cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antiochos III.
Vojna s Partmi a Egypťanmi
Po tejto jeho najslávnejšej výprave mu bol vraj pri návrate udelený titul „Veľký“ („Megás“). Podľa iného rozširenejšieho názoru však toto priezvisku získal na základe chybného prekladu jeho titulu megás basileus („veľkokráľ“), ktoré ako tradičné označenie starých perzských kráľov rovnako prijal.
Táto výprava zanechala trvalý dojem v gréckom svete. Antiochova anabáza bola propagandisticky veľmi úspešne využitá, čo však malo len nepatrný reálny politický význam.
Keď v roku 204 pred Kr. nastúpil na trón v Egypte Ptolemaios V. (ktorý bol vtedy ešte dieťa), osnoval Antiochos nové plány na dobytie Palestíny. Podnikol nový útok a dosiahol v roku 198 pred Kr. v bitke pri Paneione pri prameni rieky Jordán rozhodujúce víťazstvo, ktoré ukončilo vládu Ptolemaiovcov nad Palestínou.
Porážka od Rimanov
Následne si podrobil Antiochos nezávislé grécke obce na pobreží Malej Ázie, ktorým predtým poskytovala ochranu práve ptolemaiovská ríša a navyše prekročil Helespont, aby obsadil Tráciu. Pretože však mesto Smyrna predtým požiadalo rímsku republiku o pomoc, priviedlo toto opatrenie seleukovského kráľa do konfliktu s rozpínajúcimi sa Rímanmi. Keď Antiochos poskytol azyl utečencovi, kartáginskému vojvodcovi Hannibalovi, ten mu poradil, aby vpadol do Grécka.
Táto invázia prebiehala v roku 192 pred Kr. a skončila sa dokonalým nezdarom. V nasledujúcom roku utrpeli Seleukovci porážku z rúk Rímanov vedených Markom Porciom Catonom Starším v bitke pri Thermopylách a po porážke v námornej bitke pri ostrove Chios sa Seleukovci stiahli späť do Malej Ázie. Rimania ich ale prenasledovali a v bitke pri Magnesii (189 pred Kr.) dosiahol Scipio Asiaticus rozhodné víťazstvo, po ktorom získali Rimania celú Malú Ázii do svojich rúk. V mierovej zmluve z Apameie sa vzdal Antiochos všetkých nárokov na krajiny západne od pohoria Taurus. Antiochom skôr podrobené východné provincie využili terajšie oslabenie seleukovskej ríše na to, aby od nej postupne odpadli. Počas pokusu zabrániť rozpadu svojej ríše, zomrel Antiochos v roku 187 pred Kr. na východe v Lúristane. Vraj ho zabili, keď sa pokúšal vylúpiť jeden chrám, aby tak získal zlato na zaplatenie vojnových reparácií.
Svojmu nástupcovi Seleukovi IV. zanechal Antiochos rozvrátenú ríšu, ktoré zostali na západe už len Cilícia, Sýria, Palestína a na východe Babylonia a časti dnešného Iránu.
Escorailles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sinajský kódex
náhľad Sinajský kódex alebo Codex Sinaiticus (Gregory-Aland no. 01 alebo א) zo 4. storočia je jeden z najstarších a najcennejších rukopisov na svete. Kódex je napísaný v gréčtine na pergamene, v štyroch stĺpcoch na stranu. Pre novodobé dejiny bol znovuobjavený, resp. nájdený, nemeckým teológom Konstantinom von Tischendorfom v roku 1844 na Sinaji, v jednom z najstarších, nepretržite funkčných kresťanských kláštorov, konkrétne kláštore Sv. Kataríny.
Kódex nie je kompletný, pretože sa polovica strán Starého zákona nezachovala.
Kódex je vystavený v British Library (Additional Manuscripts 43725) v Londýne.
Víðey
Viðey je najväčší ostrov v Kollafjörður zálive. Nachádza sa v blízkosti hlavného mesta Islandu Reykjavík. Na ostrove sa nachádza kláštor Viðeyjarkirkja a Veža Imagine Peace Tower.
Imagine Peace Tower
Na ostrove sa nachádza Imagine Peace Tower (slovensky: Veža - predstavte si mier), z ktorej vyžaruje lúč do oblohy. Lúč sa rozsvieti dvakrát do roka a to 9. októbra, keď má John Lennon zo skupiny The Beatles narodeniny, a 8. decembra, keď tento muž zomrel. Počas vysielania lúču do neba sa opakuje "imagine peace" (slovensky: predstaviť si mier) 24 jazykmi sveta(slovensky nie). Vežu postavila jeho vdova Yoko Ono.
Zuzana Piussi
Zuzana Piussi (* 21. október 1971, Bratislava) je slovenská režisérka a dokumentaristka. Vyštudovala katedru réžie na Filmovej a televíznej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave. V rokoch 1992 – 2002 spolupracovala s divadlom Stoka ako herečka, kostýmová a scénická výtvarníčka. Okrem Stoky má v portfóliu aj spoluprácu s trnavským divadelným súborom Disk a s divadelným združením Hubris. V roku 1999 vytvorila vlastné predstavenie Módna prehliadka.
Neskôr spoluzakladala, spoločne s Martinom Burlasom, Ľubomírom Burgrom, Monikou Čertezni, Ingrid Hrubaničovou a Máriusom Kopcsayom, Združenie pre súčasnú operu - divadlo SkRAT, v ktorom dodnes pôsobí. Ako herečka, kostymérka, scénografka a spoluautorka scenára sa v ňom podieľala na predstaveniach Hrádza, Okná brehy pozostalosti, Údel, Smrť v kuchyni, Čo bude zajtra, Morča, Paranoja, Narodeniny a Zvyšky. S Burlasom, Burgrom a Danielom Salontayom tiež spoluzaložila hudobnú skupinu Dogma. Je autorkou libreta, kostýmov a scény k opere John King (2001) a rovnako autorkou textov a návrhov kostýmov k opere Tete-a-tete (2002). V novembri 2012 ju Slovenská filmová a televízna akadémia prijala za svoju členku. Návrh na prijatie podal nestor slovenskej filmovej kritiky Pavel Branko.
Piussi ako dokumentaristka a jej začiatky
Prvý výrazný úspech zaznamenala so študentským filmom Výmet, ktorý bol ocenený hlavnou cenou na MF v Bejrúte 2003 a uvádzaný na festivaloch vo Viedni, Glasgowe, na festivale Tri dni dokumentu v Bratislave a Febiofeste v Prahe. Získal prémiu SFZ, ÚSTT a LF v kategórii študentská tvorba „za odvážne spracovanie tabuizovanej témy“, ktorá bola udelená na 12. MFF Art Film Trenčianske Teplice (2004), cenu za najlepší dokumentárny film (spolu s filmom Daniely Rusnokovej Čisté srdce) na celoštátnej súťažnej prehliadke filmov študentov vysokých filmových škôl s medzinárodnou účasťou ÁČKO Bratislava 2004, čestné uznanie v Skupine D (študenti filmových škôl) na 12. ročníku festivalu amatérskej tvorby Cineama Banská Bystrica 2004. V totožnom roku natočila pre Slovenskú televíziu film Bezbožná krajina. Rok na to mal na MFF v Jihlave premiéru jej film Anjeli plačú, kde získal cenu divákov. Okrem iných bol uvedený aj na MFF Bratislava, LGBT Film Festival v New Yorku, MFF vo Wiesbadene alebo v súťaži medzi 6 najlepšími východoeurópskymi dokumentárnymi filmami Go East.
V roku 2007 natočila film Stoka - Epilóg a o dva roky neskôr dokončila dokument pre Českú televíziu Myslím, tedy slam, a film Koliba o rozkradnutí slovenských filmových ateliérov. V roku 2009 sa dostal do českej a slovenskej kinodistribúcie celovečerný hraný dokument Babička, ktorý finančne zaštítil producent Čestmír Kopecký. V roku 2010 mal premiéru dokumentárny portrét filmového kritika Pavla Branka Hrdina našich čias.
Nemoc tretej moci
Dvojročná väzenská hrozba vyvolala reakcie umeleckej aj laickej verejnosti. Viaceré známe aj menej známe osobnosti podpísali "Vyhlásenie k trestnému stíhaniu Zuzany Piussi" na podporu režisérky a nesúhlasu s trestným stíhaním proti jej osobe.undefinedPrípad filmárky zaujal aj českého ministra zahraničných vecí Karla Schwarzenberga, ktorý mal film a jeho režisérku spomenúť na spoločnom rokovaní vlád SR a ČR: „Nakrútila skvelý film,“ povedal. „Ak bude zaň potrestaná, vrátime sa o 25 rokov naspäť“, dodal. Aktivista a predseda OKS Ondrej Dostál na svojom blogu zverejnil článok Ak zavriete Piussi, tak aj mňa, prosím. Na základe toho podal trestné oznámenie na samého seba a polícia ho v novembri 2012 vo veci aj vypočula. Schvaľovanie trestného činu je tiež trestným činom. V januári 2013 bolo policajné vyšetrovanie Piussi ukončené. Podľa režisérky ukončenie súvisí s tlakom médií a s podpismi takmer 3000 ľudí na petícii.
Nemoc tretej moci sa zúčastnil 18. ročníka Medzinárodného festivalu lokálnej televízie 2012 v Košiciach. Film bol distribuovaný prostredníctvom webstránky .týždňa a iných internetových médií. undefinedDostal sa na 4. miesto kategórie "Film" v ankete denníka SME o kultúrnu udalosť roka. Autorkine filmy Od Fica do Fica a Krehká identita sa tiež umiestnili v prvej päťke.
Od Fica do Fica
Film pokrýva Slovensko v období od volieb a volebnej kampane v roku 2010 do parlamentných volieb 2012. Podľa autorky nie je o Robertovi Ficovi, ale o slovenskej spoločnosti. Filmu dominuje motív rozhorčenia nad stavom Slovenska. Obsahuje aj neoficiálny rozhovor Roberta Kaliňáka o kauze Gorila s organizátormi protestov. Niektorí aktéri kauzy v ňom vystupujú v animovanej forme. Zuzana Mojžišová Zuzanu Piussi v recenzii filmu nazvala „Guerilla girl slovenského filmu“. Od Fica do Fica vyhral anketu denníka SME o kultúrnu udalosť roka v kategórii film.
Film Od Fica do Fica bol odmietnutý súkromnou sieťou multiplexov, nakoniec však bol premietaný menšími kinami a prístupný na internete. Za prvých 7 dní si ho online pozrelo viac než 9800 platiacich divákov (cez sieť Piano), pričom v prvej polovici tohto roka bol najnavštevovanejším slovenským filmom v kinách eŠteBák (24 358 divákov), nasledovali Zlo (6 479 divákov) a Tiger v meste (5 732 divákov). Na svojej webovej stránke je film uvádzaný ako prvý slovenský film exkluzívne šírený cez internet.
Krehká identita
Film Krehká identita získal Cenu Jedného sveta v súťažnej sekcii Slovenský dokumentárny film 2012 13. filmového festivalu dokumentárnych filmov Jeden svet. Jednomyseľne sa na tom zhodli porotcovia danej sekcie. Eva Sládková vysvetľuje, že film "úderne odkrýva hodnotový svet hľadačov koreňov slovenskej národnosti vzbudzujúci hrôzu".
Podľa oficiálnej správy distribútora film „ponúka zamyslenie sa nad národnou identitou a ukazuje súčasných „pseudonárodných" buditeľov inak, ako ich poznáme z médií“.  Pri počiatku filmu stála udalosť v Bytči, kde občania bránili tabuľu na dome Jozefa Tisa.  Podľa Miloša Krekoviča ide film, na rozdiel od iných, do súkromia svojich nacionalistických aktérov.
Medzinárodnú premiéru mal na Medzinárodnom festivale dokumentárnych filmov v Jihlave 25. októbra 2012. Slovenská premiéra sa uskutočnila 9. januára v bratislavskom kine Lumiére. V kinách ho uvádza Asociácia slovenských filmových klubov (ASFK) od 10. januára 2013.
Pavel Branko na adresu filmu napísal, že odkrýva vrstevnatý obraz slovenskej verzie národovectva v celej škále od dojemne starosvetsky nezištnej lásky cez skrývaný i zjavný, decentne i fiškálsky maskovaný nacionalizmus a xenofóbiu či rojčivé hľadanie slovenských koreňov až po radikálny antisemitizmus. Téma sa pritom organicky spája s katolicizmom, mýtotvorbou a s tradíciou vierozvestcov. Výsledný obraz vzniká metódou cinema direct, kombinovanou s výpoveďami na kameru, takže všetko sa podáva zo zorného uhla protagonistov – autorský podiel je vo voľbe záberov, výbere účinkujúcich a v strihu. Je to zatiaľ asi najkomplexnejší filmový obraz syndrómu spojenia nacionalistického konzervativizmu s cirkvou v špecificky slovenskej verzii.
Ťažká voľba
Film Ťažká voľba o zákulísí kampane a hlasovania prezidentských volieb 2014 bol uvedený vo februári 2016, tesne pred parlamentnými voľbami.
Piussi ako investigatívna dokumentaristka
Pod záhlavie investigatívy patrí aj cyklus Právo pre ľudí, „internetová poradňa“ pre občianskoprávne iniciatívy, na ktorom Zuzana Piussi autorsky pracovala buď sama, alebo v spolupráci s Robertom Kirchhoffom.
Rozhovory
V rozhovore so Zuzanou Uličianskou Piussi konštatuje, že vyrába "kreatívne dokumenty" (myslí tým "umelecké filmy", nie "dokumenty pre televíziu"). Hovorí: "Robím filmy ako provokáciu. Film musí mať zmysel pre humor. Aj v Stoke prevládol často smiech slzy. Dokument môže vzniknúť iba vtedy, keď sa vám ľudia otvoria." Čo sa týka filmu Od Fica do Fica, ktorý ukazuje protesty Gorila s pokusom preskúmať ich organizačné zázemie, hovorí nasledovné: "scéna z filmu, v ktorom sa ľudia zhromaždili na Hlavnom námestí a ktorá sa pokúša vyvolať diskusiu k témam národnej obrany a hospodárskeho rastu, sa ponáša na surrealistickú poetiku divadla Stoka. Je to moja obľúbená scéna. Ukazuje ako nestálo funguje systém na Slovensku, keď sa ľudia musia na čomsi dohodnúť. Scény ako táto nemôžu byť inovatívne, jednoducho vás inšpirujú a zachytíte ich."
Dodáva: "Možno som divná, ale chcem sa nechať neustále prekvapovať. Niektorí veria v mozog a svoje ego a niekto je skutočne taký inteligentný, že mu všetko vyjde presne tak, ako si naplánoval. Ja zrejme nie som dostatočne narcistická, som hľadač. Ak ma niečo zaujme, nechávam tomu voľný priebeh ako v láske. Ak vidím, že som zachytila niečo podstatné, film postrihám."
Na vyjadrenie novinárky, že "toto by určite niekto okomentoval ako typicky ženský spôsob myslenia," Piussi odpovie: "Som rada, že mám ženský spôsob myslenia a videnia. Som ale presvedčená, že keby také dokumenty urobil muž, boli by viac akceptované."
V rozhovore sa novinárka tiež pýta: "Zdá sa vám skutočne, že oligarchia je prirodzeným usporiadaním slovenskej spoločnosti, ako to hlási kreslená postavička v závere filmu Od Fica do Fica?" Piussi okamžite humorne reaguje a tvrdí, že "svoje filmy robí aj ako provokáciu. Film má mať humor, preto som tam bola nakreslená. Aj v Stoke išlo často o smiech cez slzy." Neskôr v rozhovore hovorí: "Protestovať má význam, ináč si s nami politici a finančné skupiny budú robiť čo chcú."
Věstín
Věstín je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 161 obyvateľov, z toho 85 mužov a 76 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,1 roka (muži 41,5 roka, ženy 44,9 roka).
NHL 1942/1943
Sezóna 1942/1943 bola 26. sezóna NHL. Víťazom Stanley Cupu sa stal tím Detroit Red Wings. Pred sezónou zanikol tím Brooklyn Americans a tak sa počet tímov znížil na 6. Tento počet vydržal až do roku 1967, keď bol počet tímov v NHL zdvojnásobený. Táto éra sa nazýva ako Original Six.
Zníženie počtu tímov si vyžiadalo tiež zmenu hracieho systému play-off. Do neho teraz postupovali štyri najlepšie celky. V semifinále hral prvý proti tretiemu a druhý proti štvrtému. Všetky série boli štvorzápasové.
Tana (jazero)
náhľad|Jazero Tana Tana je jazero vo východnej Afrike, rozkladajúce sa na území severozápadnej Etiópie. Má premenlivú plochu od 3000 do a vyteká z neho Modrý Níl, zdrojnica Nílu.
NGC 5911
NGC 5911 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 5. júna 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Kubitschek (priezvisko)
Kubitschek je priezvisko, ktoré vzniklo nemeckým zápisom priezviska Kubíček alebo Kubiček. Je časté predovšetkým v Rakúsku. Na Slovensku bol v roku 1995 zaznamenaný len jediný nositeľ tohto priezviska, v meste Martin. V Česku žili v roku 2015 len dvaja nositelia – v Ostrave.
Známi nositelia
Pozri v článku Kubitschek.
Richmond (Virgínia)
Richmond je hlavné mesto štátu Virgínia v Spojených štátoch amerických. Zvláštnosťou Richmondu je, že nepatrí do žiadneho okresu (county), je to nezávislé mesto.
Počas americkej občianskej vojny bol Richmond hlavným mestom konfederácie. V meste žil Edgar Allan Poe.
Eutrapelia
Eutrapelia (z gr. duchaplnosť, vtipnosť, prívetivosť) je vlastnosť človeka viesť s každým príjemný rozhovor, teda rozumieť žartom a vtipne odpovedať. Osoba s takýmito vlastnosťami sa po grécky volá eutrapelos.
Je to aj jedna z Aristotelových cností - "zlatá stredná cesta" medzi neomalenosťou a šaškovaním. V Biblii sa slovo vyskytuje iba raz v Liste Efezanom 5:4, v slovenskom preklade Biblie je preložené ako "neprístojné žarty".
Kostol svätého Ľudovíta Francúzov
thumb Kostol svätého Ľudovíta Francúzov (tal. Chiesa di San Luigi dei Francesi; lat.: Sancti Ludovici Francorum de Urbe) je kostol v Ríme, v blízkosti Piazza Navona.
Kostol navrhol Giacomo della Porta a v rokoch 1518 až 1589 postavil Domenico Fontana. Je to francúzsky národný kostol, ktorý je zasvätený Ľudovítovi IX.
Najvzácnejšie diela sú tri oltárne maľby Caravaggia v Contarelliho kaplnke naľavo od hlavného oltára. Tieto opisujú život apoštola Matúša. Sú prvými náboženskými maľbami autora. Vznikli v rokoch 1597 až 1602 a vyznačujú sa pre Caravaggia typickými svetelnými efektami.
NGC 5912
NGC 5912 je galaxia v súhvezdí Malá medvedica, ktorú objavil William Herschel 12. decembra 1797.
Juraj Lessák
Juraj Lessák alebo Juraj Lešák (žil v 18. stor.) bol slovenský pedagóg.
Linexert
Linexert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kubicek (priezvisko)
Kubicek je priezvisko, ktoré vzniklo z českého alebo slovenského priezviska Kubíček, resp. Kubiček Je časté predovšetkým v Rakúsku a Nemecku. V Česku žili v roku 2015 len dvaja nositelia – v Prahe a Brne. Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Kubicek.
Takaši Šimizu
Takaši Šimizu (, anglický prepis: Takashi Shimizu; * 27. júl 1972, Maebaši, Japonsko) je filmový režisér kultovej hororovej série Ju-on a Grudge.
Dekréty prezidenta republiky
Dekréty prezidenta republiky a ústavné dekréty prezidenta republiky  boli právne predpisy s mocou zákona (resp. pri ústavných dekrétoch s mocou ústavného zákona) vydávané prezidentom Československej republiky (ČSR) počas existencie Dočasného štátneho zriadenia, t. j. od vydania ústavného dekrétu prezidenta republiky č. 1/1940 Úr. vest. čs. o ustanovení Štátnej rady 21. júla 1940 do 27. októbra 1945, t. j. deň pred ustanovením Dočasného národného zhromaždenia. Obdobie vydávania dekrétov sa označuje ako dekretálne obdobie československých ústavných dejín.
Keďže počas celého obdobia vydávania dekrétov bol prezidentom len Edvard Beneš, tieto dekréty sa často neformálne označujú ako dekréty prezidenta Beneša alebo Benešove dekréty.
Politický vývoj po mníchovskej dohode – vládna kríza a abdikácia prezidenta
náhľad|Armádny generál [[Jan Syrový, veliteľ československých légií v Rusku, veterán prvej svetovej vojny a ruskej občianskej vojny bol v roku 1926 ministrom národnej obrany v druhej vláde Jana Černého. 22. septembra 1938 ho – v čase vrcholiacej krízy v československo-nemeckých vzťahoch – prezident E. Beneš vymenoval za predsedu a ministra národnej obrany úradníckej vlády, ktorá hneď nasledujúci deň vyhlásila mobilizáciu (č. 183/1938 Zb. z. a n.), ale o týždeň neskôr sa podriadila mníchovskej dohode.]] 30. septembra 1938 medzi 02:00 a 03:00 nadránom podpísali predstavitelia Spojeného kráľovstva, Francúzska, Nemecka a Talianska mníchovskú dohodu. Pre Česko-Slovensko znamenala stratu pohraničného pásu územia obývaného prevažne Nemcami v prospech Nemecka. Tým sa výrazne oslabila obranyschopnosť voči prípadnému nemeckému vojenskému útoku, keďže na tomto území sa nachádzala väčšina pohraničného opevnenia. Ministerstvo zahraničných vecí ČSR text dohody oficiálne obdržalo okolo 06:00 ráno. O 09:45 začala mimoriadna schôdza vlády (tzv. vlády obrany republiky), na ktorej predseda vlády armádny generál (arm. gen.) Jan Syrový označil situáciu za „voľbu medzi vraždou alebo samovraždou“. Padol názor o tom, že „teoreticky je možné [...]'' mníchovskú dohodu odmietnuť, po čom by nasledoval vpád Nemecka, vojna, do ktorej by nikto s nami nešiel, a napadnutie Poľskom. Je pochybné, či by za tejto situácie Sovieti nám chceli pomôcť a či by ich pomoc bola účinná“''.
Vláda ČSR sa na druhom mimoriadnom rokovaní, ktoré začalo o 11:30 za účasti prezidenta republiky Edvarda Beneša, zhodla na prijatí dohody. Prezident tvrdil, že odmietnutím by sa Česko-Slovensko dostalo do vojnového konfliktu, ktorý by z jej strany síce bol legitímnym, ale zároveň by znamenal jej porážku, stratu samostatnosti a represálie na domácom obyvateľstve. Členovia vlády sa v tomto názore zhodovali a bez hlasovania dohodu prijali. Urobili tak v rozpore s ústavou, podľa ktorej muselo zmenu štátneho územia odsúhlasiť Národné zhromaždenie (NZ) vo forme ústavného zákona (§ 64 ods. 1 ústavy).
Okolo poludnia oznámil prezident Beneš v Kolovratskom paláci, že on i vláda sa rozhodli prijať mníchovskú dohodu. Následne sa snažil o potrebe tohto kroku presvedčiť Stály výbor obrany republiky. Arm. gen. Sergej Nikolajevič Vojcechovski navrhol, aby sa Česko-Slovensko postavilo na vojenský odpor, arm. gen. J. Syrový kontroval tým, že súčasné vojenské možnosti sú prakticky nulové. Napokon okolo 17:00 arm. gen. J. Syrový vystúpil s oznámením o prijatí mníchovskej dohody v relácii Rádiožurnál Československého rozhlasu. Tretia schôdza vlády, ktorá sa začala o 17:15 sa venovala už len otázkam súvisiacim s evakuáciou územia, ktoré malo byť odstúpené Nemecku.
Adam Petrouš
Adam Petrouš (* 19. september 1977, Praha, Česko-Slovensko, dnes Česko) je český profesionálny futbalista, obranca, ktorý v súčasnej dobe hrá v Slovane Liberec. Predtým prešiel klubmi ako Ankaraspor, Austria Viedeň, Kazaň, Slavia Praha či Sparta Praha.
Dekréty prezidenta republiky
Politický vývoj po mníchovskej dohode – vládna kríza a abdikácia prezidenta
Prijatie mníchovskej dohody vyvolalo vládnu krízu. 4. októbra 1938 rezignovala vláda arm. gen. J. Syrového, ktorý bol vzápätí poverený zostavením novej úradníckej vlády (druhá vláda Jana Syrového). 5. októbra z funkcie prezidenta rezignoval E. Beneš. Urobil tak na nátlak zo strany Nemecka, keďže nemecký vodca a ríšsky kancelár Adolf Hitler hrozil, že „inak budú vykonané represálie proti [československému] štátu“. Z tohto dôvodu bola Benešova abdikácia neskôr vyhlásená za neplatnú, hoci otázka o platnosti či neplatnosti abdikácie ostáva v teoretickej rovine dodnes otvorená.
Podľa § 59 ústavy malo byť do 14 dní po abdikácii prezidenta zvolané NZ, aby zvolilo nového prezidenta. K tomu nedošlo a preto podľa § 60 ústavy výkon prezidentskej funkcie pripadol vláde. V tomto interregne došlo k viacerým krokom, ktoré boli v rozpore s ústavou. Nová medzinárodná a vnútropolitická situácia, v ktorej sa Česko-Slovensko ocitlo, viedla k negácii predchádzajúceho demokratického vývoja. V Česko-Slovensku sa začal vytvárať nový politický systém a politický režim, ktorý postupne inkorporoval autoritárske prvky a pretvoril tak pôvodne liberálnodemokratický režim na režim autoritatívny. Pre obdobie po Mníchovskej dohode sa zaužívalo označenie druhá česko-slovenská republika (Č-SR).
Redukcia Národného zhromaždenia
27. októbra 1938 prijal Stály výbor NZ opatrenie (č. 253/1938 Zb. z. a n.), podľa ktorého zanikali mandáty tých poslancov NZ, ktorí sa prihlásili k inej národnosti než k českej, slovenskej alebo ruskej (maloruskej) a k 18. septembru 1938 mali riadne bydlisko na území obsadenom cudzou mocnosťou alebo po 18. septembri 1938 toto územie opustili, pokiaľ do ôsmich dní od vyhlásenia opatrenia (tzn. do 4. novembra 1938) nepodpísali bezvýhradný poslanecký sľub podľa § 22 ústavy.
Pritom na uprázdnené mandáty sa nepovolávali náhradníci. Ministerstvo vnútra vyhláškou č. 91.604/38-39 Úr. l. z 11. novembra 1938 oznámilo, že v dôsledku tohto opatrenia bolo 30. októbra mandátu pozbavených 66 poslancov a 31 senátorov a 10. novembra traja poslanci a dvaja senátori. Stalo sa tak v rozpore s ústavným poriadkom, keďže členovia NZ boli volení podľa zásady pomerného zastúpenia a teda ich mandát sa neviazal na volebný obvod na okupovanom území, ale zastupovali všetkých voličov v Česko-Slovensku. Počet členov Poslaneckej snemovne a Senátu NZ bol stanovený ústavou a Stály výbor NZ nemal v právomoci v tomto smere vykonávať zmeny (to bolo možné len ústavným zákonom). Navyše zbaviť časť členov NZ mandátu nebolo možné ani zákonom, nieto ešte rozhodnutím Stáleho výboru NZ. Rovnako protiústavné bolo spojiť mandát s národnostnou príslušnosťou. V NZ tak ostalo pôsobiť 231 z pôvodných 300 poslancov a 117 z pôvodných 150 senátorov.
Autonómia Slovenska
Hlinkova slovenská ľudová strana (HSĽS) využila zložitú medzinárodnú situáciu, v ktorej sa Česko-Slovensko ocitlo, k vystupňovaniu svojich autonomistických požiadaviek. 6. októbra 1938 sa v Žiline stretol Výkonný výbor HSĽS s predstaviteľmi časti politických strán pôsobiacich na Slovensku, aby spoločne podporili návrh ústavného zákona o autonómii Slovenskej krajiny z júla 1938, ktorý poslanci HSĽS predložili v NZ 17. augusta 1938. Zúčastnené strany uzavreli Žilinskú dohodu a Manifest slovenského národa.
V rámci Č-SR došlo k udeleniu autonómie pre Slovenskú krajinu (pozri Žilinská dohoda zo 6. októbra a ústavný zákon o autonómii Slovenskej krajiny z 22. novembra) a Podkarpatskú Rus (22. novembra). Na Slovensku začala Hlinkova slovenská ľudová strana (HSĽS) s monopolizáciou štátnej moci a likvidáciou ostatných politických strán, čo zavŕšila nedemokratickými voľbami do Snemu Slovenskej krajiny 18. decembra 1938. HSĽS tak vytvorila politický režim, ktorý sa 14. marca 1939 preniesol do Slovenského štátu, vyhláseného už pod tlakom zo strany Nemecka a v rozpore s ústavou (pozri vznik Slovenského štátu).
Autonómia Podkarpatskej Rusi
Na základe tzv. minoritnej saintgermainskej zmluvy z 10. septembra 1919 bolo územie Podkarpatskej Rusi oficiálne pričlenené k Česko-Slovensku, pričom ČSR sa v zmluve zaviazala, že „zriadi územie Rusínov juhokarpatských v hraniciach určených poprednými mocnosťami spojenými a združenými, v rámci štátu česko-slovenského ako samosprávnu jednotku, ktorá bude vybavená najširšou samosprávou zlučiteľnou s jednotnosťou štátu česko-slovenského“ (čl. 10). Túto zásadu obsahovala aj ústava z 29. februára 1920 (§ 3). K realizácii autonómie ale nedošlo. Ústupky ústrednej vlády voči slovenským autonomistickým požiadavkám otvorili túto otázku.
11. októbra 1938 bola pod vedením Andreja Brodiho vytvorená prvá autonómna vláda, 26. októbra ju nahradila vláda Augustína Vološina. Dôsledkom prvej viedenskej arbitráže z 2. novembra v prospech Maďarska stratilo Podkarpatsko juhozápadnú časť územia, vrátane hlavného mesta autonómnej krajiny Užhorodu. Podkarpatsko sa dostalo do bezprostredného ohrozenia zo strany Maďarska a len diplomatický zákrok Nemecka a Talianska zastavil maďarský zámer 20. novembra anektovať celé územie Podkarpatska. Na 155. schôdzi Poslaneckej snemovne NZ 19. novembra a na 23. schôdzi Senátu NZ 22. novembra bol prijatý ústavný zákon o autonómii Podkarpatskej Rusi (č. 328/1938 Zb. z. a n.), ktorý takmer úplne kopíroval ústavný zákon o autonómii Slovenskej krajiny. Tak ako pri ústavnom zákone o autonómii Slovenskej krajiny aj pri tomto ústavnom zákone vyplynuli pochybnosti o jeho ústavnosti. Spočívali v tom, že v Poslaneckej snemovni NZ bol v druhom čítaní schválený len 146 poslancami (23 hlasovalo proti) namiesto ústavne požadovanej kvalifikovanej väčšiny 180 poslancov a v Senáte NZ bol v druhom čítaní schválený len 79 senátormi namiesto ústavou stanovenej kvalifikovanej väčšiny 90 senátorov. (Gronský 290)
Politický vývoj Podkarpatska prebiehal podobne ako na Slovensku. Došlo k zrušeniu úradu guvernéra a vytvoreniu autonómnej vlády, avšak Snem nebol ustanovený. Povolená bola len jedna politická strana (Strana ukrajinskej národnej jednoty). Autonómna vláda zaviedla názov Karpatská Ukrajina.
Kakao
Kakao môže znamenať:
United HC Tongeren
United HC Tongeren je belgický mužský hádzanársky klub z Tongerenu. Vznikol v roku 1970. Je 5-násobný majster krajiny a 5-násobný víťaz národného pohára. V európskych súťažiach sa dostal najďalej do 3. kola. Momentálne (2012) hrá najvyššiu domácu súťaž, Eerste nationale klasse herren, a taktiež európsku regionálnu ligu, Beneluxliga.
Dekréty prezidenta republiky
Voľba nového prezidenta a prijatie zmocňovacieho zákona
Až 30. novembra 1938 došlo k voľbe nového prezidenta. NZ zaň zvolilo dovtedajšieho prezidenta Najvyššieho správneho súdu Emila Háchu, ktorý získal 272 z 312 platných hlasov (40 hlasovacích lístkov bolo prázdnych). Hoci pri jeho voľbe bola prítomná nadpolovičná väčšina (352 zo 450 členov NZ) a hlas mu odovzdala vyše trojpätinová väčšina (272 členov NZ), mandát prezidenta bol neskôr spochybnený napr. Františkom Weyrom tým, že nebola dodržaná ústavná lehota k voľbe prezidenta a k jeho voľbe nebol pozvaný plný počet členov NZ, ktoré bolo zvolené v roku 1935.
United HC Tongeren
Úspechy
Belgická najvyššia súťaž:
Dekréty prezidenta republiky
Voľba nového prezidenta a prijatie zmocňovacieho zákona
15. decembra 1938 bol prezident E. Hácha zmocnený, aby vydal oktrojovanú ústavu, k čomu už ale nedošlo.
United HC Tongeren
Úspechy
Víťaz Belgického pohára:
Dekréty prezidenta republiky
Voľba nového prezidenta a prijatie zmocňovacieho zákona
Pokus českej politickej elity udržať štát na odlišných ideových a politických základoch prispôsobených politickej orientácii Nemecka bol neúspešný. Nemecký vodca Adolf Hitler totiž nemal záujem na zachovaní Č-SR. Nemecké kalkulácie na prelome rokov 1938 a 1939 sa zaoberali len otázkou ako a kedy pristúpiť k finálnej likvidácii Č-SR a aký bude osud Slovenskej krajiny.
United HC Tongeren
Úspechy
Beneluxliga:
Dekréty prezidenta republiky
Faktický zánik Česko-Slovenskej republiky 15. marca 1939
náhľad|Rokovanie delegácie ústrednej česko-slovenskej vlády s čelnými predstaviteľmi Nemecka v Berlíne v noci zo 14. na 15. marca 1939. Zľava: F. Chvalkovský, E. Hácha, A. Hitler, [[Hermann Göring, J. von Ribbentrop a Wilhelm Keitel.]] 14. marca 1939 krátko popoludní sa Snem Slovenskej krajiny uzniesol na vyhlásení samostatného Slovenského štátu. Prezident E. Hácha a minister zahraničných vecí František Chvalkovský popoludní 14. marca odcestovali do Berlína na rokovanie, ktoré sa podľa ich predstáv malo týkať slovenskej otázky. Po nočnom rokovaní v spoločnosti vodcu A. Hitlera, ministra zahraničných vecí Joachima von Ribbentropa a iných vedúcich činiteľov Nemecka boli donútení podpísať protokol, podľa ktorého vložili „osud českého národa a krajiny s plnou dôverou do rúk vodcu Nemeckej ríše“ a podmienky bezpodmienečnej kapitulácie Č-SR. Následne ráno 15. marca začalo vojenské obsadzovanie zvyšku Česka.
Dokumenty, ktoré E. Hácha s F. Chvalkovským podpísali boli z ústavného hľadiska neplatné. Jednak boli podpísané pod hrubým nátlakom a bez toho, že by bol prezident k takémuto aktu ústavne (prinajmenšom so zmocnením NZ) oprávnený, jednak išlo o porušenie záväzkov, na ktoré Nemecko pristúpilo o. i. mníchovskou dohodou i porušenie všeobecne uznávaných zásad medzinárodného práva ako takého.
United HC Tongeren
Európske súťaže
Pohár víťazov pohárov:
Dekréty prezidenta republiky
Faktický zánik Česko-Slovenskej republiky 15. marca 1939
Voči tomuto aktu preto protestovali veľmoci.
United HC Tongeren
Európske súťaže
Pohár EHF:
Dekréty prezidenta republiky
Faktický zánik Česko-Slovenskej republiky 15. marca 1939
Po udalostiach 14. a 15. marca v slovenskej a česko-moravskej časti republiky vyhlásil Snem Podkarpatskej Rusi samostatnosť, no ešte v ten istý deň začalo Maďarsko s jej vojenským osadzovaním. Ozbrojený odpor miestnych obyvateľov nedokázal zabrániť anexii územia, ktorá bola zavŕšená 18. marca.
United HC Tongeren
Európske súťaže
Vyzývací pohár:
Dekréty prezidenta republiky
Zastupiteľské úrady ako nositelia štátnej kontinuity (tzv. vyslanecká teória)
náhľad|[[Štefan Osuský]] 16. marca 1939 o 18:30 odoslal minister zahraničných vecí F. Chvalkovský všetkým česko-slovenským zastupiteľským úradom telegram s inštrukciou, aby odovzdali svoje legácie a splnili všetky príkazy nemeckej zahraničnej služby. Medzi najvýznamnejšie diplomatické zastupiteľstvá, ktoré sa odmietli podriadiť tejto výzve, patrilo vyslanectvo v Paríži (vyslanec Štefan Osuský), vo Washingtone, D.C. (vyslanec Vladimír Hurban), v Londýne (chargé d’affaires Karol Lisický) a v Moskve (vyslanec Zdeněk Fierlinger). E. Beneš počítal aj s vyslancom Jurajom Slávikom vo Varšave. Najťažšiu pozíciu mali prirodzene diplomati v štátoch Osi, napr. veľvyslanec v Berlíne nemal možnosť predanie úradu Nemecku blokovať. Československí diplomati v Tokiu si zámerne vybrali dovolenku a úspešne zdržiavali predanie úradu tak dlho, kým sa im nepodarilo previesť časť majetku na londýnsky exil. K 15. marcu mala Č-SR 74 fungujúcich zastupiteľských úradov (35 vyslanectiev?, 38 konzulátov, z toho 15 generálnych konzulátov, 22 konzulátov, jednu misiu a jednu tlačovú kanceláriu v Ženeve). Nemecku bolo napokon predaných 22 z nich (šesť vyslanectiev, 15 konzulátov a jedna tlačová kancelária).
United HC Tongeren
Európske súťaže
Mestský pohár EHF:
Dekréty prezidenta republiky
Zastupiteľské úrady ako nositelia štátnej kontinuity (tzv. vyslanecká teória)
Najvplyvnejšiu pozíciu medzi česko-slovenskými diplomatmi mal Š. Osuský. Nótou zo 17. marca naliehal na francúzsku vládu, aby voči vytvoreniu Protektorátu Čechy a Morava zaujala odmietavý postoj a protestom u nemeckého ministerstva zahraničných vecí tento stav právne neuznala. Svoj postup koordinoval s chargé d’affaires K. Lisickým. 21. marca vytvoril Ústredný výbor zahraničnej akcie vo Francúzsku a začal vydávať časopis Česko-slovenský boj. Navyše francúzska vláda súhlasila s poskytnutím finančných nákladov na chod vyslanectva a konzulátov z vlastných prostriedkov. Vďaka svojmu aktívnemu a produktívnemu prístupu si Osuský získal značné sympatie aj medzi prvými česko-slovenskými exulantmi a medzi tamojšou česko-slovenskou krajanskou verejnosťou.
Zatiaľ čo Beneš vystupoval v Spojených štátoch ako súkromná osoba, Osuskému sa podarilo nakloniť pre odboj francúzsku vládu, pričom – ako na to poukazoval – pevný francúzsky odmietavý postoj k nemeckej agresii ovplyvnil politický postoj Spojeného kráľovstva. V apríli 1939 oplýval najsilnejšou pozíciou v odboji, na čo hľadel Beneš a jeho prívrženci s nedôverou. Vo Francúzsku predovšetkým Hubert Ripka a Jaromír Smutný svojou publicistickou činnosťou napádali Osuského. Vyčítali mu najmä to, že nezastával program obnovy ČSR v predmníchovských hraniciach a že staval na tzv. vyslaneckej teórii, podľa ktorej kontinuita štátu spočívala v kontinuite česko-slovenského diplomatického zastúpenia a teda vedúce postavenie v zahraničnom odboji mali mať československí diplomati – a medzi nimi ako najdôležitejší z vyslancov u veľmocí a najskúsenejší diplomat práve Osuský. Ako ale uvádzajú historici Jan Kuklík a Jan Němeček, „toto tvrdenie je však nepresné a voči Osuskému príliš nespravodlivé“. Uvedomoval si totiž rezervovaný postoj pomníchovských vládnych kruhov vo Francúzsku k myšlienke československého štátu a preto nemohol vystúpiť s jasnou požiadavkou obnovy predmníchovskej ČSR ako to učinil Beneš v neutrálnych Spojených štátoch. Pre Osuského bolo prioritné zachovať fungovanie česko-slovenského vyslanectva ako nositeľa neprerušenej existencie „česko-slovenského štátu“.
Hoci Osuský zdôrazňoval nutnosť zásadných štátoprávnych zmien v obnovenej republike vo vzťahu k Slovensku, čo symbolicky dával najavo trvaním na používaní názvu štátu a z neho odvodených adjektív so spojovníkom, uznával neplatnosť mníchovskej dohody. Narozdiel od Beneša videl kontinuitu ČSR v postupe Spojeného kráľovstva a Francúzska. Podarilo sa mu získať súhlas francúzskej vlády s umiestnením česko-slovenských vojakov evakuovaných z Poľska do Cudzineckej légie a 2. októbra 1939 uzavrel s francúzskou vládou zmluvu o obnovení česko-slovenskej armády vo Francúzsku, ktorá hneď v prvej hlave anticipovala, že „z hľadiska politického bude armáda podliehať právomoci dočasnej vlády česko-slovenskej“.
Londýnske obdobie (21. júl 1940 – 4. apríl 1945)
Posledný „londýnsky dekrét“ bol vydaný 5. marca 1945. Vo februári 1945 sa začalo s presunom aparátu Dočasného štátneho zriadenia na oslobodené územie ČSR. 22.24. marca prebiehali na československom veľvyslanectve v Moskve rokovania vrcholných československých politických predstaviteľov, ktorých výsledkom bolo zostavenie prvej povojnovej vlády (prvá vláda Národného frontu Čechov a Slovákov pod predsedníctvom Zdeňka Fierlingera) a jej programu (Program prvej vlády Národného frontu Čechov a Slovákov). Na prelome marca a apríla došlo k presunu vládneho aparátu na oslobodené územie. 3. apríla dorazil do Košíc prezident E. Beneš a 4. apríla tam bola oficiálne ustanovená vláda. Všetky orgány Dočasného štátneho zriadenia v zahraničí skončili svoju činnosť a postupne, v priebehu roka 1945 a zrejme aj v roku 1946 došlo k presťahovaniu ich spisového materiálu do ČSR.
Obdobie na oslobodenom území Československa (4. apríl – 28. október 1945)
Československý štátny aparát začal na oslobodenom území ČSR oficiálne pôsobiť 4. apríla 1945. V Košiciach došlo k vyhláseniu Programu prvej vlády Národného frontu Čechov a Slovákov (podľa čoho sa označuje aj ako Košický vládny program). Dekretálna právomoc prezidenta republiky ale naďalej trvala. Práve v tomto období došlo k vydaniu dekrétov prezidenta republiky, ktoré výrazne zasiahli do politického, hospodárskeho a sociálneho života v ČSR, hoci sa v praxi zväčša týkali len českých krajín, keďže na Slovenska pôsobila ako zvrchovaný vládny, výkonný a zákonodarný orgán Slovenská národná rada (SNR), ktorá od 1. septembra 1944 vydávala uznesenia SNR platné pre územie Slovenska.
Otázka neplatnosti mníchovskej dohody ab initio
Ústredným programovým bodom československého zahraničného odboja sformovaného okolo E. Beneša a napokon aj Dočasného štátneho zriadenia bolo presadiť uznanie neplatnosti mníchovskej dohody ab initio, teda presadiť u veľmocí anulovanie („oduznanie“) mníchovskej dohody. Úspech tohto zámeru bol základným predpokladom pre presadenie teórie právnej kontinuity predmníchovskej ČSR, ktorú E. Beneš prvýkrát verejne predstavil 19. marca 1939 počas okrúhleho stola na pôde University of Chicago(?). Svoje programové ciele konkretizoval 8. júna v príhovore na zhromaždení krajanských organizácií v Pilsen Parku v Chicagu. Vyhlásil, že mníchovská dohoda je nulitná vzhľadom na to, že v ČSR nebola prijatá v súlade s ústavou a že ju Nemecko porušilo vojenským obsadením Čiech a Moravy.
Mníchovská dohoda bola teda podľa teórie právnej kontinuity predmníchovskej ČSR neplatná:
Presadenie nulity mníchovskej dohody záviselo od postoja spojeneckých veľmocí, ktoré dohodu uzavreli, teda Spojeného kráľovstva a Francúzska, hoci určitú politickú váhu mal aj postoj ďalších Spojencov – Sovietskeho zväzu a Spojených štátov.
Postoj Spojeného kráľovstva
náhľad|Edward Wood, 1. gróf z Halifaxu, britský minister zahraničných vecí od 21. februára 1938 do 22. decembra 1940. Následne do roku 1946 pôsobil ako veľvyslanec Spojeného kráľovstva vo Washingtone, D.C. Britský postoj voči aktivitám a koncepciám E. Beneša bol – prinajmenšom v počiatočne fáze odboja – kľúčový. Spojené kráľovstvo bolo po kapitulácii Francúzska (22. jún 1940) jediným signatárom mníchovskej dohody, ktorý ostal vo vojne s Nemeckom a ktorý dokázal zvrátiť priebeh vojny v prospech obnovenia ČSR. Britská vláda uznala vytvorenie československej exilovej vlády 18. júla 1940, hoci zároveň zdôraznila, že toto uznanie nemožno interpretovať ako súhlas s Benešom presadzovanou koncepciou neplatnosti mníchovskej dohody ab initio a právnej kontinuity predmníchovskej ČSR.
Hoci toto stanovisko znamenalo prvý, veľmi dôležitý krok k uznaniu princípov, na ktorých stál zahraničný odboj, E. Beneš sa s britským postojom neuspokojil. Jednak mu prekážalo, že vláda Spojeného kráľovstva jeho samotného prijímala vo funkcii prezidenta ČSR len de facto, jednak veľmi negatívne vnímal dištancovanie sa od jeho poňatia neplatnosti mníchovskej dohody. Zatiaľ čo E. Beneš presadzoval jej neplatnosť ab initio, postoj britskej vlády indikoval skôr neplatnosť dohody ex nunc, t. j. od 15. marca 1939. Symbolicky sa to odrazilo na skutočnosti, že britská strana vo svojej korešpondencii a dokumentoch v tomto období písala názov štátu a naň sa vzťahujúce adjektíva so spojovníkom (t. j. Czecho-Slovak Republic – Česko-Slovenská republika, ale aj napr. Czecho-Slovak National Bank – Česko-Slovenská národná banka). Hoci tento postup zdôvodňovala dokumentami z obdobia vzniku ČSR, ktoré obsahovali označenie štátu so spojovníkom, je zrejmé, že išlo o symbolické zdôraznenie rozdielneho pohľadu na mníchovskú dohodu.
Zo strany Spojeného kráľovstva teda nikdy nedošlo k anulovaniu mníchovskej dohody de iure, ale len de facto. Britská vláda deklarovala, že pri riešení povojnového usporiadania Európy nemieni brať mníchovskú dohodu ani z nej plynúce územné zmeny do úvahy a preto československí predstavitelia akceptovali britský postoj ako praktické riešenie a prípadnú požiadavku o explicitnejšiu formuláciu odmietnutia dohody preto vnímali ako zbytočnú.
Postoj Francúzska
Na rozdiel od britskej diplomacie, predseda Francúzskeho národného výboru Charles de Gaulle pokladal mníchovskú dohodu za neplatnú ab initio, čo vyjadril už pri návšteve E. Beneša v Londýne 8. augusta 1940. Tento postoj oficiálne komunikoval listom z 29. septembra 1942 adresovanému predsedovi exilovej vlády J. Šrámekovi.
Anulovanie dohody Talianskom a Nemeckom
Výsledkom Casablanskej konferencie z 24. januára 1943 bolo uznanie bezpodmienečnej kapitulácie ako základného východiska politiky protihitlerovskej koalície voči štátom Osi. To znamenalo, že ak Spojené kráľovstvo, Spojené štáty a Sovietsky zväz súhlasia s anulovaním Mníchovskej dohody, porazenecká vláda Talianska a Nemecka nebude mať inú možnosť sa tomuto rozhodnutiu podriadiť.
Otázka postavenia Edvarda Beneša ako prezidenta republiky
Otázka platnosti či neplatnosti abdikácie E. Beneša z úradu prezidenta republiky je kľúčovou pre normotvorbu prostredníctvom dekrétov prezidenta republiky, nakoľko na jeho postavení ako prezidenta republiky bolo založené Dočasné štátne zriadenie. E. Beneš bol jediným demokraticky zvoleným predstaviteľom Dočasného štátneho zriadenia. Do úradu prezidenta ho zvolilo NZ 18. decembra 1935, pričom z odovzdaných 441 hlasovacích lístkov získal 340 hlasov (24 lístkov hlasovalo za Bohumila Němca, 76 bolo prázdnych a jeden lístok bol neplatný).
Predstavitelia londýnskeho exilu Benešovu rezignáciu z 5. októbra 1938 nepokladali za platnú z dôvodu, že bola „protiprávne vynútená“ a teda konštatovali, že ''„prezident republiky Dr. E. Beneš zostal hlavou československého štátu nepretržite od 18. 12. 1935“''. Tento názor po druhej svetovej vojne zdieľala väčšina českých autorov a politikov. V súčasnosti sa k nemu hlási napr. Pavel Winkler.
Veľký význam mal fakt, že E. Beneša za prezidenta republiky pokladali vlády spojeneckých štátov:
Otázka zrušenia dekrétov
Dôvodom prečo sa Maďari dožadujú zrušenia Benešových dekrétov je najmä to, že na základe kolektívnej viny boli označení ako tí, ktorí sa dopustili vojnového zločinu. Obávajú sa, že snahy z roku 1945, keď chcela česko-slovenská vláda vytvoriť čisto slovanský národnostný štát a na realizáciu takéhoto plánu by bolo nutné odstrániť z krajiny nielen tu žijúcich Nemcov, ale aj Maďarov, sa môžu opakovať.
4. augusta 2021, pri príležitosti 76. výročia vydania Benešových nižšie uvedených dekrétov, odhalili v Šamoríne pamätník deportovaným maďarským rodinám. Hosťom podujatia bol aj predseda maďarského parlamentu László Kövér, ktorý hovoril o historických krivdách voči Maďarom. Dva dni po podujatí sa k účasti predsedu maďarského parlamentu kriticky vyjadril slovenský minister zahraničných vecí Ivan Korčok.
Dekréty a opatrenia voči Nemcom a Maďarom
náhľad|Maďari odsunutí do Čiech (z Gúty / [[Kolárovo|Kolárova do Mladej Boleslavi) vo februári 1947.]] Väčšina opatrení voči Maďarom v Československu nesúvisela s dekrétmi prezidenta republiky.
Historik Štefan Šutaj rozdeľuje opatrenia československých štátnych orgánov z hľadiska dopadu voči maďarskej národnostnej menšine nasledovne:
Zoznam dekrétov
Dekréty boli vydávané len v češtine a pod českými názvami. Nižšie sú uvedené doslovné slovenské preklady názvov dekrétov.
Zrodenie tragédie z ducha hudby
Zrodenie tragédie z ducha hudby je kniha Friedricha Nietzscheho, ktorá vyšla začiatkom roka 1872.
Obsah
Nietzsche vo svojej knihe predstavuje intelektuálnu dichotómiu dvoch elementov: apolónskeho a dionýzskeho. Prvý predstavuje, zjednodušene povedané, formálne diferencovanú realitu, druhý zasa formálne nerozlíšenú realitu. Apolónske je šifrou pre rozum, rozlíšenosť, krásu, dokonalosť, realizuje sa vo výtvarnom umení. Dionýzske je zasa stelesnením nerozlíšenosti, hudby, tanca, opojnosti, prekračovania hraníc a orgiastickej vášne. Podľa Nietzscheho tieto dva elementy bojujú o kontrolu nad ľudskou existenciou.
Antická tragédia bola podľa Nietzscheho najvyššou formou umenia, pretože spájala oba tieto elementy do kompaktného celku, čím divákovi umožnila zažívať širokú škálu životných situácií. Dionýzsky element sa nachádzal v hudbe zboru, zatiaľ čo apolónsky element bol prítomný v dialógu. Apolónsky duch tak prepožičiaval dionýzskej abstraktnosti formu.
Klasickí filológovia Nietzscheho doby knihu odmietli.
Kubiczek (priezvisko)
Kubiczek je poľské priezvisko, odvodené od mena Jakub. Na Slovensku aj v Česku vyskytujúci sa ženský variant je výlučne Kubiczková. V Česku je rozšírené predovšetkým v mestách Havířov a Třinec. Na Slovensku je veľmi zriedkavé.
Známi nositelia
Pozri v článku Kubiczek.
Vídeň (okres Žďár nad Sázavou)
Vídeň je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 407 obyvateľov, z toho 217 mužov a 190 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,4 roka (muži 36,9 roka, ženy 40,1 roka).
Zoznam kultúrnych pamiatok v okrese Detva
thumb|Okres Detva
V okrese Detva sa nachádza 56 kultúrnych pamiatok. Nasleduje zoznam jednotlivých zoznamoch pamiatok podľa obcí.
Alfred Einhorn
Alfred Einhorn (* 27. február 1856, Hamburg, Nemecko – † 21. marec 1917, Mníchov) bol nemecký chemik, ktorý ako prvý v roku 1905 syntetizoval prokaín, ktorý patentoval pod menom novokaín.
Pred syntetizovaním prokaínu, anesteziológovia využívali kokaín, jeho vedľajšie účinky (vrátane jedovatosti a závislosti) viedlo vedcov ku hľadaniu nového anestetika. Novokaín sa zača používať pre jeho prijateľnú efektívnosť a bezpečnosť, i keď jeho anestetické účinky boli slabšie ako u kokaínu a niektorí pacienti vykazovali vysokú alergiu. Napriek tomu, žiaden iný medicínsky vývoj nepriniesol inú, silnejšiu látku a preto sa novokaín stal štandardným lokálnym anestetikom. Neskôr sa novokaín začal nahrádzať lidokaínom.
Novokaín sa i dnes využíva hlavne v stomatológii.
NGC 5913
NGC 5913 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 14. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Norfolk (Virgínia)
Norfolk je nezávislé mesto v americkom štáte Virgínia. S počtom obyvateľov 242 803 (sčítanie z 2010), je po Virginia Beach druhým najväčším mestom v štáte. Mesto je dôležitým vojenským prístavom, ktorý je v prevádzke od roku 1917.