cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zürišské jazero
Niečo povyše Pfaffikonu sa nachádzajú dva ostrovčeky, obývaný Ufenau a neobývaný zákonom chránený Lutzelau. Pri Rapperswile je jazero zúžené, pretože tu doň zasahuje polostrov Hurden. Takmer odrezaná vrchná časť jazera za Rapperswilom sa nazýva Obersee, ktoré sme už spomenuli vyššie. Pri Tuggene na Lidtskej rovine sa nachádzal ešte do čias stredoveku dnes už vyschnutý a zastavaný kus jazera, Tuggenersee. Zürišské jazero vzniklo po prvej dobe ľadovej, keď rieka Lindt bola počas nánosu ľadovcov zahataná.
Oddávna viedol z Rapperswilu na druhú stranu do Pfaffikonu SZ mostík. Je súčasťou švajčiarskej púte Jakobsweg. V 2001 bol nanovo postavený a odvtedy je veľmi obľúbenou cestou pre pútnikov.
V januári 1854 boli pri Obermailen nájdené prvé pozostatky pilotových stavieb (stavieb na kolíkoch nad hladinou jazera). V tých časoch bola hladina ešte veľmi nízko, čo umožnilo práce na dne jazera, dnes už oveľa viac zaplaveného. Aj na iných miestach našli podvodní archeológovia zaujímavé objekty, napr. ďalšie pilotové stavby tvoriace až dediny, na konci jazera pri Zürichu románsku kaplnku ako aj pozostatky historického mostíka pri Seedamm a drobné mince, ktoré putovníci po mostíku stratili.
Počas tuhej zimy 1962/1963 jazero naposledy zamrzlo. Od tých čias je však táto oblasť taká teplá, že tu jej obyvatelia pestujú figovníky a palmy.
Zoznam 10 najlepších slovenských šachistov (január 2009)
Zoznam 10 najlepších slovenských šachistov (január 2009)
Sloveni
Sloveni (iné názvy: pre obdobie do 10. storočia asi nesprávne ale často Slovieni, zriedkavo (najmä pre obdobie do 10. storočia) Sloväni, najmä pre obdobie do 10. storočia Slověni, od konca stredoveku aj Slovani(a) ; najstarší pôvodný tvar je Slověne - podrobnosti pozri nižšie) je:
Z dnes žijúcich slovanských skupín je teda slovo Slov(i)eni pôvodné meno Slovákov a Slovincov. V slovenčine jeho podoba ostáva dodnes zachovaná v tvaroch Slovenka - slovenský - Slovensko - slovenčina, jedine v tvare mužského príslušníka národa bol tvar - možno pod vplyvom češtiny a poľštiny - najneskôr v 15. storočí zamenený z tvaru Slov(i)en(in) na tvar Slovák. V zahraničí si túto skutočnosť (že v slovenčine je síce Slovák, ale aj Slovenka, slovenský atď.) veľmi často neuvedomujú a preto si zamieňajú Slovenov s dnešnými Slovincami (pretože tí majú -e- v názve takmer vo všetkých jazykoch aj dnes).
Saint-Aubin-d’Arquenay
Saint-Aubin-d’Arquenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 799 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Laz
Laz môže byť:
Spotrebič
Spotrebič je prístroj alebo zariadenie ktoré mení (spotrebúva) energiu na iný druh energie. Obvykle sa takto označujú zariadenia napájané elektrickým prúdom (elektrický spotrebič), alebo plynom (plynový spotrebič). Výraz spotrebič sa väčšinou používa na označenie zariadení využívaných v domácnosti.
Liptov (región)
náhľad|Erb Liptova thumb|Poloha Liptova 230 px|right Liptov (Liptovský región cestovného ruchu) je jeden zo slovenských regiónov a regiónov cestovného ruchu. Jeho územie je zhruba totožné s územím bývalej Liptovskej župy. Zodpovedá okresom Ružomberok a Liptovský Mikuláš, malou časťou zasahuje aj do okresu Poprad.
Na začiatku 20. storočia bol tento región kultúrnym, spoločenským a politickým centrom Slovenska s významnou úlohou mesta Ružomberok. Dokonca v tomto storočí bolo mesto Ružomberok aj priemyselným centrom vtedajšieho horného Uhorska (v súčasnosti územie je zhruba totožné z územím Slovenskej Republiky), neskôr aj na Slovensku v Československu.
Územie susedí na východe s regiónom Spiš (Tatry), na juhu s Horehroním, na západe s Turcom, na severe s Oravou a na severovýchode okrajovo s Poľskom.
Delenie
Územie regiónu sa vnútorne rozdeľuje na tri časti:
Ekonomika
Liptov je dnes priemyselným územím, prirodzenými centrami pre prácu sa stali najmä Ružomberok a Liptovský Mikuláš, ale aj Liptovský Hrádok. Mnoho ľudí je však zamestnaných aj v turistickom ruchu. Významnými zamestnávateľmi sú Mondi-SCP v Ružomberku, Swedwood Závažná Poruba, St. Nicolaus, LINAPO, Liptovská mliekáreň v Liptovskom Mikuláši, Alcatel, TESLA, Eltek Liptovský Hrádok. Z Liptovského Mikuláša vysiela regionálne Rádio Liptov.
Cestovanie
V súčasnosti je Liptov jedným z najzaujímavejších a najnavštevovanejších slovenských regiónov. Okrem Západných a Nízkych Tatier je turisticky príťažlivým centrom vodná priehrada Liptovská Mara s centrom v Liptovskom Trnovci, akvapark v Liptovskom Mikuláši, lyžiarske centrá v Nízkych Tatrách a Veľkej Fatre či jaskyne v Nízkych Tatrách.
Verbum
Verbum môže byť:
Spev
Spev môže byť:
Brabant-en-Argonne
Brabant-en-Argonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Libichavský potok
Libichavský potok je potok v severnej časti Podunajskej nížiny, tečie v juhozápadnej časti okresu Bánovce nad Bebravou. Je to ľavostranný prítok Liviny, meria 5,8 km a je tokom VI. rádu.
Prameň
Pramení v Nitrianskej pahorkatine severovýchodne od stredu obce Malé Hoste v lokalite Pavlovská, v nadmorskej výške približne 275 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie sprvu severojužným smerom, v lokalite Slivka, severovýchodne od obce Pochabany, sa stáča a tečie juhovýchodným smerom. Pri obci Veľké Hoste tečie opätovne severojužným smerom, v lokalite Dlhé hony sa potom stáča juhovýchodným smerom. Ďalej preteká intravilánom obce Libichava a následne okrajom intravilánu obce Šišov, kde zľava priberá občasný prítok z lokality Višňov. Do Liviny ústi na okraji obce Šišov v nadmorskej výške cca 207 m n. m. Na hornom toku často vysychá.
Deň víťazstva nad fašizmom
náhľad|Oslava 70. výročia víťazstva nad fašizmom na [[Avenue des Champs-Élysées|Champs-Élysées v Paríži]] Deň víťazstva nad fašizmom je sviatok oslavovaný na pamiatku bezpodmienečnej kapitulácie nacistického Nemecka, ktorá nadobudla účinnosť 8. mája 1945, čím sa skončila druhá svetová vojna v Európe. Vojna v Pacifiku pokračovala do 2. septembra 1945.
Podľa kapitulačného aktu uzavretého 7. mája v Reims malo Nemecko zastaviť všetky bojové operácie 8. mája 1945 o 23:01 stredoeurópskeho času, čo v časovom pásme východoeurópskeho času vzhľadom na hodinový rozdiel nastalo až 9. mája. Navyše, vzhľadom na skutočnosť, že pri podpise aktu v Reims neboli prítomní zástupcovia Sovietskeho zväzu, na žiadosť sovietskej strany bol kapitulačný akt podpísaný aj na predmestí Berlína v noci z 8. na 9. mája. Preto bol v Sovietskom zväze, ako aj v štátoch, ktoré pripadli do jeho sféry vplyvu (východný blok), za deň víťazstva stanovený 9. máj.
Stalagmit
thumb|Stalagmity v jaskyni
Stalagmit je stojaci kvapeľ, stojak, rastúci z jaskynného dna. Bývajú širšie a kratšie ako stalaktity. Najvyšší stalagmit na Slovensku sa nachádza v Krásnohorskej jaskyni (Krásnohorská Dlhá Lúka), je to 34 metrov vysoký Kvapeľ rožňavských jaskyniarov.
Saint-Fons
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mysletice
Mysletice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 120 obyvateľov, z toho 64 mužov a 56 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 37,3 roka, ženy 41,9 roka).
Zdroj neprerušovaného napájania
thumb|Zdroj neprerušovaného napájania
Princíp
UPS je obvykle zapojený medzi primárny zdroj napätia (elektrického prúdu) a zálohovaný vstup napájania chráneného zariadenia. Medzi najčastejšie chránené systémy patria obyčajne telekomunikačné zariadenia, počítačové systémy, systémy zabezpečujúce chod letísk, nemocničné prístroje a ďalšie.
UPS funguje na princípe akumulátora. Pokiaľ nie je dodávka elektrického prúdu z primárneho zdroje prerušená, je UPS udržiavaný v nabitom stave. Zároveň slúži ako ochrana proti podpätiu alebo prepätiu v sieti. V okamihu prerušenia dodávky elektriny zabezpečuje napájanie zariadenia až do svojho vybitia alebo obnovenia dodávky. Obdobie, počas ktorého UPS udrží zariadenie v behu, je dané kapacitou akumulátorov a ďalšími parametrami, pohybuje sa od niekoľko minút po niekoľko hodín.
S istým zjednodušením je možné povedať, že na trhu sú dostupné 3 hlavné modely fungovania UPS, ktoré si jednotliví výrobcovia prispôsobujú a produkujú výrobky s podobným vyhotovením a dizajnom.
Hlavné delenie UPS podľa prístupu
Každý z uvedených prístupov má svoje charakteristické črty, výhody aj nevýhody. Základné princípy ich fungovania sú uvedené v bodoch nižšie.
Vyhotovenie "Off-Line UPS"
Napätie zo siete je privádzané cez filter (rušenia) na prepínač ako primárny zdroj napätia. Ak nastane výpadok napätia, prepínač presmeruje odber energie zo vstupnej siete na okruh batérie. Štandardne je okruh batérie oddelený od primárneho zdroja napätia a spína sa iba v prípade jeho výpadku. Z tohto dôvodu sa toto technické vyhotovenie nazýva "Off-Line". Off-Line UPS sú zväčša používané na zálohovanie osobných počítačov, terminálov a menej náročných periférií. Najväčšími benefitmi Off-Line UPS sú nízka cena, vysoká účinnosť a malé rozmery.
Vyhotovenie "Line-Interactive UPS"
Pri tomto vyhotovení je invertor (menič) batérie trvale spojený so zálohovaným výstupom UPS. V prípade prerušenia napájania, prepínač okamžite presmeruje odber energie z primárneho okruhu na batériu. Keďže je okruh batérie trvalo spojený s výstupom UPS, pri tomto vyhotovení dochádza k výraznému zníženiu prepínacieho času oproti vyhotovenie Off-Line. Line-Interactive UPS sa vyrábajú vo výkonoch v rozsahu cca 500 - 1400 VA a používajú sa predovšetkým na zálohovanie menších serverov a sieťových zariadení. Ich výhodou je vysoká efektivita a spoľahlivosť, malé rozmery a nízka cena.
Vyhotovenie "On-Line UPS"
Zálohovací akumulátor je trvale pripojený cez prevodník k zálohovanému výstupu UPS. Napájacie napätie prechádza prevodníkom, kde sa mení zo striedavého na jednosmerné. Jednosmerné napätie potom prechádza batériou, ktorú v prípade potreby dobíja. Nakoniec sa prevodníkom mení späť na striedavé a je privedené na výstup UPS. V prípade výpadku napájania sa odber energie nesmeruje, len sa preruší dobíjanie akumulátora. Nábehový čas akumulátorového okruhu je pri tomto vyhotovení nulový. Po obnovení napájania sa akumulátor znovu dobíja. On-Line UPS sa dodávajú vo výkonovom rozsahu už od 1 KVA, ale väčšinou sú stavané na výkony na úrovni 10 KVA a vyššie. Ich použitie je veľmi široké, od zálohovania sieťových komponentov, telekomunikačných zariadení, serverov, dátových centier až po priemyselné a životne dôležité aplikácie.
Iné projekty
.
Stalagnát
thumb|Stalagnáty v jaskyni [[Biserujka, Dobrinj, Ostrov Krk, Chorvátsko.]] Stalagnát je stĺpový kvapeľ spájajúci strop a dno jaskyne. Vzniká spojením stalaktitu a stalagmitu.
1821
Narodenia
náhled|upright|[[Charles Baudelaire (* 9. apríl)]] náhled|upright|[[Gustave Flaubert (* 12 december)]]
Bethel
Bethel môže byť:
Gaius Cassius Longinus
thumb|300px|right| [[Denár (minca)|Denár (42 pred Kr.) vydaný Cassiom Longinom a Publiom Corneliom Lentulom zobrazujúci korunovanú hlavu Libertas a na reverze obetný džbán a lituus. Z vojenskej mincovne v Smyrne.]] Gaius Cassius Longinus (* pred 85 pred Kr. – † 3. október 42 pred Kr.) bol rímsky senátor, hlavný podnecovateľ sprisahania s cieľom zabiť Gaia Iulia Caesara a švagor Marka Iunia Bruta. Bol považovaný predovšetkým za bojovníka - v kontraste s Brutom, ktorý je historikmi vnímaný ako štátnik. Od svojich vojakov vyžadoval prísnu disciplínu, ktorú si bol schopný vynútiť.
Detstvo a mladosť
O Longinovom detstve a mladosti sa vie veľmi málo; známy je len príbeh o hádke so synom diktátora Sullu, ktorý ukazuje jeho nechuť k despotom. Študoval filozofiu na ostrove Rodos pod vedením Archelaa a naučil sa plynule po grécky. Oženil sa s Iuniou Tertiou (Tertullou), dcérou Servilie Caepionis a nevlastnou sestrou jeho neskoršieho sprisahanca Bruta. Mali jedného syna, ktorý sa narodil okolo roku 60 pred Kr.
V roku 53 pred Kr. sa zúčastnil ako kvestor vojenskej výpravy proti Partskej ríši. Výprava, pravdepodobne aj v dôsledku ignorovania jeho taktických rád, skončila v bitke pri Carrhae porážkou Marka Licinia Crassa. Cassiovi sa podarilo zorganizovať zvyšky porazenej armády a nasledujúce 2 roky vo funkcii prokvestora provincie Sýria túto udržať v rímskych rukách. Nakoniec sa mu vojenskou ľsťou podarilo partské vojsko zničiť (vrátane smrti jeho veliteľa).
Občianska vojna
Cassius sa vrátil do Ríma v roku 50 pred Kr., v čase tesne pred vypuknutím občianskej vojny medzi Caesarom a Pompeiom. V roku 49 pred Kr. bol zvolený za tribúna ľudu a našiel svoje miesto medzi optimátmi, hoci jeho brat Lucius Cassius podporoval Caesara. Cassius opustil Itáliu krátko potom, ako Caesar prekročil Rubikon. Stretol sa s Pompeiom v Grécku a bol dosadený ako veliteľ časti jeho loďstva.
V roku 48 pred Kr. zamieril so svojimi loďami na Sicíliu kde podpálil veľkú časť Caesarovej flotily. Následne pokračoval v napádaní lodí pozdĺž pobrežia Itálie. Novinky o porážke Pompeia v bitke pri Farsale prinútili Cassia zamieriť do Hellespontu, kde dúfal v spojenectvo s kráľom Pontu, Farnakom II. Na ceste bol dostihnutý Caesarom a prinútený bezpodmienečne sa vzdať.
Caesar z neho urobil legáta a použil ho vo vojne proti tomu istému Farnakovi, s ktorým Cassius dúfal po Pompeiovej porážke uzavrieť spojenectvo. Cassius však odmietol pridať sa do boja proti Catovi a Scipiovi v Afrike, namiesto toho sa stiahol do Ríma.
Sprisahanie
Hoci Cassius bol "dušou" sprisahania proti Caesarovi, jeho vodcom sa stal Brutus. Na marcové Idy (15. marca) roku 44 pred Kr. Cassius a sprisahanci, ktorí sa sami označovali ako Liberatores (Osloboditelia), Caesara nakoniec zavraždili. Hoci ich vec uspela, oslavy nemali dlhé trvanie; moci sa chopil Marcus Antonius a obrátil ľud Ríma proti nim. V listoch napísaných počas roka 44 pred Kr. sa Cicero často sťažoval, že Rím je podriadený tyranii, pretože "Liberatores" nezavraždili aj Antonia. Podľa niektorých zdrojov chcel Cassius Antonia zabiť v tom istom čase ako Caesara, ale Brutus ho od tohto činu odhovoril.
Po Caesarovej smrti
Cassiova reputácia na Východe mu umožnila ľahko zhromaždiť armádu od miestnych guvernérov a v roku 43 pred Kr. bol pripravený s 12 légiami zaútočiť na Publia Cornelia Dolabellu. V tomto okamihu sa Senát rozišiel s Antoniom a vložil svoju dôveru do rúk Cassia, pričom ho potvrdil ako guvernéra provincie. Dolabella zaútočil, no bol zradený svojimi spojencami a prinútený spáchať samovraždu. Cassius bol následne pripravený tiahnuť na Egypt, ale po vytvorení Druhého triumvirátu si Brutus vyžiadal jeho služby. Cassius sa s ním rýchlo s väčšinou svojej armády spojil v Smyrne a nechal svojho synovca vládnuť Sýrii.
Konšpirátori sa rozhodli zaútočiť na spojencov triumvirátu v rímskej provincii Ázia. Cassius napadol a vyplienil Rhodos, Brutus Lýkiu. Nasledujúci rok sa preskupili v Sardise, kde ich armády vyhlásili za imperátorov. Prekročili Hellespont, prešli Tráciou a utáborili sa blízko Filippi v Macedónii. Gaius Julius Caesar Octavianus (neskôr známy ako Augustus) a Marcus Antonius dorazili krátko nato. Cassius ich plánoval vyhladovať, pričom chcel využiť svoje výhodné postavenie. Namiesto toho boli obaja spojenci prinútení zviesť dve bitky, známe ako bitka pri Filippách. Brutus bol proti Oktaviánovi úspešný a obsadil jeho tábor. Cassius bol však porazený Antóniom. Nevediac o Brutovom víťazstve, považoval všetko za stratené a prikázal svojmu sluhovi Pindariovi, aby ho zabil. Bol oplakaný Brutom ako "posledný z Rimanov" a pochovaný na Thasose.
Onkogén
Onkogén je gén, ktorý sa podieľa na regulácii procesov aktivujúcich alebo urýchľujúcich bunkový cyklus (delenie buniek). Abnormálna aktivácia týchto génov (ktoré sa v normálnom funkčnom režime označujú aj ako protoonkogény) – napr. mutáciou – spôsobí nepretržité a nekontrolované delenie bunky (onkogény v užšom zmysle slova).
Under My Skin
Under My Skin je druhý štúdiový album kanadskej speváčky Avril Lavigne, ktorý bol vydaný 24. mája 2004. Album nadviazal na úspech predošlého albumu Let Go, aj keď predajnosť bola značne nižšia, napriek tomu 8 miliónov kópií mu vynieslo status tretieho najpredávanejšieho albumu roku 2004.
Margaréta Tudorová
Margaréta Tudorová (* 29. november 1489, Londýn, Anglicko – † 18. október 1541, Methven) bola anglická princezná a škótska kráľovná ako manželka škótskeho kráľa Jakuba IV..
Pôvod
Margaréta bola staršia z dvoch dcér anglického kráľa Henricha VII. a Alžbety z Yorku, ktoré prežili, a staršia sestra Henricha VIII..
Sobášna politika
Dcéry bývajú menej vítané v kráľovských rodinách ako synovia, no napriek tomu sa z nich stal výhodný obchodný artikel, pretože ich vhodným sobášom sa dali dosiahnuť mnohé úspešné spojenia. Ešte skôr, než Margaréta oslávila svoje šieste narodeniny, sa jej otec rozhodol, že ju vydá za škótskeho kráľa Jakuba IV. V septembri 1497 uzatvoril Jakub IV. dlhodobé prímerie s Henrichom, a Jakubov sobáš s Margarétou bol ohlásený ako veľmi pravdepodobný. 24. januára 1502 Škótsko a Anglicko uzavreli dohodu o trvalom mieri, a v ten istý deň bola tiež podpísaná manželská zmluva, ktorá predstavovala najlepšiu záruku toho trvalého mieru. Sobáš sa konal v zastúpení oboch strán a Margaréta bola odteraz považovaná za škótsku kráľovnú.
Škótska kráľovná
V roku 1503 Margaréta prišla konečne do Škótska, kde utrpela traumu už čoskoro po svojom príchode, keď požiar v stajni usmrtil niekoľko z jej najobľúbenejších koní a jej novomanžel ju prišiel utešiť. Oficiálna svadba sa konala 8. augusta 1503 v Holyroodskom opátstve v Edinburghu. Hovorilo sa, že hoci manželstvo medzi Jakubom a Margarétou pôvodne nevzniklo z lásky, časom prerástlo do silného puta. Ich prvé a jediné dieťa, ktoré sa dožilo dospelosti, bol princ Jakub, ktorý sa narodil 10. apríla 1512. Margaréta bola znovu tehotná i v čase, keď zomrel jej manžel, no jej druhý syn, Alexander, vojvoda z Ross, ktorý sa narodil v apríli 1514, zomrel ešte pred svojimi druhými narodeninami.
Regentka
Dohoda z roku 1502 však nebola večná, ale sotva prežila smrť Henricha VII. v roku 1509. Jeho následník, mladý a agresívny Henrich VIII., mal málo času na otcovu opatrnú diplomaciu, pretože už čoskoro musel čeliť vojne s Francúzskom, odvekým spojencom Škótska. V roku 1513 Jakub napadol Anglicko, aby dodržal sľub, ktorý dal „Starej koalícii“, no našiel len smrť a nešťastie v bitke pri Floddene. Margaréta bola proti tejto vojne. V kráľovskej poslednej vôli bola menovaná ako regentka dediča trónu dovtedy, kým bude vdovou.
Po smrti Jakuba IV. parlament potvrdil Margarétu v úrade regentky. Žena bola veľmi zriedkavo vítaná v tejto pozícii, ktorá znamenala najvyššiu moc, a Margaréta bola sestrou nepriateľského kráľa, ktorý jej spôsoboval komplikované problémy. Nabádali ju preto, že ju v tomto úrade nahradí Ján Stewart, 2. vojvoda Albany, najbližší mužský príbuzný mladého princa (a tretí v rade, pokiaľ išlo o nárok na trón). Ján Stewart sa narodil a vyrastal vo Francúzsku, a bol vnímaný ako zástupca „Starej koalície“, čo bolo protikladom proanglickej Margaréty, a tak sa ocitla v úplne nemožnej pozícii. V júli 1514 sa jej podarilo udobriť obe politické strany uzatvorením mieru s Anglickom.
Druhé manželstvo
Ale keď hľadala politických spojencov medzi svárlivou škótskou aristokraciou, spravila osudový krok, keď dovolila citom a príťažlivosti zvíťaziť nad zdravým rozumom a prezieravosťou. Hľadajúc spojencov sa Margaréta čoraz viac obracala k vplyvnému rodu Douglasovcov. Cítila sa mimoriadne priťahovaná Archibaldom Douglasom, 6. grófom Angusom, ktorého dokonca jeho strýko nazýval „mladý neschopný blázon“. Bez uváženia následkov, ktoré by malo manželstvo s Douglasom, sa 6. augusta 1514 potajomky za neho vydala. Podľa poslednej vôle Jakuba IV. sa tak vzdala svojej pozície regentky a do mesiaca mala súhlasiť tiež s tým, že bude zbavená práva dohliadať na svojho syna. S tým však otvorene nesúhlasila a spolu so svojimi spojencami vzala malého princa na hrad Stirling.
Ján Stewart sa vrátil do Škótska v máji 1515 a v júli bol konečne uvedený do funkcie regenta. Jeho prvou úlohou bolo dať Jakuba a Alexandra pod dohľad, politicky nevyhnutný na to, aby si udržal autoritu ako regent. Margaréta, po počiatočnom kladení odporu, sa v auguste na hrade Stirling vzdala. S princami v rukách ich strýka, kráľovná vdova, teraz čakajúca dieťa s Archibaldom Douglasom, odišla do ústrania v Edinburghu. Po nejakú dobu ju jej brat nabádal k úteku so synmi do Anglicka, ale ona pevne odmietala to spraviť – bála sa takéhoto kroku, aby tým nezbavila svojho syna Jakuba nároku na škótsku korunu.
Útek zo Škótska
Bez prejavenia ďalšieho záujmu o túto vec obdržala povolenie odísť do Linlithgow, odkiaľ utiekla za hranice. Bola prijatá Thomasom Fiennesom, 8. barónom Dacreom, Henrichovým strážcom hranice, a odvedená na hrad Harbottle. Tu sa v októbri narodila Margaréta Douglasová, budúca kontesa z Lennoxu a matka Henricha Stuarta, Lorda Darnleya, ktorý sa neskôr stal druhým manželom škótskej kráľovnej Márie I. Ešte stále bola na severe Anglicka, keď sa dozvedela o smrti svojho syna Alexandra. Barón Dacre naznačil, že lord Albany bol zodpovedný za jeho smrť, no Margaréta odmietla niečo také prijať, pretože pokiaľ by chcel dosiahnuť trón pre seba, tak by jeho zámerom viac vyhovovala smrť mladého Jakuba než Alexandra. Keď sa Henrich dozvedel, že Archibald Douglas nebude sprevádzať jeho sestru do Londýna, kde sa snažila o uzatvorenie mieru, povedal len „Je to proste Škót“. Archibald Douglas však nemohol byť posudzovaný veľmi kruto. Všetka jeho sila, bohatstvo a autorita platili len v Škótsku; zriecť sa krajiny by znamenalo možnú konfiškáciu majetku za velezradu.
Margaréta bola dobre prijatá Henrichom a, aby upevnil jej pozíciu, usadil ju v Sclotland Yarde, starobylom paláci škótskych kráľov. V roku 1517, keď strávila v Anglicku rok, sa po uzatvorení dohody o zmierení, ktorú vypracoval Ján Stewart, Henrich VIII. a kardinál Thomas Wolsey, vrátila na sever. Ján Stewart bol dočasne neprítomný vo Francúzsku, kde opäť obnovoval „Starú koalíciu“ a zariaďoval budúci sobáš Jakuba V. Mier mohol byť zničený, pretože bolo jasné, že Margaréta nebola celkom spoľahlivá a prístup k jej synovi mala prísne obmedzený.
Rozchod s druhým manželom
Hoci Margaréta a Archibald Douglas boli prechodne uzmierení, netrvalo dlho, než sa ich vzťah úplne rozpadol. Margaréta zistila, že v Anglicku jej manžel žil krátko s Janou Stewartovou, svojou bývalou milenkou. To bolo dosť zlé; a čo bolo horšie, žil s ňou z peňazí svojej manželky. V októbri 1518 napísala svoju bratovi, a vo svojom liste spomenula i možnosť rozvodu. Pre Henricha to bola ťažká otázka – ako muž konzervatívny a ortodoxnej viery jej oponoval vo veci rozvodu. Bolo pre neho dôležité, že Archibald Douglas bol užitočným spojencom, efektívnou protiváhou k Kánovi Stewartovi a profrancúzskej frakcii.
Prevrat
left|thumb|Portrét Margaréty Tudorovej
Margaréta vo väčšine prípadov ostala v zásade Angličankou, tak vzhľadom, ako aj mentalitou, a v jadre vážne očakávala lepšie porozumenie medzi svojou rodnou zemou a svojim novým domovom. Ale rýchlo pochopila, ako zradní môžu byť škótski politici, a prežitie záviselo na schopnosti dosiahnuť rovnováhu medzi konkurenčnými záujmami. Spojenectvo s Jánom Stewartom a francúzskou frakciou sa stalo nutnosťou najmä po pustošení hraníc počas vojen s Anglickom v 20. rokoch 16. storočia. Ale hneď ako bol Ján Stewart preč zo scény, začala Margaréta rozširovať organizovanie časti svojho vlastného života.
V roku 1524 bol regent konečne zbavený moci. Ján Stewart bol opäť raz vo Francúzsku, a Margaréta, s pomocou Arranovcov a Hamiltonovcov, previezla Jakuba, teraz 12-ročného, zo Stirlingu do Edinburghu. To bol smelý a uznávaný krok. V auguste parlament ukončil regentstvo, a Jakub bol zvolený za kráľa so všetkou kráľovskou mocou. V skutočnosti by mal byť riadený inými, predovšetkým svojou matkou. Keď Beaton namietal proti novému usporiadaniu, Margaréta ho dala uväzniť a hodiť do žalára. V novembri parlament oficiálne uznal Margarétu ako hlavnú poradkyňu kráľa.
Margarétino spojenectvo s Arranovcami nevyhnutne znamenalo odcudzenie sa s ostatnými vznešenými rodmi. Jej situácia nebola práve upokojujúca, keď jej brat povolil Archibaldovi Douglasovi návrat do Škótska. Oba tieto činitele presahovali hranicu jej kontroly. Najškodlivejší krok zo všetkých to však nebol. Vytvorila nové spojenie, tentokrát s Henrichom Stewartom, 1. lordom Methvenom, mladším bratom lorda Avondalea. V tom istom novembri, kedy potvrdil parlament Margarétu v jej politickom úrade, jej vojna s Archibaldom Douglasom vyústila do vražednej komédie. Keď sa vrátil do Edinburghu s veľkou skupinou ozbrojených mužov, domáhajúcich sa svojho práva navštíviť parlament, nariadila delám, aby začali na neho paľbu z oboch edinburghských veží a Holyroodu. Keď dvaja anglickí vyslanci na dvore namietali, že nesmie útočiť na svojho právoplatného manžela, odpovedala v hneve, že „aby šli domov a nemiešali sa do škótskych vecí“. Archibald Douglas na čas ustúpil, ale pod tlakom z rôznych zdrojov ho kráľovná napokon vo februári 1525 pustila do regenstskej rady. To bol celý vplyv, ktorý potreboval. Keď získal opatrovateľstvo nad Jakubom, odmietol sa ho vzdať, čo mu umožnilo ukázať nad ním plnú moc počas troch rokov. Jakubove zážitky z tohto obdobia ho viedli k trvalej nenávisti k rodu Douglasovcov i k spojenectvu s Anglickom.
Rozvod, sobáš a smrť
Margaréta sa pokúsila vzdorovať, ale bola prinútená ustúpiť novým politickým skutočnostiam. Okrem toho, v tomto čase sa stala priam posadnutá túžbou po rozvode, čo sa stalo pre ňu najprioritnejšou vecou zo všetkého. Bola pripravená použiť všetky argumenty, vrátane rozsiahleho mýtu, že Jakub IV. nebol zabitý pri Floddene. V marci 1527 pápež Klement VII. odobril jej žiadosť. Kvôli politickej situácii v Európe v tom čase sa až do decembra nedozvedela o svojom osude. Nemrhala časom uzatvorením sobáša s Henrichom Stewartom, ignorujúc zbožné varovania svojho brata, že manželstvo bolo „božsky ustanovené“ a jeho protesty proti „nehanebnému rozhodnutiu poslanému z Ríma“. Nie o veľa rokov neskôr sa Henrich rozišiel s Rímom, pretože nemohol dostať to isté „nehanebné rozhodnutie“.
V júni 1528 sa Jakub konečne oslobodil z poručníctva Archibalda Douglasa – ktorý opäť utiekol do exilu – a začal vládnuť podľa vlastných zákonov. Margaréta a jej manžel sa objavili ako hlavní kráľovskí radcovia. Bola to len fáma – nepravdivá – že kráľovná uprednostňovala sobáš medzi svojim synom a svojou neterou, princeznou Máriou, ale bola nápomocná dosiahnutiu anglicko-škótskeho mieru v máji 1534.
Hlavným cieľom Margarétinho politického života – popri uisťovaní sa o vlastnom prežití – bolo dosiahnuť lepšie porozumenie medzi Anglickom a Škótskom, čo bola pozícia, ktorú si udržala i v ťažkých časoch. Jakub podozrieval Henricha, najmä kvôli jeho pretrvávajúcej podpore Archibalda Douglasa, muža, ktorého si vášnivo hnusil. Na začiatku roku 1536 ho jeho matka presvedčila, aby sa stretol s jej bratom, čo bol jej okamih víťazstva.
Saint-Aubin-des-Bois (Calvados)
Saint-Aubin-des-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Margaréta Tudorová
Rozvod, sobáš a smrť
Margaréta bola podľa svojich slov unavená Škótskom, čo celkom mohlo byť – teraz bola oveľa viac vyčerpaná lordom Methvenom, ktorý si dokazoval, že je ešte horší ako Archibald Douglas vo svojej túžbe po ďalších ženách a ďalších peniazoch. Nedočkavo čakala na ďalší rozvod a jej rokovania boli sklamaním pre Jakuba, o ktorom verila, že je podplatený jej manželom. Opäť, tak ako často v Margarétinom živote, tragédia a nešťastie boli tesne nasledované intrigami a fraškami. V jednej chvíli utiekla k hranici, len aby bola zadržaná a privedená späť do Edinburghu. Opäť písala Henrichovi s nárekmi na svoju chudobu a žiadala o viac peňazí a ochranu, túžila po pokoji a komforte miesto toho, aby bola nútená „nasledovať svojho syna ako chudobná urodzená dáma“.
Saint-Aubin-des-Bois (Calvados)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Margaréta Tudorová
Rozvod, sobáš a smrť
V júni 1538 Margaréta privítala Máriu de Guise, Jakubovu novú francúzsku nevestu v Škótsku. Tieto dve ženy, patriace medzi najimpozantnejšie v škótskej histórii, si spolu dobre rozumeli, hoci chorobne márnomyseľná Margaréta sa teraz nechala oslovovať ako „stará kráľovná“. Mária si bola istá, že jej svokra, ktorá teraz bola uzmierená s lordom Methvenom, vyzerala ako obvykle na dvore a oznámila Henrichovi, že „mladá kráľovná je úplná prívrženkyňa pápeža, a stará kráľovná nie oveľa menšia.“
Margaréta zomrela po niekoľkých mŕtviciach na hrade Methven v Perthshire v októbri 1541 a bola pochovaná v Perthe. Dynastia jej brata vymrela Alžbetou I., ktorá zomrela bezdetná, a v postupnosti na anglickom tróne bola nahradená Margarétinými dedičmi. Jej pravnuk, Jakub VI. sa stal anglickým kráľom Jakubom I., a tak spojil kráľovské koruny oboch krajín.
Saint-Aubin-des-Bois (Calvados)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 228 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sad
Sad môže byť:
SAD môže byť:
Opravdivý socializmus
Opravdivý socializmus je odroda maloburžoázneho socializmu, ktorá vznikla v Nemecku v polovici 40. rokov 19. storočia a ktorej predstaviteľmi boli: K. Grn, Moses Hess, H. Kriege, O. Lning, G. Ptmann. Opravdivý socializmus vyrastal z pokusu o syntézu myšlienok francúzskych a anglických utopických socialistov a mladohegelovcov (vrátane Feuerbachovej etiky. Socializmus - podľa opravdivých socialistov - je nadtriedna teoria prekonávajúca odcudzenie.
Lester Thurow
Lester Carl Thurow (7. máj 1938, Livingston, Montana, USA – 25. marec 2016) bol profesor ekonomiky, ktorý sa radí medzi najprominentnejších amerických ekonómov. Od roku 1968 pôsobil viac ako 40 rokov ako profesor ekonomiky a manažmentu na MIT. Od roku 1987 do roku 1993 bol dekanom na MIT Sloan School of Management čo je jedna z piatich škôl MIT (Massachusetts Institute of Technology). Je autorom mnohých bestsellerov na ekonomické témy. Jeho formálne akademické práce sa zameriavajú na globalizáciu a ekonomickú nestabilitu.
Kariéra
Thurow bol ocenený Rhodesovým štipendiom (Rhodes Scholarship), čo je medzinárodné ocenenie na postgraduálne štúdium na Univerzite v Oxforde, kde následne študoval filozofiu, politiku a ekonómiu. Absolvoval v roku 1962 s prvotriednym vyznamenaním.
V roku 1964 získal doktorát (Ph.D.) v odbore ekonómia na Harvardovej univerzite, kde učil v rokoch rokoch 19661968.
Thurow je jedným z členov predstavenstva Analog Devices, Grupo Casa Autrey, E-Trade a Taiwan Semiconductor Manufacturing Corp. V roku 1968 bol tiež jedným z pôvodných zakladateľov Inštitútu hospodárskej politiky (Economic Policy Institute).
V súčasnosti je okrem iného politickým komentátorom pre noviny Boston Globe a USA Today. Pred tým bol ekonomickým komentátorom a členom redakčnej rady New York Times a prispievajúcim redaktorom pre Newsweek.
Thurow je dlhoročným zástupcom politického a ekonomického systému v Japonsku a Európe, v ktorých je smer ekonomiky omnoho rozsiahlejší než je tomu v USA. Priniesol model, ktorý je známy pod menom „Tretia cesta“ filozofie.
Je členom Americkej akadémie umení a vied (American Academy of Arts and Sciences) a v roku 1993 pôsobil ako viceprezident Americkej ekonomickej asociácie (American Economics Association).
Biografia
Thurow je taktiež uznávaným autorom kníh, z ktorých boli tri bestsellermi New York Times.
Nessie
Nessie môže byť:
Sergej Semionovič Biriuzov
Sergej Semionovič Biriuzov (* 21. august 1904, Skopin, Rusko – † 19. október 1964, blízko Belehradu, Srbsko) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v marci 1955. Hrdina Sovietskeho zväzu (1958), náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl ZSSR (1963—1964).
Život
Narodil sa roku 1904 v Skopine v Riazaňskej gubernii v Rusku. Pochádzal z rodiny obchodníka. V roku 1926 vstúpil do Komunistickej strany. V 20. rokoch vstúpil do armády a kariérne rýchlo postupoval. V roku 1929 ukončil 2 ročník večernej univerzity pre pracujúcich. V roku 1934 pred nástupom na Vojenskú akadémiu M. V. Frunzeho bol veliteľom práporu. Štúdium na akadémii ukončil v roku 1937 s diplomom 1. stupňa. Následne velil štábu streleckej divízie. V roku 1939 sa stal náčelníkom operačného oddelenia štábu Charkovského vojenského okruhu. V auguste 1939 bol poverený vedením 132. divízie.
Briuzov následne velil tejto jednotke 3 roky, čo bolo v sovietskej armáde zriedkavosťou. Jeho divízia bola súčasťou juhozápadného a brianského frontu. Bol kvalitným divíznym veliteľom, ktorý neváhal jednotke veliť z prvej línie. Počas prvého roka bojov proti nacistickému Nemecku bol Biriuzov 5 krát ranený, z toho dvakrát vážne.
V apríli 1942 sa stal náčelníkom štábu 48. armády brianského frontu. V tejto funkcii zotrval do novembra 1942, kedy bol poverený vedením štábu 2. gardovej armády, ktorej velil R. M. Malinovskij. V tejto pozícii zotrval do apríla 1943, pričom sa podieľal na vedení bojových operácii počas bitky o Stalingrad, ťažkých bojov s nemeckým tankovým uskupením von Mansteina ako aj sovietskych protiútokov operácie Saturn.
V apríli 1943 sa stal náčelníko južného frontu, kde spolupracoval s F. I. Tolbuchinom. V októbri 1943 bol front premenovaný na 4. ukrajinský front. Briuzov ďalej zostal jeho náčelníkom štábu až do mája 1944, kedy bol preložený k 3. ukrajinskému frontu. V októbri 1944, bol Biriuzov poverený velením 37. armády 3. ukrajinského frontu. V tejto pozícii zotrval do mája 1946. Ako veliteľ armády sa podieľal na oslobodzovaní Ukrajiny, Bulharska a Juhoslávie.
Po vojne viedol do roku 1947 sovietsku vojenskú misiu v Bulharsku. Neskôr do roku 1955 pôsobil na rôznych veliteľských postoch. 11. marca 1955 bol povýšený do hodnosti Maršala Sovietskeho zväzu. Od apríla 1955 do apríla 1962 pôsobil ako veliteľ sovietskej protivzdušnej obrany. Neskôr pôsobil ako veliteľ strategických raketových vojsk a v roku 1963 sa stal náčelníkom sovietskeho generálneho štábu.
Briuzov tragicky zahynul 19. októbra 1964 pri leteckej nehode. Dopravné lietadlo narazilo do vrchu Avala neďaleko Belehradu vo vtedajšej Juhoslávii. Urna s jeho popolom je uložená na pohrebisku pri kremeľskej stene v Moskve.
Richelieu (Indre-et-Loire)
thumb|Richelieu Richelieu je francúzska obec v departemente Indre-et-Loire v regióne Centre-Val de Loire. Leží južne od Chinonu a západne od Sainte-Maure-de-Touraine.
Šišovský potok
Prameň
Pramení v Nitrianskej pahorkatine na severnom svahu Chválova (277,4 m n. m.), v lokalite Horný Chválov, v nadmorskej výške približne 225 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie sprvu východným smerom lesnatým prostredím, potom sa stáča a pokračuje juhovýchodným smerom odlesnenou poľnohospodárskou krajinou. Napokon preteká okrajom intravilánu obce Šišov a severozápadne od centra obce ústi v nadmorskej výške cca 210 m n. m. do Liviny. Nepriberá žiadne prítoky.
Mars superliga 1998/1999
Majster
Zostava víťaza Corgoň ligy Slovan Bratislava:
Saint-Forgeux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Severin Blindenbacher
Severin Blindenbacher (* 15. marec 1983, Zürich, Švajčiarsko) je bývalý švajčiarsky hokejový obranca.
Klubový hokej
Ako junior pôsobil v mládežníckom tíme Kloten Flyers, od sezóny 2000/01 hrával za tento tím v najvyššej švajčiarskej lige. V roku 2001 bol draftovaný klubom Phoenix Coyotes, ale až do roku 2005 zostal vo svojom materskom klube. Ďalšie štyri sezóny odohral za ZSC Lions v rovnakej súťaži. V roku 2008 pomohol klubu vybojovať ligový titul a v ďalšej sezóne k víťazstvu v Lige majstrov aj vo Victoria Cupe. V sezóne 2008/09 sa ako obranca výrazne presadil aj v individuálnej produktivite, keď v 47 ligových stretnutiach strelil 13 gólov a pridal 22 asistencií. Ročník 2009/10 odohral vo švédskej lige za Färjestads BK. V lete 2010 podpísal jednoročný kontrakt s NHL klubom Dallas Stars, kde hrával len vo farmárskom klube.
280px|right|thumb|Severin Blindenbacher (vľavo) a [[Jamie Benn (vpravo).]]
Reprezentácia
S juniorskou reprezentáciou Švajčiarska do 18 rokov vybojoval na majstrovstvách sveta v roku 2001 historickú striebornú medailu, trikrát reprezentoval na MS juniorov do 20 rokov a od roku 2005 pravidelne hral na MS i olympijských hrách.
Elektrický spotrebič
Elektrický spotrebič je zariadenie, v ktorom sa elektrická energia účelne mení (spotrebúva) na iný druh energie.
Elektrická energia sa mení na:
Mysliboř
Mysliboř je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 207 obyvateľov, z toho 106 mužov a 101 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,3 roka (muži 36,3 roka, ženy 38,4 roka).
Róbert Letz
Prof. PhDr. Róbert Letz, PhD. (* 29. august 1967, Bratislava) je slovenský historik. Venuje sa politickým, cirkevným a kultúrnym dejinám Slovenska v 20. storočí. V súčasnosti (2019) je vedúcim Katedry histórie na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave.
Životopis
Stredoškolské štúdium absolvoval na gymnáziu Vazovova v Bratislave, zmaturoval v roku 1986. V roku 1991 absolvoval odbor filozofia – história na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 19911992 krátko pracoval v Historickom ústave SAV v Bratislave. Od roku 1992 pôsobí ako vedecko-pedagogický pracovník na Katedre histórie Pedagogickej fakulty UK v Bratislave, od roku 2004 ako jej vedúci. Habilitoval sa na Filozofickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave v roku 1997. V roku 2004 ho prezident SR Ivan Gašparovič vymenoval za profesora v odbore história.
Odborné práce
Zborníky Knižné práce
Edičná činnosť
Je členom redakčnej rady časopisov Historický zborník, Viera a život, Impulz, Proglas.
Kritika
Svoje kritické stanovisko k R. Letzovi vyjadril riaditeľ Múzea židovskej kultúry v Bratislave prof. Pavol Mešťan (v r. 19681989 prof. Vysokej straníckej školy ÚV KSS v Bratislave):
''„Po stopách F. Vnuka sa vybral i jeden z najmladších historikov na Slovensku, docent pedagogickej fakulty univerzity Komenského v Bratislave Róbert Letz. Moje prvé stretnutie s týmto autorom sa uskutočnilo v Banskej Bystrici v roku 1992 na medzinárodnom seminári Tragédia slovenských židov... Letz obvinil sionistov z boja proti asimilácii a vyjadril presvedčenie, že nebyť sionistov, uskutočnila by sa asimilácia, na základe ktorej by sa slovenskí židia zachránili. Na Letzovu poznámku reagovala Dr. Gila Fatranová... upozornila na historický fakt, že rozsiahla asimilácia Židov v Nemecku nezabránila ich vyvraždeniu, a v súvislosti so Slovenskom uviedla, že tu boli aj iné menšiny, ktoré neasimilovali a nestihol ich krutý osud židov, a že pri deportáciách nerobili rozdiely medzi sionistami a asimilovanými, pobožnými a nepobožnými, ba deportovali aj takých, čo sa prekrstili.''
Beat Gerber
Beat Gerber (* 16. máj 1982, Oberlangenegg, Švajčiarsko) je švajčiarsky hokejový obranca. Meria 181 cm a váži 91 kg (2006).
Róbert Letz
Kritika
R. Letz v skutočnosti nikdy neobviňoval sionistov z boja proti asimilácii, ani netvrdil, že asimilácia by v konečnom dôsledku znamenala pre Židov záchranu pred hromadným vraždením, ale na vedeckej konferencii Tragédia slovenských Židov 25.27. 3. 1992 sa zaoberal asimilačným prúdom medzi Židmi, ktorý reprezentoval MUDr. Hugo Roth. Tento prúd sa staval proti politickému sionizmu, čo dokumentujú archívne pramene a články v periodiku Svornosť. R. Letz sa vyjadril o asimilácii Židov vo vzťahu k holokaustu: Ako sa neskôr ukázalo, ani asimilácia nezachránila väčšinu európskych Židov pred uskutočnením nacistického plánu na ich vyhubenie. Pomoc prenasledovaným Židom na Slovensku v rokoch 1939 až 1945. In: Viera a život, č. 3/1999.
Beat Gerber
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu švajčiarskej najvyššej súťaže SC Bern.
Róbert Letz
Kritika
Podľa historika Vendelína Jankoviča: ''„Letz si svoju revíziu udalostí 19451948 ani trochu nezjednodušil, napr. tým, že by sa jednostranne priklonil na protikomunistickú stranu. Aj keď sú jeho sympatie pre protivníkov komunistického usilovania o totalitu zcela jasné, nevzdal sa povinného úsilia každého historika usilovať sa o pravdu, byť podľa možnosti objektívny a nestranný...“''
Beat Gerber
Reprezentácia
Tréner Ralph Krueger ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 2.
Brabant-le-Roi
Brabant-le-Roi je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Róbert Letz
Kritika
Svoje kritické stanovisko k pracovnej metóde R. Letza z komunistickej pozicie vyslovil Vladislav Šmihula.
Brabant-le-Roi
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eugène Boudin
Život
Pracovať začal už v desiatich rokoch, keď ako syn lodivoda bol plavčíkom na vratkom parníku s plachtou uprostred, premávajúcom medzi Le Havre a Honfleurom v ústí Seiny. V roku 1835 sa rodina presťahovala do Le Havre, kde si Boudinov otec otvoril obchod s písacími potrebami a obrazovými rámami a kde mladý Eugèn začal pracovať ako pomocník. Neskôr si otvoril vlastný obchod. Eugène Boudin sa zoznámil s niekoľkými maliarmi z kraja a začal ich obrazy vystavovať v obchode. Maliari Constant Troyon, Jean-Francois Millet, Thomas Couture a Eugène Isabey nabádali Boudina, aby sám začal maľovať. Na ich popud, ako 22-ročný, zatvoril obchod a venoval sa iba maľovaniu. V roku 1850 získal od mesta štipendium a mohol začať študovať v Paríži. Podnikol študijné cesty po Flámsku, juhu Francúzska, Benátkach, potom naspäť do Bretónska, ale stále zostával verný Normandii, svojej vlasti.
V roku 1857 sa Boudin stretol s Claude Monetom, ktorý strávil niekoľko mesiacov práce s Boudinom v jeho ateliéri. Títo dvaja zostali celoživotnými priateľmi a Monet neskôr vzdal hold Boudinovmu celoživotnému dielu. Bol hlboko ovplyvnený holandským umením 17. storočia a po stretnutí s holandským maliarom Johanom Bartholdom Jongkindom, ktorý bol už známy vo francúzskych umeleckých kruhoch a na jeho popud, začal maľovať v prírode (en plein air). V r. 1859 sa stretol s Courbetom, ktorý ho zoznámil s Charlesom Baudelairom. Na verejnosti debutoval v r. 1859 Parížskom salóne.
V apríli roku 1874 sa podieľal na usporiadaní prvej výstavy impresionistov v Nadarovom fotoateliéri v Paríži, kde aj vystavoval, no sám sa nepovažoval za nejakého radikála, alebo novátora.
Boudinova rastúca reputácia mu dovolila cestovať. V r. 1870 navštívil Belgicko, Holandsko a južné Francúzsko, a v rokoch 1892 a 1895 znovu navštívil pracovne Benátky. Pokračoval vo vystavovaní svojich diel na Parížskych salónoch. Získal medailu za tretie miesto v Parížskom salóne 1881, a zlatú medailu v 1889 na Svetovej výstave (Exposition Universelle). V 1892 sa Boudin stal rytierom čestnej légie (Legion d'honneur). Ku koncu života sa už chorľavý uchýlil na juh Francúzska, ale čoskoro zistil, že zmena mu neprospela a vrátil sa do Deauville, zomrieť na miestach, ktoré celý život miloval.
Diela z jeho pozostalosti sa nachádzajú z väčšej časti v múzeu Eugène Boudina v Honfleur, ako aj v Musée Malraux v Le Havre.
Zoznam obcí Tekovskej župy
Toto je zoznam obcí ležiacich na území bývalej Tekovskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom.
Okres Banská Štiavnica
Okres Levice
Okres Nitra
Okres Nové Zámky
Okres Partizánske
Okres Prievidza
Okres Zlaté Moravce
Okres Žarnovica
Okres Žiar nad Hronom
NetBeans
NetBeans je open source projekt vytváraný pod licenciou CDDL.
NetBeans IDE je vývojové prostredie, pomocou ktorého môžu programátori písať a ladiť programy v jazyku Java (ale môže podporovať aj iné jazyky). Vývojové prostredie NetBeans je vytvorené v jazyku Java takže je voľne prenositeľné na operačné systémy : Windows, Linux, Mac OS X, Solaris, OS/2 a pod.
Od roku 2000 je tento projekt sponzorovaný firmou Sun Microsystems. Po akvizícii Sun Microsystems v roku 2010 je vývoj zastrešovaný spoločnosťou Oracle Corporation.
Okrem vývojového prostredia NetBeans IDE, sú k dispozícii aj NetBeans Mobile - verzia pre tvorbu aplikácii pre prenosné zariadenie (J2ME) a NetBeans Profiler - verzia pre ladenie rýchlosti aplikácie. K dispozícii je aj NetBeans Platform - vývojová platforma, na ktorej je možné postaviť vlastnú aplikáciu.
Saint-Aubin-sur-Mer (Calvados)
Saint-Aubin-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2048 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nikolaj Nikolajevič Luzin
Nikolaj Nikolajevič Luzin (* 9. december 1883, Irkutsk, Rusko, vtedy Ruská ríša - † 28. január 1950, Moskva, Rusko, vtedy Ruská SSR, ZSSR) bol ruský matematik. Zaoberal sa predovšetkým deskriptívnou teóriou množín a oblasťami na rozhraní matematickej analýzy a teórie množín. Pracoval tiež v oblastiach komplexnej analýzy, diferenciálnych rovníc a numerickej matematiky.
Bola po ňom pomenovaná skupina mladých matematikov Lusitania, ktorá vznikla v dvadsiatych rokoch 20. storočia, a ktorá bola charakteristická orientáciou na teóriu množín.
V roku 1936 bol v tzv. Luzinovej afére skupinou matematikov pozostávajúcej z dvoch jeho bývalých študentov a ďalej Alexandra Osipoviča Geľfonda a Ľva Semionoviča Pontriagina obvinený z kontrarevolucionizmu a monarchizmu, ako aj z prisvojovania si vedeckých výsledkov svojich študentov. Za tieto obvinenia nebol nikdy potrestaný, ani rehabilitovaný.
Peugeot 405
right|thumb|Peugeot 405 Break thumb|right|Peugeot 405 MI 16 (1990) Peugeot 405 je osobný automobil strednej triedy, ktorý od júla 1987 vyrába francúzska automobilka Peugeot. Výroba modelu 405 pokračuje pod licenciou mimo Francúzska. V roku 1988 bol zvolený za Európske auto roka, pričom dostal najviac hlasov v celej histórii tejto súťaže až dodnes. Celosvetovo bolo predaných okolo 2,5 milióna automobilov vo verziách s volantom vľavo alebo vpravo ako berline (sedan) a break (kombi).
Jeho vzhľad je podobný automobilu Alfa Romeo 164, ktorý bol uvedený v rovnakom roku, a ktorý takisto dizajnovala spoločnosť Pininfarina. Peugeot 405 používal benzínové motory TU/XU a dieselové motory XUD.