cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Litovci
Dejiny
V rokoch 1918 až 1940 bol litovský štát obnovený, ale neskôr okupovaný Sovietskym zväzom (1940 – 1941) a potom nacistickým Nemeckom (1941 – 1944). Stalinské deportácie a nacistické pogromy proti Židom zbavili Litvu veľkej časti obyvateľstva. V rokoch 1944/1945 až 1990 sa Litva stala opäť súčasťou Sovietskeho zväzu. Do Litvy (na rozdiel od Estónska a Lotyšska) prišlo menej Rusov (asi 6,3 %). Poľskú menšinu tvorí 6,7 % obyvateľov krajiny.
Náboženstvo
Prevažná väčšina Litovcov vyznáva rímskokatolícke náboženstvo, ktoré v histórii tohto národa zohrávalo dôležitú úlohu. Vidno to najmä v barokovom hlavnom meste Vilnius, v ktorom je niekoľko desiatok rímskokatolíckych kostolov. Napriek tomu, že mnohé z nich boli v sovietskej ére zatvorené, Litovci ich opäť vrátili katolíckej cirkvi a dnes slúžia ako katolícke chrámy. Pri meste Šiauliai sa nachádza známa Hora krížov, ktorá je symbolom vzdoru a odporu tohto malého a statočného národa proti totalitným diktatúram. Okupanti toto miesto viackrát zničili, ale Litovci ho vždy obnovili. Horu krížov navštívil aj pápež Ján Pavol II. Prítomnosť katolíckej cirkvi cítiť na každom kroku (kaplnky, sviatky, folklór, návšteva bohoslužieb). Iba malá časť Litovcov vyznáva pravoslávie a protestantizmus, prípadne je bez vyznania.
Krížňanský príkrov
Krížňanský príkrov môže byť:
Premenná hviezda typu RS Canum Venaticorum
Premenné hviezdy typu RS Canum Venaticorum sú tesné dvojhviezdy s aktívnou chromosférou, čo má za následok zmeny v ich pozorovanej svietivosti. Perióda zmien je vo všeobecnosti blízka dobe rotácie dvojhviezdy. Zmeny v svietivosti môžu byť tiež spôsobené skutočnosťou, že niektoré z týchto hviezd sú zákrytové dvojhviezdy. Typické zmeny jasnosti predstavujú 0,2 hviezdnej veľkosti.
Anonymus
Anonymus môže byť:
Causa efficiens
Causa efficiens (lat.) je pôsobiaca príčina.
Externé odkazy
Four causes
Saint-Hilaire-de-Clisson
Saint-Hilaire-de-Clisson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vienna Gate
Autori: Ing. arch. Anita Mudrochova & Ing. arch. Fedor Mudroch, Autorizovani architekti SKA
NGC 2527
NGC 2527 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. decembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,5.
Causa finalis
Causa finalis (lat.) je konečná príčina.
Nosné rakety Spojených štátov
Prvou nosnou raketou Spojených štátov sa mala stať raketa Vanguard. Avšak po sérii neúspešných štartov ju predbehla raketa Juno I postavená na základe prieskumnej rakety Jupiter-C.
Zwaring-Pöls
Trhová bec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 1 552 obyvateľov.
Nosné rakety Spojených štátov
V Spojených štátoch v 50. rokoch 20. storočia prebiehali tri paralelné vývoje a skúšky rakiet.
Atlas
Pôvodne taktická balistická raketa z ktorej sa vyvinula veľmi úspešná nosná raketa, ktorá sa používa do dnes.
Delta
Štandardná ľahšia nosná raketa USA. Vznikla zdokonalením rakety Thor. Je to veľmi úspešná a obľúbená raketa, ktorá sa dodnes používa. Existuje veľa druhov tejto rakety: Delta DM 19, A, B, C, C-1, D, D, E, E-1, G, J, L, M, M-6, N, N-6, 900, 1000, 2000, 3000, 2, 6925, 7925, 3, 4.
Redstone
Historická raketa, vynášala lode Mercury na suborbitálne lety.
Saturn
Superraketa, používaná v programe Apollo. Mala štyri modifikácie: Saturn I, Saturn II Saturn IB a Saturn V. Prvé dve slúzili na skúšky, tretia vyniesla Američanov na Mesiac.
Scout
Štvorstupňová raketa, slúžila na vynášanie ľahších družíc. Dnes sa už nepoužíva.
Thor
Prvá spoľahlivejšia raketa USA. Existujú rôzne modifikácie tejto rakety: Thor Able (nosnosť 130 kg), Thor Ablestar (nosnosť 230 kg), Thor Agena (nosnosť 770 kg), Thorad Agena, Thor Burner, Thor Delta (predchodza rakiet Delta). Dnes sa už nepoužíva.
Titan
Raketa na vynášanie ťažších nákladov. V šesťdesiatych rokoch slúžila v Programe Gemini. Modifikácie: Titan 2 (Gemini), 3A, 3B, 3C, 3D, 3E Centaur, 34D, 4, 4B, 4e. Dnes sa už nepoužíva.
Vanguard
Historická trojstupňová raketa. Málo spoľahlivá, z jedenástich pokusov boli tri úspešné. Spolu z raketou Juno patrila medzi prvé americké rakety.
Saturn V
Saturn V (nazývaná aj Raketa na Mesiac) je americká viacstupňová nosná raketa, používaná v programe Apollo a Skylab. Bola to najväčšia raketa typu Saturn, aj keď NASA mala pripravené návrhy aj väčších a silnejších rakiet (ako napríklad raketa Nova). Saturn V bola navrhnutá a vyvinutá v Marshall Space Flight Center tímom nemeckých raketových vedcov pod vedením Wernhera von Brauna, ktorý počas druhej svetovej vojny pracoval na nemeckom programe raketových striel V2. Hlavnými dodávateľmi boli firmy Boeing, North American Aviation, Douglas Aircraft a IBM.
Od 1967 do 1973 NASA vypustila trinásť rakiet Saturn V bez toho aby stratila čo len jednu (aj keď Apollo 6 a Apollo 13 mali poruchy motorov, palubné počítače to dokázali eliminovať tým, že zostávajúce motory nechali bežať dlhšie). Hlavnou úlohou týchto rakiet bolo vyniesť kozmickú loď Apollo, ktorá potom dopravila astronautov NASA na Mesiac. Táto raketa tiež vyniesla vesmírnu stanicu Skylab a boli plánované aj ako hlavné nosné rakety pre neskôr zrušený program kozmických sond na Mars, Voyager. Tento projekt bol v roku 1976 nahradený programom Viking.
Pozadie
Na začiatku plánovacieho procesu NASA uvažovala o troch hlavných spôsoboch letu na Mesiac: Spojenie na zemskej orbite, Priamy let a Spojenie na lunárnej orbite. Ako prvý NASA zavrhla návrh na spojenie na orbite Mesiaca (s odôvodnením, že takéto spojenie by malo prebehnúť najprv na zemskej orbite). Nakoniec sa rozhodlo, že spojenie na zemskej orbite je najrýchlejší a najľahší spôsob ako dosiahnuť cieľ, ktorý vytýčil prezident Kennedy.
Od C-1 po C-4
Od 1960 do 1962 Marshall Space Flight Center (MSFC) vyvíjalo rakety, ktoré sa dali použiť pre rôzne misie. Začínalo s modelom C-1, ktorý sa neskôr vyvinul do modelu Saturn I. Vo svojej prvej verzii ako Saturn I mala dva stupne a bola určená na testy makiet lodí Apollo na obežnej dráhe Zeme. Prvý stupeň bol poháňaný ôsmimi motormi H-1 (ťah 8 x 835 kN), ktoré spaľovali kvapalný kyslík a letecký benzín. Druhý stupeň S-IV mal šesť motorov RL-10 (ťah 6 x 67 kN), ktoré spaľovali kvapalný kyslík a vodík. Nosnosť bola. Saturn IB vznikol výmenou druhého stupňa za stupeň S-IVB, ktorý mal iba jeden kyslíkovo-vodíkový motor J-2 (ťah 1 000 kN). Prvý stupeň mal zosilnený ťah na 8 x 912 kN, nosnosť vzrástla na. Vývoj rakety C-2 sa nedostal ďaleko predtým, ako ho MSFC zrušila v prospech vývoja modelu C-3, kde použila dva motory F-1 na prvom stupni, štyri motory J-2 na druhom stupni a na stupni S-IV šesť motorov RL-10. NASA plánovala použiť túto raketu ako súčasť konceptu spojenia na zemskej orbite, keď by potrebovala najmenej štyri až päť štartov pre jednu misiu.
Chráň svoje bláznovstvá
Chráň svoje bláznovstvá je debutový štúdiový album, ktorý so skupinou Indigo nahral spevák Peter Nagy. Album vydalo hudobné vydavateľstvo Opus v roku 1984. Album bol vydaný v roku 2008 v edícii Slovenské legendárne albumy II..
Saturn V
Od C-1 po C-4
Ale MSFC plánovalo postaviť ešte väčšiu raketu C-4. Tá by použila stupeň S-IVB s jedným motorom J-2. Na jej prvom stupni by boli štyri motory F-1. Druhý stupeň mala byť zväčšená verzia druhého stupňa rakety C-3. Táto raketa by potrebovala iba dva štarty pre jednu misiu.
Chráň svoje bláznovstvá
Okrem titulnej skladby na na albume nachádza niekoľko nahrávok, ktoré spolu s úvodným hitom „Profesor Indigo“ rozbehli v druhej polovici 80. rokov vo vtedajšom Československu nagymániu. Boli to hlavne piesne „Môj malý Edy“, „Slovník čistých slov“ ako aj lýrová kantiléna „Kristínka iba spí“.
Saturn V
C-5
V polovici roka 1962 sa NASA rozhodla, že otestuje všetky tri stupne už na prvom testovacom lete. To by skrátilo čas na testy a vývoj, ale iba v prípade, že všetky tri stupne by pracovali perfektne. Tiež zredukovala počet potrebných rakiet z 25 na 15. V roku 1963 bola raketa C-5 premenovaná na Saturn V. V tom istom roku firma Rocketdyne vyrobila prvý raketový motor. V roku 1966 motor F-1 prešiel inšpekciou NASA a bol pripravený pre let s ľudskou posádkou, ktorý bol naplánovaný na 6. september. Po niekoľkých rokoch intenzívneho vývoja a testov, raketa po prvýkrát vzlietla 9. novembra 1967 s nepilotovanou kozmickou loďou Apollo 4.
Technológia
Saturn V bol bezpochyby jeden z najimpozantnejších strojov v ľudskej histórii. Viac ako vysoký s priemerom, vážiaci tritisíc ton, bol schopný vyniesť  užitočného nákladu na nízku obežnú dráhu Zeme. Vysoko prekonal všetky predchádzajúce rakety, ktoré úspešne vzlietli do vesmíru. Pre porovnanie, raketa bola len o málo nižšia ako Katedrála svätého Pavla v Londýne.
Saturn V bol navrhnutý vo firme Marshall Space Flight Center v Huntsville. Používal nové výkonné motory F-1 a J-2. Vývojári sa už od začiatku pokúsili čo najviac využiť technológiu a skúsenosti z vývoja rakety Saturn I. Tretí stupeň, S-IVB, rakety Saturn V bol postavený na základe druhého stupňa S-IV rakety Saturn I. Riadiaca jednotka, ktorá kontrolovala spoločné údaje pre Saturn V bola celá prebratá zo Saturnu I.
Stupne
thumb|right|Schéma rakety Saturn V
Všetky tri stupne používali aj malý motor na tuhé palivo, ktorý pomáhal oddeľovať stupne počas letu a zaisťoval, že kvapalné palivá boli na správnom mieste pred tankovaním do púmp.
V prípade, že prerušenie letu vyžadovalo deštrukciu rakety, príslušný pracovník vyslal povel na odpálenie výbušnín pripevnených na vonkajšom povrchu rakety. Signál mal najprv zastaviť prívod paliva a oxidačného činidla a zamedziť miešaniu obidvoch látok a po odhodení únikovej veže mohli rozbušky bezpečne vybuchnúť.
S-IC prvý stupeň
S-IC bol postavený firmou Boeing v Michoud Assembly Facility New Orleans, kde sa neskôr vyrábali externé palivové nádrže pre Space Shuttle. Tak ako pri každom raketovom stupni, väčšina hmotnosti (> 2 000 ton) pripadá na palivo, v tomto prípade na raketové palivo RP-1 a okysličovadlo tekutý kyslík. Prvý stupeň bol 42 metrov vysoký a priemer mal 10 metrov. Bol schopný vyvinúť ťah 33,4 MN a prejsť prvých 61 kilometrov letu. Päť motorov F-1 bolo umiestnených do kríža. Centrálny motor bol pevne uchytený, kým ostatné štyri mohli byť hydraulicky vychyľované pre riadenie letu rakety.
S-II druhý stupeň
S-II bol postavený firmou North American Aviation v Seal Beach. Ako palivo používal tekutý vodík a ako okysličovadlo tekutý kyslík. Jeho päť motorov J-2 bolo usporiadaných podobne ako na stupni S-IC. Druhý stupeň zrýchlil Saturn V cez hornú atmosféru ťahom 5 MN. Po natankovaní tvorilo 97 % hmotnosti stupňa palivo. Namiesto vnútornej štruktúry pre oddelenie nádrží ako mal prvý stupeň, S-II použil priečku na vrchu nádrže s kyslíkom a na spodku nádrže s vodíkom. Priečky boli zložené z dvoch hliníkových platní oddelených plastom z fenolovej živice. Tá mala izolovať 70 °C teplotný rozdiel medzi nádržami. Použitie tejto priečky ušetrilo 3,6 tony.
S-IVB tretí stupeň
S-IVB bol postavený vo firme Douglas Aircraft Company v Huntington Beach. Používal jeden motor J-2 a rovnaké palivo ako druhý stupeň. Tento stupeň sa počas misie použil dvakrát: prvýkrát po oddelení druhého stupňa pre vstup na obežnú dráhu a neskôr pre vstup na translunárnu dráhu. Tento stupeň tiež použil fenolovú priečku na oddelenie nádrží. S-IVB bol jediný zo stupňov Saturnu V, ktorý bol dostatočne malý na to, aby sa dal prevážať lietadlom, v tomto prípade lietadlom Super Guppy. Okrem medzistupňového adaptéra bol tento stupeň skoro identický s druhým stupňom rakety Saturn IB.
Prístrojová časť
Prístrojová časť Saturnu bola vyvinutá firmou IBM a bola umiestnená na vrchu tretieho stupňa. Postavená bola v Space Systems Center v Huntsville. Počítač kontroloval a riadil operácie od pár sekúnd pred štartom až po odhodenie tretieho stupňa. To zahŕňalo riadenie navigačných a telemetrických systémov rakety. Meraním zrýchlenia a dosiahnutej výšky bol schopný vypočítať pozíciu a rýchlosť rakety a upraviť odchýlky.
Porovnanie
Sovietska raketa porovnateľná so Saturnom V bola raketa N-1. Saturn V bol vyšší a ťažší, ale prvý stupeň N-1 mal väčší priemer. Počas jej štyroch testov, predtým ako bol vývoj zrušený, N-1 nikdy nevydržala do úspešného oddelenia prvého stupňa – najúspešnejší pokus zlyhal približne 10 sekúnd pred oddelením. Rozhodnutie použiť na prvom stupni rakety Saturn V päť veľmi výkonných motorov sa ukázalo byť lepšia konfigurácia ako tridsať menších motorov na prvom stupni rakety N1 (Sovieti v tom čase nemali podobne silný raketový motor). Počas letov Apollo 6 a Apollo 13 bol Saturn V dokonca schopný nahradiť vypadnutý motor dlhšou prevádzkou zostávajúcich motorov. N-1 síce mala počítač naprogramovaný na vykrytie prípadných výpadkov motorov, ale nikdy ho úspešne nepoužila – v jednom príprade dokonca počítač vypol všetky motory prvého stupňa namiesto jedného chybného.
Európska Ariane 5 v novej verzii Ariane 5 ECA vynesie do na geostacionárnu dráhu. Americká Delta 4, ktorá štartovala s maketou satelitu 21. decembra 2004, má kapacitu na geosynschónnu obežnú dráhu. Raketa Atlas V (postavená na základe ruských rakiet) vie vyniesť na nízku obežnú dráhu do a  na geostacionárnu dráhu.
Kompletizácia
left|thumb|Saturn V pre [[Apollo 10 počas presunu na štartovaciu rampu, 11. marec 1969]]
Po dokončení boli jednotlivé stupne presunuté do Kennedyho vesmírneho strediska. Prvé dva stupne boli také veľké, že ich bolo možné presunúť iba nákladnými člnami po vode. S-IC, ktorý vyrobili v New Orleans, bol presunutý dole po rieke Mississippi do Mexického zálivu. Po oboplávaní Floridy bol po rieke Banana dopravený do Vertical Assembly Building (dnes Vehicle Assembly Building). Stupeň S-II skonštruovaný v Kalifornii sa presúval cez Panamský prieplav. Tretí stupeň a prístrojová časť boli dopravené letecky lietadlami Pregnant Guppy a Super Guppy.
Po príchode do Vertical Assembly Building bol každý stupeň skôr, ako ho vztýčili, skontrolovaný ešte v horizontálnej polohe. NASA tiež vytvorila obrovské konštrukcie valcovitého tvaru, ktoré mali pri vztyčovaní nahradiť meškajúce stupne. Tieto makety mali rovnakú hmotnosť a elektrické prepojenia ako skutočné stupne.
NASA sa rozhodla použiť mobilnú štartovaciu vežu, („Crawler-Transporter“), postavenú v Marion Power Shovel v štáte Ohio). To znamená, že raketa bola zložená a pripevnená na štartovaciu vežu v hangári a potom sa celá konštrukcia presunula na odpaľovaciu rampu pomocou mobilnej veže, ktorá sa neskôr používala v programe Space Shuttle. Pohybovala sa po štyroch dvojprúdových cestách až na vzdialenú štartovaciu rampu.
Štartovacia sekvencia misií na Mesiac
thumb|left|Letový záber štartujúcej rakety Saturn V s Apollom 11 thumb|right|Viditeľná nárazová vlna vytvorená raketou Saturn V s kozmickou loďou [[Apollo 11, 1 minúta a 20 sekúnd po štarte (výška 12,5 km, rýchlosť 1 600 km/h), 16. júl 1969]] thumb|Oddelenie prvého stupňa S-IC pri misii Apollo 11
Nová Telib
Nová Telib je obec v Česku v okrese Mladá Boleslav v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 227 obyvateľov, z toho 112 mužov a 115 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,5 roka (muži 36,4 roka, ženy 38,5 roka).
NGC 2528
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Saturn V
Štartovacia sekvencia misií na Mesiac
Saturn V vyniesol astronautov programu Apollo na Mesiac. Všetky rakety Saturn V odštartovali zo štartovacieho komplexu 39 v Kennedyho vesmírnom stredisku. Po opustení štartovacej veže prebralo kontrolu a riadenie Stredisko kozmických lodí s ľudskou posádkou v Houstone.
Sekvencia S-IC
Prvý stupeň horel 2,5 minúty, vyniesol raketu do výšky 61 kilometrov a udelil jej rýchlosť /h. Pritom spálil paliva.
8,9 sekundy pred štartom sa začala sekvencia zapálenia prvého stupňa. Najprv bol zapálený stredný motor, nasledovaný protiľahlými pármi motorov s 300 milisekundovým oneskorením. V momente, keď palubné počítače zaznamenali plný ťah, raketa bola v dvoch krokoch uvoľnená. Najprv sa odpojili zadržiavacie ramená štartovacej veže a potom, keď raketa začala smerom nahor zrýchľovať, boli do pol sekundy odstránené ostatné kovové časti, ktorými bola raketa prichytená k veži. Keď sa raketa začala pohybovať smerom nahor, neexistoval v prípade zlyhania motorov bezpečný spôsob, ako ju dostať na zem.
Trvalo približne šesť sekúnd, kým raketa opustila vežu. Ako opúšťala vežu, pootočila sa, aby si zabezpečila dostatočnú voľnosť v prípade protivetra alebo zlyhania motorov. Vo výške 130 metrov sa raketa začala otáčať a naklánať do správneho azimutu. Od štartu až do 38 sekúnd po zapálení druhého stupňa letel Saturn V predprogramovaným sklonom podľa prevládajúcich vetrov v mesiaci štartu. Štyri bočné motory sa odklonili od centrálneho, aby v prípade, že sa niektorý z nich vypol skôr, ostatné smerovali k ťažisku rakety. Saturn V rýchlo akceleroval. Vo výške dvoch kilometrov mal rýchlosť /s. Začiatok letu bol sústredený na získanie výšky s tým, že potrebná rýchlosť príde neskôr.
135,5 sekúnd po štarte sa vypol centrálny motor, aby sa znížilo preťaženie, pretože sa raketa po spálení paliva stávala ľahšou. Motor F-1 sa nedal priškrtiť, takže to bola najľahšia metóda. Posádka zažila najväčšie preťaženie, 4 g (/s²), tesne pred oddelením prvého stupňa. Ostatné motory pokračovali v činnosti až kým nevyčerpali okysličovadlo alebo palivo, čo bolo signalizované senzormi v nasávaní. 600 milisekúnd po zastavení motorov bol prvý stupeň pomocou spätných rakiet na tuhé palivo oddelený. Stalo sa to vo výške okolo. Prvý stupeň pokračoval až do výšky a potom dopadol do Atlantického oceánu asi  od štartovacej rampy.
Sekvencia S-II
thumb|left|Oddelenie medzistupňa pri misii [[Apollo 6]]
Po oddelení stupňa S-IC sa na 6 minút zapálil druhý stupeň S-II, ktorý dostal loď do výšky a udelil jej rýchlosť /h, blízku orbitálnej rýchlosti.
Zapálenie druhého stupňa sa skladalo z dvoch častí. V prvom kroku sa na štyri sekundy zapálilo osem raketových motorov na pevné palivo, aby udelilo rakete pozitívne zrýchlenie a v potom sa zapálilo päť motorov J-2. V druhom kroku, asi tridsať sekúnd po oddelení prvého stupňa, bol od druhého stupňa oddelený medzistupeň. Toto bol dôkladne kontrolovaný manéver, lebo bolo neprípustné, aby sa medzistupeň dotkol hociktorého z motorov a vzdialenosť od nich bola iba jeden meter. V rovnakom čase ako medzistupeň bol oddelený aj Štartovací únikový systém. Pozri Spôsoby záchrany z lode Apollo pre viac informácii o rôznych spôsoboch záchrany, ktoré mohli byť použité počas štartu.
Ménil-Vin
Ménil-Vin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Saturn V
Sekvencia S-II
38 sekúnd po zapálení druhého stupňa, automatická kontrola letu Saturnu V prepla z predprogramovaného riadenia sklonu rakety na interaktívne, ktoré zabezpečovala prístrojová jednotka rakety na základe údajov o zrýchlení a výške. Ak prístrojová jednotka neudržala raketu v stanovených hraniciach, posádka mohla prebrať riadenie pomocou ručného riadenia v kapsule.
Ménil-Vin
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saturn V
Sekvencia S-II
Asi 90 sekúnd pred oddelením druhého stupňa bol vypnutý centrálny motor aby sa zredukovala výšková pogo oscilácia. Prístoj, ktorý potláčal túto osciláciu, bol po prvýkrát nainštalovaný v misii Apollo 14, ale centrálny motor bol aj tak vypnutý skôr. V tom čase sa hladina tekutého kyslíka znížila, čo zmenilo pomer obidvoch zložiek paliva, aby sa zaistilo, že po oddelení druhého stupňa v nádrži ostane čo najmenej paliva.
Ménil-Vin
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saturn V
Sekvencia S-II
Na dne každej nádrže S-II bolo päť senzorov. Keď dva z nich ostali nezakryté, Prístrojová jednotka iniciovala oddelenie druhého stupňa. O jednu sekundu bol stupeň oddelený a o ďalších desať sekúnd sa zapálil tretí stupeň. S-II dopadol asi od štartovacej rampy.
Sekvencia S-IVB
thumb|right|Stupeň S-IVB z misie [[Apollo 7 letí na zemskej orbite. Hoci Apollo 7 použilo ako nosnú raketu Saturn IB, stupeň S-IVB sa používal na obidvoch nosných raketách. Na letoch Saturnu V štyri panely spájajúce loď a lunárny modul boli odhodené, aby bol umožnený prístup do lunárneho modulu]]
Tretí stupeň bol zapálený na nasledujúcich 2,5 minúty okolo 12 minút po štarte. Ku kozmickej lodi zostal pripojený aj dva a pol obehu na parkovacej obežnej dráhe okolo Zeme, kým astronauti neskontrolovali loď aj raketu, aby sa uistili, že všetky systémy pracujú normálne.
Na rozdiel od predchádzajúceho oddelenia, toto oddelenie nebolo dvojfázové. Medzistupeň medzi druhým a tretím stupňom zostal totiž pripojený k druhému stupňu (aj keď bol vyrobený ako časť tretieho).
TLI prišiel okolo dva a pol hodiny po štarte, keď bol znova zapálený tretí stupeň, aby vyniesol loď k Mesiacu. S-IVB horel skoro šesť minút takže rýchlosť celej lode pri oddelení prekročila /s, únikovú rýchlosť.
Niekoľko hodín po manévri TLI bol Veliteľský a servisný modul (CSM) oddelený od tretieho stupňa, otočený o 180 stupňov a pripojený k Lunárnemu modulu, ktorý bol počas štartu uložený pod ním. CSM a LM sa potom oddelili od tretieho stupňa.
Ak by tretí stupeň ostal na rovnakej dráhe ako kozmická loď, mohlo by to ohroziť ďalší priebeh misie, takže bol vypustený zvyšok paliva z nádrží a tým sa zmenila jeho trajektória. Po rozhodnutí riadiaceho strediska, tretí stupeň z misie Apollo 13 dopadol na Mesiac. Seizmometre, ktoré zanechala na povrchu predchádzajúca misia dopad zaznamenali a informácie pomohli zmapovať vnútro Mesiaca. Tretie stupne z prechádzajúcich misií (okrem Apolla 9 a Apolla 12) boli navedené na prelet okolo Mesiaca a poslané na heliocentrickú dráhu. Tretí stupeň Apolla 9' S-IVB bol na slnečnú orbitu poslaný priamo.
Stupeň S-IVB z misie Apolla 12 mal iný osud. 3. septembra 2002 Bill Yeung objavil podozrivú planétku, ktorú dočasne označil J002E3. Vyzeralo to, že obieha okolo Zeme a čoskoro bolo špeciálnou analýzou zistené, že jej povrch je pokrytý bielym oxidom titaničitým, rovnakým, aký sa použil na natretie Saturnu V. Aj keď tretie stupne z Apolla 8, 9, 10, 11 a 12 vstúpili na obežnú dráhu okolo Slnka, najprijateľnejšie vysvetlenie bolo, že to je tretí stupeň z Apolla 12. Riadiace stredisko misie plánovalo poslať ho po prelete okolo Mesiaca na slnečnú orbitu, zážih po oddelení od kozmickej lode Apollo trval príliš dlho a S-IVB poslal na kvázi stabilnú dráhu okolo Zeme a Mesiaca. V roku 1971 sa predpokladalo, že po sérii gravitačných turbulencií vstúpi na obežnú dráhu okolo Slnka a vráti sa na zemskú orbitu o 31 rokov neskôr. Zemskú orbitu opustil v júni 2003.
Neskoršie použitie
thumb|left|170px|Saturn V so Skylabom krátko po presune z haly VAB na [[štartovací komplex 39 v Kennedy Space Center|štartovací komplex 39A, 16. apríl 1973]]
Jediný štart rakety Saturn V, ktorý nepatril do programu Apollo, bol štart vesmírnej stanice Skylab. V roku 1965 bol vytvorený Apollo Applications Program na nájdenie využitia hardvéru vyvinutého a použitého počas programu Apollo. V rámci tohto ambiciózneho programu boli v pláne, napríklad lety s využitím umelej gravitácie prostredníctvom centrifúgy, vybudovanie lunárnej základne, lety na vysoké orbitálne dráhy (vrátane geostacionárnej), na využitie lunárnych modulov ako platforiem pre teleskopy, na stanice s desiatkami astronautov pracujúcich niekoľko mesiacov na ich palubách, alebo pilotovaný oblet Venuše. Postupne sa však (súčasne s neustálym bojom o prísun financií) začal do popredia dostávať projekt s názvom Orbital Workshop (Orbitálna dielňa), ktorého cieľom bolo vytvorenie orbitálnej stanice s využitím použitého a vypotrebovaného stupňa lunárnej nosnej rakety.
thumb|right|170px|Posledný štart Saturnu V vyniesol 14. mája 1973 [[kozmická stanica|vesmírnu stanicu Skylab na nízku obežnú dráhu Zeme]]
Dúfalo sa, že Skylab vydrží na orbite dosť dlho na to, aby ho počas svojich prvých letov navštívili raketoplány z programu Space Shuttle. Tie mohli zvýšiť jeho obežnú dráhu a potom by bol použitý ako základ budúcich vesmírnych staníc. Ale raketoplány lietali až od roku 1981.
S raketoplánmi sa počítalo ako s nosičmi nákladu, ktoré lietali súčasne s raketou Saturn V. Raketoplány by zabezpečovali logistiku vesmírnej stanice, kým Saturn V by vynášal jednotlivé komponenty. Nedostatok financií pre druhú produkciu rakiet Saturn V zapríčinil zmenu plánu a Spojené štáty ostali bez ťažkej nosnej rakety. Niektorí predstavitelia americkej vesmírnej komunity komentujú túto situáciu slovami, že pokračujúca proukcia by dovolila vybudovať Medzinárodnú vesmírnu stanicu iba s niekoľkými štartmi.
Wernher von Braun a iní plánovali vytvoriť raketu s ôsmimi motormi F-1 na prvom stupni, ktorá by dovoľovala vyslať ľudskú posádku na Mesiac priamym letom. Iné plány pre Saturn V chceli použiť raketu Centaur ako posledný stupeň alebo pridať iné ľahšie nosiče. To by umožnilo zvýšiť schoopnosť poslať veľké kozmické lode bez posádky k vonkajším planétam alebo lode s ľudskou posádkou na Mars. Druhá séria rakiet Saturn V (ak by bola realizovaná) by pravdepodobne na svojom prvom stupni použila motory F-1A, ktoré mali väčší ťah ako motory F-1. Iná výrazná zmena by bola v odstránení krídel, ktoré v porovnaní so svojou hmotnosťou priniesli iba malý úžitok; predĺženi prvého stupňa S-IC na podporu výkonnejších motoro F-1A a zvýšenie výkonu motorov J-2 pre horné dva stupne. Saturn V mal byť tiež nosič pre atómový raketový stupeň RIFT a neskôr pre NERVA. Americké návrhy z konca 50. rokov na raketu väčšiu ako Saturn V ju nazývali Nova. Viac ako tridsať rôznych návrhov veľkých rakiet nieslo meno Nova.
V roku 2005 NASA zverejnila plány postaviť ťažkú nosnú raketu triedy Saturn V, použijúc dva päťsegmentové verzie nosných rakiet na pevné palivo pre Space Shuttle spolu s piatimi hlavnými motormi pre Space Shuttle (SSME) alebo troma raketovými motormi RS-68, ktoré sa v súčasnosti používajú v raketách Delta IV. Tento projekt by využil súčasne technológie, pretože motory SSME sú efektívnejšie ako motory F-1 alebo J-2 a dovolil by NASA do roku 2020 vrátiť sa na Mesiac. Jediný motor odvodený z motorov nosnej rakety Saturn, J-2, by bol použitý v novej rakete ako J-2S pre Crew Exploration Vehicle namiesto jedného SSME a na najvyššom stupni (známom ako „Earth Escape Stage“) nosnej rakety SDLV.
Cena
Od roku 1964 do roku 1973 bolo na vývoj a výrobu Saturnu V použitých 6,5 miliárd dolárov s maximom v roku 1966 a to 1,2 miliardy dolárov.
Jedným z hlavných dôvodov na zrušenie programu Apollo bola cena. V roku 1966 získala NASA najväčší rozpočet a to 4,5 miliárd čo bolo v tom čase asi 0,5 % z HDP Spojených štátov. V rovnakom roku rezort obrany dostal 63,5 miliárd dolárov.
Rakety Saturn V a ich štarty
center|600px|thumb|Ako ukazuje fotomontáž všetkých štartov, Saturn V štartoval cez deň alebo v noci, za dobrého aj zhoršeného počasia, presne v naplánovanom čase
V súčasnosti je možné vidieť rakety Saturn V na troch miestach (všetky sú v horizontálnej polohe): Z týchto troch rakiet iba tá v Johnsonovom vesmírnom stredisku pozostáva zo stupňov, ktoré mali vzlietnuť. The US Space & Rocket Center má tiež vztýčený model Saturnu V v skutočnej veľkosti. Prvý stupeň z SA-515 sa nachádza v Michoud Assembly Facility v New Orleanse a tretí stupeň bol prerobený na záložný pre program Skylab a v súčasnosti je vystavený v National Air and Space Museum.
Populárna, ale nepravdivá legenda z roku 1996 hovorí, že NASA stratila alebo zničila plány rakety Saturn V. V skutočnosti plány stále existujú na microfilmoch v Marshall Space Flight Center.
Simulátory
Saturn (Rakete)
Zvislá obrážačka
Šmýkadlo obrážačky najčastejšie poháňa kľukový mechanizmus a pri niektorých strojoch sa môže pootáčať okolo vodorovnej osi, respektíve aj nakloniť v rovine kolmej na os natáčania. Dĺžka zdvihu, a tým aj zdvih noža, sa mení zmenou výstrednosti kľukového mechanizmu. Obrobok sa pripevňuje na kruhový stôl stroja, ktorý ma pozdĺžny, priečny a kruhový posuv. Kruhový posuv umožňuje obrábať rotačné plochy. Veľkosti zvislých obrážačiek určuje maximálna dĺžka zdvihu šmýkadla ( u nás HOV 16, HOV 25, HOV 40, HOV 63)
Garching bei München
Garching alebo Garching bei München je nemecké mesto v Bavorsku susediace s Mníchovom. Leží neďaleko rieky Isar a diaľnice A 9. Nachádzajú sa tu 3 zastávky Mníchovského metra linky U6 - Garching-Hochbrück, Garching, Garching-Forschungszentrum.
Causa formalis
Causa formalis (lat.) je tvoriaca, formujúca príčina.
Externé odkazy
Four causes
Starý paleolit na Slovensku
Toto je článok o starom paleolite v užšom zmysle (0,6/0,7/1 mil. - 250 000 pred Kr. ) na území Slovenska.
Geológia a podnebie
Tomuto obdobiu geologicky zodpovedá (nie len na Slovensku):
Nálezy
Z tohto obdobia máme z územia Slovenska (čiastočne sporné) doklady o prítomnosti druhu človek, presnejšie zrejme druhu Homo heidelbergensis (v minulosti označovaného ako Homo erectus), nie kostrové. Sú to:
Z tohto obdobia sa našli početné archeozoologické nálezy (napríklad mamuty).
Elektrický svetelný zdroj
Elektrický svetelný zdroj je druh svetelného zdroja. Je to prvok, ktorý vhodným fyzikálnym spôsobom premieňa elektrickú energiu na svetelnú energiu.
Elektrický svetelný zdroj spolu s mechanickým upevnením, pripojením, objektami usmerňujúcimi alebo inak upravujúcimi svetelný tok svetelného zdroja, sa nazýva svietidlo.
Výraz (informatika)
Výraz (angl. expression) je kombinácia symbolov – identifikátorov, hodnôt a operátorov – ktorá po vyhodnotení dáva výsledok. V programovaní možno výslednú hodnotu prideliť premennej, vytvoriť z nej argument, testovať ju kontrolným príkazom alebo ju použiť ako časť iného výrazu.
Upolu
Upolu je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v južnom Pacifiku v súostroví Samoa. Je to druhý najväčší ostrov súostrovia, jeho dĺžka je a zaberá plochu  a najvyšší bod je  nad hladinou mora. Na ostrove trvalo žije približne 134 tisíc ľudí, nachádza sa tu aj hlavné mesto Samoy Apia.
V polynézskej mytológii je meno Upolu meno prvej ženy, ktorá vstúpila na ostrov. Na konci 18. a začiatkom 19. storočia sa krátko nazýval aj Ojalava, resp. Ojolava.
Geologický vývoj
Ostrov predstavuje vynorený zvyšok masívneho bazaltového štítového vulkánu, ktorý sa vytvoril v dvoch periódach v pliocéne až pleistocéne. Posledná aktivita je datovaná len na niekoľko desiatok tisíc rokov a predstavuje ju niekoľko lávových prúdov neďaleko centrálneho chrbta ostrova.
Zaujímavosti
Na ostrove žil koncom 19. storočia Robert Louis Stevenson (vlastnil asi pozemkov v osade Vailima neďaleko hlavného mesta), v roku 1894 tu zomrel a je tu aj pochovaný. Rezidencia sa neskôr stala sídlom guvernéra Nemeckej Samoy, sídlom správcu Britského guvernéra a po získaní nezávislosti aj sídlom predsedu vlády. V súčasnosti je v budove Stevensonove múzeum.
Podľa Guinnessovej knihy rekordov (z roku 2005) na ostrove žije aj najmenší známy pavúk.
NGC 2530
NGC 2530 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. februára 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Nový evanjelický kostol (Bratislava)
Nový evanjelický kostol na Legionárskej ulici v Bratislave je postavený vo funkcionalistickom slohu. V roku 1997 bol kostol zapísaný do Ústredného zoznamu pamiatkového fondu pod číslom 11007/1 a od roku 2002 je v kategórii národná kultúrna pamiatka Slovenskej republiky.
História
Po vzniku Československej republiky už Malý kostol nestačil rastúcemu počtu Slovákov, rozhodla sa slovenská časť zboru v roku 1933 postaviť nový kostol na Legionárskej ulici podľa projektov Milana Michala Harminca.
Architektúra
Kostol je kvalitným funkcionalistickým dielom. Má tehlový kabrincový povrch, asymetricky umiestnenú vežu, plochú strechu a prísny interiér. Je zapísaný do zoznamu DOCOMOMO. Kostol má v parteri travertínový obklad, po stranách prevýšeného sálového priestoru je chór. Kostol je súčasťou komplexu stavieb s farou a internátom.
Organ
Nachádza sa v zadnej časti nad vchodom.
Nový Sad
Nový Sad (srb. Нови Сад alebo Novi Sad, maď. Újvidék) je druhé najväčšie mesto v Srbsku (po Belehrade), nachádzajúce sa na brehu rieky Dunaj. V roku 2011 v ňom žilo 341 625 obyvateľov. Je najväčším a hlavným mestom v autonómnom kraji Vojvodina.
Národnostné zloženie
(údaj z roku 2002)
Názov
V Novom Sade (ako i vo Vojvodine) sa používajú vedľa srbského jazyka ešte i maďarčina, slovenčina a rusínčina. Názov mesta v iných jazykoch je nasledovný: Taktiež v iných jazykoch, ktoré sú (resp. ktoré boli) z historického hľadiska veľmi dôležité:
Slováci v Novom Sade
Okrem toho, že mesto Nový Sad je administratívnym či de facto hlavným mestom Vojvodiny, je aj mestom, z ktorého sa riadi, koordinuje a prezentuje i kultúra Slovákov žijúcich v Srbsku. Slovenské obyvateľstvo Nového Sadu tvoria zväčša prisťahovalci z iných slovenských obcí vo Vojvodine, ktorí sem prichádzajú študovať či pracovať. I v minulosti prichádzalo k takýmto vlnám, avšak ojedinele sem prišli Slováci i z vtedajšieho Horného Uhorska (dnešného Slovenska). Keď hovoríme o Novom Sade ako o okrese, tak najväčšie zastúpenie Slovákov je v obci Kysáč, nachádzajúcej sa necelých 15 kilometrov od mesta Nový Sad a tvoriacej jedinú slovenskú obec v tomto okrese – zastúpenie Slovákov je totiž 82 % z celkového počtu obyvateľov.
Euforbos (syn Panthoa)
náhľad|Menelaos a Hektor bojujú nad Euforbovým mŕtvym telom, cca 600 pred Kr. Euforbos (Euforbos, ) je v gréckej mytológii syn Panthoa a jeho manželky Frontidy, trójsky bojovník.
Euforbos bol mladý odvážny trójsky bojovník. V boji sa vyznačoval statočnosťou, ale svoj najslávnejší čin neprežil. Stalo sa to potom čo boh Apolón, ochranca Trójanov, zrazil v neľútostnom boji achájskemu hrdinovi Patroklovi prilbu, ktorá rovnako ako celá jeho zbroj patrila Achillovi a Euforbos uvidel, že pred ním nestojí veľký Achilles, rýchlo sa spamätal a svojou kopijou pichol Patrokla do odkrytého chrbta. Zraneného Patrokla následne dorazil Hektor.
Ani si to však Euforbos nestačil uvedomiť a už v zápätí padol zasiahnutý oštepom spartského kráľa Menelaa.
Para (hudobná skupina)
Para je slovenská poprocková hudobná skupina pôvodom z Bratislavy. Zakladateľ kapely je Matej Starkov gitarista a Matúš Vallo, basgitara, spev. Na scéne pôsobí už takmer 30 rokov a na svojom konte má 6 albumov, 2 DVD a hity ako Abstinent či Otec.
Patrí k najlepším koncertným kapelám na Slovensku. V minulosti spolupracovali napr. so skupinou AMO, Janou Kirschner a Sendreiovcami. Pravidelne koncertujú a zúčastňujú sa na letných festivaloch ako Pohoda, Grape, Žákovic Open či študentských majálesoch. Pôsobia na klubovej scéne, v rámci čoho absolvovali niekoľko úspešných turné v mestách po celom Slovensku. Na jeseň 2015 absolvovali turné so skupinou Bez ladu a skladu. Skupina pri príležitosti vydania albumu Našou krajinou pripravuje turné po Slovensku a Česku s rovnakým názvom, ktoré sa uskutoční v marci a apríli 2019.
Policajná hodnosť
Policajná hodnosť definuje postavenie a právomoci policajta v hierarchii polície a železničnej polície. Na rozdiel od vojenských hodností policajné nezačínajú na úrovni mužstva (vojak, slobodník, desiatnik) ale na poddôstojníckej úrovni strážmajstrom. Policajti majú len jeden druh generála.
V minulosti bola medzi práporčíckymi hodnosťami (najnižšia práporčícka hodnosť) zaradená aj hodnosť "rotný" (napríklad v Polícii ČR dodnes táto hodnosť existuje). Označovala sa jednou striebornou hviezdou bez ratolestí (strážmajster sa označuje dvomi striebornými hviezdami bez ratolestí).
Políciu a železničnú políciu riadi Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky. Zbor väzenskej a justičnej stráže riadi Ministerstva spravodlivosti SR napriek tomu sú v ňom práporčícke a dôstojnícke hodnosti a jedna hodnosť generála.
Hodnosti v mestskej (obecnej) polícii nie sú na celom Slovensku jednoznačne ustálené a to aj preto, že obec zriaďuje obecnú políciu všeobecne záväzným nariadením. Okrem hodností rovnakých ako v polícii, sú časté aj dve špecifické hodnosti: kadet - uchádzač o prácu mestského policajta počas prípravného obdobia a inšpektor (verejného poriadku). Funkcia kadet v štátnej polícii je určená na získanie základného policajného vzdelania.
Hodnosti Policajného zboru Slovenskej republiky
Hodnosti sú zoradené od najnižšej po najvyššiu, vedľa každej je taktiež hodnostná skratka a popis hodnostného označenia na náplecníkoch.
Horský hotel Hrebienok
Horský hotel Hrebienok bol hotel na Hrebienku vo Vysokých Tatrách, ktorý po mnohých zmenách a prestavbách je dnes horský hotel v správe spoločnosti Tatry mountain resorts, a.s.
História
Skôr ako vyrástli na Hrebienku prvé stavby stála na tzv. Kancli Ruženina chata a trochu neskôr Studenopotocké kúpele. Aj tie, ako mnohé iné stavby z 19. storočia vo Vysokých Tatrách, časom zanikli. Terasovitá planina pod hrebeňom Slavkovského štítu sa Hrebienkom nazývala oveľa skôr, ako vznikli na nej prvé stavby. Prvým objektom tu bol Szilágyiho pavilón, ktorý postavil Uhorský karpatský spolok na počesť uhorského ministra spravodlivosti Dezidera Szilágyiho, ktorý zomrel v roku 1901. Bol to liberálny politik, ktorý rád propagoval Vysoké Tatry. Pavilón bol aj rozhľadňou na vtedy ešte nezalesnenej vyvýšenine. Projektoval ho Gedeon Majunke. Do užívania ho dali 7. augusta 1904. Časom sa stal panteónom zaslúžilých nadšencov Vysokých Tatier. Umiestnili na ňom viaceré pamätné tabule, napríklad Františkovi Dénesovi, Mikulášovi Sontágovi, Michalovi Guhrovi a iným. Pavilón stojí dodnes.
V decembri 1908 bola odovzdaná do prevádzky nová pozemná lanovka zo Starého Smokovca na Hrebienok. Prvou budovou, ktorá tu stála, bola horná stanica lanovky. O štyri roky neskôr postavili na pozemkoch obce Nová Lesná secesnú budovu kaviarne a reštaurácie tzv. Kiosk. Majiteľkou bola budapeštianska účastinná spoločnosť Phoebus, ktorá dala postaviť pozemnú lanovku. Novú kaviareň si prenajala vdova Žigmunda Sámsonyho. V roku 1920 sa novým nájomcom Kiosku stal novosmokovský hostinský Žigmund Eichner. Gróf ''J. Tisza'' v roku 1913 postavil neďaleko Kiosku súkromnú vilu. Nevyužíval ju. Býval v nej nájomca Kiosku. V roku 1924 blízko nej postavili drevenú turistickú ubytovňu s 36 lôžkami. Bola to pôvodne stanica elektrickej železnice v Starom Smokovci, ktorú rozobrali a preniesli na Hrebienok.
Na severnej strane za Kioskom stál drevený bazár, v ktorom okrem občerstvenia si turisti kupovali mapy, horskú literatúru a pohľadnice. Postavil ho v roku 1909 Viliam Matejka, reštauratér z Popradu. Bol to len jednoduchý drevený stánok. Viliam Matejka v roku 1922 na jeho mieste postavil nový bazár. Pôvodne to bol bývalý prístrešok tatranskej električky, ktorý stál na zastávke Stará Lesná. Do roku 1924 v ňom fotografoval turistov Ernest Heller a po ňom desať ďalších rokov Věkoslav Schubert.
V roku 1922 odkúpila pozemnú lanovku a objekty na Hrebienku pražská Légiobanka. Kiosk a turistickú ubytovňu, ktorá stála vedľa neho, prenajala bývalému redaktorovi Slovenského východu Hugovi Fillovi. Kapacita turistickej ubytovne nestačila uspokojiť nápor turistov. V roku 1926 boli budovy asanované. Légiobanka konala rýchlo. V roku 1928 už na mieste starej ubytovne stál nový Sport hotel, ktorý bol svojho času najvyššie položeným hotelom v Tatrách. Mal 72 moderných izieb a turistickú nocľaháreň pre 120 osôb. Návštevníci s autami mali k dispozícii garáž. Hotel bol pristavaný k dávnejšie postavenému Kiosku a k staničnej budove lanovky. Tvoril s nimi jednoliaty celok.
Banka prenajala hotel skúsenému hotelierovi Františkovi Pavelovi (18911942), ktorý pochádzal z Ružomberka. Už v roku 1927 bol nájomcom Kiosku. Pavela bol aktívny. Zaslúžil sa o rozvoj lyžovania, vytýčil lyžiarsku lúku a v roku 1941 slalomovú trať spod Slavkovskej vyhliadky. Na Hrebienku sa od roku 1929 až do začiatku vojny konali lyžiarske preteky o Pavelov pohár. V roku 1956 postavili na slalomovej lúke 750 metrov dlhý vlek na Slavkovskú vyhliadku, v roku 1968 rozhodcovské veže. Sankárska dráha z Hrebienka do Starého Smokovca bola osvetlená v roku 1959.
Hotel po roku 1945 chvíľu bol v majetku železničiarov a v roku 1949 sa stal odborárskou zotavovňou. V roku 1999 po dlhej jedenásťročnej výstavbe na jeho mieste odovzdali do užívania nový horský hotel pre verejnosť, ktorý teraz nesie názov Hostel SOREA HREBIENOK
Hotel od roku 2014 fungoval ako ubytovňa v letných mesiacoch. Od roku 2018 je z technických príčin uzavretý.
Viliam Žingor
Viliam Žingor (* 30. júl 1912, Bystrička – † 18. december 1950, Bratislava) bol počas Slovenského národného povstania významným organizátorom partizánskeho hnutia. Po vojne prenasledovaný za kritiku komunistickej strany, krivo obvinený z protištátnej činnosti a popravený obesením v roku 1950. Rehabilitovaný v roku 1968.
Detstvo a mladosť
Narodil sa v Bystričke pri Martine 30. júla 1912. V rokoch 1918 – 1922 absolvoval ľudovú školu v Bystričke, 1922 – 1930 študoval na gymnáziu v Martine a dva roky 1930 – 1931 na Vysokej škole poľnohospodárskej v Brne. Oženil sa a s manželkou mal štyri deti dcéru Jelu (1934) synov Viliama, Dušana a Radomíra Žingora (* 1936).
Najprv pomáhal na rodinnom hospodárstve v Bystričke. V rokoch 1937 – 1939 pracoval ako úradník Roľníckej vzájomnej pokladnice v Martine,1939 – 1940 ako účtovník Družstva na predaj bryndze, 1940 – 1942 v bryndziarskom syndikáte v Martine. Od novembra 1942 do júna 1943 bol vedúcim kníhkupectva Ľudovíta Mistríka (Ľudo Ondrejov) v Bratislave po tom, čo ho tento v lete 1942 arizoval Steinerovcom.
Medzi týmito zamestnaniami absolvoval najprv základnú, potom činnú aj mimoriadnu činnú vojenskú službu. Vojenskú prezenčnú službu vykonal v r. 1934-36 v delostreleckom pluku 11 v Žiline. V Bratislave absolvoval školu pre záložných dôstojníkov, po čom bol v máji 1939 povýšený na poručíka (v zálohe) slovenskej armády vojnovej Slovenskej republiky V čase poľského ťaženia nacistického Nemecka 1. 9. – 22. 10. 1939 absolvoval mimoriadne vojenské cvičenie v zbrani ako aj cvičenie v zálohe 10. – 28. 6. 1940.
Pôsobenie v partizánskej skupine, SNP a po vojne
4. 7. 1943 odmietol nastúpiť na povolávací rozkaz do armády podieľajúcej sa na vojenskom útoku proti Sovietskemu zväzu. Odišiel do hôr nad rodnou Bystričkou, kde založil na jar 1944 partizánsku skupinu a v auguste 1944 lesný výcvikový tábor, v ktorom sústreďoval zbrane, potraviny a cvičil partizánov. Od 25. augusta 1944 po spojení so skupinou Piotra Velička v Sklabini sa stal veliteľom slovenského oddielu 1. československej partizánskej brigády M. R. Štefánika. Bol spoluzodpovedný za partizánsky teror v okolí Sklabine a podieľal sa na odsúdení na trest smrti tzv. zradcov. Po zatlačení partizánov, nemecká komisia v novembri 1944 exhumovala pri Sklabine 140 mŕtvol ... z ktorých minimálne sto bolo príslušníkov nemeckej menšiny a ďalších stúpencov a funkcionárov režimu (členovia alebo funkcionármi HSĽS alebo HG).
Jeho oddiel sa neskôr rozrástol na brigádu (2. československá partizánska brigáda M. R. Štefánika). Podieľal sa na podchytení francúzskych utečencov z Maďarska, z ktorých bol neskôr sformovaný oddiel pod vedením kpt. de Lannuriena. Žingorova brigáda pôsobila v Rajeckej doline, kde sa podieľala na obrane povstaleckého územia. V neskoršej fáze, po porážke povstania sa pre nedostatok vojenského materiálu sústredila iba na obranu vlastných táborov a nakoniec sa spojila so sovietskymi vojskami oslobodzujúcimi Slovensko. Žingorov brat Bohuš bol počas bojov zastrelený.
Postupne sa stal kritikom politiky komunistickej strany. Otvorene hovoril i o mnohých falošných partizánoch, ktorí sa z rôznych príčin po vojne vydávali za partizánov, napriek tomu, že v skutočnosti sa do boja proti nacizmu v lepšom prípade vôbec nezapojili.
Nesúhlas s politikou KSČ po februári 1948 a prenasledovanie
Po prevzatí moci komunistami v roku 1948 bol pozbavený funkcie poslanca (5. marca 1948 bol potom zbavený všetkých funkcií), perzekvovaný, vystavený existenčným problémom. Prepustili ho z práce v detských domovoch v Mošovciach a Hlohovci. Krátko potom pracoval v konzervárni v Dolnom Kubíne. Napokon sa nasťahoval do chaty spolubojovníka v Račkovej doline, čo sa stalo jedným z jeho hlavných previnení obžaloby v zinscenovanom procese.
Pavučinu konšpirácií okolo Žingora začala Štátna bezpečnosť (ŠtB) spriadať hneď po prevrate v roku 1948. Sústredila sa na zbieranie akýchkoľvek súvislosti medzi Žingorom a osobami rovnako klasifikovanými ako „možní odporcovia nového režimu“. Prepojenia medzi Žingorom a Jozefom Kubíkom (veľkostatkár) alebo medzi Žingorom a Jánom Lichnerom (politik najprv agrárnej strany potom Demokratickej strany) boli nezmyselné, ale pre ŠtB predstavoval Kubík muža schopného a ochotného zabezpečiť výzbroj pre ľudí pripravujúcich prevrat (u Kubíka sa počas domovej prehliadky našla početná vojenská výbava, zbrane a munícia). No v skutočnosti išlo o arzenál podobný tým, ktoré Komunistická strana ukrývala u svojich vytypovaných dôveryhodných osôb. Ak by totiž prevrat vo februári 1948 nevyšiel podľa scenára KSČ, existovala radikálnejšia verzia spôsobu, akým sa mal monopol moci sústrediť v rukách komunistov.
Mňačko odhalil v Žingorovi vnútorného nepriateľa
Hľadanie "vnútorných nepriateľov" súviselo s otvorenou kampaňou proti Titovi, ktorú v marci 1948 zahájil J. V. Stalin vylúčením Juhoslávie z Kominformy. Spájaním Žingora s Kubíkom, Lichnerom a ďalšími sa tak podarilo ŠtB aj splniť stranícku úlohu vydanú Stalinom, aj sa zbaviť svojich oponentov.
27. novembra 1949 bol zatknutý v Račkovej doline
Od jari 1949 sa skrýval so svojou družkou Elenou Lamošovou a jej synom Ľuborom v chate svojho spolubojovníka Vladislava Kováča v Račkovej doline v Západných Tatrách. Elena Lamošová bola v tom čase tehotná (očakávala narodenie dvojičiek). Pôrod sa mal uskutočniť za asistencie pôrodnej baby a jej dcéry, cez ktorú ŠtB vypátrala Žingora. Po rozsiahlom záťahu bol v nedeľu 27. novembra 1949 zatknutý. Jeho pobyt v horách neskôr využilo ŠtB ako zámienku na vyfabrikované obvinenie, že plánoval znovu zhromaždiť svoju partizánsku skupinu a viesť tzv. protištátnu činnosť. V akcii ŠtB pod krycím označením Turiec bolo celkovo zaistených 77 osôb.