cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rýchla vyrovnávacia pamäť procesora
Viacúrovňové cache
Ako sme uviedli vyššie, väčšie počítače občas majú medzi L2 cache a hlavnou pamäťou ďalšiu cache zvanú L3. Táto cache sa vo všeobecnosti implementuje na oddelenom čipe od CPU a v roku 2004 sa jej veľkosť pohybuje od 2 do 256 megabajtov. Implementácia tejto cache vo všeobecnosti stojí dobre cez $1 000 a jej účinky je možné vidieť väčšinou na veľkých množinách dát, aké sa zvyčajne nenachádzajú na PC. Dôvodom prečo procesory pre PC vo všeobecnosti nemávajú takúto cache sú náklady.
Nakoniec, na druhom konci pamäťovej hierarchie, samotný súbor registrov CPU môžeme považovať za najmenšiu a najrýchlejšiu cache v systéme so zvláštnou charakteristikou, že je organizovaná softvérom—zvyčajne kompilátorom, keďže ten alokuje, ktoré registre budú udržiavať hodnoty prinesené z hlavnej pamäte.
Príklad: K8
Na ilustráciu špecializácie a viacúrovňovej organizácie cache, tu je hierarchia cache procesora AMD Athlon 64, ktorého návrh jadra je známy ako K8 (detaily tu).
K8 má 4 špecializované cache: inštrukčnú cache, inštrukčnú TLB, dátovú TLB a dátovú cache. Každá z týchto cahe je špecializovaná:
K8 má tiež viacúrovňovú cache. Existujú inštrukčné a dátové TLB druhej úrovne, ktoré ukladajú iba PTEs mapujúce 4KB. Inštrukčné aj dátové cache a rôzne TLB, môžu byť plnené z veľkej zjednotenej L2 cache. Táto cache je exkluzívna pre L1 inštrukčnú aj dátové cache čo znamená, že ktorýkoľvek 8-bbajtový riadok môže byť len v jednej z týchto cahce: L1 inštrukčná cache, L1 dátová cache alebo L2 cache. Je však možné, aby mal riadok v dátovej cache PTE, ktorý je tiež v jednej z TLB—operačný systém je zodpovedný za udržiavanie koherencie jednotlivých TLB tým, že ich časti vyčistí pri aktualizácii tabuľky stránok v pamäti.
Implementácia
Pretože čítanie z cache je najbežnejšou operáciou, ktorá zaberá viac ako jeden cyklus, opakovaný výskyt od načítania inštrukcie po inštrukciu na ňom závislú predstavuje v dobre navrhnutých procesoroch zvyčajne kritickú cestu, aby dáta v tejto ceste mrhali čo najmenej času pri čakaní na dokončenie cyklu. Výsledkom je, že cache prvej úrovne je najcitlivejším blokom na latenciu z celého čipu.
Najjednoduchšia cache je virtuálne indexovaná priamo mapovaná cache. Virtuálna adresa sa počíta sčítačkou, relevantná časť adresy sa vyberie a použije na indexáciu SRAM, ktorá vráti načítané dáta. Dáta sa zarovnajú do bajtov v bitovom posúvači a odtiaľ sa podajú ďalšej operácii. Nie je potrebná žiadna kontrola štítkov vo vnútornej slučke—v skutočnosti štítky netreba ani čítať. Neskôr v pipeline, ale pred odsunutím inštrukcie načítania, je potrebné prečítať štítok pre načítané dáta a porovnať s virtuálnou adresou, aby sa uistilo, že nastal cache hit. V prípade cache miss sa cache aktualizuje pomocou požadovanej cache a pipeline sa reštartuje.
Asociatívna cache je zložitejšia, pretože je potrebné načítať nejaký štítok, aby sa určilo, ktorý záznam z cache vybrať. N-cestná množinovo asociatívna cache prvej úrovne zvyčajne číta všetkých N možných štítkov a N dát paralelne a potom vyberie dáta priradené danému štítku. L2 cache niekedy šetria energiu tým, že najprv prečítajú štítky, aby sa z dátovej SRAM prečítal iba jeden prvok.
Diagram napravo objasňuje spôsob, akým sa používajú rôzne časti adresy. Adresné bity sú označené v notácii little endian. Diagram zobrazuje SRAM, indexovanie a multiplexovanie pre 4KB, 2-cestnú množinovo asociatívnu, virtuálne indexovanú a virtuálne štítkovanú cache so 64B riadkami, 32b šírkou čítania a 32b virtuálnou adresou.
Pretože cache je 4KB a má 64B riadky, v cache je iba 64 riadkov a čítame dva naraz zo štítkovej SRAM, ktorá má 32 riadkov, každý s párom 21-bitových štítkov. Hoci by na indexáciu štítkov a dátových SRAM mohla byť použitá akákoľvek funkcia bitov 31 až 6 virtuálnej adresy, je najjednoduchšie použiť najmenej významné bity.
Podobne, pretože cache je 4KB a má čítaciu cestu o šírke 4B a pre každý prístup číta dve cesty, dátová SRAM má 512 riadkov o šírke 8 bajtov.
Modernejšia cache my mohla byť 16KB, 4-cestne množinovo asociatívna, virtuálne indexovaná, s virtuálnymi pomôckami (vhints) a fyzicky štítkovaná s 32B riadkami, 32b šírkou čítania a 36b fyzickými adresami. Opakovaný výskyt čítacej cesty by bol veľmi podobný hore uvedenej ceste. Namiesto štítkov by sa čítali vhints a porovnávali s podmnožinou virtuálnych adries. Neskôr v pipeline by sa virtuálne adresy preložili na fyzické pomocou TLB a fyzický štítok by sa prečítal (iba jeden, keďže vhints poskytujú informáciu o ceste pre čítanie). Nakoniec by sa fyzická adresa porovnala s fyzickým štítkom, aby sa určilo, či nastal cache hit.
Niektoré návrhy SPARC vylepšili rýchlosť svojich L1 cache o niekoľko zdržaní hradiel tak, že rozdelili sčítačku virtuálnej adresy do dekóderov SRAM. Pozri Sum addressed decoder.
Olkaria
Olkaria (alebo Olenguruoni, Hobley) je názov vulkanického komplexu, nachádzajúceho sa južne od jazera Naivasha v Keni. Komplex je tvorený osemdesiatimi, prevažne ryolitovými vulkanickými centrami. Najmladšia aktivita (určená rádiometrickým datovaním) má necelých 250 (± 50) rokov. V oblasti je pretrvávajúca fumarolická aktivita.
Európska agentúra pre životné prostredie
náhľad|EEA – členské a spolupracujúce štáty Európska agentúra pre životné prostredie ( – EEA) je špeciálna agentúra Európskej únie, ktorá je zodpovedná za oblasť životného prostredia. EEA sídli v dánskej Kodani a v súčasnosti má 32 členských štátov, vrátane Slovenskej republiky. Ide o všetky členské štáty EU a ďalej o Island, Lichtenštajnsko, Nórsko, Švajčiarsko a Turecko. EEA má ďalej nadviazané kooperačné dohody so balkánskymi štátmi: Albánsko, Bosna a Hercegovina, Severné Macedónsko, Čierna Hora a Srbsko.
Bola založená na základe rozhodnutia EU prijatého v roku 1990. Vlastná činnosť agentúry bola zahájená v roku 1994. Jej poslaním je podporovať udržateľný rozvoj v Európe. Náplňou jej práce je zhromažďovať, triediť a analyzovať informácie týkajúce sa životného prostredia. Jej povinnosťou je poskytovanie včasné, relevantné a spoľahlivé informácie verejnej správe aj verejnosti.
V čele EEA stojí výkonná riaditeľka, profesorka Jacqueline McGlade.
La Chapelle-au-Riboul
La Chapelle-au-Riboul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Milan Bahul
Mgr. art. Milan Bahul (* 25. september 1960, Bratislava) je slovenský herec.
Pôvodne chcel byť leteckým mechanikom, ale navštevovanie dramatického krúžku v detstve ho natoľko ovplyvnil, že sa rozhodol pre štúdium herectva na bratislavskej VŠMU, ktorú absolvoval v roku 1983. Po základnej vojenskej službe pôsobil päť rokov v martinskom Divadle Slovenského národného povstania, potom sa vrátil do Bratislavy. Spolupracoval s Divadlom Nová scéna a teraz je členom Činohry SND.
Účinkuje v rôznych inscenáciách: napr. v Goldoniho Čerticiach, v dramatizácii Timravinej novely Veľké šťastie, v Shakespearovej komédii Trojkráľový večer alebo Čo len chcete, v Ionescovej hre Stoličky a iných. V sezóne 2005/2006 sa predstaví v úlohe mentálne zaostalého Lennieho v Steinbeckovej adaptácii jeho vlastnej novely O myšiach a ľuďoch.
Originálny tanec
Originálny tanec predstavoval časť súťaže, pre ktorú v každej sezóne technická komisia Medzinárodnej korčuliarskej únie stanovila predpísanú tému a sériu rytmov. Tanečný pár si mohol, na rozdiel od povinného tanca, zvoliť vlastnú choreografiu a hudbu (v stanovenom rytme) pre svoje vystúpenie.
Podľa pravidiel Medzinárodnej korčuliarskej únie originálny tanec tvoril 40 % z celkového hodnotenia tanečných párov, povinný tanec 10 % a voľný tanec 50 %. Súťaž v originálnom tanci sa vždy konala nasledujúci deň po súťaži povinných tancov a minimálne deň pred finálovou súťažou voľných tancov.
Povinné náležitosti originálneho tanca
Predpísaná dĺžka originálneho tanca bola 2 minúty 30 sekúnd; +/− 10 sekúnd.
Zoznam originálnych tancov podľa sezón
right|thumb|[[Tanja Kolbeová / Sascha Rabe počas originálneho tanca tango v roku 2007]] náhľad|Oxana Domninová a Maxim Šabalin počas originálneho tanca na finále Grand Prix 2008 V nasledujúcej tabuľke sú uvedené originálne tance, ktoré na jednotlivé krasokorčuliarske sezóny vyhlasovala technická komisia Medzinárodnej korčuliarskej únie a ktoré platili pre všetky podujatia organizované pod jej záštitou. * Poznámka: ISU plánovala zaradiť tému „Rytmy a tance päťdesiatych, šesťdesiatych a sedemdesiatych rokov 20. storočia“
Adhézia (fyzika)
náhľad|Adhézia: Kvapky [[Rosa|rosy na pavučine]] Adhézia alebo priľnavosť je schopnosť materiálu (predovšetkým dvoch rozdielnych materiálov) spolu priľnúť. Presnejšie ju možno definovať ako sila priľnavosti, medzimolekulárna príťažlivosť chemickej a fyzikálnej sily na styčných plochách v nerovnostiach a póroch materiálov (Van der Waalsova sila). Van der Waalsove sily sú veľmi slabé príťažlivé sily, ktoré pôsobia medzi nepolárnymi molekulami a sú dôsledkom vzniku okamžitého elektrického dipólu.
náhľad|[[Kohézia je príčina toho prečo voda tvorí kvapky; povrchové napätie spôsobuje, že je kvapka je guľovitého tvaru a adhézia drží kvapky na mieste]] náhľad|Kvapôčky vody sú plochšie na kvete [[Hibiscus, čo dokazuje väčšiu adhéziu povrchu ich listov]]
Päť základných mechanizmov adhézie:
Využitie v bežnej praxi
Adhézny oter pri obrábaní:
Porovnaj adhézia (doprava).
Ján Babjak
Vladyka ThDr. Ján Babjak SJ, PhD. alebo Jeho Vysokopreosvietenosť vladyka Ján (Babjak) (* 28. október 1953, Hažín nad Cirochou) je emeritný arcibiskup prešovskej archieparchie a do roku 2022 najvyšší hierarcha – metropolita Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku.
Život
Po štúdiu v bratislavskom seminári bol vysvätený za kňaza 11. júna 1978 v Prešove. Svoju pastoračnú službu vykonával ako kaplán v Prešove od roku 1978 do roku 1983. V auguste 1983 začal pôsobiť ako správca farnosti v Ľubici pri Kežmarku.
Singapur
Singapur, dlhý tvar Singapurská republika, je moderný mestský štát a ostrovná krajina v juhovýchodnej Ázii. Leží pri južnom cípe Malajského polostrova, severne od rovníka. Je oddelený od Malajzie na severe Johorským prielivom a od indonézskych ostrovov Riau na juhu Singapurským prielivom. Územie Singapuru sa skladá z hlavného ostrova v tvare diamantu, bežne označovaného ako Singapore Island anglicky a Palau Ujong malajsky, a viac než 60-tich výrazne menších ostrovčekov. Zúrodňovanie pôdy bolo použité na rozšírenie rozlohy Singapuru, pretože je veľmi urbanizovaný.
Ján Babjak
Život
18. júna 1987 tajne vstúpil do Spoločnosti Ježišovej. Od roku 1989 do roku 1990 vykonával funkciu prefekta v Kňazskom seminári sv. Cyrila a Metoda v Bratislave. V roku 1990 sa stal farárom gréckokatolíckej farnosti v Bratislave, kde pôsobil jeden rok.
Singapur
Ostrovy boli uzavreté v 2. storočí a neskôr patrili rade miestnych ríš. Moderný Singapur založil v roku 1819 sir Thomas Stamford Raffles ako obchodnú pobočku Východoindickej spoločnosti s povolením od sultanátu Johor. Briti získali suverenitu nad ostrovmi v roku 1824 a Singapur sa stal jedným z osád Britských úžin v roku 1826. Okupovaný Japonskom počas druhej svetovej vojny sa stal nezávislým od Spojeného kráľovstva v roku 1963 a spojil sa s inými bývalými britskými územiami s cieľom vytvoriť Malajziu z ktorej bol o dva roky neskôr vylúčený prostredníctvom jednomyseľných aktov parlamentu. Potom, čo Singapur zažil nejaké turbulencie v jeho prvých rokoch ako národ, vydal sa na cestu rozvoja a začal získavať uznanie ako jeden zo štyroch ázijských tigrov.
Ján Babjak
Život
V rokoch 1991 až 1993 študoval na Pápežskom východnom inštitúte v Ríme, kde získal licenciát zo spirituality. Po návrate na Slovensko v rokoch 1993 a 1994 bol zodpovedný za exercičný dom Spoločnosti Ježišovej sv. Ignáca v Prešove. V roku 1994 sa opäť vrátil do Ríma, kde pracoval v slovenskom oddelení Vatikánskeho rozhlasu a popritom pokračoval v štúdiu spirituality, z ktorej v roku 1996 v Pápežskom východnom inštitúte obhájil doktorandskú prácu na tému: „P. Michal Lacko – učiteľ a formátor gréckokatolíkov“.
Od roku 1997 až do svojho menovania za biskupa (2002) zastával úrad riaditeľa Centra Spirituality Východ-Západ P. Michala Lacka, SJ. Zároveň prednášal východnú spiritualitu na Teologickej fakulte Trnavskej univerzity v Bratislave a na Gréckokatolíckej teologickej fakulte Prešovskej univerzity.
Singapur
Singapur je jedným z najdôležitejších obchodných centier na svete, štvrtým najväčším finančným centrom sveta a jeho prístav je najvyťaženejší a druhý najväčší na svete. Jeho globalizovaná a diverzifikovaná ekonomika do značnej miery závisí na obchode, najmä na manufaktúrach, ktoré tvoria asi 30% singapurského HDP (2014). Singapur sa nachádza vysoko v medzinárodných rebríčkoch, pokiaľ ide o životnú úroveň, vzdelanie, zdravotnú starostlivosť a ekonomickú konkurencieschopnosť. Singapur má jeden z najvyšších príjmov na osobu a je to jedna z najlepších krajín sveta, čo sa týka celkovej dĺžky života obyvateľov. Singapur je v súčasnosti jedinou ázijskou krajinou s najvyšším hodnotením AAA zo všetkých troch hodnotiacich odborov, teda Standard & Poor's, Moody's a Fitch Ratings.
Ján Babjak
Život
11. decembra 2002 rímsky pápež Ján Pavol II. vymenoval Jána Babjaka, SJ, za prešovského eparchiálneho biskupa. Je prvým prešovským biskupom, ktorého vysvätil pápež v Bazilike sv. Petra v Ríme. 6. januára 2003 spolu s Jánom Pavlom II. boli spolusvätiteľmi kardinál Leonardo Sandri, vtedajší substitút Štátneho sekretariátu Vatikánu, a arcibiskup Antonio Mario Veglio, sekretár Kongregácie pre východné cirkvi v Ríme. Ako eparcha Prešovskej eparchie nastúpil na miesto 79-ročného vladyku Jána Hirku, ktorý spravoval eparchiu v úlohe prešovského ordinára a apoštolského administrátora gréckokatolíckej Cirkvi v ČSSR od roku 1968 a od roku 1990 ako eparchiálny biskup.
Singapur
Asi 5,5 milióna ľudí žije v Singapure (2014) z čoho 3,4 milióna z nich sú občania a zostávajúcich asi 2,1 milióna sú cudzí štátni príslušníci (pozostávajúci z 0,5 milióna stálych obyvateľov a 1,6 milióna nestálych obyvateľov). Podľa najnovších sčítaní obyvateľov krajiny (2014) je takmer 23% obyvateľov (čiže občanov s trvalým pobytom) sú narodení mimo Singapuru, ak sa k nim započítajú nerezidenti, takmer 43% celkovej populácie Singapuru sú prisťahovalci. Singapur je jedna z najviac globalizovaných krajín na svete.
Singapur je etnicky rôznorodý. Etnickí čínski Singapurčania prevládajú s vyše 74%-ami miestneho obyvateľstva, za nimi nasledujú menšiny ako Malajci (13%), Indovia (9%) a Eurázijčania (4%). K dispozícii sú štyri úradné jazyky: angličtina, čínština, malajčina a tamilčina. Angličtina je spoločný jazyk krajiny. Singapur presadzuje multikulturalizmus prostredníctvom viacerých politík.
Ján Babjak
Život
V roku 2009 bol na 5 rokov menovaný za člena Kongregácie pre východné cirkvi.
Singapur
Singapur je unitárna parlamentná republika s westminsterským systémom jednokomorovej parlamentnej vlády. The People's Action Party (Ľudová Akčná Strana) vyhrala všetky voľby od samosprávy v roku 1959. Singapur je klasifikovaný ako defektná demokracia v The Economist Intelligence Unit's Democracy Index. Singapur je jedným z piatich zakladajúcich členov ASEAN, člen APEC, EAS, NAM a Britského spoločenstva národov. Singapur má významný vplyv na globálne záležitosti vzhľadom na jeho veľkosť, čo viedlo niektorých analytikov ho preklasifikovať ako strednú silu.
Ján Babjak
Život
V Konferencii biskupov Slovenska bol vladyka Ján Babjak na čele ekologickej a sociálnej subkomisie teologickej komisie.
Singapur
Etymológia
Anglický názov Singapur je odvodený od malajského slova, Singapura, ktoré pochádzalo zo sanskritu: सिंह [Sinha] = lev, पुर [Pura] = mesto, doslovne Levie Mesto. Ale, je veľmi nepravdepodobné, že levy niekedy žili na ostrove, takže zviera, ktoré videl Sang Nila Utama, ktorý v roku 1299 založil a pomenoval Singapur, bol s najväčšou pravdepodobnosťou malajský tiger.
Britská kolonizácia
V roku 1819, sir Thomas Stamford Raffles prišiel a podpísal zmluvu s johorským sultánom Husseinom Shahom, menom Britskej Východoindickej spoločnosti, o rozvití južnej časti Singapuru na vybudovanie britskej obchodnej stanice. V roku 1824 sa celý ostrov stal majetkom Britov, podľa neskorších zmlúv so sultánom. V roku 1826 sa Singapur stal časťou Dohody Úžin a pod jurisdikciou Britskej Indie sa stal regionálnym hlavným mestom v roku 1836. Na ostrove v tej dobe žilo približne 1 000 ľudí, väčšina z nich boli domorodí Malajci spolu s hŕstkou Číňanov. V roku 1860 prekročil počet obyvateľov 80 000, pričom viac než polovica boli Číňania. Mnoho prisťahovalcov prišlo pracovať na kaučukové plantáže a po 70. rokoch 19. storočia sa stal ostrov globálnym centrom vo vývoze gumy. Po WWI, Briti postavili veľkú Singapurskú Námornú Základňu. Generálporučík sir William George Shedden Dobbie bol menovaný generálnym veliacim dôstojníkom na malajský príkaz dňa 8. novembra 1935 a zastával funkciu až do roku 1939. V máji 1938 varoval, že Singapur by mohol byť dobytý Japonskom prostredníctvom útoku z Malajzie, ale jeho varovania neboli vypočuté, čo má za následok, že Singapur o štyri roky neskôr na začiatku roka 1942 padol počas WWII.
Ján Babjak
Život
1. júna 2013 vysvätil Milana Lacha za svojho pomocného biskupa. Ten bol v roku 2017 menovaný apoštolským administrátorom ruténskej Eparchie Parma v USA.
Singapur
Druhá svetová vojna a Japonská okupácia
Počas Druhej svetovej vojny, Cisárska Japonská Armáda napadla Britskú Malajziu, čo vyvrcholilo až v Bitku o Singapur. Briti sa vzdali dňa 15. februára 1942. Britský premiér Winston Churchill nazval porážku najhoršou katastrofou a najväčšou kapituláciou v britských dejinách. Medzi 5 000 až 25 000 etnických Číňanov bolo zabitých pri následnom masakri Sook Ching. Od novembra 1944 do mája 1945 spojenci Japoncov intenzívne bombardovali Singapur. Japonci ovládali Singapur až pokým ho Briti opätovne nadobudli v roku 1945 po japonskej kapitulácii. David Saul Marshall, vodca frontu práce pre nezávislosť, vyhral prvé všeobecné voľby v roku 1955. Viedol delegáciu do Londýna, ale Británia zamietla jeho požiadavku o kompletnej samospráve Singapuru. Ten následne rezignoval a nahradil ho Haji Omar Lim Yew Hock, ktorého politika presvedčila Britániu udeliť Singapuru plnú vnútornú samosprávu vo všetkých záležitostiach, vrátane obrany a zahraničných vecí.
Ján Babjak
Život
Pápež František prijal jeho rezignáciu k 25. aprílu 2022, pričom ako nástupcu menoval apoštolského administrátora sede vacante bratislavského vladyku Petra Rusnáka.
Singapur
Druhá svetová vojna a Japonská okupácia
Počas volieb v máji 1959, People's Action Party (Ľudová Akčná Strana) zvíťazila s drvivou väčšinou hlasov. Singapur sa stal vnútorne samosprávnym štátom v rámci Commonwealthu a Harry Lee Kuan Yew sa stal prvým premiérom v krajine. Guvernér sir William Allmond Codrington Goode slúžil ako prvý Yang di-Pertuan Negara, čo znamená hlava štátu, jeho nasledovník je Yusof bin Ishak, ktorý sa stal prvým singapurským prezidentom v roku 1965. V 50. rokoch 20. storočia čínski komunisti so silnými väzbami na odborové únie a čínske školy, povstali proti vláde, čo viedlo ku malajskej “nehode” a neskôr aj ku komunistickej povstaleckej vojne.
Zlúčenie s Malajziou
V dôsledku referenda o zlúčení sa 31. augusta 1963 Singapur zlúčil s Malajskou Federáciou, korunnou kolóniou Sarawaku a Severného Bornea aby mohol tvoriť novú Malajskú Federáciu podľa podmienok Malajzie. Singapurskí vodcovia sa rozhodli spojiť s Malajziou hlavne kvôli obavám o nedostatok pôdy, vody, trhov a prírodných zdrojov kvôli obmedzenej veľkosti pozemkov. Niektorí singapurskí a malajskí politici mali obavy, že by mohol Singapur vytvoriť komunistickú vládu, ktorá bude vnímaná ako vnútorná hrozba pre Singapur a vonkajšia hrozba pre Malajskú Federáciu.
Nezávislosť, 1965
Singapur získal nezávislosť ako Singapurská republika (angl. Republic of Singapore) dňa 9. augusta 1965. Rasové nepokoje vypukli ešte raz v roku 1969. V roku 1967, krajina spoluzaložila ASEAN, a v roku 1970 sa pripojila k NAM. Harry Lee Kuan Yew sa stal prvým premiérom. Jeho dôkazom je rýchly hospodársky rast, podpora podnikania, obmedzenie vnútornej demokracie a blízke vzťahy s Čínou, čiže nový národ na budúce polstoročie.
V roku 1990, Goh Chok Tong nasledoval Leeho Kuana Yewa ako predsedu vlády, zatiaľ čo Lee pokračoval slúžiť ako Senior Minister od roku 2004 a potom ako Mentor Minister od mája 2011. Počas jeho vlády, krajina čelila v roku 1997 Ázijskej finančnej kríze, v roku 2003 epidémii SARS a teroristickým hrozbám, ktoré predstavuje Jemaah Islamiyah. V roku 2004 sa Lee Hsien Loong, najstarší syn Leeho Kuana Yewa, stal tretím premiérom v krajine. Toto je výsledkom piatich desaťročí snáh o ekologizáciu, ktoré začali v roku 1963, kedy premiér Lee Kuan Yew začal prvé vysadzovanie stromov v Singapure. Cieľom bolo zmierniť tvrdosť urbanizácie a zlepšenie kvality života.
Geografia
Singapur sa skladá zo 63 ostrovov, vrátane hlavného ostrova, všeobecne známeho ako Singapore island (anglicky) alebo Palau Ujong (malajsky). Existujú dve umelé spojenia do Johor Bahru: Johor-Singapore Causeway na severe a Tuas Second Link na západe. Ostrov Jurong, Sentosa, Tekong a Ubin sú najväčšie zo singapurských menších ostrovov. Najvyšší prírodný bod je Bukit Timah Hill – .
Prebiehajúcim obrábaním pôdy sa zvýšila výmera Singapuru zo na. Predpokladá sa rast o ďalších do roku 2030. Niektoré projekty zahŕňajú zlučovanie menších ostrovov, aby vznikli väčšie, ako to bolo u ostrovu Jurong.
Podnebie
Singapur má klímu tropického dažďového pralesa s žiadnymi výraznými obdobiami. Jednotná teplota a tlak, vysoká vlhkosť a výdatné zrážky. Teploty sa zvyčajne pohybujú od 22 °C do 35 °C. Priemerná relatívna vlhkosť je okolo 79 % ráno a 73 % popoludní. Apríl a máj sú najteplejšie mesiace. Vlhké monzúnové obdobie je od novembra do januára. Od júla do októbra je tu často opar spôsobený požiarmi kríkov v susednej Indonézii, zvyčajne z ostrova Sumatra. Hoci Singapur nedodržiava letný čas (DST), má časové pásmo GMT+8.
Ekonomika
Pred nezávislosťou v roku 1965 bolo mesto Singapur jedno z najbohatších vo východnej Ázii a to kvôli svojej výhodnej pozícii obchodného prístavu. Hrubý domáci produkt na hlavu vtedy predstavoval 511 $, čo bola približná hodnota Portugalska. Na porovnanie, v roku 1965 mala Južná Kórea HDP na hlavu 106 $ a Čína 97 $. Po nezávislosti viedli priame zahraničné investície k industrializácii a mesto sa na základe plánu stalo modernou ekonomikou založenou na priemysle, vzdelávaní a plánovanej výstavbe mesta. Podľa HDP na hlavu v parite kúpnej sily je Singapur najbohatší štát (2007). V januári 2010 boli devízové rezervy 189 618 miliónov USD, čo je hodnota, ktorá predstavuje 9. pozíciu vo svete. V roku 2009 označila spoločnosť Economist Intelligence Unit Singapur ako najdrahšie mesto na svete podľa životných nákladov. Na 1. miesto ho ohodnotila aj konzultačná spoločnosť Mercer.
Vývoj HDP
zdroj:
Obyvateľstvo
Celkový počet obyvateľov mesta je 4 987 600, z toho je 3 200 700 obyvateľov s občianstvom a 533 200 s trvalým pobytom. Singapur je s hodnotou 7 022 obyvateľov na km2 tretí najhustejšie obývaný štát (po Monaku a Macau). Singapur má jedno z najvyšších percent počtu cudzincov, až 36 % populácie mesta sú cudzinci a až 50 % cudzincov pracuje v službách. Majoritným etnikom sú Číňania.
Clary
Clary môže byť:
Voronovycia
Voronovycia je sídlisko mestského typu (селище міського типу) na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 6466 obyvateľov.
Bazoches-sur-Hoëne (kantón)
Bazoches-sur-Hoëne je francúzsky kantón v obvode Mortagne-au-Perche v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 11 obcí.
Kostol Najsvätejšieho srdca Pána (Vinohrady)
Kostol Najsvätejšieho srdca Pána je kostol na pražskom námestí Jiřího z Poděbrad vo štvrti Vinohrady.
Je to moderná stavba známeho slovinského architekta Josipa Plečnika realizovaná v rokoch 1928 až 1932.
Má širokú hlavnú vežu so šestimi zvonmi a rozmernými guľatými hodinami, ktorá dosahuje výšku 42 metrov. V podzemí je priestranný kaplnka s valenou klenbou.
V roku 2010 bol kostol zaradený medzi národné kultúrne pamiatky.
Pozývací list
Pozývací list (po česky: zvací dopis) je hovorové označenie listu z augusta 1968 rusky napísaného adresovaného Leonidovi Brežnevovi, na ktorom sú podpísaní Alois Indra, Drahomír Kolder, Oldřich Švestka, Antonín Kapek a Vasil Biľak. List so žiadosťou o „bratskú pomoc“ „pred hrozbou kontrarevolúcie“ poslúžil ako zámienka na inváziu vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska, ktorá zastavila obrodný proces demokratizácie Pražskej jari.
Odovzdanie listu
List bol podľa svedkov Brežnevovi odovzdaný počas konferencie v bratislavskom hoteli Sorea 3. augusta 1968. Podľa historika a Dubčekovho priateľa Ivana Laluhu list pravdepodobne odovzdal Zbyněk Soják. Existenciu a odovzdanie listu potvrdzuje aj výpoveď Vasila Biľaka, ktorý obviňuje iného pracovníka aparátu ÚV KSČ zo sprostredkovania odovzdania (Radko Kaska). Podľa iného zdroja odovzdal list osobne Biľak predsedovi ukrajinskej Komunistickej strany Petrovi Šelestovi v Bratislave „počas stretnutia na záchode, ktoré zorganizovala KGB.“
Obsah listu
Podpísaní oficiálne žiadali „poskytnúť skutočnú pomoc a podporu všetkými možnými spôsobmi, ktoré máte k dispozícii“ zachrániť Česko-Slovensko „pred hrozbou kontrarevolúcie“. „S ohľadom na zložitosť a nebezpečný vývoj situácie v našej krajine prosíme vás o maximálne utajenie tohto nášho prehlásenia, preto vám píšeme priamo osobne a po rusky.“ Kópia ruského originálu aj český preklad boli zverejnené v roku 1993 ako príloha v odbornom časopise. V roku 2003 sa český preklad rozširoval v novinách, od 2005 na internete a 2008 bol pridaný do wikizdrojov. Slovenský preklad doteraz nebol zverejnený.
Podpísaní
V poradí ako sú podpisy v liste:
Dôsledky
Sovietska tlač týmto listom odôvodňovala vpád vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska ako žiadosťou KSČ v boji proti "kontrarevolúcii". Avšak list bol predmetom rokovania mimoriadneho zjazdu KSČ 22. augusta 1968 v Prahe Vysočanoch. Tam, ako aj v Bratislave, ho oficiálny predstavitelia KSČ odmietli a považovali za vlastizradu aj keď nevedeli o jeho obsahu. List bol a aj zostal verejnosťou vnímaný ako jeden z hlavných dôvodov vpádu vojsk, preto má výnimočný význam.
V roku 1968 si vyžiadala táto vojenská invázia 108 životov, ťažko zranených bolo 500 ľudí. Do konca roka 1969 emigrovalo z Česko-Slovenska asi stotisíc ľudí, v roku 1969 - 1989 ďalších 140 až 150-tisíc ľudí. Nasledovalo obdobie, v ktorom sa postupne dostali k moci politici, ktorí začali tzv. normalizáciu.
Pisatelia sa dopustili zrady nielen tým, že pozývali cudzie vojská, ale aj snahou o vytvorenie takzvanej robotnícko-roľníckej vlády. Väčšinu členov predsedníctva ÚV KSČ ešte v prvú noc okupačné vojská zadržali a odviezli ich na územie západnej Ukrajiny. V tom čase ako sovietsky veľvyslanec v Prahe pôsobil Stepan Červonenko, ktorý bol už dlhšiu dobu v styku s protidubčekovskými komunistickými funkcionármi, ktorých neinternovali. Práve naopak, pisatelia listu Biľak, Indra, Kolder (a navyše Jakeš) už 21. augusta rokovali s Červonenkom. Celý ďalší deň (22. augusta) najprv v obkľúčenej budove ÚV KSČ  a potom na sovietskom veľvyslanectve sa najmä Biľak s podporou ostatných pisateľov pokúšal zostaviť novú vládu, v ktorej by mali rozhodujúci vplyv. O 23:00 zúčastnení odišli s týmto návrhom za prezidentom Svobodom na Hrad, ktorý ho rázne odmietol. Kolaborantská robotnícko-roľnícka vláda sa nakoniec nesformovala, no napriek tomu sa pisatelia dostali do vedúcich funkcií.
Pozývací list bol jedným z argumentov, ktorý mal ospravedlniť vpád vojsk a stal sa tak vzorom ako požiadať ZSSR o „internacionálnu pomoc“ v prípade keď treba „brániť socializmus“. Zodpovedajúcu vojensko-politickú stratégiu „obmedzenej suverenity“ v septembri 1968 v ruskej Pravde a v novembri 1968 oznámil Brežnev, preto dostala názov Brežnevova doktrína.
Po 1989
Po roku 1989 sa Česko-Slovensko snažilo list získať od Moskvy. Jeho kópiu odovzdal prezidentovi Václavovi Havlovi vtedajší ruský prezident Boris Jeľcin v roku 1992. Jeľcin vtedy odovzdal spis obsahujúci sedem dokumentov, ktoré boli dovtedy v archívoch ÚV KSSZ. Autenticitu potom potvrdil R. G. Pichoja, hlavný archivár. Išlo však o kópiu "Pozývacieho listu", ktorý bol súčasťou spisu, bol údajne objavený zapečatený (dva dni pred jeho odovzdaním) v Štátnom archíve Ruskej federácie. Obálka bola podpísaná Konštantínom Černenkom s poznámkou: ''Uložiť v archíve politbyra. Bez súhlasu neotvárať.''
Samotný text bol zmenený Brežnevovou rukou, preto sa predpokladá, že si vyžiadal novú verziu, ktorá mala byť podpísaná viacerými "žiadateľmi o bratskú pomoc". Podľa niektorých informácií sa Brežnev pri rozhodovaní o budúcom vodcovi ČSSR vyjadroval o Biľakovi ako neschopnom, pretože nedokázal na pozývací list získať 200 sľubovaných podpisov.
Havel dostal od Jeľcina okrem kópie pozývacieho listu aj spomínaný Kapekov osobný list (napísaný česky na písacom stroji so slovenskou mutáciou ) a zápis z porady z 18. augusta 1968 piatich najvyšších komunistických predstaviteľov krajín, ktoré sa podieľali na okupácii, z ktorého vyplýva, že Brežnev práve vtedy navrhol použiť pozývacie listy na oficiálne zdôvodnenie intervencie.
Počas návštevy prezidenta Putina v Bratislave v máji 2011 ho o vydanie originálu požiadala expremiérka Radičová. Napriek tomu že jej to Putin sľúbil, po roku sa ruská strana vyjadrila, že originál nevydajú, pretože ide o uzatvorenú vec.
Hoci V. Biľaka pre pozývací list a iné činy trestne stíhali od roku 1991 proces po 20 rokoch (2011) zastavila slovenská Špeciálna prokuratúra.
Pražský kriminalistický ústav zistil, že rez písma zodpovedá písaciemu stroju česko-slovenskej výroby značky Consul, zrejme prenosný model vyrábaný v rokoch 1965 až 1972. V súdnom procese znalci skonštatovali, že „vzhľadom na gramatické a jazykové excesy ho písal Čech alebo Slovák, nie Rus, pretože také chyby obvykle robia Česi vyjadrujúci sa v ruskom jazyku.“ Podpisy však overiť nevedeli, pretože nemajú originál. V Česku považujú podpisy na liste za overené znalcami.
Vtedajší (v roku 1992) prokurátor Generálnej prokuratúry ČSFR Vladimír Nechanický spomínal: Ten, pozývací list 'bol špeciálne pánom Biľakom, ktorého som vypočúval, označený ako záležitosť jemu neznáma." Preto bolo nutné sa vyrovnať s Biľakovou námietkou týkajúcou sa pravosti podpisov. Česká strana pokladala list za piroritu a tak prezident Havel požičal skupine právnikov a kriminalistických expertov nové armádne lietadlo Challenger a tí priamo v Moskve na tamojšom kriminalistickom ústave Generálnej prokuratúry Ruskej federácie preskúmali originál listu. V posudku z novembra 1992, v laboratóriách Kriminalistického ústavu jednoznačne potvrdili pravosť originálu listu aj všetkých podpisov.
Nik z pisateľov tak nebol odsúdený. Biľak sa k napísaniu listu nepriznal hoci potvrdil vedomosť o jeho existencii. Nepriznal sa ani k podpisu na liste. Súdny spis zostal tajný doteraz aj po Biľakovej smrti. V rozhovore pre Českú televíziu uviedol vydavateľ knihy Biľakových spomienok, že Biľak sa sám priznal, že o intervencii vedel už týždeň pred jej začiatkom. 14. augusta 1968 sa totiž stretol na tajnej schôdzi s ideológom Suslovom a šéfom Ukrajinskej KS Šelestom v maďarskom Komárome.
Pentium M
náhľad|Intel Pentium M Pentium M je mikroprocesor architektúry x86 predstavený firmou Intel v marci 2003. Procesor bol pôvodne určený len na použitie v laptopoch (M ako mobilný). Pred uvoľnením bolo jeho kódové meno „Banias“.
Pentium M predstavuje radikálnu zmenu prístupu od Intelu, pretože tento procesor nie je variantom desktopového Pentia 4, ale modifikáciou procesoru Pentium III Tualatin (ktorý bol založený na jadre Pentia Pro). Je optimalizovaný na nižší odber elektrickej energie a nižšie produkované teplo ako desktopové procesory a tým umožňuje dlhší chod na batérie v notebookoch. Pentium M beží na nižších frekvenciách ako Pentium 4, ale ich výkon je porovnateľný (vďaka lepšej architektúre Pentia M). Napríklad Pentium M 1,6 GHz má podobný výkon ako Pentium 4 na 2,4 GHz. Procesory Pentium M boli taktované na frekvenciách od 900 MHz do 2,26 GHz.
Muttersholtz
Muttersholtz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marcoing
Marcoing môže byť:
Šiatorská Bukovinka
Šiatorská Bukovinka je obec na Slovensku v okrese Lučenec. Blízko obce sa nachádza zrúcanina hradu Šomoška a NPR Šomoška.
Polohopis
Obec sa nachádza v južnej časti okresu Lučenec, ktorý patrí do Banskobystrického kraja. Leží v hornej časti potoka Belina a Bukovinského potoka neďaleko štátnej hranice s Maďarskom.
Velká Jesenice
Velká Jesenice je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 754 obyvateľov, z toho 379 mužov a 375 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 39,3 roka, ženy 41,5 roka).
3871 Reiz
3871 Reiz je planétka s priemerom 46 km, ktorú objavil R. M. West 18. februára 1982.
Christian Martinelli
Christian Martinelli (* 6. marec 1983, Sondalo, Taliansko) je taliansky biatlonista súťažiaci za klub C.S. Carabinieri. Hoci krajinu reprezentoval už niekoľkokrát na MS v biatlone, nikdy sa zatiaľ nezúčastnil ZOH. Povolaním je profesionálny vojak a jeho súčasnými trénermi sú bývalí talianski biatlonisti Alexander Inderst a Giuseppe Montello.
Najlepšie individuálne umiestnenie v rámci svetového pohára dosiahol v sezóne 2012/13 keď sa umiestnil v talianskej Anterselve v stíhacích pretekoch na 17. mieste.
MS
Legenda
Brûlon
Brûlon môže byť:
Životné prostredie v Paríži
Životné prostredie v Paríži je rovnako ako v iných metropolách planéty ovplyvnené činnosťou obyvateľov miest a ich ekonomickými aktivitami.
Zelené plochy
Paríž je jedno z najhustejšie zaľudnených miest v Európe, takže podiel verejnej zelene je v meste veľmi omedzený. Vo vnútornom meste je pomer len zelene na jedného obyvateľa (alebo  pri započítaní Bois de Boulogne a Bois de Vincennes), oproti  v Amsterdame,  v Londýne,  v Bruseli alebo  v Ríme. Mestské obvody na severe Paríža sú pokryté zeleňou veľmi nedostatočne. V posledných dvoch desaťročiach síce vzniklo niekoľko verejných parkov a záhrad, ale mesto, ktoré potrebuje priestor pre ekonomické aktivity, bývanie alebo verejné zariadenia (škôlky, športoviská a i.), nemôže vždy vytvoriť parky, lebo voľné plochy sú v Paríži obmedzené. Hranice mesta sú dané zákonom z roku 1860 a rozširovanie na úkor okolitých obcí nie je možné. Obec preto v rámci mestského plánovania zaviedla pojem „koeficient biotopu“, kedy staviteľ musí pri každej stavbe vyčleniť časť pozemku na zelenú plochu priliehajúcu k stavbe.
Znečistenie ovzdušia
náhľad|Balón v parku André Citroëna mení farbu podľa znečistenia ovzdušia Znečistenie ovzdušia v Paríži a regiónu Île-de-France monitoruje od 1979 spoločnosť Airparif. Podľa zákona o ovzduší z roku 1996 je Airparif nezisková organizácia rovnako ako ostatné francúzske monitorovacie siete. Paríž tiež prevádzkuje tzv. Maison de l'Air (Dom ovzdušia) v parku Belleville v 20. obvode, ktorého účelom je poučiť obyvateľov o úlohe atmosféry a vplyvu znečistenia na zdravie. Druhou atrakciou, ktorá popularizuje ovzdušie, je balón v parku André Citroëna, ktorý ponúka letecký pohľad na Paríž z výšky až. Balón slúži ako identifikátor kvality vzduchu, lebo mení farbu podľa miery znečistenia ovzdušia.
Znečistenie súvisí predovšetkým s dopravou, lebo priemyselných podnikov je v meste už málo a nachádzajú sa predovšetkým na okraji Paríža. Aj keď oceánska klíma všeobecne vedie k rozptylu znečisťujúcich látok, pri anticyklonálnom počasí sa škodliviny hromadia a zvyšuje sa hladina oxidov dusíka a pevných častíc. Letné podmienky (vysoké teploty a slnečný svit) podporujú zvýšenú koncentráciu ozónu.
Podľa správy Airparif zverejnenej v roku 2007 sa celkové znečistenie v hlavnom meste od roku 2002 znížilo o 32 % v emisiách oxidov dusíka a o 9 % v emisiách skleníkových plynov, t. j. pokles o 469 ton oxidu uhličitého denne. Tento pokles je však dôsledkom technologického pokroku v automobilovom priemysle než v mestskej politike obmedzenia automobilovej premávky.
Hlukové znečistenie
Hluk je v Paríži rovnako zásadný problém pre verejné zdravie, čo viedlo k vytvoreniu hlukového observatória v roku 1999. Ako prvý krok bola v roku 2004 vytvorená mapa cestného hluku na základe geografického informačného systému, ktorá bola v roku 2007 zverejnená.
Politika mesta Paríž smeruje k obmedzeniu používania automobilov, čo ale vedie k významnému nárastu premávky motoriek. Okrem toho vozidla na čistenie ulíc, smetiarske vozidlá a pod., ktoré sú v prevádzke často veľmi skoro (od 6 hodín) alebo neskoro (odvoz odpadu v niektorých uliciach prebieha až v 23 hodín) sú najhlučnejšie vozidlá prevádzkované na území mesta a ako také predstavujú ďalšie hlukové zaťaženie.
Voda
Voda distribuovaná v Paríži pochádza z 50 % z podzemných vôd a z 50 % z upravených vôd Seiny a Marny. Táto voda je podľa analýzy kvalitná. Odpadová a dažďová voda je zmiešaná a mieri do čistiarne odpadových vôd v Achères. V čase nízkych zrážok sem prúdi všetka voda, ale v čase prívalových dažďov je prebytok vypúšťaný do Seiny, čo je jeden z dôvodov, prečo sú po silných búrkach nachádzané mŕtve ryby.
Priemysel
V Paríži samotnej už nie je priemysel, kde by hrozilo nebezpečie veľkých technologických havárií. Ale, niekoľko vysoko rizikových oblastí sa nachádza na vnútorných predmestiach, kde sú sklady uhľovodíkov v Nanterre, Gennevilliers a Vitry-sur-Seine.
Psie exkrementy
náhľad|Vyhláška [[17. obvod (Paríž)|17. obvodu proti psím výkalom]] Paríž je rovnako neslávne preslávená psími exkrementmi na chodníkoch. Približne 150 000 psov produkuje asi šestnásť ton výkalov denne, často uprostred chodníka kvôli nedisciplinovanosti ich majiteľov. To má za následok veľké náklady na upratanie verejných komunikácií, ktoré platí obec. Tieto výkaly sú obyvateľmi považované za hlavný problém znečistenia v meste. Zanedbateľný nie je ani sociálny dopad, pretože každý rok dôjde približne k 650 nehodám v dôsledku pošmyknutia a pádu, ktoré si vyžiadajú akútne ošetrenie, najmä u starších pacientov. Po rokoch laxného prístupu sa parížska radnica rozhodla sprísniť znečisťovanie a od roku 2007 činí priemerná pokuta 183 €. Napriek tomu toto opatrenie nemá veľký vplyv na čistotu parížskych ulíc.
Bangkok
right|thumb|Chinatown right|thumb|Panoráma mesta thumbnail|right|Chrám Wat Phra right|thumb|Bangkok z vesmíru right|thumb|Park right|thumb|Časti mesta
Bangkok (slov. príd. meno je bangkocký; iné názvy: Krung Thép, Krungthép [čo je skratka ]; po thajsky กรุงเทพฯ, กรุงเทพมหานคร) je hlavné a najväčšie mesto Thajska. Má 8 250 000 obyvateľov (údaj z roku 2010). Mesto sa rozkladá najmä na východnom brehu rieky Čhauphrajá (Chao Phraya), blízko Thajského zálivu. Bangkok je jedným z najrýchlejšie rastúcich miest v juhovýchodnej Ázii. Je považované za rivala miest Singapur a Hongkong, hoci trpí problémami s infraštruktúrou, spôsobených rýchlym rastom. Je aj jednou z najobľúbenejších turistických destinácií.
Dejiny
Bangkok bol do roku 1767 malé obchodné centrum a prístav, nazývaný Bang Makok, slúžiaci hlavnému mestu Siamu, Ajuthajá. Novým hlavným mestom sa stalo Thonburí (dnes časť Bangkoku) na západnom brehu rieky, predtým ako kráľ Rám I. vybudoval svoj palác na východnom brehu. V roku 1782 premenoval mesto na Krung Thép, čo znamená „Mesto anjelov“. Názov Bangkok dnes predstavuje jeden okres Thonburí, ale väčšina cudzincov ho používa pre celé mesto.
Úplné ceremoniálne meno Krung Thépu je (v anglickom prepise) „Krung Thep Mahanakhon Amon Rattanakosin Mahinthara Ayuthaya Mahadilok Phop Noppharat Ratchathani Burirom Udomratchaniwet Mahasathan Amon Piman Awatan Sathit Sakkathattiya Witsanukam Prasit“, čo znamená „Mesto anjelov, veľké mesto, večné diamantové mesto, plodné mesto boha Indru, veľké hlavné mesto sveta s deviatimi klenotmi, šťastné mesto, oplývajúce nesmiernym kráľovským palácom, pripomínajúcim nebesá kde vládne znovuzrodený boh, mesto dané Indrovi a vybudované Vishnukarnom“. Deti sa v školách učia úplný názov mesta, ale málokto ho vie aj vysvetliť, lebo veľa slov je archaických. Veľa Thajčanov si ho pamätá len preto, že bolo použité v populárnej piesni „Krung Thep Mahanakhon Asanee-Wasan“ od Chotikula, recitovanej podobne ako abecedná pieseň v angličtine. Nie je zapísaný v Guinessovej knihe rekordov, pretože sa dnes už oficiálne nepoužíva.
Ekonomika
Bangkok je ekonomickým centrom Thajska. V roku 2005 bol HDP približne 220 miliárd USD, čo predstavuje 43% HDP celej krajiny. HDP na hlavu je asi 20 000 USD. V Bangkoku je thajská burza s vyše 400 registrovanými spoločnosťami a kombinovaným trhovým kapitálom 120 miliárd USD (január 2006).
Príjem obyvateľov Bangkoku je relatívne vysoký, hlavne v porovnaní s horšie zarábajúcimi imigrantmi (z iných provincií alebo susedných krajín). Miera chudoby predstavuje asi 7% populácie (ak nerátame ilegálnych prisťahovalcov tvoriacich asi 5-8 % obyvateľstva).
Demografia
Podľa údajov z roku 2010 je v meste 8 250 000 registrovaných obyvateľov. Cez pracovný deň populácia narastie asi o dva milióny ľudí. Viac ako 50% Bangkočanov má čínskych predkov. Nedávno zažil Bangkok veľký prílev imigrantov zo zahraničia. Medzi dlhodobými zahraničnými rezidentmi je 250 000 Číňanov, 30 000 Japoncov (najväčšia japonská komunita v ázijskom meste mimo Japonska), 100 000 Indov (35 000 sikhov), z ktorých vyše 80 % má thajské občianstvo, 6 000 Američanov, 45 000 Európanov (druhý najvyšší počet po v Ázii po Singapur), 15 000 Thajčanov, 7 000 Juhokórejčanov, 6 000 Nigérijčanov, 8 000 Arabov, 25 000 Malajzijčanov a 4 000 Singapurčanov. Je tu približne 400 000 - 600 000 ilegálnych prisťahovalcov z Kambodže, Mjanmarska, Ruska, Ukrajiny, Pakistanu, Nigérie, Indie, Bangladéša, Číny a iných štátov. 92 % obyvateľstva sú budhisti, zvyšok sú moslimovia (6 %), kresťania (1 %), židia (300 rezidentov), hinduisti (0,6 %) a iní. Je tu 400 budhistických chrámov, 55 mešít, 10 kostolov a 2 synagógy.
Administratíva
Bangkok je jedna z dvoch osobitných administratívnych oblastí Thajska (druhá je Pattaya), ktorých obyvatelia volia guvernéra, na rozdiel od 75 zvyšných thajských provincií (changwat). Urbanizácia Bangkoku zasahuje za hranice provincie Bangkok do susedných provincií Nonthaburi, Samut Prakan, Pathum Thani, Nakhon Pathom a Samut Sakhon. Súčasná provincia vznikla v roku 1972, keď predchádzajúca provincia - changwat Phra Nakhon – splynula s provinciou Thonburi.
Znak mesta zobrazuje boha Indru idúceho na mytologickom zvierati Erawan, pripomínajucom slona, medzi oblakmi. Indra v ruke drží zbraň metajúcu blesky. Znak vychádza z kresby namaľovanej princom Narisom. Symbolom Bangkoku je aj strom Ficus benjamina.
Bangkok je rozdelený na 50 obvodov (khet, niekedy nazývaných aj amphoe, podobne ako v iných provinciách), ktoré sa ďalej delia na 154 kwaengov (ekvivalent tambonov v ostatných provinciách).
Vysoké školstvo
V Bangkoku je mnoho štátnych aj súkromných univerzít. Najuznávanejšími univerzitami thajska sú dve najstaršie, Chulalongkorn a Thammasat. Medzi verejné univerzity ďalej patria:
Doprava
Prepracovaný systém kanálov (khlongov) dal mestu prezývku “benátky východu” už v časoch, keď všetku dopravu zabezpečovali lode. Časom bolo mnoho kanálov zmenených na rušné ulice, ale veľa sa ich stále zachovalo aj s obydliami a trhmi pozdĺž nich. Za zmienku stoja plávajúce trhy v štvrti Taling Chan
Aby sa zabránilo zápcham, bolo vybudovaných niekoľko nadzemných železníc a cestných okruhov okolo širšieho Bangoku. V roku 1999 bol otvorený dvojkoľajný 'Skytrain' (oficiálne BTS). Prvá trasa podzemného metra bola verejnosti otvorená v júli 2004. Zvyšky nedokončeného projektu nadzemnej železnice (projekt Hopewell) možno stále vidieť cestou z hlavnej železničnej stanice na letisko Don Muang. Výstavba sa zastavila počas celoázijskej finančnej krízy a piliere ostali bez úžitku, miestni ich nazývajú „Hopehenge“ (beznádejné), alebo Stonehenge. V júli 2004 bol spustený nový systém metra MRT spájajúci severnú železničnú stanicu v Bang Sue so stanicou Hua Lamphong v blízkosti centra, vedúci aj cez východnú časť mesta. Napája sa na BTS systém v staniciach Mo Chit, Asok a Sala Daeng. Väčšina železničných spojení začína na stanici Hua Lamphong na južnej konečnej stanici metra. Vlaky odtiaľto idú do Malajzie na juhu, Chiang Mai a ďalej na sever, a do Khon Kaen na severovýchode.
Do každého mesta či provincie sa dá z Bangkoku ľahko dostať autobusom. Linky vedúce na západ a juhozápad štartujú z južného autobusového terminálu, západne od mesta. Linky na juhovýchod, napríklad do miest ako Pattaya či Ko Samet, odchádzajú z Východného autobusového terminálu v Ekkamai, tretia zástavka od východného konca Skytrainu. Všetky linky na sever a severovýchod odchádzajú zo Severného autobusového terminálu v Mo Chit, pri konečnej metra aj Skytrainu.
Letiská
Bangkok International Airport, často nazývané „Don Muang“, najvyťaženejšie letisko v juhovýchodnej ázii, sa nachádza severne od mesta, dnes ho už mestská urbanizácia takmer zasiahla. V roku 2002 začala výstavba nového letiska Suvarnabhumi Airport v štvrti Bang Phli provincie Samut Prakan juhovýchodne od mesta. Po dokončení v roku 2007 prevzalo všetku medzinárodnú aj domácu dopravu z letiska Don Muang, kde zostali nízkonákladové spoločnosti a chartrové lety. Don Muang má ja železničnú stanicu smerujúcu na sever a severovýchod.
Súčasné problémy
Najväčším problémom Bangkoku je znečistenie vzduchu, spôsobené preťaženou mestskou dopravou. Nedávne dokončenie systému nadzemných železníc situáciu trochu zlepšilo. V Bangkoku je rozšírený predaj neautorizovaných, ilegálne kopírovaných materiálov chránených autorskými právami (hlavne softvér a DVD). Jedným z najznámejších miest pre nákup ilegálnych kópií je Pantip Plaza. V posledných rokoch prebehlo niekoľko pokusov o potlačenie tohoto obchodu čistkami na Pantipe a iných známych miestach, neboli však úspešné a ilegálne kopírovanie je stále prosperujúcim obchodom. BSA, americká spoločnosť prevencie kopírovania, odhaduje že zastavenie ilegálneho kopírovania v Thajsku by znamenalo zisk 80 miliónov USD. Pod dlhodobým tlakom skupín ako BSA alebo Recording Industry Association of America, ktoré presadili obštrukciu obchodných dohôd s Thajskom, začala thajská vláda vyvíjať veľké úsilie o potlačenie neautorizovaných nahrávok vrátane zavedenia tvrdého zákona o ochrane intelektuálneho majetku. Názor obyvateľov thajska na tento problém to síce zatiaľ neoplyvnilo, obchod stále pokračuje, podľa BSA je však potlačenie ilegálneho kopírovania dlhodobá záležitosť a prvoradým cieľom je priblížiť stanovisko BSA Thajčanom.