Slovenská_literatúra
Prvá vlna moderny (19051918)
Janko Alexy (1894 – 1970), okrem svojej hlavnej činnosti výtvarného umelca písal aj prózu s črtami podobnými Gašparovej tvorbe. Preferoval fikciu pred realitou, nostalgia, sentimentalita, intimita, naivita, clivota boli jeho témami, s ktorými sa stotožňoval v pozícii rozprávača. Typický je preňho baladicko-elegický tón, z ktorého sa vymaňuje opäť príbehmi z umeleckej bohémy, kde ženskými postavami sú ikony lásky ako ciele lyrického blúznenia nesúceho znaky fetišistického posadnutia. Jeho tvorba má však aj inú stránku, tam, kde využíva inšpiráciu svojím detstvom a mladosťou používa láskavý humor, naivitu a ako rozprávač podáva príbeh z pohľadu rojčiaceho chlapca. Alexy sa zaoberal osudmi malých detí, často smutnými, bol ich obrancom a tým aj kritikom sociálnych krívd páchaných na deťoch. Písal krátke prózy - Jarmilka(1924)knižka krátkych próz; úvod jej napísal Štefan Krčméry, Grétka (1925)zbierka krátkych próz, Veľká noc (1930) zbierka krátkych próz, Ondrejko (1956). Vydal viacero románov, debut s názvom Hurá !(1935, dvojdielny), Už je chlap na nohách (1936), Zlaté dno (1940), Dom horí (1942) román o osudoch jeho rodiny, Profesor Klopačka (1949). Je autorom beletrizovaných životných príbehov slovenských výtvarníkov Osudy slovenských výtvarníkov (1948). náhľad|vpravo|alt=Autorka humoristickej prózy|Zuzka Zguriška Zuzka Zguriška (19001984) vlastným menom Ľudmila Šimonovičová, vydatá Dvořáková,(19001984) bola slovenská spisovateľka, prekladateľka a dramatička, ktorá sa spočiatku ťažko prebíjala rakúsko-uhorským vzdelávacím systémom. V roku 1924 po maturite, učiteľskej praxi a vydaji sa presťahovala s manželom do Bratislavy, kde tvorila a počas Slovenskej republiky vyštudovala na Slovenskej univerzite dejiny umenia a filozofiu. Školu ukončila s doktorátom z filozofie a po vojne odišla aj s manželom do Prahy. Debutovala už v roku 1922 prozaickou črtou Pri muzike. Pokračovala v písaní humorne ladenej krátkej prózy, ktorú umiestňovala v Živene, Robotníckych novinách, Slovenských pohľadoch a Eláne, (zbierka próz Obrázky z kopaníc (1929), knihy poviedok Dvanásť do tucta (1932) a Ženích s mašinou (1935). Svojím pohľadom na život a tvorivým spracovávaním humorných príbehov z prostredia myjavských kopaníc je ju možné považovať za autorku humoristickej prózy. Vytvorila zbierky rozhlasových humoresiek Svadba (1943), Hostina (1947) Podobizne (1957 a Manželstvo na úver (1967). Jej najúspešnejším dielom je román Bičianka z doliny (1938 o príbehu ženy z myjavských kopaníc, bohatej gazdinej, ktorá musela prejsť svojím zložitým obdobím počas vojny, aby sa zmenila na lepšiu a život chápajúcu bytosť. Po úspechu Bičianky začala písať románovú trilógiu, tiež z prostredia jej rodného kraja Myjava Metropola pod slamou (1949), v ktorom sa zamerala na obyvateľov malého mesta v období niekoľko rokov pred prevratom 1918. Druhý diel trilógie Mestečko na predaj (1954) rozpráva o medzivojnovej realite rokov 19181929 a tretí diel Zbojnícke chodníčky predstavujú krátku históriu Slovenskej republiky v rozmere malého mestečka 19391945 napísanú v štýle socialistického realizmul . Zguriška napísala aj historické romány pre mládež Husitská nevesta (1962) a Kráľova zajatkyňa (1982), divadelnú hru Mor na farme (1967), ojedinelý cestopis Španielske pohľadnice (1931), preložila Osudy dobrého vojáka Švejka a tvorivé obdobie zavŕšila autobiografickým beletrizovaným dielom Strminou liet (1972).