cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wojciech Jagielski
Tvorba
Ďalšia Jagielskieho kniha Wieże z kamienia (Veža z kameňa) získala v roku 2009 ocenenie v Taliansku. Jagielski v nej predstavuje horký príbeh vojny v Čečensku a približuje konflikt medzi bojovníkmi, ktorí nasledujú separatistických vodcov Shamila Basayeva a Aslana Maskadova v súboji s mocnou armádou Ruskej federácie.
Kniha Wypalanie traw (Vypaľovanie trávy) z roku 2012 je z prostredia Južnej Afriky v rokoch 1990 až 2011 a zaoberá sa vraždou bieleho supermačistického vodcu Eugèna Terre'Blancheho, dlhoročného ultrapravicového bojovníka za udržanie apartheidu.
Roku 2015 vyšla reportáž Wszystkie wojny Lary (Všetky Larine vojny), v ktorej sa Jagielski opäť vracia do prostredia Čečenska, tentokrát z perspektívy gruzínskej ženy odhodlanej ísť do vojny v Sýrii, nájsť v nej svojich synov a presvedčiť ich k návratu domov. Synovia sú mudžahedíni a vojnu berú ako svoju náboženskú povinnosť; matka hlboko rozporuje ich otvorený fanatizmus.
Na Wschód od Zachodu (Na východ od západu), kniha z roku 2018 sleduje “veľkú cestu hnutia Hippies” cez Pakistan, Nepál až do Indie. Západná mládež putovala v hľadaní osvietenia cez chudobné územia a vojnové zóny, kde pojem “sloboda” naberá iný význam.
Rhoikos
Rhoikos môže byť:
Ptáčovský kopeček
Ptáčovský kopeček je prírodná pamiatka ev. č. 347 neďaleko obce Třebíč v okrese Třebíč v nadmorskej výške 436448 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je bohatá lokalita ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis).
Juhoamerická kvalifikácia na Majstrovstvá sveta AMF vo futsale žien 2017
Juhoamerická kvalifikácia na Majstrovstvá sveta AMF vo futsale žien 2017 bola juhoamerická kontinentálna kvalifikácia žien o postup na Majstrovstvá sveta AMF 2017, ktorú organizuje Juhoamerická futsalová konfederácia (CSFS). Zúčastnili sa jej 4 družstvá, ktoré súťažili o 1 postupové miesto na záverečný turnaj, ktorý sa uskutoční v Katalánsku. Kvalifikácia prebiehala v dňoch od 10.12. marca 2017 v Telêmaco Borba, v štáte Paraná, v Brazílii. Turnaj sa skladal iba z jednej štvorčlennej skupiny bez nasledovných vyraďovacích zápasov. Dejiskom zápasov bola aréna Ginásio Furtadão. Víťazom a zároveň jediným postupujúcim sa stala domáca 🇧🇷, ktorá zvíťazila vo všetkých stretnutiach.
Priamy postup
Z Južnej Ameriky si na základe umiestnenia z Majstrovstiev Južnej Ameriky 2015 zabezpečili priamu účasť 2 družstvá + víťaz MS 2013:
Polohrúbka materiálu
Tieniace vlastnosti
Každé žiarenie má inú prenikavosť materiálom a iným spôsobom s ním interaguje. Preto neexistuje jediné univerzálne a optimálne riešenie. Všeobecne najlepšiu tieniacu schopnosť majú ťažké prvky, ako napríklad olovo. Pri ťažkých prvkoch však môže vznikať sekundárne žiarenie. Napríklad žiarenie beta sa pri zastavení, alebo zbrzdení (napríklad olovom) môže meniť na brzdné žiarenie. Preto pre žiarenie beta môže byť vhodnejšie tienenie hliníkom, alebo látkami s vysokým obsahom vodíka - voda, polyetylén a pod.
Výpočet poklesu gama žiarenia
𝐼=𝐼0e^{-\mu x}
Lineárny súčiniteľ zoslabenia 𝜇 [m-1]
Polohrúbky materiálov
Polohrúbka pre úzky paralelný zväzok žiarenia gama:
Seigo Narazaki
Seigo Narazaki (🇯🇵; * 15. apríl 1976, Nara) je bývalý japonský futbalista.
Habří (prírodná pamiatka)
Habří je prírodná pamiatka ev. č. 102, ktorá sa nachádza v okrese Třebíč západne od obce Horní Smrčné. Správa AOPK ČR.
Seigo Narazaki
V rokoch 19982010 Narazaki odohral za Japonské národné futbalové mužstvo 77 zápasov. Reprezentoval Japonsko na Majstrovstvách sveta 1998, 2002, 2006 a 2010.
Habří (prírodná pamiatka)
Ochrana
Predmetom ochrany je veľmi zachovalý najvyššie položený hrabový les.
Bult
Bult je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hoľa (pasienok)
náhľad|Horské lúky v okolí Borišova Hoľa je horský pasienok, ktorý vznikol zväčša v čase valašskej kolonizácie, keď obyvateľstvo pri vytváraní pastvín klčovalo stále vyššie položený les.
Nachádza sa tu často endemická subalpínska kvetena. V súčasnej dobe dochádza pri nižšie položených holiach k ich zarastaniu z dôvodu opustenia pasenia dobytka na nich. Nachádzajú sa naprieč všetkými vyššími pohoriami, najmä však stredného Slovenska, ako Veľká a Malá Fatra, Nízke Tatry, Oravská Magura, Volovské a Veporské vrchy a iné. Výraz hoľa tvorí často súčasť pomenovania vrchov v danej oblasti, napr. Kráľova hoľa, Fabova hoľa, Kubínska hoľa, Stredná hoľa, Kojšovská hoľa, Hole a iné. Príznačne pomenované však bývajú neraz celé hrebene, napr. Martinské hole či Kubínska hoľa. Viaceré z nich sú predmetom ochrany, či už ako súčasť národných parkov alebo ako maloplošné chránené územia, napr. Lomnianska a Hruštínska hoľa (Natura 2000).
Rjuzo Šimizu
V roku 1923 Šimizu odohral 2 zápasy, v ktorých strelil za Japonské národné futbalové mužstvo 1 gól.
Illeville-sur-Montfort
Illeville-sur-Montfort je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
David Altschuler
Rabi David Altschuler (* 1687† 1769), používajúci tiež meno Baal haMetzudot, bol pražský rabín, komentátor Hebrejskej biblie, autor tradičných komentárov Nevi'im a Ketuvim v Hebrejskej biblii.
Narodil sa v ukrajinskom meste Javoriv ktoré je súčasťou historického a geografického regióna Halič medzi strednou a východnou Európou. Rodina Rabiho Davida Altschulera má pôvod v Portugalsku, ale kvôli vyhosteniu Židov z Portugalska ktoré nariadil vtedajší panovník Manuel I. boli nútení odísť. Uvádza sa, že keď prišli do Prahy, postavili synagógu z kameňov portugalskej synagógy ktorú boli nútení opustiť a preto sa ich priezviskom stalo meno Altschuler („zo starej synagógy“). Podľa iných záznamov má rodina pôvod v Provensalsku.
V záznamoch je uvedené, že v roku 5486 podľa hebrejského kalendára (17251726) bol rabínom alebo sudcom Javorivu. Potom zrejme zastával funkciu pražského rabína a ostatní členovia jeho rodiny tiež.
Videl, že medzi európskymi Židmi a tiež študentami sa menej študuje Hebrejská biblia. Veriac, že dôvodom je nedostatok dostatočne jednoduchého a jasného komentára napísal svoj komentár „Metzudat David“ aby rozšíril možnosti učenia. Komentáre sa týkajú časti Nachu Nevi'im a Ketuvim okrem častí Rút, Plač Jeremiášov a Ester. Vychádza predovšetkým z komentáru Radaka, ale obsahuje aj mnohé myšlienky iných predchádzajúcich komentátorov. Podľa Chaima Yosefa Davida Azulaia, rabínskeho učenca používajúceho tiež meno Hida, patrili medzi zdroje Rabbiho Davida Altschulera tiež Raši, Abraham ibn Ezra, Ralbag, Moshe Alshich, Saadiah Gaon a Ramban. Komentár bol zverejnený v ukrajinskom meste Žovkva v roku 1753 a neskôr bol druhý krát zverejnený pred smrťou Rabbiho Davida Altschulera.
Syn Rabiho Davida Altschulera, Yechiel Hillel Altschuler bol tiež rabínom v Javorive, dokončil rozsiahlu prácu svojho otca a za účelom zverejňovania a šírenia tejto práce rozsiahlo cestoval po Európe. Rabi David Altschuler zverejnil komentár v podobe jednej práce, Yechiel však rozdelil túto prácu na dve: Metzudat David vysvetľuje význam veršov a Metzudat Tzion obsahuje vysvetlenia jednotlivých slov a fráz. Obidve práce sa spoločne nazývajú Metzudot.
One Night in Bangkok
„One Night in Bangkok“ je skladba z konceptuálneho albumu a následne aj z muzikálu Šachy od autorov Tima Ricea, Bennyho Anderssona a Björna Ulvaeusa. Verše pôvodne naspieval britský spevák Murray Head a refrény švédsky spevák a skladateľ Anders Glenmark.
Singel dosiahol vrcholové pozície v mnohých krajinách, vrátane Južnej Afriky, Západného Nemecka, Švajčiarska a Austrálie. V máji 1985 obsadil 3. miesto v Kanade aj v USA. V Spojenom kráľovstve obsadil 12. miesto.
Zoznam skladieb
Skladba bola znovu vydané pre Headov album Watching Ourselves Go By z roku 1990.
Illiers-l’Évêque
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Incarville
Incarville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bussang
Bussang je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Naoemon Šimizu
Naoemon Šimizu (🇯🇵; † 6. august 1945, Hirošima) bol japonský futbalista.
V roku 1923 Šimizu odohral 2 zápasy, v ktorých strelil za Japonské národné futbalové mužstvo 1 gól.
Zajjánovci
thumb|Oblasť ovládaná Zajjánovcami v 13. – 15. storočí Zajjánovci alebo Abdalwádovci  bola arabsko-berberská dynastia, ktorá v období 1235 – 1554 vládla v severnej Afrike feudálnej monarchii s hlavným mestom Tilimsán (Tlemcen). Najväčšiu moc mala táto dynastia v 14. storočí, v druhej polovici 16. storočia bolo ich územie pripojené k Osmanskej ríši.
Emmy Köhlerová-Richterová
Emmy Köhlerová-Richterová (Köhler-Richter), rod. Köhler (9. február 1918, Gera, Durínsko – 11. september 2013, Lipsko, Sasko) bola nemecká tanečnica, baletná majsterka a choreografka.
Fukusaburo Harada
Fukusaburo Harada (🇯🇵) bol japonský futbalista.
V roku 1923 Harada odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.
Hájky (prírodná pamiatka)
Hájky alebo Hájky u Šebkovic je prírodná pamiatka ev. č. 870, ktorá sa nachádza v okrese Třebíč západne od obce Šebkovice. Správa AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je súvislý lipový háj s bohatým podrastom.
Európska cesta 53
Európska cesta 53 (E53) je európska cesta vedúca z Plzne v Česku do Mníchova v Nemecku. Jej celková dĺžka je 285 km.
Celles-sur-Plaine
Celles-sur-Plaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Usaburo Hidaka
Usaburo Hidaka (🇯🇵) bol japonský futbalista.
V roku 1923 Hidaka odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.
Šizuo Mijama
Šizuo Mijama (🇯🇵) bol japonský futbalista.
V roku 1923, Mijama odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.
Plávanie na Letných olympijských hrách 2016 – 200 metrov prsia ženy
Disciplína 200 metrov prsia ženy na Letných olympijských hrách 2016 sa konala 10. a 11. augusta v Estádio Aquático Olímpico.
Lexikón erbov šľachty na Slovensku
Lexikón erbov šľachty na Slovensku je slovenská viaczväzková špecializovaná encyklopédia, ktorá sa zaoberá históriou šľachtických rodov na Slovensku a ich erbami. Vychádza vo vydavateľstve Hajko & Hajková. Jej zakladateľom je Denis Pongrácz, ktorý založil aj edíciu Series Nobilium.
Zatiaľ (2017) vyšli 4 diely: Trenčianska stolica (2000), Liptovská stolica (2004), Oravská stolica (2007), Nitrianska stolica (2010). Súborné ISBN 80-88700-34-5.
Štruktúra lexikónu
Prvý diel obsahuje úvod vydavateľa, predhovor Jozefa Nováka, v ktorom hodnotí autorovu prácu v tejto oblasti a vyzdvihuje vzájomnú prepojenosť rodopisného a heraldického prístupu. Nasleduje stať Frederika Federmayera s názvom Trenčianska šľachta a jej erby, kde autor opisuje spracovanie témy vo všeobecnosti a aj s osobitným prihliadnutím na Trenčiansku stolicu. Okrem iného tu odôvodňuje rozhodnutie venovať sa rodom spomínaným v súpisov z rokov 1596 a 1646/47. Nasledujú heslá o 437 rodoch z týchto súpisov, často sprevádzané čiernobielymi vyobrazeniami erbov. Za textovou časťou je 28 farebných vyobrazení erbov od Denisa Pongrácza. Knihu završuje zoznam poznámok, literatúry (119 titulov) a archívnych prameňov (142 zdrojov).
Druhý diel obsahuje predhovor Dalibora Hájeka (s. VI-VII.), úvod autorov (s. VII-X.). Ako základ pre heslár slúži zbierka erbov Ľudovíta Matiašovského, ktorý svoje dielo kvôli skorej smrti nedokončil. Jeho zoznam obsahuje 460 mien. Autori lexikónu z nich vybrali a spracovali do podoby encyklopedických hesiel 203 rodov. Mená rodov sú uvedené aj s dobovými historickými variantami. Nasleduje zoznam literatúry (vyše 240 titulov). Dielo ukončuje farebné zobrazenie 78 rodových erbov, ktorých autorom je Ladislav Čisárik.
Tretí diel začína prehovorom autorov (s. VI-X.), za ktorým nasleduje heslová časť, ktorá spracováva 190 šľachtických rodov z Oravskej stolice. Za základ pre zoznam rodov zobrali zbierku erbov Adolfa Medzihradského. Dielo ukončuje farebné zobrazenie 90 rodových erbov, ktorých autorom je Ladislav Čisárik.
Štvrtý diel otvára úvod s názvom Slovo autora (s. XV-XVII.), pokračuje otváracou staťou ''Šľachta Nitrianskej stolice a jej vývoj v 16. a 17. storočí'' (s. XVI-XXI.). Nasleduje vlastná textová časť, ktorá spracováva vyše 400 rodov. Po zozname poznámok, literatúry a archívnych prameňov nasleduje obrazová časť s deväťdesiatimi erbmi od Ladislava Čisárika.
Recepcia
Recenzent I. dielu sa nestotožňuje s tým, že za základ boli vzaté vybrané súpisy šľachty, tvrdí: „Zastávam názor, že ak ide o zdokumentovanie erbov šľachty, neslobodno sa v budúcich prácach obmedziť na jeden alebo viaceré súpisy šľachty, ale bude treba do edície zahrnúť všetky rody známe na území stolice, nech informácie o nich pochádzajú z hociktorého prameňa“.Za textovou časťou je 28 výtvarne dobre zvládnutých farebných príloh (strany 305 až 332) s vyobrazeniami erbov od Denisa Pongrácza. Škoda, že miesto strednej modrej uplatňuje sa u všetkých erbov nevhodne tmavá fialovo-modrá farba. Vydavateľa treba však pochváliť za dokonalé výtvarné spracovanie publikácie vrátane väzby “ Dielo porovnáva s inými: a s Novákovou dvojdielnou knihou Rodové erby na Slovensku (1980; 1986).
Iville
Iville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Lexikón erbov šľachty na Slovensku
Recepcia
Marianna Kosmačová vo svojej recenzii štvrtého dielu uvádza: „Lexikón je prácou hodnotnou tak po umeleckej, ako aj vedeckej stránke.“ a v závere sumarizuje: „Lexikón je nepochybne užitočnou pomôckou tak pre odbornú verejnosť, ako aj pre nadšencov genealógie a heraldiky, prináša cenné informácie o známych i neznámych nitrianskych rodoch, pri niektorých z nich opravuje už niekoľko desaťročí pretrvávajúce nesprávne údaje. Dielo je prínosom pre každého záujemcu o dejiny šľachty.“ Recenzent v Knižnej revue: „Doteraz vydané publikácie z vydavateľstva Hajko & Hajková zaznamenávajúce existenciu šľachtických rodov v ranom i neskoršom období Uhorska sa stretávajú so záujmom odbornej i laickej verejnosti. Okrem odbornej textovej časti prispievajú k tomu aj esteticky náročné a technologicky špičkovo prekreslené historické artefakty“
Iville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Certilleux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chamagne
Chamagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abd ar-Rahmán II.
Abd ar-Rahmán II. alebo Abdarrahmán II. (ďalšie prepisy mena pozri v článku Abd ar-Rahmán; ; * 788, Toledo – † 22. september 852, Córdoba) bol štvrtý emir Córdobského emirátu. Výrazne prispel k rozvoju jeho infraštruktúry. Bol veľkým podporovateľom kultúry a umenia.
Irreville
Irreville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anglická Wikipédia
Anglická Wikipédia je jazyková verzia Wikipédie v angličtine. Bola založená dňa 15. januára 2001 a v auguste 2009 dosiahla 3 milióny článkov. Hranicu 4 milióny článkov dosiahla v júli 2012. Anglická Wikipédia je prvá, najstaršia verzia Wikipédie, a ostáva najväčšou s takmer trikrát väčším počtom článkov ako druhá najväčšia, nemecká Wikipédia. V júli 2012 približne 17,8 % článkov všetkých Wikipédií patrilo anglickej verzii, ale toto percento sa už od novembra 2002 (z vtedajších 77 %) postupne znižuje z dôvodu rastu ostatných verzií Wikipédie.
Wikipédia v zjednodušenej angličtine (Simple English Wikipedia) je variácia s článkami, v ktorých sú použité zjednodušené vety a slová.
Prispievatelia a rast počtu článkov
Vzhľadom na veľké odlišnosti v anglofónnom svete, odkiaľ pochádza väčšina prispievateľov, sú články písané niekedy britskou, niekedy americkou alebo austrálskou angličtinou. Väčšinou platí pravidlo, že článok o oblasti, kde sa hovorí určitou verziou angličtiny, je ňou aj napísaný. Pretože najmä v USA je – na rozdiel od zvyšku sveta – väčšinou obyvateľstva preferovaná britsko-americká sústava jednotiek, všetky údaje musia byť preto uvádzané aj v metrickej aj v anglo-americkej sústave.
Každý mesiac je vytvorených okolo 250 000 nových účtov, pričom toto číslo rastie. Okolo 800 000 redaktorov upravilo Wikipédiu viac ako desaťkrát.
Kijoo Kanda
Kijoo Kanda (🇯🇵; † 9. máj 1970) bol japonský futbalista.
V rokoch 1923 až 1925, Kanda odohral 4 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.
Champ-le-Duc
Champ-le-Duc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tošio Hirabajaši
Tošio Hirabajaši (🇯🇵) bol japonský futbalista.
V roku 1923, Hirabajaši odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.
Miroslav Haraus
Miroslav Haraus (* 1. august 1986, Prešov) je slovenský zjazdový lyžiar a paralympijský víťaz. Jeho navádzačom je v sezóne 2017/18 Maroš Hudík.
Zlatý pohár CONCACAF 2021
Víťazom Zlatého pohára CONCACAF 2021 sa stali USA, keď vo finále zdolali Mexiko 1:0.
Kvalifikované tímy
Na turnaj sa kvalifikovalo 16 mužstiev cez Ligu národov CONCACAF a cez kvalifikáciu na Zlatý pohár CONCACAF. Z A-divízie Ligy národov postúpilo osem tímov na turnaj, prvé dva tímy z každej skupiny. Tímy na tretích miestach putovali do kvalifikácie. Z B-divízie postúpili víťazi na Zlatý pohár CONCACAF a tímy na druhých miestach putovali do kvalifikácie a z C-divízie víťazi smerovali do kvalifikácie kde sa stretlo dvanásť mužstiev v boji o tri posledné miestenky na turnaji. Na turnaji sa predstavil aj Katar.
Štadióny
13. apríla 2021 CONCACAF rozhodol, že finále sa bude hrať na Allegiant Stadium v Paradise v štáte Nevada, Spojené štáty. 22. apríla CONCACAF potvrdil, že turnaj sa bude hrať v deviatich mestách v USA.
Finále
Víťazom Zlatého pohára CONCACAF sa stali USA.
Aelix z Fenície
Aurelius Aelix z Fenície bol slávny zápasník a pankratista, ktorý sa v týchto disciplínach presadil na kapitolských hrách v Ríme a vyslúžil si (ako ôsmy po mýtickom Héraklovi) titul paradoxonikés „nezvyčajný víťaz“ (atlét, ktorý v jednom dni zvíťazil v zápasení i v pankratiu ) Neskôr na 248. olympijských hrách v roku 213 zvíťazil v zápasení a následne v roku 217, aj keď bol už starší a nikto mu neveril (hellanodikovia), sa usilovným tréningom dopracoval k olympijskému triumfu v pankratiu. Staroveký rímsky historik Cassius Dio uvádza, že Aelix bol taký húževnatý a cieľavedomý športovec, akému nebolo páru.
Ivry-la-Bataille
Ivry-la-Bataille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Secu Sawagata
Secu Sawagata (🇯🇵) bol japonský futbalista.
V roku 1923, Sawagata odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.
Výbor pre päť severokórejských provincií
Výbor pre päť severokórejských provincií je orgán juhokórejskej vlády, ktorý spadá pod ministerstvo bezpečnosti a verejnej správy.
Bol založený v roku 1949 a je oficiálne zodpovedný za správu piatich kórejských provincií severne od demarkačnej línie medzi Severnou a Južnou Kóreou, keďže juhokórejská vláda formálne tvrdí, že je jedinou legitímnou vládou celej Kórey. Prezident Južnej Kórei vymenúva guvernérov pre každú z týchto piatich provincií, no ich úloha je prevažne symbolická.
Francúzske kráľovstvo
Francúzske kráľovstvo (fra. Royaume de France) bol štát, pôvodne feudálna, neskôr absolutistická a konštitučná monarchia v Západnej Európe. Vznikol vyčlenením zo Západofranskej ríše a existoval v rokoch 987 až 1793 (prvé francúzske kráľovstvo) a 1815 až 1848 (druhé francúzske kráľovstvo). Krajina patrila k najmocnejším stredovekým a novovekým štátom a výrazne ovplyvnila dianie v Európe. Kráľovstvo patrilo taktiež ku kultúrnym, ekonomickým a koloniálnym veľmociam.
Merovejovci
Počiatky Franskej ríše možno hľadať v 5. storočí, keď sa vodcovi germánskeho kmeňa sálskych Frankov Chlodovikovi I. podarilo získať moc nad takmer celým územím dnešného Francúzska. Po smrti Chlodovika I. jeho nástupcovia (Merovejovci) Franskú ríšu ďalej rozšírili. Po Chlodovikovej smrti sa jeho krajina rozdelila medzi jeho štyroch synov, ktorí dokázali pomerne dlho udržať jednotnú zahraničnú politiku a viedli boje proti Durinkom, Alemanom, Burgunďanom, Ostrogótom a Bavorom. Dokázali zjednotiť celú Gáliu a svoju moc rozšírili až do severnej Itálie. Spory medzi jednotlivými vládcami sa však nakoniec vyostrili a krajina sa rozdelila na tri časti - Austráziu, Neustráziu a Burgundsko. Moc panovníkov však začala upadať a v krajinách začali namiesto nich rozhodovať majordómovia.
Výbor pre päť severokórejských provincií
Výbor napriek svojmu názvu nehrá úlohu vo vzťahoch Severnej a Južnej Kórei. Tieto záležitosti rieši ministerstvo zjednotenia.
Francúzske kráľovstvo
Karolovci
Od 7. storočia (obdobie tzv. lenivých kráľov) získavali vo franských krajinách čoraz väčšiu moc dvorskí úradníci majordómovia. Menovali úradníkov, riadili administratívu, spravovali majetok kráľov a dosah mali aj na správu galskej cirkvi. V roku 687 austrázijský majordóm Pipin II. z rodu Arnulfovcov (aj Pipinovci, rod neskôr známy aj ako Karolovci) zjednotil Austráziu a Neustriu a položil základy zjednotenej Franskej ríše. Jeho syn Karol Martel pokračoval v zjednocovaní rozdrobených panstiev a v bitke pri Tours zvíťazil nad moslimskými Arabmi, čím zastavil ich expanziu do západnej Európy. Jeho potomok, Pipin III. sa v roku 751 s pomocou pápeža Zachariáša prehlásil za kráľa. Na trón Franskej ríše sa tak posadili Karolovci.
Výbor pre päť severokórejských provincií
Juhokórejské provincie s územím v Severnej Kórei
Dve juhokórejské provincie, Kjonggi a Kangwon, majú oficiálne časť svojho územia v Severnej Kórei. Vláda Južnej Kórei považuje ich guvernérov za hlavu celej provincie, vrátane severných častí.
Francúzske kráľovstvo
Karolovci
Najúspešnejším vládcom Franskej ríše bol Pipinov syn Karol Veľký. Spočiatku sa delil o moc so svojim bratom Karlomanom, ktorý však v roku 771 zomrel. Za Karolovej vlády získala krajina dovtedy pohanské Sasko, kresťanské Bavorsko (dnešné územie Nemecka a Rakúska) a severotalianske longobardské územia. Pomerne neúspešne dopadla Karolova výprava na Pyreneje. Po porážke agilolfovského Bavorska sa Franská ríša dostala do susedstva Avarov a Slovanov. Karol Slovanov prinútil platiť tribút a Avarskú ríšu rozvrátil. Časť jej území rozdelil na grófstva. V roku 800 bol pápežom korunovaný za cisára.
Po smrti Karola I. Veľkého sa novým vládcom stal Ľudovít I. Pobožný, ktorý sa snažil krajinu stabilizovať. V rokoch 830 až 833 však musel čeliť povstaniam jeho synov, ktorí neboli spokojní s jeho nástupníckym systémom. Ríša sa znovu rozdelila a Ľudovítovi synovia spolu už za jeho života viedli vojny o moc. Situáciu vyriešila až Verdunská zmluva z roku 843, podľa ktorej sa ríša rozdelila na tri časti:
Územie Francúzska spadalo do pôsobnosti Západofranskej ríše, kde vládol Karol II. Holý. Karolovi III. sa v roku 884 podarilo získať celú franskú krajinu, nešlo však už o zjednotené impérium ale skôr o zväzok štátov spojených hlavou panovníka. Karol III. nemal potomkov a na konci 80. rokov tak proti nemu povstal Arnulf, ktorý sa po Karolovej smrti stal cisárom. Arnulf, ktorého moc pochádzala z východných častí ríše však už ríšu nedokázal udržať jednotnú a západofranská šľachta si zvolila za kráľa Oda z Paríža. Po Odovej smrti sa moci vo Francúzsku ujal Karol III. Prostý. Po jeho smrti sa v krajine rozhoreli boje o moc a k slovu sa hlásili nové rody. V roku 987 bol za panovníka zvolený Hugo Kapet z rodu Kapetovcov a vláda Karolovcov do Francúzsku skončila.
Francúzsko za Kapetovcov
náhľad|Vnútropolitická situácia vo Francúzsku za vlády [[Hugo Kapet|Huga Kapeta]] Kapetovci sa na francúzskom tróne udržali až do 14. storočia. Hugo Kapet patril k významným franským šľachticom a centrum jeho moci sa nachádzalo v okolí Paríža. Hugov prístup k vládnutiu bol iný než prístup jeho predchodcov. Netúžil vládnuť celej Karolínskej ríši, ale začal budovať vlastný štát. Pre udržanie tohto cieľa sa dokonca vzdal lotrinských území v prospech nemeckej Rímskej ríše a viedol zmierlivú zahraničnú politiku. Obdobie vlády prvých Kapetovcov bolo charakteristické oslabením kráľovskej moci a decentralizáciou štátu. Kráľovské statky sa nachádzali v okolí Paríža a Orléans, na väčšine území vládli ako kráľovi lénnici miestni vojvodovia (akvitánsky, bretónsky, gaskonský, burgundský, normanský,..). Po invázii normanského vojvodu Viliama Dobyvateľa do Anglicka krajina za vlády Filipa I. prišla o Normandiu, čo sa stalo príčinou dlhodobo trvajúcich konfliktov medzi krajinami. Vzťahy medzi normanským vojvodom a Filipom sa navyše vyostrili po tom, čo sa Viliam pokúsil získať aj Bretónsko. Toto územie však Filip udržal. Ďalšími Filipovými úspechmi bolo uzavretie konkordátu z Troyes, ktorý vyriešil otázku cirkevnej investitúry vo Francúzsku, a posilnenie kráľovskej moci v krajine. V zjednocovaní Francúzska pod autoritu koruny pokračoval aj Ľudovít VI., ktorý s výnimkou Normandie ovládol celé severné Francúzsko. V 12. storočí vzrástol význam kráľovského sídla Paríž, ktoré sa stalo konkurencieschopné voči starším významným mestám ako boli Rouen a Troyes. Manželstvom dediča trónu Ľudovíta VII. s Aliénor Akvitánskou sa mala kráľovská moc rozšíriť aj do južného Francúzska (Akvitánie). Manželstvo však bolo nakoniec prehlásené za neplatné a Aliénor sa znovu vydala za Henricha II. Plantageneta, čím jej územie pripadlo do sféry anglicko-normanského vplyvu a vznikol celok známy ako Angevinská ríša. V nasledujúcom období preto Ľudovít posilňoval svoju moc a snažil sa oslabiť prestíž a vplyv Angličanov, ako aj zabrániť ich politickému spojeniu s rímsko-nemeckými cisármi.
náhľad|Územné zisky Filipa II. Francúzski králi sa postupne stali skutočnými predstaviteľmi rodiaceho sa francúzskeho národa. Počas vlád Filipa II., Ľudovíta IX. a Filipa IV. Pekného pretrvával vo Francúzsku mocenský rozmach a krajina získavala späť územia od Angevinskej ríše. Filip IV. výrazne posilnil kráľovskú moc a centralizoval štátnu správu. Vďaka jeho reformám sa Francúzsko stalo modernou európskou krajinou a novou západnou veľmocou. Výraznou podporou mu v tomto smere boli majstri zo Sorbonny. V roku 1306 získal Filip značné bohatstvo vyhnaním Židov z krajiny a v rokoch 1307 až 1313 viedol spor s templármi. Rád bol nakoniec rozpustený a jeho majetky zhabané. Filipova zahraničná politika sa orientovala na boj s Angličanmi v Akvitánsku a s Flámmi na severe. Flámsko síce de iure podliehalo Francúzsku, no inak viedlo pomerne autonómnu politiku a obchodovalo s Angličanmi. Najvýznamnejším prínosom vlády Filipa IV. pre európske dejiny bolo presadenie voľby pápeža Klementa V. a presunutie pápežského sídla do Avignonu, čím sa začalo tzv. avignonské zajatie pápežov. Po smrti Filipa IV. na trón postupne nastúpili jeho synovia (Ľudovít X., Filip V. a Karol IV.), ktorí boli slabší. Po smrti Karola IV. sa vláda hlavnej kapetovskej dynastie skončila a vládnuť začali jej vedľajšie vetvy (Anjouovci, Bourbonovci).
Na francúzsky trón nastúpil Filip VI., z rodu Valois, ktorý mal za ženu Karolovu dcéru Blanku. Situáciu však využil anglický kráľ Eduard III., ktorý si ako vnuk Filipa IV. tiež uplatňoval nároky na francúzsky trón. Vzťahy Anglicka a Francúzska boli dlhodobo napäté a obe strany si navzájom podkopávali moc. V roku 1337 Filip demonštratívne obsadil Akvitánsko, ktoré si Eduard nárokoval, na čo Eduard vypovedal svoj lénny sľub a začal sa pripravovať na vojnu. V novembri 1337 Anglicko Francúzsku vyhlásilo vojnu, ktorá neskôr získala názov Storočná vojna.
Storočná vojna
náhľad|Priebeh Storočnej vojny Nový konflikt medzi Anglickom a Francúzskom sa predĺžil a nakoniec s istými prestávkami trval od roku 1337 do roku 1453. Počas bojov sa vystriedalo niekoľko anglických a francúzskych panovníkov.
Anglicko a Francúzsko boli dve suverénne kráľovstvá, no anglickí králi mali ako feudum značnú časť francúzskych území, pretože keď svojho času normanský vojvoda Viliam Dobyvateľ porazil anglického kráľa Harolda II. v bitke pri Hastingse, ponechal si aj svoje dŕžavy vo Francúzsku. Francúzi potom o tieto územia v nasledujúcich storočiach zvádzali striedavo úspešné aj neúspešné vojny s Angličanmi. Storočná vojna bola konečným vyvrcholením týchto sporov. Ďalšou príčinou storočnej vojny bol aj spor oboch kráľovstiev o nadvládu nad dôležitým obchodným centrom, Flámskom. Pred začiatkom storočnej vojny mali v týchto sporoch prevahu Francúzi. V roku 1336, teda rok pred začiatkom vojny, dal flámsky knieža Ludvig pozatýkať všetkých anglických obyvateľov Flámska. Nasledovalo odvetné opatrenie zo strany Angličanov proti všetkým obyvateľom Flámska prevádzkujúcim obchod, zákaz vývozu anglickej vlny do Flámska a dovozu flámskych výrobkov do Anglicka, dôsledkom čoho vypuklo v krajine ľudové povstanie pod vedením Jacoba van Artelvede, ktorý uzavrel spojenectvo s anglickým kráľom Eduardom III. Keď však francúzsky kráľ Filip VI. napadol anglické dŕžavy vo Francúzsku, Eduard III. pod zámienkou nároku na francúzsky trón, vyhlásil Francúzsku vojnu. Zdôvodňoval to príbuzenským vzťahom s rodom Kapetovcov. Skutočné dôvody anglického záujmu však boli oveľa prozaickejšie. Angličania totiž v Gaskónsku a Normandii kontrolovali prístavy, ktoré získali ešte v časoch bojov Normanov o Britské ostrovy. Z nich vyvážali do Anglicka víno a dovážali vlnu a obilie. Storočná vojna, ktorá vypukla v roku 1337, bola teda z veľkej miery „obchodnou vojnou“.
vľavo|náhľad|Maľba Jany z Arku na korunovácii kráľa Karola VII. v katedrále v Remeši, autor: [[Jean Auguste Dominique Ingres, olej na plátne, 1854]] Prvé roky priniesli Angličanom úspechy. V roku 1346 porazil Eduard III. v bitke pri Kreščaku svojho francúzskeho rivala Filipa VI. Nasledovalo víťazstvo pri Poitiers, pri ktorom sa podarilo zajať francúzskeho kráľa Jána II. Dobrého. Francúzsko pristúpilo na mier a v roku 1360 podpísalo v meste Brétigny dokument, ktorým sa síce definitívne vzdalo strategického prístavu Calais i dŕžav v Akvitánii, ale Eduard si prestal nárokovať titul francúzskeho kráľa. Boje úplne neprestali, ale súperenie Anglicka a Francúzska nadobudlo väčší význam až po tom, ako na anglický trón nastúpil Henrich V. Od roku 1414 sa začal opäť hlásiť o právo na francúzsku korunu. Francúzi sa však nepoddali. Vďaka zreorganizovanej armáde sa im darilo Angličanov postupne vytláčať. Po Jánovi II. Dobrom sa na francúzsky trón dostal daulphin Karol známy ako Karol V. Počas jeho vlády sa francúzska armáda posilnila a Francúzi upevnili svoje pozície vo Flámsku. Angličania avšak následne opäť zvíťazili, tentoraz v bitke pri Azincourtu (1415), kde zahynulo približne 10 000 Francúzov. Burgundský vojvoda Ján Nebojácny sa spojil s Angličanmi a v roku 1418 dobyl Paríž. Po vniknutí do hlavného mesta v roku 1420 francúzsky kráľ Karol VI. v zmluve Troyes uznal anglického Henricha V. za svojho nástupcu.
Zástupca anglického kráľa Bedford sa v roku 1428 pokúsil vniknúť do Orléans. Karol VI. bol v anglickom zajatí, obyvatelia Orleánsu však blokovali anglické vojská. V roku 1429 prišla za dauphinom Karolom (neskôr Karol VII.) Jana z Arku tvrdila, že ju za ním poslal Boh, a že vie, ako oslobodiť Orléans a Paríž. Za päť mesiacov sa Jane podarilo oslobodiť Orléans. Podľa niektorých historikov a veriacich by sa jej podarilo obsadiť aj Paríž, ale Burgunďania ju zajali a predali Angličanom, ktorí ju následne odsúdili a upálili za kacírstvo Po prehre v bitke pri Castillone roku 1453 museli Angličania vojnu ukončiť. Angličania stratili všetky francúzske územia, ktoré pred vojnou vlastnili (Normanské vojvodstvo) okrem Normanských ostrovov a Calais, ktorý bol znovu dobytý Francúzskom v roku 1558.
Renesancia a reformácia
Po víťazstve v Storočnej vojne sa Francúzsko začalo považovať za veľmoc. Feudálny režim bol v tomto období často spochybňovaný, pre tento dôvod začal hrať v monarchii absolutizmus väčšiu rolu. Najvýznamnejším renesančným francúzskym vládcom bol kráľ František I. František podporoval stavbu renesančných budov a najmä zámkov. Nariadil stavbu zámkov, ako Zámok Chambord, Chenonceau, Blois, Fontainebleau a niekoľkokrát dal prebudovať aj parížsky Louvre. Na Františkovom dvore pôsobili známi umelci ako Pierre de Ronsard, Michel de Montaigne či François Rabelais a počas jeho vlády francúzski námorníci objavili Kanadu. Jeho vláda mala i svoje negatívne stránky, totižto Francúzsko sa veľmi zadlžilo iným krajinám. V tomto období do Francúzska prenikla reformácia.
Talianske vojny a habsburské nebezpečenstvo
vľavo|náhľad|Územia ovládané Habsburgovcami v roku [[1547]] V prvej polovici 16. storočia domininujú vojny o Taliansko. Tieto vojny boli vyvolaným sporom o nástupníctvo v Neapolskom kráľovstve a Milánskom vojvodstve medzi rokmi 1494 až 1559. Do talianskych vojen sa zapojili skoro všetky talianske mestské štáty, Španielsko, Osmanská ríša, Rímsko-nemecká ríša a Anglicko. Tieto vojny vznikli, ako dynastický konflikt o obsadenie neapolského trónu a tento konflikt prerástol v celoeurópsky boj medzi dvoma najmocnejšími kráľovskými dynastiami Západnej Európy, Habsburgovci a francúzsky kráľovský dom Valois. Na začiatku 16. storočia viedli Francúzi so Španielmi vojny o nástupníctvo v Neapolskom kráľovstve a Milánskom vojvodstve. Francúzi Neapol a Miláno niekoľkokrát získali a zase stratili.
V 16. storočí sa najväčšími nepriateľmi Francúzov stali Habsburgovci. V predchádzajúcich rokoch získali značnú moc a od roku 1437 prakticky držali bez prestávky cisársku korunu Rímsko-nemeckej ríše. V roku 1477 ich vplyv viac prenikol do Západnej Európy a do tesného susedstva s Francúzskym kráľovstvom, keď Maximilián I. získal sobášom s Máriou Burgundskou nie len Burgundsko, ale tiež Luxembursko a celé Nizozemsko. Moc Habsburgovcov totižto vzrástla po tom, čo Filip I. Habsburský zdedil Burgundsko, Luxembursko a Nizozemsko a vydal sa za Janu Kastílsku, dostali sa Habsburgovci aj na španielsky trón. Karol V. Habsburský, syn Filipa I. a Jany Kastílskej, sa tak stal najmocnejším monarchom Európy v 16. storočí. Francúzsko sa tak ocitlo v habsburskom obkľúčení. Od konca 15. storočia do 18. storočia spolu Francúzsko a Habsburgovci zviedli okolo 12 vojenských konfliktov. Toto súperenie bolo dočasne prerušené náboženskými vojnami, no následne ďalej pokračovalo po nástupe Ľudovíta XIV. na francúzsky trón. Po šesťdesiatich rokoch vyčerpávajúcich vojen sa Francúzi nakoniec v roku 1559 mierom z Cateau-Cambrésis snáh o ovládnutie Talianska vzdali. Neapolské kráľovstvo získali španielski Habsburgovci.
Hugenotské vojny
náhľad|Maľba Bartolomejskej noci, autor: François Dubois, olej na plátne. Francúzsko bolo jedinou románskou krajinou, kde sa hromadnejšie ujalo protestantské hnutie. Svojich prívržencov v ňom získalo najmä Kalvínovo učenie šíriace sa z frankofónneho Švajčiarska. V roku 1559 bola vydaná francúzska konfesia (Confesio gallicana), ktorej vyznávači dostali hanlivý názov hugenoti. Príchod reformácie do katolíckeho Francúzska vniesol krajinu do série nových vojen nazvaných hugenotské vojny. Tieto boje medzi katolíkmi, protestantmi a hugenotmi trvali medzi rokmi 15621598 a spôsobili v krajine spoločenský a hospodársky úpadok. Hlavným motívom nebola len náboženská otázka ale aj mocensko-politický vplyv. Na stranu hugenotov sa pridala časť vysokej šľachty, ako napríklad princ Ľudovít I. de Condé, Henrich III. Navarrský a niektoré mestá na čele s Orléans. Na čele katolíkov stál rod Guisovcov. Vojny boli navyše podporované Anglickom, Nizozemskom a niektorými nemeckými kniežatstvami.
Na počiatku bojov stál tolerančný edikt vydaný v roku 1562 regentkou Katarínou Medicejskou. K prvej hugenotskej vojne v rokoch 15621563 došlo po vyvraždení hugenotov 1. marca 1562 pri ich bohoslužbe v meste Vassy. Priebeh vojny sa pre hugenotskú stranu nevyvíjal dobre, ale mierom z Amboise 1563 získali právo vykonávať náboženské obrady na určených miestach. Druhá hugenotská vojna z rokov 15671568 nepriniesla zmenu a tretiu hugenotskú vojnu medzi rokmi 15681570 ukončil mier zo Saint-Germain-en-Laye v roku 1570, ktorý rozšíril náboženské slobody hugenotov.
Francúzske kolónie
Prvé skúsenosti so zámorskými objavmi Francúzi získali až po tom, čo sa do objavovania Ameriky pustili Portugalci a Španieli. Využívali pri tom spočiatku podobne ako Angličania služby talianskych geografov a moreplavcov (napr. Giovanni da Verrazano v roku 1524). Keďže sféry vplyvu v Južnej Amerike boli viac menej rozdelené, ich záujem sa orientoval na Severnú Ameriku. I napriek raným námorným objavom svoju kolonizačnú činnosť započali hromadnejšie až v 17. a 18. storočí. Výhodným pre nich bolo námorné lupičstvo, ktorým oberali o financie koloniálne vyspelejšie Španielsko. Francúzske kolónie sa v Severnej Amerike nachádzali v Kanade a Louisiane. Na rozdiel od Angličanov Francúzi postupne koncom 17. a v 18. storočí ovládli omnoho rozsiahlejšie územie a mali omnoho lepšie vzťahy s indiánmi. Francúzskych osadníkov však bolo početne menej a žili lovecko-farmárskym extenzívnym spôsobom života. Kolónie sa kvôli nedostatku financií a ľudských zdrojov rozvíjali veľmi pomaly. Anglickí (a neskôr britskí) osadníci síce ovládali menšie územie, ich mestá však boli vyspelejšie a ľudnatejšie. Medzi kolonistami neustále vznikali trenice, avšak vojna oficiálne nikdy nebola vyhlásená a až do 18. storočia sa darilo udržať mier.
Tridsaťročná vojna
Priamo do tridsaťročnej vojny Francúzsko vstúpilo až v jej poslednej časti, keď mu v roku 1635 vojnu vyhlásila Habsburská ríša. V tom istom roku Francúzsko napadlo španielske Nizozemsko a Milánsko a po tom, čo v Nemecku získalo viacero úspechov Švédsko, uzavreli krajiny spojenectvo. Vojna sa však pretiahla a po tom, čo sa ukázalo, že ani jedna strana nie je dostatočne silná pre dosiahnutie víťazstva sa Francúzsko pokúsilo zjednať celoeurópsky mier, ktorý bol dosiahnutý v roku 1648 (Vestfálsky mier).
Veľká francúzska revolúcia
vľavo|náhľad|Maľba zobrazujúca pád Bastily, autor: Jean-Pierre Houël, akvarel,[[1789]] Obdobie pred vypuknutím revolúcie nazývané ancien régime (dosl. starý poriadok) sa nieslo v duchu krízy osvieteného absolutizmu a krízy ekonomiky. Ľahostajnosť a životný štýl vládnucich kruhov, ako aj neúspech ekonomických reforiem, a rast francúzskych dlhov viedli k väčšiemu útlaku poddaných a k napätiu medzi sociálnymi vrstvami. O slovo sa začali hlásiť podnikatelia a inteligencia z radov meštianskej "občianskej šľachty". Situácia sa ešte viac zhoršila po tom, čo Quesnayov striktný fyziokratizmus nahradila Turgotova politika uvoľnenia obchodu. Zavedenie trhových cien však zvýšilo ceny, takže sedliaci museli svoje produkty predávať často pod cenu a nemohli si kúpiť drahšie remeselnícke produkty. Znížením dopytu sa však znížil aj dopyt po pracovnej sile. Turgot, ktorý ďalej plánoval zaviesť mnohé radikálne reformy bol nakoniec odvolaný, no ani novému generálnemu kontrolórovi Jacquesovi Neckerovi sa bariéry brániace oživeniu ekonomiky odstrániť nepodarilo, a nakoniec bol krátko pred vypuknutím revolúcie odvolaný. K ekonomickej recesii sa navyše v roku 1788 pridala veľká neúroda. Kráľovský dvor medzitým i napriek ťaživej situácii žil svojim zaužívaným luxusným spôsobom a odpor francúzskej populácie voči nemu rástol. Vplyv na to mala aj náhrdelníková aféra. V roku 1788 francúzsky fiškus vyhlásil bankrot a kráľovi Ľudovítovi XVI. nezostávalo nič iné, než po dlhom období absolutizmu zvolať parlament (generálne stavy).
5. mája 1789 sa vo Versailles stretli tri stavy. Napriek tomu, že mal tretí stav viac hláv ako ostatné dva dohromady, nemohol presadiť svoje reformy presadiť, pretože sa hlasovalo „podľa stavov“, t.j. každý stav mal jeden hlas. Pre svoju nespokojnosť sa tretí stav rozhodol, že bude zasadať samostatne. 17. júna sa poslanci tretieho stavu prehlásili za Národné zhromaždenie, ktoré malo mať ako jediné právo zastupovať ľud. Po tom, čo im kráľ 20. júna zamedziť prístup do tradičnej zasadacej miestnosti sa presunuli do Loptovej siene, kde prisahali že sa nerozídu, kým neprijmú novú ústavu. 9. júla sa zhromaždenie premenovalo na Ústavodarné národné zhromaždenie a vystúpilo so svojimi požiadavkami. Po tom, čo sa kráľ rozhodol proti zhromaždeniu zakročiť, pod vplyvom rôznych fám vypukla v Paríži revolúcia formálne započatá útokom na symbol kráľovskej moci - pevnosť Bastilu. O tri dni neskôr Ľudovít XVI. uznal porážku a nechal si na radnici pripnúť na klobúk vlajku mesta, z ktorej sa neskôr vyvinula francúzska trikolóra. V auguste 1789 boli zrovnoprávnené stavy (zrušenie privilégií) a bola prijatá Deklarácia práv človeka a občana. Novozískané slobody však noví občania nepochopili správne a očakávali okamžité zlepšenie svojej situácie. Situáciu a vážne problémy v krajine sa však nepodarilo rýchlo vyriešiť často dochádzalo k násiliu. V roku 1791 sa kráľovská rodina neúspešne pokúsila o útek, čo vyvolal ľudový odpor. V septembri 1791 bola prijatá nová ústava a Francúzsko sa stalo konštitučnou monarchiou. Na dianie vo Francúzsku sa s nevôľou nazerali ostatné európske štáty (Prusko, Habsburská monarchia) a u nich sídliaca emigrácia. Pred tým, než však stihli zasiahnuť im Národné zhromaždenie vyhlásilo vojnu. Pruské a habsburgovské vojská však Francúzov zatlačili do defenzívy. Nedobrá situácia v krajine posilnila radikálne kruhy, ktoré následne dobyli kráľovský palác a kráľovskú rodinu zajali. 22. septembra 1992 následne Konvent, ktorý nahradil Ústavodarné zhromaždenie vyhlásil republiku, čím Francúzske kráľovstvo zaniklo.
náhľad|Portrét posledného francúzskeho kráľa Ľudovíta Filipa Orleánskeho, autor: Franz Xaver Winterhalter, olej na plátne, [[1841.]]
Druhé francúzske kráľovstvo
Po porážke Napoleona a revolučných myšlienok v roku 1814 sa v Európe začalo s reštauráciou (Prvá reštaurácia) pomerov do stavu pred rokom 1789. Jedným z výsledkov Viedenského kongresu bol aj návrat Bourbonovcov (Ľudovít XVIII.) na francúzsky trón. Hranice Francúzska sa s drobnými odchýlkami vrátili do stavu z roku 1792. Napoleon sa síce ešte pokúsil cisárstvo v roku 1815 obnoviť, no po bitke pri Waterloo stodňové cisárstvo zaniklo a návratu starého režimu už nič nebránilo (Druhá reštaurácia).
Ľudovít XVIII. sa spočiatku snažil krajinu ozdraviť vnútopolitickým zmierením, no postupne mal naňho čoraz väčší vplyv jeho brat Karol, gróf z Artois, ktorý chcel znovu nastoliť absolutizmus. To sa naplno prejavilo po tom, čo sa v roku 1824 ako Karol X. ujal moci. Karlova politika však vo Francúzsku opätovne vytvorila spoločenský tlak žiadajúci revíziu bourbonovskej reštauračnej politiky. Situácia vyústila v júlové povstanie v roku 1830, ktorého následkom Karol odstúpil. Po trojdňovej revolte bol na trón povolaný princ Ľudovít Filip Orleánsky.
Nový impulz na zmenu pomerov nielen v krajine, ale i v celej Európe vznikol v roku 1848 po tom, čo boli vo Francúzsku zakázané "bankety" na ktorých sa schádzala radikálna politická opozícia. V Paríži sa následne uskutočnilo viacero potýčok medzi armádou a opozíciou a situácia sa skončila útokom na Kráľovský palác. Občiansky kráľ Ľudovít Filip musel utiecť a bola vyhlásená druhá republika.
Champdray
Champdray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kikuzo Kisaka
Kikuzo Kisaka (🇯🇵) bol japonský futbalista.
V roku 1923, Kisaka odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.
Jonquerets-de-Livet
Jonquerets-de-Livet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Svojprávnosť
Svojprávnosť môže byť:
Richmond Hill (Ontário)
Richmond Hill je kanadské mesto v južnej časti provincie Ontário. Spolu s ďalšími 8 obcami a mestami tvorí Regional Municipality of York.
Poloha
Mesto sa nachádza 23 kilometrov severne od Ontárijského jazera. Jeho susedmi sú Aurora na sever, Whitchurch-Stouffville na východ, Markham na východ a západ, Vaughan na západe a juhu a King na západe. Nachádza sa na tradičnom teritóriu Huron Wendat, Haudenosaunee a Anishinaabeg.
Dejiny
Prvé známe doklady pobytu pôvodných obyvateľov na miestach dnešného mesta pochádzajú z pred 11 700 až 12 000 rokov. Mesto sa vyvíjalo vďaka farmárom, ktorí šli z okolia do Toronta po ulici Yonge Street.
Mesto bolo založené v roku 1872 ako „village“, v roku 1957 zmenilo status na „town“ a od roku 2019 je „city“. Stalo sa tak po hlasovaní mestského zastupiteľstva v marci 2019.
Svoj názov mohlo získať od Duke of Richmond. Neoficiálnym mottom mesta je „A little north, a little nicer.“
Demografia
V sčítaní obyvateľstva v roku 2016 malo 195 022 obyvateľov. Podľa mesta počet obyvateľov v roku 2014 prekročil 200 000 obyvateľov. Podľa údajov sčítania z roku 70 410 obyvateľov uvádza ako rodný jazyk angličtinu, 1 250 francúzštinu a 114 795 neoficiálne jazyky, z toho 5 jazyky pôvodných obyvateľov. 85 ľudí udalo slovenčinu ako rodný jazyk a 90 češtinu.
Kultúra
V meste sa nachádza kultúrne centrum Richmond Hill Centre for the Performing Arts, Boynton House Art Exhibition Space a Richmond Hill Heritage Centre.
Richmond Hill Public Library poskytuje knižničné služby v štyroch pobočkách.