cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Normalizácia (ČSSR)
Znormalizované voľby 1971
V ČSSR občania volili poslancov každé štyri roky naraz do všetkých zastupiteľských zborov (do miestnej, okresnej a krajskej samosprávy (národných výborov), do Slovenskej národnej rady a aj do Národného zhromaždenia ČSSR). Voľby sa uskutočnili v júni 1964 a ďalšie mali byť o štyri roky neskôr, teda v roku 1968. Voľby boli najprv odročené 11. apríla 1968, po invázii vojsk 21. augusta sa však o termíne volieb opätovne rozhodovalo až 15. októbra 1969, kedy bolo stanovené že sa voľby musia uskutočniť do konca roku 1971. V dňoch 27. až 28. novembra 1971 (sedem a pol roka od posledných všeobecných volieb) sa konali skoro bez zmien: s 99,45 voličskou účasťou a s takmer 100-percentnou voličskou podporou kandidátov Národného frontu.
Bolo to politické víťazstvo normalizácie, ktoré zakonzervovalo stav na roky dopredu. Neuskutočnili sa žiadne zmeny vo volebnom systéme aj keď boli na jar 68 diskutované (viac kandidátov, viac strán a pod.). Vtedajšia moc dokonca predĺžila volebné obdobie všetkých zastupiteľských zborov zo 4 na 5 rokov."„Za takmer 20 rokov platnosti volebných zákonov prijatých v júli 1971 nebol zaznamenaný jediný prípad volieb do ktoréhokoľvek zastupiteľského orgánu, keď by sa o mandát v jednomandátovom volebnom obvode uchádzal viac ako jeden starostlivo vybraný a preverený kandidát.“ Napísal Ladislav Orosz."
Reštriktívne opatrenia
Po konsolidovaní moci Husákovo vedenie pristúpilo k zmene zákonov, ktorými bola formovaná Pražská jar, napr. zákon o Národnom fronte a tlačový zákon. Tým bola efektívne znova zavedená cenzúra. Podniky, ktoré počas reformného obdobia dostali značnú nezávislosť, boli znova centrálne riadené a plnili centrálne plánované kvóty.
V priebehu normalizácie boli po krátkom reformnom uvoľnení hraničného režimu výrazne obmedzené možnosti vycestovania občanov do zahraničia, najmä do kapitalistickej cudziny.
Husák tiež stabilizoval vzťahy so socialistickými susedmi ČSSR, nasledovali časté návštevy spriatelených krajín a česko-slovenské hospodárstvo bolo budované na užšie previazanie so štátmi sovietskeho bloku.
Udržiavanie status quo v 70. a 80. rokoch
Už v máji 1971 Husák na XIV. zjazde KSČ referoval, že proces normalizácie bol úspešne dokončený a Česko-Slovensko je pripravené na ďalšie etapy budovania socializmu.
Od roku 1971 do polovice 80. rokov bol v strane a spoločnosti len udržiavaný status quo. Husák sa snažil čo najviac dodržiavať politiku, ktorá mu bola naordinovaná zo Sovietskeho zväzu, aby predišiel opakovaniu udalostí rokov 1967 – 1968, no pritom používať čo najmenej represívne metódy.
Jedným z dôsledkom Husákovej politiky boli len minimálne zmeny vo vedení Česko-Slovenska počas nasledujúcich dvadsiatich rokov. Sám Husák ostal na čele strany až do roku 1987, keď bol vystriedaný Milošom Jakešom a od roku 1975 do konca roku 1989 bol aj prezidentom ČSSR. Podobná situácia vládla aj na Slovensku, keď po krátkom období od januára do mája 1969, keď bol predsedom vlády „nespoľahlivý“ Štefan Sádovský, bol predsedom vlády takmer 20 rokov Peter Colotka (do októbra 1988).
Od polovice 80. rokov neostalinistický česko-slovenský systém čelil čoraz väčšiemu vnútornému i vonkajšiemu tlaku. Ekonomická situácia krajiny sa v 80. rokoch začala zhoršovať a hospodárstvo nebolo schopné produkovať výrobky a služby, ktoré spoločnosť požadovala, aj kvôli vzrastajúcej súkromnej spotrebe. Tlak na zmenu zvnútra prichádzal na Slovensku najmä od náboženských aktivistov (napr. Ján Čarnogurský, František Mikloško), v Česku prevažne z disidentských skupín, ako napr. Charta 77 (napr. Václav Havel, Jan Patočka a i.).
"Perestrojka"
Významným vonkajším vplyvom, ktorý ovplyvnil ochabovanie normalizácie, bolo zvolenie Michaila Gorbačova za generálneho tajomníka ÚV KSSZ v roku 1985. Gorbačov začal zavádzať reformy, ktoré sa v mnohom podobali Dubčekovým reformám spred dvadsiatich rokov – politika glasnosti a prestavba (perestrojka) v konečnom dôsledku urýchlili zmeny, ktoré v Česko-Slovensku vyvrcholili koncom roka 1989 Nežnou revolúciou.
Odboj proti normalizácii
Na protest proti okupácii Česko-Slovenska sa v januári 1969 na Václavskom námestí v Prahe upálil študent Jan Palach. Palachov pohreb koncom januára sa stal veľkým protestom proti okupácii a nastupujúcej normalizácii.
21. augusta 1969, v deň prvého výročia okupácie, sa v Prahe konali protestné demonštrácie, ktoré však boli verejnou bezpečnosťou potlačené. Došlo k rozbitiu výkladu spoločnosti Aeroflotu na Václavskom námestí. Existuje hypotéza, že výklad bol rozbitý policajnými provokatérmi, aby vznikol dôvod na zásah.
V roku 1977 skupina osobností vytvorila združenie Charta 77. Jej základný manifest, Prehlásenie Charty 77, podpísali v nasledujúcich mesiacoch a rokoch stovky významných i bežných ľudí. Veľká väčšina z nich bola následne perzekvovaná, mnohí boli prepustení zo zamestnania, niektorí boli donútení k emigrácii.
Významný podiel na aktivácii disentu mali informácie šírené najmä česko-slovenskými emigrantmi pôsobiacimi v zahraničných rozhlasových staniciach ako Slobodná Európa, Hlas Ameriky, BBC a vatikánsky rozhlas. Štát síce rušil ich vysielanie tzv. rušičkami, ale jeho finančné a technické možnosti boli obmedzené, takže na niektorých frekvenciách a v niektorých oblastiach bublavý zvuk rušičiek úplne neznemožňoval sledovanie spravodajstva.
Ako samizdat vychádzali v Česko-Slovensku, prípadne boli dovážané zo zahraničia, knihy a tlačoviny, ktoré kvôli cenzúre nemohli byť šírené oficiálne. Mnohé výtlačky samizdatov kolovali postupne medzi mnohými čitateľmi, keďže výroba a rozmnožovanie boli rizikovou záležitosťou.
Britské národné hokejové mužstvo
Britské národné hokejové mužstvo patrí medzi reprezentačné hokejové mužstvá majstrovstiev sveta. Tím vznikol v roku 1908, pričom prvý zápas odohral o rok neskôr. Britské národné hokejové mužstvo bolo úspešné v prvej polovici dvadsiateho storočia. V súčasnosti sa prebojovali do top divízie a zúčastnili sa majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 2019, kde skončili na 13. mieste, čím sa naďalej udržali v top divízii.
Majstrovstvá Perzského zálivu v basketbale mužov 2014
Majstrovstvá Perzského zálivu v basketbale mužov 2014 boli v poradí 14. Majstrovstvá Perzského zálivu v basketbale mužov, ktoré organizuje Basketbalová asociácia Perzského zálivu (GBA). Konali sa v Dammame, v Saudskej Arábii v dňoch od 14.20. októbra 2014, za účasti 6 tímov. Zápasy sa odohrali v aréne Dammam Sports City. Turnaj pozostával iba z jednej šesťčlennej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým. Titul obhájilo družstvo 🇶🇦, keď zvíťazilo vo všetkých zápasoch skupiny.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie 2015, ktoré organizovala Čína. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Výsledky
Play-off sa nehralo.
Elektrický dipól
thumb|right|Pole elektrického dipólu v jeho blízkosti s vyznačenými [[Siločiara|siločiarami]]
Elektrický dipól vzniká, ak kladné a záporné náboje nie sú v priestore rovnako rozmiestnené. Najjednoduchším a typickým príkladom dipólu je dvojica opačných nábojov od seba vzdialených o malú vzdialenosť vzhľadom na vzdialenosť, v ktorej tieto náboje vytvárajú elektrické pole.
Matematický popis
Elektrický dipól môžeme charakterizovať pomocou elektrického dipólového momentu \mathbf{p}. Elektrické pole vytvorené dipólom (vo vzdialenosti veľkej vzhľadom ku vzdialenostiam nábojov dipól vytvárajúcich) je dané vzťahom pre elektrický potenciál alebo intenzitu elektrického poľa:
Vo vonkajšom elektrickom poli o elektrickej intenzite má dipól potenciálnu energiu
,
.
Vieuzos
Vieuzos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
659 Nestor
659 Nestor je planétka s priemerom 115 km, ktorú objavil M. F. Wolf 23. marca 1908.
Alexander Kunoši
Alexander Kunoši (* 20. júl 1908, Terešva, Ukrajina – † 31. august 1962, Bratislava, Slovensko) bol slovenský právnik, publicista, prekladateľ a diplomat.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1919 – 1927), na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe a Univerzity Komenského v Bratislave (1927 – 1932), medzinárodné právo na parížskej Sorbone (1934). Pôsobil na Obchodnej akadémii v Bratislave, v Česko-slovenskom exportnom ústave a Ministerstve zahraničných vecí v Prahe. Bol členom ľavicových študentských spolkov, v roku 1938 bol autorom petície slovenských vysokoškolákov Edvardovi Benešovi. Bol člen česko-slovenskej politickej misie v Paríži a v Londýne (1939), účastník protifašistického odboja, funkcionár Mladého Česko-Slovenska v Anglicku. V rokoch 1947 – 1951 bol prvým povojnovým veľvyslancom Česko-Slovenska v Argentíne s poverením aj pre Paraguaj a Bolíviu. V rokoch 1952 – 1954 bol nezákonne väznený a neskôr rehabilitovaný. Po prepustení pôsobil ako prekladateľ a profesor jazykovej školy v Bratislave.
2885 Palva
2885 Palva je planétka s priemerom 20 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 7. októbra 1939.
Ruské Pekľany
Ruské Pekľany je miestna časť obce Ľubovec v okrese Prešov, do roku 1964 samostatná obec.
Polohopis
Obec Ruské Pekľany leží na južnom okraji Šarišskej vrchoviny, v údolí západného prítoku Svinky, v nadmorskej výške okolo Dnes je súčasťou obce Ľubovec a patrí do okresu Prešov.
Stredovek
Prvé informácie o vzniku obce Ruské Pekľany pochádzajú z roku 1335, kedy Spišská kapitula potvrdila staršiu deľbu majetkov šľachticov z Drienova, ktorá pripadla Ivankovi a Egidovi. V písomnostiach od 14. storočia sa vyskytovala pod názvom Peklinka, v slovenskej podobe Pekelník. Názov pravdepodobne pochádza od spôsobu výrobnej činnosti, čiže pálenia dreveného uhlia, dechtu, smoly alebo vápna, prípadne miesta na pálenie. Toponymum Ruské sa k názvu obce pridalo až v novoveku po osídlení obce veriacimi Rusínmi, resp. obyvateľmi gréckokatolíckeho a pravoslávneho vierovyznania.
Pekľany patrili v 14. a 15. storočí šľachticom z Drienova a ich príbuzným zo Žehne a Ploského.
Novovek
V prvej polovici 16. stor. patrila obec chvíľu Košiciam, neskôr sa jej majiteľmi opäť stali šľachtici zo Žehne a Perína a Kelemešiovcom. V 17. storočí patrila obec rodine Melcerovej.
Sedemnáste storočie
V 17. stor. bol región Šariša výrazne poznačený náboženským konfliktom medzi katolíkmi a evanjelikmi, ktorý sa niesol celou krajinou vo forme stavovských povstaní. Výnimkou nebola ani obec Ruské Pekľany. Najstaršia listina z archívu Andreja Károlyiho z r. 1620 hovorí o prevzatí kostola v Mereticiach z rúk evanjelikov. Prvým celebrantom svätej omše bol práve katolícky farár z Ruských Peklian. Tento stav však nevydržal dlho a už v r. 1666/1667 boli tak Ruské Pekľany, ako aj Meretice sídlom evanjelických matkocirkví.
Správa ďalej podáva pomerne zaujímavú správu o aktuálnej situácii v obci. Sedliaci vtedy pracovali na panskom tri dni v týždni. Želiari boli zapájaní do práce na panskej pôde len v čase siatia a žatvy. Desiatok odovzdávali miestni poddaní zo všetkých hospodárskych plodín, ktoré dopestovali. Okrem toho sedliaci odovzdávali ročne troch kohútov a šesť vajíčok a želiari tri vajíčka ako naturálnu dávku panstvu. Právo výčapu patrilo zemepánovi, ten však v roku 1684 žiaden hostinec vybudovaný nemal. Obci patrili aj dva lesy, z jedného z nich smeli poddaní ťažiť aj drevo na stavbu domov. Mlyn stál v obci Meretice (dnes Radatice) a patril bratom Melcerovcom.
Osemnáste storočie
Začiatkom 18. stor. boli v obci zaznamenané hlavy hospodáriacich rodín, a to v rámci uhorského súpisu daňovníkov v roku 1715. V tomto roku v obci hospodárilo 14 roľníckych rodín, ktorých hlavami boli „vdova Anča,“ Ján Fudela, Michal Chovan, Martin Kotán, vdova Ivanová, Ján Melcher, Alexej Ondráš, Ján Šoltýs, Andrej Strelec, Michal Šoltýs, Matej Tkáč, Ján Varga, Ján Zakarovský a Peter Zakarovský.
Dokopy obrábali 94 ¾ bratislavských meríc poľa obrábaného v dvojpoľnom systéme (40,89 ha), 47 ⅜ bratislavských meríc poľa obrábaného v trojpoľnom systéme (t. j. 20,6 ha) a 27 ½ kosca lúk (7,89 árov). Polovica obecných polí bola úrodná, druhá polovica viac-menej neúrodná. Lúk, pašienok i lesov mali v obci dosť a aj úžitok z nich mali dostatočný.
Už v roku 1726 existuje zmienka o pôsobení katolíckeho farára gréckeho obradu, vlastným menom Jána Jaromisa.
V závere prvej polovice 18. stor. sa Ruské Pekľany spomínajú v súvislosti s vizitáciou farností Šarišského arcidiakonátu jágerským arcibiskupom Františkom Barkóczym v roku 1749. Súpis dokladá, že v Ruských Pekľanoch pôsobil v tom čase gréckokatolícky farár Lazár Danielovič. Ten zastával post gréckokatolíckeho farára v obci minimálne od roku 1734, kedy začal viesť matriku pokrstených gréckokatolíckej cirkvi v Ruských Pekľanoch. Od tohto momentu je možné dokázať kontinuálnu prítomnosť sídla gréckokatolíckej cirkvi v obci Ruské Pekľany až do roku 1905, kedy bolo sídlo farnosti presunuté do susedného Ľubovca.
Podunajská pahorkatina
Podunajská pahorkatina je severnejšia, hornatejšia časť (pahorkatina) Podunajskej nížiny. Podnebie v Podunajskej pahorkatine je teplé. Prevládajú úrodné černozeme, ale aj menej úrodné hnedozeme, ktoré treba zavlažovať, a málo úrodná spraš, z ktorej sa vyrábajú tehly.
Polohopis
Územie ohraničuje od juhu Podunajská rovina, zo západu Malé Karpaty, zo severu Považské podolie, Považský Inovec, Strážovské vrchy, Tribeč, Hornonitrianska kotlina, Pohronský Inovec a Štiavnické vrchy. Na východe susedí Krupinská planina, Juhoslovenská kotlina a Burda. Časť územia na východe vymedzuje rieka Ipeľ, na juhovýchode Dunaj.
Významné mestá sú Nitra, Topoľčany, Trnava, Levice, Štúrovo, Nové Mesto nad Váhom, Partizánske, Hlohovec, Zlaté Moravce, Piešťany, Dudince.
Delenie
Podunajská pahorkatina sa delí na 11 podcelkov, ktoré zahŕňajú 29 časti:
Ruské Pekľany
Osemnáste storočie
Farnosť v Ruských Pekľanoch spravovala gréckokatolíkov z obcí Ruské Pekľany, Ľubovec, Janov, Radačov, Meretice (dnes sú obe súčasťou Radatíc), Bzenov, Drienovská Nová Ves, Kendice a Ličartovce. Správa z vizitácie udáva, že do Ličartoviec nechodieval farár často z dôvodu vysokého veku (v r. 1749 mal Lazár Danielovič 50 rokov), ďalekej cesty, ale aj z dôvodu nízkych príjmov, ktoré získaval od tamojších veriacich. V neskoršej vizitácii z roku 1775 sa, žiaľ, radačovský farár nezmieňuje o situácii v Ruských Pekľanoch vôbec, a tak nevieme posúdiť, ako sa ďalej situácia v obci ohľadom náboženských obradov vyvíjala.
V roku 1763 sa majiteľom časti pozemkov v Ruských Pekľanoch stal Martin Jozef Piller.
Dňa 29. januára 1772 bol v obci spísaný Tereziánsky urbár. V tom čase boli majetky v obci rozdelené medzi piatich zemepanských rodín, a to konkrétne medzi Ignáca Pillera, rodinu Melczerovu, Michala Károlyiho, Juliannu Sztankayovú a Pavla Berthóthyho. Z výpovede richtára Michala Kendického a jeho prísažných, Mateja Kendického, Michala Šoltýsa a Juraja Hricišáka vyplýva, že miestni sedliaci až doteraz odpracovávali v prospech panstva 3 dni do týždňa. Celá obec už v tom čase aktívne hospodárila v trojpoľnom systéme. Okrem zárobkov plynúcich z hospodárstva a z obchodu s vypestovanými plodinami, zarábal miestny ľud peniaze aj furmankou. Pekľančania vozievali soľ zo Solivaru do Smižian a z Tokaja do Solivaru. V texte sa explicitne spomína aj príprava dreveného uhlia, s ktorým obchodovali najmä v neďalekom Prešove.
Devätnáste storočie
Na prelome 18. a 19. storočia bol miestnym gréckokatolíckym farárom Peter Búrik (17881812), ktorý v roku 1812 odišiel do dôchodku. Jeho nástupcom sa stal Michal Barankovič, ktorý ešte koncom roka 1812 adresoval Košickému vikariátu Mukačevskej archieparchie list, v ktorom sa na svojho predchodcu sťažoval. Ten totiž po odchode do dôchodku ostal bývať na fare v Ruských Pekľanoch a žiadal novo inštalovaného farára o podiel z výnosov plynúcich miestnemu farárovi. Spor bol pravdepodobne vyriešený v prospech Michala Barankoviča, nakoľko po r. 1813 sa o. Búrik v záznamoch miestnej farnosti viac nevyskytuje.
Michal Barankovič obnovil v Ruských Pekľanoch vedenie farskej matriky pokrstených, ktorej prvý zväzok bol dokončený v roku 1800 a ďalej sa kniha neviedla. Okrem toho začal od r. 1812 s dôsledným zaznamenávaním sobášov a pohrebov vo farnosti. V obci pôsobil až do r. 1817, kedy správu farnosti prevzal Jozef Gaganec, neskorší gréckokatolícky prešovský sídelný biskup. O tri roky neskôr sa farárom stal Ján Sekerák. Z obdobia jeho pôsobenia sa zachoval mimoriadne cenný Protokol farnosti Ruské Pekľany, v ktorom farár pomerne detailne spomína vtedajší gréckokatolícky chrám. O kostole sa vyjadruje ako o drevenej stavbe, ktorá je takmer ruinou. Bol zasvätený Ochrane Presvätej Bohorodičky Panny Márie. Cez strechu už dnu presvitali lúče slnka. V kostole bol obraz Krista zloženého z kríža na oltári a aj ikonostas s obrazmi dvanástich Apoštolov. Po ich pravici bol vyobrazený Kristus Spasiteľ a Michal Archanjel, po ľavici zase Panna Mára a svätý Mikuláš. V inventári kostola sa nachádzali dva cínové a päť drevených svietnikov, ďalej obradné rúcha a pozlátený strieborný kalich s paténou. Antimenzión v kostole bol darom mukačevského biskupa Gabriela Blažovského (mukačevský biskup v r. 17381742), svätostánok daroval jeho nasledovník Michal Olšavský (mukačevský biskup v r. 17431767) v roku 1753. Najcennejšími predmetmi v kostole boli tri kostolné zvony. Dva staršie boli vyrobené v Prešove v roku 1631, tretí pochádzal z roku 1739 a obsahoval nápis ''„Iesus Nazarenus Rex Iudeorum. Orospelinz. 1739.“''
Jánovi Sekerákovi sa počas pôsobenia v Ruských Pekľanoch nepodarilo získať dostatok peňazí na výstavbu nového farského kostola. Rozhodol sa však s pomocou svojich veriacich vyzbierať peniaze na stavbu novej budovy fary. Zbierku vyhlásil prostredníctvom slúžneho Imricha Sárossyho v septembri 1825. Po vyhlásení zbierky vyzbieral Ján Sekerák od obyvateľstva 178 zlatých a 30 grajciarov, a tak sa výstavba započala. Do októbra roku 1826 ju postavil stavbársky majster Ján Orlovič. Cena za jeho prácu i stavebný materiál sa vyšplhala na 190 zlatých, a tak musel farár vyplatiť 11 zlatých a 30 grajciarov z vlastných financií. V zmysle dohody poskytoval denne stavbárovi chlieb a deciliter pálenky, a to trikrát denne, na raňajky, na obed a na olovrant.
Po odchode Jána Sekeráka sa na faru v roku 1830 nasťahoval Jozef Dudinský (18301832). O dva roky neskôr ho na pozícii farára nahradil Ján Tutkovič (18331841). Nasledoval Anton Mankovič (18411850) a Ján Andrejko (18501861), ktorý ako prvý farár písal matriky v ruskom jazyku. Po odchode Jána Andrejka sa farárom stal Ján Sedlák (18611865) a Michal Gaganec (18651867). Práve v roku 1865 bol v obci postavený nový gréckokatolícky murovaný Chrám ochrany Presvätej Bohorodičky. Z ďalších kňazov pôsobiacich vo farnosti patril bezpochyby k významným Štefan Gojdič, ktorý v obci pôsobil v rokoch 18851889. Počas jeho pôsobenia v Ruských Pekľanoch sa mu narodil syn a neskorší prešovský mučeník Pavol Peter Gojdič. Okrem toho bola v roku 1885 vybudovaná aj nová stavba gréckokatolíckej cirkevnej školy v obci.
V závere storočia tu pôsobili ešte Anton Kerekeš (18901893) a Eliáš Petričko (18931899), počas pôsobenia ktorých došlo medzi r. 18901898 k zničeniu, resp. k strate najstaršieho zväzku matriky pokrstených z r. 17341800.
Mnoho údajov o živote v obci v druhej polovici 19. storočia je možné zistiť z Fondu rodiny Pillerovej, ktorý je uložený v Štátnom archíve v Prešove. V tomto fonde sa o. i. nachádzajú zmluvy o nájme pôdy medzi jednotlivými roľníkmi a rodinou Pillerovou. Z nich sa napr. dozvedáme, že Pillerovci sa snažili chrániť les a žiadnemu zo svojich nájomníkov nedovolili rúbať drevo v miestnych lesoch. Vo všetkých zmluvách jasne stojí, že poddaní smeli zberať len suché drevo v presne vymedzené dni a pod dohľadom panského úradníka.
Po skončení hospodárskej krízy v 70. rokoch 19. storočia sa Koloman Piller rozhodol v obci Ruské Pekľany založiť liehovar. V roku 1884 dokonca začal výstavbu obecného vodovodu, ktorý zrekonštruoval v roku 1892. Tento vodovod sa používa v obci dodnes.
Dvadsiate storočie
Na počiatku 20. storočia slúžili ako poslední pekľanskí farári Július Zapotocký (18991901), Emil Žedenyi (19011903) a Pavol Rusnák (19041905), ktorý po r. 1905 pokračoval ako farár v Ľubovci až do r. 1934.
V roku 1909 začala rodina Pillerova s výstavbou telefónneho spojenia s Ličartovcami a Lemešanmi. Podobne, ako iné obce, aj Ruské Pekľany boli zasiahnuté prvou svetovou vojnou. Mnoho mužov z obce narukovalo najmä k 67. pešiemu cisárskemu pluku so sídlom v Prešove. Po vojne sa väčšina z nich vrátila domov.
V roku 1919 po vzniku samostatnej Československej republiky došlo k parcelácii bývalých pozemkov Pillerovcov.
Okolo roku 1921 bol obci založený hostinec, ktorý prevádzkoval v pivničných priestoroch vlastného obytného domu miestny obyvateľ Ján Koscik (18661932). Zrejme mal v obci širokú klientelu, keď už zo školského roku 1923/1924 pochádza zmienka zo školskej kroniky, podľa ktorej sa v obci konala prednáška s názvom „Požívanie liehových nápojov a ich zlé účinky na človeka“. Činnosť hostinca v obci pokračovala najdlhšie do prvej polovice roku 1930, kedy sa v súpise obyvateľstva Československa uvedený hostinec v obci nepopisuje.
Po druhej svetovej vojne boli rodine Pillerovej znárodnené aj zvyšné majetky vrátane kaštieľa. Ten sa stal sídlom lesnej správy.
V roku 1960 došlo k zlúčeniu JRD Ľubovec a JRD Ruské Pekľany a následne sa v roku 1964 zlúčili aj samotné obce.
Náboženstvo
Rímskokatolíci z obce Ruské Pekľany patria najneskôr od roku 1720 do farnosti Radačov.
Gréckokatolíci mali v obci vlastnú farnosť do roku 1905, odkedy patria do farnosti Ľubovec.
Významné osobnosti
Najvýznamnejším rodákom z obce Ruské Pekľany bol prešovský biskup a neskorší mučeník, blahoslavený Pavol Peter Gojdič. Narodil sa v Ruských Pekľanoch v roku 1888.
Nekrofília
Podľa MKCH-10 patrí pod parafílie - F65.8.
Žernoseky
Žernoseky môže byť skrátené označenie obce v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji:
Kjartan Sveinsson
Kjartan „Kjarri“ Sveinsson (* 2. január 1978) je islandský multiinštrumentalista, najznámejší pre svoje pôsobenie v islandskej post-rockovej skupine Sigur Rós. Do skupiny nastúpil v roku 1998. Taktiež hral na nástrojoch ako flauta, píšťala, bendžo, oboje a aj na gitare. Kjartan tiež vystupoval a tvoril pod pseudonymom „The Lonesome Traveller“ spolu s ďalším členom skupiny Sigur Rós Orri Páll Dýrasonom a violistkou zo skupiny Amiina María Huld Markan Sigfúsdóttirovou, s ktorou sa neskôr oženil. Táto formácia prerábala skladby od Sigur Rós do žánru alternatívne country.
Panleukopénia
Panleukopénia alebo mačací mor je silne virulentné ochorenie s inkubačnou dobou 2–10 dní postihujúce len mačky. Ochorenie máva spravidla veľmi rýchly priebeh a môže pripomínať otravu. Prejavuje sa súčasnými prudkými hnačkami a zvracaním, veľmi často končí smrťou zvieraťa. Je možné proti nemu zviera zaočkovať.
Vírus napadá výstelku tráviaceho traktu, spôsobuje vredy a rozpad výstelkového epitelu. Zároveň sa znižuje množstvo bielych krviniek, čo zhoršuje imunitu zvieraťa. Nákazu si medzi sebou zvieratá väčšinou predávajú cez sekréty, ktorými sa kontaminuje napríklad voda na pitie. Postihnuté zviera je apatické, zvracia, má vodnatú hnačku, veľakrát je v stolici krv, neje a nepije. Pokiaľ je nákaza slabšia, je možnosť vyliečenia. Ak sa nakazí gravidná mačka, väčšinou potratí. Pokiaľ sa narodia živé mačatá, mávajú postihnutý mozoček, následkom čoho majú zhoršenú koordináciu pohybu alebo môžu byť aj slepé.
La Redorte
La Redorte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Mediumizmus
Mediumizmus je viera v možnosť komunikácie so svetom duchov.
La Redorte
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
660 Crescentia
660 Crescentia je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil J. H. Metcalf 8. januára 1908.
Šalimarove záhrady
Šalimarove záhrady sú záhrady na území, ktoré v súčasnosti patrí Pakistanu.
V 17. storočí ich dal vybudovať vládca Mughalskej ríše Šáhdžahán I. Sú veľmi rozsiahle a dodnes sú jednou z dôležitých pamiatok Pakistanu.
V roku 1981 boli záhrady spolu s Láhaurskou pevnosťou zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Edwin Soi
Edwin Cheruiyot Soi známy aj pod skráteným menom Edwin Soi (* 3. marec 1986, Kericho) je kenský atlét, ktorý sa venuje behu na 3 000 a 5 000 metrov. Na olympijských hrách získal jednu medailu.
Duna–Ipoly Nemzeti Park
Niektoré druhy flóry i fauny sa nachádzajú iba na území tohto parku, existuje program pre záchranu týchto vzácnych a ohrozených druhov.
Vaudesincourt
Vaudesincourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Randová
Randová môže byť:
The Walking Dead
The Walking Dead môže byť:
2886 Tinkaping
2886 Tinkaping je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 20. decembra 1965.
Arthur Janov
Arthur Janov (21. august 1924, Los Angeles, Kalifornia, USA – † 1. október 2017, Malibu, Kalifornia, USA ) bol americký psychológ a psychoterapeut. Bol autorom knihy The Primal Scream (1970).
661 Cloelia
661 Cloelia je planétka s priemerom 51 km, ktorú objavil J. H. Metcalf 22. februára 1908.
2887 Krinov
2887 Krinov je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 22. augusta 1977.
Moiry (grécka mytológia)
Tri Moiry boli:
Moiry si Gréci predstavovali ako stareny, Klotho s vretenom v ruke, Lachesis s meradlom alebo váhou, Atropos s knihou, so slnečnými hodinami alebo s nožnicami, ktorými prestriháva niť života.
Karl Ferdinand Braun
Karl Ferdinand Braun (* 6. jún 1850, Fulda, Nemecko - † 20. apríl 1918, Brooklyn, New York, New York, USA) bol nemecký fyzik a vynálezca, ktorý výrazne prispel k vývoju rádiových a televíznych technológií.
V roku 1897 ako prvý zostrojil CRT osciloskop. V roku 1909 mu bola udelená Nobelova cena za fyziku.
Viey
Viey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
662 Newtonia
662 Newtonia je planétka s priemerom 27 km, ktorú objavil J. H. Metcalf 30. marca 1908.
Zuzana Berešová
Zuzana Berešová (* 23. február 1980, Pavlovce nad Uhom) je súčasna slovenská klavírna virtuózka.
Životopis
Rodáčka z obce Pavlovce nad Uhom. Po absolutóriu na konzervatóriu v Košiciach študovala klavírnu hru na Vysokej škole múzických umení v Bratislave (2000 - 2003, titul: Bc.) a Janáčkovej akadémii múzických umení v Brne (2003 - 2005, titul: MgA.) V roku 2004 založila s českým husľovým virtuózom Pavlom Burdychom súbor Československé komorné duo. V roku 2016 obhájila dizertačnú prácu [https://drive.google.com/file/d/0By8rQFdNg97bNFVDbWFjZS0yT1E/view?usp=sharing Interpret a mladé publikum v kontexte esteticko-receptívnej skúsenosti na začiatku 21. storočia] na Univerzite Palackého v Olomouci (titul: Ph.D.).
JAG – Vojenská generálna prokuratúra
náhľad|vpravo|Predstavitelia 2. až 10. série seriálu náhľad|Catherine Bell, predstaviteľka Sarah "Mac" MacKenzie
JAG – Vojenská generálna prokuratúra (originálny názov: JAG) je americký kriminálny dramatický seriál z prostredia Judge Advocate General's Corps (vojenskej justície a prokuratúry) U.S. Navy. Vysielal sa v období rokov 1995-2005. Seriál JAG je materským seriálom pre NCIS. Postavy z NCIS sa objavili v ôsmej sérií, vďaka čomu vzniklo nová svetová značka NCIS, z ktorej vzniklo už 5 seriálov.
Orri Páll Dýrason
thumb|Orri Páll Dýrason
Orri Páll Dýrason (* 4. júl 1977, Island) je bubeníkom v islandskej post-rockovej skupine Sigur Rós.
Hudobná história
Do skupiny nastúpil v roku 1999 po odchode predchádzajúceho bubeníka a spoluzakladateľa skupiny Ágúst Ævar Gunnarssona. Spolu s Kjartan Sveinssonom a jeho ženou účinkoval tiež v hudobnom zoskupení The Lonesome Traveller.
Biografia
Orri je ženatý s Lukka Sigurðardóttirovou, zobrali sa v roku 2005 na Hawaii. Má tiež dieťa z predchádzajúceho vzťahu. Dcéra sa volá Vaka, podľa nej sa volá i prvá skladba z albumu . Dnes žije Orri aj so svojou ženou v meste Mosfellsbær, neďaleko od Reykjavíku na Islande.
Sigur Rós
S kapelou nahral zatiaľ päť albumov:  (2002), Takk... (2005), Hvarf/Heim (2007),Með suð í eyrum við spilum endalaust (2008) a Valtari (2012).
Mužská dvojhra na Heineken Open 1994
Mužská dvojhra na Heineken Open 1994 sa hrala ako súčasť Heineken Open 1994 od 10. do 17. januára 1994. Titul získal Švéd Magnus Gustafsson, ktorý vo finále porazil Američana Patricka McEnroea 6-4 6-0. Bol to jeho šiesty titul v dvojhre na okruhu ATP.
Nekrománia
Nekrománia je:
Láhaurská pevnosť
Láhaurská pevnosť je citadela v Láhaure v pakistanskej provincii Pandžáb.
Stavba má lichobežníkový pôdorys a rozkladá sa na ploche presahujúcej 20 hektárov. Začiatky stavby síce siahajú až do staroveku, jej súčasná podoba však pochádza z doby mughalského panovníka Akbara Veľkého (1542 – 1605).
V roku 1981 bola pevnosť spolu so Šalimarovymi záhradami zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Self Esteem
„Self Esteem“ je skladba americkej punk rockovej skupiny The Offspring. Je ôsmou skladbou na albume Smash a vydaná bola asko druhý singel z toho albumu. Skladba bola hitom a dosiahla 1. miesto v Lotyšsku, Nórsku a Švédsku a je jednou z najpopulárnejších skladieb skupiny. Skladba bola v roku 1995 nominovaná na cenu MTV Europe Music Awards v kategórii Best Song. Takisto sa objavila ako tretia v poradí na kompilácii Greatest Hits.
Samuel Kupčok
Životopis
Ľudovú školu navštevoval v Brezne, 18621870 študoval na gymnáziu v Revúcej. V roku 18701913 učiteľ v Pukanci.
Botanizovať začal ako revúcky študent, najmä pod vplyvom Andreja Kmeťa. Venoval sa štúdiu rodov ostružina, mäta a ruža, viaceré z nich pomenoval, iné zas pomenovali jeho menom. Autor príspevkov o flóre okolia Brezna, Pukanca, Nízkych Tatier, Kovačice, kde botanizoval so svojim synom Samuelom Teodorom, s ktorým zozbieral herbár s viac ako 27 000 exemplármi rastlín.
Publikoval v časopisoch, niektoré jeho práce vyšli aj knižne. Ako známy botanik si dopisoval s mnohými našimi i zahraničnými botanikmi.
Veršovník a národný buditeľ, zakladateľ miestneho spevokolu, nacvičoval ľudové a národné piesne. Roku 1905 vydal zborníček veršov obsahujúci sviatkové, mendícke a svadobné vinše. Prispieval do Časopisu Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS), Cirkevných listov, Černokňažníka, Národných novín a i. Do 2. zväzku Slovenských spevov 18901896 prispel 24 piesňami.
Georg Hólm
Georg Hólm (* 6. apríl 1976, Island) je basgitarista v islandskej post-rockovej skupine Sigur Rós. Spolu s Jónsim je spoluzakladateľom kapely.
Osobný život
Georg Hólm má ženu menom Svanhnít. Majú spolu dcéru, ktorá sa volá Elena. Georg má tiež nevlastnú dcéru menom Salka, po ktorej sa volá jedna z piesní od Sigur Rós. Georgov otec Haukur je reportér v islandskej televízii.
Georg má tiež dvoch bratov: Kjartana Dagura Hólma (* 1989), ktorý je gitarista v kapele For a Minor Reflection a Starriho Hólma (* 1999).
Zaujímavosti
Je jediným členom kapely, ktorý nemá patronymické meno. Na Islande majú prevahu patronymické mená (t. j. napr. Sigurdsson = Sigurdurov syn), výnimkou sú prisťahovalci, ale tiež potomkovia bohatých šľachticov na Islande, ktorí dali prednosť klasickým priezviskám.
Ján Ľupták
Životopis
Po absolvovaní Odborného učilišťa stavebného a Strednej priemyselnej školy stavebnej v Banskej Bystrici nepretržite pracoval v stavebníctve. Od roku 1969 až do roku 1989 bol zamestnancom podniku Pozemné stavby Banská Bystrica.
Georg Hólm
Zaujímavosti
Myšlienka Jónsiho hrania na gitare pomocou sláku vznikla tak, že tretí spoluzakladateľ a už aj bývalý člen kapely Ágúst dostal k narodeninám slák a Georg to vyskúšal na svojej base, zvuk sa mu však nepáčil. Potom skúsil slák použiť Jónsi, ktorému sa to zapáčilo.
Ján Ľupták
Životopis
Ján Ľupták bol v roku 1990 zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za Stranu demokratickej ľavice. Takisto ho zvolili aj v parlamentných voľbách v roku 1992.
V roku 1994 ho zvolili za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky za Združenie robotníkov Slovenska (ZRS), ktorého je zakladajúcim členom a predsedom od jeho vzniku. ZRS vzniklo pôvodne v roku 1992 ako občianske združenie a v roku 1994 sa transformovalo na politickú stranu. Po voľbách v roku 1994 sa ZRS stalo parlamentnou stranou a súčasťou vládnej koalície. Ján Ľupták bol 3. novembra 1994 zvolený za podpredsedu NR SR. Po volebnom neúspechu strany v roku 1998 bol chvíľu nezamestnaný, momentálne pracuje ako obchodný zástupca.
La Serpent
La Serpent je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 79 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2888 Hodgson
2888 Hodgson je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 13. októbra 1982.
Hincove oká
Hincove oká sú skupinou drobných plies tesne na juh od Veľkého Hincovho plesa v Mengusovskej doline. Cez niektoré preteká Hincov potok. Najsevernejšie Hincovo oko, keď je v ňom viac vody, splýva s Veľkým Hincovým plesom a stáva sa, že vytvorí na jeho južnom okraji malú zátoku, z ktorej tečie potok.
Názov
Názov Veľkého Hincovho plesa i okolitých Hincových ôk, pravdepodobne, vyplýva z mena Hinco, t. j. Ignác. Ten, podľa ľudových povestí, mal v okolí plesa pásť ovce. Ponúka sa aj iné vysvetlenie. Je z čias, kedy baníci – haviari (hincovia) hľadali v tatranských dolinách zlato. Vynára sa aj predstava, že Hinco bol tajomný trpaslík, ktorý pomáhal baníkom pri dolovaní zlata. Hinco, možno, mohlo byť priezvisko muža, ktorý tu voľakedy hľadal zlatú rudu. V slovenskom menoslove je veľa rodov, ktoré dnes používajú toto meno.
Okolie plesa
Oká ležia v Hincovej kotline, ktorá tvorí jeden z najvyšších stupňov Mengusovskej doliny. Na západe sa nad okami zdvíhajú steny Kôprovského štítu, na severe Čubriny a Veľkého Mengusovského štítu a na východe Východného Mengusovského štítu, Hincovej veže a Mengusovského Volovca.
Turistika
Na juh sa otvára Mengusovská dolina, ktorou sa v turistickej sezóne dostaneme k okám i samotnému Veľkému Hincovmu plesu po modrej značke od Popradského plesa za 1,5 hodiny. Vrátiť sa možno rovnakou cestou, alebo pokračovať cez Vyšné Kôprovské sedlo a Hlinskú dolinu do Kôprovej doliny.
DFS 39
DFS 39 tiaž Delta IV bolo pokračovanie série lietadiel s deltakrídlami Delta I, Delta II, a Delta III.
Vznik a vývoj
Projekt začal na podnet Gerharda Fieselera, ktorý hľadal návrh, ktorý by mu jeho spoločnosť postavila a s ktorým by sa zúčastnil leteckých pretekov Europarunflug v roku 1932. Výsledkom bol veľmi nezvyčajný návrh s delta krídlami, kačacími plochami a vrtuľami namontovanými na nose aj chvoste. Fieseler stroj postavil ako F-3 Wespe, ale ukázalo sa byť veľmi nestabilné, čo spôsobilo haváriu hneď pri prvom lete. Neskoršie úpravy nedokázali problémy napraviť a po ďalšej havárii Fieseler od projektu upustil.
Lippisch aj naďalej veril, že problémy sú riešiteľné a našiel spojenca v profesorovi Walterovi Georgiiovi z DFS (Deutsche Forchungsanstalt für Segelflug- Nemecký výskumný ústav pre vzduchoplavbu). Georgii zabezpečil podporu od RLM (Reichschluftfahrtministerium- Ríšske ministerstvo letectva), odkúpil lietadlo od Fieselera a začali ho spolu ďalej upravovať. V DFS Lippisch prestaval lietadlo, odstránil kačacie plochy aj zadnú vrtuľu a premenoval ho na Delta IVa.
Hoci lietadlo lietalo oveľa lepšie, než jeho predchodca, došlo k ďalšej havárii, ktorá viedla k vyšetrovaniu Lippischovho projektu. RLM a DVL (Deutschen Versuchsanstalt für Luftfahrt- Nemecký skúšobný ústav pre vzduchoplavbu) usúdili, že séria Delta nie je nebezpečná, ale smrtiaca. Iba Georgii ďalej podporaval Lippischa, aby nedošlo k zastaveniu výskumu.
Stroj bol opäť prestavaný, tentokrát s novými aerodynamickými úpravami založenými na Lippischových skúsenostiach, ktoré získal z klzáku Storch X. Nový stroj, pomenovaný Delta Ivb bol prvým krokom v správnom smere vývoja.
Úspech konečne prišiel s posledným kolom úprav. Lietadlo bolo zase prestavané, upravili sa krídla a na ich konce sa umiestnili malé dolu zatočené plutvy. Trup bol trochu predĺžený a bolo na neho umiestnené malé kormidlo. Výsledok, Delta IVc bol konečne stelesnením Lippischových predstáv. V roku 1936 bol stroj vzatý na testy do testovacieho centra Luftwaffe v Rechline, kde ho zalietal testovací pilot Heini Drittmar. Stroj dostal certifikát a oficiálne označenie DFS 39.
Stroj sa ukázal byť veľmi stabilný a dobrý dizajn konečne zaujal aj RLM, ktoré začalo s projektom X- programom vývoja raketovej stíhačky. Výsledkom bola raketová stíhačka Me-163 Komet.
Rumpál (navijak)
Rumpál (v dávnej slovenčine aj rumpang) môže byť:
Princíp
Rumpál funguje na princípe jednoduchého stroja koleso na hriadeli, pričom pomer síl je daný pomerom medzi dĺžkou hnacej kľuky na ručné otáčanie mechanizmu a priemerom hnaného bubna určeného na navíjanie lana, reťaze a pod.
Pôvod
Pôvodne sa ako rumpál asi označovali rumpály používané v baniach na zdvíhanie rudy alebo vody, ktoré mali podobu dreveného stojana s valcom s veľkou kľukou a s pripevneným lanom alebo reťazou s okovom na konci, ktorý bol umiestnený nad otvorom v bani.
== Etymológia   == Slovo je nemeckého pôvodu, v slovenčine je prvýkrát doložené v roku 1632. Uvádzajú sa dve najpravdepodobnejšie možnosti nemeckých výrazov, z ktorých môže pochádzať: Slovo Rundbaum v tomto význame v nemčine používa dodnes, slovo Rollbaum sa používalo v nedávnej minulosti.
PZL P.11
PZL P.11 bolo poľské stíhacie lietadlo používané od polovice 30. rokov. V septembri 1939, keď sa Luftwaffe účastnila útoku na Poľsko PZL P.11 bolo hlavným typom stíhacích lietadiel počas napadnutia Poľska Nemeckom.
Vznik vývoj a nasadenie
Stroje PZL P.11 (Panstwowe Zakladz Lotnicze - štátny letecký podnik) vznikli vývojom staršieho typu P.7 a ešte v polovici 30. rokov ich nahradili. Oproti svojim predchodcom mali nové stroje lepší výhľad z kabíny, zosilnenú výzbroj a hlavne nový výkonnejší motor Mercury V S-2.
PZL by boli strojmi Bf 109 deklasované. Napriek tomu, však PZL P.11 zaznamenali prvý zostrel nemeckého lietadla počas druhej svetovej vojny, keď 1. septembra 1939 zostrelil podporučík W. Gnyś nemecký strmhlavý bombardér Junkers Ju 87. Poliaci bojovali aj napriek prevahe nepriateľa veľmi odvážne, štartujúc zo zamaskovaných vzletových dráh spôsobovali Nemcom pomerne veľké problémy. Stroje PZL P.11 si počas bojov pripísali 130 zostrelov lietadiel Luftwaffe.
Pokračovaním vývoja strojov PZL P.11 bol typ PZL P.24. Ten bol nakoniec predaný do Grécka a Rumunska.
Medzi
Medzi (z nem. „zwischen“, (substantivizované) „das Zwischen“) je prvok rozlišovania, a to, čo je medzi rozlíšenými („das, was zwischen den Unterschiedenen ist“).
Vavray-le-Grand
Vavray-le-Grand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Alba (župa v Rumunsku)
Alba je župa v Rumunskom Sedmohradsku. Má rozlohu a jej hlavné mesto je Alba Iulia.
Znak Moldavskej demokratickej republiky
Na štátnom znaku Moldavskej demokratickej republiky (1917 – 1918) je vyobrazený štít, na ktorom je zubor a nad ním päťramenná hviezda. Po stranách sa nachádza červená hviezda na bielom kruhovom pozadí, z ktorého žiari 5 lúčov (vľavo) a biely polmesiac (vpravo).
663 Gerlinde
663 Gerlinde je planétka s priemerom 104 km, ktorú objavil August Kopff 24. júna 1908.
DFS 194
DFS 194 bolo raketovým motorom poháňané lietadlo navrhnuté Alexandrom Lippischom pre DFS (Deutsche Forschungsanstalt für Segelflug – Nemecký inštitút pre vzduchoplavbu).
Vznik a vývoj
DFS 194 bolo založené na Lippischovej sérii bezchvostových lietadiel Delta. Pôvodne malo ísť o bezchvostové lietadlo podobné stroju DFS 40, poháňané bežným piestovým motorom a tlačnou vrtuľou. Podľa tohto návrhu bol zostrojený prvý rám v roku 1939. Lippischove návrhy prilákali pozornosť RLM (Reichsluftfahrtministerium – Ríšske ministerstvo letectva), ktoré verilo, že bezchvostové lietadlo bude skvelým základom pre raketovú stíhačku. 2. januára roku 1939 začal Lippisch a jeho tím pracovať pre spoločnosť Messerschmitt a začali pracovať na stroji, ktorého názov bol „Projekt X“. DFS 194 bol upravený pre raketový motor Walter R I-203 navrhnutý Hellmuthom Walterom a v októbri podstúpilo lietadlo testovanie motorov v Peenemunde. Začiatkom roka prebehli prvé testy vo vzduchu s motorom. Pilotoval Heini Drittmar. Lietadlo lietalo dobre, dosiahlo maximálnu rýchlosť /h a letové vlastnosti boli výborné, na rozdiel od stroja Heinkel He 176, ktorý bol testovaný 20. júla roku 1939 so staršou verziou motora.
Vypočítalo sa, že stroj by mal dobré letové vlastnosti aj pri dvojnásobnej rýchlosti, než akú dosiahlo. Výborné výsledky ukázali cestu k druhej fáze projektu, ktorý teraz bol na prvom mieste záujmov RLM. Nasledujúci rok bol výsledkom projektu stroj Me 163 Komet.
Meath (grófstvo)
Meath je írske grófstvo, ktoré leží na východnom pobreží Írska v bývalej provincii Leinster. Podľa sčítania uskutočneného v roku 2011 má grófstvo 184 135 obyvateľov. Je pomenované podľa starovekého kráľovstva Meath (v starej írčine Mide, znamená stred). Sídlom grófstva je mesto Navan, hoci bývalé sídelné mesto grófstva Trim si zachovalo časť svojho významu, sídli tu aj súd. Na území grófstva leží archeologická lokalita Brú na Bóinne, ktorá je zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Významné postavenie v hospodárstve grófstva má poľnohospodárstvo a potravinársky priemysel, najmä chov dobytka, mliekarenstvo, pestovanie zemiakov a obilia.
Geografia
Meath je štrnáste najväčšie z 32 írskych grófstiev (vrátane severoírskych), pričom počtom obyvateľov je deviate najväčšie. Z 12 grófstiev v Leinsteri je druhé najväčšie rozlohou a tretie najväčšie počtom obyvateľov. Najvyšší vrch grófstva, Slieve na Calliagh, dosahuje nadmorskú výšku len, je tak druhým najnižším spomedzi najvyšších vrchov írskych grófstiev.
Meath susedí so siedmimi írskymi grófstvami: s grófstvom Fingal (jedno z troch grófstiev, na ktoré bolo rozdelené grófstvo Dublin v roku 1994) na juhovýchode, Kildare na juhu, Offaly na juhozápade, Westmeath na západe, Cavan na severozápade, Monaghan na severe a s grófstvom Louth na severovýchode.
Írčina
Podľa sčítania 2011 z populácie staršej ako 3 roky (173 544 ľudí) ovládalo írčinu 39,3 % (68 259 obyvateľov). Niečo vyše tretina z nich (33,9 % – 23 159) írčinu používa iba v školstve, kde je vyučovanie írčiny povinné.
2889 Brno
2889 Brno je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 17. novembra 1981.
Upton Sinclair
Upton Beall Sinclair, Jr. (* 20. september 1878, Baltimore, Maryland – † 25. november 1968, Bound Brook, New Jersey) bol americký spisovateľ, publicista a ľavicový politik. Napísal približne 90 kníh, jeho najznámejším dielom je román Džungla (The Jungle) z roku 1906 o pomeroch na bitúnku v Chicagu. V roku 1943 získal za dielo Dragon's Teeth, Pulitzerovu cenu.
664 Judith
664 Judith je planétka s priemerom 135 km, ktorú objavil August Kopff 24. júna 1908.
Magnetizácia
Veľkosť zmagnetovania možno určiť pomocou fyzikálnej veličiny označovanej ako magnetizácia.
Nektón
Nektón je súbor väčších pelagických organizmov, ktoré majú dobre vyvinutú schopnosť aktívne sa pohybovať. V sladkých vodách sú to hlavne ryby, v moriach aj hlavonožce, tulene a veľryby. Opak planktónu.
Viger (Hautes-Pyrénées)
Viger je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Thatta
Thatta je mesto v pakistanskej provincii Sindh. Jeho začiatky siahajú do stredoveku a istý čas bolo aj hlavným mestom celej provincie. V súčasnosti tu žije asi 37 000 obyvateľov (2010).
V roku 1981 bola historická časť mesta zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
2890 Vilyujsk
2890 Vilyujsk je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil L. V. Zhuravleva 26. septembra 1978.
Arad (župa v Rumunsku)
Aradská župa (rumunsky Județul Arad) je župa v západnom Rumunsku pri hraniciach s Maďarskom. Jej hlavné mesto je Arad.
Marta Kusá-Krňanová
Marta Kusá-Krňanová (* 28. júl 1910, Brezno – † 2. september 1943, Brezno) bola klaviristka.
Životopis
R. 1931 štud. na konzervatóriu v Prahe, 19311932 hru na klavír v majstrovskej triede u J. Heřmana. Koncertná klaviristka v Bratislave, účinkovala na verejných koncertoch a v rozhlase s takmer všetkými dielami súvekých slovenských skladateľov a vrcholmi klasickej svetovej hudobnej tvorby.
Hoppípolla
„Hoppípolla“ je úspešná skladba od islandskej post-rockovej skupiny Sigur Rós, druhá náhravka z albumu Takk.... Vyšla ako singel.
Štefan Jastrabík
Štefan Jastrabík (* 20. január 1917, Chocholná-Velčice† 16. október 1981, Smolenice) bol slovenský učiteľ, regionálny historik a vlastivedný pracovník.
Prispel k založeniu múzea v 70. rokoch 20. storočia. Našiel originál patentnej listiny padáka Štefana Baniča. Je autorom viacerých kníh a publikácií o Smoleniciach.
Mária Kupčoková
Mária Kupčoková (rod. Kupčoková) (* 27. apríl 1879, Brezno – † 1. november 1941, Banská Štiavnica) bola slovenská spisovateľka a prekladateľka. Pseudonym: Cipuška, Julo Kľúčik, Miro Krasinský, Iva Tŕn, Všadebol.