cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Širibeši (provincia)
Provincia Širibeši (🇯🇵) bola bývalá japonská provincia na ostrove Hokkaidó, ktorá existovala iba krátko. Jej rozloha zodpovedala súčasnej podprefektúre Širibeši bez okresu Abuta, no so severnou časťou podprefektúry Hijama.
Provincia vznikla 15. augusta 1869 zo 17 okresov. V roku 1872 pri sčítaní ľudu bola populácia provincie 19 098. V roku 1882 boli provincie na Hokkaidó zrušené.
Mánia
Mánia môže byť:
Bitka pri Carrhae
Bitka pri Carrhách (53 pred Kr.) bol vojenský konflikt medzi Rímskou ríšou a Partskou ríšou. Bola to jedna z najťažších vojenských porážok, ktorú Rimania utrpeli v období republiky.
Konflikt vyprovokoval rímsky politik Marcus Licinius Crassus, ktorý v roku 60 pred Kr. uzavrel s Gaiom Iuliom Caesarom a Gnaeom Pompeiom prvý triumvirát. V roku 55 pred Kr. zastával po vzájomnej dohode konzulát s Gnaeom Pompeiom a po skončení funkčného obdobia si rozdelili všetci traja sféry vplyvu. Caesar si ponechal Galliu, kde už od roku 59 pred Kr. bojoval proti Keltom, Gnaeus Pompeius si zvolil Hispániu, ale prakticky zostal v Ríme, a Marcus Licinius Crassus si zvolil Východ, kde chcel dosiahnuť vojenské úspechy, aby sa vyrovnal Caesarovi a Pompeiovi.
V roku 53 pred Kr. Crassus podnikol výpravu na Východe. So siedmimi légiami a s asi 4 000 jazdcami prekročil horný tok Eufratu a neopatrne postupoval do Mezopotámie. Partské vojská pod velením Surenu ho lákali čoraz hlbšie na územie, kde vojsko nemalo dostatok vody. Partské vojsko, ktoré tvorili predovšetkým ľahko vystrojené jazdecké oddiely lukostrelcov a menšia skupina ťažko obrnených katafraktáriov, lákali Rimanov hlboko do vnútrozemia. Nakoniec sa dal Crassus zlákať do bitky pri Carrhách, v ktorej bolo jeho vojsko porazené. Publius Licinius Crassus, syn Marka Licinia Crassa, s menším oddielom vojska uspel s partskými vojakmi, ale po porážke spráchal aj on samovraždu. Následne Parti vylákali Marka Licinia Crassa na mierové rokovania, pri ktorých ho zabili a jeho hlavu priniesli svojmu vládcovi na striebornom podnose. Zvyšky vojska boli porazené, Rimania stratili aj odznaky svojich légií, ktoré sa podarilo získať po rokovaniach až prvému rímskemu cisárovi Augustovi.
2408 Astapovich
2408 Astapovich je planétka s priemerom 25 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 31. augusta 1978.
Better Call Saul
Better Call Saul (doslova angl. „Radšej zavolaj[te] Saulovi“; čes. Volejte Saulovi) je americký kriminálno-dramatický seriál, ktorý sa vysielal od 8. februára 2015 do 15. augusta 2022 na káblovej stanici AMC. Seriál je spin-off populárneho seriálu Breaking Bad, ktorého námet vytvoril Vince Gilligan spolu s Peterom Gouldom. Príbeh sa odohráva v meste Albuquerque v štáte Nové Mexiko a sleduje ako sa z právnika Jimmyho McGilla (Bob Odenkirk) stane obhajca priekupníkov s drogami, pod menom Saul Goodman. Seriál taktiež sleduje morálny úpadok bývalého policajta Mika Ehrmantrauta (Jonathan Banks), ktorý začne robiť špinavé práce pre drogových dílerov, aby sa postaral o svoju vnučku a jej ovdovenú matku.
Seriál získal veľmi pozitívne kritické ohlasy, prevažne pre herecké výkony, vykreslenie postáv, scenár, réžiu a kameru. Taktiež bol nominovaný na mnoho ocenení.
Prehľad postáv
náhľad|vpravo|Bob Odenkirk, ktorý hrá postavu Jimmyho McGilla.
Produkcia
V júli 2012 Vince Gilligan naznačil záujem o nakrútenie spin-offu Perníkového tatka, založenom na postave Saula Goodmana. V apríli 2013 bolo potvrdené, že Gilligan s Peterom Gouldom začali seriál vyvíjať. O seriál mal záujem aj Netflix, no nakoniec uzavrela zmluvu stanica AMC s Sony Pictures Television, produkčnou spoločnosťou Perníkového tatka. Gilligan s Gouldom sú showrunnermi a zo štábu Perníkového tatka sa k projektu pridali aj Thomas Schnauz a Gennifer Hutchison. Počas vývoja producenti zvažovali seriál nakrútiť vo formáte polhodinovej komédie, no nakoniec sa rozhodli pre hodinovú drámu. V októbri 2014 Bob Odenkirk popísal seriál ako z 85% dráma a z 15% komédia.
19. júna 2014, ešte pred odvysielaním prvej série, televízia AMC potvrdila druhú sériu pre rok 2016 s počtom 13 častí, ktorý bol neskôr znížený na 10 častí. V novembri 2014 bol potvrdený dátum premiéry seriálu, 8. február 2015. 15. marca 2016 AMC potvrdila tretiu sériu, ktorá má 10 častí. 27. júna 2017 bola potvrdená štvrtá séria s 10 časťami, ktorá sa začala nakrúcať 9. januára 2018. 29. júla 2018, tesne pred premiérou štvrtej série, bolo oznámené, že seriál bude mať aj piatu sériu. Jej nakrúcanie začalo v apríli 2019 a premiéra bola 23. februára 2020. V januári 2020 bola potvrdená šiesta a zároveň posledná séria, ktorá mala mať 13 častí. Nakrúcanie bolo ovplyvnené a oneskorené kvôli pandémii ochorenia COVID-19. 27. júla 2021 počas nakrúcania epizódy "Point and Shoot" utrpel Odenkirk infarkt. Zdravotnému dozoru v štábe sa podarilo za použitia defibrilátora Odenkirkovi vrátiť pulz, na tretí pokus.
Palis
Palis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 612 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Uhorský karpatský spolok
náhľad|Odznak spolku Uhorský karpatský spolok (UKS),, (po jeho zániku pokračoval v činnosti novozaložený Karpatský spolok , ) so sídlom v Kežmarku, bol prvou turistickou organizáciou v Uhorsku a na Slovensku.
Bol založený 10. augusta 1873 v Kežmarku, dva roky po vybudovaní Košicko-bohumínskej železnice, ktorá umožnila rýchly nárast turistiky v oblasti. Jeho činnosť sa zameriavala predovšetkým na Tatry. Zakladatelia UKS nadviazali na vtedajší trend v západnej Európe a sformovali základy klubovej činnosti a filozofiu skĺbenia športovej aktivity v horách, spoznávania prírody a histórie s dobrovoľníckou činnosťou pri výchove mladých turistov a alpinistov, budovaní turistických chodníkov a turistických chát. Nebola to vždy apolitická organizácia (i keď túto ideu mala zakotvenú v stanovách) milovníkov hôr. Tak ako iné vtedajšie spolky si vytýčil za cieľ vedecké spoznávanie Karpát, najmä Vysokých Tatier. Ročenky UKS vychádzali prvých 10 rokov nemecky a maďarsky ale po roku 1883 len v maďarčine. Členmi boli, okrem vedcov aj vynikajúci horolezci tých čias z Budapešti. Spolok zanikol po druhej svetovej vojne, v roku 1945, na základe nariadení Slovenskej národnej rady.
História
náhľad|Gróf [[Albín Čáky]] Profesori kežmarského lýcea pozorne sledovali turistické dianie v Európe. V okolitých krajinách vznikali turistické spolky, o ktorých v rakúskom turistickom časopise písal rakúsky vojenský lekár Henrich Wallmann v roku 1871. Istý čas pôsobil na Slovensku a navštívil Tatry. V roku 1873 sa v Kežmarku začal vytvárať prípravný výbor, ktorý mal pripraviť podmienky na založenie turistického spolku. Vo výbore bol Egid Berzevici a Anton Döller. Dňa 10. augusta 1873 bol na ustanovujúcej schôdzi v Smokovci založený nový turistický spolok (jeden z prvých desiatich na svete). Zakladajúcimi členmi boli, okrem iných, Mór Déchy, Gustáv Görgyi - statkár, Anton Döller - dôstojník, Hugo Payer - bibliograf, Egídius Berzeviczy - statkár, Ferdinand Cserépy - advokát, Samuel Weber - kňaz a historik, Fridrich Scholtz - riaditeľ lýcea, Ernest Grósz, Karol Koller - profesori, Jozef Engel, Pavol Kéler - advokáti, Karol Kostenský - statkár, Samuel Kottlar - továrnik. Karol Wünschendorfer z Popradu, Karol Divald z Prešova, Alexius Demjan z Podbielu, Štefan Čerépy z Lučenca. V čase založenia mal spolok 345 členov a jeho členská základňa sa postupne rozširovala. Najvyšší počet evidovali v roku 1889 – takmer päťtisíc členov. Sídlom spolku boli postupne mestá Kežmarok (18731884), Levoča (18841891) a Spišská Nová Ves (18911918).
náhľad|Pamätník Dávidovi Huszovi pred Podtatranským múzeom v Poprade
náhľad|[[Cesta Slobody|Cesta slobody]]
náhľad|Komisia Uhorského karpatského spolku na mieste, ktoré vybrali pre [[Téryho chata|Téryho chatu v Malej Studenej doline]]
Rozkol
V závere 19. storočia došlo v UKS k ideovému rozkolu vedenia spolku. V jeho vedení začali prevládať spišskí Nemci, a tak bola v roku 1891 v Budapešti založená nová organizácia – Maďarský turistický spolok (Magyar turista egyesület, v skr. MTE). Do MTE ktorého vstúpilo aj 152 bývalých členov UKS. Pridali sa aj celá Košicko – abovsko – turnianska skupina. V roku 1909 vznikol Budapesti egyetemi turista egyesület – BETE. Obidve nové organizácie sa začali špecializovať na vysokohorskú turistiku a horolezectvo vo Vysokých Tatrách. Chceli spolupracovať s Uhorským karpatským spolkom. V novembri 1913 bol ustanovený stavovský federálny orgán všetkých uhorských turistických spolkov – Uhorský turistický zväz (Magyar turista Szövetseg), pri ktorom bola vytvorená 28. decembra 1913 Tatranská dobrovoľná záchranná komisia (Tátrai Önkéntes Mentö Biztottság), ktorej členmi sa stali osvedčení organizátori MTE, ale aj športoví horolezci z BETE. Tatranská dobrovoľná záchranná komisia (Tátrai Önkéntes Mentö Biztottság) však v dôsledku prvej svetovej vojny existovala len na papieri. V skutočnosti zanikla na začiatku prvej svetovej vojny. Práca Uhorského turistického zväzu sa skutočne mohla začať až po prvej svetovej vojne. Dňa 29. novembra 1918 sa v Šoproni konalo prvé výročné zasadnutie federácie. Po vojne zanikol aj Uhorský karpatský spolok.
Horskí vodcovia
náhľad|Beata Laska - Kościelska náhľad|Výstup na [[Lomnický štít Jordanovou cestou]] náhľad|Horský vodca Najstarší vierohodný záznam o turistickom výlete do Vysokých Tatier je z Kežmarku. V roku 1565 sa vybrala väčšia kežmarská spoločnosť na výlet do "Snežných hôr" k Zelenému plesu. Na výlete bola hradná pani Beata Laska – Kościelecka. V sprievode boli mešťanovia, kežmarský richtár, rektor i hradný kapitán. Beata Laska, rodená Kościelecka za tento výlet draho zaplatila; žiarlivý manžel Albert Lasky, ktorý jej vytýkal, že išla do hôr v sprievode mužskej spoločnosti, ju na 6 rokov zavrel do temnice kežmarského hradu. Nemuselo to však tak byť. Jej manžel sa pravdepodobne chcel zmocniť jej majetku a tento výlet mu poskytol zámienku, aby ju zamuroval.
Rok po vzniku UKS, počas kežmarského predsedníctva, bola vytvorená a zorganizovaná horská vodcovská a záchranná služba. Po prvý raz sa o tom rokovalo na plenárnej schôdzi 2. augusta 1874 v Starom Smokovci. Predsedníctvo spolku nariadilo súpis horských vodcov v jednotlivých karpatských oblastiach. Spišskonovoveský evanjelický farár a historik Samuel Weber (18351908) a Eduard Dávid Blasy, horolezec a správca Starého Smokovca, vypracovali služobný poriadok vodcovskej organizácie. Spolok pre vodcov vydal vodcovské knižky I. a II. triedy. V zmysle § 12 bol horský vodca povinný turistovi, ktorého na ceste zastihla choroba alebo nehoda, poskytnúť všemožnú pomoc. Tento paragraf zároveň ukladal vodcom povinnosť zúčastniť sa na záchranných akciách. Vodcovia museli mať jednotné oblečenie, dostali vodcovský odznak a museli vo výstroji mať lano a čakan. Zaregistrovalo sa 37 osôb, ktoré sa venovali vodcovstvu vo Vysokých Tatrách. Medzi nimi bolo 16 Slovákov. Boli to: Ján a Michal Hronec z Východnej (pre Západné Tatry a oblasť Kriváňa), Michal Húska a Pavol Muntag zo Štrby (pre oblasť Kriváňa a Mengusovskej doliny) Ján Chovanec, Jozef Galko – Čupka, Ján Jurčo – Krokos, Samuel Jurčo, Ján Pastrnák a Ján Ruman Driečny mladší zo Štôly (pre Kriváň, Tichú a Kôprovú dolinu s okolitými sedlami a štítmi, Velickú a Bielovodskú dolinu), Ján Pavol I. a Pavol II. Patigovci, Jakub a Jozef Suranovský so služobným stanovišťom v Starom Smokovci (pre Velickú dolinu s Poľským hrebeňom, Slavkovský štít, Veľkú a Malú Studenú dolinu) a Michal Peško zo Strání pod Tatrami (pre oblasť Javoriny, Zeleného plesa a Belianske Tatry). Mnohí slovenskí vodcovia, ktorí sa nezaregistrovali, vodili načierno. Napríklad na vlastnú päsť vodil bača Pavol Mišaga zo salaša v Tomanovej doline, kokavský roľník Ján Slivka, rakúsky pastier Michal Mlynarčík, erárni horári Ján a Samuel Harmanovci a iní. Pôvodný návrh stanov vodcovskej organizácie bol v maďarskom, nemeckom a slovenskom jazyku. Členovia kežmarskej centrály si uvedomovali, že Vysoké Tatry navštevujú aj Slováci. Oponenti boli proti, Spišská župa nesúhlasila, aby vo vodcovských knižkách bola slovenčina. Nekompromisný obhajca pôvodnej osnovy stanov Egid Berzevici sa na valnom zhromaždení 4. augusta 1878 zriekol predsedníckej funkcie a v nasledujúcich dvoch rokoch sa rovnako zachovali jeho zástupcovia Béla Majláth a Jozef Szentiványi. To využil najväčší oponent demokratizačných snáh v spolku, hlavný spišský župan a neskorší minister, gróf Albin Csáky (18411912), ktorý potom podľa vlastných predstáv ovplyvňoval vodcovskú činnosť až do svojej smrti.
La Neuville-aux-Bois
La Neuville-aux-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4456
NGC 4456 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 30. marca 1835.
Uhorský karpatský spolok
Činnosť po prvej svetovej vojne
Na zhromaždení v Poprade v roku 1920 bolo konštatované, že počet členov klesol z 3 500 na 1 200. Príčinou bol rozpad Rakúsko-Uhorska. Obdobie od roku 1920 do roku 1925 bolo, ako ho nazvali samotní členovia spolku, obdobím kežmarským. Maďarskí turisti prestali navštevovať slovenské hory a bolo potrebné vyvinúť veľké úsilie, aby sa cestovný ruch oživil. Spolok v tom čase viedol Dr. Michal Guhr, ktorý sa venoval najmä organizačným záležitostiam, osvetovej činnosti, organizácii zimných športov – výstavbe skokanského mostíka, sánkarskej dráhy, bežeckých tratí a pod. Aktívny bol profesor Julius Andreas Hefty, ktorý organizoval spolkový život a turistické aktivity, profesor Alfred Grosz bol okrem iného, spolkovým fotografom, ktorý zhotovil okolo 10-tisíc fotografií. Bol aj priekopníkom v objavovaní vysokohorských ciest a vytvoril rekord v počte prvovýstupov. Aktívny bol aj profesor Bela Hajts, ktorý organizoval tatranské výlety a venoval sa histórii. Artur Wiegand sa venoval organizácii spolku, položil základy nového vedenia obchodu. Architekt Ing. Oskar Zuber organizoval stavebnú činnosť spolku a dlhý čas pôsobil ako redaktor spolkového časopisu Turistik, Alpinismus, Wintersport a Die Karpathen. Dr. Desider Reichart sa staral o rozvoj zimných športov a bol ich náčelníkom. Aktívne v tom čase pôsobili aj ďalší členovia spolku – Dr. Wilhelm Nemény, Teodor Augustín Sauter, ktorý v Karpathen Post prinášal správy z Vysokých Tatier a vychovával obyvateľov Spiša k pochopeniu významu a poslania cestovného ruchu. Vydával aj spolkový časopis Turistik und Alpinizmus. Hodno spomenúť aj iných členov, napríklad Anton Jurgovský, Július Wachdeutsch a Michael Zwiebel, Ernst Bethelnfalvy, Karl Pivovarcsy a iní.
NGC 4456
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Uhorský karpatský spolok
Prinavrátenie chát
Dôležitou úlohou spolku bolo opätovné získanie majetkových práv na tatranské chaty. Po rokovaní s komisiou na určenie hraníc spolok získal do opätovného vlastníctva Chatu pri Zelenom plese, Téryho chatu a Sliezsky dom.
Maďarsko-nemecká orientácia
Karpatský spolok na čele so svojimi predstaviteľmi Dr. Michalom Guhrom a profesorom Heftym sa od začiatku orientoval na nemecké organizácie podobného zamerania. Bol spoluzakladateľom Hlavného zväzu nemeckých spolkov pre zimné športy v Liberci (HDW) a vytvoril vlastný Tatranský kraj. Zároveň bol spoluzakladateľom a členom Hlavného zväzu nemeckých horských a turistických spolkov so sídlom v Ústí nad Labem, členom Nemeckého lawn-tenisového zväzu v Československu so sídlom v Prahe, Spolku zimných behov v ČSR, Nemeckého plaveckého spolku v ČSR a Moravsko-sliezskeho automobilového klubu so sídlom v Brne. Členovia spolku a jeho predstavitelia sa pre svoju maďarsko-nemeckú orientáciu často ocitli v politických a národných roztržkách. Napríklad preto, lebo vydávali a distribuovali nemecky a maďarsky písanú literatúru, vydanú v Maďarsku. Jej rozširovanie bolo výnosom bývalého ministra s plnou mocou pre správu Slovenska po 28. októbri 1918 zakázané.
Vyšné Velické plieska
Vyšné Velické plieska sú dve plieska v najvyššom úvale Velickej doliny, na úpätí Velického štítu. V poľskom názvosloví majú dva názvy: východné nazývajú Niżnie Wielickie Oko a západné Wiżnie Wielickie Oko. Sú v nadmorskej výške. Nie sú turisticky dostupné. Ich názov vyplýva z polohy vo Velickej doline, v jej najvyššej časti.
Uhorský karpatský spolok
Organizovanie športovej činnosti
Koncom 20. rokov sa Michal Guhr začal venovať výchove pretekárov. Karpathenverein usporiadal 1. a 2. februára 1920 medzinárodné lyžiarske preteky, v rámci ktorých sa uskutočnili majstrovstvá Vysokých Tatier. Súťažilo sa v behoch na lyžiach – kategória mládeže, juniori , ženy , v zjazde, výstupoch, skokoch na lyžiach a v štafetovom behu na 10 kilometrov. Spolok v roku 1922 zorganizoval medzinárodné lyžiarske preteky v Korytnici. Medzi najpopulárnejšie medzinárodné podujatia patrili preteky o najlepšiu lyžiarsku štafetu Tatier, ktoré sa uskutočňovali od roku 1925. Spolu to bolo 14 ročníkov. Okrem iných aktivít, od sezóny 1923/1924 organizoval kežmarský Karpathenverein hokejovú pohárovú súťaž v Starom Smokovci ako jednu z prvých na Slovensku.
Chodov (okres Sokolov)
Chodov je mesto v Česku v okrese Sokolov v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 14 244 obyvateľov, z toho 7 045 mužov a 7 199 žien, pričom priemerný vek v meste bol 39,6 roka (muži 38,3 roka, ženy 40,8 roka).
Uhorský karpatský spolok
Obmedzenie činnosti a nové aktivity
Nové nariadenie štátnych orgánov Československej republiky pribrzdili širokospektrálne aktivity spolku. Viaceré prevzal nový Klub československých turistov, napríklad značkovanie turistických chodníkov, záchrannú činnosť a spolok prišiel aj o chaty, ktoré boli postavené na štátom vlastnených pozemkoch. Aj napriek tomu členovia spolku pokračovali v činnosti. Napríklad obnovili chodníky na Hrebienok, k prameňu Studeného potoka, chodník z Tatranských Matliarov k Zelenému plesu, zo Starého Smokovca a Tatranskej Polianky k Sliezskemu domu, chodník do Belianskej jaskyne, do Malej Studenej doliny, do Velickej doliny a na Slavkovský štít, upravili chodník na Lomnický štít, v Nemeckom rebríku, či na Medené lávky. Rozšírili Chatu pri Zelenom plese, zrekonštruovali Téryho chatu, vybudovali malú vodnú elektráreň pri Sliezskom dome, osadili pamätné tabule nielen vo Vysokých Tatrách, ale aj v Slovenskom raji, stavali mosty a podarilo sa im obnoviť aj záchranársku činnosť, na ktorej sa podieľali dobrovoľníci. Svoje aktivity spolok zameral na budovanie tenisových ihrísk v Kežmarku v Matejovciach, v Starom Smokovci, Dobšinej a Spišskej Sobote. Veľa úsilia spolok venoval sánkarskému športu; v Starom Smokovci bola prírodná sánkarská dráha, na ktorej v roku 1928 zorganizoval majstrovstvá Slovenska.
Pobočky
Spolok založil na Slovensku viac ako 40 pobočiek a mal zastúpenie v cestovných kanceláriách, v tatranských kúpeľoch, v podtatranských mestách i v Podkarpatskej Rusi. Rozšíril sa i do Česka a Nemecka. Hlavnú kanceláriu mal v Kežmarku a informačnú v Poprade, v Starom Smokovci, v Tatranskej Kotline, v Tatranskej Polianke, v Dobšinej a v Košiciach. V roku 1930 mal spolok 6 200 členov.
Zánik spolku
Spolok mal stanovy obnovené v roku 1940, od kedy bol predsedom spolku advokát Dr. Gejza Klein z Popradu a tajomníkom Tibor Braisz. Keďže spolok bol po druhej svetovej vojne považovaný za nemecko-maďarský, na základe nariadení Slovenskej národnej rady (nariadenie SNR č. 51/1945 z 25. mája 1945 o rozpustení a zakladaní spolkov) bol v roku 1945 zrušený. V archívoch sa nezachovali mnohé dôležité dokumenty o činnosti spolku a preto sú informácie neúplné.
Tlačové orgány
náhľad|Noviny [[Karpathen Post, tlačový orgán Uhorského karpatského spolku. Po zániku UKS ho vydával Karpathenverein Nemecký ľudový týždenník pre spišských Nemcov. Vychádzal v Kežmarku v rokoch 18801942.]] Uhorský karpatský spolok prevzal aj úlohu organizátora a koordinátora vedecko-výskumnej činnosti na území Vysokých Tatier. Výsledky tejto práce boli systematicky publikované v ročenkách UKS, ktoré vychádzali pod maďarským názvom A Magyarországi Kárpátegyesület Évkönyve, s paralelným nemeckým názvom Jahrbuch Des Ungarischen Karpathen Vereines. V rokoch 18741917 vyšlo 44 zväzkov. V rokoch 18821893 vychádzali štyrikrát ročne. Prvé tri ročníky vytlačila tlačiareň Panónia v Košiciach. V rokoch 18771879 ich tlačila Spišskonovoveská spoločenská tlačiareň, v rokoch 18801906 vychádzali v tlačiarni Jozefa Schmidta a v rokoch 19081916 v tlačiarni Spišských hlasov. Ročenky obsahovali články o horskej turistike, vedeckom výskume, biografie a správy, ktoré písali hlavne Nemci a Maďari, no občas sa objavovali texty poľských autorov. Predsedom redakčnej rady bol v rokoch 18741876 Hugo Payer, v rokoch 18771892 Martin Róth, v rokoch 18931895 Imrich Kövi. Po roku 1896 boli redakciou poverení Móric Lövy, Frigyes Nikházy, Michal Karopliny, Albert Kiss, Andor Marcsek ml. a Július Weise. Text ročeniek bol v rokoch 18741883 dvojjazyčný maďarsko-nemecký. Od roku 1884 vychádzali osobitne v maďarskom a nemeckom jazyku.
Ročenky pravidelne informovali o činnosti spolku, prinášali príspevky zamerané na problematiku turistiky, turistické výstupy a túry, ďalej s tematikou cestovného ruchu v Tatrách, ale i všeobecne v Uhorsku, informovali o športe. Boli tu tiež informácie o činnosti spolkov príbuzného zamerania v Uhorsku i v Európe, o literatúre z oblasti turistiky a pod. Členovia spolku prezentovali výsledky vedeckých bádaní. Publikovali nielen spišskí prírodovedci, ale i významní predstavitelia prírodných vied v celouhorskom meradle. Autori sa v ročenkách zaoberali históriou a výskumom Vysokých Tatier, veľa miesta venovali Spišskej, Liptovskej, Oravskej, Gemerskej, ale aj Šarišskej župe. náhľad|Turisticko-vlastivedný časopis Turisták lapja (Časopis turistov) 1889 – 1919. Vydával Magyarországi Kárpátegyesület Budapesti Osztálya
Nemeckí členovia spolku vydávali v Kežmarku od roku 1880 týždenník Karpathen Post. V rokoch 18871891 bol orgánom Tatranskej sekcie Uhorského karpatského spolku. Jeho vydávanie skončilo v roku 1942. Zameriaval sa na problémy cestovného ruchu, obchod, kúpele v horských oblastiach, historické, kultúrne a národopisné témy.
Redaktori Karpathen Post
Tatranskej tematike a činnosti Uhorského karpatského spolku sa venovali viaceré médiá:
V rokoch 19181933 vychádzal mesačník Turistik, Alpinizmus, Wintersport v nemeckom a v maďarskom jazyku.
Monografie * Hugo Payer urobil súpis literatúry o karpatskej oblasti Bibliotheca Carpatica'' náhľad|Mapa Vysokých Tatier z roku 1865
Mapy Spolok vydával mapy samostatne alebo v rámci svojich publikácií – predovšetkým v turistických sprievodcoch.
Sprievodcovská literatúra náhľad|Horský vodca pod vrcholom Kriváňa vo Vysokých Tatrách náhľad|vpravo|Mikuláš Sontág st. s manželkou, autor mnohých knižných sprievodcov po V. Tatrách
Podpora výskumnej činnosti
náhľad|Stalagmity v Palmovej sieni v Belianskej jaskyni
náhľad|Významný propagátor turistiky a cestovného ruchu. Miloš Janoška (1884 – 1963), syn evanjelického biskupa a národovca Jura Janošku.
Budapeštianska sekcia UKS
Edmund Téry bol lekár, horolezec, organizátor turistiky, publicista a redaktor. Medicínu vyštudoval v Budapešti, ako banský lekár pôsobil v Banskej Štiavnici a od roku 1884 ako zdravotný radca aj na ministerstve vnútra v Budapešti. K jeho horolezeckému zápisu patria prvovýstupy na Prostredný hrot (1876), Pyšný štít (1877) a Poslednú vežu (1877). Od roku 1889 bol 21 rokov redaktorom časopisu Turisták Lapja. Vydal aj turistického sprievodcu po Vysokých Tatrách (1900). Zomrel a pochovaný je v Budapešti.
Toyota MR2
Toyota MR2 je dvojsedadlový športový automobil s motorom pred zadnou nápravou a zadným náhonom, ktorý v rokoch 1984 až 2007 vyrábala japonská automobilka Toyota. Existovali tri rozdielne generácie Toyoty MR2: 1984-1989 s hranatými tvarmi, 1990-1999, ktorá mala dizajn podobný s automobilmi Ferrari, a 2000-2007, ktorá sa podobala na Porsche Boxster. Základné dizajnové prvky ako vzpery MacPherson na oboch nápravách, priečne montovaný radový štvorvalcový motor boli spoločné pre všetky tri generácie.
Uhorský karpatský spolok
Budapeštianska sekcia UKS
Mór Déchy bol geograf, horolezec z Budapešti, žijúci aj vo Švajčiarsku a v Rusku. Ako bádateľ na geografických a horolezeckých výpravách pôsobil v Alpách, Himalájach, zúčastnil sa na siedmych expedíciách expedícií na Kaukaz (18841902) a cestoval po iných európskych, afrických a ázijských horách. Jeho najznámejšie cesty vo Vysokých Tatrách sú na Gerlachovský štít Velickou próbou, ktorú prešiel s Johannom Stillom v roku 1874 a v tom istom roku 3. septembra s Jánom Rumanom Driečnym a Martinom Spitzkopfom, na Vysokú žľabom z Dračieho sedla. Bol jedným zo zakladateľov Uhorského karpatského spolku a jeho členovia sa rozhodli pomenovať dnešný Dračí štít na Déchy csúcs. Maďarský turistický spolok pomohol vydať v roku 1887 Karolovi Kolbenheyerovi Sprievodcu Vysokými Tatrami, prvú turistickú mapu Vysokých Tatier.
Toyota MR2
Prvá generácia (W10; 1984-1989)
Prvá generácia bola uvedená v roku 1984 a v tom istom roku vyhrala cenu Car of the Year Japan. Bola výrazne hranatých tvarov, ktoré pripomínajú origami skladačku z papiera. Ďalšími automobilmi s podobným dizajnom boli v tej dobe Lancia Beta Montecarlo, Fiat X1/9 a exotická Lancia Stratos. Najdôležitejšími prvkami modelu MR2 boli ľahká karoséria (950 kg v Japonsku a 1066 kg v USA), vynikajúce riadenie a ľahký a výkonný motor s malým zdvihovým objemom.
Uhorský karpatský spolok
UKS a lyžovanie v Tatrách
náhľad|[[Alfred Grosz sa zapísal 119 prvovýstupmi a 8 novými prechodmi v zimných podmienkach.]] náhľad|Lyžiarska spoločnosť v roku 1933
Toyota MR2
Prvá generácia (W10; 1984-1989)
Ako pohonnú jednotka, použila Toyota v prvej generácii atmosférický štvorvalec 4A-GE so zdvihovým objemom 1587 cm³ s rozvodom DOHC a 4 ventilmi na valec, ktorý pochádza z Toyoty Corolla (E80). Motor bol vybavený viacbodovým elektronickým vstrekovaním Denso, variabilnou geometriou sacieho potrubia T-VIS a poskytoval výkon od 85 do 91 kW (115 až 124 koní) pre Európu a 96 kW/130 koní pre Japonsko. Japonské modely mali neskôr znížený výkon na 88 kW/120 koní. Štandardom bola 5-rýchlostná manuálna prevodovka C50 (neskôr C52), pričom voliteľná bola 4-rýchlostná automatická prevodovka. Cestné testy ukázali zrýchlenie z 0 na 96 km/h za časy okolo 8 sekúnd a štvrť míle zvládla za čas okolo 16 sekúnd, čo je výrazne rýchlejšie ako jej konkurenti Pontiac Fiero, alebo Fiat X1/9.
Uhorský karpatský spolok
Výstavba chát
náhľad|Ruženina chata náhľad|Téryho chata náhľad|Sliezsky dom v roku 1895 Zdokonalená sieť komunikácií podporila, okrem iného, pohyb turistov v prírode. Postupne tu vyrástli:
Charinos z Élidy
Charinos (Charinos) bol v starovekom Grécku dvojnásobný olympijský víťaz.
Toyota MR2
Druhá generácia (W20; 1989–1999)
V roku 1989 podstúpila Toyota MR2 kompletné pretvorenie. Nový model bol väčší a ťažší o 160 až 180 kilogramov oproti svojmu predchodcovi. Dizajn karosérie sa stal zaoblenejší a aerodynamickejší a podobný s automobilmi Ferrari 348 a Ferrari F355, vďaka čomu dostala prezývku "Ferrari pre chudobných".
V Európe neboli oficiálne v ponuke modely s preplňovaným motorom 3S-GTE, avšak mnoho Japonských modelov sa predávalo prostredníctvom šedého trhu.
Charinos z Élidy
Charinos z Élidy bol korunovaný olympijskými vencami za víťazstvá v behu na dve stadiá a v behu ťažkoodencov. Dátumy jeho olympijských víťaztiev sú neznáme. V Olympii sa beh na dve stadiá (diaulos) zaradil do programu na 14. hrách v roku 724 pred Kr. a beh ťažkoodencov (hoplitodromos) na 65. hrách v roku 520 pred Kr.
Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že počas prehliadky olympijskej Altidy videl i sochu Charina, ktorá stála vedľa sochy chijského Agelea.
Martinko Klingáč
Martinko Klingáč (tiež Martinko Klyngáš) je jednou z postáv rozprávky Zlatá priadka od Pavla Dobšinského. V rozprávke má mladá Hanka za jednu noc upriasť z konope a slamy zlatú priadzu. Ak sa jej to podarí, môže sa vydať za pána, no ak nie, dajú ju zmárniť. Na pomoc jej prichádza Martinko Klingáč, ktorý ju síce naučí robiť zlatú priadzu, no má podmienku: presne o rok má Hanka buď uhádnuť jeho meno, alebo si ju odvezie na fúriku preč a zoberie si ju za ženu. Martinko Klingáč sa napokon prezradí sám, keď v lese tancuje okolo ohňa a spieva si pesničku, v ktorej spomína svoje meno. Hankin manžel, ktorý ho pri tom spozoruje prezradí jeho meno ustarostenej Hanke.
Toyota MR2
Tretia generácia (W30; 1999–2007)
Tretia generácia Toyoty MR2 mala tri rozdielne názvy podľa krajiny, kde sa predávala, Toyota MR-S v Japonsku, Toyota MR2 Spyder v USA a ako Toyota MR2 Roadster v Európe. Mnohí tvrdia, že jej dizajn bol inšpirovaný automobilom Porsche Boxster. Táto generácia bola dostupná s jediným motorom, a to hliníkovým radovým štvorvalcom 1ZZ-FED s objemom 1794 cm³. Podobne ako jeho predchodcovia mal rozvod DOHC a 16 ventilov. Časovanie sacích ventilov bolo nastaviteľné prostredníctvom systému VVT-i, ktotý bol uvedený v roku 1998. Tento motor poskytoval výkon 104 kW/141 koní a vďaka nízkej hmotnosti automobilu, dokázal akcelerovať z 0 na 100 km/h za 6,8 až 8,7 sekundy (v závislosti od typu prevodovky).
Martinko Klingáč
Rozprávku s rovnakým motívom nachádzame aj u bratov Grimmovcov pod názvom Rumpelstilzchen.
Toyota MR2
Pretekárske verzie
Automobily Toyota MR2 sa pravidelne zúčastňovali v pretekoch cestovných automobilov Super GT.
Estónsko
thumb|right|Estónsko, 1920 – 1940 right|thumb|Estónsky parlament v Tallinne náhľad|Estónsko 2021 Estónsko, dlhý tvar Estónska republika , je štát v severovýchodnej Európe, najsevernejšia a najmenšia z pobaltských krajín. Od Fínska ho na severe oddeľuje zhruba široký Fínsky záliv. Na západe sa nachádza Baltské more. Suchozemskú hranicu má Estónsko na východe s Ruskom, no prevažná časť tejto hranice prechádza Čudským jazerom. Najdlhšia suchozemská hranica je na juhu s Lotyšskom.
Od roku 2004 je Estónsko členom Európskej únie a Severoatlantickej aliancie. Od 21. decembra 2007 je členom Schengenského priestoru. Od 1. januára 2011 je 17. členom Európskej menovej únie – eurozóny a oficiálnou menou sa stalo euro, ktoré vystriedalo estónsku korunu.
Dejiny
thumb|right|Vyhlásenie nezávislosti v meste [[Pärnu (23. február 1918)]] Prvá možnosť na osídlenie Estónska sa naskytla, keď približne pred 10 000 – 14 000 rokmi z územia ustúpil kontinentálny ľadovec. Najstaršie známe osídlenie v Estónsku bolo objavené pozdĺž rieky Pärnu, v blízkosti mestečka Sindi (pri dedine Pulli na pravom brehu rieky Pärnu). Toto sídlisko vzniklo niekedy v 8. tisícročí pred Kr.
Estónsko prijalo kresťanstvo po dobytí južnej časti Estónska nemeckým križiackym Rádom mečových bratov a severnej časti Dánskom. Reformáciou sa kresťanské obyvateľstvo ďalej vyprofilovalo a prijalo luteranizmus.
Celé Estónsko padlo do područia západných krajín v roku 1227, keď rád nemeckých rytierov získal kontrolu nad ostrovom Saaremaa. Okrem križiakov a Dánov bolo Estónsko postupne v područí Švédska, Poľska a nakoniec Ruska (od roku 1710 de facto a od roku 1721 aj de jure – Nystadská zmluva). Šľachta a vyššia trieda bola až do roku 1918 z prevažnej väčšiny nemeckej národnosti. V priebehu druhej svetovej vojny (konkrétne: na jeseň roku 1939) rozhodol Hitler o vysťahovaní pobaltských Nemcov z Estónska. Väčšina z nich poslúchla a do konca roku bolo do Nemecka presťahovaných cca 14 000 ľudí. Zvyšok vysťahoval po vojne Stalin.
Po páde cárskeho Ruska, v dôsledku Októbrovej revolúcie vyhlásilo Estónsko 24. februára 1918 nezávislosť, čo sa nestretlo s pochopením na ruskej strane. Nasledovala vojna za nezávislosť, ktorá skončila víťazstvom estónskych síl, čo bolo potvrdené zmluvou z Tartu podpísanej 2. februára 1920. Estónsko si udržalo nezávislosť 22 rokov. Po väčšinu tohto času bolo parlamentnou demokraciou, v rokoch 1934 – 1938 vládol krajine autoritársky režim Konstantina Pätsa. Národný parlament Riigikogu bol volený občanmi staršími ako 18 rokov.
Na základe tzv. tajného dodatku paktu Ribbentrop-Molotov uzavretého medzi Sovietskym zväzom a nacistickým Nemeckom bola krajina v júni 1940 obsadená sovietskymi vojskami. Potom nastali časy ťažkých represií, keď bolo veľa intelektuálnych a politických vodcov popravených, uväznených alebo deportovaných na Sibír, vrátane prezidenta Konstantina Pätsa. V rokoch 1941 – 1944 bola krajina okupovaná nemeckou Tretou ríšou a potom znovu dobytá Červenou armádou. Nasledovalo 46 rokov sovietskej okupácie. Obyvateľstvo Estónska sa počas okupácie Nemeckom zachovalo rôzne, ale veľká časť obyvateľstva privítala Nemcov ako osloboditeľov. Nemci z Estóncov sformovali i 20. divíziu granátnikov SS. V súčasnosti stretnutia veteránov tejto jednotky, ktorú mnoho Estóncov považuje za národných hrdinov, ktorí sa postavili proti sovietskej okupácii, výrazne zhoršuje vzťahy s Ruskom.
Estónsko obnovilo svoju nezávislosť 20. augusta 1991, pričom právne nadviazalo na predvojnovú Estónsku republiku. 20. august bol z tohto dôvodu vyhlásený za štátny sviatok, hoci najdôležitejší štátny sviatok naďalej pripadá na deň nezávislosti, t. j. 24. februára. Posledné ruské jednotky opustili krajinu 31. augusta 1994. Estónsko sa stalo súčasťou NATO 29. marca 2004 a EÚ 1. mája toho istého roku.
Po dlhých rokoch sporov podpísalo Estónsko 18. mája 2005 hraničnú dohodu s Ruskom, ktorá mierne mení hranicu neformálne platnú od roku 1991. Estónsky parlament Riigikogu dohodu ratifikoval 20. júna 2005. Parlament k textu pridal preambulu, v ktorej sa odkazuje na neprerušenú právnu kontinuitu Estónskej republiky v priebehu sovietskej okupácie. Práve tento odkaz spôsobil, že ruská strana následne stiahla svoj podpis z uzavretej dohody a vyjadrila želanie otázku hraníc znovu otvoriť, napriek tomu že Estónsko opakovane zdôraznilo, že voči Rusku nemá žiadne územné nároky.
Politické usporiadanie
Estónsko je parlamentnou demokraciou, na čele ktorej stojí prezident volený jednokomorovým parlamentom. Funkčné obdobie prezidenta je 5 rokov a jedna osoba môže byť prezidentom najviac v dvoch po sebe nasledujúcich funkčných obdobiach. Vládu zostavuje premiér menovaný prezidentom. Počet ministrov nie je pevne daný, napr. v roku 2005 mal kabinet 15 členov. Vláda je menovaná prezidentom potom, ako bola schválená parlamentom.
Zákonodarná moc je v rukách jednokomorového parlamentu nazývaného Riigikogu. Parlament má 101 poslancov a je volený vo všeobecných parlamentných voľbách, ktoré sa konajú každé 4 roky. Najvyššia súdna inštancia je Národný súd (Riigikohus) s 19 sudcami. Predseda súdu je nominovaný prezidentom a schvaľovaný parlamentom. Zvyšných sudcov potom nominuje predseda súdu, hoci na ich potvrdenie vo funkcii je opäť potrebné schválenie parlamentom.
Okrem bežného hlasovania vo volebnej miestnosti je v Estónsku možné hlasovať aj prostredníctvom internetu. Elektronické hlasovanie bolo prvýkrát použité v komunálnych voľbách v roku 2005.
Administratívne členenie
Estónsko je rozdelené na 15 krajov (Maakonnad), a tie na 227 miest a obcí.
Prírodné pomery
Estónsko leží na východnom pobreží Baltského mora (po estónsky Läänemeri) v severozápadnej časti Východoeurópskej roviny medzi 57,3° a 59,5° severnej šírky a 21,5° a 28,1° východnej dĺžky. Priemerná nadmorská výška dosahuje iba Najvyšším bodom krajiny je Suur Munamägi na juhozápade.
Nerastné bohatstvo je malé, hospodárske využitie majú iba ložiska ropných bridlíc a vápenca. 47 % rozlohy krajiny pokrývajú lesy. V Estónsku sa nachádza viac ako 1 400 jazier a značné množstvo močiarov a rašelinísk. Väčšina jazier je pomerne malých, no najväčšie Čudské jazero (po estónsky Peipsi järv) ležiace na východe krajiny zaberá úctyhodných. dlhé pobrežie je značne členité s množstvom zálivov, zátok a prielivov. Počet ostrovov a ostrovčekov sa odhaduje na 1 500, pričom dva najväčšie z nich – Saaremaa a Hiiumaa – tvoria dokonca samostatne kraje.
Podnebie je mierne, aj keď trochu chladnejšie ako na Slovensku, so štyrmi približne rovnako dlhými ročnými obdobiami. Priemerná teplota sa pohybuje od 16,3 °C na ostrovoch do 17,1 °C vo vnútrozemí v júli, ktorý je najteplejším mesiacom, a od -3,5 °C na ostrovoch do -7,6 °C vo vnútrozemí v februári, čo je najchladnejší mesiac. Priemerný zrážkový súhrn je 568 milimetrov ročne, pričom najviac zrážok spadne v neskorom lete.
Hospodárstvo
náhľad|[[ESTCube-1]] Po získaní nezávislosti v roku 1991 sa Estónsko významnou mierou sústredilo na obnovu hospodárstva krajiny a naštartovanie hospodárskeho rastu. V roku 1992 uviedlo do obehu vlastnú voľne zameniteľnú menu – estónsku korunu (eesti kroon, EEK), ktorá nahradila rubeľ. Nová mena bola pevne nadviazaná na nemeckú marku v kurze 8 EEK = 1 DEM. Keď Nemecko nahradilo marku eurom, bol kurz zmenený na 15,6466 EEK za 1 euro. Nasledovala rozsiahla privatizácia, vrátane privatizácie telekomunikácii, železníc a energetiky.
V roku 1994 zaviedlo Estónsko ako vôbec prvá krajina na svete rovnú daň z príjmu vo výške 26 %. Od roku 2000 však právnické osoby nemusia túto daň platiť vôbec, a to ak svoj zisk reinvestujú. Daň je však stále platná v prípade vyplácania dividend. V roku 2005 sa sadzba dane znížila na 24 %.
Najhorším rokom pre estónske hospodárstvo od získania nezávislosti bol rok 1999, kedy v dôsledku ruskej krízy z predchádzajúceho roka poklesol hrubý domáci produkt o niekoľko percent. Odvtedy HDP neustále rastie tempom okolo 5 % ročne. HDP prepočítaný na jedného obyvateľa je 15 217 USD, čo je najviac z pobaltských krajín.
Estónske hospodárstvo je založené prevažne na službách, významný je najmä sektor informačných technológií, telekomunikácie a bankovníctva. Z priemyselných odborov sú najdôležitejšie elektrotechnický, drevospracujúci a chemický priemysel, ťažba ropných bridlíc a stavba lodí. Významnú úlohu zohráva tiež rybolov. Rýchly rast estónskeho hospodárstva je podporovaný prísunom kapitálu zo škandinávskych krajín. Cez estónske prístavy prechádza aj významná časť ruského zahraničného obchodu, okrem iného aj ruská ropa.
Estónsko je členom Európskej únie (od roku 2004) a Svetovej obchodnej organizácie (WTO, od roku 1999).
13. júla 2010 ministri financií Európskej únie dali definitívny súhlas Estónsku na vstup do eurozóny a 1. januára 2011 sa stalo v poradí jej sedemnástym členom. Konverzný kurz bol stanovený 1 EUR = 15,6466 EEK, teda rovnaký, aký bol zafixovaný 28. júna 2004 pri podaní prihlášky Estónska do ERM II.
Školstvo
náhľad|[[Univerzita Tartu ]] Základné školy sú v Estónsku deväťročné (7-16 rokov) a sú povinné pre všetkých. Žiaci, ktorí absolvujú základnú školu, dostanú certifikát, ktorý im dáva právo pokračovať v ďalšom vzdelávaní. Existujú dva varianty ďalšieho štúdia (obidve po troch rokoch štúdia). Prvým z variantov sú všeobecné vzdelávacie školy (gymnázia), druhým potom odborne vzdelávacie školy. Bezprostredne po vyštudovaní gymnázia dostanú študenti certifikát, ktorý im dáva možnosť študovať ďalej. Vyššie vzdelávanie je zabezpečované univerzitami a takisto inštitúciami vyššieho vzdelávania. Štúdium na univerzite je rozdelené do niekoľkých častí. Prvou etapou sú bakalárske štúdia (zvyčajne trojročné), druhou magisterské štúdia (zvyčajne dvojročné) a treťou doktorské štúdia (zvyčajne štvorročné). Najslávnejšou estónskou inštitúciou terciárneho vzdelávania je Univerzita Tartu.
Obyvateľstvo
náhľad|Tanec Etnickí Estónci tvoria takmer 70 % obyvateľstva. Prvá a druhá generácia imigrantov z rôznych častí bývalého Sovietskeho zväzu, najmä z Ruska, predstavuje väčšinu zo zvyšných 30 %. Po rusky hovoriaca menšina sa nachádza v hlavnom meste Tallinn a v priemyselných oblastiach na severovýchode Estónska (Ida-Virumaa). Za zmienku stojí aj nepočetná fínska menšina.
Úradným jazykom je estónčina, uralský jazyk blízky fínskemu. Ruština nemá postavenie úradnej reči, ale väčšina ľudí vo veku 30 – 70 rokov jej aspoň rozumie, pretože bola povinným jazykom v školách v časoch, keď Estónsko bolo súčasťou Sovietskeho zväzu. Mladší ľudia väčšinou hovoria dobre po anglicky.
Estónsko má druhú najvyššiu mieru výskytu HIV u dospelých v Európe po Ukrajine (1,1% v roku 2001). Vírusom HIV je najviac postihnutá severovýchodná časť krajiny (Ida-Virumaa).
Podľa sčítania ľudu z roku 2003 sa obyvateľstvo skladá z týchto etnických skupín:
náhľad|[[Ruhnu cirkev (1643 – 44)]]
Náboženstvo
Estónci sú z veľkej väčšiny bez vyznania a vplyv cirkví je pomerne malý. Prevládajúcim náboženstvom etnických Estóncov je kresťanstvo, predstavované Evanjelickou luteránskou cirkvou v Estónsku. Väčšina veriacich patriacich k ruskej menšine sa hlási k ruskej pravoslávnej cirkvi.
V súčasnosti sa k rôznym cirkvám hlási 31% dospelého obyvateľstva, pričom rozdelenie je nasledujúce:
Prítomné sú aj ďalšie menšie protestantské cirkvi, židia a novodobí pohania vyznávajúci pradávneho estónskeho boha Taaru.
Významné mestá
náhľad|Mapa Estónska s vyznačeným hlavným mestom
Milan N. Popović
Analyzoval korešpodenciu medzi Albertom Einsteinom a jeho prvou manželkou Milevou Marićovou, o čom napísal dve odborné štúdie.
Tešio (provincia)
Provincia Tešio (🇯🇵) bola bývalá japonská provincia na ostrove Hokkaidó, ktorá existovala iba krátko. Jej rozloha zodpovedala súčasnej podprefektúre Rumoi a severnej polovici podprefektúry Kamikawa.
Provincia vznikla 15. augusta 1869 zo 6 okresov. V roku 1872 pri sčítaní ľudu bola populácia provincie 1 576. V roku 1882 boli provincie na Hokkaidó zrušené.
NGC 4457
NGC 4457 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. februára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,8.
Esbareich
Esbareich je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pontiac (automobil)
náhľad|Pontiac GTO, 1966 Pontiac je americká značka automobilov založená v roku 1926. Predáva sa v USA, Kanade a Mexiku cez General Motors (GM). Je označovaná ako "atletická" značka, špecializuje sa na výkonné vozidlá.
27. apríla 2009, medzi pokračujúcimi finančnými problémami a reštrukturalizačnými snahami, GM oznámila, že postupne vyradí značku Pontiac koncom roka 2010 a zameria sa na 4 jadrové značky v Severnej Amerike: Chevrolet, Cadillac, Buick a GMC.
Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 2007
Mužská dvojhra na Qatar ExxonMobil Open 2007 sa hrala ako súčasť Qatar ExxonMobil Open 2007 od 1. do 8. januára 2007. Titul získal Chorvát Ivan Ljubičić, ktorý vo finále porazil Brita Murrayho 6-4 6-4. Bol to jeho siedmy titul v dvojhre na okruhu ATP.
Pontiac (automobil)
Pontiac skončil výrobu 1.11.2010. Posledné vyrobené vozidlo bol model G3.
Krewská únia
250px|thumb|right|Mapa poľsko-litovského zväzku v rokoch 1386-1434. Krewská únia alebo krevská únia bola personálna únia Poľského kráľovstva s Litovským veľkokniežatstvom uzavretá 14. augusta 1385.
250px|thumb|right|Obraz pripomínajúci krewskú úniu.
Pozadie
Potreba poľsko-litovského spojenia vzišla z dôvodu ohrozenia, ktoré pre obe krajiny predstavoval na prelome 14. a 15. storočia rád nemeckých rytierov. Únia z Krewa (dnes Kreva v Bielorusku) bola prvou zo šiestich úniových zmlúv uzavretých medzi Poľskom a Litvou.
Ustanovenia
Zmluva predpokladala manželstvo litovského veľkokniežaťa Jogailu s poľským kráľom (sic!) Hedvigou I. (Jadwigou), za čo mal získať poľský trón, pritom sa Jagielo zaviazal prijať krst a dovoliť christianizáciu Litvy, prepustenie poľských zajatcov, vyplatenie odškodnenia Habsburgovcom za porušenie manželstva sponsalia de futuro (záväzok budúceho uzavretia manželstva v prípade ak sú obaja alebo jeden snúbenec maloletý) s Wilhelmom Habsburským, získať späť všetky zeme stratené Korunou. V poslednom odseku dohody knieža Jagielo "prisľubuje pripojenie svojich litovských a ruských území na večné časy ku Korune Poľského kráľovstva".
Dochovaný dokument
Zachoval sa pergamenový dokument krewskej únie, ktorý je uchovávaný v krakovskom archíve metropolitnej kapituly. Text nevzbudzoval emócie medzi bádateľmi až do začiatku 19. storočia, kedy Michał Wiszniewski zverejnil jeho obsah vo svojich Pomnikach historii i literatury polskiej, čím značne uľahčil prístup k textu a spôsobil tak vypuknutie živej diskusie o pravosti, význame a hodnote dokumentu. Vďaka rozvoju chemických metód sa podarilo vyvrátiť všetky pochybnosti o autenticite dokumentu.
2409 Chapman
2409 Chapman je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 17. októbra 1979.
Zuzana Hurtajová
Zuzana Hurtajová (* 27. november 1950, Palúdzka) je vysokoškolská pedagogička.
Životopis
V roku 1969-1974 absolvovala štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, odbory slovenský jazyk a literatúra - anglický jazyk a literatúra, 1977 PhDr., 1981-1986 absolvovala externé ašpirantské štúdium na Katedre slov. literatúry a literárnej vedy FF UK v Bratislave, 1986 CSc., 1990 doc. Pôsobila ako stredoškolská prof. na gymnáziu v Nitre, od roku 1978 pôsobí ako vysokoškolská pedagogička na Fakulte humanitných vied UMB v Banskej Bystrici (predtým PF v Banskej Bystrici). Od roku 1999 prednáša a vedie semináre zo slovenského jazyka a literatúry na Filozofickej fakulte Univerzity v Novom Sade v Srbsku. Je garantkou Katedry anglistiky a amerikanistiky na Fak. humanitných vied UMB v Banskej Bystrici (od 1995). V rámci svojej pedagogickej činnosti prednášala rozmanité disciplíny (teória literatúry, literárna kritika, svetová literatúra). Jej prednostnou disciplínou sa stala staršia slovenská literatúra, neskôr medzinárodný slovesný fond v ľudovom čítaní a teória umeleckého prekladu starších literárnych textov. Ťažiskom jej výskumného záujmu sú stredoveké renesančné a barokové prózy z medzinárodného slovesného fondu. Spolupracovala s vydavateľstvom Tatran, neskôr s vydavateľstvom Tranoscius a Metodické centrum pre zahraničných Slovákov v Banskej Bystrici, v súčasnosti spolupracuje s redakciami časopisov Nový život, Cirk. listy, so Slovenským rozhlasom a Televíziou Novi Sad, spolupracuje aj s kultúrnymi pracoviskami a organizáciami slovenskej národnostnej menšiny v Juhoslávii. Autorka monografií, štúdií, recenzií a odborných článkov a odborných prekladov v domácich a zahraničných časopisoch. Medzi jej aktivity patria aj príspevky v rozhlase doma a v zahraničí.
136108 Haumea
136108 Haumea (symbol: ; pôvodné označenie 2003 EL61) je planétka Kuiperovho pásu a piata pomenovaná trpasličia planéta. Patrí medzi najväčšie objekty tejto oblasti, zvláštne je však to, že na rozdiel od iných veľkých telies nemá guľový tvar. Jej najdlhšia os má priemer porovnateľný s priemerom Pluta.