  Nachádza sa v Nitrianskom kraji, v juhovýchodnej časti Považského Inovca, priamo nad obcou Podhradie.
Dejiny
Najstaršia písomná zmienka pochádza z roku 1235, kde sa uvádza ako kráľovský majetok. Neskôr vystriedal množstvo majiteľov. Od 13. storočia bol strediskom hradného panstva s 26 obcami. Hovorí sa, že v rokoch 143134 ho dobyla a užívala posádka husitského vojska, lenže zistenia preukázali, že husiti na hrade nikdy neboli. Začiatkom 18. storočia ho za povstania Františka II. Rákociho veľmi poškodili cisárske vojská. V polovici 18. storočia ho ešte opravili, ale po presťahovaní správy panstva do Tovarník začal pustnúť. Koncom 19. storočia bola v romantickom slohu dostavaná hlavná veža a konzervovaná časť opevnenia. Posledným rodom, ktorý ho vlastnil, boli Stummerovci.
Opis
Hradu dominuje hranolová veža charakteristického tvaru obohnaná zvyškami hradného paláca a vonkajšieho opevnenia s bránou.
Prístup
Z obce Podhradie po vyznačenom chodníku.
Sister Sledge
Sister Sledge je americká vokálna skupina z mesta Philadelphia. Založená bola v roku 1971 sestrami Debbie, Joni, Kim a Kathy Sledge. Skupina symbolizovala silné rodinné hodnoty a v disko ére získala najväčšie úspechy. V roku 1979 vydala album We Are Family, ktorý obsadil 3. miesto v americkom rebríčku Billboard 200 a získal platinovú platňu. Z albumu bol vydaný singel „We Are Family“, ktorý obsadil 2. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100 a nominovaný bol na cenu Grammy. V roku 1979 ešte vydala skupina hity prvej dvadsiatky „He’s the Greatest Dancer“ a „Lost in Music“.
Medzi ich ďalšie hity patria skladby „My Guy“, „Mama Never Told Me“ (1973), „Thinking of You“ (1984) a „Frankie“ (1985).
Dňa 10. marca 2017 vo svojom dome v Phoenixe zomrela Joni Sledge vo veku 60 rokov. Debbie a Kim však oznámili, že budú aj naďalej pokračovať ako Sister Sledge.
Kathy Sledgeová
Kathy Sledge (* 6. január 1959, Philadelphia, Pensylvánia, USA) je americká speváčka, ktorá naspievala niekoľko hitov v hitparáde Hot Dance Music/Club Play, vrátane skladby "Take Me Back To Love Again", ktorá obsadila prvé miesto v roku 1992.
Je členkou skupiny Sister Sledge a má na konte množstvo popových, R&B a disko hitov so svojimi sestrami Debra, Joni a Kim.
Do rebríčka sa vrátila v roku 2001 ako hlavná vokalistka hudobného projektu Kinga Britta Sylk 130 v skladbe "Rising". Spievala aj v piesni "Freedom" od Roberta Milesa.
Disney’s Friends for Change Games
Disney's friends for change je televízna relácia na Disney Channel, Disney World, Disneyland v ktorej sa štyri tímy zložené z Disney hviezd snažia vyhrať 125 000 $ pre vopred zvolenú charitu a pomôcť tak chrániť našu planétu. Moderujú ju Tiffany Thorntonová a Jason Earles.
Tímy
ČervenýSvetový fond na ochranu prírody (víťazy)
ModrýThe Ocean Conservancy
ŽltýUNICEF
ZelenýFlora and Fauna International
Louis-Auguste-Victor de Ghaisnes de Bourmont
Louis-Auguste-Victor de Ghaisnes, gróf de Bourmont (* 2. september 1773 Freigné – † 27. október 1846 tamtiež) bol francúzsky štátnik, maršal a pair. V čase keď prepukla francúzska revolúcia bol dôstojníkom kráľovskej gardy.
V období od 8. augusta 1829 do 29. júla 1830 pôsobil ako minister vojny v Polignacovej vláde.
Poďme bratia do Betlehema
Poďme bratia do Betlehema je šiesty štúdiový a prvý z Vianočných albumov rockovo aranžovaných coververzií vianočných kolied od skupiny Tublatanka, ktorý vydalo v roku 1993 hudobné vydavateľstvo Tommü Records. Jedinou pôvodnou skladbou albumu je „Pieseň pre stratených synov“ od autorskej dvojice Martin Ďurinda / Martin Sarvaš. V roku 2007 vydalo album v reedičnej licencii Tommü Records české hudobné vydavateľstvo Monitor. Bol súčasťou dvojcdboxu, spolu s titulom Vianočný deń.
Zoznam skladieb
Koledy upravil Martin Ďurinda a Ďuro Černý (16)
Foix (obvod)
Foix je obvod v departemente Ariège a regióne Occitánia vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 135 obcí.
NGC 7540
NGC 7540 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 3. novembra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
Jazvec lesný
Jazvec lesný (iné názvy: jazvec obyčajný, jazvec hôrny , staršie alebo ľudovo jazvec   , staršie alebo ľudovo borsuk   ; lat. Meles meles) je cicavec z čeľade lasicovité. Jeho presná definícia je sporná - pozri kapitolu Vymedzenie druhu.
Vymedzenie druhu
V novšom ponímaní je Meles meles: V staršom ponímaní (teda v najširšom zmysle) Meles meles zahŕňa to, čo je vyššie uvedené pre Meles meles v širšom zmysle, plus všetky recentné jazvece z rodu Meles v ostatnej Ázii, vrátane Japonska (t.j. takto definovaný Meles meles zahŕňa aj to, čo sú u dnešných autorov samostatné druhy Meles canescens, Meles leucurus a Meles anakuma, a je teda jediným recentným druhom rodu Meles). V systémoch, v ktorých je jazvec lesný definovaný v širšom resp. najširšom zmysle, má jazvec lesný v užšom resp. širšom zmysle zmysle často postavenie poddruhu jazvec (lesný/obyčajný) európsky (lat. Meles meles meles), ale poddruh Meles meles meles sa dá chápať aj užšie - ako jeden z poddruhov druhu Meles meles v užšom zmysle (takto aj v zozname poddruhov uvedenom dole v tomto článku).
Tento článok je o jazvecovi lesnom v širšom zmysle (ktorý zahŕňa aj jazveca lesného v užšom zmysle), pričom ale všeobecná charakteristika platí aj pre jazveca lesného v najširšom zmysle.
Opis
Obýva najmä lesy, vyhovuje mu priemerne úrodné územie, ktoré nie je hornaté. Vyskytuje sa až do, ale najčastejšie do Vyhýba sa monokultúrnym oblastiam vytvoreným človekom a miestam s lesníckou činnosťou. Ak ho vyprovokujú, býva agresívny. To sa v minulosti v Európe využívalo na krvavý šport, kde na takto vyprovokované jazvece huckali psy. Vo všeobecnosti je to mierumilovné zviera, o svoju noru sa delí s ostatnými zvieratami, líškami, psíkmi medvedíkovitými a zajacmi.
Jazvece sú prenášače baktérie druhu Mycobacterium bovis, ktorý spôsobuje tuberkulózu dobytka. To vyvoláva u roľníkov obavy a vytvárajú sa špeciálne programy na očkovanie, najmä v Spojenom kráľovstve. Môžu prenášať aj besnotu.
Jazvečík
Na lovenie jazvecov sa vyšľachtilo osobitné plemeno psa – jazvečík.
Pôvod
Druh sa pravdepodobne vyvinul z čínskeho Meles thorali vo včasnom pleistocéne. Dnešný druh pochádza zo začiatku stredného pleistocénu s nálezmi skamenenín v Episcopia, Grombasek, Süssenborn, Hundsheim, Erpfingen, Koněprusy, Mosbach 2 a Stránská Skála. Porovnanie skamenenín s dnešným druhov dokazuje značnú adaptáciu na všežravosť, najmä zväčšenie povrchu stoličiek a zmena očných zubov. Jeho skameneniny sa nachádzajú aj v starších geologických vrstvách, čo spôsobil jeho zvyk vytvárať si nory.
Stavba tela
Na území Slovenska to je najväčšia lasicovitá šelma. Má valcovité telo, váži 8-10 kg (hmotnosť záleží na období, najťažší je na jeseň, až 20 kg), dlhý je 60-85 cm a s chvostom (12-20 cm) má meter. V porovnaní s ostatnými lasicovitými šelmami má jazvec úplne odlišný tvar tela. Má takmer bielu hlavu, len cez oči má široké čierne pásiky. Srsť je žltosivá až čierna. Labky má vybavené piatimi veľkými pazúrmi. Uši má malé. Samec je väčší ako samica.
Ich nohy sú krátke s piatimi prstami. Dostupujú na prsty. Pazúre sú dlhé, silné a na konci tupé, čo pomáha pri hrabaní. Pazúre sa nedajú zatiahnuť. Rypák je prispôsobený na hrabanie a skúmanie, je pružný a svalnatý. Majú malé oči. Fúzy sa nachádzajú na rypáku nad úrovňou očí. Jeho črevá sú trochu dlhšie ako pri líške hrdzavej. Tenké črevo má v priemere 5,36 a chýba mu slepé črevo. Samec aj samica má tri páry bradaviek, ktoré sú na samice viac vyvinuté. Nedokáže si ohnúť chrbát,ako napr. kuna, ani sa nedokáže vystrieť na zadných nohách ako mediar, ale pri dlhom cvale sa dokážu rýchlo pohybovať.
Jazvece majú rôzne hlasové prejavy, funia a krochkajú.
Rozšírenie na Slovensku
Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 370 (85,8 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 38, 8,8 %) v nadmorských výškach 101 (Leles) – (Slovenské rudohorie), zvláštnosť je chytenie dospelého samca pri meteorologickej stanici na Lommnickom štíte, pravdepodobne bol vyvezený s materiálom lanovkou z Tatranskej Lomnici alebo zo Skalnatého plesa.
Ekosozologický status od roku 2001 VU - zraniteľný. Z pohľadu výskytu v Karpatoch bol v rámci projektu Bioregio vypracovaný návrh ekosozologického statusu za celé pohorie ako aj za Slovensko LC - menej dotknutý.
Spôsob života
left|thumb|Jazvečia nora Je to spoločenský živočích, aktívny najmä v noci. Vyhrabáva si noru vo vyvýšenom teréne. Nora je vždy veľmi členitá s mnohými chodbami, vstupmi a komorou v strede, kde spí a môže byť až 5 m hlboká. Vo svahovitom teréne môže byť dĺžka nory až 100 m. Nory sú viacgeneračné a s viacerými rodinami. Cez jeseň si vytvára zásoby tuku na zimu. Cez zimu obmedzuje svoju aktivitu, veľa spí, ale do skutočného zimného spánku so zníženou telesnou teplotou neupadá. Je veľmi čistotný. Podzemné priestory si vystiela suchou trávou a listami. Trus ukladá mimo noru a vytvára si tak latrínu. Latrína je potom centrom spoločenstva a skupiny jazvecov. Svoje teritórium si značkujú pachom a nie sú tolerantné k ostatným jazvecom.
Ak nejaký jazvec zomrie v časti nory, ostatní túto časť niekedy zahrabú a uzavrú, neskôr vyhrabú novú. Niektoré jazvece naopak vynášajú mŕtvych von a tam ich zahrabávajú.
Početnosť
V zajatí sa môžu dožiť aj 15 rokov.
Ochrana
Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha III).
Hypergalaxia
Pri štúdiu priestorového rozloženia galaxií sa potvrdilo, že všetky obrie galaxie alebo kompaktné skupiny galaxií sú obklopené trpasličími galaxiami a naopak, v centrách veľkých skupín trpasličích galaxií sa vždy nájde jedna alebo viac obrích galaxií. Hypergalaxie sa pokladajú za primárne miesto vzniku galaxií, kde galaxie vznikli v skupine.
Príkladom hypergalaxie je Miestna skupina galaxií, ktorá je dvojitou hypergalaxiou (jednou hypergalaxiou je podskupina Andromédy, druhou podskupina Galaxie). Názov hypergalaxia navrhla v roku 1974 skupina pracovníkov Estónskej akadémie vied pod vedením J. Einasta a A. D. Černina. Jestvovanie hypergalaxie nie je dosiaľ všeobecne uznané.
Hürm
Hürm je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Melk.
Žije tu 1 722 obyvateľov (31. 12. 2009).
Sobranecké kúpele
náhľad|Varádyho vila v Sobraneckých kúpeľoch Sobranecké kúpele sú bývalé kúpele pri meste Sobrance.
Dejiny
Ako možno z rôznych historických prameňov vidieť, história Sobraneckých liečivých kúpeľov je pomerne bohatá. Najstarší doklad o Sobraneckých kúpeľoch pochádza z roku 1336. V kronike grófa Starayho sú spomínané ako „Slané liečivé studne“ a už vtedy ich mnísi „červených čiapok“ využívali na liečbu chudobných.
Ako vidno, aj tu boli mnísi prvými kúpeľnými lekármi. Ďalšia významná listina z roku 1680 spomína dav ľudí až z juhu Uhorska, ktorí trpia na reumatické choroby. Nemecký cestovateľ Kifalbech okolo r. 1800 po návšteve Sobraneckých kúpeľov pripomína, že vo výbave kúpeľov je už 42 hosťovských izieb, čo je na vtedajšie časy pomerne dosť. V r. 1813 zemplínsky hlavný župný lekár Dr. Martin Čermák zozbieral indikácie a odporúčal používať vodu hlavne proti kožným chorobám. V r. 1860 František Turner a v r. 1880 Dr. Kornel Chyzer analyzujú vodu a kúpele propagujú. Na začiatku tohto storočia boli zozbierané a knižne vydané prednášky o Sobraneckých kúpeľoch, ktoré odzneli na balneologických kongresoch v Budapešti a Viedni.
20. storočie
V Prvej svetovej vojne boli kúpele rozbité, zničené. Do toho času boli kúpele majetkom uhorských magnátov. Gróf Staray bol posledným z nich. Kúpele predal akciovej spoločnosti, ktorá sa vytvorila na znovuvybudovanie kúpeľov, čo sa jej aj do značnej miery podarilo. Dokonca v r. 1938 sa plánovala výstavba kúpeľov pre choroby kože. V Druhej svetovej vojne pri oslobodzovaní boli kúpele znovu zničené, ale už neobnovené. Ústredné riaditeľstvo Štátnych kúpeľov v Prahe (s celoštátnou pôsobnosťou) nevenovalo svojej agende dostatočnú pozornosť, čo sa prejavilo v nezáujme o kúpele na Slovensku a zvlášť tie, ktoré potrebovali nevyhnutnú opravu. „Búrlivé časy hneď po oslobodení sa postarali o to, aby každý nepohyblivý predmet nie len celý inventár, ale aj všetok na stavbu a kúrenie vhodný materiál vymenili svojich majiteľov. Bujná vegetácia východokarpatskej oblasti potom zakryla aj stopy základov.“ (Dr. Russay). Jediná budova, ktorá sa ako tak zachovala, bola vilka Varandy, ktorá po menšej oprave bola obývateľná. To všetko „zdedila“ Okresná poisťovňa v Humennom.
Balneologická anketa, ktorá sa konala na Štrbskom Plese v r. 1948 zaradila Sobranecké kúpele medzi kúpele miestneho významu a dala ich do správy ONV v Sobranciach, „hoci vzhľadom na veľký obsah síry, najmä elementárnej H2S, Sobranecké kúpele zaujímajú medzi sírnymi kúpeľmi v našej republike zvláštne postavenie. Mohli by sme pre ne vytvoriť špeciálne indikácie na liečenie kožných chorôb. Pri budovaní bude však treba vziať do úvahy potreby liečenia reumatizmu a ostatných indikovaných chorôb.“ (Hensel J.) V r. 1960 sa z iniciatívy MNV obnovila kúpeľná prevádzka pod správou Komunálnych služieb ako platené „očistné“ kúpele. V tom čase profesor Oto Hynie poznamenáva, že sobranecké minerálne vody si zaslúžia väčšiu pozornosť a v najbližšom čase predpokladá ich primerané využitie.
Rozhodnutím Povereníctva zdravotníctva zo dňa 4. mája 1960 č. 9727 podľa uznesenia vlády ČSR č.1030 zo dňa 19. novembra 1958 na základe §13 a 14 zákona č. 43/1955 Zb. o československých kúpeľoch a žriedlach a časti VI. vyhlášky Ministerstva zdravotníctva č. 151/1955 Ú.v.z. z 18. júla 1956 bolo určené dočasné ochranné pásmo pre minerálne pramene v Sobraneckých kúpeľoch. Sobrance sú uvedené v zozname kúpeľných miest.
V polovici 70. rokov bola komunálna budova zbúraná a na jej mieste bol postavený nový liečebný pavilón. Od 15. mája 1972 je tu zriadené lôžkové Fyziatricko-balneologické liečebné rehabilitačné oddelenie s 25 lôžkami v rámci OÚNZ Michalovce. V r. 1982 je doplnené lôžkovou časťou na 60 lôžok, keď ešte v r. 1975 malo 31 pacientov.
Súčasnosť
Do roku 2004 fungovali Sobranecké kúpele ako Dislokované (vysunuté) pracovisko odborné medicínske oddelenie NsP II Michalovce, s plnou lekárskou starostlivosťou vrátane nočných služieb.
V súčasnosti Sobranecké kúpele nie sú v prevádzke.
Bertreville
Bertreville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Administratívne členenie Kanady
thumb|Kanada je rozdelená na 10 provincií a 3 teritóriá Kanada je federálny štát. Skladá sa z 10 provincií a 3 teritórií. Provincie majú vysoký stupeň autonómie, teritóriá o niečo menší.
Provincie sú zodpovedné za väčšinu štátnych sociálnych programov v Kanade (zdravotná starostlivosť, vzdelávací systém a sociálne dávky), pričom spolu majú viacej finančných prostriedkov ako federálna vláda. Miera finančnej a samosprávnej autonómie je v provinciách veľmi veľká.
Federálna vláda môže iniciovať národné programy a politiku v jednotlivých provinciách (napr. Canada Health Act), no provincie sa samé môžu rozhodnúť, či sa budú na tejto politike podieľať (aj keď sa tak často nestáva).
O viacmenej vyrovnanú úroveň služieb v jednotlivých provinciách sa starajú tzv. vyrovnávacie platby riadené federálnou vládou, v rámci ktorých sa presúvajú finančné prostriedky z bohatších provincií do rozpočtov provincií chudobnejších.
Opatová (Trenčín)
Opatová (niekedy neoficiálne Opatová nad Váhom ) je časť mesta Trenčín. Je súčasťou mestskej časti Sever.
Základné údaje
Opatová bola samostatnou obcou do 31. decembra 1984. Od 1. januára 1985 je administratívne pričlenená k mestu Trenčín ako jeho časť. Nachádza sa približne 5 kilometrov severne od centra mesta Trenčín. Opatová sa rozkladá na území 1422,20 ha. Nadmorská výška: min.
V súčasnosti má Opatová približne 1 615 obyvateľov, z čoho 271 detí do 14 rokov, 1023 ľudí vo veku 15-60 rokov a 321 ľudí starších ako 60 rokov.
Dejiny
Prvá písomná zmienka je z roku 1238 (v podobe „Getze“), kedy uhorský kráľ Belo IV. pridelil polovicu obce do užívania benediktínskemu opátstvu na Skalke. Obec patrila pod opátstvo na Skalke až do roku 1773. V roku 1789 bola v Opatovej zriadená samostatná farnosť. Pokojnejšie 19. storočie vystriedalo búrlivé dvadsiate s dvoma svetovými vojnami a rýchlym rozvojom. Na frontoch prvej svetovej vojny bojovalo veľa mužov z Opatovej. Na pamiatku mužov, ktorí zomreli počas tejto vojny, vybudovali Opatovania pamätník pri fare. Je na ňom vyrytých 25 mien padlých obyvateľov obce.
Rodáci
Z Opatovej pochádza Ing. Peter Baco, bývalý poslanec europarlamentu a bývalý minister pôdohospodárstva za HZDS a aj Mons. Marián Gavenda, katolícky kňaz a bývalý šéfredaktor Katolíckych novín a bývalý hovorca Konferencie biskupov Slovenska.
Foix
Foix môže byť:
Languedoc-Roussillon
Languedoc-Roussillon bol francúzsky administratívny región. Od 1. januára 2016 bol spolu s regiónom Midi-Pyrénées zlúčený do jednotného regiónu Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées.
Kressida (mesiac)
Kressida alebo Cressida je v poradí štvrtý prirodzený satelit planéty Urán. Satelit objavili 9. januára 1986 prostredníctvom americkej sondy Voyager 2. Dočasné označenie bolo S/1986 U 3.
Rozmery mesiaca sú 92 × 74 × a jeho hmotnosť je 3,4 × 1017 kg. Jeden obeh okolo planéty mu zaberie 0,46357 dňa.
NGC 7541
NGC 7541 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. augusta 1785.
Zoznam vodných plôch v Bratislave a okolí
Toto je zoznam vodných plôch v Bratislave a okolí.
V Bratislave a okolí sa nachádza asi 30 vodných plôch. Vodnými plochami sú jazerá = rybníky, ramená a kúpaliská.
Saint-Étienne (obvod)
Saint-Étienne je obvod v departemente Rhône a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 19 kantónov a 74 obcí.
Pamiers (obvod)
Pamiers je obvod v departemente Ariège a regióne Occitánia vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 115 obcí.
Koncentračný tábor Auschwitz
náhľad|Vchod do [[Koncentračný tábor Auschwitz-Birkenau|vyhladzovacieho táboru Auschwitz II Birkenau]]