cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nástenkový tender
Súdy neskôr konštatovali, že na trhu hospodárskej súťaže sa konalo v rozpore s princípom transparentnosti a nezabezpečila sa rovnosť šancí. Minister Marian Janušek vymenoval Igora Štefanova za predsedu a dvoch zamestnancov za členov komisie na vyhodnotenie verejného obstarávania, hoci nespĺňali podmienky. Firmy, ktoré podali ako konzorcium jedinú ponuku ani nesplnili všetky formálne požiadavky. Janušek podpísal zmluvu, ktorá bola v niektorých bodoch v rozpore s pravidlami a taktiež nenaplnil požiadavku dosiahnutia najnižšej sumy. Spôsobil nevýhodnosť zmluvy pre Slovensko aj EÚ.
Vývoj kauzy
Médiá v roku 2008 odhalili, že v kauze nejde o fazuľky: hodnota zákazky bola 120 miliónov eur – vtedy 3,6 miliardy korún. Premiér Robert Fico napokon v roku 2009 ministra Janušeka odvolal z funkcie. Za jeho nástupcu však vymenoval Igora Štefanova, ktorý bol predsedom výberovej komisie a podpisoval predražené faktúry pre Zamediu a Avocat. Nominant SNS Štefanov spornú zmluvu s firmami, ktoré mali blízko k Slotovi, zrušil. Ministerstvo výstavby im však vyplatilo vyše 12 miliónov eur. Krátko pred voľbami v roku 2010 odvolal Fico aj Štefanova.
Obžaloba
Vo februári 2017 sa rozbehol súdny proces, v ktorom čelili obžalobe títo ľudia:
O rozruch sa hneď v úvode procesu postaral Radoslav Behúl, ktorý chcel uzavrieť s prokuratúrou dohodu o vine a treste. Pre Denník N v rozhovore priznal, že polícii nehovoril pravdu. „Keď vám všetci hovoria, že je to všetko v poriadku, a že celé je to len poľovačka, tak som tomu jednoducho uveril a na polícii som povedal, že som zabezpečoval kontakt s Kudláčovou, a že som na nástenku vyvesil ten oznam o tendri, hoci to nebola pravda,“ uviedol pre Denník N.
Rozsudok
V októbri 2017 rozhodol Špecializovaný trestný súd, že Marián Janušek ako bývalý minister výstavby a Igor Štefanov ako riaditeľ ministerskej agentúry sú vinní v kauze nástenkový tender. Podľa prvostupňového súdu spáchali machináciu pri verejnom obstarávaní spolupáchateľstvom a Janušek aj zneužívanie právomocí verejného činiteľa. Janušekovi vymerali 12 rokov väzenia v zariadení s minimálnym stupňom stráženia. Dostal aj pokutu 30-tisíc eur a zákaz vykonávať verejné funkcie 5 rokov. Štefanov dostal 9 rokov basy v zariadení s minimálnym stupňom stráženia. Okrem toho má zaplatiť 30-tisíc eur a dostal aj zákaz verejných funkcií na 5 rokov. Obaja sa proti rozhodnutiu súdu odvolali. Radoslava Behúla, Tomáša Labaya a Zdenku Kudláčovú súd oslobodil, no prokurator sa odvolal.
Odvolanie
Odvolací Najvyšší súd v novembri 2018 rozhodol, že Marián Janušek si odsedí 11 rokov v base a jeho nástupca Igor Štefanov strávi za mrežami 9 rokov. Mierne tak znížil trest pre Janušeka oproti pôvodnému rozsudku kedy dostal 12 rokov basy. Štefanov dostal rovnaký trest aj v roku 2017.
Senátu nebolo jasné, prečo nebolo vznesené obvinenie ďalším osobám z bývalého ministerstva a víťazného konzorcia. „Všetci cítime, kto je koncovým užívateľom výhod, ale vždy sa zastavíme na polceste,“ tvrdí senát. „Tento tender dlhodobo traumatizoval spoločnosť, posilňoval v nej presvedčenie, že funkcionári si pod politickým krytím môžu robiť čokoľvek, v priamom prenose. Vzhľadom na to považoval odvolací súd za potrebné uložiť obžalovaným taký trest, ktorý bude mať aj odstrašujúci účinok,“ uviedol predseda senátu. Prokurátorka vyhlásila, že v kauze nie sú stíhané ďalšie osoby. „Nevyskytoval sa dôvod, prečo by mal Ján Slota vypovedať,“ uviedla.
Dvom vtedajším členom komisie na výber dodávateľa služieb Radoslavovi Behúlovi a Tomášovi Labayavi potvrdili oslobodzujúci rozsudok. Situácia sa ale zmenila pre ďalšiu obžalovanú, teda odbornú garantku tendra Zdenku Kudláčovú. Tú pôvodne prvostupňový súd oslobodil. Odvolací súd ale jej prípad vrátil na opätovné prerokovanie. Kudláčovej našli v služobnom počítači súbory, ktoré boli zmazané a súviseli s nástenkovým tendrom. Napriek výmazu sa ich podarilo obnoviť. Podľa súdu je možné, že vedela, že išlo o zmanipulovaný tender.
Škoda
Odsúdení spôsobili škodu vyše 3,5 milióna eur, čo zodpovedá zisku konzorcia zo zákazky. Podľa senátu táto škoda nie je škodou štátu, ale škodou potenciálnych uchádzačov o zákazku, ktorí z nej mohli mať takýto zisk. Michal Feik z rezortu pôdohospodárstva avizoval, že ministerstvo si bude uplatňovať škodu, ktorú odsúdení spôsobili. Celkovo sa z obrovskej zákazky vyčerpalo 383,6 milióna korún, teda 12 miliónov eur, potom zmluvu predčasne ukončili.
Bellefonds
Bellefonds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Beaumont (Vienne)
Beaumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Bellefonds
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beaumont (Vienne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Old Town (skladba)
„Old Town“ je skladba frontmana írskej skupiny Thin Lizzy Philipa Lynotta z jeho sólového albumu The Philip Lynott Album, ktorý vyšiel v roku 1982. Text piesne je zameraný na koniec romantiky medzi mužom a ženou. V hudobnom videu sa Lynott nachádza na moste Ha'penny Bridge v Dubline, ako aj v iných lokáciách centra mesta, ako napríklad v bare The Long Hall. Neskôr sa preváža na lodi v prístave, hrá na trúbku na pódiu v Herbert Parku a kráča po Great South Wall. Skladba obsahuje aj klavírnu hru Darrena Whartona, klávesistu skupiny Thin Lizzy.
„Old Town“ bola prvou oficiálne vysielanou nahrávkou rozhlasovej stanice Irish legal Independent Radio. Tiež bola prvou skladbou, ktorú 20. júla 1989, počas začiatku svojho vysielania, zahrala dublinská stanica Capital Radio 104.4.
Verzia The Corrs
V roku 1999 prespievala pieseň „Old Town“ skupina The Corrs počas svojho vystúpenia v sérii televíznych koncertov MTV Unplugged a opätovne ju nahrala pre svoj štúdiový album Home, ktorý vyšiel v roku 2005.
V roku 2000 vyšla živá verzia piesne ako singel v Singapure, Belgicku a Holandsku pod názvom „Old Town (This Boy Is Cracking Up)“. V roku 2005 vydala skupina The Corrs štúdiovú nahrávku ako dvojitú A-stranu so skladbou „Heart Like a Wheel“ a zahrnula ju do kompilácie Dreams: The Ultimate Corrs Collection z roku 2006. Túto skladbu predviedli aj na svojom turné In Blue Tour.
Trúbkové sólo na pikole zahral Ronan Dooney.
La Baume-d’Hostun
La Baume-d’Hostun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prvá liga žien 2018/2019 (Slovensko)
Prvá liga žien 2018/2019 bol 26. ročník najvyššej futbalovej súťaže žien na Slovensku. Futbalistky ŠK Slovan Bratislava v nej obhájili víťazstvo z predošlej sezóny. Do druhej ligy vypadol MFK Ružomberok a postúpil z nej FK Poprad.
Berrie
Berrie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Baume-de-Transit
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krízová komunikácia
Krízová komunikácia je špecifickou formou sociálnej komunikácie v krízových situáciách a neoddeliteľnou súčasťou krízového manažmentu. Patrí medzi kľúčové disciplíny práce s verejnosťou. Jej predmetom je odovzdávanie informácií:
Podstatou krízovej komunikácie je odovzdávanie správnych, dôveryhodných, hodnotných a presvedčivých informácií v správnom čase, na správnom mieste a tým dosiahnuť:
Pojem „kríza“
Veľmi frekventovaný pojem, ktorý sa objavuje v rôznych vedných disciplínach. Mnohí autori považujú podstatu krízy za kľúčový problém krízového manažmentu Krízu definujeme ako udalosť alebo obdobie, ktoré môže viesť alebo vedie k nestabilnej alebo nebezpečnej situácií ovplyvňujúcej jednotlivca, skupinu alebo aj celú spoločnosť.
V slovenskom jazyku používame termíny ako kríza alebo krízová situácia, čo má samozrejme aj jazyk anglický: crisis a crisis situation, ale krízové situácie spôsobené haváriami a prírodnými katastrofami majú vlastné pomenovanie, ktoré sa používa vo väčšine krajín: emergency, disaster alebo catastrophe. Slovo emergency zvyčajne vyjadruje neočakávanú udalosť ohrozujúcu životy, zdravie a majetok, ktorá vyžaduje okamžité riešenie. Slovo disaster označuje udalosť, ktorá spôsobuje tažké škody na životoch a majetku. Jej riešenie prekračuje bežné možnosti a vyžaduje nasadenie špeciálnych jednotiek a prostriedkov štátu. Slovo catastrophe vyjadruje udalosť, ktorá spôsobuje rozsiahle škody a straty na životoch, materiálnych a duchovných hodnotách spoločnosti a na odstránenie jej následkov sú potrebné špeciálne zdroje, prostriedky, skúsenosti, zručnosti a väčšinou aj medzinárodná pomoc.
Typológia kríz
Krízy charakterizujeme ako procesy prejavujúce sa narušením stability sociálneho systému ohrozením jeho funkcií, cieľov alebo existrencie. Vplyvy prostredia (interného i externého) alebo podmienky, ktoré môžu spôsobiť také stavy označujeme ako krízové situácie.
Existujú hospodárske krízy, podniky, ktoré sa nachádzajú v kríze, krízy, ktoré sa môžu prejaviť v medzinárodných, vojensko-politických ale i medziľudských vzťahoch, resp. u samotného jednotlivca. Krízou rozumieme aj situácie spôsobené prírodnými katastrofami, technologickými alebo inými haváriami. Termínom kríza sa označujú aj kritické stavy ľudského organizmu ako napríklad po závažnej nehode, alebo ako vývoj vážnej choroby. Poznáme krízu stredného veku, alebo osobné krízy, ale aj krízu politického systému, krízu filozofie alebo morálky a podobne. Je zrejmé, že každá z vyššie uvedených kríz je celkom odlišná.
V odbornej literatúre nájdeme celý rad kategorizácii kríz a krízových javov. Jedno členenie kríz vychádza z toho, aký objekt alebo aká oblasť života spoločnosti je krízou dotknutá, resp. v ktorej sfére sa krízy a ich následky prejavujú. Podľa tohoto kritéria môžeme krízy a krízové situácie členiť na:
Julius Fučík (hudobný skladateľ)
náhľad|Vjezd gladiátorů náhľad|Hrob na Vinohradskom cintoríne v Prahe Julius Fučík (* 18. júl 1872, Praha† 25. september 1916, Berlín) bol český hudobný skladateľ a dirigent vojenských hudieb. Veľkú časť jeho skladieb tvoria skladby pre vojenské účely. Zložil vyše 400 skladieb, najviac pochodov, valčíkov a predohier. Niektoré jeho skladby sa doteraz hrajú, stálou súčasťou repertoáru zostávajú predovšetkým pochod Vjazd gladiátorov a Florentinský pochod.
Život
Julius Fučík sa narodil v roku 1872 v Prahe na Karlovom námestí ako najstarší syn pumpára Jaroslava Fučíka a jeho ženy Kataríny rodenej Šíchovej. Mal troch mladších súrodencov, bratov Karla a Rudolfa a sestru Máriu. Od detstva prejavoval veľký hudobný talent, čoskoro sa naučil hrať na husle a neskôr aj na klavír. Podľa želania otca sa mal vyučiť rukavičkárom, ale nakoniec sa mu splnil sen študovať hudbu. V roku 1885 začal študovať na pražskom konzervatóriu - najprv hru na husle, potom prestúpil na fagot do triedy Ľudovíta Mildeho a ako druhý nástroj zvolil tympany u profesora Blahu. Študoval tiež skladbu u Karla Steckera, ku koncu štúdia v slávnej kompozičnej triede Antonína Dvořáka, spolu s ďalšími neskoršími hudobnými osobnosťami (Josef Suk, Oskar Nedbal).
Po absolutóriu konzervatória v roku 1891 nastúpil ako fagotista a hráč na veľký bubon k hudbe 49. pešieho pluku v Kremži, ktorú viedol kapelník Josef Franz Wagner. Tu získal zásadné poznatky o inštrumentácii pre vojenský orchester a skúsenosti, ktoré neskôr využil sám ako kapelník. Po návrate z vojny v roku 1894 pôsobil ako druhý fagotista v pražskom Nemeckom divadle. V tom čase založil so svojimi spolužiakmi z konzervatória Trdličkom a Hönichom Komorné dychové trio, s ktorým v Prahe úspešne účinkovali. Pre toto trio zložil Fučík niekoľko drobných skladieb, napríklad Perpetuum mobile (op. 28) či Symfónia scandaleuse (op. 24). V roku 1895 prijal ponuku Karla Kovařovica na miesto prvého fagotistu vo Výstavnom symfonickom orchestri po dobu konania Národopisnej výstavy na pražskom Výstavisku.
Po skončení výstavy sa v tom istom roku stal fagotistom v divadelnom orchestri v Záhrebe a o rok neskôr mestským kapelníkom a zbormajstrom speváckych zborov Danica a Sloga v chorvátskom meste Sisak. Pre tieto zbory zložil niekoľko zborových skladieb na chorvátske texty, okrem iného Ruža spava (op. 103), Zora sviće (op. 105), Pet časa (op. 101). Ako riaditeľ kuru sa venoval tiež duchovnej hudbe.
V roku 1897 vyhral konkurz na miesto kapelníka hudby 86. pešieho pluku v Sarajeve. Tu začal komponovať hudbu pre potreby vojenského orchestra, najmä  pochody. Medzi prvými úspešnými skladbami boli pochody Sarajevo (op. 66), Laban (op. 44) a najmä jeho najslávnejší pochod Vjazd gladiátorov (op. 68).
Skladba mala osobitný osud. V Spojených štátoch ju spopularizoval kanadský skladateľ Louis-Phillipe Laurendeau, ktorý pochod upravil a vydal pod názvom Thunder and Blazes. Táto verzia začala byť masívne používaná v cirkusoch, najmä pri nástupe klaunov. V dôsledku toho sa Fučíkova melódia stala jednou z najznámejších na svete, hoci pôvodný autor zostával neznámy. Ďalšiu úpravu vykonal taliansky skladateľ Nino Rota pre Felliniho televízny film Klauni, preto tiež je v Taliansku Rota často uvádzaný ako autor tejto svetoznámej melódie. Použitie v súvislosti s klaunom je kuriózne v tom, že Fučík skladbu spojil s predstavou triumfálneho nástupu starorímskych gladiátorov do arény. Túto predstavu načerpal zo svojho dlhoročného záujmu o antickú kultúru a obdivu k nej. Skladba bola nespočetnekrát použitá v populárnej kultúre (napríklad vo filme Madagaskar 3 z roku 2012, v bondovke Chobotnička (1983) atď.).
Z ďalších skladieb tohto obdobia sú známe napr. Valčík Ideály snov (op. 69) či rozsiahly štvordielny cyklus Rakúska česť a sláva (op. 59).
V roku 1900 bol pluk vrátane hudby premiestnený do Budapešti, kde pôsobilo 8 vojenských orchestrov a vládla tu veľká a často neférová konkurencia. Fučík už bol v tom čase známy hudobný skladateľ, ale v Budapešti sa mu ponúkali oveľa väčšie možnosti uplatnenia, hlavne blízkosť Viedne a Prahy bola veľkou výhodou v styku so slávnymi nakladateľmi. Budapeštianske obdobie sa stalo najdôležitejšie v jeho skladateľskej činnosti, zložil tu väčšinu svojich najznámejších a najúspešnejších skladieb. Medzi tie najlepšie patria valčíky Od brehu Dunaja (op. 135), Zimné búrky (op. 184), suita Zo života artistov (op. 152), pochody Rázne vpred (op. 79), Kinizsi (op. 80), Triglav (op. 72), Fantastický pochod (op. 106), Deti pluku (op. 169), Florentinský pochod (op. 214), Veselí vidiecki kováči (op. 218) alebo predohra Marinarella (op. 215). Takisto zložil pochod pre 5. všesokolský slet Stráž Slovanstva (op. 258). Z maďarského prostredia ho zaujali maďarské ľudové melódie, z ktorých zostavil niekoľko vtedy obľúbených potpourri. Zatiaľ čo v Budapešti dosiahol veľké úspechy, oveľa menej sa mu darilo v rodnej Prahe. So suitou Život (op. 52), ktorú uviedol s Českou filharmóniou, neuspel u publika ani u pražských recenzentov a toto sklamanie ho na dlhú dobu ovplyvnilo.
V roku 1909 bol 86. peší pluk preložený z Budapešti do provinčnej Szabadky (dnes Subotica v Srbsku), čo bola pre Fučíka nepríjemná zmena. Síce tu vzniklo ešte niekoľko jeho dodnes populárnych skladieb, napríklad valčíky Baletky (op. 226) a Dunajské povesti (op. 233), predohra Svätý Hubert (op. 250) či pochod Strýček Teddy (op. 239), ale Fučík tu nebol spokojný a snažil sa zmeniť pôsobisko.
Roku 1910 sa zúčastnil vypísaného konkurzu na kapelníka hudby 92. pešieho pluku v Terezíne a s prehľadom ho vyhral. Vrátil sa do Čiech do blízkosti Prahy, kam s hudbou zachádzal koncertovať. Obľúbené boli tiež koncerty v kúpeľných mestách severných a západných Čiech. Za Fučíkovho vedenia sa z orchestra 92. pluku stal vynikajúci orchester, ktorý účinkoval úspešne aj v Berlíne, kde hral pred publikom čítajúcim viac ako 10 000 ľudí. Z terezínskeho obdobia pochádzajú ďalšie známe skladby: predohra Miramare (op. 247) či pochody Hercegovac (op. 235) a Boží bojovníci (op. 251). Začal tu pracovať na operete Dvorný intendant a rozpracoval aj operu Osud, ktorá však nakoniec zostala nedokončená.
V Terezíne sa v roku 1910 Fučík oženil s Christinou Hardeggovou a v júni 1911 sa im narodil syn Ferdinand, ktorý však po necelom mesiaci zomrel.
V roku 1913 sa Fučík, znechutený intrigami v armáde, rozhodol opustiť vojenskú službu a odísť do civilu. Mal v pláne venovať sa plne komponovaniu a založiť si vlastné vydavateľstvo. Rozhodol sa usadiť v Berlíne, kde zažil svoje najväčšie úspechy a kde niekoľko rokov pôsobil jeho brat Rudolf. Založil si vlastný orchester zložený z českých hudobníkov Prager Tonkünstler-Orchester a hudobné nakladateľstvo Tempo-Verlag, ktoré však stačilo vydať len jednu skladbu (pieseň Rodná zem, op. 282). S prepuknutím 1. svetovej vojny sa od neho začalo šťastie odvracať - orchester sa rozpadol, kultúra sa utlmila, prišli zdravotné problémy. Venoval sa síce komponovaniu, dokončil operetu, rozpracoval druhú verziu opery Osud a zložil ďalšie skladby - pochody Spomienka na Trident (op. 287) a Zvuky fanfár (op. 278), valčík V ríši snov (op. 270) a smútočný pochod Pax vobis (op. 281), ale jeho zdravotný stav sa neustále zhoršoval. Začiatkom roka 1916 zostal pripútaný na lôžko s opuchom nohy, podľa jeho vlastného názoru následkom zranenia na manévroch v Bosne v roku 1900. Z opuchu sa vyvinul sarkóm, na ktorý koncom septembra 1916 zomrel. Pochovaný je v Prahe na Vinohradoch.
Dielo (výber)
náhľad|Titulná strana vydania Fučíkovho pochodu Attila pre klavír
Krízová komunikácia
Typológia kríz
Z hľadiska zdrojov kríz a krízových situácií v sociálnom, sociálno-ekonomickom respektíve sociálno-politickom systéme je vhodné členiť krízy aj na vnútorné a vonkajšie:
Krízy alebo krízové situácie, ktoré majú charakter epidémie môžeme ďalej členiť podľa ďalších kritérií. Nie všetky krízy, ktoré majú charakter epidémie, zasahujú rovnaký sociálny alebo geografický priestor a preto ich môžeme rozdeliť na:
Komunikácia
Komunikáciou všeobecne rozumieme proces prenosu a výmeny informácií medzi odosielateľom a príjemcom, ktorý má veľa foriem a jeho výsledkom by malo byť dorozumenie.
Slovo „komunikácia“ pochádza z latinského slova „communicatio“, čo znamenalo zdieľanie alebo zverovanie sa.
Teórie vo výskume krízovej komunikácie
V literatúre o krízovej komunikácii existuje niekoľko smerov výskumu. Rôzne teórie demonštrujú určité spôsoby, ako sa pozerať na krízové situácie a vysvetliť ich.
Teória ospravedlnenia
"Je to, ako by sa dalo predpokladať, snaha brániť a chrániť imidž. Nie je to však nevyhnutne ospravedlnenie." Táto teória by bola použitá organizáciou na popretie verejného diskurzu a riešenie krízy.
Teória opravy imidžu
William Benoit založil teóriu opravy imidžu založenú na štúdiách teória ospravedlnenia. Teória opravy imidžu predpokladá, že imidž je aktívum, ktoré sa osoba alebo organizácia pokúša chrániť počas krízy. Keď je osoba alebo organizácia napadnutá, obvinený by mal navrhnúť správy na opravu jej obrazu. Benoit ďalej predstavil 5 všeobecných a 14 špecifických stratégií reakcie, ktoré by obvinení mohli využiť počas krízy. Všeobecné kategórie zahŕňajú popieranie, vyhýbanie sa zodpovednosti, zníženie urážlivosti, nápravné opatrenia a umŕtvovanie.
Teória situačnej krízovej komunikácie
Timothy Coombs začal pracovať na teórii situačnej krízovej komunikácie v roku 1995, ktorá vychádza z teórie pripisovania a predpokladá, že krízy sú negatívne udalosti, za ktoré sa zainteresované strany pokúšajú pripísať zodpovednosť. Coombs verí, že krízoví manažéri môžu použiť rôzne krízové stratégie podľa rôznych typov kríz. Na rozdiel od teórie opravy imidžu je teória situačnej krízovej komunikácie orientovaná na publikum, ktorá sa zameriava na vnímanie krízových situácií zainteresovanými stranami. Táto myšlienka je v súlade s Benoitovým argumentom, že krízový manažment sa týka viac vnímania ako reality.
Sociálne sprostredkovaný krízový komunikačný model
Keďže sociálne siete a blogy sa stávajú populárnymi, ľudia počas krízy trávia viac času online. Model sociálne sprostredkovanej krízovej komunikácie je predstavený na skúmanie krízového manažmentu v online kontexte. Model najprv vysvetľuje, ako zdroj a forma informácií ovplyvňuje výber reakcie a potom navrhuje stratégie reakcie na krízu. Model tvrdí, že komunikáciu organizácie počas krízy ovplyvňuje päť faktorov: pôvod krízy, typ krízy, infraštruktúra, stratégia správy a forma správy.
Model integrovaného krízového mapovania
Ďalšia línia výskumu krízovej komunikácie sa zameriava na emocionálne zmeny zainteresovaných strán v čase krízy. Jin, Pang a Cameron zavádzajú model integrovaného krízového mapovania, aby pochopili rôzne emócie zainteresovaných strán počas krízy. Model integrovaného krízového mapovania predpokladá, že ľudia počas krízy neustále interpretujú svoje emócie. Prostredníctvom analýzy štrnástich prípadových štúdií krízy v reálnom živote Jin, Pang a Cameron zistili, že „úzkosť bola predvolenou emóciou vo väčšine, ak nie vo všetkých, krízach uvedených v modeli.“ Bežné dominantné emócie vyjadrené počas krízy však zahŕňajú aj hnev, strach a smútok; tieto sa líšia v závislosti od charakteru krízy.
Theodore von Kármán
náhľad|Theodore von Kármán Theodore von Kármán (* 11. máj 1881 - † 6. máj 1963) bol maďarsko-americký matematik, letecký inžinier a fyzik, ktorý pôsobil predovšetkým v oblasti letectva a kozmonautiky. Vypracoval mnoho kľúčových pokrokov v aerodynamike, najmä jeho práca na nadzvukovom a hypersonickom prúdení vzduchu. Je považovaný za vynikajúceho aerodynamického teoretika dvadsiateho storočia.
Krízová komunikácia
Kovariačný prístup ku krízovej komunikácii
Ako rozšírenie teórie situačnej krízovej komunikácie navrhol Andreas Schwarz dôslednejšie aplikovať Kelleyho kovariačný princíp (teóriu atribúcie) v krízovej komunikácii, aby sa lepšie vysvetlil vznik a vnímanie kauzálnych atribúcií v krízových situáciách a odvodili sa určité informačné stratégie z tohto modelu a/alebo podľa zistení. V tomto prístupe sú tri informačné dimenzie konsenzus, odlišnosť a konzistentnosť konceptualizované pre situácie organizačných kríz (alebo iných typov kríz), aby sa predpovedala pravdepodobnosť, že zainteresované strany priradia organizačným, entitám alebo okolnostiam a následne ovplyvnia vnímanie zodpovednosti a hodnotenia povesti organizácie.
Theodore von Kármán
Život
Narodil sa ako Szőllőskislaki Kármán Tódor v rodine Mórica Karmana a Heleny Konnovej; jedným z jeho predkov bol pražský rabín Jehuda Löw ben Becalel. Vyštudoval technickú univerzitu v Budapešti, neskôr študoval na univerzite v Göttingene (Nemecko), kde v roku 1910 získal aj doktorát. V rokoch 1910-1912 tam aj učil. V roku 1912 prijal miesto na vysokej banskej škole v Banskej Štiavnici (vtedy Schemnitz), ale keď zistil že na škole sa nerobí výskum, vrátil sa do Göttingenu. Vo februári 1913 získal miesto riaditeľa leteckého inštitútu v Aaachene. Neskôr emigroval do USA, kde pôsobil ako profesor na Kalifornskom technickom inštitúte (Caltech) v Pasadene. Od roku 1951 pôsobil ako riaditeľ oddelenia pre letecký výskum NATO a od roku 1960 ako prvý prezident Medzinárodnej astronautickej akadémie. Zaoberal sa teoretickými otázkami letov rakiet. Bol jedným zo zakladateľov americkej astronautiky, v 30. a 40. rokoch vychoval stovky špecialistov. Po 2. svetovej vojne sa podieľal na pátraní po nemeckých raketových odborníkoch a skomponoval predstavu využitia letectva v 3. svetovej vojne.
Krízová komunikácia
Diskurz obnovy
Diskurz teórie obnovy skúma komponenty, ktoré môže organizácia použiť pri zvládaní krízy, aby sa zmiernili významné problémy v organizácii pri vstupe do pokrízového štádia. Je to teória, ktorú Gregory Ulmer, Timothy Sellnow a Matthew Seeger hodnotili ako rámec, ktorý „zdôrazňuje poučenie sa z krízy, etickú komunikáciu, komunikáciu, ktorá je svojou povahou perspektívna, a efektívnu organizačnú rétoriku.“
Åsne Seierstadová
Åsne Seierstadová (* 10. február 1970, Oslo, Nórsko) je nórska žurnalistka a spisovateľka, známa vďaka reportážam z každodenného života vo vojnových zónach - predovšetkým z oblastí Kábul po roku 2001, Bagdad v roku 2002 a Groznyj v roku 2006, ktoré vytvorila ako novinárka na voľnej nohe a získala za ne množstvo novinárskych ocenení.
Krízová komunikácia
Teória rétorickej arény
Vyvinuté Frandsenom a Johansenom (2010; 2017), teória rétorickej arény sa odlišuje od iných výskumov krízovej komunikácie vďaka viachlasnému prístupu. Teória rétorickej arény predpokladá, že existujú rôzne hlasy, ktoré spolu navzájom komunikujú v rámci „rétorickej arény“, aby spoločne vytvorili krízový dialóg. Preto sa táto teória zameriava na pochopenie vzorcov interakcie medzi uvedenými rôznymi hlasmi. Na účely ich teórie sa pojem „rétorická aréna“ používa na označenie priestoru, ktorý sa otvára počas krízy, kde sa rôzni aktéri, vrátane iných korporácií, politických aktérov, aktivistov, odborníkov a médií, rozprávajú spolu a o sebe.
Theodore von Kármán
Cena Theodora von Kármána
Cena Theodora von Kármána za aplikovanú matematiku sa udeľuje každý piaty rok jednotlivcovi ako uznanie za jeho významnú aplikáciu matematiky v mechanike a/alebo inžinierskej vede. Toto ocenenie bolo založené v roku 1968 na počesť Theodora von Kármana spoločnosťou pre priemyselnú a aplikovanú matematiku (SIAM).
Åsne Seierstadová
Osobný a profesionálny život
Åsne Seierstadová sa narodila v hlavnom meste Oslo, ale vyrástla v meste Lillehammer, v Nórsku. Študovala ruskú a španielsku filológiu a dejiny filozofie na Univerzite v Oslo. Od roku 1993 do roku 1996 pracovala pre časopis Arbeiderbladet ako korešpondentka z Ruska a v roku 1997 dopisovala o udalostiach z Číny. Od roku 1998 do 2000 pracovala pre národného vysielateľa NRK, pričom informovala z odtrhnutej srbskej provincie Kosovo, výsledkom čoho bola jej prvá kniha: Med ryggen mot verden: Portretter fra Serbia (Chrbtom k svetu: Portréty Srbska), ktorá vyšla v roku 2000. Táto reportážna kniha bola obsahovo doplnená a znovu vydaná v roku 2004, kedy Åsne Seierstad opätovne navštívila Srbsko.
Ako reportérka Åsne Seierstadová obzvlášť dôsledne mapuje témy z vojnových zón: Afganistan, Irak a Čečensko. Známe sú tiež jej reportážne spracované útoky 11. septembra 2001 v Spojených štátoch. Druhá Seierstadovej reportážna kniha, bestseller Bokhandleren i Kabul (Kníhkupec z Kábulu) zaznamenáva obdobie po páde Talibanu, kedy strávila v roku 2001 obdobie s afganskou rodinou v Kábule. Reportáž Kníhkupec z Kábulu bola preložená do viac než štyridsiatich jazykov a v Nórsku sa stala najpredávanejšou knihou všetkých čias, s viac ako dvoma miliónmi predaných exemplárov. Ďalšia kniha Honderd-en-een dag in Bagdad (Sto a jeden deň v Bagdade) popisuje tri mesiace, strávené v Iraku v čase invázie pod vedením USA roku 2003. Kniha De krenkede: Historier fra Tsjetsjenia (Napadnutí: Príbehy z Čečenska) je reportážou z povojnového Čečenska. Reportáž En av oss: En fortelling om Norge (Jeden z nás: príbeh o Nórsku) vyšla v roku 2015 a stala sa základným námetom k filmovej dráme s názvom 22 July, z portfólia Netflix. V roku 2016 Åsne Seierstadová vydala ďalšiu reportážnu knihu To søstre (Dve sestry), v ktorej mapuje motiváciu mladých ľudí, potomkov prisťahovalcov, ktorí sa pridávajú na stranu tých najradikálnejších teroristických organizácií.
Seierstad hovorí plynule piatimi jazykmi a rozumie ďalšie štyri cudzie reči. V súčasnosti žije v Oslo.
Benassay
Benassay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Basketbal na Panamerických hrách 1963
V mužskej kategórii štvrtýkrát v rade získalo titul 🇺🇸, ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred 🇧🇷 a 🇵🇷. U žien rovnako obhájilo titul 🇺🇸, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácou 🇧🇷.
Berthegon
Berthegon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Taktika (šport)
Taktika športových hier poukazuje na možnosti riešenia určitých čiastkových situácií v rámci stratégie. Je to systém konania hráčov a alternatív ich rozhodovania, ktorý umožnuje v časovo ohraničenej predstave cieľa realizovať krátkodobý vzťah ich činnosti, členov určitého kolektívu a celého družstva. Na realizáciu taktickej prípravy sú potrebné špeciálne prostriedky - u hráčov to sú herné zručnosti teda technika.
La Bégude-de-Mazenc
La Bégude-de-Mazenc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Koza kamerunská
Koza kamerunská je najmenšie plemeno kozy domácej pôvodom zo západného pobrežia Afriky. V dospelosti dosahuje výšku len 30 až 40 cm a hmotnosť 15 až 20 kg. V Kamerune sa chová v dvoch rázoch, väčší Kirdi je chovaná na severe krajiny a v priľahlej časti Čadu a Stredoafrickej republiky, zatiaľ čo menšia Kosi na juhu a západe krajiny.
Popis
Je to nenáročné mäsové plemeno, ktoré je schopné prežiť v oblastiach s veľmi chudobnou vegetáciou. Živí sa trávou, listami kríkov a stromov. Kozy sa v Afrike chovajú výhradne pre mäso a kožu, mlieka je málo, takže stačí iba pre kozľatá.
La Bégude-de-Mazenc
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Konstantin Vasilievič Ivanov
Konstantin Ivanov (, čuvaš. Пăртта Кĕçтентинĕ; * 27. máj 1890, Slakbaš, Baškirsko†26. marec 1915, tamže) bol čuvašský učiteľ, grafik, básnik a prekladateľ. Napísal viacero prekladov a vlastných diel, z nich väčšina pochádza z rokov 19071909. Svojimi dielami výrazne obohatil čuvašský spisovný jazyk. Ivanovova podobizeň sa nachádzala na sovietskej jednorubľovej minci vydanej pri stom výročí jeho narodenia. V Rusku sa nachádza viacero pamätníkov venovaných jeho pamiatke a v jeho rodnej obci sa dnes nachádza pamätné múzeum.
Koza kamerunská
Popis
Pre plemeno sú typické krátke končatiny a objemné brucho, jedná sa o tzv. achondropláziu. Uši sú tiež krátke, obe pohlavia majú rohy. Sú to prispôsobivé a obratné zvieratá s tvrdou konštitúciou, ľahko zdolávajú náročnejšie prekážky a dokážu šplhať na nízke stromy.
La Bégude-de-Mazenc
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Koza kamerunská
Popis
Samica je 150 až 170 dní gravidná, rodí väčšinou 2 mláďatá vážiace 1 až 2,5 kg. Dožíva sa maximálne 15 rokov veku.
Konstantin Vasilievič Ivanov
Životopis
náhľad|vľavo|Minca, 1 rubeľ s podobizňou K. V. Ivanova Konstantin Vasilievič Ivanov sa narodil do bohatej sedliackej rodiny žijúcej v Slakbaši, v ruskej provincii Ufa. Vďaka zmýšľaniu Konstantinovho otca sa všetkým jeho ôsmim deťom dostalo dostalo vzdelanie. V roku 1902 Konstantin dokončil školu v Slabaši a odišiel študovať do Belebeju a odtiaľ za učiteľa do Simbirsku (dnes Ulianovsk). Potom, čo sa zúčastnil na protestoch proti cárskemu režimu bol v roku 1907 zo štúdii vylúčený a na čas sa vrátil do rodnej dediny. Jeho bývalý učiteľ, čuvašský osvietenec Ivan Jakovlevič Jakovlev ho však krátko na to povolal späť do Simsibirsku, kde sa pod jeho vplyvom stal prekladateľom ruskej poézie do čuvaštiny a začal tvoriť aj vlastné diela. Vytvoril mimo iné preklady Michaila Jurieviča Lermontova, Nikolaja Platonoviča Ogariova, Alexeja Vasilieviča Koľcova a Nikolaja Aleksejeviča Nekrasova. Ako prvý zaviedol sylabotonický verš do čuvaštiny a vytvoril čuvašský šlabikár, či učebnice literatúry. V roku 1909 zložil učiteľské skúšky, a stal sa učiteľom kreslenia a kaligrafie na ženskom učilišti vytvorenom pri učiteľskom ústave v Simbirsku. Okrem maliarstva ho zaujala aj fotografia. V roku 1914 Konstantin dostal tuberkulózu a o rok neskôr chorobe podľahol.
Koza kamerunská
Popis
Na Slovensku a Česku sa využíva na údržbu svahov vypásaním a ako obľúbené zviera detských kútikov zoologických záhrad. Dôvodom umiestnenia v detských kútikoch je najmä skutočnosť, že kamerunské kozy oboch pohlaví sú vždy neagresívne, priateľské a je možné k nim bez obáv pustiť aj malé deti. Na Slovensku sa nachádzajú: v ZOO Košice, ZOO Bratislava, ZOO Bojnice, v Česku sú napríklad v ZOO Liberec, ZOO Brno, ZOO Jihlava, ZOO Plzeň, ZOO Tábor alebo v ZOO Ostrava.
La Bégude-de-Mazenc
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konstantin Vasilievič Ivanov
Vlastné diela
I napriek pomerne krátkemu životu Ivanov vytvoril veľké množstvo vlastných diel a prekladov. Vo svojich dielach Ivanov vystupoval proti národnostnému a sociálnemu útlaku, vzdelanostnej zaostalosti a porušovaniu práv jednotlivcov v Ruskej ríši. Medzi jeho významné diela patria: balady Železná valcha (Timěr tylǎ) a Vdova (Tǎlǎch arǎm), veršovaná rozprávka Dve dcéry (Ikě chěr), či tragédia Diablov otrok (Šujttan čuri). Ivanovovým najvýznamnejším dielom je lyrickoepická poéma Narspi z roku 1908 pojednávajúca o tragickom osude utláčanej Čuvašky. Dielo bolo preložené do viacerých svetových jazykov a dočkalo sa aj operného spracovania na doskách Čuvašského štátneho divadla opery a baletu.
Béthines
Béthines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Béruges
Béruges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beuxes
Beuxes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Johann Crüger
Johann Crüger (luž. Jan Krygaŕ, ; * 9. apríl 1598, Groß Breesen pri Gubene† 23. február 1662, Berlín) bol nemecký luteránsky hudobný skladateľ a učiteľ lužickosrbského pôvodu, autor duchovných skladieb, jeden z najvýznamnejších hudobníkov svojej doby. Vytvoril veľké množstvo hudobných diel a vydal známy protestantský kancionál Praxis pietatis melica. Z jeho hymnických melódií sa niekoľko používa dodnes, jeho najznámejšou skladbou je pravdepodobne Nun danket alle Gott.
Beuxes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Johann Crüger
Životopis
Johann Crüger sa narodil ako syn krčmára v dolnolužickom meste Groß Breesen, vtedy patriacom Brandenbursku. Študoval na viacerých školách, najprv na latinskej škole v Gubene, neskôr ako putujúci študent v Sorau a vo Vroclave, ako aj na katolíckej Jezuitskej koľaji v Olomouci. Na umeleckej škole Poetenschule v Rezne ho vyučoval známy kantor Paulus Homberger. Z Rezna sa na istý čas vydal do rakúskych krajín a istý čas pobudol aj v Prešporku. Neskôr študoval teológiu na Wittenberskej univerzite. V roku 1615 sa presťahoval do Berlína, kde začal tvoriť hudbu.
V roku 1622 sa stal kantorom v luteránskom Kostole svätého Mikuláša a začal aj vyučovať na gymnáziu a propagovať zborový spev. Písal aj manuály pre hudobné nástroje, asi najznámejší je Synopsis musica z roku 1630. Počas tridsaťročnej vojny prišiel pre mor o manželku a päť detí. Z druhého manželstva sa mu narodilo 14 detí, ale mnohé zomreli už v detstve. V roku 1640 vyšla jeho zbierka hymnov Neues vollkomliches Gesangbuch, zahŕňala 18 melódií. V roku 1643 nadviazal spoluprácu so známym skladateľom luteránskych piesní Paulom Gerhardtom. Za jednu z najdôležitejších zbierok nemeckých hymien v 17. storočí je považovaná Crügerova druhá zbierka, kancionál Praxis Pietatis Melica z roku 1644, ktorý sa v nasledujúcich storočiach dočkal vyše 50 dotlačí. Tretia zbierka Geistliche Kirch­en­mel­o­di­en z roku 1649 bola zostavená pre štyri hlasy a sprievod klavíra a basy. V roku 1657 publikoval Crüger kompletný žaltár Psalmodia Sac­ra, ktorý zahŕňal aj Lobwasserove preklady v ženevskom zoskupení. V roku 1660 vyšiel jeho hudobný manuál Musicae Prac­ti­cae Prae­cep­ta. Johann Crüger zomrel v Berlíne v roku 1662.
Beuxes
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Francúzske kolégium svätého Jozefa
Francúzske kolégium svätého Jozefa    je budova bývalej dievčenskej katolíckej školy z prelomu 19. a  20. storočia ležiaca v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Iné názvy
Budova je známa aj ako Francúzske dievčenské kolégium svätého Jozefa, Francúzske dievčenské kolégium , Dievčenské katolícke kolégium svätého Jozefa , Dievčenské kolégium svätého Jozefa , alebo len Francúzske kolégium.
Lokalita
Budova leží v centrálnej časti Plovdivu obkolesená ulicami „G. M. Dimitrov“, „Krăsťu Pastuchov“ , „Canko Ďustabanov“ a „Car Asen“  v susedstve rímskokatolíckeho kostola svätého Jozefa.
Dejiny a súčasnosť
V roku 1866 sa v Plovdive prvýkrát objavili mníšky z katolíckeho Rádu Jozefíniek (samotná Dievčenská kongregácia svätého Jozefa bola založená v južnom Francúzsku v roku 1832).
V roku 1867 sa podarilo  s prispením darov od biskupa Andrea Canovu  v Plovdive otvoriť francúzsku dievčenskú školu. Okrem 15 000 frankov, ktoré na založenie školy venoval priamo Andrea Canova poskytlo 9 000 frankov tiež francúzske ministerstvo zahraničných vecí. Tieto prostriedky boli okrem dievčenskej školy venované aj blízkemu mužskému kolégiu svätého Augustína. Škola bola spravovaná misionárkami z rádu Jozefíniek.
V roku 1899 bolo pôvodná dievčenská škola, premenená na kolégium, ktoré začalo poskytovať úplné gymnaziálne vzdelanie. V tom istom roku sa začala aj výstavba nového sídla pre kolégium predstavovaného súčasnou budovou. Úplne dokončená bola výstavba budovy v priebehu roku 1907. V kolégiu učilo v začiatkoch osem jozefínskych mníšok, pričom žiačok bolo približne stopäťdesiat. Časť z nich bola ubytovaná priamo v priestoroch kolégia a zvyšné žiačky na vyučovanie dochádzali. Medzi hlavné predmety výuky patrili technické práce, prírodné náuky, bulharská história a literatúra, francúzsky jazyk, latinský jazyk a účtovníctvo. V období pred začiatkom prvej balkánskej vojny bolo vyučujúcich mníšok pätnásť a na kolégiu sa v tom čase vzdelávalo už približne tristo žiačok. V rokoch 19121915 už bolo vyučujúcich približne dvadsať.
V roku 1928 postihlo oblasť Plovdivu zemetrasenie, ktoré poškodilo aj budovu kolégia. Stavba musela byť následne renovovaná. Táto reštaurácia bola dokončená v roku 1942. Po 9. septembri 1944, keď sa v Bulharsku zmenila vláda a krajina sa dostala pod sovietsky vplyv sa začali religiózne školy zo strany vlády rôzne obmedzovať, pričom ako dôvod bola uvedená údajná antikomunistická propaganda v týchto zariadeniach. Kolégium však ešte niekoľko ďalších rokov fungovalo. V roku 1948 v kolégiu učilo dvadsaťosem mníšok a žiačok v tej dobe už bolo približne tristopäťdesiat. V priebehu tohto roku bolo kolégium štátnymi orgánmi zrušené, budova bola znárodnená a mníšky, ktoré v kolégiu pôsobili, boli vlakom odsunuté do Francúzska.
Euboulides (sochár)
Euboulides alebo Eubulides bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr. Eubulides, syn a žiak sochára Eucheira z atického dému Krópidai, bol činný v 2. polovici 2. storočia pred Kr. V genealógii viacčlennej aténskej sochárskej rodiny, v ktorej sa striedalo meno Euboulides s menom Eucheir, bol zrejme jej posledným členom. Nezachovala sa od neho žiadna socha, len niekoľko podstavcov signovaných jeho menom i menom jeho otca (Loewy, 223 - 227, IG XII 9 140, IG II² 4296), z diel, ktoré zhotovili spolu. Ich signatúry sa našli napr. v Aténach (najmä na Agore) alebo v meste Amarynthos na ostrove Euboia, ale Eleusine sa našiel i podstavec zo sochy, ktorú zhotovil sám: - text v starogréčtine - Hranaté zátvorky znamenajú doplnenie medzier (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené.
Francúzske kolégium svätého Jozefa
Dejiny a súčasnosť
Budova sa následne v druhej polovici 20. storočia stala na dlhý čas sídlom pobočky plovdivskej lekárskej univerzity. V roku 1985 bola budova vyhlásená za kultúrnu pamiatku. V roku 1987 sa bývalé kolégium stalo sídlom pobočky sofijskej Technickej univerzity. Po páde socializmu chcel budovu získať naspäť do vlastníctva francúzsky Rád svätého Jozefa, súdny proces však pre nich nedopadol úspešne. V roku 1992 síce objekt bol vrátený reštitúciou do majetku rádu, neskôr však Bulharsko v rámci medzinárodného súdneho procesu dokázalo, že po druhej svetovej vojne v rámci reparácií, ktoré boli vyplatené Francúzsku bola vyplatená aj hodnota tejto budovy. V roku 2000 sa tak budova vrátila do majetku Bulharska. V roku 2012 bolo miestnym zastupiteľstvom vydané povolenie na reštauráciu budovy a samotná čiastočná reštaurácia následne prebehla v rokoch 20172018.
V súčasnosti je budova stále sídlom tzv. Tretieho korpusu plovdivskej pobočky sofijskej Technickej univerzity.
Charakteristika
Budova bola postavená podľa projektu architektov Vălka Vălkoviča a Georgiho Fingova. V čase výstavby v roku 1899 sa v lokalite výstavby nachádzali len malé svojpomocne postavené obytné domčeky a budova kolégia sa tak stala jedinou väčšou stavbou v okolí. Budova bola pôvodne postavená ako dvojposchodová s veľkým dvorom v ktorom sa nachádzalo množstvo okrasných drevín. Pri rekonštrukcii po zemetrasení v roku 1928 bola zreštaurovaná na základe projektu architekta Kamena Petkova. V rámci tejto rekonštrukcie bolo pristavané tretie poschodie. Budova, a to predovšetkým štylizované geometrické detaily reliéfovej okrasy fasády, sú zhotovené v secesnom slohu.
Euboulides (sochár)
Tento podstavec je zo šedomodrého mramoru, je poškodený v ľavom hornom rohu. Jeho nápis znalci aj po analýze typu písma datujú do druhej polovice 2. storočia pred Kr.
Francúzske kolégium svätého Jozefa
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Za kultúrnu pamiatku bola budova kolégia vyhlásená v roku 1985. Ako dôvod ochrany bola uvedená architektonicko-staviteľská hodnota budovy. Od roku 2009 je budova aj urbanistickým pamätníkom a predstaviteľom tzv. kultúrnej krajiny v rámci historickej zóny Filipopolis-Trimoncium-Plovdiv.
Kamea
náhľad|Kamea zobrazujúca rímskeho cisára [[Octavius Augustus|Octavia Augusta, rok 14 alebo 20, British Museum, Londýn]] Kamea (zastarano: kamej ;, ) je druh drobnej glyptickej rytiny s nízkym reliéfom vystupujúcim nad základnú plochu materiálu, vybrúsená alebo vyrytá obvykle v skle, polodrahokame či kameni používaná ako ozdoba alebo šperk. Častejšie než s kameou sa možno stretnúť s gemou alebo intalgliou, kde je motív negatívne vyrezaný alebo vyrytý do hĺbky materiálu. Využívajú sa rôznofarebné vrstvy materiálu, prípadne priesvitných alebo polopriesvitných polodrahokamov či skla, aby došlo ku kontrastu medzi portrétom a pozadím. Najčastejším námetom je portrét alebo potom mytologické, biblické, hagiografické či alegorické scény, ďalej znaky, emblémy, iniciály a ornamenty. Kamea, ako drobná sochárska a šperkárska práca, sa používa už od staroveku a najväčšiu obľubu si našla hlavne v antike, renesancii ale aj v 18. a 19. storočí.
Etymológia
Termín kamea označuje druh drobného nízkeho reliéfu vystupujúceho nad základnú plochu materiálu. Slovo pochádza pravdepodobne zo starofrancúzskeho slova camaieu alebo z latinského slova cammaeus, ktorý ma neznámy pôvod. Pravdepodobne pochádza z arabského slova قمعيل (kámijál), čo znamená puk kvetu alebo z perzského slova چوماهان (chumáhán), čo znamená achát.
Opis
vľavo|náhľad|Tzv. Gemma Augustea zobrazujúca apoteózu Augustovu, rok [[912, Kunsthistorisches Museum, Viedeň]] Kamea nadväzuje na staršie typy rytín do polodrahokamov, ako sú pečatidlá alebo gemy, ktoré sa objavujú od 4. storočia pred Kr. v Mezopotámii a Egypte. Veľkú obľubu si kamea získala počas vlády Ptolemaiovcov, odkiaľ sa rozšírila do Grécka a Ríma, kde sa stali predmetom zberateľstva, na túto tradíciu neskôr nadviazala najmä renesancia. Niekedy sa touto technikou zhotovovali aj nádoby. Často sa zasadzujú do zlatých lôžok príveskov, spôn, brošní a niekedy prsteňov. Grécke kamey z rôznofarebných kameňov boli čisto len dekoratívne na rozdiel od intaglia, ktoré sa používalo ako pečať. Dosahovali vysokú umeleckú úroveň. Rímske kamey boli predovšetkým zo sardónyxu, ónyxu a sklenenej pasty. Najčastejší motív bol portrét na pamiatku významnej osobností alebo mytologická scéna. Na niektorých kameách nájdeme aj podpisy umelcov. Po páde Západorímskej ríše prežila výroba kamey až do konca stredoveku v Byzantskej ríši, odkiaľ sa často dovážali do západnej Európy. V stredoveku sa často umiestňovali do väzieb evanjeliárov, žaltárov alebo na relikviáre. K oživeniu výroby kamey došlo až v renesancii, hlavne v Taliansku a Francúzsku. Kvôli zvýšenému záujmu o antické umenie sa zdokonalila technika výroby. Najčastejším námetom je portrét, ktorý sa rovnako používal na pamiatku osobnosti ako v staroveku, alebo potom mytologické, biblické, hagiografické či alegorické scény, ďalej znaky, emblémy, iniciály a ornamenty. Kamey boli mimoriadne cenené predmety často ako kráľovské dary. Po celý novovek kamea zažila ďalšiu vlnu záujmu, hlavne v 18. a 19. storočí (klasicizmus, biedermeier a secesia), vďaka zvýšenému záujmu o klasické antické umenie. V tomto období vznikajú pri veľkých európskych kráľovských dvoroch (Paríž, Viedeň, Londýn, Petrohrad, Berlín, Drážďany) bohaté zbierky. V 18. a 19. storočí kamey zdobili šperky ako diadémy, opasky, brošne a náramky.
Kamea je druh drobnej glyptickej rytiny s nízkym reliéfom vystupujúcim nad základnú plochu materiálu, pri ktorého zhotovovaní sa využívajú rôznofarebné polodrahokamy, kamene či sklo. Najčastejšími polodrahokamami sú achát, ónyx, sardónyx alebo karneol. Prípadne sa používajú neobvyklé materiáli, ako korytnačina alebo perleť. Využívajú sa rôznofarebné vrstvy materiálu, prípadne priesvitných alebo polopriesvitných polodrahokamov či skla, aby došlo ku kontrastu medzi portrétom a pozadím. Kamea sa v podobe jednostranného reliéfu používa najmä ako drobná sochárska práca v šperkárstve.
Medzi významné kamey patrí výtvor gréckej glyptiky v zbierke Kunsthistorisches Museum vo Viedni, ktorá zobrazuje Ptolemaia II. Filadelfa a jeho manželku Arsinoé I. K nej sa radí kamea v Petrohradskej Ermitáži, ktorá rovnako zobrazuje Ptolemaia II. Filadelfa a jeho manželku Arsinoé I. Z rímskych kameí je najznámejšia Gemma Augustea v zbierke Kunsthistorisches Museum vo Viedni, predstavujúca apoteózu Augustovu. Vo Francúzskej národnej knižnici sa nachádza kamea, na ktorej je zobrazený rímsky cisár Tiberius spolu s jeho rodinou.