cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Silvestrovské oslavy
V pôvodnej, tradičnej kultúre Slovenska sa poslednému dňu v roku nepripisoval nijaký mimoriadny význam. Do 50. rokov 20. storočia sa Silvester oslavoval iba zábavou mládeže na priadkach a dospelých v krčme, robenie hluku, vzájomné návštevy a vinšovanie, pričom zvyčajné boli magické úkony zabezpečujúce priaznivý chov hydiny. V súčasnosti prebiehajú silvestrovské oslavy v kruhu priateľov, na zábave (veselici), na námestí a ich súčasť je aj kolektívne vinšovanie o polnoci, hlučná zábava a prejavy neviazanej veselosti (napr. púšťanie ohňostrojov).
Ulica Boženy Němcovej (Bratislava)
Na ulici sa nachádza dvojvila Jiřího Grossmanna (1892 – 1957) a Aloisa Balána (1891 – 1960), českých architektov, ktorí pôsobili v Bratislave. Bola postavená rokoch 1922 – 1924 v štýle rondokubizmu. Ďalšou významnou stavbou je funkcionalistická Novotného vila od architekta Adolfa Benša, postavená v rokoch 1928 – 1929.
Koralovce
Koralovce alebo koraly (lat. Anthozoa) je trieda pŕhlivcov.
Systematika
trieda koralovce (Anthozoa):
Le Pin (Seine-et-Marne)
Le Pin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grambach
Grambach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Graz-okolie.
Žije tu 1 639 obyvateľov (31. 12. 2010).
Juhoslovanská ľudová armáda
náhľad|Emblém JLA Juhoslovanská ľudová armáda ( Југословенска народна армија, Jugoslavenska narodna armija,  Jugoslovanska ljudska armada,  Jугословенската народна армија) bola hlavnou ozbrojenou zložkou Federatívnej ľudovej republiky Juhoslávie v rokoch 1945 až 1963 a Socialistickej federatívnej republiky Juhoslávie v rokoch 1963 až 1992. Z 80% bola tvorená srbskými dôstojníkmi.
Vznik a vývoj
V roku 1945 boli vtedajšie jednotky juhoslovanských partizánov, bojujúcich proti fašizmu boli premenované na juhoslovanskú armádu (srbochor. Jugoslovenska Armija), v roku 1951 potom bola pridaná aj časť názvu ľudová.
Počas rozpadu štátu v rokoch 1990 až 1992 sa JĽA zmobilizovala a pokúšala sa obhajovať ústavou zakotvenú celistvosť a jednotnosť krajiny. Ako sa ale oddeľovali jednotlivé republiky tak sa z nej stávala ale rýdzo srbská vojenská sila. Po roku 1992 sa ideály Juhoslávie rozplynuli a zvyšok armády ochudobnený o sily odtrhnutých republík a ťažko zničený vojnou sa stal obrannú silou iba pre Srbsko a Čiernu Horu a miesto problematiky spoločného štátu sa dostal do popredia spor o Kosovo. Počas vojny v Bosne a Hercegovine síce nezasiahla JNA priamo, ale Kvalitná vojenská technika však bola odovzdaná do vznikajúcej Armády Republiky srbskej, čo obrátilo pomer síl a zatlačilo Chorvátov a Moslimov v prvých fázach bojov do defenzívy.
Saint-Moreil
Saint-Moreil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poľský tref
Poľský tref (poľský názov Wspólny Język; akronym WJ; doslovný preklad Spoločný jazyk; angl. Polish Club) je najpopulárnejší poľský licitačný systém. Prvá verzia systému vznikla v šesťdesiatych rokoch 20. storočia. Systém bol odvtedy neustále modifikovaný a modernizovaný.
V závislosti od verzie systému, otvorenie 1 je so štvorlistom alebo s päťlistom. Jednou zo základných konvencií je „odvrátka“, umelá otázka na silu a rozlohu listu odpovedajúceho po otvorení 1 a odpovedi 1 alebo 1. „WJ“ používa tiež iné populárne konvencie ako Blackwood alebo Stayman. Novodobé varianty systému využívajú mnohé postupy prevzaté zo systému „Náš Systém“.
Verzie systému z roku 1995, 1998, 2000, 2005 vypracoval Krzysztof Jassem opierajúc sa o výsledky ankety čitateľov poľského časopisu Brydż. Jednotlivé verzie sa zvyknú skrátene označovať: WJ95, WJ98, WJ2000, WJ2005.
Skrátený opis WJ2005 na základe „System licytacyjny Wspólny Język 2005 - opis skrócony“ Krzysztofa Jassema:
Odpovede 1/1
Od 7 HCP, najmenej štvorlist
Odpoveď 1BT
9–11 HCP bez drahého štvorlistu
Odpovede 3, 3
Invit do celej hry na dobrej farbe (9–11)
Sedem kariet s dvomi Top figúrami, nič bokom
Otvorenie 1
12–17 na štvorliste. So silou 12–14 je možná rozloha štyri kára a päť trefov
Odpoveď 2
Päťlist trefový, forsuje na jedno kolo. Otvárajúci licituje 2 s päťlistom károvým, bez upresnenia sily. Hlášky 2, 2, 2BT oznamujú štvorlist káro a silu 12–14. V prípade licitovania drahej farby 4 list v licitovanej farbe.
Od 10 HCP so štvorlistom károvým
Odpoveď 3
Blokujúca
Odpovede bez tromfa
Štandardné (1BT = 7–10, 2BT = 11–12)
Ennetières-en-Weppes
Ennetières-en-Weppes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poľský tref
Otvorenia 1, 1
12–17 HCP na päťliste
Ennetières-en-Weppes
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Poľský tref
Odpoveď 2BT
Invit z fitom (najmenej „blokinvit”)
Ennetières-en-Weppes
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poľský tref
Forsujúce 2BT
Po zopakovaní drahej farby:
Drury (2♣)
S fitom po otvorení na treťom a štvrtom mieste. Návrat na farbu je najslabší.
Skok novou farbou po pase
Invit na vlastnej šesťlistej farbe (9–11)
Stayman 2♣
Ďalšia licitácia je prirodzená. Nová farba odpovedajúceho na treťom stupni forsuje, a po pase invituje.
Transfery 2 ♦ /2 ♥
Nová farba na treťom stupni forsuje do celej hry.
Transfer 2♠
Na trefy. V ďalšom kole odpovedajúci môže ukázať farbu krátkosti.
Odpoveď 2BT
Prirodzená.
Odpoveď 3♣
Transfer na kára; slabý alebo silný. Otvárajúci vždy licituje 3. So silným variantom odpovedajúci môže ukázať farbu krátkosti.
Odpoveď 3 ♦
Prirodzené na šesťliste károvom, invit do celej hry
Otvorenie 2♣
Precision: 5 trefov – drahý štvorlist alebo 6 trefov (11–14)
Odpoveď 2 ♦
Relay, forsuje do 3♣.
Odpoveď 2BT
Slabá podpora s trefami alebo sila, dvojfarebná rozloha bez trefov. Otvárajúci povinne licituje 3♣, a odpovedajúci alebo pasuje, alebo oznamuje dvojfarbu (ako v konvencii Wilkosz): 3 = kára a srdcia, 3 ♥ = srdcia a piky, 3♠ = piky a kára.
Odpoveď 3♣
Invitujúca podpora
Odpovede 3 ♦, 3 ♥, 3♠
Invit do celej hry na dobrej farbe
Otvorenie 2 ♦
Multi – 6–11 na drahom šesťliste
Odpovede 2 ♥ /2♠
Do farby (pasuj so srdcami/pikami)
Odpoveď 2BT
Otázka
Odpoveď 3♣
Fors na ľubovolnej farbe
Odpoveď 3 ♦
Invit s fitmi v oboch drahých Prijatie invitu – podvojným texasom: 4= srdcia, 4 = piky.
Odpoveď 3 ♥
Blok z fitmi v oboch drahých
Otvorenia 2 ♥ a 2♠
"Poľské dvojfarby" so silou 6–11
Odpoveď 2♠ po otvorení 2 ♥
„Do farby”
Odpoveď 2BT
Ukáž lacnú farbu Iné odpovede sú prirodzené.
Otvorenie 2BT
6–11 HCP na lacných
Otvorenie 3BT
Gambling
Otvorenia 4♣ a 4 ♦
Prirodzené
Preskok novou farbou
Silný na veľmi dobrej farbe (slemové ašpirácie )
Štvrtá farba
Po odpovedi one-over-one štvrtá farba najmenej invituje do celej hry. V ďalšej licitácii pred celou hrou môže spasovať iba hráč, ktorý licitoval štvrtú farbu. Po odpovedi two-over-one štvrtá farba forsuje do celej hry.
Tretia farba
Zvýšenie tretej farby oznamuje štvorlist a chýbanie zádrže v štvrtej farbe. 3BT po tretej farbe na druhom stupni hovorí o štvorliste v tretej farbe a zádrži vo farbe nelicitovanej.
Forsujúce 2BT
Po odpovedi two−over−one
Excluzívny Blackwood
Otázka na esá s vylúčením esa v licitovanej farbe.
Hoyt
Otázka na kráľov (nasledujúci stupienok po odpovedi na Blackwooda)
Autosplinter
Neprirodzený skok novou farbou uzhodňuje vlastnú farbu iba v prípade, keď partner nelicitoval prirodzene žiadnu farbu.
Šesť vo farbe Splintera
Otázka na šikenu.
DOPI
Keď súper vstúpi do licitácie po Blackwoode: kontra = 0 es, pas = 1 eso, nasledujúca farba = 2 esá, atď.
Puerta de Europa
300px|right|thumb|Puerta de Europa na Plaza de Castilla v Madride
Puerta de Europa alebo Torres KIO sú administratívne výškové budovy - dvojičky v Madride.
Po finančných problémoch bol investor KIO nútený budovy predať. Ich novými vlastníkmi sú banka Caja Madrid a realitná spoločnosť Realia Bussines, S.A. (vlastnená bankou Caja Madrid).
Accounting management
Accounting management môže byť:
Osemlúčovky
Osemlúčovky alebo osemlúčové koraly (lat. Octocoral(l)ia, Octocorallae, Alcyonaria) je podtrieda koralovcov. Počet sept i ramien (často rozvetvených) je násobkom ôsmich. Okrem mohutnej schránky majú aj spikulárny pseudoendoskelet, tvoria agregácie.
Systematika
podtrieda osemlúčovky (Octocoralia):
Nasobůrky
Nasobůrky (predtým Našiměřice, ) je časť mesta Litovel v okrese Olomouc. Nachádza sa na juhozápade Litovle. V januári roku 2015 tu bolo evidovaných 164 adries. V roku 2001 tu trvalo žilo 490 obyvateľov.
Nasobůrky je tiež názov katastrálneho územia o rozlohe.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2015
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2015 bola európska kontinentálna kvalifikácia v hádzanej žien na Majstrovstvá sveta 2015, ktorú organizuje Európska hádzanárska federácia (EHF). Zúčastnilo sa jej 28 európskych národných družstiev, ktoré súťažili o 9 miest na záverečný turnaj v 4 skupinách kvalifikácie a následnom play-off. Kvalifikácia prebiehala od 9. októbra 2014 do 14. júna 2015. Niektoré družstvá sa rozhodli pre turnajový spôsob kvalifikácie, iné pre klasický systém zápasov doma a vonku.
Priamy postup
Z Európy priamo postúpili hostiteľská krajina a víťazné družstvo z Majstrovstiev Európy 2014:
Nasadenie do výkonnostných košov
EHF nasadila družstvá pred žrebom, ktorý sa konal 22. júla 2014, do nasledujúcich výkonnostných košov: Pozn: V zátvorke je uvedené aktuálne umiestnenie v neoficiálnom svetovom rebríčku k novembru 2013.
Skupina 1
🇨🇭 Zürich
Skupina 2
🇦🇹 Stockerau
Play-off
Družstvá pre play-off boli známe po vyžrebovaní, ktoré sa uskutočnilo po ukončení ME 2014.
Gratkorn
Gratkorn je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Graz-okolie.
Žije tu 7 502 obyvateľov (31. 12. 2010).
Bradlo (útvar)
náhľad|vpravo|Vztýčené bradlo [[Vršatské bradlá|Vršatec-Javorník]] Bradlo je geomorfologicky významný útvar tektonického pôvodu. Geomorfologicky sa prejavujú ako eróziou vypreprarované tvrdoše.
Piestový kompresor
thumb|Schéma piestového kompresora (ventily sú neproporčne malé): 1 - piest 2 - valec 3 - tesnenie 4 - nasávací ventil 5 - výtlačný ventil
Bradlo (útvar)
Klasifikácia
Staršie členenia rozlišovali netektonické teda väčšinou geologicky pomerne mladé štruktúry ako sú napr. rify, olistolity, bloky v zosuvoch) a tektonické typy bradiel. Bradlá švajčiarskeho typu je označenie pre príkrovové trosky . V nemeckej literatúre sa pre ne používa termín klippe - útes. Moravský typ bradiel tvoria šupiny v čelách príkrovov, známe sú napríklad z ždánickej jednotky flyšového pásma Karpát. Bradlá pieninského typu sú chápané ako od svojho podkladu tektonicky oddelené šošovky jurských a spodnokriedových karbonátov so vztýčenými až prevrátenými vrstevným sledom, viazané na bradlové pásmo. V minulosti sa vyčleňovalo viacero typov, napr. rudinský, vršatecký, a v užšom zmysle i samostatný pieninský.
Piestový kompresor
Piestový kompresor je kompresor, ktorého podstatnou časťou je piest vykonávajúci priamočiary vratný pohyb vo valci. Patrí do podskupiny objemových kompresorov. Pri pohybe piesta vo valci sa plyn postupne nasáva, stláča a vytláča. Ventily, ktoré plyn prepúšťajú do valca a z valca pracujú samočinne, na základe rozdielu tlakov.
Holandské národné futbalové mužstvo
Holandské národné futbalové mužstvo reprezentuje Holandsko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Európy. Holandsko je majstrom Európy 1988 na Majstrovstvách sveta sa trikrát dostali do finále v rokoch 1974, 1978 a 2010 no vo všetkých prípadoch bezúspešne.
Piestový kompresor
Geometrické pomery
Piest kompresora má zvyčajne kruhový prierez. Vo valci sa pohybuje medzi doma polohami, ktoré sa nazývajú horná úvrať - priestor nad piestom je najmenší a dolná úvrať - priestor nad piestom je najväčší. Vzdialenosť medzi úvraťami sa nazýva zdvih, a objem valca medzi úvraťami zdvihový objem. Pri polohe piesta v hornej úvrati zostáva nad piestom určitý priestor, ktorý sa nazýva škodlivý. Je to preto, že čím je tento priestor väčší, tým má kompresor nižšiu účinnosť.
Bradlo (útvar)
Klasifikácia
Novšie návrhy klasifikácie bradiel, sú založené nielen na základe spôsobu ich vzniku ale aj pozície v prostredí. Podla spôsobu vzniku sa rozlišuje primárne (oddelené tektonicky) a sekundárne bradlá (erózne, gravitačné a tie, ktoré vznikli pričinením ľudí). Ak je ich vrstvovitosť rovnobežná s povrchom bradlá vytvárajú plošné skupiny (napr. príkrovové trosky), ak majú vztýčenú polohu sú zoradené v radoch.
Pôsobením jedného alebo viacerých týchto faktorv znikajú geomorfologické objekty ako platá, „jašteričie“ chrbty, olistolity a olistoplaky, prípadne ich skupiny, brachyklinály („rebrá“), stolové a svedecké hory, „korytnačie“ chrbty, skalné veže a ihly (resp. mogoty) a kozie chrbty (kvesty). Tvar bradiel môže byť pozmenený aj činnosťou človek, známe „otesance“.
Piestový kompresor
Opis pracovného cyklu
thumb|left|Idealizovaný pracovný obeh kompresora v p-V diagrame Nasledujúci opis cyklu využíva zjednodušenia a idealizáciu prebiehajúcich procesov. Pri polohe piesta v dolnej úvrati (1) je priestor valca naplnený plynom o tlaku približne zodpovedajúcom tlaku pred nasávacím ventilom. Oba ventily sú uzavreté. Za výtlačným ventilom je vyšší tlak. Piest sa začne pohybovať k hornej úvrati a náplň valca sa začne stláčať. Pri predpoklade vysokej rýchlosti stláčania, sa môže proces zjednodušiť na adiabatický dej. Niekde medzi úvraťami (2) dosiahne tlak vo valci rovnakú úroveň ako tlak vo výtlačnom potrubí. Akékoľvek ďalšie nepatrné zvýšenie tlaku spôsobí otvorenie výtlačného ventilu čím sa prepojí priestor valca s výtlačným potrubím. Pri ďalšom pohybe piesta k hornej úvrati (3) dochádza k izobarickému vytláčaniu stlačenej náplne. Po dosiahnutí hornej úvrate piest zmení smer pohybu a priestor nad ním sa začne zväčšovať. Tlak vo valci začne klesať čo má za následok uzavretie výtlačného ventilu. Piest sa pohybuje ďalej k dolnej úvratí a plyn uzavretý v škodlivom priestore sa začne rozpínať, opäť je možné uvažovať zjednodušene o adiabatickom procese. V bode (4) sa tlak vo valci vyrovná s tlakom v nasávacom potrubí, otvorí sa nasávací ventil a do valca začne izobaricky prúdiť plyn, až kým sa valec nedostane do dolnej úvrate.
Z uvedeného vyplýva, že vplyvom škodlivého priestoru sa na vytláčanie plynu nevyužije celý zdvihový objem kompresora. Čím je škodlivý priestor väčší a čím je vyšší pomer výtlačného a nasávacieho tlaku, tým viac sa bod (4) posunie bližšie k dolnej úvrati a do valca sa nasaje menej novej náplne.
Pri práci reálneho kompresora nie je možné zamedziť prestupu tepla do stien valca preto sú vyššie popísané adiabatické procesy v skutočnosti polytropické s premenlivým exponentom. Na začiatku kompresie je plyn chladnejší ako steny pracovného priestoru, ohrieva sa od nich, exponet polytropy je väčší ako Poissonova konštanta. Ku koncu kompresie je teplejší, odovzdáva teplo stenám a exponent je menší. Podobne sa plyn dodatočne ohrieva aj vo fáze plnenia valca. Ani vodorovné čiary nasávania a vytláčania nie sú v skutočnosti rovné, ale vplyvom dynamických efektov prúdenia plynu dochádza ku kolísaniu tlaku.
Slovenské novinárstvo v čase revolúcie 1848/1849
Štúr vo Viedni
Ľudovít Štúr po odchode z Bratislavy do Viedne v marci roku 1848 síce sa musel načas s publicistikou rozlúčiť, ale pokračoval naďalej v politickej práci. Pokúsil sa zjednotiť zástupcov slovanských národov rakúskej monarchie na základe spoločnej politickej koncepcie. Aj vo Viedni presadzoval myšlienku všeslovanskej solidarity a ideu všeslovanského zväzu, ktorá bola v príkrom rozpore s austroslavistickou politikou českej buržoázie, s týmto nástrojom na udržanie českej hegemónie nad rakúskymi Slovanmi.
Štúrove prejavy vo Viedni nenechávali nikoho na pochybnostiach, že nielen on sám, ale aj jeho stúpenci sa stavajú proti absolutizmu, feudálnym prežitkom i proti nacionálnemu útlaku slovanských národov: “Už sme dlho slúžili za hračku diabolskej politike, ktorá nás plánovito vzájomne rozdeľovala a ustavične rozoštvávala, aby sme tak vlastnou vinou upadali… Dozreli sme, poznali sme svoje práva a chceme ich mužne hájiť", povedal tu medzi iným. Štúrove slová na viedenskom zhromaždení mali o to väčšiu váhu, že on tu vystupoval ako „zástupňík Slovákov“.
Je isté, že prejavy Ľudovíta Štúra, ako aj ostatných delegátov rakúskych Slovanov, boli ovplyvnené revolučnou situáciou v hlavnom meste monarchie. Veď tu sa ľudové masy už 13. marca 1848 veľmi radikálne dovolávali zvrhnutia Metternicha a zrušenia cenzúry. 18. mája 1848 cisár aj formálne potvrdil zrušenie cenzúry, ba vydal aj nariadenie o zrušení kaucie, o slobode kolportáže a príslušnosti poroty v tlačových záležitostiach. Napriek tomu, že toto uvoľnenie trvalo len krátky čas, neobvykle vzrástol počet periodík. Len za rok 1848 bolo vo Viedni zaznamenané vychádzanie 227 najrozličnejších novín a časopisov. Bol to vzrast skutočne veľký. Veď začiatkom roku 1846 zaznamenal viedensky poštový úrad v celej ríši 158 vychádzajúcich novín a časopisov, z čoho bolo 75 nemeckých, 53 talianskych, 13 maďarských a len 2 slovenské.
Štúr v Prahe
Rozsiahlu politickú i publicistickú činnosť rozvinuli vodcovia národného hnutia Slovákov Ľudovít Štúr a Jozef M. Hurban aj na Slovanskom zjazde v Prahe. Štúr sa na zjazde postavil na stanovisko prebudovania Rakúska na spolok rovnoprávnych národov. 3. júna 1848 na zasadaní zboru československého nebojácne povedal: “Cieľ náš mal byť zachovať ríšu rakúsku? Náš cieľ zachovať je nás. Najprv musíme slúžiť sebe, potom iným. Dosiaľ Rakúsko stálo a my sme hnili. Čo by nám povedal svet, keby sme o nich viac nestáli, len o zachovanie Rakúska? Pádom Rakúska nepadáme my. Vyslovme sa, že chceme ako samostatné spojené obce stáť pod vládou rakúskou; tým kladieme dôraz na Slovanov". No aj toto riešenie bolo pre Štúra len prechodnou fázou, pretože neskôr žiadal vytvorenie všeslovanského zväzu a úplné odstránenie národnej neslobody Slovanov v habsburskom mocnárstve.
V Prahe Štúr využíval pre svoju publicistickú činnosť významnú tribúnu pokrokových síl českej spoločnosti – Havlíčkove Národní noviny. Tie priniesli 4. mája t. r. jeho prejav pri založení spolku Slovanskej lipy, ako aj jeho významné pojednanie Pohľad na hýbanie sa západných a južných Slovanov. Okrem toho uverejnil v Havlíčkových novinách aj ďalšie články o rakúskej monarchii i o priebehu prvej slovenskej povstaleckej výpravy. Štúrove články v tejto dobe publikované v pražských Národných novinách boli určené nielen českej verejnosti, ale aj Slovákom. V tomto období hlavne česká radikálna tlač – Pražský večerný list a Lípa slovanská píše veľmi pozitívne o Ľudovítovi Štúrovi i o jeho veľkej obľube medzi pražskými študentmi na Slovanskom zjazde, pričom nazýva Štúra „milovaným Slovákom“.
České noviny v revolúcii konali nášmu národnému hnutiu významné služby. Často prinášali správy, informácie a komentáre o slovanskom hnutí a o vnútropolitickej situácii. Hojne písali o slovenských pomeroch. Udržiavali neustále spojenie so Slovenskom a do značnej miery paralyzovali vplyv kossuthovskej tlače, ktorá práve v nacionálnej oblasti Slovákom krivdila. Prvý dejepisec „povstaňja slovenskjeho“ Mikuláš Dohnány takto charakterizoval vplyv českých novín počas revolúcie na slovenských čitateľov: „Peknú službu preukázal v tej dobe Slovákom Karol Havlíček, redaktor Národných novín, posielajúc z nich celé pakle na znamenitejších mužov na Slovensko, z ktorých sa títo o pravdivom stave vecí poučiť mohli a vo spojení so svetom zostávali. Okrem Národných novín i chorvátske a srbské sa čítali, dokiaľ ich terorizmus maďarský trpel“.
Jeden z týchto „znamenitejších mužov slovenských“ – štúrovec Ctiboh Zoch začiatkom júna 1848 ďakoval Havlíčkovi za jeho zásielku Národných novín a nakoniec dodal: „Všemožne o to pracovati budu, aby Vaše noviny na našich stranách sa ujali a rozšíriti mohli....Sotva, že sem obdržel ty noviny, už to špiclové vědeli a búh ví jakové vyzvědaní z toho natropili, nebo se bojí nejmenšího šustu“.
Ľudovít Štúr po násilnom prerušení Slovanského zjazdu musel s J. M. Hurbanom, ako aktívnym účastníkom bojov na pražských barikádach proti vojskám rakúskeho generála Windischgrätza, opustiť české kraje a odísť k južným Slovanom. J. M. Hurban a Ľ. Štúr vtedy v Prahe na barikádach bránili Vodičkovu ulicu, na ktorej býval ich verný druh, český radikálny demokrat J. V. Frič.
Štúr v Chorvátsku
Po príchode do Záhrebu sa Štúr stal za istý čas spolupracovníkom časopisu Slovenski jug založeného pokrokovými záhrebskými Slovanmi združeného okolo Kušlana.
V tomto orgáne chorvátskych radikálov sa Štúr ostro postavil proti hrobárom Slovanského zjazdu, vracajúc sa často k jeho politickým cieľom. Urobil tak napr. v úvodníku “Pogled na europejske dagadaje god. 1848”, ktorý vyšiel aj v pražských Národných novinách. Aj tu žiadal samostatnosť a rovnoprávnosť slovanských národov a to aj za cenu likvidácie „žalára národov“ – habsburskej monarchie. Snažil sa aj tu vysvetliť zmysel celouhorského revolučného zápasu a to v súlade so svojou pokrokovou koncepciou slovanskej vzájomnosti.
Základným krédom Štúrovej politiky zostáva spolupráca Slovanov habsburskej monarchie, na ktorú sa spoliehal oveľa viacej, ako na zahraničnú pomoc. A tu sa mu znovu veľmi naliehavo vynára potreba novín a časopisov slúžiacich politickým a kultúrnym cieľom slovanskej spolupráce: “Starý systém vlády nastavený proti národnostiam padol a my teraz už smieme...spoločne si pomáhať...„. Preto aj navrhuje zakladanie slovanských spolkov, ktoré by vydávali “noviny a časopisy k vzájomnému prospechu slovanskému“. Noviny a časopisy slovanské, najmä noviny politické, mali by mať u všetkých kmeňov vždy svojich stálych korešpondentov… Takto budeme udržovaní v ustavičnom uzrozumení a vzájomnom oživovaní. Pritom aj noviny a časopisy by mali byť písané duchom bratským a ich pozornosť vždy a hlavne obrátená na zeme a kmene slovanské".
Štúr ako skúsený novinár poznal dobre spoločenský dosah tejto dôležitej ideologickej zbrane. Preto sa snažil, aby boli založené noviny a časopisy slúžiace zjednoteniu a spolupráci rakúskych Slovanov, boju za ich oslobodenie a vytvorenie „samostatných slovanských obcí“. Pravda, revolúcia zahatala takéto Štúrove optimistické plány, na ktoré sa potom v dobe reakčného bachovského absolutizmu nedalo ani len pomyslieť.
Príspevky štúrovcov do novín
V revolučných mesiacoch Ľ. Štúr a štúrovci prispievali naďalej do českých novín, aj keď sa zdržiavali mimo územia Čiech a Moravy. Spomenieme aspoň niektoré zo Štúrových príspevkov odoslaných v tejto dobe do Havlíčkových Národných novín. Jedným z nich bol príspevok zvaný Rusové. Tu sa už prejavuje Štúrove slavjanofilské idealizovanie cárskeho absolutizmu a imperializmu. Pozoruhodná je aj Zpráva z Jablunkova o druhej povstaleckej výprave na Slovensko, ktorú asi tiež napísal Ľ. Štúr.
Nielen maďarské a nemecké noviny v Uhorsku, ale aj pražské noviny prinášali vtedy články škodiace štúrovcom a slovenským povstaleckým výpravám. Napr. v pražských novinách Slawische Centralblätter uverejnil neznámy autor útočný článok proti vodcom Slovenského povstania J. M. Hurbanovi a Ľ. Štúrovi. Obvinil ich, že vtrhli do Uhorska bez náležitej prípravy. Museli urýchlene ustúpiť a veľa ich prívržencov potom kossuthovci na Slovensku povešali. J. M. Hurban „ve jménu slovenského povstání a českých dobrovolníků na Tatrách“ poslal redakcii Národných novín „Osvědčení”, ktoré tu vyšlo 23. januára 1849 pod názvom Slováci. Hurban tu tieto obvinenia odmietol a dodal: “Prosíme velectěné obecenstvo, kdyby na úštipky na nás metané do toho času, až perem vládnouti budeme moci, žádneho ohlede nemělo“. Až na jar roku 1849 sa mohli štúrovci dôkladnejšie venovať novinárskej práci.
Vývoj novinárstva na území Slovenska
Ako sa však v tejto dobe vyvíjala situácia na Slovensku? Zánikom jediných politických novín stratilo naše národné hnutie najvýznamnejší ideologický prostriedok, ako aj možnosť odrážať útoky nepriateľskej propagandy. Prenasledovanie slovenských národovcov a vyhlásenie stanného práva uhorskou vládou, situáciu len sťažilo. Viacerí z nepriateľov nášho národného pohybu sa snažili zdiskreditovať slovenských národovcov v očiach verejnosti. Napr. Neustadt v pamfletoch Der grosse Peter, Der kleine Peter, Der Schwarze Peter atď. napádal Štúra ako poslanca uhorského snemu pre jeho účasť na viedenských poradách Slovanov, obviňujúc ho z fanatickej nenávisti maďarského národa. Podobne zaujato a nespravodlivo vystupovali vtedy proti štúrovcom redaktori i niektorí dopisovatelia v Pressburger Zeitung a v Panonii, vychádzajúcej tiež v Bratislave. Situácia pre štúrovcov sa stala na Slovensku ešte nepriaznivejšou, keď na stranu stúpencov Ľ. Kossutha prešli ich bývalí podporovatelia – Seberíni, Ferjenčík a dr. Kossuth, ktorí v duchu ideológie maďarskej buržoázie napísali viacej brožúr, proklamácii a kázní.
Keď štúrovci nemohli vystúpiť pred slovenskú verejnosť s vlastnými politickými novinami, nasledovali príklad maďarských revolucionárov a začali vydávať, aj keď len veľmi sporadicky a nesústavne podobné tlače. J. M. Hurban vydal napr. leták Braťja Slováci, Čo kazí Slovákov. Podobné proklamácie a ohlasy napísali tiež ostatní členovia Slovenskej národnej rady. Jaroslav Vlček v Dejinách literatúry slovenskej tvrdil, že vyšlo do polsta takýchto drobotín, historicky veľmi zaujímavých. Politický a spoločenský význam takýchto štúrovských letákov a proklamácii počas revolúcie nebol menší, ako podobných tlačí maďarských. Rozširovanie štúrovských tlačí maďarská vláda zakazovala a ich propagátorov prenasledovala. Na druhej strane v tejto dobe peštianska vláda a „krajinská vlasť obraňujúce zveriteľstvo“ (honvédelmi bizottmány) vydala vtedy oveľa viacej manifestov a plagátov v slovenskom jazyku, obracajúc sa v nich k “horno-vidieckym slovenského jazyka obyvateľom", aby ich získala pre svoje politické ciele. Politickým koncepciám štúrovcov a ich úspechu ľudovýchovy škodili tiež peštianske a viedenské centrálne noviny a časopisy, ktoré mali medzi našim obyvateľstvom veľa čitateľov.
Za takýchto okolností bolo treba čo najskôr nahradiť stratu Slovenských národných novín. Štúrovci chceli vydávanie politického tlačového orgánu zveriť Danielovi Lichardovi, ktorého publicistickej a politickej práci pripisovali veľký význam. Bolo to vidieť aj po vyhlásení marcových zákonov roku 1848, keď sa snažili využiť demokratickejšiu uhorskú ústavu a vyvoliť si na budúci snem vlastných poslancov, “ktorí ako s krajinou, tak aj s nami dobre myslia, ktorí sa za náš národ nehanbia". V nitrianskom kraji chceli do snemu kandidovať Daniela Licharda, Ján Trokana a advokáta Pavla Senického.
Naše národné hnutie bolo ešte vtedy slabo zorganizované a pripravené pustiť sa do úspešného boja o mandáty. Preto sa ani Daniel Lichard nemohol stať poslancom uhorského snemu a brániť politické záujmy maloburžoázie a slovenského ľudu. Po zániku svojich Novín pre hospodárstvo, remeslo a domáci život v septembri roku 1848 sa musel načas utiahnuť z verejného života, pretože kossuthovci ho podozrievali z prípravy slovenského povstania i zo spolupráce s J. M. Hurbanom. Musel preto v preoblečení aj ujsť zo Skalice a tak sa chrániť pred smrťou. Dozvedel sa totiž, že bol na prvom mieste v zozname slovenských národovcov v západoslovenskej oblasti, ktorých mienili kossuthovci roku 1849 obesiť. Až po vytlačení maďarských revolučných oddielov zo Slovenska cisárskymi, mohol na jar roku 1849 sa začať politicky angažovať a chcel vystúpiť pred slovenskú verejnosť aj s politickými novinami.
Štúrove kontakty s novinami iných národov
Ľudovít Štúr aj v týchto veľmi sťažených podmienkach nestrácal spojenie s novinami a s ich redaktormi. Udržiaval napr. intenzívne styky s redaktormi a vydavateľmi srbských a chorvátskych novín a časopisov. Veď sám poznal a dopisoval si so všetkými významnejšími politikmi, vedcami, redaktormi i spisovateľmi chorvátskeho a srbského nacionálneho hnutia, medzi inými aj s J. Gajom. Aj ako dopisovateľ týchto novín si získal medzi Srbmi a Chorvátmi veľkú autoritu. Ako profesor na ev. lýceu v Bratislave ovplyvňoval okolo sto srbských a chorvátskych poslucháčov, ktorí si tu aj jeho zásluhou založili spolok Čitaonica srpska a vydali v ňom roku 1847 aj spomínaný almanach Slavjanka. Tak si aj možno vysvetliť Štúrovu veľkú horlivosť pri rozširovaní chorvátskej tlače v slovenských krajoch.
Ľ. Štúr bol aj iniciátorom založenia prvých poľských novín na Tešínsku, čo dosvedčujú aj pamäti ich redaktora Pavla Stalmacha, Štúrovho bývalého bratislavského poslucháča a obetavého spolupracovníka Slovenských národných novín. Štúr mal tiež veľký podiel na vytvorení časopisu Stanka Vraza Kolo, pričom Vrazovi tiež radil, ako má svoj časopis orientovať na aktuálne politické problémy. Štúr nadviazal tiež spojenie s redakciou časopisu Tygodnik literacki, ktorý vychádzal v Poznani v rokoch 1838-45. Sem zasielal svoje básne, ako aj ukážky zo slovenskej ľudovej slovesnosti s komentármi o neradostnom "osude utlačovaného slovenského pospolitého ľudu". Redakcia časopisu bola slovenskému národnému hnutiu, ako aj osobne Štúrovi veľmi naklonená.
Kontakty štúrovcov s novinami a ich dopisovateľská činnosť cez revolúciu bola však len sporadická a ako sme ukázali pre propagáciu slovenského povstania, nedostatočná. To sa aj dosť negatívne prejavilo na jeho výsledkoch. Stalo sa tak vinou nepriaznivých okolností, ale aj pre ich zaneprázdnenosť inými naliehavými úlohami, ktoré so sebou prinášalo ich členstvo v Slovenskej národnej rade a organizovanie troch povstaleckých výprav.
Slovenské noviny v službách Maďarov (kossuthovcov)
Propagátormi založenia slovenských novín financovaných kossuthovským ministerstvom vnútra v Budíne boli úhlavní nepriatelia štúrovcov napr. gróf Karol Zay, Jozef Just – hlavný župan tekovskej stolice ale aj Peter Géczy a Ľudovít Beniczký, ktorých vyslalo uhorské ministerstvo vnútra na jar roku 1848 do slovenských stolíc, aby tu vystopovali „buričov“ (teda slovenských národovcov) a odovzdali ich na potrestanie.
Ako prvý si podal žiadosť na vydávanie slovenských novín budínskemu ministerstvu vnútra Jozef Just – hlavný župan tekovskej stolice, známy ako veľký neprajník štúrovcov a fanatický maďarizátor. Volali sa Slovácke novini.
Podobne orientované noviny boli Priateľ ľudu a Wudce z Trnawi.
Zaujímavý bol aj pokus o založenie novín Uhersko-slovenské noviny, pri ktorom zohral svoju úlohu aj Ján Kollár. Pokus sa však pre porážku maďarskej revolúcie už nepodarilo uskutočniť.
Snahy o založenie slovenských politických novín za pomoci viedenskej vlády
Po víťazstve spojených rakúskych a ruských vojsk nad maďarskými revolucionármi roku 1849, udalosti išli celkom iným smerom, ako to štúrovci predpokladali. Viedenské vládne kruhy zavrhli svojho prechodného spojenca – slabé slovenské národné hnutie reprezentované strednými vrstvami a chudobnou dedinskou inteligenciou. Viedeň dala prednosť dohode so silnou maďarskou vysokou, tzv. starokonzervatívnou šľachtou, ktorej predstaviteľom bola Starokonzervatívna strana. Navonok však roku 1849 Viedeň stále vyhlasovala, že chce uskutočniť v habsburskej monarchii národnú rovnoprávnosť a premeniť ju na federatívny štát. V takomto duchu ubezpečovala aj vodcov slovenských povstaleckých výprav o svojej loyalite a o plnení dávnych sľubov.
Na Slovensku, ktorého veľká časť bola obsadená vojskom generála Windischgrätza, dochádza k prudkým zmenám v neprospech štúrovcov. Windischgrätz, ktorý paktoval s maďarskou Starokonzervatívnou stranou, sa k štúrovským požiadavkám národnej rovnoprávnosti, staval nepriateľsky. Účastníkov slovenských povstaleckých výprav prenasledoval a nechal ich aj žalárovať. Vyhlásil, že štúrovci “robia čechistickú a panslavistickú politiku pod rúškom dynastickej lojality."
Štúrovci v posledných mesiacoch revolúcie roku 1849, ale aj neskoršie, nemali veľkú možnosť v novinách a v časopisoch brániť sa proti nepriateľom slovenského národného hnutia. Ich záujmy vtedy bránili pražské Noviny Lípy slovanské, ktoré 15. februára 1849 nebojácne kritizovali podvodnú politiku viedenskej vlády k Slovákom a tvrdili, že predchádzajúce, ako aj súčasné sľuby a záväzky viedenskej vlády o budúcej národnej rovnoprávnosti v monarchii, sú len “zdrapom papiera bez ceny."
Vodcovia slovenského národného hnutia sa vtedy chceli obrátiť na panovníka so žiadosťou, aby povolil vytvorenie “slovenského veľkokniežatstva" priamo podriadeného viedenskej vláde. Žiadali tiež účasť Slovákov pri vypracovaní ústavy, ich zastúpenie v ríšskom sneme, zákonné zabezpečenie základných občianskych i nacionálnych slobôd. Vtedy žiadali aj úplnú slobodu tlače, pričom navrhujú, aby sa prečinmi proti štátnemu zriadeniu a mravnosti v tlači zaoberali len súdy v súlade so zákonnými predpismi. Takmer nič sa z týchto žiadostí nesplnilo. Slováci dostali od vlády len omrvinky z jej veľkých sľubov a plánov. Stadionovo ministerstvo vnútra v snahe formálne dokazovať dobrú vôľu pri riešení národnostnej otázky, vyhlásilo, že zriadi osobitný komitét vládnych dôverníkov, zložený z príslušníkov všetkých národov Uhorska, ktorý mal mať len poradnú funkciu. Stadion nedodržal ani tento sľub a za vládnych dôverníkov vymenoval len niekoľko ľudí, ktorí mu osobne vyhovovali. Za Slovákov bol touto funkciou poverený Ján Kollár, komorný fiškál František Hánrich a prešporský pravotár Ján Hlaváč.
Otvorene odmietol vymenovať za vládnych dôverníkov Štúra, Hurbana a Hodžu s výhovorkou, že sú stranícky zaujatí a zastupujú vraj len zlomok Slovákov. V skutočnosti toto rozhodnutie vyplývalo z toho, že títo vodcovia slovenského povstania a ich spolupracovníci boli pre viedenskú vládu neprijateľnými. Považovala ich za „nežiaduce osoby“, ktorých politické požiadavky nemienila akceptovať. 12. IV. 1849 písal sklamaný Ľudovít Štúr J. Bórikovi: “Maďarská conservatívna strana obsadila v Budíne Windischgrätza a tuná vo Viedni má celé kluby, robí deň a noc, aby Uhorsko zachovala, vo svojom zmysle zriadila a nás zase pohrúžila. Za to tiež očiernila nás a vyhlásila za demagógov a komunistov".
Závažné slovo k riešeniu nacionálnych otázok Slovákov mohli vtedy povedať hlavne slovenskí vládni dôverníci. Títo však, okrem Kollára, nemali na tom záujem. Ján Hlaváč pochádzajúci z Malého Šariša a František Hánrich, rodák zo Seliec pri Banskej Bystrici, ktorý bol neskoršie prokurátorom bratislavského dištriktu, sa predtým nijakých slovenských národných podujatí nezúčastňovali a sami boli prekvapení svojím menovaním.
2. Aké kroky budú potrebné na zabezpečenie slovenskej národnosti proti maďarským prechmatom? Čo treba v tejto súvislosti zariadiť v odbore školstva, duchovenstva, politickej správy a súdnictva?
3. Akým spôsobom budú môcť byť zavedené organické zákony, vydávané pre celú ríšu, a teda aj pre Slovákov?
Ján Hlaváč, ktorý odovzdal svoj po nemecky písaný elaborát už 25. marca 1849, ako aj František Hánrich, žiadajú tu medzi iným, aby vláda sa postarala o založenie slovenských politických novín, pretože takéto noviny už majú Nemci aj Maďari. Išlo im tu, pochopiteľne, o slovenské vládne noviny. Hánrich navrhoval, aby vládne slovenské noviny vychádzali vo Viedni alebo v Pešti, pretože v týchto hlavných mestách sa môžu ich redaktori najrýchlejšie dozvedieť politické a iné správy.
Oveľa dôkladnejšie a svedomitejšie, ako spomínaní dvaja, vykonával svoju funkciu vládneho dôverníka Ján Kollár. Vypracoval pre vládu dokonca niekoľko elaborátov, z ktorých sa však zachovali iba dva: o školstve a ľudovej osvete a o organizácii evanjelickej cirkvi v Uhorsku. Napriek určitej orientácii na politickú líniu cisárskej Viedne, tieto elaboráty obsahovali veľa pozitívneho pre slovenský národný život. Kollár v nich žiadal aj zriadenie slovenského vojvodstva, zavedenie slovenskej reči do škôl a úradov, ba aj vytvorenie slovenskej univerzity so sídlom v Banskej Bystrici, alebo v Nitre. Vláda jeho požiadavky neakceptovala.
V týchto elaborátoch Kollár žiadal aj urýchlené založenie slovenských politických novín. Podľa jeho názoru mali tieto nádejné noviny zmierňovať spory o spisovný jazyk, informovať ľud o vládnych nariadeniach, zaoberať sa ľudovýchovou, napomáhaním rozvoja priemyslu a obchodu. Zaujímavé je, že Kollár už vtedy žiadal, aby noviny neboli písané ani čisto česky, ani ľudovou slovenčinou (plebejisch – slowakisch). Myslel už tu na staroslovenčinu, t. j. slovakizovanú češtinu. Kollár v tomto, ale aj v iných elaborátoch, pripisoval novinám veľký spoločenský význam. Tvrdil, že ich prostredníctvom sa dá vychovávať hlavne dedinský človek, ktorý nemá chuť čítať odbornú literatúru, ale zaujíma ho hlavne aktuálne spravodajstvo. Povinnosťou vlády podľa Kollára, je dozerať, aby sa v novinách nepodnecovali vášne ľudu, čomu má slúžiť aj sprísnenie tlačových zákonov a zamedzovanie “zneužitia a neviazanosti tlače". O slobode tlače sa tu vyjadruje veľmi protichodne. Označuje ju za dobrú, ale pritom za veľmi nebezpečnú. Ako vidieť, tu už z Kollára, hovorí človek ovplyvnený reakčným prostredím viedenských vládnych kruhov.
Z týchto príčin už vtedy sa o ňom štúrovci vyslovovali s určitou trpkosťou, ba ho aj otvorene kritizovali. Táto ich nevôľa sa prejavila v plnej miere v obnovených Slovenských pohľadoch. Napriek týmto kritickým výhradám, museli štúrovci aj po odstupe rokov konštatovať, že Kollár roku 1849 vykonal pre slovenské národné hnutie veľa dobrého. Veď okrem iného robil aj akéhosi sprostredkovateľa medzi vládou a slovenskými delegáciami, ktoré do Viedne v tomto i nasledujúcom roku prichádzali, aby žiadali vládu i cisársky dvor o realizáciu národnej rovnoprávnosti a zmiernenie sociálneho útlaku.
Osobitnú úlohu pri podávaní návrhov na založenie slovenských politických novín zohral gróf Ján Majláth, ktorý sa vtedy dokonca sám navrhol za hlavného komisára slovenského dištriktu, čo však neprešlo. Majláth vláde tiež navrhuje založenie slovenských politických novín, ale na rozdiel od vládnych dôverníkov, navrhuje za ich redaktora Ľudovíta Štúra. Vo svojom návrhu medziiným píše: “Slovenské noviny, ktoré bývalý profesor Štúr vydával v Bratislave, treba znovu oživiť a Štúra poveriť ich redigovaním. Zmýšľa vonkoncom protimaďarsky. Má ku mne dôveru a moja hlavná úloha by bola v tomto chlácholiť jeho prílišnú horlivosť". Ak Ľudovít Štúr a jeho spolupracovníci vkladali nejaké nádeje do Jána Majlátha, sklamali sa. Nielenže sa nestal hlavným komisárom pre Slovensko, ale ministerstvo vnútra vo Viedni odmietlo aj jeho návrh na budúce usporiadanie Uhorska. Sám upadol do nemilosti vlády a onedlho stratil akýkoľvek vplyv na politický život v krajine.
Na konci revolúcie, Slovenskí pozorňík a Slovenské noviny
Kým slovenskí vládni dôverníci a gróf Majláth len uvažovali o nutnosti založenia slovenských politických novín, podobral sa na realizovanie tohto plánu Daniel Lichard a krátko aj vydával Slovenskí pozorňík. Noviny rýchlo zanikli, pretože Alexander Bach dal zavolať Daniela Licharda za redaktora nových vládnych Slovenských novín.
Bola to pochmúrna a beznádejná doba. Vodcovia nášho národného hnutia len ťažko a pomaly nachádzali z nej východisko k novej politickej aktivite. Ľudovít Štúr sa takto 15. decembra 1850 žaloval svojmu ďalekému ruskému priateľovi I. I. Sreznevskemu: “Na nás kam diaľ horšie časy prichodia. Predtým, čo aj pod jarmom maďarským, mali sme predsa aký-taký život a spojenie, ale teraz v nemeckom cviku, v stave obležania nemáme ničoho, sme roztratení a hlivieme...Mužovia slovenskí od vlády sú odstrčení, potupení, prenasledovaní, tí, ktorí urobili, čo len mohli pre vládu, na posmech vydaní – prilož k tomu všetkému ducha po bojoch utrmácaného, nad terajším stavom neslýchane rozmrzený a máš obraz Slovenska; ľud sa žaluje na veľké dane a druhé ťarchy, slovom náš stav je žalostný".
Majstrovstvá sveta v tchoukballe 2011
Majstrovstvá sveta v tchoukballe 2011 boli v poradí 7. majstrovstvá sveta v tchoukballe mužov a žien, ktoré organizuje Medzinárodná tchoukballová federácia (FITB). Konali sa od 4.7. augusta 2011 vo Ferrare, v Taliansku, za účasti rekordných 13 mužských a 9 ženských tímov. Nováčikmi turnaja bolo 6 mužských družstiev: Česko, Filipíny, Rakúsko, Singapur, Spojené arabské emiráty a Španielsko, a 5 ženských družstiev: Česko, Hongkong, Rakúsko, Singapur a domáce Taliansko. Taliansko bolo organizátorom svetového šampionátu prvýkrát, predtým však hostilo v roku 2003 európsky šampionát. Zápasy sa odohrali v 3 arénach: Palasport Ferrara, Palaboschetto a Palapalestre.
Víťazmi v mužskej i ženskej kategórii sa stali obe družstvá Čínskeho Tchaj-peja. Vo finálových zápasoch zvíťazili nad Talianskom, resp. Švajčiarskom. Bronzové miesta obsadili zhodne družstvá Singapuru.
Vznik novín Slovenskje národňje novini
Tento článok sa zaoberá procesom vzniku novín Slovenskje národňje novini.
Ľudovít Štúr sa zaoberal myšlienkou založenia politických novín už počas svojich vysokoškolských štúdií v Nemecku. Tu sa dostal do styku s liberálnym hnutím meštiactva a s jeho rozvinutou žurnalistikou. Sám tu mal dosť možností sa presvedčiť o veľkom politickom vplyve politických novín, čo tiež mohlo sa stať jedným z impulzov k ich založeniu. Už tu sa systematicky pripravoval na svoju nádejnú redaktorskú činnosť. Nie je preto náhodné, že na univerzite v Halle sa venoval predovšetkým štúdiu „politických náuk “ a počúval aj prednášky z filozofie, práva, z histórie a pod. Svedčí o tom, okrem iného, aj jeho doteraz málo známych deväť zošitov kvartového formátu, v ktorých je rukopis jeho práce nazvanej Statistik der europäischen Staaten. Na poslednej stránke rukopisu je dátum 9. marec 1839, ktorý pokladáme za dátum ukončenia spisu. Ako dlho Štúr na tomto po nemecky písanom diele pracoval – teraz už nemôžeme zistiť.
Je tu dosť podrobný prehľad európskych krajín zo stránky geografickej, sociálnej i ekonomickej. Nachádzajú sa tu aj štatistické údaje. Práca je kompilátom zostaveným na základe rozsiahlej literatúry, ktorej zoznam tu Štúr však neuvádza. Jej hodnota teda nie je v originálnosti. Štúr sa snažil takto vytvoriť prehľadnú štúdiu osožnú pre prax. Veľkú časť práce neskoršie publikoval v Orle tatranskom pod názvom: Obozrenia sa na stav terajší národov v Európe a v Amerike.
Ľ. Štúr mal už počiatkom štyridsiatych rokov minulého storočia vyhranené názory na poslanie a spoločenskú funkciu národných novín. Tvrdil, že ich založenie je prvým stupňom k národnozjednocovaciemu hnutiu. Preto aj vrelo odporúčal Ernestovi Smolérovi založenie národného časopisu pre lužických Srbov.
Štúrov plán na založenie politických novín dostal svoju konkrétnu podobu roku 1840, keď sa vracal zo svojich hallských štúdií do vlasti, pričom sa zastavil v Prahe. Tu mal v byte dr. V. Staňka poradu s pokrokovými českými vlastencami, medzi ktorých patril aj dr. J. V. Frič. Na porade sa zúčastnil tiež Pavel J. Šafárik. Tu sa stanovili aj ďalšie úlohy Štúrovho verejného pôsobenia: profesúra na bratislavskom lýceu, poslanectvo na uhorskom sneme a vydávanie politických novín.
Pôvodne Ľudovít Štúr chcel roku 1840 vydávať časopis, ktorý mal obsahovať miestopis Slovenská, zásluhy Slovákov o uhorskú vlasť, pamätihodnosti, poviedky, básne a pod. Z toho však nakoniec zišlo.
Keď sa schvaľovanie tejto žiadosti nerealizovalo, podal si Ľ. Štúr druhú žiadosť o povolenie slovenských novín na Kráľovskú uhorskú miestodržiteľskú radu 25. mája 1842 pod názvom Slovenské národní noviny s prílohou Orel tatranský. Ako vidieť už z názvu, rozhodol sa noviny vydávať v bibličtine. Chcel však, aby mali skutočne celonárodnú pôsobnosť a preto sa snažil pre ne získať aj bernolákovcov. Sľuboval, že do svojich novín bude prijímať aj články písané v bernolákovskej slovenčine a nielen v bibličtine. Potom už aj mohol žiadať jedného z popredných predstaviteľov bernolákovcov Martina Hamuljaka o pomoc pri vybavovaní povolenia na vydávanie týchto politických novín.