cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Libický luh
Flóra
Väčšinu územia pokrýva les. Brehy prúdiacej vody lemuje často jelša lepkavá (Alnus glutinosa). V najvlhkejších partiách, tzv. mäkkom luhu, prevažuje vŕba biela (Salix alba) s prímesou topoľa čierneho (Populus nigra) a vŕby krehkej (Salix fragilis). Ďalej ležia vodou zaplavované dúbravy (z drevín je zastúpený javor poľný (Acer campestre), dub letný (Quercus robur), brest väzový (Ulmus laevis), jaseň štíhly (Fraxinus excelsior)) a z hľadiska ochrany prírody cenný tvrdý luh prechádzajúci do suchších porastov s podielom hrabu (Carpinus betulus).
V tôňach sa vyskytujú plávajúce vodné rastliny - žaburinka menšia, rožkatec ponorený (Ceratophyllum demersum), perutník močiarny (Hottonia palustris) a ďalšie. Ďalej od riek ležia mokraďové lúky s ostricou aj suchšie lúky s xerofilnými druhmi ako je veronikovec dlholistý (Pseudolysimachion maritimum), pálčivka žilkatá (Cnidium dubium), kosienka farbiarska (Serratula tinctoria) a žltuška žltá (Thalictrum flavum). Celkom cez dve desiatky rastlinných druhov sú na Červenom zozname ohrozených druhov ČR. V roku 1978 tu bol opísaný nový endemitný druh - kruštík neskorý (Epipactis albensis).
Fauna
Rezervácia je prístupná po červenej turistickej značke.
Moussac (Gard)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abilita
Abilita (z 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) môže byť:
Ove Abildgaard
Ove Abildgaard (* 17. september 1916, Lemvig – † 11. október 1990) bol dánsky básnik a prekladateľ. Písal individualisticky zameranú poéziu. Pracoval vo funkcii programového riaditeľa dánskeho rozhlasu.
Veľký Grúň
Veľký Grúň môže byť:
Zoznam turistických značkovaných trás vo Vysokých Tatrách
Toto je zoznam turistických značkovaných trás vo Vysokých Tatrách.
Asparagínová endopeptidáza
Asparagínová endopeptidáza (AEP, cicavčí legumain) je proteolytický enzým z C13 peptidázovej rodiny, ktorý hydrolyzuje peptidovú väzbu za použitia tiolovej skupiny na cysteínovom zvyšku ako nukleofil (nazývaný aj cysteínová proteáza). Hydrolyzuje substráty na C-konci asparagínového zvyšku. Tento enzým bol objavený v roku 1996 vo fazuli a jeho homológy boli identifikované v rastlinách, prvokoch, helmintoch a stavovcoch. Enzým sa podieľa na niektorých ľudských ochoreniach ako rakovina, ateroskleróza a zápal .Je detegovateľný v slezine, pečeni, mozgu, tkanivách semenníka a srdci .Je lokalizovaný najmä v lyzozómoch a endozómoch. AEP sa aktivuje v závislosti od veku.
Aktivácia
Asparagínová endopeptidáza je syntetizovaná ako inaktívny zymogen. AEP a ostatné cysteínové peptidázy sú aktivované pri zmene pH z neutrálneho na kyslé. Podlieha autoproteolytickému štiepeniu po asparagíne a asparátovom zvyšku. Aktivácia začína pri pH 4.5. Pri tomto pH sa v chemickej štruktúre objavujú zlomy, ktoré môžu byť opravené pri normálnych kryštalizačných podmienkach. C-koncové fragmenty (~13 kDa) vytvorené počas autoproteolýzy sa môžu postupne znovu ligovať za vzniku proenzýmu keď sa pH zvýši na 7.5 čo znamená, že proteolytická aktivácia AEP môže byť reverzibilná.
AEP v neurodegeneratívnych ochoreniach
AEP je aktivovaný počas ischémie a prekysleniu mozgu a pri epileptických záchvatoch. Štiepi SET proteín, ktorý je inhibítorom DNáz, čo vedie k poškodeniu DNA a mozgu. Zvýšená aktivita AEP je pozorovaná u pacientov s Alzheimerovou chorobou a Parkinsonovou chorobou. AEP štiepi tau protein a prekurzor amyloidného proteínu. U pacientov s Parkinsonovou chorobou je alfa synukleín prostredníctvom AEP premenený na toxické zhluky.
AEP a imunitný systém
Je veľa regulačných látok, ktoré ovplyvňujú imunitný systém a napomáhajú udržať ho v rovnováhe. Ak je imunitný systém príliš aktivovaný hrozí nebezpečenstvo vzniku autoimunitných ochorení zatiaľ čo pasívny imunitný systém zapríčiní infekcie alebo rakovinu. Prezentácia antigénu je kľúčová pri aktivácii imunitného systému. Bolo zistené, že AEP zohráva úlohu pri tomto kritickom momente. AEP je zapojený do prezentácie cudzích alebo vlastných proteínov použitím MHC II proteínového komplexu. Úloha AEP v imunite nie je jasná alebo vyzerá to tak, že je spojená s checkpointovými inhibítormi ako PD-1, ktorý znižuje expresiu AEP, čo je nevyhnutné pre posunutie rovnováhy medzi bojom proti rakovine a regulačnými T-bunkami. V neprítomnosti AEP tieto checkpointy nemusia mať prospešnú odpoveď. Meranie množstva tohto proteínu u pacientov by mohol mať predikčný význam v tom, ktorý pacient by mohol na liečbu lepšie odpovedať.
Antimikrobiálna aktivita
AEP alebo legumain sa používa v africkej medicíne. Oldenlandia affinis je rastlina, ktorá má antimikrobiálnu aktivitu tým ,že produkuje cyklické peptidy, ktoré sú dôležité pre ochranu rastliny proti patogénom. Rastlina sa používala v prírodnej africkej medicíne na urýchlenie pôrodu.
Signalizácia
V prirodzenej imunite TLR hrajú dôležitú úlohu. Tieto TLR ( najmä TLR7 a TLR9) môžu byť proteolyticky aktivované prostredníctvom AEP. Redukcia prozápalových cytokínov stimuláciou TLR9 bol objavená v myeloidných bunkách a plazmacytoidných bunkách, ktorým chýbal AEP. Tento enzým je taktiež dôležitý pri spracovaní chrípkového vírusu a imunitnej odpovedi použitím TLR7. AEP hrá dôležitú úlohu v TLR fungovaní a môže iniciovať odstránenie invariantných reťazcov v MHC II reťazcoch, ktoré môžu kriticky ovplyvniť tvorbu peptidov a aktivitu MHC II molekúl.
Junkers Ju 290
Vývoj
Junkers Ju 290 bol priamym nástupcom dopravného lietadla Junkers Ju 90 upraveným na vojenské účely. V lete roku 1942 bol dokončený prvý prototyp Ju 290, ktorý vznikol úpravou stroja Ju 90 V11 (Werk-Nr.900007). Úpravy sa týkali najmä krídla, ktoré malo zväčšené rozpätie o 2 m, kýlovky a bočných okienok, ktorých tvar bol zmenený z kruhových na obdĺžnikový. Stroj bol označený Ju 290 V1 (BD+TX) a jeho letové skúšky sa začali v auguste 1942.
Už v októbri toho istého roku bol v závodoch v Bernburgu dokončený prvý predvýrobný stroj Ju 290 A-0 (Werk-Nr.0150), poháňaný hviezdicovými motormi BMW 801 L o vzletovom výkone 1176 kW. Druhé lietadlo varianty A-0 nasledovalo päť sériových Ju 290 A-1 (Werk-Nr.0152-0156), ktoré boli riešené ako ťažké transportné lietadlá vybavené nákladovou rampou v chvoste. Obrannú výzbroj tvoril guľomet MG 131 kalibru 13 mm umiestnený v zadnej časti podtrupovej gondoly a kanóny MG 151 kalibru 20 mm v streleckej veži v prednej časti trupu a v strelišti v prednej časti trupovej gondoly a v chvostovej časti lietadla.
Výroba a ďalší vývoj typu Ju 290 sa sústredila v závodoch Letov v Prahe, kde boli od roku 1942 stavané bojovej verzie počínajúc verziou Ju 290 A-2 (Werk-Nr.0157-0159), ktorá niesla vyhľadávací radar FuG 200 Hohentwiel a boli vybavené druhou chrbtovou streleckou vežou s kanónom MG 151. Prvý vyrobený stroj bol následne odovzdaný do Erprobungsstelle Rechlin.
Zámena zadnej veže HDL 151 za vežu firmy Focke-Wulf s kanónom MG 151 kalibru 20 mm viedla k variante A-3 (Werk-Nr.0160-0162). Posledné dva z troch postavených strojov boli poháňané motormi BMW 801 D o vzletovom výkone 1250 kW.
Päť vyrobených Ju 290 A-4 (Werk-Nr.0165-0169) sa od predchádzajúceho typu líšilo len tým, že tiež predná chrbtová strelecká veža bola nahradená vežou firmy Focke-Wulf. Ju 290 A-5 bol vybavený samosvornými palivovými nádržami a prídavným pancierovaním sedačiek prvého aj druhého pilota. V strelišti v zadnej časti podtrupovej gondoly bol namiesto guľometu MG 131 inštalovaný kanón MG 151 a posádka bola rozšírená zo siedmich na deväť osôb. Celkovo bolo vyrobených 11 kusov varianty A-5 (Werk-Nr.0170-0180).
Na jar 1944 sa začali letové skúšky prototypu prieskumnej-bombardovacej varianty Ju 290 A-7 (Werk-Nr.0181). Vyznačoval sa novou presklenou prednou časťou, kde bol umiestnený kanón MG 151 a dvoma chrbtovými streleckými vežami s kanónom MG 151. Celková produkcia dosiahla 13 exemplárov, z ktorých jeden po vojne ukoristili Američania.
Z desiatich objednaných Ju 290 A-8 boli dokončené iba dva (Werk-Nr.0211 a 0212). Niesol štyri hydraulicky ovládané veže, z ktorých každá bola vyzbrojená kanónom MG 151. Rovnaká hlavňová výzbroj sa nachádzala v presklenej prove trupu, v prednej časti podtrupovej gondoly a po jednom v bočných oknách. V zadnej časti gondoly sa nachádzal guľomet MG 131 a v chvostovom strelišti potom opäť dvojica MG 151.
Tri vyrobené lietadlá Ju 290 A-9 (Werk-Nr.0182 až 0184) mali predĺžený dolet a boli určené na prieskum. Zvýšenie hmotnosti spôsobené väčším množstvom neseného paliva bolo vykompenzované odstránením časti výzbroje.
Prototyp Ju 290 B-1 bol dokončený v lete 1944, neniesol žiadnu výzbroj a bol používaný ku skúškam.
Operačné nasadenie
2. januára 1943 bola na letisku Tempelhof pod velením Hauptmana Brauna sformovaná nová jednotka Viermotorige-Transportstaffel, vzápätí premenovaná na Luftransportstaffel 290. Jej lietadlá ostali do marca 1943 v Berlíne pod priamym velením vrchného veliteľa vzdušnej prepravy. Neskôr boli odoslané do Grosseto v Taliansku, kde pôsobili pod operačným velením veliteľa vzdušnej prepravy oblasti Stredozemného mora a zásobovali nemecké jednotky v Tunise, na Sardínii a na Korzike. Obidva Junkers Ju 290 A, ktoré mala LTS 290 vo výzbroji, však v apríli 1943 zničili spojenci, takže jej ostali len stroje Ju 90, Junkers Ju 252 V5 a jeden Focke-Wulf Fw 200 B. Jednotka preto bola premenovaná na Transport-Fliegerstaffel 5.
Medzitým sa vystupňovala potreba námorného hliadkovacieho lietadla s dlhým doletom pre vyhľadávanie zásobovacích konvojov spojencov. Verzia Ju 290 A-2 niesla vyhľadávací radar typu FuG 200 Hohentwiel mala akčný rádius okolo 3000 km a mohla zostať vo vzduch približne 20 hodín. Pre hliadkové úlohy sa výborne hodila a čoskoro začala u bojových útvarov Luftwaffe nahrádzať Focke-Wulf Fw 200 Condor. Postupne bolo dokončených len 65 strojov vo všetkých verziách, avšak nikdy nebolo zároveň v činnej službe viac ako 20 z nich. Prvá séria lietadiel niesla kamufláž RLM 65/70/71, stroje určené pre námornú hliadkovú službu náter RLM 65/72/73. Lietadlá A-2 a A-3 začali operačnú činnosť 15. októbra 1943 v rámci jednotky FAGr.5 v Mont de Marsan južne od Bordeaux. Druhá letka tejto skupiny bola vytvorená o mesiac neskôr a obe operovali nad Atlantikom. Na jar 1944 boli skupine pridelené prvé stroje varianty A-5. FAGr.5 ukončila operačnú činnosť v auguste 1944 a jej Ju 290 boli prevelené k transportnému letectvu alebo k I./KG 200.
Neskoršie verzie lietadla vykazovali veľmi sľubné vlastnosti, väčší dolet, ťažšiu výzbroj a možnosť niesť protilodné riadené strely.
Jediný Ju 290 A-6 (Werk-Nr.0185) bol pôvodne postavený ako súkromné dopravné lietadlo pre Adolfa Hitlera. Mal pretlakovú kabínu a mohol niesť až 50 cestujúcich. Toto lietadlo bolo zaradené k I/KG200 vo Finsterwalde.
Po troch strojoch Junkers Ju 290 A-5 vlastnil nemecký prepravca Lufthansa, ktorý ich využíval pre nočné letecké spojenie Berlín-Barcelona, letisko Muntadas.
Niekoľko strojov Ju 290 prečkalo vojnu. Spojenci využili minimálne tri kusy. Jeden pripadol Spojeným štátom (Ju 290 A-4 výrobného čísla 0165 s baňatým nosom z Letovu a radarom FuG 203) bol využívaný k nočným operáciám a spodné plochy mal natreté čiernou farbou. Briti dostali ku skúškam dva lietadlá.
Ju 290 A-5 (Werk-Nr.0178, D-AIIR) získalo Španielsko počas posledného oficiálneho letu Lufthansy 24. marca 1945, kedy pilot lietadlo nebrzdil a prešiel koniec pristávacej dráhy. V Barcelone zostal poškodený do konca vojny a v roku 1947 ho v dražbe kúpil Heliodor Elorrieta z Bilbaa. Nový vlastník A-5 opravil a v decembri ho pilot spoločnosti Iberia Teodosio Pompo opäť zalietal. O niekoľko dní neskôr uskutočnil prelet do Madridu. 29. apríla 1950 sa novým majiteľom stalo španielske vojenské letectvo Ejército del Aire. Stroj (evidenčné označenie 74-23) bol využívaný k výcviku posádok vo Vyššej leteckej škole leteckej akadémie v Matacane; zo služby bol stiahnutý pre nedostatok náhradných dielov v lete 1952.
Jedno lietadlo Ju 290 bolo v auguste 1946 dokončené v továrni Letov ako civilné dopravné Letov L.290 Orol s využitím súčiastok určených pre prototyp Ju 290 B-2 a rozostavaného exempláru Ju 290 A-8 (Werk-Nr.0212). V roku 1956 bol zošrotovaný.
Mýtus o lete do Japonska
Po invázii nemeckých vojsk do Sovietskeho zväzu v júni 1941 bolo uzavreté priame spojenie Nemecka a Japonska, ktoré bolo naďalej možné len nebezpečnou a dlhou cestou pomocou lodí a ponoriek. Preto bolo v pláne obe mocnosti Osi spojiť pomocou lietadiel Luftwaffe modifikovaných na extrémne dlhý dolet. Poľný maršal Erhard Milch nechal spracovať štúdiu uskutočniteľnosti pre takéto lety. Posudzovalo sa niekoľko trás vrátane Nemcami okupovaného Ruska a Bulharska. Nakoniec bolo ako optimálne miesto vybraté Nautsi v blízkosti jazera Inari v severnom Fínsku, plán letu bol letieť pozdĺž Severného ľadového oceánu, potom cez východnú Sibír do Mandžuska k dotankovaniu pre let do samotného Japonska. Cez teoretickú zvládnuteľnosť sa malo jednať o let zvlášť náročný a nebezpečný.
V roku 1943 bol pre tieto lety vybraný stroj Ju 290 a testy začali v marci 1943 na lietadle typu Ju 290 A-5 (výrobné číslo 0170, KR+LA) naloženého 45 tonami paliva a nákladu. Tri Ju 290 A-9 (výrobné čísla 0182, 0183 a 0185) boli prebudované pre diaľkové lety v továrni Junkers rovnako v marci 1943. Žiadny let sa však neuskutočnil a plán bol nakoniec odložený na neurčito po tom, čo Japonci tento postup odmietli, lebo nechceli provokovať ZSSR (s ktorým mali uzavretý pakt o neútočení) preletom jeho sibírskeho územia, a tri lietadlá boli odovzdané KG 200. 0182 bol stratený v akcii v Rusku, 0183 bol zničený v Travemünde a 0185 bol vyhodnotený ako neopraviteľný po misii v Rusku, všetko v priebehu roka 1944.
Práce na letoch do Japonska boli obnovené v decembri 1944, hlavne kvôli potrebe prepraviť generála Luftwaffe Ulricha Kesslera do Japonska ako náhradu za nemeckého atašé v Tokiu. Ju 290 A-3, č. 0163, bol prenesený do Travemünde k potrebným modifikáciám, ale práce sa oneskorili, a tak bolo nakoniec rozhodnuté Kesslera poslať ponorkou U-234. Lietadlo bolo zničené 3. mája 1945 pri príchode britských jednotiek.
Do povedomia odbornej i laickej verejnosti sa rozšíril mýtus o tom, že bol predsa len nejaký let Ju 290 do Japonska počas druhej svetovej vojny uskutočnený. Vzniknúť mu dala dezinformácia podaná zajatým nemeckým mechanikom menom Wolf Baumgart. Avšak výskum Gunthera Otta, hlavného znalca tohto typu, ktorý zostavil kompletné osudy všetkých kusov týchto diaľkových lietadiel, nepotvrdil, že by sa nejaký let uskutočnil.
Hoci bol mýtus vyvrátený, dostal sa aj do českej odbornej literatúry, napríklad do publikácie Václava Nemečka Vojenská letadla 3, kde priamo uvádza, že tri Ju 290 s prídavnými palivovými nádržami vykonali let do Mandžuska bez medzipristátia a umožnili tak výmenu dôležitých technických informácií a vzácnych surovín so spriateleným Japonskom.
Avšak, risk v podobe diaľkového letu do Japonska cez územie ZSSR sa podaril Talianom na lietadle Savoia-Marchetti SM.75 v polovici roka 1942.
Nove (Lypovecký rajón)
Nove je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 8 obyvateľov.
Nages-et-Solorgues
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Christian Michelsen
Peter Christian Hersleb Kjerschow Michelsen (* 15. marec 1857, Bergen, Nórsko† 29. jún 1925, Fana) bol nórsky politik, prvý premiér nezávislého nórskeho štátu (19051907), kľúčová postava rozdelenia Švédsko-nórskej únie roku 1905.
Život
Pochádzal z obchodníckej rodiny. Vyštudoval právo na univerzite v Osle a stal sa právnikom. Neskôr si založil lodiarskou firmu ''Chr. Michelsen & Co'', ktorá sa rýchlo stala jednou z najväčších v krajine.
Členom Stortingu, teda nórskeho parlamentu, bol prvýkrát zvolený v roku 1891, na kandidátke najstaršej nórskej strany, liberálnej Venstre. V rokoch 18921893 a 18951898 bol v jej farbách starostom Osla. Členom Venstre bol až do roku 1903, kedy založil vlastnú stranu Samlingspartiet (Koaličná strana), ktorá zozbierala odpadlíkov ako od liberálov, tak od konzervatívcov (Høyre). Spájala ich základná idea: odchod Nórska z Švédsko-nórskej únie. Koaličná strana zostavila v roku 1903 vládu, pod vedením Francisa Hagerupa. Michelsen v nej získal post ministra financií. V roku 1905 Hagerupa vystriedal v kresle ministerského predsedu a začal v otázke rozdelenia „tlačiť na pílu“. Kľúčovým momentom bolo, keď kráľ Oskar II. odmietol podpísať zákon, ktorý by umožňoval nórskej časti federácie zakladať vlastné konzuláty v zahraničí a viesť de facto vlastnú zahraničnú politiku. Celá Michelsenova vláda na protest podala demisiu. Tým prekvapila ako kráľa, tak Švédov. Kráľ sa rozhodol, že neurobí nič, pretože považoval krok Michelsena za demonštratívny. Toho však Michelsen, snažiaci sa, aby jeho kroky k nezávislosti mali akýsi ústavný základ, využil a presadil v nórskom parlamente historické uznesenie konštatujúce, že tým, že kráľ nemenoval novú nórsku vládu, spreneveril sa svojej základnej úlohe a nemá už právo naďalej v Nórsku vládnuť. Vzápätí vyhlásil referendum o odchode Nórska z únie, v ktorom priaznivci o zotrvaní vo federácii odovzdali len 184 hlasov v celom Nórsku. Potom však musel ešte vyriešiť otázku štátoprávneho usporiadania. Sám hlboko veril v to, že by Nórsko malo byť republikou, ale vedel, že monarchia je u ľudí veľmi populárna. Nechcel republikánsku formu pretlačiť „revolučne“ a nechal rozhodnutie znovu na Nóroch v referende – tí sa 79 percentami hlasov rozhodli pre demokratickú monarchiu. Dánsky princ Karol sa vzápätí ujal úradu ako Haakon VII.
Roku 1906 zvíťazil Michelsen vo voľbách a zostavil novú vládu, za účasti všetkých významných strán. Široká koalícia sa však rýchlo rozhádala a Michelsen v roku 1907 rezignoval. Ešte predtým, v roku 1906, však presadil zákon o nezamestnaneckých fondoch, ktorý položil základy nórskeho sociálneho systému. Vládne usporiadanie definitívne krachlo roku 1908. Michelsen, hrubo nespokojný s vývojom vo vlastnej strane, založil roku 1909 novú stranu slobodomyseľných liberálov (Frisinnede Venstre). Už ju však neviedol, vedenie prenechal Abrahamovi Bergemu a sám sa stiahol do úzadia. V 20. rokoch so znepokojením sledoval vzmach marxistickej ľavice a roku 1925 spoluzaložil pravicové antikomunistické hnutie Vlastenecká liga (Fedrelandslaget). V rovnakom roku však zomrel. Hnutie neskôr neuspelo, keď sa pokúsilo v 30. rokoch transformovať v politickú stranu.
Brières-les-Scellés
Brières-les-Scellés je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Briis-sous-Forges
Briis-sous-Forges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ners
Ners je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Navacelles
Navacelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hodinová veža
Hodinová veža môže byť:
Batak (priehrada)
Batak je vodná nádrž v Západných Rodopách v južnom Bulharsku.
Geografia a opis
Vodná nádrž sa nachádza v pohorí Západné Rodopy na rieke Mătnica v Pazardžickej oblasti. Najbližšie obývané miesto je mesto Batak, ktorého centrum sa nachádza približne 4 kilometre od nádrže. Ďalšie blízke obývané miesta sú približne 7 km vzdialené mesto Rakitovo a 12 km vzdialené mesto Velingrad. Nádrž leží v nadmorskej výške takmer 1108 m.n.m. a využíva sa na výrobu elektrickej energie v rámci Batašskej kaskády. Priehrada Batak je šieste najväčšia vodná nádrž v Bulharsku. Najhlbšie miesto nádrže sa nachádza pri priehradnej stene, kde hĺbka dosahuje až 34 metrov. Teplota vody v nádrži v rámci roka kolísa približne medzi 5°C a 21°C. V južnej časti priehrady sa nachádza rekreačný rezort Cigov čark. V priehrade (v jej južnej časti) sa nachádza jeden ostrov s rozmermi približne 300x150 metrov. Ostrov nesie meno Golaka. Blízko východneho brehu priehrady vedie cesta, ktorá vedie z Pazardžiku cez mestá Peštera a Batak do mesta Dospat. Pri južnom pobreží zase vedie cesta, ktorá spája Batak s Velingradom.
Výstavba
Vodná nádrž bola postavená v roku 1959 na mieste bývaleho Batašského močiara.
Rybolov
Priehrada sa využíva na rybolov, ktorý je v nádrži povolený celoročne. Lovené ryby sú predovšetkým červenica, ostriež, karas, kapor a vyskytujú sa aj iné predovšetkým drobnejšie druhy rýb.
Notre-Dame-de-la-Rouvière
Notre-Dame-de-la-Rouvière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žľabina
Žľabina môže byť:
Podvodník
Podvodník (orig. The Grinder) je americký komediálny televízny seriál z právnického prostredia. Vysielal sa na stanici Fox od 29. septembra 2015 do 10. mája 2016. Napriek vysokému hodnoteniu kritikov, seriál mal nižku sledovanosť a 12. mája 2016 bolo potvrdené, že nebude pokračovať.
Gloria Swansonová
Gloria May Josephine Swansonová (angl.: Gloria Swanson; * 27. marec 1899, Chicago, Illinois, USA† 4. apríl 1983, New York, New York) bola americká filmová herečka, hviezda nemého filmu. Režisér Cecil B. DeMille z nej vytvoril prototyp modernej zvodnej ženy. Ako jedna z mála hviezd nemej éry dokázala uspieť aj vo zvukovej, najmä vo filme Billyho Wildera Sunset Boulevard (1950).
Život
Jej otec bol vojak švédskeho pôvodu, jej matka, rodená Klanowski, mala korene nemecko-francúzsko-poľské.
S filmom začala v malom chicagskom štúdiu Essanay Studios. Prvýkrát stála pred kamerou v štrnástich rokov (1914). V jej druhom filme, stále ešte v Chicagu, ju režijne viedol Charlie Chaplin. V roku 1916 odišla do Kalifornie, kde práve vznikalo centrum amerického filmového priemyslu.
V Hollywoode pracovala najprv pre štúdio Sennett-Keystone, ale čoskoro prešla k expandujúcemu Paramountu. Tu natočila svoje najslávnejšie nemé filmy ako Male and Female alebo The Affairs of Anatol. V roku 1925 prešla k United Artists. Tu natočila Sadie Thompson (1928) a The Trespasser (1929), za výkon v oboch filmoch bola nominovaná na Oscara. Posledný film pre United Artists natočila v roku 1933 (Perfect Understanding). Potom bola zatlačená do pozadia novými hviezdami zvukovej éry. Odišla teda z Hollywoodu do New Yorku, začala sa tu venovať divadlu a tiež začala písať stĺpiky do novín. Na konci 40. rokov si na ňu spomenul režisér Billy Wilder a ponúkol jej úlohu Normy Desmondovej vo filme Sunset Boulevard. Film mal úspech a Swansonová vo svojich päťdesiatich rokoch prežila fenomenálny comeback. Natočila potom ešte tri celovečerné filmy, aby v 50. rokoch prešla bez obáv do televízie, ktorá vtedy začala získavať masovú popularitu, ale pre mnoho divadelných a filmových hviezd mala dlho stigmu poklesnutej zábavy. Získala tiež pravidelnú reláciu v rozhlase. Priniesla v nej o. i. reportáž zo svadby monackého kniežaťa Rainiera s herečkou Grace Kellyovou. Veľa priestoru vo svojom rozhlasovom cykle venovala móde a vydobyla si pozíciu tej, ktorá „určuje trendy“. Jej ďalšou veľkou témou bola zdravá výživa. V neskoršom veku sa začala venovať maľovaniu a sochárstvu.
Jedným z mnohých jej partnerov bol herec Erich von Stroheim. Naposledy sa vydala v 77 rokoch.
Ján Balciar
Generál Ing. Ján Balciar (* 22. júl 1963, Rimavská Sobota) je slovenský generál. V roku 2003 bol po ukončení služby v Policajnom zbore, prijatý do služobného pomeru profesionálneho vojaka Ozbrojených síl SR s vyčlenením na plnenie úloh v organizačných zložkách Vojenského spravodajstva na Ministerstve obrany SR.
Služobná kariéra
Počas policajnej služby bol vedúcim oddelenia násilnej kriminality Odboru kriminálnej polície Okresného veliteľstva Policajného zboru v Rimavskej Sobote. Neskôr špecialistom oddelenia národnej protidrogovej jednotky. Plnil úlohy aj v iných spravodajských útvaroch v oblasti bezpečnostnej komunity SR. Prešiel výcvikom a kurzami aj zahraničných spravodajských služieb.
V roku 2003 bol prijatý do služobného pomeru profesionálneho vojaka Ozbrojených síl SR a minister obrany ho vyčlenil na plnenie úloh organizačných zložiek Vojenského spravodajstva. Pracoval vo viacerých pozíciách vo Vojenskom spravodajstve. Od začiatku roka 2013 vykonával funkciu 1. zástupcu riaditeľa Vojenského spravodajstva. Riaditeľom Vojenského spravodajstva ministerstva obrany SR bol od roku 2016.
23. marca 2020 oznámil, že na vlastnú žiadosť končí. Funkcie sa vzdá k 31. marcu 2020.
Hodnostná kariéra
Do prvej vojenskej generálskej hodnosti brigádny generál bol prezidentom Slovenskej republiky vymenovaný v roku 2013.
Žľabina (vrch v Belianskych Tatrách)
Poloha
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Ždiar. Najbližšími sídlami sú severovýchodne situovaný Ždiar a severozápadne ležiace Podspády, západne sa nachádza Tatranská Javorina. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis
Žľabina leží v rázsoche, ktorá vybieha severovýchodným smerom z masívu Ždiarskej vidly v hlavnom hrebeni Belianskych Tatier. Západne sa nachádza Havran, Nový , Muráň , Nový vrch a Javorinka , severne Strednica , Suchý vrch , Repisko , Príslop , Prehrštie  a Magurka (, východne Slodičovský vrch , Bukovina , Javorinka , Veľký Grúň  a Gáflovka  a južne Zadné Jatky , Hlúpy  a Ždiarska vidla . Západné svahy klesajú do Tristárskej doliny, ktorou vodu z tejto časti masívu odvádza odvodňuje riečka Biela do Popradu, východne sa nachádza Monkova dolina, ktorou tečie Rígeľský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Turisticky neprístupný vrchol je pokrytý súvislým, miestami riedkym lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vrcholu sú viditeľné okolité vrchy hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a Spišská Magura, nezriedka tiež Čergov, Levočské vrchy a prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup
Žľabina patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupná. Východne ležiacou Monkovou dolinou vedie značený turistický chodník zo Ždiaru do Širokého sedla.
Orsan
Orsan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zombi
Zombi alebo zombie alebo zombia môže byť:
Zombie môže byť aj:
Brouy
Brouy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bruyères-le-Châtel
Bruyères-le-Châtel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bryan Cranston
Bryan Lee Cranston (* 7. marec 1956, Hollywood, Kalifornia, USA) je americký filmový herec, scenárista a producent. Do povedomia divákov sa dostal predovšetkým vďaka ztvárneniu postavy Waltera Whitea v seriáli Breaking Bad. Za túto rolu bol okrem iného päťkrát nominovaný na Zlatý glóbus, pričom v roku 2014 cenu vyhral.
Orthoux-Sérignac-Quilhan
Orthoux-Sérignac-Quilhan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Budiš 1. hokejová liga SR 2016/2017
'''Budiš 1. hokejová liga SR 2016/2017''' bola 24. sezónou 1. hokejovej ligy. Tímy na 1. – 8. mieste po základnej časti postúpia do play-off. Baráž o 2. hokejovú ligu sa hrať nebude kvôli menšiemu počtu účastníkov. Víťaz 2. hokejovej ligy a porazený finálista postúpia do Budiš 1. hokejovej ligy. Hlavným sponzorom sa stala spoločnosť Slovenské pramene a žriedla a.s.. Prvá liga nesie prvýkrát v histórii názov reklamnej spoločnosti – Budiš. Víťazom Budiš 1. hokejovej ligy sa stali HC 07 Orin Detva a postúpili do baráže o Tipsport ligu a postúpil aj porazený finalista HK Skalica.
Orthoux-Sérignac-Quilhan
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Budiš 1. hokejová liga SR 2016/2017
Hrací plán
V sezóne 2016/2017 sa hralo v jednej spoločnej skupine. Liga mala 9 účastníkov + mládežnícky tím slovenskej reprezentácie do 20 rokov pripravujúci sa na vrchol sezóny pod hlavičkou HK Orange 20. Po základnej časti postúpilo prvých osem tímov do play-off.
Baráž o Tipsport ligu (Play-out)
Tímy v baráži o Tipsport ligu:
V baráži sa zachránili MHk 32 Liptovský Mikuláš a HK Dukla Trenčín a do Tipsport ligy nepostupujú HC 07 Orin Detva a HK Skalica.
Parignargues
Parignargues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Exponent (štúdio)
O štúdiu
Štúdio bolo založené v roku 1989. Založil ho skladateľ spevák a kapelník hudobnej skupiny Exponent Tomáš Kmeť.
Dezider Tóth
Dezider Tóth, alebo Monogramista T.D (* 13. marec 1947, Výčapy-Opatovce) je slovenský výtvarník.
V rokoch 1962 – 1966 študoval na ŠUP v Bratislave u prof. Rudolfa Filu a Štefana Schwartza a medzi rokmi 1966 – 1972 študoval u prof. Petra Matejku na VŠVU v Bratislave. Od roku 1991 do 2015 vyučoval na VŠVU a v roku 2002 bol menovaný profesorom intermediálnej tvorby na pražskej AVU. Od roku 2013 žije a tvorí v Brne.
Tvorba
Od 70. rokov patrí k popredným predstaviteľom slovenského konceptuálneho umenia. Vo svojej tvorbe sa venuje umeniu akcie, inštaláciám, maľbe, objektu, minimalistickým intervenciám a tvorí tiež autorské knihy. V roku 1970 sa zúčastnil I. otvoreného ateliéru Rudolfa Sikoru.
Fernanda Mistral
Fernanda Mistral, vlastným menom Edith Dolly Peruyera (* 14. september 1934, Argentína) je argentínska filmová, divadelná a televízna herečka. Svoju umeleckú kariéru začala vo veľmi mladom veku. Pôsobila vo filmoch, rozhlase, televízii, divadle, fotonovelách a v roku 1980 spolu s Luchom Avilésom moderovala cyklus MujerVisión v argentínskej televízii ATC.
Na Slovensku je známa z telenovely Divoký anjel ako Luisa Rapallo de Di Carlo.
Buno-Bonnevaux
Buno-Bonnevaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prievozská ulica (Bratislava)
Prievozská ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Bratislava – mestská časť Ružinov a nazvaná bola podľa miestnej štvrte Prievoz, ktorú oddeľuje od miestnej časti Trávniky.
Funny Faces
Funny Faces je slovenská hudobná skupina zo zameraním na alternatívny rock. Pochádza z Piešťan a aktuálne v nej pôsobia: Marko Manas (vokál, gitara), Michal Kvak (bicie, perkusie), Ján Lednický (gitara, klavír) a Pavol Kvak (basgitara).
Biografia
Skupinu založili v roku 2006 Marko Manas a Michal Kvak, neskôr sa k nim pridal Mário Manas a Štefan Orviský. Zo začiatku hrali Funny Faces skladby od iných známych kapiel, neskôr prišli s vlastnou tvorbou, a to s pesničkami ako je napr. All The People Do The Same, Big Dancer, Well a ešte zopár ďalších.
Prvý verejný koncert bol v Piešťanoch asi rok po založení kapely. V lete v roku 2009 Mário Manas opustil skupinu a nahradil ho Ján Lednický. Rok 2011 priniesol kapele veľa zmien. Začiatkom tohto roku nahrali ep s názvom Why Do People Hide From The Rain, kde si na basgitaru zahral Daniel Kučkovský. Ešte v ten istý rok na jeseň nahrali druhé ep s názvom Big Dancer. V tom istom období po oficálnom zverejnení posledného "ep" sa vybrali na prvé turné z názvom Funny Faces Tour 2011.
Odontoblast
thumb|[[Mikroskopický preparát tvoriaceho sa zuba s vrstvou odontoblastov, (farbenie hematoxylín-eozín).]] Odontoblasty sú bunky, ktoré lemujú vnútorný povrch zuba a oddeľujú ho od dreňovej dutiny (cavum pulpae). Objavujú sa už v 17 – 18. týždni vnútromaternicového vývoja a vydržia až do smrti organizmu, pokiaľ nie sú zničené chorobami či nesprávnou starostlivosťou o ústnu dutinu. Postupne zanikajú iba tie, ktoré sa nachádzajú v v okolí hrotu koreňa zuba. Ich hlavnou biologickou funkciou je dentinogenéza – vylučovanie predentínu, z ktorého mineralizáciou vznikne zubovina (dentín) – modifikácia kostného tkaniva, ktorá neobsahuje ani kostné lamely, ani cievy.
Tvorba dentínu
Predentín je produkovaný len časťou buniek privrátenou k dentínu. Z Golgiho aparátu sa uvoľňujú vakuoly, ktoré putujú apikálnym smerom. Ich obsah sa zahustí a potom sú tieto matrixové vezikuly exocytózou uvoľňované z odontoblastu. Obsahujú jemné kryštály hydroxyapatitu, ktoré rastú a slúžia ako kryštalizačné jadrá pre ďalšie ukladanie minerálov na okolitých kolagénových fibrilách, čím vzniká dentín. Odontoblasty, na rozdiel od osteoblastov, neležia vo vnútri dentínu v základnej hmote, ale sú v dreňovej dutine na jeho vnútornom povrchu.
Vyzliecť si človeka
Vyzliecť si človeka je prvý štúdiový album slovenskej speváčky a skladateľky Simony Martausovej, ktorý bol vydaný v 2012 vydavateľstvom Studio LUX LM 0069-2-331. Skladby boli nahraté v studiu LUX, pieseň „Nádherný svätý“ v štúdiu MB records. S piesňou Nádherný svätý (na albume bonus1) vyhrala Gospel talent v roku 2009.
Bures-sur-Yvette
Bures-sur-Yvette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Louka u Staré Huti
Louka u Staré Huti je prírodná pamiatka ev. č. 2166, ktorá sa nachádza neďaleko obce Nemanice v okrese Domažlice.
Ochrana
Predmetom ochrany lokality sú mokraďové rašelinové lúky a lúčne pramenisko s výskytom vzácnych a osobitne chránených druhov rastlín. Lúky boli v uplynulých 50 rokoch pravidelne ručne kosené, takže sa na mieste zachovalo množstvo lúčnych spoločenstiev neovplyvnených intenzívnym poľnohospodárstvom. Ide napríklad o vstavačovec májový, valeriánu dvojdomú, vemenník zelenkastý, nátržnicu močiarnu, záružlie močiarne alebo prasličku riečnu.
Mária (telenovela)
Mária ( María de nadie) je argentínska telenovela z produkcie spoločnosti Crustel S.A. pre televíziu Canal 11 (dnes Telefe), natočená v rokoch 1985 – 1986. Hlavné úlohy stvárnili Grecia Colmenares a Jorge Martínez. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 2. septembra 1996 do 22. septembra 1997 a druhýkrát od 10. marca 1998 do 9. februára 1999. Je prvou telenovelou, ktorá sa objavila vo vysielaní TV Markíza.
Trávníček
Trávníček môže byť:
Peyremale
Peyremale je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná zastávka Svätý Jur
Železničná zastávka Svätý Jur (pôvodne železničná stanica Svätý Jur) je železničná zastávka v Svätom Juri.
Železničná zastávka Svätý Jur leží na hlavnej železničnej trati Bratislava – Žilina, medzi železničnou stanicou Bratislava-Rača a železničnou stanicou Pezinok. Stanica leží na trati elektrifikovanej striedavou trakciou 25 kV 50 Hz a do GVD 1994/95 bola uvádzaná pod názvom Jur pri Bratislave. Záhlavie sa nachádza v oblúku, od staničnej budovy je v priamke. Tesne za stanicou začína stúpanie do Pezinka. V susedstve dnešnej staničnej budovy stojí historická budova jednej z prvých železničných staníc na území Slovenska.
Počas výstavby V. koridoru bola v roku 2007 železničná stanica zrušená a zmenená na zastávku.
V roku 2019 tu bolo vybudované záchytné parkovisko za cieľom zlepšenia dopravnej infraštruktúry.
Peyrolles (Gard)
Peyrolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fantomas
Fantomas je francúzsko-talianska dobrodružná krimikomédia z roku 1964, režírovaná André Hunebellom.
Je to prvý diel trilógie o Fantomasovi, v ktorej v hlavných úlohách účinkovali Jean Marais, Louis de Funès a Mylène Demongeot. náhľad|[[Louis de Funès ako komisár Paul Juve.]] náhľad|[[Jean Marais ako novinár Jérôme Fandor.]] náhľad|[[Mylène Demongeot ako fotografka Hélène Gurn.]] náhľad|Model Fantomasovej masky na karnevale v meste [[Belfort (mesto)|Belfort.]]
Dej
Záhadný a nepolapiteľný Fantomas sa stáva hlavným nepriateľom Francúzska. Našťastie je tu geniálny komisár Juve, ktorý ubezpečuje všetkých občanov, že zločinca dostane. Novinár Fandor a jeho snúbenica Hélène neveria, že táto postava vôbec existuje. Ale čoskoro sa všetci presvedčia, že to s Fantomasom nebude také jednoduché. == Herecké obsadenie    ==
== Filmový štáb ==
Iné filmové spracovania
V rokoch 19131914 vznikla päťdielna filmová séria, režisérom krimi pentalógie bol Louis Feuillade. Séria bola samozrejme čiernobiela a nemá no a dĺžka jedného dielu bola cca 60 minút.
Začiatkom 80-tých rokov nakrútil režisér Claude Chabrol a Juan Luis Buñuel štvordielny hororový mini-seriál, v ktorom si komisára Juva zahral Jacques Dufilho. Rolu novinára Fandora hral Pierre Malet a zloducha Fantomasa zas Helmut Berger.
Pre rok 2002 bolo naplánované natočenie nového dielu Fantomasa s Jeanom Renom a José Garciom, ale projekt sa nakoniec neuskutočnil. Vybraný bol režisér Christophe Gans a rozpočet bol stanovený na 50 miliónov eur.
== Chyby vo filme ==
Muž v ohni
Muž v ohni (ang. Man on Fire) je americký triler z roku 2004 natočený podľa rovnomennej novely od A. J. Quinnella. Rovnomenný film podľa tejto novely bol natočený už v roku 1987.
V hlavnej úlohe sa predstavil Denzel Washington ako skleslý bývalý pracovník CIA pracujúci ako bodyguard. V ďalších úlohach účinkovali Christopher Walken, Dakota Fanningová, Radha Mitchellová, Giancarlo Giannini, Marc Anthony, Rachel Ticotinová a Mickey Rourke.
Dej
Mexiko nie je práve najbezpečnejšie mesto. Popri drogách a prostitúcii tu doslova prekypuje unášanie detí bohatých rodičov za účelom nabalenia sa na výkupnom. Niekdajší dôstojník United States Marine Corps Force Reconnaissance a pracovník CIA John Creasy (Denzel Washington) zabil v živote veľa ľudí a už dávno stratil vieru v to, že by sa niekedy mohol dostať do neba. Najlepším kamarátom mu je fľaška alkoholu. Cez Mexiko len náhodne prechádza, keď mu starý kolega zo CIA Paul Rayburn (Christopher Walken) ponúkne prácu. Jedna tunajšia zámožná rodina má malú dcérku Pitu (Dakota Fanningová) a bojí sa o ňu. Creasy nie je pre spomalené reakcie, oslabené alkoholom, úplne ideálnym osobným strážcom, no vďaka brilantnej minulosti je pre Pitinho otca (Marc Anthony) tým pravým. Práca je teda jeho, čím sa ale dostane do veľkých problémov.
Hodinová veža (Peštera)
Hodinová veža          známa aj pod názvom Sachata,  je stavba osmanskej hodinovej veže, nachádzajúca sa v meste Peštera v Pazardžickej oblasti  v južnom Bulharsku. V súčasnosti je symbolom mesta Peštera. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Lokalita
Nachádza sa na vyvýšenom skalnatom mieste na samotnom konci mesta.
Dejiny
Patrí medzi najstaršie hodinové veže v Bulharsku, pričom sa udáva, že s najväčšou pravdepodobnosťou môže ísť o druhú najstaršiu hodinovú vežu v Bulharsku vôbec  po plovdivskej hodinovej veži.
O presnom čase výstavby sa vedú dohady a nie je presne známy. Najčastejšie sa ako možné udávajú dva rôzne letopočty a to roky 1650  a 1710.
Podľa pešterského učiteľa Ivana Popova, autora knihy Istorija na Peštera (, doslova Dejiny Peštery), bola hodinová veža postavená v rovnakom roku a rovnakým spôsobom ako budova starej mešity v Peštere, teda v roku 1650. Faktom je, že podoba spôsobu stavby s budovou mešity je na budovách dobre viditeľná.
Podľa významného bulharského architekta Nikolaja Tuleškova bola hodinová veža postavená o niečo neskôr a to v roku 1710, alebo nejaký čas pred týmto rokom.
S najväčšou pravdepodobnosťou bola hodinová veža postavená najmä z praktických dôvodov z dôvodu potreby remeselníckych a obchodníckych cechov, pričom hodinová veža však neslúžila len tým, ktorí pracujú v blízkosti a okoloidúcim, ale upozorňovala miestnych aj na moslimské bohoslužby. Podľa iných tvrdení bola veža postavená preto, aby tureckí obyvatelia mesta neprotestovali, že v ich susedstve sa v tom čase stavia bulharský chrám.
Hodinová veža fungovala normálne do obdobia oslobodenia Bulharska. Po oslobodení Bulharska sa skončilo s údržbou budovy, ktorá bola ponechaná svojmu osudu a dokonca z nej bol v tomto čase ukradnutý hodinový mechanizmus.
V 70. rokoch 20. storočia bola budova reštaurovaná  vrátane inštalácie nového hodinového mechanizmu.
V roku 2017 prebehla reštaurácia hodinového mechanizmu, keďže do tej doby bola nutná pravidelná mechanická údržba a mechanizmus sa taktiež často kazil.
V roku 2022 uvoľnilo bulharské ministerstvo kultúry 116 892 levov na reštauráciu budovy. Ďalších 51 067,25 levov uvoľnilo na tento účel miestne zastupiteľstvo v meste Peštera. Cieľom je predovšetkým spevnenie a konzervácia celého areálu tak, aby sa hodová veža mohla zachovať, čo najdlhšie, v čo najviac autentickom vzhľade. Naplánované je aj nové osvetlenie budovy, keďže hodinová veža má významný potenciál pre mesto z hľadiska turizmu.
Charakteristika
Budova sa skladá z dvoch hlavných častí, prvú predstavuje kamenná spodná základná časť budovy, druhú vrchná časť, ktorá je tvorená drevenými trámami, pričom priestory medzi nimi sú vyplnené adobe. thumb|left|detail z fasády
Budova je takmer štvorcového pôdorysu,  pričom rozmery strán budovy sú 3,55 x 3,85 metra. Výška základnej kamennej časti budovy je 8,40 metra a celková výška vrátane drevenej vrchnej časti je 13,55 metra.
Hodinový mechanizmus
Nový hodinový mechanizmus bol do veže nainštalovaný v priebehu reštaurácie v 70. rokoch 20. storočia. Tento mechanizmus bol vyrobený v Technickej škole jemnej mechaniky v Sofii.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Dôvodom ochrany je architektonická hodnota budovy.
Železničná zastávka Paprad
Železničná zastávka Paprad je železničná zastávka v mestskej časti Papraď mesta Stará Turá.
Hoci sa miestna časť volá Papraď, zastávka nesie názov Paprad.
Zdroj
Železničná zastávka a vyhýbňa Paprad na vlaky.net
Evanjelický kostol (Spišské Podhradie)
Dejiny a charakteristika
Kostol bol postavený ako jednoloďová budova v klasicistickom slohu na prelome 18. a 19. storočia v rokoch 1799 - 1808. Postavený bol pôvodne bez veže, ktorá bola pristavaná v rokoch 1829 - 1832. Budova bola poškodená pri požiari v roku 1856 a následne renovovaná v rokoch 1871 - 1872. V roku 1889 bol reštaurovaný interiér kostola.
Je súčasťou mestskej pamiatkovej zóny.Na zoznam kultúrnych pamiatok bola budova zapísaná 15. októbra 1963.
Cerny
Cerny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Guanidínium chlorid
Guanidínium chlorid (niekedy guanidíniumchlorid či guanidínium-chlorid), často skracovaný na GdmCl, GdnHCL alebo GuHCl, je chlorovodíková soľ guanidínu. Vzniká zmiešaním guanidínu s roztokom kyseliny chlorovodíkovej. Guanidíniový katión, guanidínium, vzniká protonáciou guanidínu.
Štruktúra
Guanidínium chlorid kryštalizuje v rombickej priestorovej grupe Pbca. Jeho kryštálová štruktúra pozostáva zo siete guanidíniových katiónov a chloridových aniónov prepojených väzbami N–H···Cl.
Kyslosť
Guanidínium chlorid je veľmi slabá kyselina, ktorej pKa je 13,6. To znamená, že veľmi ťažko štiepi vodíkový katión, pretože má kompletne delokalizovaný kladný náboj na troch dusíkových atómoch (a častočne na uhlíkovom atóme). Vďaka rezonančným štruktúram je guanidínium veľmi stabilný katión:
stred|bezrámu|450px
Niektoré silné zásady ho však dokážu deprotonovať, napríklad hydroxid sodný:
Rovnováha nie je úplne posunutá doprava, pretože rozdiel medzi kyslosťou guanidínia a vody nie je veľký (približné hodnoty pKa sú 13,6 a 15,7).
Úplná deprotonácia je možná s veľmi silnými zásadami, ako je lítium diizopropylamid:
Použitie v denaturácii proteínov
Guanidínium chlorid je silný chaotrop a jeden z najsilnejších denaturantov používaných v štúdiách skladania bielkovín. Bielkoviny pri vysokých koncentráciách guanidínium chloridu (používa sa typicky 6 M) strácajú svoju prirodzenú štruktúru a vznikajú z nich náhodne zmotané reťazce, takže nemajú žiadny náznak vyššej štruktúry. Pri milimolárnych koncentráciách in vivo však bolo ukázané, že guanidínium chlorid "lieči" kvasinkové bunky, v ktorých sú prítomné prióny (teda bunky ukazujúce prión-pozitívny fenotyp sa premenia na prión-negatívny fenotyp). Je to kvôli inhibícii Hsp104 šaperón proteínu, o ktorom je známe, že hrá dôležitú úlohu vo fragmentácii a propagácii tvorby priónových vláken.