cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny výstavby diaľnic a rýchlostných ciest na Slovensku
Obnovenie a následný útlm výstavby (1945 – 1950)
Automobilizmus v krajine výrazne upadol a už ani zďaleka nedosahuje hodnoty spred vojny. Preto sa plánované diaľnice zdajú byť zbytočným luxusom. 1. októbra 1945 vydal prezident Edvard Beneš dekrét číslo 88, ktorým okrem iného nariadil dostavbu diaľnice na úseku Praha – Brno – hranica Slovenska. Na poradách o výstavbe však panovali snahy zakonzervovať stavbu, no nakoniec dochádza len k zmenám veľkorysých parametrov, ktoré boli do projektov vnesené Nemeckom ešte za protektorátnych čias. Diaľnica aj napriek rôznym dohadom nakoniec bola zaradená do celoštátneho programu pre rok 1946 a boli na ňu vyčlenené aj finančné prostriedky. Ide však len o udržiavacie stavebné práce v rôznom rozsahu. Ide najmä o rozostavané veľké mosty, ktoré preberajú firmy, ktoré ich stavali za vojny.
V lete roku 1946 bolo zrušené Generálne riaditeľstvo stavby diaľnic s odôvodnením, že vzniklo v dobách neslobody a je zbytočné. 8. júla 1946 namiesto neho vznikla Stavebná správa dostavby diaľnice, ktorá bola podriadená ministerstva. Medzitým bola definitívne pochovaná dostavba nemeckých diaľnic, ba dokonca sa objavili návrhy požadovať od Nemecka vrátenie stavenísk do ich pôvodného stavu. Tieto požiadavky sa nepodarilo presadiť a tak prebehla len likvidácia stavenísk, teda odvoz stavebného materiálu a zariadení a to na náklady ČSR. Na viacerých miestach tak ostávajú stáť osamotené piliere mostov, či na prvý pohľad nelogicky umiestnené premostenia v strede polí.
V roku 1947 začína dvojročný plán obnovy hospodárstva, ktorého súčasťou je i dostavba diaľnice v Česku. V roku 1949 mala byť spojená Praha a Posázavie. Na mostoch prebiehali práce pomerne plynulo, no na ostatných častiach len v obmedzenom množstve. Začiatkom roka 1948 boli predkladané návrhy na plánovaný päťročný plán, kde sa okrem iného uvádzala aj nutnosť dostavby diaľnice, ale už len na úseku Praha – Humpolec.
25. februára 1948 prichádza komunistický prevrat. Diaľnica je považovaná za budúce spojenie so Sovietskym zväzom a teda nie je spochybňovaná, ale na jej dostavbu malo negatívny vplyv znárodňovanie podnikov. Medzitým je dostavba diaľnice preradená pod Riaditeľstvo vodných ciest (ŘVC), čo sa na objeme prác nijako neprejavilo. Stále sa pokračuje v prácach na mostoch, robí sa izolácia mostoviek a ukladá sa na nich betónová vozovka. 29. januára 1949 bolo ŘVC zrušené a diaľnica prechádza pod Krajské národné výbory. Rozostavané úseky na Morave boli postupne opustené a utlmujú sa i práce na ostatných úsekoch. Posledné práce boli ukončené v novembri 1950 a o mesiac na to bolo zrušené Ministerstvo techniky, čím bola diaľnica definitívne pochovaná. Dostavaný bol iba most cez údolie Sedlického potoka, ktorý skolaudoval KNV Jihlava až v decembri 1952.
Staveniská postupne zarástli vegetáciou a celkovo bolo začiatkom 50. rokov na území Česko-Slovenska odsúdené na schátranie neuveriteľných diaľnic. Vo všetkých vyspelých kapitalistických krajinách sa v tom čase ich výstavba rozbiehala a ich diaľničné siete sa z roka na rok zväčšovali. Česko-Slovensko sa však pod vedením KSČ orientovala na ťažký priemysel. V oblasti dopravy to boli najmä nutné opravy ciest a ich postupné prerábanie na bezprašné.
Obnovenie plánovania a výstavby počas socializmu (1963 – 1989)
thumb|right|Plánovaná diaľničná sieť Česko-Slovenska doplnená o doplnkové ťahy s možnosťou realizácie po roku 2000 (1963) thumb|right|Vyobrazenie dopravnej značky Diaľnica zavedenej v roku [[1971]] thumb|right|Vyobrazenie dopravnej značky Rýchlostná cesta zavedenej v roku [[1971]]
Úpadok automobilizmu koncom 40. rokov, ako aj znárodňovanie podnikov i sústredenie stavebných kapacít na masívnu industrializáciu krajiny spôsobili zastavenie výstavby diaľnic, ktorá sa rozbehla za vojny. Cestná sieť však bola rekonštruovaná a na mnohých miestach sa budovali bezprašné vozovky. Mnohé cesty II., či III. triedy boli rozširované a prekategorizované o triedu vyššie. Prakticky do každej obce sa dalo dostať po spevnenej vozovke. Postupný nárast počtu vozidiel spôsobil najmä v Čechách preťaženie tamojšej cestnej siete. Opätovne sa začalo uvažovať o výstavbe diaľnic v Česko-Slovensku.
''Uznesením vlády Československej socialistickej republiky č. 286 o koncepcii dlhodobého rozvoja cestnej siete a miestnych komunikáciách'' z 10. apríla 1963 bola vymedzená nová základná diaľničná sieť štátu v celkovej dĺžke s rozdelením do jednotlivých ťahov takto:
Táto sieť mala byť kompletne zrealizovaná do konca 90. rokov. Takisto sa počítalo s ďalšími ťahmi prevažne na Slovensku, ktorých realizácia sa plánovala až okolo roku 2000.
Okrem diaľničnej siete bola do legislatívy uvedená aj rýchlostná cesta (resp. cesta pre motorové vozidlá), ako lacnejšia obdoba diaľnice. Okrem stanovenia diaľničnej siete boli vybrané úseky ciest I. triedy určené na urýchlenú modernizáciu. Tie sa často prestavovali na rýchlostné cesty.
60. roky
18. apríla 1966 bolo definitívne prijaté rozhodnutie o obnovení stavby diaľnic v Česko-Slovensku. Prvé stavebné práce sa uskutočnili na ťahu D1 na úseku Praha – Mirošovice dňa 8. septembra 1967. O necelé dva roky neskôr, 1. apríla 1969 sa začalo stavať aj pri Brne a o niekoľko dní neskôr historicky prvýkrát aj na území dnešného Slovenska, pri Bratislave. Išlo o diaľnicu D2 Brno – Bratislava, konkrétne o úsek Bratislava – Malacky.
V Košiciach sa v 60. rokoch staval mamutí oceliarsky podnik Východoslovenské železiarne. Táto investícia vyvolala výstavbu mnohých sídlisk, ale i rozšírenie cesty I/50 (cesty I/16) dnes na úseku Košice – Šaca v dĺžke. Bola vybudovaná panelová cesta so smerovo rozdelenými jazdnými pásmi. Dnes je aj napriek existencii dvoch úrovňových križovatiek označená ako rýchlostná cesta.
70. roky
thumb|right|Projekt Liptovskej Mary zahrňujúci aj výstavbu diaľnice D1 thumb|right|Diaľničná sieť ČSSR (80. roky) V roku 1970 už bolo rozostavaných 8 úsekov v celkovej dĺžke 112 kilometrov. 17. júna 1971 bolo Vyhláškou federálneho ministerstva vnútra v Česko-Slovensku zavedené dopravné značky Diaľnica, Koniec diaľnice, Rýchlostná cesta, Koniec rýchlostnej cesty a ďalšie informatívne dopravné značky súvisiace s dopravným značením na diaľnici a rýchlostnej ceste. Dôvodom bolo plánované otvorenie prvého úseku diaľnice v ČSSR Praha – Mirošovice. Vyhláška nadobudla platnosť 1. júla a prvý úsek otvorili 12. júla.
V januári 1972 za začal stavať aj ťah D61 na úseku Bratislava – Senec, ktorý je dnes súčasťou D1. Odovzdaný bol 12. decembra 1975. Ale prvý odovzdaný úsek diaľnice na Slovensku bol úsek D2 Bratislava – Malacky, ktorý sprejazdnili 7. novembra 1973 po vyše štyroch rokoch výstavby. V tom čase na Liptove finišovala výstavba vodnej nádrže Liptovská Mara. Súčasne s ňou sa stavali aj dva úseky diaľnice D1, ktoré boli pôvodne plánované ako preložka cesty I/18. V čase projektovania vodného diela však ešte neexistovali oficiálne plány na výstavbu diaľnic. I/18 bola vyriešená trasovaním cez obec Ľubeľa.
Výstavba diaľnic v Česko-Slovensku však neprebiehala podľa stanoveného harmonogramu. Už koncom 70. rokov bolo jasné, že splniť ambiciózny plán dostavby celej základnej siete diaľničných ťahov sa do roku 1990 nepodarí. Ťahy obsiahnuté v takzvanej doplnkovej sieti, ktorej realizácia bola naplánovaná okolo roku 2000 boli preradené medzi rýchlostné cesty. Tie sa v tom čase považovali len za rozšírené cesty I. triedy, takže nijaké špeciálne označenie okrem príslušnej dopravnej značky nemali. Takto boli rozšírené nasledujúce cesty: Oba tieto úseky sú dnes súčasťou rýchlostnej cesty R1.
80. roky
thumb|right|Rozostavanosť diaľnic v ČSSR v roku 1989 Na začiatku 80. rokov bolo na Slovensku rozostavaných diaľnic. Stavba týchto úsekov sa začala ešte v predošlej dekáde a väčšina z nich bola pred dokončením. Stavalo sa pokračovanie D61 od Senca k Hlohovcu a Piešťanom, takisto aj pokračovanie diaľnice D1 na Liptove, ale začala sa stavať aj spojnica východoslovenských metropol Košice a Prešov. V Bratislave sa začal budovať Prístavný most (Most Hrdinov Dukly), ktorý vyvolal investíciu za vyše miliardy vtedajších česko-slovenských korún a Most Lanfranconi (Most Mládeže). Ekonomika štátu na sklonku tejto dekády nebola v najlepšej kondícii, preto sa výstavba obmedzovala na kratšie a technicky menej zložité úseky. Dokonca úsek D1 Liptovský Hrádok – Hybe sa začal budovať len v polovičnom profile. V čase vypuknutia Nežnej revolúcie v roku 1989 bol vo výstavbe len spomínaný polprofilový úsek na Liptove a dokončoval sa ešte Most Lanfranconi na diaľnici D2. Projekčne sa stihol ešte pripraviť obchvat Trenčína na úseku Chocholná – Skala – Nemšová. Došlo aj ku kozmetickej úprave diaľničnej siete. Vládnym uznesením z roku 1987 bola diaľnica D61 doplnená o úsek Bratislava – štátna hranica s Rakúskom s dĺžkou, ktorý je dnes súčasťou diaľnice D4.
Okrem toho sa stále pokračovalo v rozširovaní ciest I. triedy na štvorprúdové so smerovým rozdelením. Úseky cesty I/51 Sereď, obchvat a I/50 Šášovské Podhradie – Budča sú dnes súčasťou rýchlostnej cesty R1. Cesta medzi Novákmi a Prievidzou je aj v súčasnosti kategorizovaná ako cesta I. triedy, pretože na výjazdoch chýbajú pripájacie pruhy a iné bezpečnostné prvky. V budúcnosti však dôjde k jeho úprave a bude preradený k R2. Výstavba úseku Trnava – Báb súvisela s výstavbou Vodného diela Kráľová, ale v prvej etape sa vybudoval len v polovičnom profile. Dobudovaný bol až v roku 2000.
Na sklonku socializmu sa teda na území Slovenska nachádzalo diaľnic v plnom profile a  v polovičnom. Čo sa týka rozšírených ciest I. triedy, tých bolo vybudovaných, k tomu treba pripočítať vybudovaný polprofilový obchvat Serede v dĺžke s rezervou na druhý jazdný pás a rozšírenú cestu v Košiciach v dĺžke. Dohromady tak bolo postavených štvorprúdových ciest, nerátajúc štvorprúdové prieťahy v mnohých mestách, výpadové komunikácie či ostatné viacprúdové cesty bez mimoúrovňových križovaní.
Po roku 1989
Po zvrhnutí komunistickej diktatúry sa začala ekonomika a hospodárstvo štátu pretvárať z príkazového na trhové. S tým bola spojená i reštitúcia a privatizácia. Začal sa objavovať dovtedy nevídaný problém s vykupovaním pozemkov pod budúcimi úsekmi diaľnice. Ďalším nevídaným krokom bolo spoplatnenie diaľnic na Slovensku od roku 1998. Takisto bola zavedená povinnosť vykonať štúdiu dopadov stavby na životné prostredie (takzvaná EIA štúdia), čo bol bezpochyby správny krok.
1990 – 1998
thumb|right|Diaľničná sieť Slovenska z roku [[1995]] thumb|right|Diaľničná sieť Slovenska z roku [[1998]] thumb|right|Mapa dostavaných úsekov v roku [[1998]] Prvé postsocialistické roky boli spojené s nedostatkom financií na výstavbu i problémami s vysporiadaním pozemkov a ekologickými otázkami. Výstavbe takisto neprospelo ani jej spolitizovanie. V roku 1990 sa dokončil plný profil úseku D1 Liptovský Hrádok – Hybe a o rok neskôr sa ešte podarilo rozostavať časť ochvatu Trenčína (Chocholná – Skala), ktorý mal pripravené podklady ešte z komunistickej éry.
Diaľničná sieť sa v zásade ani po rozpade federácie nezmenila, diaľničné ťahy ostali v nezmenenej podobe, akurát sa do nej opätovne zahrnula dávnejšie plánovaná diaľnica D18, ktorá však už nesmerovala na Český Těšín, ale na poľskú hranicu cez Skalité. Takisto ostalo nezmenené staničenie a číslovanie ciest. Diaľnica D1 pri Trenčíne, hoci bola v skutočnosti na približne 20. kilometri, mala staničenie s hodnotami okolo 340. kilometra.
1998 – 2006
Po rozpade Česko-Slovenska už číslovanie diaľnic na území Slovenska nemalo zmysel, tak bolo v marci 1999 Uznesením vlády Slovenskej republiky o koncepcii rozvoja diaľničnej infraštruktúry schválené nové číslovanie diaľnic. Tiež bolo rozhodnuté, že diaľnica D1 sa bude skladať z plánovaných diaľnic D1 a D61. Od diaľnice D1 bol odčlenený úsek na rakúske hranice (súčasť diaľnice D4).
Po výmene na premiérskom poste nová vláda pod vedením Mikuláša Dzurindu usúdila, že Mečiarovo tempo diaľničnej výstavby je neudržateľné a bolo nutné pristúpiť k redukcii výstavby. Práce boli pozastavené na 3 úsekoch D1 a najmä na kysuckej diaľnici D3. Podľa pôvodných plánov pokračovala dostavba D1 na strednom Považí, ako aj na tuneli Branisko. S výstavbou sa pokračovalo aj v okolí Bratislavy, kde sa od roku 1999 budoval úsek Mierová – Senecká
Okrem toho sa začala aj výstavba polprofilových obchvatov na rýchlostných cestách, ktoré boli pôvodne projektované ešte ako preložky ciest I. triedy. Takto sa na R2 vybudoval obchvat Tornale, Oždian, či obchvat Oravského Podzámku na R3.
2006 – 2010
thumb|right|Graf zobrazujúci výstavbu diaľnic a rýchlostných ciest na území Slovenska od roku 1969 do súčasnosti Po nástupe vlády Róberta Fica bolo avizované urýchlenie dostavby diaľnice D1 medzi Bratislavou a Košicami, ako aj rýchlostnej cesty R1 medzi Nitrou a Banskou Bystricou. V roku 2007 bola ohlásená výstavba prostredníctvom tzv. PPP projektov, hoci ešte rok predtým ich Fico považoval iba ako krajné riešenie. Chýbajúce úseky spomínaných diaľníc mal postaviť a 30 rokov prevádzkovať súkromník, ktorému by štát počas celého obdobia splácal náklady v rámci "platieb za dostupnosť". Prakticky všetky chýbajúce úseky okrem ľavého pásu úseku Beharovce - Branisko a obchvatu Prešova (oboch na D1) boli rozdelené do tzv. troch balíkov. Prvý zahŕňal chýbajúce úseky na D1 medzi Vrútkami a Prešovom, druhý zahŕňal úseky na R1 medzi Nitrou a Tekovskými Nemcami a severný obchvat Banskej Bystrice a tretí tvoril južný diaľničný obchvat Žiliny spoločne s preložkou cesty I/64 (tzv. Privádzač Žilina - Lietavská Lúčka). Všetky verejné obstarávania na koncesionára boli sprevádzané pochybnosťami o účelovom nastavení podmienok, či pochybným vylučovaním zúčastnených konzorcií. Okrem priebehu obstarávania bola kritizovaná aj výška platieb. Nedostatok financií a slabá ochota finančných trhov požičiavať peniaze na tak rozsiahle projekty viedli k neustálemu odsúvaniu ich finančného uzavretia a teda aj výstavby. Počas prvej vlády Róberta Fica sa stihol finančne uzavrieť iba tzv. 2. balík.
Okrem PPP projektov sa v obmedzenej miere realizovala aj výstavba ďalších úsekov, prevažne financovaných pomocou európskych fondov. Takto sa postupne rozostavali obchvat Svidníka na R4, obchvat Figy na R2, či obchvat Hornej Štubne na R3. V rokoch 2007-2010 sa postupne postavil aj dlho očakávaný úsek D1 naprieč Považskou Bystricou, čím sa skompletizovalo diaľničné spojenie medzi Bratislavou a Žilinou. Z prostriedkov štátneho rozpočtu bol vybudovaný napríklad obchvat Trstenej na R3.
Medzinárodné porovnanie súčasného stavu
K 12.10.2022.
Brieux
Brieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bretoncelles
Bretoncelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Renesancia
thumb|Dóm vo Florencii. Jedna zo svetovo najznámejších renesančných stavieb.
Renesancia (tal. rinascimento/rinascita, fr. (aj nem. a angl.) renaissance) je historická epocha rozvíjajúca sa v európskom prostredí od 14. storočia do polovice 17. storočia. Svojimi myšlienkami nadviazala na obdobie neskorého stredoveku a gotiky a jej myšlienky sa ďalej rozvíjali v dobe manierizmu a baroka. Jej počiatky môžeme hľadať v Taliansku, odkiaľ sa rozšírila do celej Európy. Mnohými učencami je táto éra označovaná ako počiatok Novoveku.
V Taliansku toto obdobie trvalo od 14. do polovice 16. storočia. V ostatných krajinách od konca 15. storočia do 16. storočia (dozvuky v 17. storočí), z toho na Slovensku do roku 1650.
Pojem renesancia
Pojem znovuzrodenie prvýkrát použil pre obdobie rozkvetu umenia a vedy, ktoré sa začalo na konci 13. storočia v Taliansku, taliansky historik Giorgio Vasari v roku 1550. Pojem renesancia je francúzsky preklad použitý francúzskym historikom Jules Micheletom a ďalej rozšírený švajčiarskym kunsthistorikom Jacobom Burckhardtom v 19. storočí.
Použitie pojmu
Pojem renesancia sa tradične vzťahuje na epochu medzi 14. a 17. storočím. Počas poslednej štvrtiny 20. storočia sa niektorí historici (napr. Charles H. Haskins 1870–1937) začali vyjadrovať v tom zmysle, že renesancií mohlo byť viac. Uvažuje sa o renesancii 12. storočia a už zavedeným a všeobecne prijímaným pojmom je karolínska renesancia.
Ďalej sa výraz používa v spojení s národnými procesmi v tomto období, napr. anglická renesancia, talianska renesancia atď.
Vznik a príčiny
thumb|[[Leonardo da Vinci - Dáma s hranostajom.]] Vznik renesancie sa zvyčajne kladie do severného Talianska na koniec 13. storočia. Ak sa uvádza konkrétne miesto, potom je to mesto Florencia. Od 12. storočia v mnohých severotalianskych mestách rástla prosperita vyvolaná predovšetkým zámorským obchodom. Najväčšími obchodnými mocnosťami boli mestá Janov, Benátky a Florencia. K hospodárskemu rozkvetu prispievala aj praktická bezmocnosť cechov, ktoré by boli schopné potlačovať prílišnú prosperitu niektorých skupín mešťanov. Cechy síce existovali, ale držali ich v rukách a na svoj prospech užívali bohaté rodové skupiny (takto sa k moci dostal napr. rod Medici vo Florencii).
Zároveň vplyvom bojov medzi nemeckými cisármi a pápežmi v Taliansku počas stredoveku neexistovala centrálna moc, ktorá by dokázala odobrať mestám politický či hospodársky vplyv a ani šľachta nemala také pozície ako bolo obvyklé napr. vo Francúzsku alebo v strednej Európe. Častým trendom bolo jej sťahovanie do miest, kde sa dostávala pod moc mestskej samosprávy.
Tieto podmienky – hospodárska prosperita a relatívna politická sloboda - stáli pri vzniku nového typu renesančného človeka. Zároveň existencia viacerých mocenských centier (najbohatšími talianskymi mestami boli: Janov, Miláno, Benátky, Mantova, Ferrara, Bologna, Florencia, Pisa, Siena, Rím) viedla k súťaživosti, ktorá sa okrem iného prejavovala aj v podpore umenia, ktorým sa rada vladárov a mocných mužov mohla prezentovať navonok.
Typické rysy
V jednotlivých druhoch umenia vznikali nové prvky, ale niektoré rysy boli typické pre renesanciu či už ako epochu alebo pre umenie, ktoré vytváral renesančný človek.
Kladie sa dôraz na človeka, na ľudský rozum, poznanie a pozemský život. Renesančný človek sa vymaňuje zo stredovekého spôsobu myslenia, čiže záujem sa od Boha obracia smerom k človeku samému.
Mnoho umelcov bolo skutočne „renesančných“, zaoberali sa aj anatómiou, optikou, technológiami, ktoré potom používali vo svojej tvorbe. Typickým príkladom je použitie perspektívy v maľbe a kresbe či odlievanie sôch z bronzu.
Napriek tomu si renesanční umelci nárokovali pri svojich dielach návrat k prírode (inšpirovaní antikou), určitý súbor konvencií. Ich realizmus sa týkal hlavne použitých tém. Objavujú sa scény zo „všedného života“ - vzniká napr. novela (poviedka zo života obyčajných ľudí) alebo komédia inšpirovaná životom roľníkov.
Dá sa považovať za spoločný rys, aj keď nebolo také veľké, ako sa obyčajne myslí. Náboženské motívy sú neustále veľmi časté.
Vznikajú životopisy, vlastné podobizne maliarov, umelci na rozdiel od stredoveku podpisujú svoje diela.
Ak bol pre stredoveké umenie typický univerzalizmus, tak od renesancie začíname rozlišovať národné umenia s ich typickými prvkami a rysmi.
Umenie sa stáva politickou zbraňou (notoricky známym príkladom je Masacciov obraz Daňový peniaz alebo Michelangelova socha Dávida) a efektným prostriedkom bohatých a mocných, ako sa prezentovať voči verejnosti. Z týchto radov pochádza veľké množstvo mecenášov, len v Taliansku napríklad pápeži Martin V., Eugen IV. či Mikuláš V., ďalej v Miláne Filippo Maria Visconti, Francesco Sforza, v Neapole Alfonz V. Aragónsky alebo Ferdinand I. Aragónsky.
Rozšírenie renesancie do Zaalpska
Na rozšírenie renesancie do zaalpských krajín malo vplyv niekoľko skutočností. Predovšetkým do Ríma neustále prúdilo veľké množstvo pútnikov, ktorí sa mohli zoznámiť s novými myšlienkami. Naopak z Talianska do Európy odchádzala časť potulných humanistov (napr. Giordano Bruno) a tiež početné cirkevné posolstvá. Do Francúzska sa renesancia rozšírila vplyvom Francúzsko - talianskych vojen na počiatku 16. storočia. V jednotlivých krajinách sa renesancia prispôsobila miestnym podmienkam. Zvlášť to vidno na obrazoch stredoeurópskych renesančných maliarov, kde je cítiť ešte značný vplyv neskorej gotiky (napr. Albrecht Dürer alebo zvlášť Hieronymus Bosch). Oveľa viac je tu zachovaný náboženský charakter umeleckých diel (oproti talianskym omnoho častejšie inšpirovaným klasickou mytológiou).
Veľkým rozdielom medzi talianskou a severnou renesanciou je používanie jazyka. Kým v Taliansku sa učenci obrátili späť ku klasickej latinčine a gréčtine, na severe sa objavujú knihy v národných jazykoch, takto prístupné oveľa širšej čitateľskej obci. Širšie používanie národných jazykov hralo v budúcnosti dôležitú úlohu pri vzniku národných štátov definovaných národným jazykom.
thumb|Portrét Francesca d'Este od Rogiera van der Weyden. Portrét vznikol v Holandsku. Mieša sa tu renesančné poňatie ešte s prvkami strnulej gotiky.
Spoločenské postavenie umelca
Počas renesancie sa zmenilo aj postavenie umelca. V stredoveku umelca ako individualitu nepoznáme. Sú považovaní za remeselníkov a obvykle nepodpisujú svoje diela (preto sú dnes označovaní podľa svojich najvýznamnejších diel, napr. Majster vyšebrodského oltára). Toto sa v renesancii mení. Umelci vystupujú z anonymity a niektorí dosahujú dokonca vysoké spoločenské postavenie. Ako príklad môže slúžiť Gentile Bellini, ktorý získal od Fridricha III. kniežací titul, alebo Tizian, ktorému Karol V. udelil rad Zlatej ostrohy oprávňujúci ho používať titul rytier. Niektorým umelcom sa podarilo zbohatnúť alebo získať vysoký úradnícky post. Napriek tomu sa všeobecne ešte držala predstava, že umelci sú nízkeho pôvodu, pretože ich činnosť vyžadovala manuálnu prácu a oni sami postrádali vzdelanie.
Maliarstvo
Na rozdiel od architektúry alebo sochárstva sa nemohlo rané renesančné maliarstvo inšpirovať antickým umením - z antického maliarstva sa nič nezachovalo. Renesanční maliari sa preto čiastočne inšpirovali antickými reliéfmi. Až v 16. storočí v Ríme boli objavené fresky v Neronovom Zlatom paláci alebo v Titových kúpeľoch.
Tematika
Do značnej miery, ako už bolo napísané vyššie, sa udržuje náboženská tematika. Veľmi často sa však stáva len prostriedkom, ako zobraziť i scény napr. z každodenného života (Madona s dieťaťom je veľmi často hlavne zobrazením materskej lásky) či prezentovať nahé ženské, resp. mužské postavy (napr. motív Adama a Evy). Novo sa objavujú niektoré žánre, napr. portrét, krajina alebo zátišie a v Taliansku sa objavujú aj mytologické motívy prevzaté z antického umenia. Typickým nemytologickým motívom prevzatým z antického umenia je tzv. spinario - chlapec vyťahujúci si z päty tŕň.
Technika
V maľbe sa začína používať trojrozmernosť a perspektíva - maliari sa naučili pracovať s priestorom a vyjadrovať jeho hĺbku. Niektorí umelci začali tiež pracovať v omnoho väčšej miere s použitím farieb na vyjadrenie tieňa (napr. da Vinci a jeho sfumato použité veľmi výrazne napr. v Madone v skalách).
Zvláštnu a odlišnú úlohu od stredoveku hrá kresba. V stredovekom maliarstve sa používala len k určitému typologickému náčrtu budúcej maľby a ako také nevznikali podľa skutočnosti, ale podľa po dielňach kolujúcich typologických a ikonografických schém, tak v renesančnom umení už slúži k štúdiu skutočnosti na vylepšenie obrazu (typické sú skice vytvorené Leonardom da Vincim študujúce napr. svalstvo a pohyb koňa, rysy ľudských tvárí a vyjadrení rôznych emócií).
thumb|Fra Angelico: Zvestovanie. Maliar už pracuje s perspektívne vyjadreným priestorom.
Sochárstvo
Vplyvom zachovaných antických sôch sa sochárstvo stalo prvým umením, kde došlo k zmenám smerom k renesančnému poňatiu. Objavujú sa od antiky po prvýkrát voľne stojace sochy. Umelci dokážu úspešne vyjadriť dramatickosť scény (v stredovekom umení neznáme) expresívnym zobrazením emócií v tvári, gestami či zriasenou drapériou.
Veľkou výzvou sa pre renesančného sochára stali jazdecké sochy. Ďalej sa nadväzuje na portrétne sochárstvo cisárskeho Ríma - objavujú sa busty významných osobností. Poznáme aj drobnú plastiku, napr. aj medaily.
Architektúra
S potrebou prezentácie novej meštianskej nobility aj mestského štátu ako celku, sa stala architektúra jedným z umení, kde došlo k najvýraznejším zmenám. Renesanční architekti sa opäť inšpirovali antickými stavbami, ich súmernosťou, jednoduchosťou a pravidelnosťou proporcií. Vedľa kameňa sa začali používať vo väčšom množstve materiály ako mramor a tehly. Hojne sa uplatňuje stĺporadie, klenba a kupola a schodisko sa stáva samostatným architektonickým prvkom. Objavujú sa nové typy stavieb: mestské paláce a mestské aj predmestské vily.
Vzdelanosť a literatúra
Veľké zmeny sa odohrávajú na poli literatúry. Objavujú sa celkom nové literárne žánre ako napr. komédia, tragédia či pastorála. Tieto sú inšpirované dochovanými literárnymi dielami antických autorov. Veľmi obľúbenými autormi sa znova stávajú Terentius, Plautus, Seneca alebo Vergílius.
Ďalšími obľúbenými žánrami bol traktát, polemika, list, objavujú sa cestopisy, životopisy a pedagogické spisy.
Brethel
Brethel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kompilátor (programovanie)
right|thumb|Ideálny kompilátor (po anglicky)
Kompilátor alebo kompilujúci program (anglicky: compiler) je počítačový program, ktorý dokáže preložiť zdrojový kód napísaný v jednom programovacom jazyku (tzv. zdrojovom jazyku) do iného programovacieho jazyka (tzv. cieľového jazyka). Kompilátory sú špecifickým typom prekladačov (príkladom iného typu prekladaču je napr. interpreter). Pojem kompilátor sa najčastejšie používa pre prekladače, ktorých zdrojovým jazykom je vysokoúrovňový jazyk a cieľovým jazykom je nízkoúrovňový jazyk (napr. jazyk symbolických inštrukcií, objektový kód alebo strojový kód) za účelom vytvorenia spustiteľného programu.
Existuje však mnoho rôznych typov kompilátorov. Pokiaľ zkompilovaný program môže bežať na počítači, ktorého CPU alebo operačný systém sú odlišné od počítača, na ktorom beží kompilátor, hovoríme o krížovom kompilátore. Program, ktorý prekladá z jazyka nižšej úrovne do jazyka vyššej úrovne, sa nazýva dekompilátor. Program, ktorý prekladá medzi dvoma vysokoúrovňovými jazykmi sa zvyčajne nazýva transpliter.
Kompilátor musí vykonávať dve základné činnosti: analýzu zdrojového kódu a vytváranie ekvivalentného cieľového kódu (syntéza). Cieľom analýzy je získať informácie o stavbe programu, ktoré sa počas syntézy použijú na zostavenie cieľového kódu. Analýza sa najčastejšie vykonáva na troch úrovniach: lexikálna analýza, syntaktická analýza a sémantická analýza. Výstupom týchto procesov môže byť tzv. intermediárny kód. Analytická časť kompilátoru sa niekedy nazýva aj prednou časťou (angl.: front end). Samotné generovanie cieľového kódu môže byť doplnené (prípadne predchádzané) optimalizačnými operáciami.
Program preložený do strojového kódu len málokedy obsahuje všetky procedúry a funkcie potrebné na jeho spustenie. Mnohé funkcie a procedúry sa nachádzajú vo vopred preložených súboroch, ktoré nazývame knižnice. Aby bolo možné program spustiť, je potrebné prepojiť relatívne odkazy na procedúry a funkcie so skutočnými adresami. Túto činnosť vykonáva spájací program, ktorý tiež nazývame linker.
Alternatívnym spôsobom vykonávania kódu je interpretácia zdrojového kódu v čase behu programu. Program, ktorý tento preklad zabezpečuje, sa nazýva interpreter. Existujú aj kombinované riešenia, kedy sa najprv prekladá do pomocného kódu, ktorý sa interpretuje v čase behu (napr. Java).
Štruktúra kompilátoru
Bez ohľadu na konkrétne fázy prekladu kompilátoru, je bežné sa stretnúť s rozdelením týchto fáz na tri časti: predná časť (angl. front end), stredná časť (angl. middle end) a zadná časť (angl. back end).
Motiváciou za rozdelením prekladu kompilátora do vyššie uvedených troch častí bola možnosť znovupoužitia jednotlivých častí pre rôzne zdrojové jazyky (je možné použiť rovnakú strednú a zadnú časť) a rôzne cieľové procesory (je možné použiť rovnakú prednú a strednú časť).
Nevský prospekt
thumb|Nevský prospekt v roku 2014. thumb|right|Dom knihy. Nevský prospekt ( - Nevskij prospekt) je hlavnou a najrušnejšou ulicou v Sankt Peterburgu. Je dlhý 4,5 kilometra a široký od 25 až 60 metrov. Cez Nevský prospekt pretekajú riečky Mojka, Fontánka a Gribojedevov kanál. Začína sa pri budove admirality a končí sa pri Kláštore (lavre) sv. Alexandra Nevského. Nachádzajú sa tu významné architektonické pamiatky mesta Sankt Peterburg.
História
Názov Nevský prospekt sa oficiálne používa od roku 1781. Výnimkou boli roky 1918 až 1944, keď sa používal názov ''Prospekt 25. októbra''. Ulica bola veľmi silno poškodená počas nemeckého obliehania, keď sa stala častým cieľom útokov nemeckého delostrelectva a letectva. Po ukončení nemeckej blokády sa vrátilo k používaniu staršieho názvu.
Vladimírsky chrám
thumb|Chrám Vladimírskej ikony Matky Božej
Vladimírsky chrám alebo Chrám Vladimírskej ikony Matky Božej je pravoslávny chrám v Petrohrade na Vladimírskom prospekte. Ide o chrám s piatimi vežami, ktorý sa skladá z dvoch poschodí.
História
Chrám bol vybudovaný v rokoch 1761 až 1769 v barokovom architektonickom štýle, ale nesie aj prvky nastupujúceho klasicizmu. Vybudovaný je podľa projektu talianskeho architekta Trezinniho, ale na jeho ďalšej stavbe participovali aj ďalší architekti. Interiér chrámu je vyzdobený nádherným ikonostasom a mozaikami. Farníkom tohto pravoslávneho chrámu bol počas posledných rokov svojho života aj svetoznámy ruský prozaik F.M. Dostojevskij, ktorého pobyt a pôsobenie pripomína pamätná tabuľa. V rokoch komunistickej diktatúry bol chrám cirkvi odobratý a slúžil ako sklad kníh pre Akadémiu vied.
Súčasnosť
Chrám bol v roku 1990 vrátený Ruskej pravoslávnej cirkvi a opäť sa v ňom konajú bohoslužby. V roku 2000 získal štatút katedrály.
Branco
Branco, celým menom Cláudio Ibrahim Vaz Leal (* 4. apríl 1964, Bagú) je bývalý brazílsky futbalový reprezentant. Hrával na poste ľavého krajného obrancu a bol členom mužstva, ktoré vyhralo majstrovstvá sveta 1994. Bol tiež známy ako špecialista na priame kopy. Na klubovej úrovni hral v brazílskej, talianskej, portugalskej, anglickej a americkej najvyššej súťaži.
Klubové
Internacional
Fluminense
Porto
Grêmio
Útok na moskovské divadlo na Dubrovke
Útok na moskovské divadlo na Dubrovke predstavuje veľkú teroristickú akciu, ktorá sa odohrávala od 23. do 26. októbra 2002 v Moskve. Asi 40 čečenských islamských teroristov počas predstavenia muzikálu obsadilo budovu moskovského divadelného centra na Dubrovke a zobralo viac ako 850 ľudí ako rukojemníkov. Požadovali stiahnutie ruských vojsk z Čečenska a ukončenie druhej čečenskej vojny. Závažná rukojemnícka kríza vyvrcholila oslobodzovacou operáciou ruských špeciálnych síl, pri ktorej bolo do vnútra budovy napustené veľké množstvo bližšie neznámeho uspávacieho plynu. Celkovo si udalosti v moskovskom divadle vyžiadali smrť okolo 170 ľudí, z toho najmenej 130 rukojemníkov, pričom väčšina z nich zomrela na následky otravy spomínaným plynom.
Priebeh rukojemníckej krízy
Útok teroristov sa začal 23. októbra krátko po 21:00 miestneho času, keď pred budovou Divadelného centra na Meľnikovovej ulici v moskovskej mestskej časti Dubrovka pristavil autobus, v ktorom sa nachádzalo asi 40 maskovaných ozbrojencov. Strieľajúc do vzduchu teroristi vnikli do divadla, v ktorom práve prebiehalo druhé dejstvo vypredaného predstavenia muzikálu Nord-Ost. V panike počas prvých minút útoku sa niekoľkým desiatkam ľudí podarilo z budovy ujsť cez okná a únikové východy, ozbrojenci však napriek tomu zadržali viac ako 850 rukojemníkov, zhromaždili ich v hlavnej sále a po budove rozložili výbušniny.
Veliteľom ozbrojencov bol 22-ročný Movsar Barajev, synovec známeho čečenského povstaleckého veliteľa Arbi Barajeva (zabitého v júni 2001). Veľkú časť teroristov tvorili ženy, predovšetkým tzv. „čierne vdovy“, manželky zabitých čečenských povstalcov. Medzi nimi bola aj vdova po A. Barajevovi, Zura Barajevová. Teroristi predložili svoje požiadavky, ktoré zahrňovali ukončenie druhej čečenskej vojny, odchod ruských vojsk z Čečenska a uznanie jeho nezávislosti. Ruskej vláde dali týždňové ultimátom, po ktorom hrozili popravovaním rukojemníkov.
24. októbra po polnoci prepustili teroristi bez podmienok pár desiatok ľudí, išlo hlavne o malé deti, tehotné ženy a neruských občanov. Skoro ráno teroristi zabili mladú ženu, ktorá z nejasných príčin prenikla cez policajný kordón a vnikla do budovy. Večer toho istého dňa sa dvom rukojemníčkam podarilo z budovy ujsť, teroristi na ne strieľali z granátometu a jednu zranili. Začali sa priame vyjednávania s teroristami, ktorých sa na ich žiadosť zúčastnili známe verejné a politické osobnosti ako napr. Boris Nemcov, Grigorij Javlinskij, či Anna Politkovská. Do budovy boli tiež krátkodobo vpúšťaní aj novinári a lekári.
25. októbra bolo v priebehu dňa prepustených niekoľko ľudí, hlavne detí. Večer vnikol do budovy muž, ktorý sa domnieval, že medzi rukojemníkmi je jeho syn, teroristi ho zastrelili. Okolo polnoci došlo k incidentu, pri ktorom sa jeden rukojemník pravdepodobne pokúsil zo sály ujsť, teroristi na neho spustili streľbu, pri ktorej zasiahli dvoch ďalších rukojemníkov, jeden z nich zomrel. Utekajúceho muža chytili a popravili.
Léon Jessel
Léon Jessel (* 22. január 1871, Štetín, Poľsko – † 4. január 1942, Berlín, Nemecko) bol nemecký operetný skladateľ.
Bol synom nemeckého obchodníka, ktorý v mladosti pracoval v USA, oženil sa tam a neskôr sa vrátil do Pruska. V roku 1891 začínal hudobnú kariéru ako dirigent v malom štátnom divadle v Gelsenkirchen, neskôr vystriedal viacero divadiel: v Mühlheime, Freibergu, v Stettine a napokon v Chemnitzi a Neusterlitzi. Počas toho obdobia začal aj komponovať. Jeho prvá opereta bola jednoaktovka Die Brautwerbung, ktorá mala premiéru v letnom divadle v Celle v roku 1894. O dva roky neskôr mala premiéru jeho druhá jednoaktovka Kruschke am Nordpol.
Od roku 1900 sa Jessel presťahoval do Lübecku a začal sa naplno venovať kompozícii. Skladal valčíky, pochody, chorály, hudbu pre klavír a podobne. K najznámejším patrili Der Rose Hochzeitzug, Kusshändchen alebo Parade der Zinnsoldaten. Berliner Theater uviedol jeho ďalšie tri operetné diela s premenlivým úspechom. Svetový úspech dosiahla až opereta Schwarzwaldmädel (Dievča zo Schwarzwaldu), ktorá mala premiéru v roku 1917. Nasledujúce autorove operetné diela už nezaznamenali výraznejší úspech. Od roku 1933 začal mať problémy s fašistickým vedením, kvôli svojmu židovskému pôvodu. Vďaka svojej „árijskej“ manželke mohol žiť do roku 1940 na slobode. Svoju poslednú operetu Die goldene Mühle však musel v roku 1936 uviesť v neutrálnom Švajčiarsku. Potom čo Heinrich Himmler pritvrdil protižidovské represálie, Jessela zatklo gestapo a bol brutálne zbitý v berlínskom policajnom väzení na Alexanderplatz. Zomrel na následky týchto zranení v miestnej židovskej nemocnici.
Útok na moskovské divadlo na Dubrovke
Obete a následky
Hoci sa väčšinu rukojemníkov podarilo zachrániť a špeciálne jednotky boli sprvu chválené za úspešnú akciu, použitie neznámeho plynu malo fatálne následky. Počiatočné správy hovorili len o pár desiatkach mŕtvych, no celkový počet civilných obetí začal narastať a podľa oficiálnych údajov sa nakoniec vyšplhal až na 130, pričom väčšina ľudí zomrela na následky otravy spomínaným plynom. Ten síce nebol smrteľne jedovatý, avšak pri dlhodobejšej inhalácii bol veľmi nebezpečný hlavne pre starších ľudí, deti, ženy, či ľudí trpiacich zdravotnými problémami. Situáciu výrazne skomplikovalo utajovanie jeho chemického zloženia, ktoré nebolo poskytnuté ani lekárom v nemocniciach a mnoho ľudí tak zomrelo kvôli nesprávnej liečbe otravy. K smrti viacerých ľudí údajne prispela aj chaotická evakuácia, keď mnohým nebola poskytnutá adekvátna rýchla lekárska pomoc a ľudia boli hromadne prevážaní v preplnených sanitkách, pričom sa niektorí v tlačenici udusili. Takmer všetci, ktorí útok prežili, museli byť hospitalizovaní; ešte dva dni po útoku bolo v nemocniciach vyše 640 bývalých rukojemníkov, z toho asi 150 vo vážnejšom stave.
náhľad|vpravo|Prezident Putin v Sklifasovského ústave akútnej medicíny na návšteve oslobodených rukojemníkov. Medzi mŕtvymi bolo aj 10 detí (vo veku od 11 do 16 rokov), 17 hercov z muzikálu, známy spisovateľ Alexander Karpov a tiež niekoľko cudzincov (z Ukrajiny, USA, Arménska, Rakúska, Kazachstanu, Holandska a Bieloruska). Podľa niektorých bol celkový počet civilných strát úradmi zámerne značne podhodnotený, napr. organizácia združujúca príbuzných obetí a tých, čo tragédiu prežili v r. 2005 uviedla, že zahynulo až 174 civilistov. Nejasnosti panujú aj okolo skutočného počtu teroristov, ktorí sa na útoku zúčastnili. Oficiálne ich bolo 40 a všetci boli zneškodnení, podľa zachránených rukojemníkov ich však mohlo byť aj vyše 50. Je možné, že v panike po útoku bezpečnostných síl niekoľko teroristov ušlo, úrady to však odmietajú.
V pozadí útoku stáli poprední predstavitelia čečenského povstaleckého odboja, predovšetkým známy poľný veliteľ Šamiľ Basajev, ktorý sa k tomu otvorene prihlásil a pravdepodobne aj čečenský separatistický prezident Aslan Maschadov, ktorý dovtedy teroristické útoky proti civilistom odmietal a oficiálne odsúdil aj obsadenie divadla. Jednoznačne však svoju zodpovednosť zaň nepoprel a to, že o útoku dopredu vedel a podporil ho v interview pre novinárov 25. októbra potvrdil aj veliteľ teroristov Movsar Barajev a neskôr tiež ruské tajné služby.
Brullemail
Brullemail je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vlastivedný slovník obcí na Slovensku
Vlastivedný slovník obcí na Slovensku je vlastivedný slovník v troch zväzkoch. Bol vydaný v rokoch 19771978 vo vydavateľstve SAV Veda. Hlavní redaktori boli Miroslav Kropilák a Milan Strhan, výkonným redaktorom bol Ján Hudák. Obsahuje najdôležitejšie informácie o 3 155 obciach na Slovensku. Informácie sú aktuálne k 1. januáru 1965 s prihliadnutím na zmeny do konca roka 1970. Náklad každého dielu bol 20 000 kusov. Slovník je dodnes najkomplexnejšia miestopisná syntéza o jednotlivých sídelných lokalitách Slovenska.
Buré
Buré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bursard
Bursard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bubertré
Bubertré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Briouze (obec)
Briouze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cahan
Cahan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bures (Orne)
Bures je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Koleník
Mgr. art. Ján Koleník (* 11. november 1979, Banská Bystrica) je slovenský herec.
Po skončení VŠMU v roku 2004 sa stal členom Činohry SND. V roku 2004 získal Cenu za najlepší herecký výkon na festivale Istropolitana projekt (postava Valena Connora v hre Opustený západ). Bol nominovaný na cenu Objav roka v rámci Divadelných ocenení sezóny 2003 (postava Levitu v hre Veľké šťastie). V roku 2008 mu bola udelená Výročná cena literárneho fondu za postavu Kráľa Františka (Kráľ sa zabáva) s prihliadnutím k postave Nika Dubčiča (Dom v stráni). V roku 2014 účinkoval v medzinárodnom projekte „1914“ v pražskom Národnom divadle, pod vedením režiséra Roberta Wilsona. Pravidelne vyhráva ankety popularity - Je najobľúbenejším hercom v televíznej ankete OTO 2010/11/12 a v internetovej ankete Telkáč roka 2011/12/14/15.
Medzi jeho najvýznamnejšie divadelné postavy patria: Valene (Opustený západ), Levita (Veľké šťastie), Oront (Mizantrop), Jago (Othello), Kampen (Rozhovor s nepriateľom), Katurian (Ujo Vankúšik), Fontanet (Tak sa na mňa prilepila), Bassanio (Kupec benátsky), Frank N' Further (Rocky Horror Show), Dorant (Stratégie a rozmary), Miro (Neberte nám princeznú), Ján Holub (Pod cudzou vlajkou), Laertes (Hamlet), František I. (Kráľ sa zabáva), Lucentio (Skrotenie zlej ženy), Niko Dubčič (Dom v stráni), Antonius (Antonius a Kleopatra), Joachim (Plantáž), Jochanan (Herodes a Herodias), Evaristo (Vejár), Aigisthos (Oresteia), Rakitin (Bratia Karamazovovci), Samo (Bál), Ondrej (Bačova žena), Kossuth (Prorok Štúr...), Dr. Caius (Veselé paničky z Windsoru), Kreón (Antigona), Andrej (Vojna a mier), Chris (Celé zle), účinkuje v agentúrnych divadlách v komédiách Kto zhasol svetlo a Len si pospi, miláčik, venuje sa dabingu a reklame.
Canapville (Orne)
Canapville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žltý hyperobor
Žltý hyperobor, vo všeobecnosti, je masívna hviezda z rozšírenou atmosférou, ktorá môže byť klasifikovaná od neskorých A do K, s hmotou približne 20 až 50-násobku hmoty Slnka. Žlté hyperobry, podobne ako Ró Cassiopeiae v súhvezdí Kasiopeja, boli pozorované kvôli periodickým erupciám, ktorých výsledkom bolo periodické alebo pokračujúce zahmlievanie hviezdy. Javia sa ako extrémne zriedkavé hviezdy vo vesmíre. Kvôli veľkej rýchlosti spotrebovania jadrového paliva, väčšinou zostávajú v hlavnej postupnosti niekoľko miliónov rokov predtým ako sa sami zničia a zmenia na masívnu supernovu alebo hypernovu.
Carrouges
Carrouges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Žltý hyperobor
Vnútorná štruktúra
Vzhľadom na súčasné fyzikálne modely hviezd, žltý hyperobor môže obsahovať konvektívne jadro obklopené rádioaktívnou zónou, čo je protikladom hviezd veľkosti Slnka, ktoré pozostávajú z rádioaktívneho jadra obklopeného konvektívnou zónou. Vďaka extrémne vysokému tlaku v jadrách žltých hyperobrov, časti jadra, prípadne celé jadro je tvorené z degenerovaného plynu.
Chromosféra
Vďaka absolútnej veľkosti týchto hviezd, navyše so silným magnetickým poľom a veľkým uvoľňovaním energie, žlté hyperobry sú menej efektívne v udržiavaní povrchového materiálu ako iné druhy hviezd. Z toho dôvodu majú veľmi veľkú, rozšírenú atmosféru. Niekedy je možné identifikovať disk prachu a plynu, ktorý poskytuje možnosť vzniku planetárnych sústav okolo týchto hviezd.
Carrouges
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ceaucé
Ceaucé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Joan Girardiová
Joan Girardiová je fiktívna postava amerického televízneho seriálu Joan z Arkádie. Jej postavu stvárnila Amber Tamblynová.
Ceaucé
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Joan Girardiová
Charakteristika
Joan je 16-ročná študentka 10. triedy na arkádskej škole. Má dar hovoriť s Bohom, ktorý jej zadáva rôzne úlohy, komplikujúce jej život.
Caligny
Caligny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Joan Girardiová
Charakteristika
Má dvoch bratov: Kevina a Luka. Keď bola mladšia, mala fiktívnu korytnačku Lady. Neznáša mačky, ale zoberie si kocúra Larryho, ktorý sa povahovo ponáša na tetu Oliv. Bojí sa klaunov a neznáša mímov. Pieseň z Titanicu ju vždy rozplače. Jej otec nemá rád, keď nosí mejkap. Film Zamilovaný profesor videla asi stokrát.
Caligny
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod