cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyselina tetrahydrolistová
Význam
Kyselina tetrahydrolistová sa účastní premeny kyseliny formiminoglutámovej na kyselinu glutámovú. Tým môže dôjsť k zníženiu množstva dostupného histidínu na dekarboxyláciu a syntézu proteínov, takže sa môže znížiť hladina histamínu a formiminoglutamátu v moči.
Poznámky
<references group="Pozn"/>
Extraliga hádzanárov 2006/07
Extraliga hádzanárov v sezóne 2006/07 bol v poradí 14. ročník extraligy hádzanárov, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Účinkovalo v nej 8 družstiev. Jej víťazom sa stalo družstvo HT Tatran Prešov, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad MŠK SIRS Považská Bystrica, a stalo sa tak tretíkrát v histórii majstrom Slovenska.
Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne zmenil. Najprv sa hrala základná časť, ktorá pozostávala zo 14 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti sa družstvá rozdelili do dvoch skupín, na skupinu A a B. Výsledky zo základnej časti si neprenášali, ale obdržali tzv. bonifikačné body za umiestnenie v základnej časti (3, 2, 1, 0). V tejto (skupinovej) časti odohrali 6 kôl systémom doma a vonku. Nasledovala nadstavbová časť, do ktorej postúpili prvé 3 družstvá z oboch skupín, a odohrali spolu 10 kôl dvojkolovým systémom doma a vonku, pričom si preniesli aj výsledky z predchádzajúcej časti. Umiestnenie v tejto časti rozhodlo o semifinálových dvojiciach play-off. Družstvá na 5. a 6. mieste odohrali play-off o 5. miesto hrané na dve hrané zápasy (na odvetu), všetky ostatné duely play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy. Posledné družstvá (na 4. mieste) zo skupín A a B odohrali 6-kolovú prelínaciu súťaž o účasť v extralige s 2 najlepšími družstvami 1. ligy. Prvé dve družstvá z tejto skupiny získali účasť v extralige v nasledujúcej sezóne.
Základná časť
zdroj
Nadstavbová časť
zdroj
Play-off o 5. miesto
(na odvetu)
Finále
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Prelínacia súťaž
Družstvá z 1. ligy 2006/07:
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023 boli v poradí 47. juniorským hokejovým svetovým šampionátom. Turnaj Top divízie sa hral v Halifaxe a Monctone v Kanade od 26. decembra 2022 do 6. januára 2023.
Titul z minuloročných MS obhájili hokejisti 🇨🇦.
Tabuľka po skupinovej fáze
Prvé štyri tímy z každej skupiny hrali play-off. Tímy, ktoré postúpili do semifinále, boli znovanasadené podľa umiestnenia v tabuľke skupinovej fázy.
Kritériá:
Chairestratos
Chairestratos môže byť:
Alžbetina ulica (Košice)
Alžbetina ulica je najstaršia ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej východný koniec začína na Hlavnej ulici a západný končí na Moyzesovej ulici. Ulicu križujú ulice Vrátna, Mäsiarska a Bočná ulica.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023
Kanadské bodovanie
Hráči, ktorí skórovali aspoň trikrát v jednom zápase (dali tri góly za zápas).
Najlepší brankári
Shut-out
Alžbetina ulica (Košice)
Jedna tretina ulice je pešou zónou a zvyšná časť je dostupná aj autom. Na ulici sa nachádza socha Júliusa Jakobyho, Múzeum Vojtecha Löfflera a expozíciu tu má aj Východoslovenská galéria.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023
Najlepší brankári
Brankári, ktorí vychytali zápas s nulou (t. j. nedostali v zápase ani jeden gól).
Alžbetina ulica (Košice)
Názov ulice
Staré pohľadnice z roku 1909, poukazujú na to, že ulica bola od nepamäti rušnou tepnou mesta. Bolo na nej vyprodukovaných aj veľa biologického a pevného odpadu, kvôli tomu sa v najstarších latinských dokumentoch z roku 1466 uvádza pod názvom ako „Platea putrida“ a po nemecky „Fowgass“ (1840), neskôr „Faulgrasse“, čo je preložiteľné ako Hnilná ulica. Maďarský výraz „Forgács utca“ sa vyskytoval už od 18. storočia a vo voľnom preklade tento názov môže znamenať aj Trieskovú, Stružlinovú, Smetnú či Odpadkovú ulicu.
Ján Matej Korabinský vo svojom geografickom opise Uhorska z roku 1786 ojedinele spomína meno ulice ako „Rosen Gasse“ (Ulica ruží). Volala sa tak podľa mestského hostinca „U troch ruží“, ktorý sa tu kedysi nachádzal.
V roku 1905 dostala ulica názov podľa Ferenca Deáka. Po vzniku Československa v roku 1919 bola nazvaná ako Šrobárova ulica, na počesť ministra Vavra Šrobára. Koncom roka 1938 vrátili Maďari ulici názov „Deák Ferenc utca“, ale už v júni ďalšieho roka dostala meno „Szathmáry György utca“, podľa košického rodáka a neskoršieho ostrihomského arcibiskupa Juraja Szathmáryho.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023
I. A divízia
Turnaj I. A divízie MS 2023 sa hral v Askeri v Nórsku od 11. do 17. decembra 2022.
Alžbetina ulica (Košice)
Názov ulice
Od januára 1945 sa ulica opäť volala Šrobárova až do roku 1990. V tom čase člen mestskej názvoslovnej komisie Ondrej Halaga navzdory ostatným členom presadil názov „Hnilná ulica“ podľa histórie. Také pomenovanie však pri Dóme svätej Alžbety však bolo vhodné a tak stretlo sa s nevôľou vtedajších občanov mesta. Onedlho na to bol prijatý súčasný nový názov Alžbetina ulica, na počesť patrónky dómu, mesta aj Uhorska - Svätej Alžbety Uhorskej.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023
I. B divízia
Turnaj I. B divízie MS 2023 sa hral v Bytome v Poľsku od 11. do 17. decembra 2022.
II. A divízia
Turnaj II. A divízie MS 2023 sa hral v Kaunase v Litve od 11. do 17. decembra 2022.
Alžbetina ulica (Košice)
História
Alžbetina ulica je podľa názoru historikov najstaršou obývanou časťou mesta. Je pravdepodobné, že sa tu náchádzala osada prvých starousadlíkov, ktorú v polovici 3. storočia už obývali saskoflanderskí kolonisti - pôvodní zakladatelia mesta.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023
II. B divízia
Turnaj II. B divízie MS 2023 sa hral v Reykjavíku na Islande od 16. do 22. januára 2023.
Alžbetina ulica (Košice)
História
Na východnej strane v 11. storočí smerovala ku pôvodnému románskemu farskému ''Kostolu sv. Michala Archanjela'', ktorý stál pôvodne na mieste terajšieho Dómu sv. Alžbety. Na západe ulica končila pri tzv. Hnilnej bráne bývalého opevnenia a jej pôvodná dĺžka bola 270 metrov. Keď v roku 1827 na tomto mieste zrušili novšiu Jozefskú bránu z roku 1783, otvoril sa tým priestor k predĺženiu ulice západným smerom na 352 metrov.
Zaujímavosťou je, že pri sčítaní ľudu v roku 1850, teda ešte pred rakúsko-maďarským vyrovnaním, sa takmer všetci majitelia domov na tejto ulici hlásili k maďarskej národnosti. A to aj napriek tomu, že v skutočnosti boli vlastne Nemci a buď sami, alebo ich predkovia, prišli do Košíc z rôznych nemeckých oblastí. Zo všetkých obyvateľov sa tu iba dvaja majitelia domov sa hlásili k národnosti slovenskej. Tento fakt poukazuje na silné maďarizačné tendencie už v polovici 19. storočia.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023
III. divízia
Turnaj III. divízie MS 2023 sa hral v Istanbule v Turecku od 26. januára do 2. februára 2023.
Alžbetina ulica (Košice)
História
Táto široká a rušná ulica bola po Hlavnej ulici druhou najvýznamnejšou mestskou komunikáciou s množstvom obchodov a viacerými mestskými šľachtickými i meštianskymi domami.
Od 40. rokov 19. storočia sa na ulici ubytovávali aj prví židovskí obyvatelia mesta, boli to hlavne obchodníci. V roku 1850 na tejto ulici žilo v 43 domoch už 30 židovských rodín. Od začiatku 20. storočia tu bolo najväčšie sústredenie košických Židov, ktorí v roku 1934 z celkového počtu 50 budov vlastnili už 41 z nich.
Paríž východu
Paríž východu alebo Paríž Východu môže byť:
Jesseniova lekárska fakulta v Martine Univerzity Komenského
náhľad|Sídlo Jesseniovej lekárskej fakulty v Martine (dekanát a aula magna) Jesseniova lekárska fakulta v Martine Univerzity Komenského (skr. JLF UK) je jednou z trinástich fakúlt Univerzity Komenského v Bratislave. Ako jediná z fakúlt UK nesídli v Bratislave. Patrí medzi popredné inštitúcie pregraduálneho medicínskeho vzdelávania vo svete. V skupine lekárskych a zdravotníckych vied si v rankingovom hodnotení slovenských vysokých škôl udržiava niekoľkoročné prvenstvo.
Dejiny
Nová etapa budúcej fakulty sa datuje od roku 1966. Rozhodnutím Vedeckej rady Univerzity Komenského v máji 1966 sa s účinnosťou od 1. júla 1966 zriadila v Martine pobočka lekárskej fakulty, a už v októbri 1966 sa rozbehla výučba študentov vo všetkých šiestich ročníkoch. Dôležitou podmienkou vzdelávania budúcich lekárov bolo ustanovenie Martinskej fakultnej nemocnice (terajšej Univerzitnej nemocnice Martin) a vymenovanie vedúcich kliník, k čomu došlo 1. októbra 1967. Ústavy a kliniky boli v tomto období združené v štyroch základných katedrách: Katedre teoretických disciplín, Katedre predklinických a paraklinických disciplín, Katedre chirurgických disciplín a Katedre internistických disciplín.
Prelom vo vývoji martinského pracoviska znamenal 6. jún 1969, kedy bola nariadením vlády SSR č. 79 zriadená na UK v Bratislave ďalšia - samostatná lekárska fakulta so sídlom v Martine. Obdobie nasledujúcich rokov bolo pre novovzniknutú inštitúciu ťažké. Fakulta musela odolávať nepriazni vtedajších predstaviteľov politického života, ale aj samotných vedúcich funkcionárov UK. Neľahké podmienky, v ktorých sa martinská lekárska fakulta vyvíjala, umožnili naštartovať dynamický rozvoj v oblasti pedagogického procesu, výchovy vysokokvalifikovaných pracovníkov, liečebno-preventívnej starostlivosti, vedecko-výskumnej činnosti a získavania a budovania nových priestorov.
Ďalšia kapitola histórie fakulty sa začala písať na pozadí revolučných spoločenských udalostí roku 1989, kedy významnú úlohu zohralo študentské hnutie. V tomto období vznikol na Lekárskej fakulte v Martine najvyšší orgán akademickej samosprávy – akademický senát, ktorého prvé zasadanie sa uskutočnilo 9. decembra 1989. Počas uplynulých rokov sa organizácia i pôsobnosť senátu menili. Dnes má AS JLF UK 35 členov, z toho zamestnanecká časť má 23 členov a študentská časť má 12 členov.
Uznesením Akademického senátu Univerzity Komenského zo dňa 16. mája 1991 sa Lekárska fakulta v Martine premenovala na Jesseniovu lekársku fakultu Univerzity Komenského v Martine. V tom istom roku sa zrušili katedry. Na základných medicínskych a predklinických pracoviskách JLF UK sa zriadili ústavy a na pracoviskách Univerzitnej nemocnice Martin kliniky – výučbové základne JLF UK. V súčasnosti JLF UK zabezpečuje výchovno-vzdelávaciu, vedecko-výskumnú a liečebno-preventívnu činnosť na štrnástich teoretických a predklinických ústavoch, dvadsiatich siedmich klinikách a štyroch ústavoch JLF UK a UNM. Integrálnou súčasťou JLF UK sú dve informačné pracoviská, tri účelové zariadenia a dekanát fakulty. K zdravotníckym zariadeniam, v ktorých má JLF UK zriadené výučbové bázy, patrí Univerzitná nemocnica Martin, Ústav pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou a Šrobárov ústav detskej tuberkulózy a respiračných chorôb v Dolnom Smokovci.
Výučba
Výučba na Lekárskej fakulte UK v Martine spočívala až do roku 1990 v študijnom odbore všeobecné lekárstvo. V akademickom roku 1991/1992 JLF UK ako prvá lekárska fakulta na Slovensku otvorila štúdium všeobecného lekárstva v anglickom jazyku pre zahraničných študentov – samoplatcov.
S cieľom posilniť zahraničné vzťahy v oblasti náboru zahraničných záujemcov o štúdium na JLF UK v anglickom jazyku bol v októbri 2004 zriadený Inštitút medicínskeho vzdelávania v anglickom jazyku.
Od akademického roku 1990/1991 sa na LF UK v Martine ako prvej na Slovensku rozšírili možnosti o 5-ročné magisterské štúdium v študijnom odbore ošetrovateľstvo. V akademickom roku 1994/1995 sa štúdium ošetrovateľstva doplnilo o trojročné bakalárske štúdium v externej forme. V roku 2002 nastala zmena v systéme vzdelávania zdravotníckych pracovníkov. Európska únia akceptovala len systém výchovy, v ktorom zdravotnícki pracovníci absolvovali minimálne prvý stupeň vysokoškolského vzdelávania. JLF UK v Martine reagovala na spoločenskú požiadavku urýchlenej prípravy kvalifikovaných zdravotníckych zamestnancov a v mesiacoch júl a august 2002 sa začali práce na postupnom včlenení Strednej zdravotníckej školy Milana Rastislava Štefánika v Martine do JLF UK v Martine. V budove bývalej Strednej zdravotníckej školy, ktorá je v správe Slovenského Červeného kríža, sa zriadil Ústav ošetrovateľstva a Ústav nelekárskych študijných programov.
V akademickom roku 2004/2005 sa začala na JLF UK v rámci transformácie vysokoškolského štúdia na viacstupňové študijné programy výučba nových študijných programov v nelekárskych zdravotníckych odboroch. Po prvýkrát boli prijatí študenti bakalárskych študijných programov verejné zdravotníctvo, pôrodná asistencia, rádiologická asistencia, laboratórne vyšetrovacie metódy v zdravotníctve, fyzioterapia a zubná technika v dennej a externej forme. V akademickom roku 2006/2007 ukončili štúdium prví absolventi bakalárskych nelekárskych študijných programov, ktorým bol zároveň prvýkrát v histórii JLF UK vydaný dodatok diplomu, ktorý zlepšuje medzinárodnú transparentnosť a uznanie na účely výkonu povolania. V akademickom roku 2007/2008 sa na JLF UK začala výučba magisterských študijných programov verejné zdravotníctvo v dennej a externej forme a laboratórne vyšetrovacie metódy v zdravotníctve v externej forme.
Univerzita tretieho veku pri JLF UK
Univerzita tretieho veku (UTV) pri JLF UK v Martine začala svoju činnosť v akademickom roku 1991/1992. Jedným zo zakladateľov a organizátorom UTV v Martine bol MUDr. Branislav Geryk, na rozvoji UTV sa významnou mierou podieľal i doc. MUDr. Josef Květenský, CSc. Trojročné štúdium je zamerané na poznanie funkcie ľudského organizmu, na získavanie poznatkov o chorobných stavoch a ich liečbe, a o prevencii chorôb. Počas existencie UTV JLF UK absolvovalo výučbu a ukončilo ju promóciami 447 poslucháčov. Jesseniova lekárska fakulta UK v Martine ako prvá založila Klub absolventov UTV.
Martinský klub medikov
Záujmovým združením študentov JLF UK je Martinský klub medikov (MKM), ktorý pomáha zabezpečovať plnohodnotný spoločenský život a duchovný rozvoj študentov na báze kultúrnej, záujmovej, športovej a vedeckej činnosti. Podieľa sa na zabezpečovaní prednášok, seminárov, besied, kultúrnych, spoločenských a športových podujatí, výstav atď. MKM organizuje odborné praxe a výmenné domáce i zahraničné pobyty študentov v rámci IFMSA a SLOMSA. Spolupracuje s inými profesijnými organizáciami doma i v zahraničí. Študenti niekoľko rokov vydávajú vlastný časopis Omphalus Martinensis.
Doktorandské štúdium
Jedným z poslaní JLF UK je zabezpečovať a rozvíjať vzdelávanie a vedecký výskum v integrovanej forme – v rámci doktorandského štúdia. V súčasnosti prebieha 3. stupeň vysokoškolského vzdelávania v týchto akreditovaných študijných programoch: normálna a patologická fyziológia; vnútorné choroby; chirurgia; gynekológia a pôrodníctvo; pediatria; neurológia; dermatovenerológia; anestéziológia a resuscitácia; patologická anatómia a súdne lekárstvo; farmakológia; klinická farmakológia; lekárska biofyzika; ošetrovateľstvo; verejné zdravotníctvo a lekárska, klinická a farmaceutická biochémia v dennej a externej forme. Jesseniova lekárska fakulta UK v Martine má v súčasnosti pre lekárov akreditovaných 20 špecializačných študijných programov, a to v nasledujúcich odboroch: vnútorné lekárstvo, diabetológia, poruchy látkovej premeny a výživy, pediatria, neurológia, urológia, hematológia a transfuziológia, infektológia, gynekológia a pôrodníctvo, chirurgia, pneumológia a ftizeológia, dermatovenerológia, všeobecné lekárstvo, otorinolaryngológia, patologická anatómia, gastroenterológia, detská chirurgia, verejné zdravotníctvo, pracovné lekárstvo, anestéziológia a intenzívna medicína a neonatológia. Od roku 2009 fakulta začala poskytovať ďalšie vzdelávanie aj pre sestry. V tejto oblasti sa realizujú akreditované programy sústavného vzdelávania Mentori klinickej praxe v ošetrovateľstve, Ošetrovateľská starostlivosť o chronické rany, Ošetrovateľská starostlivosť o pacientov so stómiou a špecializačný študijný program Ošetrovateľská starostlivosť v odboroch chirurgie.
Vedecko-výskumná činnosť
Vedecko–výskumná činnosť na JLF UK umožňuje materiálno-technický a personálny rozvoj pracovísk, zvyšovanie kvality výučby, kvalifikačný rast zamestnancov, a je preto základom rozvoja fakulty ako celku. Na JLF UK sa postupne vyprofilovalo šesť hlavných výskumných oblastí: oblasť respiračného systému v zdraví a chorobe; ochorení centrálneho a periférneho nervového systému; starostlivosti o matku a dieťa; zhubných nádorových ochorení; vybraných vnútorných chorôb a oblasť nepriaznivých vplyvov životného a pracovného prostredia na zdravie človeka. Výskum v týchto oblastiach sústreďuje podstatnú časť ľudských a ekonomických kapacít JLF UK a zásadne prispieva k tvorbe výsledkov vedecko-výskumnej činnosti. Splnením univerzitných kritérií sa niektoré kliniky a ústavy (Gynekolgicko-pôrodnícka klinika, Klinika detí a dorastu, Ústav farmakológie, Ústav fyziológie, Ústav lekárskej biochémie, Ústav patologickej anatómie a Ústav patologickej fyziológie) stali poprednými vedeckými pracoviskami Univerzity Komenského.
Centrá excelentnosti
V rámci JLF UK existujú 3 Centrá excelentnosti. Dve vznikli začiatkom roka 2009 - Centrum excelentnosti pre perinatologický výskum (CEPV) a Centrum experimentálnej a klinickej respirológie (CEKR), tretie centrum bolo zriadené v septembri 2010 – Centrum excelentnosti pre výskum v personalizovanej terapii (CEVYPET). Centrá excelentnosti sú zamerané predovšetkým na základný výskum v lekárskych vedách.
Publikačná činnosť
Za celú existenciu fakulty bolo publikovaných 17 400 publikačných výstupov a 17 991 citácií (2913 citovaných dokumentov). O kvalite vedecko-výskumnej, ale i pedagogickej práce na fakulte svedčí hodnotenie Akademickou rankingovou a ratingovou agentúrou, ktorá opakovane vyhodnotila JLF UK ako najlepšiu lekársku fakultu na Slovensku.
V roku 2015 ARRA fakultu vyhlásila za najžiadanejšiu.
Periodiká JLF UK
Od roku 2001 vychádza na fakulte vedecký časopis Acta Medica Martiniana (AMM) ako pokračovateľ tradície časopisu Folia Medica Martiniana, ktorý sporadicky vychádzal v rokoch 1971 – 1996. JLF UK vydáva AMM pravidelne s periodicitou tri čísla ročne v anglickom jazyku a uverejňuje originálne vedecké práce in extenso, ako aj prehľadové články z lekárskych a biomedicínskych vied a ošetrovateľstva. Časopis má medzinárodnú redakčnú radu, je recenzovaný a uvádzaný v databáze EBSCO Publishing. V roku 2011 vychádza už 11. ročník časopisu.
Vaslui (mesto)
Vaslui je hlavné mesto rovnomennej župy v rumunskom Moldavsku. Má 55 407 obyvateľov.
História
Prvá zmienka o meste Vaslui je z roku 1435. Medzi rokmi 1439 a 1440 bolo počas tatárskych vpádov vypálené. V roku 1475 sa tu konala bitka, pri ktorej moldavský princ Stefan cel Mare porazil osmanské vojská. Pred druhou svetovou vojnou tu existovala početná židovská komunita. Po páde socializmu a pozvoľnej transformácii v modernú krajinu tu dnes vládne 15 % nezamestnanosť, jedna z najvyšších v krajine.
Ekonomika
Hlavnými priemyselnými odvetviami sú textilný priemysel (odevy a pletené odevy) a potravinárstvo (pečivo, rastlinný olej, mäso, mliečne výrobky). Nachádza sa tu tiež množstvo nákupných centier a supermarketov.
Doprava
220px|right|thumb|Vlaková stanica Nová zmodernizovaná vlaková stanica sa nachádza na juhu mesta.
V júli 1994 sa otvorila trolejbusová linka. Uzavrela sa v júli 2009 a znovu sa otvorila v júni 2016. Neskôr po dvoch mesiacoch sa znova uzavrela. Premýšľa sa nad jej obnovením.
V meste je mestská hromadná doprava zabezpečená autobusmi a taxíkmi.
Šport
220px|right|thumb|Mestský štadión Vaslui je domovom futbalového klubu FC Vaslui, ktorý pôsobil v Lige I do roku 2014, a hádzanárskeho klubu HC Vaslui, ktorý hrá v Lige Națională.
Václav Kopta
Václav Kopta (* 21. jún 1965, Praha) je český herec, muzikant, textár, komik a moderátor.
Život
Je synom textára Pavla Koptu a vnukom básnika a prekladateľa Jozefa Koptu. Svoju manželku, herečku Simonu Vrbickú, spoznal pri štúdiu na Pražskom konzervatóriu, kde študoval hudobno-dramatický odbor. Počas štúdia hosťoval v Divadle E. F. Buriana a vo Vinohradskom divadle. Majú dcéry Františku (* 1998) a Janu (* 2001).
Od roku 1986 je stálym členom hudobného divadla Semafor. Tu účinkoval vo viacerých predstaveniach, napr. Jonáš, Na poříčí dítě křičí, Vetešník, Ach ta láska nehezká, V hlavní roli písnička, Pré, Mé srdce je Zimmer frei, To nám to pěkně začíná, 80 svíček na ztraceným dortu a. i.
Vo filme zažiaril už vo svojich osemnástich rokoch rolí idealistického študenta vo filme Sněženky a machři. Potom však z televízie a filmu na dlhý čas zmizol. Do povedomia verejnosti sa vrátil až po viac ako dvadsiatich rokoch vo filme Sněženky a machři po 25 letech, kde hral už dospelého účastníka zrazu bývalých študentov na horách. Potom sa začal pravidelnejšie objavovať vo filme a v televízii, najmä vo vedľajších rolách.
V rokoch 2019, 2020 a 2021 moderoval vyhlásenie cien Český lev.
V čase pandémie covidu-19 sa stal vodičom autobusov MHD v pražských Dejviciach.
Luther Vandross
Luther Vandross (* 20. apríl 1951, New York, New York, USA† 1. júl 2005, Edison, New Jersey) bol americký spevák.
Životopis
Na strednej škole bol členom skupiny Shades of Jade. Študoval na Western Michigan University, ale po jednom roku sa rozhodol odísť a venovať sa naplno hudobnej kariére. Profesionálnu kariéru začal ako vokalista na nahrávkach a koncertoch rôznych hudobníkov, vrátane anglického speváka Davida Bowieho (je tiež spoluautorom jeho piesne "Fascination"). Svoj prvý album, ktorý dostal názov Luther, vydal v roku 1976 za sprievodu rovnomennej skupiny. Za sprievodu tejto skupiny vydal ešte platňu This Close to You (1977). Svoj prvý sólový album Never Too Much vydal roku 1981. Nasledoval rad ďalších albumov.
Nikdy sa neoženil a nemal žiadne deti. Veľa rokov sa médiá zaoberala jeho sexualitou, on sám však skutočnosť nikdy neprezradil. Mal problémy s cukrovkou a hypertenziou. V roku 2003 utrpel cievnu mozgovú príhodu a bol v kóme. Neskôr sa vrátil k verejnému vystupovaniu, ale v roku 2005 vo veku 54 rokov zomrel.
Život je krásny (Martin Babjak)
Život je krásny pes je štúdiový album Martina Babjaka. Album v roku 2006 CD vydalo hudobné vydavateľstvo Millenium Records.
Povstanie Nika
Povstanie Nika alebo Niká (gr. Στάσις τοῦ Νίκα Stasis ton Níka, v preklade Zvíťazíš!, resp. Buď víťazom!) bolo povstanie konštantínopolského obyvateľstva proti cisárovi Justiniánovi I. v roku 532. Pomenované bolo podľa rovnomenného pokriku povstalcov.
Život je krásny (Martin Babjak)
Album Život je krásny je zbierkou väčšinou trampských pesničiek, ktoré hrával Martin Babjak ako študent na letných „čundorch“. Vymyslel a zapísal si ich s kamarátom v tých časoch. Skladby sa nestratili a spolu so spolužiakom z konzervatória, gitaristom Henrym Tóthom, sa rozhodli v jeho nahrávacom štúdiu dať tieto piesne na CD. V období nahrávania albumu bol Martin Babjak už trinásť rokov tzv. „ľadovým medveďom“, tak medzi skladbami je aj „Hymna otužilcov“, ktorú aj sám zložil. Na tomto albume, Martin Babjak nielen spieva, ale hrá aj na niekoľkých hudobných nástrojoch (bendžo, ruskú balalajku, ústnu harmoniku a gitaru...) a v jednej pesničke dokonca aj píska.
Povstanie Nika
Príčinou povstania bol odpor proti tvrdej fiškálnej politike cisára Justiniána I. (t.j. zvyšujúcim sa daniam) a neobľúbenosť byzantských úradníkov, ktorí Justiniánove reformy symbolizovali. Podnet k povstaniu avšak vyšiel zo zdanlivo málo závažnej bitky hipodrómskych frakcií (dém) Modrých a Zelených. Mestská posádka bitku potlačila a hlavných iniciátorov zajala a boli odsúdení na smrť. Dvom účastníkom sa podarilo poprave uniknúť a požiadať o azyl v neďalekom chráme. Po tom, čo boli aj títo dvaja iniciátori hliadkou v chráme internovaní sa Zelení a Modrí spojili a požadovali odstúpenie troch najnenávidenejších úradníkov - Jána Kapadóckeho, Triboniána a eparchu (mestského prefekta) Eudaimonia. Cisár Justinián požiadavky vzbúrencov prijal, avšak dav sa neupokojil a v meste sa započalo besnenie.
Pozadie a vypuknutie povstania
Už od čias staroveku bola v Rímskej ríši pomerne živá tradícia vozotajského závodenia. Závodenie sa odohrávalo v hipodrómoch a spolu s hrami v cirku zohrávalo dôležitú spoločenskú úlohu. Postupom času sa gladiátorské hry pre nepriazeň kresťanstva obmedzovali a podobne cisár Theodosius zakázal olympijské hry. Závodenie v hipodróme avšak azda i preto zohrávalo dôležitú úlohu v rímsko-byzantskom športovom svete. V závodení existovali viaceré tímy, ktorých počet sa v závislosti od obdobia menil. Ešte v čase Ríma sa počet ustálil na štyroch tímoch - Bieli, Červení, Modrí a Zelení. V byzantskom období v Konštantínopole však Bieli a Červení postupne ustúpili do úzadia. Stále jazdili, avšak mali slabé zázemie a kone im dokonca požičiavali strany Modrých a Zelených. Delenie na strany - démy (či lat. factiones) avšak nebolo len záležitosťou športových preferencií, ale odzrkadľovalo aj spoločensko-politický a náboženský postoj, či status. Déma Modrých (venetoi) napríklad stránila ortodoxnému kresťanstvu, kým Zelení (prasinoi) stránili monofyzitizmu. Príslušnosť k niektorému náboženstvu avšak nebola úplne smerodajná a dôležité boli aj iné spoločenské postoje. Jednotlivé démy preto tvorili akési pseudo-politické strany, ktoré mali vrámci svojho spoločenstva širšiu masu rozličných osôb, ktorá zdieľala pocit kolegiality a snažila sa presadzovať svoje záujmy. Modrí reprezentovali záujmy pozemkových vlastníkov, Zelení zase mali zoskupovať najmä remeselníkov. Typické boli násilné strety pouličných tlúp jednotlivých strán, ktoré neraz prerástli do väčších nepokojov. V roku 512 takmer nepokoje v meste pripravili o trón cisára Anastasia. Justinián taktiež nebol príliš obľúbeným panovníkom. Už krátko po nástupe na trón začal presadzovať nepopulárne reformy a mnohí urodzení občania mu nevedeli odpustiť jeho sobáš s neurodzenou herečkou, či kurtizánou Theodorou. Nové zákony pobúrili ako chudinu, tak i senátorov. Boli zavedené nové ťaživé dane, pre ktoré mnohí chudobní prišli o bývanie, a senátori prišli o svoje pocty, ba čo viac i napriek svojmu pôvodu museli vzdávať hold i neurodzenej cisárovnej.
V 10. januára 532 boli pri jednom podobnom strete zatknutí niektorí príslušníci oboch dém. Siedmi z nich boli za vraždu odsúdení na smrť a piati z nich aj boli popravení. Dvaja zainteresovaní však poprave ušli a hľadali pomoc v neďalekom chráme. Mestský prefekt poslal ku chrámu vojakov, ktorý mali odsúdených strážiť. O tri dni neskôr sa na januárové Idy (13. januára) sa konal v Hipodróme závod. Obe strany sa spojili a žiadali od prítomného cisára milosť pre azylantov. Cisár neodpovedal a závod pokračoval až do dvadsiateho druhého závodu, keď sa v Hipodróme zrazu ozval výkrik: Dlhý život milosrdným Modrým a Zeleným! Následne vypukli nepokoje. Ešte v ten večer banda povstalcov zaútočila na sídlo prétora Praetorium a pokúsila sa ho zapáliť, na čo sa oheň rozšíril aj na okolité budovy. Cisár sa nasledujúci deň pokúsil situáciu upokojiť usporiadaním nových závodov. Strany zatiaľ zabudli na svoje pôvodné rozhorčenie z popráv a svoj hnev obe strany namierili proti cisárovi a jeho úradníkom, hlavným predstaviteľom reforiem v krajine - Jánovi Kapadóckemu a Triboniánovi, ako i proti mestskému prefektovi Eudaimoniovi. Obaja boli schopní úradníci. Tribonián stál na čele justiniánskych právnych reforiem, Ján Kapadócky stál na čele administratívneho aparátu a tak mal pod taktovkou dane a poplatky. Jánove daňové opatrenia však boli necitlivé a vyvolávali široký sociálny odpor. Démy žiadali odstúpenie úradníkov a cisár zdesený rozsahom nepokojov podobne ako pred tým Anastasios predstúpil ped davy a sľúbil odstúpenie ministrov. Rozhorlený dav poháňaní pohnútkami senátorov sa však s týmto nehodlal uspokojiť a namieril svoj hnev priamo na cisára Justiniána, ktorý s ťažkosťami utiekol do paláca. Vzbúrenci následne započali v meste plienenie a mesto zachvátil plameň.
Potlačenie povstania
Povstanie zachvátilo celé mesto a plamene pohltili celé štvrte, vrátane mnohých významných konštantínopolských pamiatok. Justinián zostal obľahnutý v paláci. Cisárska stráž sa javila byť nedôveryhodná, pretože vyčkávala na to, ku ktorej strane sa prikloní šťastie. V meste však bol Justiniánov generál Belisar s časťou východných vojsk a a veliteľ Mundos, ktorý bol krátko pred tým s herulskými žoldiermi poslaní do Ilýrie, avšak nestačil odísť, celkovo disponovali do dvoch tisíc vojakov. Belisar sa pokúsil s vojskom vypratať priestor v okolí paláca, avšak bol viacmenej neúspešný. V nedeľu sa Justinián poslednýkrát pokúsil s povstalcami v Hipodróme vyjednávať, ponúkol im ústupky, ktoré pred tým žiadali a hromadnú amnestiu. Povstalci však Justiniána zahrnuli urážkami a ďalej odmietli uznávať jeho vládu. Na to vyhľadali synovca mŕtveho cisára Anastasia Hypatia, ktorého podozrievavý Justinián krátko pred tým spolu s jeho bratom Pompeiom vyhnal z cisárskeho paláca. Povstalci Hypatia z jeho sídla vyvliekli do mesta na Konštantínovo fórum a prehlásili ho tam za cisára, hoci sám po vláde netúžil. Justinián spolu s poradcami situáciu vyhodnotili ako stratenú a chceli na lodi utiecť z mesta preč. Proti tomuto návrhu sa však postavila cisárovná Theodora, ktorá Justiniána svojim horlivým prejavom presvedčila, aby do mesta poslal vojská. Justinián preto nakázal svojim generálom nakázal, aby s domácim vojskom a germánskymi žoldniermi medzi povstalcov vtrhli a povstanie potlačili. Povstalci práve v Hipodróme proklamovali Hypatia cisárom, takže Justiniánovi generáli poľahky zatlačili povstalcov dnu do Hipodrómu. Do bitky sa následne zapojil aj ďalší Justiniánov generál Narses. Kým jeho vojaci obsadili oba vchody Hipodrómu a bránili povstalcom v úteku, Mundovi severskí žoldnieri a Belisarovi muži a v krvavej reži pobili vyše 30 000 vzbúrených obyvateľov vo vnútri bez ohľadu na ich politickú príslušnosť. Samotný Hypatius a jeho brat boli na Theodorin príkaz popravení a ich telá hodené do mora. 18 senátorov bolo vyhnaných avšak po stabilizovaní svojej moci im Justinián povolil sa vrátiť. Podobne Justinián vrátil majetok zhabaný Hypatiovi a Pompeiovi ich deťom. Neobľúbení úradníci sa vrátili na svoje posty a cisár Justinián začal s obnovou mesta.
Kanderka
Kanderka je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Štiavnické Bane, približne (juho)západne od centra Banskej Štiavnice.
Poloha
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Banská Štiavnica a Žarnovica a zasahuje na katastrálne územie obcí Štiavnické Bane a Hodruša-Hámre. Najbližším sídlom je na východnom úpätí ležiaca obec Štiavnické Bane, severovýchodne sa nachádza mesto Banská Štiavnica a západným smerom Hodruša-Hámre. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis
Kanderka leží v hrebeni, ktorý tvorí západný okraj silne zvetranej kaldery stratovulkánu. Hrebeň vedie od vrchu Paradajs juhozápadným smerom na Ostrý vrch. Severným smerom sa nachádza Kamenný závoz, Hadová a Končiar , západným Jaseňová  a Ostrý vrch, južným dominuje Sitno  a východným Tanád  a Vtáčnik. Hrebeňom vedie rozvodie Hrona a Ipľa; voda zo severných a západných svahov odteká Hodrušským potokom západným smerom do údolia Hrona, južné a východné svahy odvodňuje rieka Štiavnica, smerujúca južným smerom k rieke Ipeľ. Na južnom úpätí je vybudované Vindšachtské a Bakoniho jazero. Na vrchol nevedie značený chodník, no juhovýchodným smerom vedie traverzom chodník na Tanád.
Výhľady
Riedky, nesúvislý porast vrcholovej časti umožňuje takmer kruhový rozhľad. Viditeľné sú najmä okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri vhodných podmienkach možno pozorovať tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy a Javorie.
Prístup
Vrcholovou časťou vedie značený chodník, ktorý však samotný vrchol Kanderky obchádza.
Stredná odborná škola dopravná (Bratislava, Sklenárova 9)
Stredná odborná škola dopravná Kvačalova 20 je stredná škola o autách, motorkách, lodiach, lietadlách a doprave v mestskej časti Ružinov v Bratislave.
Odbory
Denné štúdium:
Študijné odbory ukončené maturitnou skúškou a výučným listom. 4-ročné štúdium v študijných odboroch, vhodné i pre dievčatá
Učebné odbory 3-ročné štúdium ukončené výučným listom
Château-Renault (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Stredná odborná škola dopravná (Bratislava, Sklenárova 9)
Odbory
Nadstavbové štúdium - 2-ročné, určené pre absolventov 3-ročných učebných odborov, ukončené maturitnou skúškou večerné a denné
Château-Renault (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lypovec (sídlisko)
Lypovec je sídlisko na Ukrajine v Lypoveckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 549 obyvateľov.
Mlynárce
Mlynárce sú mestská časť Nitry. Ich rozloha je 3,8 km² a žije tu 562 obyvateľov (2020). Do roku 1949 sa časť nazývala Molnoš a tvorila samostatnú obec.
Miestne osídlenie siaha prinajmenšom do mladšej doby kamennej. Na pohrebisku staromaďarských jazdcov v 10. storočí vznikla stredoveká obec. Najstarší písomný doklad o jej existencii pochádza z roku 1409, keď sa uvádza pod menom Molnosfalu. Dedina pôvodne podliehala Nitrianskemu hradu. V roku 1447 sa časť obce vďaka Jánovi Huňadimu dostala do majetkov Nitrianskej kapituly, ktorá postupne získala takmer celú dedinu. Po bitke pri Moháči sa obec dostala do vojnovej oblasti a bola pravidelne spustošená Osmanmi. V auguste 1883 dedina takmer celá vyhorela. Koncom 19. storočia obci ekonomicky dopomohol vznik tehelne M. Vagyona. V Mlynárciach sa nachádza cintorín epidemickej nemocnice z obdobia prvej svetovej vojny a pomerne nový Kostol svätých Cyrila a Metoda z rokov 1944 až 1947.
Chaumussay
Chaumussay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Juráňova dolina
Juráňova dolina je dolina v Západných Tatrách, v katastrálnom území obce Vitanová v okrese Tvrdošín v Žilinskom kraji.
Od roku 1974 je dolina národnou prírodnou rezerváciou.
Preteká ňou Juráňov potok a jej dolnou časťou, nazývanou Tiesňavy, prechádza červeno-značkovaný chodník z Oravíc do sedla Umrlá. Dolina Tiesňavy je typická strmými skalnými stenami a geomorfologickým fenoménom označovaným ako obrie hrnce.
Pomývačný grúň
Pomývačný grúň je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Pohronskou Polhorou, približne juhovýchodne od Brezna.
Opis
Pomývačný grúň leží v centrálnej časti Veporských vrchov, v rázsoche, vedúcej severozápadným smerom z vrchu Báňova. Severne sa nachádza vrch Zrazy, Michalová , Lômik , Vysoká , Lešník a Psica , východne Javorinka , Fabova hoľa , Vysoký vrch , Kučalach , Bánovo , Báňova  a Kostolný vrch , južne Rozsypok , Široký grúň  a Klenovský Vepor  a západne Nad Králičkou , Dlhý grúň , Karačovo ( a Kýčera . Južné a západné svahy odvodňuje potok Šaling, severné jeho prítok Pomývačný potok, oba v povodí rieky Hron. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Veporských vrchov, hrebeň Nízkych Tatier a Spišsko-gemerský kras.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no juhozápadne vedúcou Starou dolinou vedie modro značená turistická trasa z Čierneho Balogu – Dobroča do sedla Machniarka (križovatka s Rudnou magistrálou). Na rázc. Chlipavice vedie žltá turistická trasa z Pohronskej Polhory.
Kotlina (Vysoké Tatry)
Kotlina, spresnene Krivánska kotlina je dolinka vo Vysokých Tatrách na  severozápadných zrázoch Kriváňa medzi jeho západnými a severozápadnými ramenami. V dolnej časti sa zužuje v žľab, ktorý ústí do Kôprovej doliny.
Turistika
Do dolinky nevedú turistické chodníky
Mora (mytológia)
Mora je v slovanskej a germánskej mytológii nadprirodzená entita, väčšinou ponášajúca sa na ženu. Je spájaná so záškodníctvom v domácnosti alebo zlými snami či javom spánkovej paralýzy - odtiaľ pomenovanie nočná mora, desivý sen. Označenie rôznych motýľov vyplýva z predstavy, že ich podobu nadobúdajú aj tieto mýtické bytosti.
V škandinávskej mytológii je zmienka o mare už v 13. storočí v ságe Ynglinga.
V ľudovej tradícii na Slovensku je mora poločlovek-polodémon, zvyčajne žena, živá osoba s nadprirodzenými schopnosťami, ktorá dusí, gniavi, saje krv či inak škodí spiacemu človeku.
Jakub I. (Aragónsko)
Jakub I. Dobyvateľ ( Jaime I. el Conquistador, Jaume I. el Conqueridor, * 2. február 1208, Montpellier† 27. júl 1276, Valencia) bol od roku 1213 aragónsky kráľ z dynastie barcelonskej, od roku 1229 kráľom Malorky a od roku 1238 kráľom Valencie.
Životopis
Bol jediným synom a dedičom kráľa Petra II. a Márie, dcéry Viliama VIII. z Montpellieru. Roku 1211 ho otec v súvislosti s plánovanými zásnubami a snahou utíšiť spornú politickú situáciu v Akvitánsku odovzdal do výchovy vodcovi križiackej výpravy Simonovi IV. z Montfortu. O dva roky neskôr sa obaja muži stretli v bitke pri Murete, kde kráľ Peter zomrel a päťročný následník zostal naďalej u Montforta. Na základe žiadosti Sancha, strýka zosnulého kráľa, bol chlapec v roku 1214 vrátený do Aragónska a odovzdaný na výchovu templárom. Sancho bol ustanovený regentom kráľovstva, vo funkcii zostal do roku 1218.
Jakub sa v roku 1221 oženil s kastílskou princeznou Eleonórou. V roku 1229 bol sobáš po narodení syna Alfonza anulovaný údajne z dôvodu blízkeho príbuzenstva manželov. Syn Alfonz bol uznaný legitímnym, ale následníkom trónu sa pre jeho včasnú smrť stal syn Peter III. z Jakubovho nového manželstva s Jolandou Uhorskou.
V roku 1244 dobyl moslimskú Játivu pri Valencii a získal tak pod kontrolu výrobňu papiera. Namiesto pergamenu sa začal používať papier. Jakub I. je autorom svojho vlastného životopisu pod názvom Kniha o hrdinských činoch (Llibre dels Feyts). Pochovaný je v cisterciánskom kláštore Poblet. Jeho náhrobok bol roku 1835 zničený spoločne s ostatnými a v 20. storočí ho rekonštruoval Frederico Marès.
Voharies
Voharies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Polohopis
Voharies má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Externé odkazy
Insee - departement Aisne - zoznam
Makak
Makak (Macaca) je rod úzkonosovcov z čeľade mačiakovité (Cercopithecidae). Je známych celkom 26 druhov, z toho niektoré už vyhynuli.
Výskyt
Žijú v južnej a juhovýchodnej Ázii vrátane ostrovov (Sulawesi, Malé Sundy, Filipíny, Japonsko), na severozápade Afriky a jeden druh, makak magot (M. sylvanus), sa vyskytuje na Gibraltári v Európe. Oblasti Afriky a Európy však dnes obývajú iba sporadicky, ešte počas pleistocénu ale predstavovali bežnú súčasť tunajšej fauny.
Opis a správanie
Makaky sú celkom statné opice, ale stavba ich tela závisí na konkrétnom druhu a prostredí v ktorom žijú. Medzi robustné makaky patrí napr. makak japonský (M. fuscata) z chladných oblastí Japonska, naopak makak dlhochvostý z juhovýchodnej Ázie je menšia opica. Predné i zadné končatiny sú rovnako dlhé. Sú prispôsobené pohybu na zemi aj v stromoch a majú dobrý úchop. Makaky sa pohybujú po všetkých štyroch končatinách a využívajú aj šplhanie. Lebka nemá žiadne špecializované znaky. V papuli majú makaky lícne torby do ktorých si uschovávajú potravu.
Tvoria tlupy s rôznym množstvom opíc. Často sa objavujú mnohosamcové-mnohosamicové štruktúry s vysokou socializáciou. Častá je matrilineárna hierarchia, mladé samice v tlupe zostávajú, no mladé samce tlupu opúšťajú. Makaky sú vysoko prispôsobivé, plodožravé až všežravé opice. Niektoré druhy žijú synantropicky. Majú rozvinuté schopnosti učenia a napodobňovania, čo z nich robí inteligentné adaptabilné primáty schopné riešiť aj zložitejšie problémy. Rozmnožovanie prebieha sezónne v chladnejších areáloch, v trópoch celoročne.
Vo vedeckom výskume
Makaky patria spolu so šimpanzmi medzi najviac preskúmané primáty a hrajú veľkú úlohu vo vedeckom výskume. Obľúbeným druhom je z tohto pohľadu makak dlhochvostý (zrejme pre svoju malú veľkosť), ktorý je hojne využívaný napr. pre testovanie liekov proti rakovine, diabetu alebo kardiovaskulárnym poruchám. V 50. rokoch 20. storočia bola pomocou testovania na makakoch vyvinutá vakcína proti detskej obrne. Prebiehajú tiež pokusy s klonovaním a roku 2018 čínski vedci publikovali výsledky výskumu v ktorom sa makak dlhochvostý stal prvým klonovaným primátom pomocou metódy prenosu jadier somatických buniek (SCNT). Makaky tiež patrili k druhom, ktoré boli opakovane vysielané do vesmíru. Rad druhov je dnes však následkom ľudských činností ohrozený vyhynutím, makak chocholatý (M. nigra) a makak mentavejský (M. pagensis) potom patrí medzi kriticky ohrozené druhy.
Kotlina Žabích plies
Turistika
do dolinky nevedie turistický chodník
2S3 Akacija
2S3 Akacija (rus. akacia - akácia; v kóde NATO: SO-152) je pancierovaná sovietska samohybná húfnica kalibru. Je určená na ničenie nepriateľskej živej sily, delostreleckých a mínometných batérií, raketometov, tankov a veliteľských stanovíšť.
Vznik a vývoj
V roku 1965 sa na Ľvovskom cvičisku uskutočnili veľké manévre, do ktorých sa zapojilo okrem inej techniky samohybné delostrelectvo z čias druhej svetovej vojny - SU-152, SU-100 a IS-2, ako aj vlečné delostrelectvo z povojnového obdobia. Na vojenské podujatie boli pozvaní traja hlavní špecializovaní konštruktéri z Konštrukčnej kancelárie Volgogradského traktorového závodu - Igor Gavalov, Fedor Petrov a Georgij Efimov, namiesto ktorého dorazil jeho prvý zástupca Jurij Tomašov.
Bojová technika bola vrámci cvičenia testovaná sedem dní po sebe, vo dne aj v noci. V prípade delostrelectva sa jednoznačne preukázalo, že jeho parametre absolútne nespĺňali požiadavky vtedajších potrieb. Hlavným dôvodom bol extrémne malý uhol elevácie samohybných zbraní, v dôsledku čoho nebolo možné viesť paľbu na veľkú vzdialenosť a s dostatočnou účinnosťou. Preto bola vypracovaná správa, v ktorej sa konštatovalo, že delostrelectvo z čias druhej svetovej vojny nespĺňa podmienky moderného boja, a že je potrebné vytvoriť nové samohybné húfnice s veľkým elevačným uhlom a zvýšenou rýchlosťou paľby. Na základe toho bol prijatý výnos Rady ministrov ZSSR, ktorým bol nariadený vývoj štyroch nových delostreleckých systémov - samohybnej húfnice 2S2 Fialka kalibru, samohybnej húfnice 2S1 Gvozdika kalibru , samohybnej húfnice 2S3 Akacija kalibru a samohybného mínometu 2S4 Ťuľpan kalibru.
V rámci urýchlenia vývoja 2S3 bola použitá hlaveň z vlečnej húfnice D-20, ktorá bola pre potreby montáže na nový podvozok upravená na verziu D-22. Bola umiestnená na pásovom podvozku GM-123 z protilietadlového raketového systému 2K1 Krug.
Prvé dve experimentálne vozidlá vznikli už koncom roku 1968. Počas testovania sa však objavilo niekoľko vážnych nedostatkov, z ktorých najvážnejším bola silná kontaminácia bojového priestoru plynmi unikajúcimi po výstrele. Pre rovnaký nedostatok neprešli testom ani ďalšie štyri prototypy postavené do leta 1969. Po zlepšení ventilačného systému bol tento problém vyriešený a prvá séria strojov bola vyrobená už v roku 1970. Po ukončení všetkých typov skúšok bola samohybná húfnica 2S3 v roku 1971 zaradená do výzbroje.
Sériová výroba húfnic 2S3 Akacija prebiehala až do roku 1993 a celkovo ich bolo vyrobených približne 4 000 kusov. Okrem Sovietskeho zväzu sa nachádzali vo výzbroji ďalších 25 krajín.
Konštrukcia
Kanón má odmer 360​​° a námer sa pohybuje v rozsahu od -4° po 60°. Na streľbu sa používajú sa trojštivotrhavé granáty OF-540 a OF-25 s dostrelom alebo raketové granáty s dostrelom. Akacija môže vystreľovať aj niekoľko druhov protipancierových granátov ako BP-540, ktorý na vzdialenosť tri kilometre prerazí pancier hrúbky, či Br-540 ktorý prerazí pancier na vzdialenosť kilometra. Môže tiež viesť paľbu jadrovou muníciou o sile 1 kT. Rýchlosť paľby je 3-4 rany za minútu, za desať minút je to potom 30 výstrelov. Ak je húfnica zakopaná v palebnom postavení a má pridelených ďalších dvoch mužov, rýchlosť paľby môže byť vyššia. Doplnkovú výzbroj predstavuje guľomet PKT kalibru, ktorý sa nachádza nad prielezom veliteľa.
Sovietska intervencia v Afganistane
Počas vojny v Afganistane sa mimoriadne dobre osvedčili samohybné húfnice 2S1 Gvozdika a 2S3 Akacija. Vďaka veľkej palebnej sile, manévrovateľnosti a balistickej ochrane sa tieto vozidlá stali na bojisku nepostrádateľnými. Typickým príkladom použitia húfnic 2S3 Akacija bola palebná podpora pri operácii v provincii Baghlan v roku 1985. Plánom operácie bolo dôsledne sústrediť paľbu na front s dĺžkou 1,5 km a do hĺbky 3 km.
Ruská invázia na Ukrajinu
Pri okupácii Ukrajiny nasadilo Rusko do bojov húfnice 2S3 Akacija. Za prvý rok vojny stratilo Rusko minimálne 103 týchto húfnic.
Chaveignes
Chaveignes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Koloman Füssy
Koloman Füssy (* 28. apríl 1878, Boheľov † 12. máj 1953, Boheľov) bol maďarský roľník, statkár, verejný činiteľ a menšinový politik na území Slovenska v prvej polovici 20. storočia.
Pochádzal z reformovanej rodiny. Po skončení školy hospodáril na svojich majetkoch pri Komárne. Vojenskú službu absolvoval v 6. delostreleckom pluku a počas čiastočnej mobilizácie nariadenej pred vypuknutím I. svetovej vojny odišiel na srbské bojisko, kde bol ranený a následkom zranenia sa vrátil domov. Už v roku 1910 sa začal angažovať v roľníckej strane.
Politicky sa aktivizoval aj v nových pomeroch. V závere roku 1938 a potom v rokoch 1939 - 1944 zasadal v maďarskom parlamente.
V roku 1945 bol zatknutý československými úradmi a dva roky bol zadržiavaný v ilavskej väznici. V roku 1947 bol deportovaný do Maďarska. Neskôr bol internovaný späť do Česko-Slovenska.
Chédigny
Chédigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.