cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
STS-4
Operácie na obežnej dráhe
Približne šesť hodín po štarte sa ďalším manévrom motorov OMS (Orbital Maneuvering System) Columbia dostala na dráhu s vyšším apogeom a o trištvrte hodiny neskôr nasledoval ďalší manéver, ktorý jej dočasne eliptickú dráhu zmenil opäť na približne kruhovú vo výške 306 km. V čase 22:15 UT spustila posádka ďalší experiment, reaktor na výrobu mikroskopických latexových guličiek. Toto zariadenie umiestnené na obytnej palube bolo prvýkrát použité už pri misii STS-3 a patrilo medzi civilné experimenty. 28. júna boli postupne spustené ďalšie experimenty: zariadenie pre kontinuálnu elektroforézu a experiment pre výskum žiarenia povrchu raketoplánu. 29. júna sa uskutočňovali pokusy s manipulačným ramenom raketoplánu RMS (Remote Manipulator System). Na jeho konci bol umiestnený detektor kontaminácie IECM (Induced Environment Contamination Monitor), ktorý mal zisťovať množstvo splodín z motorov RCS (Reaction Control System). Z dôvodu technických závad však nezískali žiadne údaje.
Cris Cab
Cristian Cabrerizo (* 21. január 1993, Miami, Florida, USA), viac známy ako Cris Cab, je americký spevák-skladateľ, známy vďaka svojmu hitu „Liar Liar“. Má kubánsky pôvod a nahrávaciu zmluvu s vydavateľstvami Island Def Jam Records a Island Records. Jeho skladby sú zmesou popu, reggae a soulu.
STS-4
Operácie na obežnej dráhe
Pri skúškach zatvárania dverí do nákladového priestoru nastali problémy. Ľavobočné krídlo dverí sa v dôsledku tepelnej deformácie spôsobenej nerovnomerným zahrievaním nedarilo uzavrieť. Riadiace stredisko sa rozhodlo uviesť raketoplán do rotácie okolo pozdĺžnej osi, aby bol zahrievaný rovnomerne zo všektých strán. Po tomto zásahu na ďalší deň sa už problematické krídlo dverí uzavrieť podarilo. Uskutočňovali sa tiež pilotné skúšky, počas ktorých Columbia prešla na dovtedy najvyššiu dráhu raketoplánu nad Zemou - výška 324 km. Mattingly tiež vyskúšal obliekanie si skafandru pripravovaného pre budúce výstupy do otvoreného priestoru z raketoplánu. Šiesty deň letu bol venovaný predovšetkým ukončovaniu experimentov a prípravám na pristátie.
Cris Cab
Dňa 7. apríla 2014 vydal v Európe svoj debutový štúdiový album Where I Belong. V Spojenom kráľovstve bol vydaný dňa 21. mája 2014 a v USA dňa 2. septembra 2014.
Portsmouth
Portsmouth je mesto v Anglicku v grófstve Hampshire na južnom pobreží Veľkej Británie. Má 196 000 obyvateľov. Administratívna jednotka formuje časť širšej porthmouthskej konurbácie s odhadovaným počtom 442 252 obyvateľov v rámci jej hraníc, čo predstavuje 11. najväčšiu mestskú oblasť v Anglicku
STS-4
Pristátie
Pristátie prebehlo 4. júla, na americký Deň nezávislosti. Pristátie sa uskutočnilo na kalifornskej základni Edwards Air Force Base, ktorú v ten istý deň opustil na chrbáte Boeingu 747-SCA druhý dokončený letuschopný exemplár raketoplánu - Challenger. Motorický pristávací manéver Columbie sa uskutočnil o 11:10 východoamerického letného času. Zostup do atmosféry bol o niečo strmší než pri predchádzajúcich letoch a stroj musel kvôli inému sklonu dráhy aj viac manévrovať. Kolesá hlavného podvozku sa dotkli pristávacej dráhy v čase 16:08:40 UT. Asi o desať sekúnd na dráhu dosadlo aj predné koleso. Dojazd Columbie meral 2945 metrov.
Portsmouth FC
Portsmouth FC je anglický futbalový klub z Portsmouthu hrajúci The Championship. Majú prezývku Pompey. Klub sa v roku 2003 prebojoval do Premier League. V rokoch 1949 a 1950 vyhrali futbalovú ligu. V roku 2010 sa neudržal v Anglickej elite a vypadol so Coca Cola Champions Ship. Momentálne sa klub náchadza v League Two, čo je 4. anglicka liga.
Portsmouth
Portsmouth bol niekoľko storočí významným námorným prístavom. V posledných rokoch znížil svoj význam ako vojenský prístav, ale stále zostáva ako dôležitá lodenica a základňa pre Royal Navy. Je tu komerčný prístav slúžiaci pre destinácie na kontinente pre nákladnú a osobnú dopravu.
Joey Barton
Joey Barton (* 2. september 1982, Liverpool, Anglicko) je bývalý anglický futbalový útočník.
Portsmouth
Poloha
Ostrov od pevniny na severe delí úzka zátoka s niekoľkými mostami, takže na prvý pohľad sa zdá byť polostrovom. Chránený prístav Portsmouth leží západne od ostrova a široký záliv s prístavom Langstone na východe. Na severnej strane panorámy mesta dominuje vrch Portsdown Hill, z ktorého je pekný výhľad na mesto. Na juhu od mesta sa nachádza prieliv Solent s ostrovom Wight. Väčšina územie mesta leží v nadmorskej výške len 3 metre.
Najstaršie dejiny územia
Podľa Oxfordského slovníka britských miestnych názvov sa anglosaské meno Portesmūða vyskytovalo už v 9. storočí a znamenalo “ústie s (prístavom) Portus” (z latinčiny). V anglosaskej dobe vznikol ľudový výklad názvu ako “ústa/ústie muža menom Port”, vďaka čomu sa v Anglosaskej kronike objavil zápis, že v roku 501 “do Británie priplával na dvoch lodiach Port a jeho dvaja synovia, Bieda a Mægla, a pristáli na mieste, ktoré sa dnes nazýva Portsmouth”, ale historici sa neprikláňajú k tomuto pôvodu mena.
V knihe Domesday Book nie je o mieste nazvanom Portsmouth zmienka. Uvádza však osady, z ktorých neskôr časť mesta vznikla (Buckland, Copnor, Fratton na ostrove Portsea a Cosham, Wymering, Drayton a Farlington na pevnine). Odhaduje sa, že na území mesta v tom čase žilo najviac 200 – 300 ľudí.
Hoci v diecéze Portsea stál malý kostolík už pred rokom 1166 (dnes kostol Panny Marie vo Frattone), prvý skutočný kostol mesta Portsmouth sa objavil až v roku 1181, kedy Jean de Gisors venoval aker (40 árov) pôdy augustiniánskym mníchom v prepoštstve Southwick, aby na ňom vystavali kaplnku zasvätenú Thomasovi Beckettovi, zavraždenému arcibiskupovi z Canterbury. . Na mieste pôvodnej kaplnky dnes stojí anglikánska katedrála.
Rozvoj mesta
thumb|left|Katedrála sv. Jána Krstiteľa V roku 1194 sa kráľ Richard I. Levie srdce vrátil zo zajatia, prevzal od Jeana de Gisors správu mesta a začal v Portsmouthe zvolávať loďstvo a vojsko. 2. mája 1194 dal mestu privilégiá konať 15-denný výročný trh, týždenné trhy (každý štvrtok) a zriadiť mestský súd pre prejednávanie záležitostí menšieho významu. Mesto bolo ďalej oslobodené od ročnej dane (18 libier); túto sumu mohlo venovať na mestské záležitosti. Kráľ Richard I. ďalej v Portsmouthe vybudoval radnicu a množstvo domov. Na predpokladanom mieste pôvodnej radnice dnes stoja kasárne.
Kráľ Ján Bezzemok v roku 1200 potvrdil mestské privilégiá a v snahe napadnúť Normandiu zriadil v meste trvalú námornú základňu.
Prvé doky sa v meste začali stavať v roku 1212 na pokyn arcidekana Viliama z Wrothamu, správcu kráľovských lodí. Približne v rovnakej dobe biskup z Winchestru založil nemocnicu svätého Mikuláša nazvaný Domus Dei, ktorý fungoval až do roku 1540. Následne ho spolu s ďalšími cirkevnými movitosťami zabavil kráľ Henrich VIII.
V roku 1338 v Portsmouthe pod anglickými vlajkami pristála franúzska flotila vedená admirálom Béhuchetom. Francúzi vypálili, vyplienili a povraždili väčšinu mesta; prežil len kostol a nemocnica. Kráľ Eduard III. následne oslobodil ostávajúce obyvateľstvo od všetkých štátnych daní, aby mohli začať budovať mesto odznovu.
Len desať rokov po tejto skaze zasiahol mesto mor. Francúzi navyše bránili obnove mesta lúpežnými útokmi (v rokoch 1369, 1377 a 1380).
Kráľ Henrich V. rozhodol o vybudovaní prvých stálych hradieb. V roku 1418 dal v ústí prístavu postaviť drevený hrad Round Tower (dokončený v roku 1426). Skutočné opevnenie však Portsmouth získal až v počas vlády Tudorovcov. Hrad bol na pokyn Henricha VII. prestavaný z kameňa a vznikol nový hrad, Square Tower. V tej dobe začal vznikať v Portsmouthe prvý suchý dok na svete. Z financií získaných zrušením kláštorov dal Henrich VIII. postaviť pevnosť Southsea Castle a určil Portsmouth za domovský prístav Royal Navy.
V roku 1545 pod touto pevnosťou stroskotala jeho druhá vlajková loď Mary Rose po vyplávaní do bitky s francúzskou flotilou. Pri stroskotaní zahynulo približne 500 ľudí.
Opevnenie mesta bolo v priebehu storočí zosilňované a dnes je väčšina dochovaných stavieb sprístupnená turistom.
Dne 21. decembra 1872 vyplávala z Portsmouthu významná vedecká expedícia Challenger, ktorá položila položila základy oceánografie.
20. storočie
Počas druhej svetovej vojny mesto utrpelo ťažké škody počas náletov, pri ktorých bolo zničených množstvo mešťanských domov a radnica. . Napriek tomu, že na väčšej časti meste je už nová zástavba, občas sa na staveniskách stále ešte nachádza nevybuchnutá munícia.
Po vojne bola väčšina zničenej aj zachovanej obytnej zástavby mesta strhnutá v snahe zlepšiť kvalitu bývania. Obyvateľstvo, ktorého sa asanácia dotkla, bolo vysťahované na predmestia Paulsgrove a Leigh Park.
21. storočie
V roku 2003 začala stavba 168 metrov vysokej oceľovej veže Spinnaker Tower v tvaru námornej plachty v prístave Portsmouth, ktorá mala byť oslavou námorníckej tradície mesta. Veža bola dokončená v roku 2005; slúži z časti ako turistická rozhľadňa. V roku 2004 bola zbúraná budova Tricorn Centre, nazývaná “najškaredšia britská budova”. Išlo o rozľahlý železobetónový komplex s nákupným strediskom, bytmi, nočným klubom a nadzemnými garážami v centre mesta. Demolácii predchádzali dlhodobé diskusie o jej financovaní a spor o jej zachovania ako príkladu brutalistickej architektúry 60. rokov 20. storočia.
Pamiatky
thumb|HMS Victory v suchom doku Väčšina pamätihodností mesta súvisí s jeho námornou históriou. V poslednom desaťročí prebehla potrebná rekonštrukcia turisticky atraktívnych starých lodeníc. Ďalšími atrakciami sú D-Day Museum, loď HMS Victory, zvyšky vlajkovej lode Henricha VIII. – Mary Rose, vyzdvihnutej nedávno z dna mora, prvý britský pancierový parník HMS Warrior a Kráľovské námorné múzeum.
V roku 2005 bola v rámci projektu Millennium dokončená výstavba 168 metrov vysokej veže Spinnaker Tower na nábreží Gunwharf Quays. Vyhliadkové plošiny sú vo výške morskej hladiny, v 99, 104 a 109 metroch.
Medzi ďalšie pamiatky mesta patrí rodný dom Charlesa Dickensa, akvárium Blue Reef, prírodovedné múzeum Cumberland House, Kráľovské múzeum námorníctva a hrad Southsea Castle.
Kostoly
Portsmouth je medzi britskými mestami raritou, pretože má dve katedrály: anglikánsku katedrálu sv. Tomáša a rímskokatolícku katedrálu sv. Jána Krstiteľa. Keď bolo v 19. storočí britskej katolíckej cirkvi povolené znovuzakladanie katedrál, mohli stáť len tam, kde už nebola katedrála anglikánska. Katolícka katedrála v Portsmouthe bola vysvätená v roku 1882. Neskôr keď v roku 1926 získal Portsmouth štatút mesta, anglikánsky kostol sv. Tomáša získal štatút katedrály.
Ďalším zaujímavým kostolom je posádkový kostol (Garrison Church), ktorý bol počas druhej svetovej vojne zbombardovaný a bol zachovaný ako pamätník bez strechy.
Školstvo
Mesto má jednu univerzitu, University of Portsmouth, predtým známu ako Portsmouth Polytechnic. Vysokoškolské vzdelanie však je možné získať aj na niekoľkých ďalších školách; najväčšie z nich sú Highbury College a Portsmouth College.
Doprava
Kontinentálne trajekty spojujú Portsmouth s mestami Caen, Cherbourg-Octeville, Saint-Malo a Le Havre vo Francúzsku ,Bilbao v Španielsku a s Normanskými ostrovmi. Po Doveri je Portsmouth druhý najrušnejší trajektový prístav v Británii; ročne prepraví približne 3 milióny cestujúcich. Prístav má priame napojenie na diaľnicu M275.
Najbližšie letisko je v Southmaptone, približne 20 – 30 minút cesty. Obe londýnske medzinárodné letiská Heathrow a Gatwick sú vzdialené približne 60 – 90 minút cesty. V Portsmouthe bolo v rokoch 1932 – 1973 v prevádzke letisko s trávnatou dráhou. Po jeho uzavretí tu vyrástol obytný, priemyselný a obchodný areál a škola.
Alejová ulica (Bratislava)
Alejová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Prievoz.
Tvorí spojnicu od Prístavného mosta po Slovnaftskú, Lúčna ulica je na ňu kolmá.
Nymfaion
Nymfaion môže byť:
LG G Pad X 8.3
LG G Pad X 8.3 je tabletový počítač, ktorý vyrába kórejská spoločnosť LG Electronics. Patrí do série LG G, ktorá zahŕňa aj smartfón LG G2 a ostatné varianty tabletu G Pad, ako LG G Pad 7.0, LG G Pad 8.0 a LG G Pad 10.1. Predstavený bol 27. mája 2015 a uvedený na trh v o deň neskôr v USA. Ako jeho predchodca, má 8,3-palcový displej, ktorý má však rozlíšenie iba 1920x1080 na rozdiel od 1920x1200, ktoré má G Pad 8.3.
Hardvér je založený na systéme na čipe Qualcomm Snapdragon 615 8939, obsahuje 8-jadrový 64-bitový procesor ARM Cortex-A53 na frekvencii 1500 MHz, grafický procesor Adreno 405 a 1800 MB RAM. Kapacita vnútorného úložiska je 16 GB, z čoho pre používateľa je dostupných 9 GB. Úložisko je možné rozšíriť SD kartou s kapacitou do 128 GB.
Kapacita vstavanej batérie je 4800 mAh, doba výdrže v pohotovnostnom režime sa udáva 15 dní alebo 360 hodín.
LG G Pad F 8.0
LG G Pad F 8.0 je tabletový počítač, ktorý vyrába kórejská spoločnosť LG Electronics. Patrí do série LG G, ktorá zahŕňa aj smartfón LG G2, LG G3 a ostatné tablety ako LG G Pad 7.0, LG G Pad 8.3 a LG G Pad 10.1. Predstavený bol 21. mája 2015 a uvedený do predaja 1. júna 2015.
Displej typu IPS LCD má uhlopriečku 8 palcov a HD rozlíšenie 1280 x 800 pri bodovej hustote 189 ppi.
Hardvér je založený na systéme na čipe Qualcomm Snapdragon 400 so štvorjadrovým procesorom ARM Cortex-A7 s frekvenciou 1200 MHz a grafickým čipom Adreno 305. Veľkosť pamäte RAM je 1 GB a vnútorného úložiska 16 GB, ktoré je možné rozšíriť SD kartou do 128 GB. Kapacita batérie je 4200 mAh.
Výtrusníky
Výtrusníky alebo myxozoy (lat. Myxozoa) sú taxón mechúrnikov (Cnidaria). V minulosti sa zaraďoval do prvokov (Prozoa).
Je to málo známa skupina extracelulárnych parazitov rýb alebo niektorých červov. Žijú v dutinách niektorých orgánov (močový mechúr, žlčník) alebo v štrbinách tkanív. Ich spóry sú viacbunkové s 2 – 4 pólovými bunkami so stočeným vláknom. Keď sa spóra dostane do tela hostiteľa, tieto vlákna sa vystrelia a uchytia v stene tráviacej sústavy. Uvoľní sa tým amébovitý zárodok, ktorý aktívne vyhľadáva dutiny orgánov. Tu sa delením mení na viacjadrové plazmódium so schopnosťou amébovitého pohybu, viditeľné aj voľným okom (má niekoľko milimetrov). Spóra vzniká dosť zložitým pohlavným procesom.
Systematika
trieda výtrusníky (Myxozoa):
Majstrovstvá sveta B kategórie v hokeji na kolieskových korčuliach mužov 2014
Majstrovstvá sveta B kategórie v hokeji na kolieskových korčuliach mužov 2014 boli v poradí 16. majstrovstvá sveta B kategórie v hokeji na kolieskových korčuliach mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia kolieskových športov (FIRS), resp. jej výbor pre hokej na kolieskových korčuliachCIRH. Konali sa v meste Canelones, v Uruguaji od 15.22. novembra 2014, za účasti 7 tímov. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo Kostariky. Zvíťazilo 🇦🇹, ktoré vo finálovom zápase vyhralo nad 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿.
Pôvodne malo hostiť turnaj Holandsko, to sa však neskôr usporiadateľstva zrieklo. Rozhodnutie o udelení práv na organizovanie turnaja novému uchádzačovi padlo v júli 2014. Uruguaj bol organizátorom MS B kategórie štvrtýkrát, keď predtým hostil turnaj v rokoch 2002, 2006 (oba v Montevideu) a 2012 (v Canelones). Zápasy sa hrali v aréne Estadio Sergio Matto.
Turnaj slúžil primárne ako kvalifikácia na budúcoročné Majstrovstvá sveta 2015, ktoré sa uskutočnia vo Francúzsku. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku k januáru 2014.
Trebesing
Trebesing je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Spittal an der Drau.
Žije tu obyvateľov.
Lausannská ekonomická škola
Lausannská ekonomická škola (iné názvy: lausannská národohospodárska škola, lausannská škola, matematická škola) bola škola ekonomického myslenia, ktorá patrí medzi neoklasické ekonomické školy.
Centrom lausannskej školy bola univerzita vo Švajčiarskom meste Lausanne. Medzi hlavných predstaviteľov patril Léon Walras a Vilfredo Pareto. Angličan John Hicks prispel k popularizácii lausannskej školy v anglicky hovoriacich krajinách. Najdôležitejším prínosom tejto školy je rozpracovanie teórie všeobecnej rovnováhy.
Léon Walras, jedna z najdôležitejších osôb marginalistickej revolúcie zo 70. rokov 19. storočia, prednášal v Lausane v kantóne Vaud vo Švajčiarsku od roku 1870 do 1893. Na jeho pozíciu potom nastúpil Vilfredo Pareto. Aj keď základ ich teórií bol rovnaký, dôraz kládli na rôzne oblasti. Dnes rozlišujeme medzi skorším „walrasovským“ a neskorším „paretovským“ obdobím lausannskej školy.
Kazarma
Kazarma môže byť:
Azores Airlines
Azores Airlines, predtým známe ako SATA International, (SATA Internacional - Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos) je portugalský letecký dopravca s hlavným sídlom v São Sebastião, Ponta Delgada, Azory, Portugalsko. Je dcérskou spoločnosťou SATA Air Açores.
História
thumb|Centrála Azores Airlines
Letecká spoločnosť bola založená v decembri 1990 pod názvom OceanAir a v roku 1991 získala oprávnenie vykonávať nepravidelnú leteckú dopravu. SATA Air Açores sa stala majoritným akcionárom v roku 1994, neskôr jediným vlastníkom. 20. februára 1998 bola premenovaná na SATA International a lietať začala 8. apríla 1998. SATA vlastní dvoch tour-operátorov v Severnej Amerike: SATA Express v Kanade a Azores Express v Spojených štátoch. SATA získala plánované lety z Ponta Delgada do Lisabonu, Madeiry a Porta vo verejnej súťaži.
Dechy
Dechy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Azores Airlines
História
V januári 2015 letecká spoločnosť oznámila strategické plány na zníženie výdajov zo 179 na 40 miliónov € do roku 2020, zmenšením svojej flotily a počtu zamestnancov. V rámci plánu by sa mali tiež premenovať na Azores Airlines.
Dechy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Audi A6 allroad quattro
Allroad Quattro (C5, 1999-2005)
Prvá generácia Allroad zdieľala svoju platformu s druhou generáciou "C5" Audi A6, a jeho zadná časť je identická s kombi verziou A6 Avant. Hlavnými rozdielmi sú pokročilý systém vzduchového pruženia od spoločnosti Continental (ktorý mal v prípade automobilky Audi premiéru práve v tomto modeli), väčšie disky kolies s pneumatikami do každého terénu a rozšírené blatníky a inak lakované lémy blatníkov, nárazníky a strechu, ktoré mu dávali odlišný vzhľad a celkovú flexibilitu v ľahkom až stredne ťažkom teréne.
Systém permanentného pohonu všetkých kolies Quattro na základe diferenciálu Torsen je štandardom pre všetky verzie.
Vlastnosť
Vlastnosť môže byť:
Audi A6 allroad quattro
Off-roadové schopnosti
Audi Allroad bolo navrhnuté so schopnosťou jazdy v drsných cestných podmienkach; jeho štandardný systém nastaviteľného vzduchového podvozku dokáže zvýšiť vozidlo na svetlú výšku 208 mm.
Dechy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Audi A6 allroad quattro
Off-roadové schopnosti
Obrátene je vzduchové pruženie schopné znížiť vozidlo na 142 mm svetlej výšky a zároveň pritvrdiť všetky vzduchové pružiny a zadné tlmiče a poskytne tak športové jazdné vlastnosti rovnako ako konvenčný model A6 so športovým podvozkom.
Vlastníctvo
Vlastníctvo môže byť:
Audi A6 allroad quattro
A6 Allroad Quattro (C6, 2006-2011)
Audi oznámilo druhú generáciu modelu allroad na jar 2005 a vyrábať sa začala v lete 2006. Tento nový model je nazývaný Audi A6 Allroad Quattro (na rozdiel od predchádzajúcej verzie, ktorá bola nazývaná iba ako Audi allroad quattro, bez odkazu na označenie A6).
Audi A6 allroad quattro má opäť vo výbave vzduchové pruženie a nový systém permanentného pohonu všetkých kolies quattro. A6 allroad je poháňaný jedným z dvoch voliteľných FSI benzínových motorov - 3,2 L V6 a 4,2 L V8 alebo dvoch TDI naftových motorov - 2,7 L (132 kW/180 koní) a 3,0 L (171 kW/233 koní). Prevodovka tiptronic je štandardom pri modeloch s motorom buď 4,2 L V8 alebo 2,7 TDi a voliteľná pri modeloch 3,2 L FSI a 3,0 L TDi. Pokročilá elektronika pohotovo reaguje na všetky vodičove pokyny v programoch D (Drive) a S (Sport) a pomáha zamedzeniu nečakaného radenia nahor pri prejazde zákrutou. Vzduchové pruženie s piatimi módmi môže zvýšiť vozidlo až o 60 mm a poskytne tak svetlú výšku oproti predchodcovi len na 185 mm a je horšie ako staršie vzduchové pruženie so štyrmi módmi. Obsahuje však tlmiče, ktoré upravujú charakteristiku pruženia, takže v tomto smere je to zlepšenie. Automobil je vybavený niekoľkými off-roadovými prvkani, ako oplastované nárazníky a prahy.
Azores Airlines
Destinácie
Azores Airlines prevádzkujú pravidelné lety na Madeiru, do Portugalska ale aj iných destinácií v Európe a Severnej Amerike, vrátane charterových letov. Domáce destinácie sú pokryté jej materskou spoločnosťou, SATA Air Açores.
Dušek
Dušek môže byť:
Car-puška
náhľad|Car-puška v moskovskom Kremli
Car-puška (puška znamená po rusky delo) je veľkokalibrové delo (bombarda) vyrobené v roku 1586 v Moskve zbrojmajstrom Andrejom Čochovom pre cára Fiodora I.. Svojim kalibrom je to najväčšie delo na svete. Kanón nikdy nevystrelil. Jeho dĺžka je 5,34 m, hmotnosť 39,312 ton a kaliber 890 mm. Vyrobené je z bronzu. Gule umiestnené okolo dela boli odliate v roku 1834, vážia 1,97 ton. Pôvodné gule o hmotnosti približne 800 kg sa nezachovali. Delo bolo istú dobu zapísané v Guinessovej knihe rekordov ako najväčšie delo na svete. Cez druhú svetovú vojnu ho prekonala iba dvojica nemeckých kanónov Schwerer Gustav a Dora, ktoré mali síce menší kaliber (800 mm) ale boli podstatne väčšie, každý vážil až 1 350 ton.
V súčasnosti je umiestnené na Ivanovskom námestí v Kremli v Moskve ako historická pamiatka a atrakcia pre turistov.
Delo je zdobené reliéfom a troma nápismi, na pravej strane je vyobrazený cár Fiodor I. na koni s korunou a žezlom. Od tohoto vyobrazenia sa odvodzuje aj pomenovanie kanóna - „Car-puška“.
Geigerov-Müllerov počítač
thumb|Schematický nákres Geigerova-Müllerova počítače Geigerov-Müllerov počítač tiež Geigerov-Müllerov detektor je detektor ionizačného žiarenia (najmä gama, ale i beta a alfa). Meraciu časť počítača tvorí trubica a vlákno obklopené plynom. Vodiče sú pod vysokým napätím 100 – 1 000 V. Častice preletujúce plynom narážajú do jeho atómov a vytvárajú z nich ióny a elektróny. Elektróny dopadajúce na anódu sa potom registrujú ako impulzy. Pretože však vzniknuté ióny získavajú v elektrickom poli energiu dostatočnú na ionizáciu ďalších atómov alebo molekúl, sú potrebné ďalšie prostriedky na eliminovanie tejto reakcie.
thumb|Fotografia moderného počítača Účinnosť takého detektora by však bola mizivá, pretože nabité častice by mali veľmi malú pravdepodobnosť nárazu do častíc plynu. Preto sa spolieha na to, že sa ich väčšina zachytí na stenách trubice, ktorá je preto vyrobená z kovu s vysokým atómovým číslom. Účinnosť sa ale aj tak nezvýši nad úroveň 1-2 %.
Artemis Fowl (knihy)
Artemis Fowl je séria ôsmich kníh írskeho spisovateľa Eoina Colfera.
Car-puška
História
V roku 1980 bolo delo reštaurované sovietskymi odborníkmi v meste Serpuchov a podrobené viacerým analýzam. Z výsledkov vyplynulo, že delo bolo určené pre kamenné gule s hmotnosťou okolo 800 kg a s najväčšou pravdepodobnosťou z neho vystrelili len jediný raz. Liatinové gule umiestnené pri dele by sa v dele nedali použiť.
LG G Pad F 7.0
LG G Pad F 7.0 je tabletový počítač, ktorý vyrába kórejská spoločnosť LG Electronics. Patrí do série LG G, ktorá zahŕňa aj smartfón LG G2, LG G3 a ostatné tablety ako LG G Pad 7.0, LG G Pad 8.3 a LG G Pad 10.1.
Artemis Fowl (knihy)
Knihy
V slovenskom preklade vyšlo 8 kníh: V anglickom origináli:
Car-puška
Kópie „Car-pušky“
V roku 2001 bola na objednávku moskovskej radnice v strojárskej továrni v ruskom meste Iževsk vyrobená kópia Car-pušky z liatiny (hmotnosť 42 ton, kaliber 890 mm), ktorá bola darovaná ukrajinskému mestu Doneck. Delo bolo v máji 2001 umiestnené pred tamojšiu radnicu.
LG G Pad F 7.0
Displej typu IPS LCD má uhlopriečku 7 palcov a HD rozlíšenie 1280 x 800 pri bodovej hustote 215 ppi.
Artemis Fowl (knihy)
Kódy
V každej knihe o Artemisovi Fowlovi sa na dolnom okraji každej strany nachádza zopár znakov. Tie sa dajú rozlúštiť pomocou niekde v knihe preloženého textu. Napr. v prvej knihe sa to dá pomocou preloženého úryvku z Knihy škriatkov, v druhej podľa úvodného odseku Kapalských zvitkov.
LG G Pad F 7.0
Hardvér je založený na systéme na čipe Qualcomm Snapdragon 410 MSM8916 so štvorjadrovým procesorom ARM Cortex-A53 s frekvenciou 1200 MHz. Veľkosť pamäte RAM je 1 GB a vnútorného úložiska 8 GB, ktoré je možné rozšíriť SD kartou do 128 GB. Kapacita batérie je 4000 mAh.
Car-puška
Kópie „Car-pušky“
Druhá kópia cárskeho dela bola zhotovená v roku 2007 pre mesto Joškar-Ola, hlavné mesto Marijska (jedna z republík Ruskej federácie). Pri príležitosti 87. výročia vzniku republiky bola vzácna replika dela umiestnená na novom námestí pred budovou národnej galérie.
Artemis Fowl (knihy)
Kódy
''Proroctvá Óma, čističa pľuvadiel elfského kráľa Lopúcha. Som Óm, čistič kráľovských pľuvadiel. Ale som aj omnoho viac, lebo viem z pľuvancov veštiť budúcnosť. My škriatkovia veštíme z pľuvancov celé stáročia a ja som v tom zo všetkých najlepší. Moje vízie sa zvyčajne netýkajú dôležitých udalostí - predpovedám trollom kiahne alebo starším trpaslíkom zastavené vetry. No niekedy aj obyčajný čistič pľuvadiel vidí úžasné veci. Pred dvoma Lunami, keď som sa zahľadel do pľuvadla jeho veličenstva, mal som ďalšie videnia. Zbadal som to, keď som zohrieval pľuvadlo nad plameňom. Tie dve vízie boli oveľa živšie a zreteľnejšie ako predošlé. Pretože boli také dôležité, rozhodol som sa ich zapísať pre budúcnosť. Tak zistíte, že som mal pravdu. Videl som vek, v ktorom bahniaci zahnali národy spoločenstva pod zem. Pľuvance mi prezradili toto: Istého dňa jeden z nich prenikne medzi nás. Bude sa volať Fowl a bude to riadny špinavec. Celkom iný bahniak ako ostatní, odhalí naše tajomstvá a využije ich proti nám. Vidím ho jasne - má bledú tvár, tmavé oči a havranie vlasy. Nie je to omyl? Veď je to len obyčajný výrastok. Ako by bahniacke chlapčisko mohlo prejsť cez rozum škriatkom? Teraz však vidím, že nie je sám. Pomáha mu mocný bojovník, zocelený v nespočetných súbojoch. Jedného z našich sa Fowl zmocní a zapýta si zaňho to najvzácnejšie - zlato. Aj napriek našim čarom má nádej, že si rukojemníka udrží. Podarí sa mu totiž nájsť spôsob, ako uniknúť z časového poľa. Neviem, ako to nakoniec dopadne. Ale mal som ešte jedno videnie. Niekto spojí škriatkov a bahniakov. Dvoch najhorších z oboch druhov. Cieľom toho škriatka bude podrobiť si všetko živé na zemi. Ale kto bude ten zradca? Nie je to jasné. Ale rozpúta vojnu, akú ešte národy nezažili. Niekdajší nepriatelia sa spoja proti nemu a bahniaci prvý raz preniknú do Dolného sveta. Mám stopu, ktorá ho môže odhaliť. Skrýva sa v hádanke:''
Goblini povstanú, nebo sa zrúti, elf bude šéfovať tej perepúti. Chcete odhaliť toho nespratníka? Prst vám ukáže, koho sa to týka. Onen zradca má tváre rovno dve, ibaže obe sú falošné. A keď vám naoko ponúkne pomoc, v tej chvíli pustí sa do boja o moc.
''Viem, nič vám to nehovorí, však? Ani ja tomu nerozumiem. Ale možno v budúcnosti sa všetko vyjasní. Hľadajte elfa bažiaceho po moci, na ktorého v našom príbehu ukáže nejaký prst. Takže toto je Ómov odkaz. Varovanie, ktoré možno zachráni svet pred úplnou skazou. Viem, nie je to bohviečo. Informácie sú dosť kusé. Moja rada znie: Hľadajte odpoveď v hlienoch. Možno sa vám z nich tiež podarí voľačo vyveštiť. Pochoval som toto proroctvo so svojím pľuvadlom. Ak sa vám nepošťastí čistiť pľuvadlá, k pľuvancom sa dostanete vždy, keď budete mať nádchu. Tu sa končí prvé Ómovo proroctvo. Pretože je také dôležité, zopakujem ho ešte raz. Ak ste dosiaľ neporozumeli textu, čítajte znova. Ak ste rozlúštili celý odkaz, blahoželám. Choďte a zachráňte svet.''
Dušek (priezvisko)
Dušek je české a slovenské priezvisko. Česká ženská prechýlená podoba je Dušková, slovenská väčšinou Dušeková.
Česká podoba priezviska je odvodená od mužského mena Duchoslav, prvý raz sa vyskytuje v roku 1582 v podobe "Duchoslav jinak Dušek". V Česku je 64. najčastejším priezviskom, najviac je rozšírené (s výrazným odstupom) v Prahe, potom v mestách Hradec Králové, Chrudim a Lanškroun. Na Slovensku je menej časté, s najväčším výskytom v Bratislave.
Známi nositelia
Pozri v článku Dušek a Dušková.
La Chapelle-Gauthier (Seine-et-Marne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Myxospóry
Myxospóry alebo rybomory (lat. Myxosporidia) sú podtrieda málo známej skupina extracelulárnych parazitov výtrusníky. Ich spóry majú 2 – 4 pólové bunky. Parazitujú v rybách, ktorým spôsobujú opuchy a poškodenie pokožky, ryby potom často hynú na druhotnú infekciu. Medzi rybomory patria napr.: rybomor kaprí (Myxobolus cyprini), parazit Cyprinus carpio; Myxobolus pfeiferi, parazit mreny (Barbus barbus).
Bitka o Stalingrad
Bitka o Stalingrad (iné názvy: stalingradská bitka, bitka pri Stalingrade) bolo ozbrojené stretnutie na juhozápade európskej časti Sovietskeho zväzu, v ktorom bojovali vojská Osi, predovšetkým nacistického Nemecka, Rumunska, Maďarska a Talianska, proti sovietskym silám. Bojové operácie prebiehali vo vysokom tempe viac než šesť mesiacov od 21. augusta 1942, keď sa začal útok na mesto, do 2. februára 1943, keď sa vzdali posledné zvyšky nemeckých síl obkľúčených v meste Stalingrad (dnes Volgograd). Dobytie Stalingradu malo byť jedným z čiastkových cieľov pre postup nemeckej ofenzívnej kampane južným smerom na Kaukaz. Bitka bola jedným z rozhodujúcich momentov v bojoch na východnom fronte a celej druhej svetovej vojny. Bola jednou z najkrvavejších a najväčších bitiek a v histórii vojenstva vôbec, keďže v jednotlivých etapách bitky bojovalo na oboch stranách dovedna vyše 2 milióny vojakov, 2 000 tankov, do 25 000 delostreleckých zbraní a 2 300 lietadiel. V dôsledku sovietskej zimnej protiofenzívy padla do obkľúčenia a neskôr bola zničená veľká skupina nemecko-rumunských vojsk o sile asi 300 000 mužov.
Bojové operácie možno rozdeliť na dve fázy. Prvá fáza sa začala 17. júla 1942 radom ťažkých bojov medzi Donom a Volgou, pri ktorých sovietske sily utrpeli rad porážok, no neumožnili Nemcom dostatočne rýchlo postúpiť. V rozhodujúcom momente nemecké velenie rozdelilo svoje sily na dve časti. Skupina armád A sa pokúsila preraziť na Kaukaz a Skupina armád B mala prekročiť Volgu v oblasti Stalingradu a dosiahnuť pobrežie Kaspického mora. V oblasti mesta Stalingrad (dnes Volgograd) sa následne rozpútali ťažké pouličné boje trvajúce niekoľko mesiacov. Začiatkom zimy 19. novembra 1942 sovietske velenie zorganizovalo pre Nemcov nečakanú protiofenzívu, v dôsledku ktorej uviazla v meste a jeho okolí celá nemecká 6. armáda a časti ďalších jednotiek. Výsledkom protiofenzívy bola strata asi 1 050 000 vojakov Osi (600 000 Nemcov, 200 000 Rumunov, 130 000 Talianov a 120 000 Maďarov padlo, bolo ranených alebo zajatých ). V dôsledku toho stratilo nacistické Nemecko na fronte dovtedajšiu strategickú iniciatívu, ktorú už nikdy viac nedosiahlo. Pre Sovietsky zväz, ktorý v bojoch utrpel rovnako ťažké straty (okolo 1 200 000 mŕtvych, nezvestných a ranených ) bolo víťazstvo počiatkom oslobodzovania strateného územia a viedlo k celkovému víťazstvu v roku 1945.
Situácia na začiatku roku 1942
Sovietsky Hlavný štáb najvyššieho velenia však neodhadol tieto zámery nepriateľa a na strednom úseku frontu sa naďalej pripravoval na obranu Moskvy. Pred Moskvou vyzerala situácia na jar 1942 naďalej dramaticky, pretože Nemci držali oblasť Rževského výbežku medzi Rževom a Viazmou západne od Moskvy. Na južnom úseku frontu aj na severe však plánovalo na jar uskutočniť rad útočných operácii. Na severe sa v marci 1942 začali krvavé boje v oblasti Volchova, kde sa pokúšala preraziť Vlasovova 2. úderná armáda. Na Ukrajine sa naproti tomu sovietske velenie 12. mája pokúsilo o ofenzívu pri Charkove. Práve boje na juhu, mali na neskoršie dianie v Stalingrade najväčší dopad.
Charkov
Úporné boje sa odohrávali na celom fronte južne od mesta Oriol. Na Ukrajine bojujúce vojská Juhozápadného frontu pod velením maršala Timošenka a Južného frontu generála Malinovského postupovali na Charkov v dvoch prúdoch: južným smerom z oblasti Iziumu a Barvenkova a severným smerom z oblasti Volčanska, pričom vošli priamo do nemeckej pasce. Nemci v priebehu piatich dní podnikli sériu protiútokov a veľkú časť sovietskych vojsk obkľúčili. Z obkľúčenia sa zachránilo iba 27 000 sovietskych vojakov, 250 000 ich zahynulo alebo bolo zajatých. Zvyšok sovietskych jednotiek sa začal pred postupujúcimi Nemcami chvatne sťahovať.
Krym
Na konci roka 1941 Nemci prenikli na Krym a odrezali v prístave Sevastopoľ sovietsku Prímorskú armádu. Útok na opevnenie tohto mesta bol poverený viesť Erich von Manstein. Prvé útoky vojsk Osi sa obrancom darilo odrážať. V máji 1942 stroskotala kvôli neschopnosti miestnych veliteľov Kozlova a Mechlisa sovietska obojživelná operácia vo východnej časti Krymu na polostrove Kerč, Červená armáda prišla o ďalších 176 000 vojakov. Nemecké a rumunské vojská si následne uvoľnili ruky aby mohli odrezať prístav od pomoci z mora, tým že získali kontrolu nad prístupovými cestami a severnou časťou prístavu. Sovietska obrana opierajúca sa o pomoc námorného delostrelectva a silných opevnení začala javiť známky vyčerpania. K ťažkým podmienkam letnej bitky sa pridal okrem zúrivých bojov i zápach množstva nepochovaných mŕtvol, ktorý prinútil mnohých siahnuť po plynových maskách. Nemci napokon s pomocou ťažkého obliehacieho delostrelectva a intenzívneho bombardovania dobyli mesto 1. júla 1942, po celkovo 250 dňoch obliehania. V troskách Sevastopoľa zahynulo alebo padlo do zajatia 156 880 sovietskych vojakov. Väčšina z pôvodne Prímorskej armády bola zničená. Zvyšky sovietskych vojsk sa ešte 2 týždne zúfalo bránili na myse Chersones. Likvidácia sovietskych vojsk uvoľnila nemeckú 11. a rumunskú 3. a 4. armádu a zároveň zažehnala hrozbu, ktorú predstavoval červenou armádou držaný Sevastopoľ v nemeckom tyle.
Boje o prístupy k Stalingradu
náhľad|left|Situácia v južnej časti východného frontu od 22. mája do 7. júla 1942 Pád Sevastopoľa bol prakticky začiatkom nemeckej letnej ofenzívy. Spolu s nemeckými jednotkami postupovali taktiež vojská jeho spojencov: Rumunska, Maďarska, Talianska a aj menšie jednotky Slovenska a Chorvátska. Bojová hodnota týchto jednotiek však bola sporná a ako sa neskôr ukázalo nebola rovnocenná nemeckým, ale ani sovietskym vojskám. Nemci mohli v južnom smere sústrediť 2., 6., 11. a 17. poľnú armádu, 1. a 4. tankovú armádu, 2. maďarskú a taliansku 8. armádu. Neskôr, po páde Sevastopoľa, k nim pribudla 3. a 4. rumunská armáda. Navyše 6. armáda bola najsilnejšia nemecká armáda, akú kedy na východnom fronte nasadili. Skladala sa z 5 zborov, z ktorých jeden bol tankový. Celkovo mala 14 a neskôr až 20 divízií. Tieto vojská viedli bojové operácie proti Brjanskému a Juhozápadnému frontu obidvom ťažko poznačeným predošlými neúspešnými bojmi.
4. júla sa nemecké jednotky zmocnili mosta cez Don pri Voroneži a 6. júla 1942 (podľa iných 7. júla ) vojská 2. maďarskej a nemeckej 4. tankovej armády prenikli do západnej časti mesta, kde sa rozpútali vyše týždňa trvajúce pouličné boje so sovietskou 40. armádou.
17. júla padol rúk do nemeckej 17. a 1. tankovej armády Vorošilovgrad (dnes Luhansk), čím bolo zavŕšené obsadzovanie priemyselne dôležitej oblasti Donbasu. Potom Nemci uskutočnili sústredený útok na Rostov nad Donom. Červená armáda mesto nebránila dostatočnými silami a tak bolo do rána 25. júla 1942 v nemeckých rukách. Pri prieniku do oblasti Rostova sa vyznamenali 25. júla aj vojaci slovenskej Rýchlej divízie, ktorým sa ako prvým spomedzi vojsk Osi, podarilo pri ofenzíve prekročiť Don. Strata Rostova nad Donom a najmä mostov južne od mesta bola pre Sovietov veľmi skľučujúca, hlavne po tom čo prenikli na verejnosť informácie o zlyhaní a neposlušnosti sovietskych dôstojníkov, ktorí mesto bránili. Ústupom z oblasti sa však pred obkľúčením zachránilo množstvo živej sily a techniky. Pre Hitlera mal Rostov veľký význam, táto významná križovatka ležiaca v najvýchodnejšom cípe Azovského mora bola vstupnou bránou k rieke Kubáň a na Kaukaz. Postup Nemcov do tejto oblasti, znamenal tiež prerušenie železničného spojenia Stalingrad – Moskva, čo znamenalo, že Sovieti museli doplnky zo severu posielať do tejto oblasti cez Strednú Áziu.
23. júla vydal Hitler smernicu č. 49, ktorou sa vzdal plánu postupného dobývania juhu ZSSR počínajúc Stalingradom, definovaného v predošlej smernici č. 41. Zamýšľal zaútočiť súčasne v dvoch smeroch: na Kaukaz aj na Stalingrad. Od tohto zámeru ho nedokázali odhovoriť ani vlastní generáli, ktorí upozorňovali, že sily Wehrmachtu nie sú v takom stave aby mohli udrieť na oba ciele v rovnakom čase. 13. júla bolo velenie Skupiny armád Juh rozdelené na Skupinu armád A, pod vedením Wilhelma Lista a veliteľstvo Skupiny armád B, pod vedením Maximiliana von Weichsa. Skupina armád A mala postupovať smerom na Kaukaz, zatiaľ čo úlohou Skupiny armád B, malo byť prekročenie Volgy a prípadné dosiahnutie Kaspického mora.
7. až 9. augusta sa vojskám nemeckej 6. armády podarilo vytlačiť jednotky 62. armády na ľavý breh Dona a obkľúčiť 4 jej divízie pri Kalači, kde viedli obranné boje až do 14. augusta, keď sa im podarilo prebiť k hlavným silám armády. Do začiatku augusta sa Stalingradský front roztiahol do šírky vyše a prestával byť schopný koordinovať svoju činnosť. Sovietske velenie preto rozhodlo 13. augusta Stalingradský front rozdeliť na dva nové samostatné fronty. Nový Stalingradský front pod vedením generálporučíka Gordova, ktorý tvoril najmä bývalé prvé krídlo svojho predchodcu sa skladal z 63., 21., 62. a 4. tankovej armády a 28. tankového zboru. Juhovýchodný front tvoriaci bývalé ľavé krídlo Stalingradského frontu tvorila 64., 57. a 51. armáda a 13. tankový zbor. Frontu velil generálplukovník Jeriomenko. Pre lepšiu koordináciu bojových operácií sovietske hlavné velenie vyslalo 12. augusta na front do oblasti Stalingradu náčelníka generálneho štábu generálplukovníka A. M. Vasilevského a 29. augusta i zástupcu vrchného veliteľa G.K. Žukova.
Obyvatelia kaukazských republík sa k prichádzajúcim nemeckým vojskám nezachovali jednotne. Zatiaľ čo sa v horách Čečenska postavilo mnoho rodov na stranu Nemcov a otvorene im pomáhalo, v susednom Severnom Osetsku sa do boja proti okupantom zapojili aj spontánne vznikajúce jednotky kozákov a partizánov, ktoré nemalou mierou prispeli k udržaniu Vladikavkazu – hlavného mesta oblasti. Čečenov neskôr za údajnú spoluprácu s Nemcami Stalin kruto potrestal a presídlil prakticky celý národ na Sibír.
Pokračujúce neúspechy nemeckých vojsk na Kaukaze mali viacero príčin a pomerne veľký dosah na dianie v Stalingrade. Prvou príčinou nemeckého neúspechu bol silnejúci odpor sovietskeho Transkaukazského frontu, ktorý zahatal nemeckým jednotkám cestu cez horské priesmyky a doliny, čím zabránil Nemcom dosiahnuť ich cieľovú líniu Batumi – Baku. Druhou príčinou nemeckých neúspechov boli Hitlerove rozporuplné rozkazy a nerozhodnosť, ktoré zapríčinili vyčerpanie zásob paliva 4. tankovej armády, pri zbytočných presunoch po juhoruských stepiach medzi Kaukazom a Stalingradom. Keď nakoniec Nemci dorazili k Volge a začali obkľučovať Stalingrad, nemali už dosť síl na to, aby prekročili Volgu a obrancov v meste odrezali od pomoci z vonka. Chybou bola aj Hitlerova snaha dobyť Stalingrad z propagandistických a ideologických dôvodov za každú cenu, aj keď sa neskôr vyjadroval, že preňho bol Stalingrad mesto ako ktorékoľvek iné. Tvrdé pouličné boje, ktoré sa čoskoro rozhoreli neboli na jeho dobytie nevyhnutne potrebné, ak by sa ho Hitler rozhodol obkľúčiť útokom cez Volgu južne a severne od mesta.
thumb|left|Operácia Blau: Nemecký postup od [[7. mája 1942 do 18. novembra 1942
9. októbra 1942 sa Červená armáda dočkala dlho očakávanej reformy, vo forme „nedeliteľnej veliteľskej právomoci“, ktorá zrušila funkciu politických komisárov v armáde. Tak bola odstránená prekonaná dvojitá veliteľská právomoc, komisári sa stali „zástupcami veliteľa pre politické otázky“. Bol to taktiež dôstojnícky post, ale spravidla nižšej hodnosti a predovšetkým mal na starosti politickú výchovu, propagandu, sociálnu starostlivosť a podobne. Dôležitou novinkou bolo, že nemohol zasahovať do rozhodnutí veliteľa a najmenej zo všetkého do jeho rozhodnutí operačného rázu.
Po dvoch týždňoch postupu na Kaukaz bola nemecká 4. tanková armáda znova presmerovaná na Stalingrad, pričom mala postupovať pozdĺž železničnej trate z Koteľnikova. 9. augusta však Hotha pred mestom zastavil nedostatok zásob a silnejúci odpor sovietskej 57. armády. náhľad|Nemci pri tabuli oznamujúcej vzdialenosť od Stalingradu 15. až 17. augusta 1942 začali postupovať na Stalingrad na širokom fronte jednotky nemeckej 4. tankovej a 6. armády.
23. augusta 1942 sa XIV. tankový zbor 6. armády prebil cez Don a severne od Stalingradu v oblasti Paňšino – Verťačij – Peskovatka prenikol pozíciami sovietskej 4. tankovej a 62. armády. Okolo 17. hodiny večer dosiahli Nemci v blízkostí dedín Latoškina, Akatovka a Rynok predmestia Stalingradu, len 2 od traktorového závodu. Na oslabenom úseku pri Gumrackom letisku, kadiaľ postupovala nemecká 16. tanková divízia, boli Sovieti nútení zaujať obranu provizórnymi silami. Bol to hlavne 1077. protilietadlový delostrelecký pluk, ktorý bol zložený z 2/3 z mladých žien dobrovoľníčiek továrne Červené barikády. Na pomoc im prišiel aj oddiel frekventantov vojenských učilíšť a časti 10. streleckej divízie NKVD. Protilietadlový pluk, ktorého 85 mm protilietadlový kanón M1939 (52-K) mohol viesť účinnú paľbu po nemeckých tankoch však nemal zatiaľ žiadne skúsenosti s bojom proti pozemným cieľom. Jednotka však dostala rozkaz držať svoje pozície za každú cenu. Na blížiace sa tanky spustili batérie silnú paľbu a odrazil niekoľko útokov, aj keď útočníkom nespôsobili nijak vážne straty. Obsluhy jednotlivých batérií však za svoje odhodlanie neustúpiť zaplatili krutú daň. Nemecké tanky nakoniec postaveniami 1077. pluku prenikli, predtým však boli nútené likvidovať postavenia protilietadlových kanónov jedno po druhom. Ich obsluhy viedli paľbu po nemeckých obrnencoch až dokým nebolo aj posledné z ich 37 postavení zničené. Do večera predvoj 6. armády dosiahol pravý breh Volgy a oddelili tak 62. armádu od vojsk na jej pravom krídle. Počas bojov pred Stalingradom v boji zahynul potomok španielskych komunistických emigrantov Rubén Ruiz Ibárruri.
23. augusta 1942 sa okolo 16. hodiny začal silný nálet na Stalingrad, ktorý pokračoval až do polnoci. Celkovo sa náletov zúčastnilo asi 600 lietadiel, prišlo pri tom o život najmenej 40 000 civilistov. Po nálete sa z rozbombardovaných rezervoároch na brehoch Volgy rozliala horiaca nafta aj po rieke. Jednou z príčin vysokého počtu civilných obetí bol Stalinov rozkaz, ktorý zakazoval rozsiahlu evakuáciu obyvateľstva z mesta, vo viere, že ich prítomnosť zvýši odhodlanie bojovať, najmä v jednotkách miestnej domobrany.
Bitka o mesto
thumb|Mapa Stalingradu. 24. augusta zaútočili nemecké útočné skupiny na severnú priemyselnú zónu mesta ale boli neúspešné. 25. augusta 1942 vydal Hitler rozkaz dobyť Stalingrad priamym útokom. Pred útokom na samotné mesto protestovali proti jeho rozkazu viacerí dôstojníci. Hitler 10. septembra odvolal veliteľa Skupiny armád A na Kaukaze Lista a tieto vojská až do 21. novembra riadil sám. Paulus a veliteľ Skupiny armád B von Weichs už v septembri poukazovali na roztiahnuté ľavé krídlo svojich vojsk, na ich námietky však Hitler reagoval iba prísľubmi a vierou v skorú porážku nepriateľa. Aj Franz Halder upozorňoval na vážnosť oslabenia ľavého krídla a nutnosť zastaviť ofenzívu, ktorá zbytočne oslabuje vojská, ale 24. septembra bol odvolaný. Na jeho miesto nastúpil generál Kurt Zeitzler.
Zatiaľ čo Hitler odvolával schopných veliteľov a riadil operácie čiastočne sám, Stalin v dôsledku zhoršujúcej sa situácie na bojisku vymenoval 27. augusta 1942 za zástupcu vrchného veliteľa ozbrojených síl zvlášť zodpovedného za obranu Stalingradu generálplukovníka Georgija Žukova. Žukov sa spolu s ostatnými generálmi vrchného velenia rozhodol pútať vojskami v meste čo najviac síl a zatiaľ rozvíjať prípravy pre úspešný protiútok, ktorého cieľom by bolo obkľúčiť nepriateľské vojská bojujúce v meste.
62. a 64. armáda, ustupujúce z ohybu Don, neboli dlhodobo schopné zabrániť Paulusovi, aby získal kontrolu nad územím medzi Donom a Volgou. Časť Paulusových vojsk sa od 23. augusta pokúšala z chodu preniknúť do mesta, ale väčšinu záloh museli Nemci nasadiť severne od mesta, kde ich pútali sovietske protiútoky. Tie Sovietom umožnili zabezpečiť obranu ohrozeného severného Stalingradu. Z juhozápadu útočiaca Hothova 4. tanková armáda sa po počiatočných neúspechoch na juhu pri výšinách okolo Krasnoarmejsku a Beketovky znovu sformovala a udrela na Abganerovo. Tento ťah prinútil Sovietov vyprázdniť ohrozenú líniu obrany a stiahnuť sa bližšie k mestu. 2. septembra sa tak Hoth spojil s Paulusom. 12. septembra zostala sovietska 64. armáda izolovaná na západnom brehu Volgy južne od Stalingradu a 62. bola v podobnej situácii v Stalingrade a jeho predmestiach. Toho istého dňa bol vymenovaný za veliteľa 62. armády generál Čujkov. Ten onedlho na to odpovedal svojim nadriadeným na otázku, ako chápe svoju úlohu, že mesto buď udrží, alebo tam zahynie.
13. septembra 1942 začal nemecký útok na samotný Stalingrad, jeho čiastkovým cieľom bolo dobytie Mamajovej mohyly, centrálnej časti Stalingradu a prielom k Volge. Nemci najprv úspešne prenikli predmestiami, no ich jednotky sa v pouličných bojoch rýchlo vyčerpávali. Aby mohol Paulus sústrediť čo najviac nemeckých jednotiek k útoku na mesto, dostal k dispozícií 3. a 4. rumunskú armádu, ktoré mali prevziať a kryť časť roztiahnutého pravého krídla jeho armády.
Nemci sa rozhodli preraziť do centra mesta a rozdeliť ho na polovicu. Obaja velitelia pridelených tankových zborov protestovali proti nevhodnej forme ich nasadenia v meste, a tak ich Paulus odvolal. Veliteľa XIV. zboru von Wietersheima nahradil Hube.