cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karol Laco
Karol Laco (* 28. október 1921, Sobotište – † 13. apríl 2009) bol slovenský právnik, vysokoškolský pedagóg, politik, od roku 1966 člen právnej komisie ÚV KSČ, od roku 1968 poslanec FZ ČSSR, v rokoch 1969-1988 podpredseda federálnej vlády, predseda legislatívnej rady vlády ČSSR.
Hlboké (Zakarpatská oblasť)
Poloha
Obec leží približne 10 kilometrov juhovýchodne od Užhorodu neďaleko mesta Seredné.
Dejiny
Za Rakúsko-uhorskej monarchie bola obec súčasťou Užskej župy, v rokoch 1918–1938 zas patrila do teritória Česko-Slovenskej republiky. V roku 1945 bolo Hlboké aj s celou Zakarpatskou Ukrajinou pripojené k Ukrajinskej SSR.
Karol IV. (Svätá rímska ríša)
'''Karol IV. Luxemburský''' (* 14. máj 1316, Praha – † 29. november 1378, Praha ), bol luxemburský gróf (13461353), moravský markgróf (13331349), rímsky kráľ (korunovaný 26. novembra 1346 v Bonne a 25. júla 1349 v Aachene), český kráľ (od 26. augusta 1346, korunovaný 1. septembra a 2. septembra 1347 v Prahe), lombardský kráľ (korunovaný 6. januára 1355 v Miláne), rímskonemecký cisár (korunovaný 5. apríla 1355 v Ríme) a arelatský kráľ (korunovaný 4. či 18. júna 1365 v Arles).
Detstvo a mladosť
Narodil sa ako najstarší syn (pokrstený 30. mája 1316 menom Václav) českého a poľského kráľa Jána Luxemburského a českej kráľovnej Elišky Přemyslovny. Už od útleho detstva bol jeho život vystavený strádaniu a príkoriam. Dva mesiace po synovom krste sa musel jeho otec zúčastniť vojenského ťaženia na pomoc rímskemu kráľovi Henrichovi VII. Po jeho odchode ho matka, v obave o synovu bezpečnosť, zverila do ochrany svojho prívrženca Viléma Zajíca z Valdeku na hrade Křivoklát.
Pod vplyvom lží a intríg vedených proti jeho matke ho jeho otec v treťom roku Václavovho života (spolu so súrodencami) Eliške odňal a držal ho na hrade Loket a neskôr na Křivokláte. Tu, strážený, bol nútený žiť niekoľko rokov.
Ako sedemročného ho dal otec odviezť na dvor francúzskeho kráľa Karola IV. Pekného jednak na výchovu, jednak – a to hlavne – aby bol vzdialený z krajiny a nemohol by tak prípadne byť zvolený domácimi veľmožmi za vzdorokráľa. Svoju matku Václav viac nikdy nevidel.
left|thumb|Novogotický pomník Karola IV. na Křížovníckom námestí v Prahe. Pomník bol na mieste odstránenej vojenskej strážnice odhalený v r. 1849. Malo sa tak stať už o rok skôr – k 500 výročiu založenia univerzity. Plán však zhatili blízke boje; pomník bol pre istotu ukrytý v debnení. Štvormetrová socha panovníka opierajúca sa o meč v ruke zviera zakladaciu listinu pražskej univerzity. Podstavec je zdobený alegorickými postavami, znázorňujúcimi jednotlivé univerzitné fakulty – teologickú, lekársku, právnickú a filozofickú. Ďalšie menšie sochy sú umiestnené v rohoch – ide o významné postavy doby Karola IV. (napr. Ján Očko z Vlašimi či Matej z Arrasu)
Počas svojho francúzskeho pobytu prijal 15. mája 1323 sviatosť birmovania. Podľa starobylej obyčaje si za svoje birmovné meno zvolil meno svojho kmotra, kráľa Karola IV. Od toho času používal výlučne meno Karol. V neskoršom veku mu pripisoval mimoriadny symbolický význam spočívajúci v tom, že obe svoje mená, krstné Václav i birmovné Karol, spájal so splynutím oboch tradícií, tvoriacich základ jeho politiky, českej svätováclavskej a francúzskej tradície Karola Veľkého.
V prvom roku svojho pobytu vo Francúzsku býval Karol na hrade v Saint-Germain-en-Laye pri Paríži, ktorý bol častým vidieckym sídlom francúzskych kráľov. Karol IV. Pekný mu určil za vychovávateľa učeného klerika Jána z Viviers. Vo vlastnom životopise spomínal Karol po rokoch na dobu strávenú pri dvore kráľovského strýka vo Francúzsku ako na šťastný úsek svojho života. Od roku 1325 sa vzdelával priamo na kráľovskom dvore až do kráľovej smrti 1. februára 1328.
Karolovou smrťou skončilo pre mladého princa obdobie blahobytu. Novým kráľom sa stal Filip VI. z Valois, ktorý napriek tomu, že bol princovým príbuzným (bol nevlastným bratom Karolovej manželky Blanky z Valois) neprechovával k českému princovi vrelý vzťah. Odoprel mu naďalej veľkoryso prispievať na pobyt pri dvore. Karol bol nútený starať sa o seba viac sám. Riešenie videl v intenzívnom vzdelávaní na parížskej univerzite Sorbonne. V rokoch strávených štúdiom na preslávenej škole treba hľadať zrod základných rysov Karolovho bystrého politického uvažovania. Predovšetkým roky strávené vo Francúzsku a jeho kultúrnom prostredí zanechali na Karolovej osobnosti nezmazateľnú stopu prejavujúcu sa počas celého ďalšieho života.
O dĺžke Karolovho štúdia na parížskej univerzite sa záznamy rôznia. Dôležité však je, že hlavným zmyslom nielen samotného štúdia na univerzite, ale i celého francúzskeho pobytu bola Karolova príprava k štátnickému poslaniu. K tomu smerovali i mnohé Karolove stretnutia a diplomatické rokovania s významnými osobnosťami francúzskeho politického a duchovného života. Zvlášť zblíženie s jednou osobnosťou malo na Karolov ďalší život mimoriadny význam. Bol ním jeden z radcov francúzskeho kráľa, opát benediktínskeho kláštora vo Fécamp, Pierre Roger des Rosières. Uhladený a vzdelaný prelát s diplomatickým nadaním sa čoskoro stal Karolovým oddaným priateľom a otcovským radcom.
V roku 1330 Ján Luxemburský odvolal svojho syna z Francúzska do Luxemburska, kde ho mal zastupovať pri správe grófstva a súčasne získavať prvé skúsenosti v praktickej politike. Po takmer ročnom pobyte ho otec povolal do Talianska. Potreboval tu svojho správcu novozískaných signorií v Lombardii, Emilii a Toskánsku, ktorými chcel doplniť rodové panstvo Luxemburgovcov a zvýšiť svoje mocenské postavenie v Európe. Týmto činom uviedol Karola na mocenské kolbisko.
Karolovo talianske správcovstvo sa často pod vplyvom okolností menilo na vojvodcovstvo. Odpor proti luxemburskej moci vrcholil v množiacich sa sprisahaniach a rebéliách (napr. povstanie v Miláne na čele s predákom milánskej signorie vojvodom Azzone Viscontim). Pod vplyvom daných okolností prišiel Ján Luxemburský k presvedčeniu o neudržateľnosti severotalianskeho panstva. Karol sa v roku 1333 rozhodol pre návrat do Čiech, uvedomiac si mimoriadny význam českého kráľovstva pre rodové záujmy Luxemburgovcov.
Návrat do Čiech
thumb|Pečať Zlatej buly Karola IV. Po svojom návrate do Čiech ho otec v roku 1334 menoval moravským markgrófom a zveril mu vládu v Čechách ako svojmu nástupcovi. Súčasne tento titul znamenal trvalý a nedeliteľný podiel na vláde kráľa Jána Luxemburského v Čechách. V Karolovom poňatí moci je však badať zásadný rozdiel medzi ním a otcom. Na rozdiel od Jána Luxemburského, pre ktorého české prostredie ostávalo stále cudzie a nevyspytateľné, pociťoval Karol potrebu splynúť s rodnou krajinou a pochopiť ju.
Predovšetkým však Karol usiloval o nápravu pomerov v krajine, odstraňoval následky otcovej rozmarnosti, vyplácal korunné majetky dané otcom do zálohy. Činnosť mladého markgrófa nebola po vôli tým, ktorí ťažili z dobrodružnej a ľahkomyseľnej povahy jeho otca. Často kvôli tomu dochádzalo medzi nimi k roztržkám, ktoré viedli dokonca k tomu, že Ján i pod vplyvom krivých obvinení na čas zbavil svojho syna vlády. Karol opustil Čechy a utiahol sa k svojmu bratovi Jánovi Henrichovi do Tirolska. Do Čiech sa vrátil až v roku 1338. V posledných rokoch Jánovho panovania bol Karol už opäť vladárom a zúčastnil sa i otcových vojenských ťažení.
Reorganizácia krajiny
K zriadeniu samostatnej cirkevnej provincie prišlo bulou Klementa VI. z 30. apríla 1344. Bula obsahovala i klauzuly o zriadení olomouckého a litomyšlského biskupstva. Vznik novej, samostatnej českej cirkevnej provincie bol Karolovým prvým veľkým politickým úspechom na jeho ceste k moci v českých krajinách. S ohľadom na osudy přemyslovských kráľov, otcove vnútropolitické neúspechy i vlastné skúsenosti bolo Karolovi jasné, že proti odstredivej sile českej šľachty, ktorá nemienila trpieť silnú panovníkovu moc, musí vo vnútri krajiny hľadať silného spojenca, ktorým mohla byť jedine cirkev.
Druhou bulou, vydanou ešte ten istý deň, pápež povýšil biskupa Arnošta z Pardubíc na arcibiskupa. Posledným aktom bolo 5. mája 1344 udelené právo českých arcibiskupov korunovať českých kráľov. 22. novembra 1344 bol Arnošt z Pardubíc slávnostne uvedený do úradu.
Zvláštnou bulou potom v roku 1346 upravil pápež pomery českej kráľovskej koruny, najmä jej neodcudziteľnosť, a potvrdil korunovačný poriadok českých kráľov.
Rímsky kráľ
Od začiatku štyridsiatych rokov 14. storočia bol Karol favoritom pápežskej kúrie na hodnosť rímskeho panovníka proti Ľudovítovi IV. Bavorskému.
Cisár Ľudovít Bavorský sa totiž svojou protipápežskou a protiluxemburskou politikou dostával do konfliktov s pápežskou kúriou v Avignone i českým kráľom. Pápež Klement VI. stojaci za záujmami Luxemburgovcov začal dôrazne požadovať zosadenie Ľudovíta z cisárskeho trónu. Vzťahy sa vyhrocovali a dospeli do štádia, kedy pápež dal v apríli 1346 cisára i celý rod Wittelsbachovcov do kliatby a vyzval ríšskych kurfirstov, aby sa od Ľudovíta Bavorského odvrátili. Súčasne navrhol za nového rímskeho kráľa moravského markgrófa Karola. Vstupom do zápasu o rímsku korunu prenikol Karol prvý raz výrazne do celoeurópskeho politického diania. Dejiny českého štátu sa od tej chvíle viac ako pred tým stali neoddeliteľnou súčasťou stredoeurópskych a neskôr i európskych dejín.
11. júla 1346 sa v meste Rhens na Rýne konalo zasadnutie kurfirstov. Hlasmi piatich z nich bol Karol zvolený sa nového rímskeho kráľa. Korunovácia sa konala 26. novembra v Bonne, lebo tradičné korunovačné mestá Aachen a Kolín nad Rýnom ostávali zatiaľ na strane cisára Ľudovíta Bavorského. Karolova korunovácia v Aachene bola možná 25. júla 1349.
Český kráľ
Dôležitým medzníkom v Karolovom živote bol 26. august 1346. V tento deň spolu s otcom na čele svojich vojenských oddielov obhajovali záujmy francúzskeho kráľa Filipa VI. vo vojne proti Angličanom. Pri dedine Kreščak (Crécy, dnes Crécy-en-Ponthieu) na severe Francúzska sa v podvečerných hodinách strhla bitka, v ktorej bolo zle vedené francúzske vojsko porazené. V boji zahynul výkvet francúzskeho rytierstva a šľachty; svoju smrť tu našiel i český kráľ Ján Luxemburský. Karol bol ľahko ranený. V súlade s poslednou vôľou kráľa Jána z roku 1340 i s rozhodnutím českého snemu sa Karol stal po otcovej smrti novým českým kráľom.
Karolova úspešná voľba rímskym kráľom a jeho následný nástup na český trón ho postavili pred neľahkú úlohu – predovšetkým musel dosiahnuť plné uznanie v ríši proti žijúcemu cisárovi Ľudovítovi Bavorskému – teda úlohu protikráľa. Prvým krokom na uskutočnenie tohto cieľa bolo všestranné upevnenie vlastnej moci. Predchádzala mu slávnostná korunovácia českým kráľom 2. septembra 1347 na Pražskom hrade, ktorú vykonal po prvý raz v dejinách českého štátu, český metropolita Arnošt z Pardubíc. V korunovácii videl Karol nielen dovŕšenie svojho úsilia o potvrdenie svojej zvrchovanej moci, ale i nástup k svojmu plnému uznaniu v ríši. Skôr ako prišlo k rozhodujúcemu mocenskému stretu, cisár Ľudovít Bavorský na poľovačke 14. októbra 1347 tragicky zahynul. Smrť Karolovho rivala znamenala koniec jeho problémom s uznaním v ríši. Situáciu sa ešte snažil zvrátiť cisárov najstarší syn Ľudovít, ktorý tým, že nemal najmenšie vyhliadky na vlastnú kandidatúru, snažil sa postaviť voči Karolovi konkurenta. Podarilo sa mu zaistiť zvolenie anglického kráľa Eduarda III. Eduard realisticky zvážiac svoje vyhliadky však čoskoro na ríšsky trón rezignoval a dokonca 24. 6. 1348 uzavrel s Karolom spojenectvo. Wittelsbachovská strana sa však nevzdávala a ďalšieho protikandidáta našla v bezvýznamnom vojvodovi Günterovi zo Schwarzburgu. V januári 1349 dosiahla i jeho zvolenie. Karolovou reakciou bolo zvolanie ríšskych kurfirstov do Kolína nad Rýnom, kde vyhlásil, že iba jeho hodnosť rímskeho kráľa je legitímna. Napriek tomu bol presvedčený, že o svojom nároku bude musieť rozhodnúť silou.
Súčasne Karol oslabil svojich protivníkov novým dynastickým sobášom. Po náhlej smrti svojej prvej manželky Blanky z Valois (1. 8. 1348) sa nečakane oženil s dcérou rýnskeho falcgrófa Rudolfa Annou, pochádzajúcou z vedľajšej vetvy wittelsbachovskej dynastie.
K samotnému boju však nedošlo, pretože Günter zo Schwarzburgu v tomto roku pri vojnových prípravách nečakane zomrel. Boj o ríšu bol s konečnou platnosťou rozhodnutý a Karol mohol byť odteraz uznávaný ako jediný rímsky panovník. Potvrdenie víťazstva spečatil svojou druhou korunováciou v tradičnom korunovačnom meste Aachen 25. júla 1349.
Rímskym cisárom
26. marca 1348 sa začalo spoločné zasadanie ríšskeho a českého snemu – prvý generálny snem. Pod vedením Karola IV. 7. apríla 1348 prijal viacero zásadných rozhodnutí. Boli potvrdené privilégiá Českého kráľovstva, ako „obzvlášť vznešeného článku Ríše rímskej“, v origináli ipsum regnum Boemie Romani regni membrum fore nobilius. Prvý raz bol použitý pojem „krajiny Českej koruny“, čím bolo odstránené staré chápanie krajiny ako osobného majetku panovníka. V budúcnosti mala krajina kráľa, nielen kráľ krajinu. Ku krajinám Českej koruny patrilo České kráľovstvo, Moravské markgrófstvo, Olomoucké biskupstvo, Opavské vojvodstvo, aj sliezske kniežatstvá a Horná Lužica; od roku 1368 Dolná Lužica a od roku 1373 Brandenbursko.
left|thumb|Majster Wilhelm, Karol IV. ako rímsky kráľ. Nástenná maľba v radnici v Kolíne nad Rýnom, 134613557. apríla 1348 Karol vydal zakladaciu listinu vysokého učenia (studium generale) v Prahe (Karlovej univerzity), prvej univerzity v zaalpskej oblasti strednej Európy (súhlas s jej zriadením udelil Karolovi pápež Klement VI. bulou vydanou v Avignone ešte 26. 1. 1347).
Tri mesiace (6. január 1355) pred svojou cisárskou korunováciou bol v Miláne korunovaný lombardskou kráľovskou korunou. Na deň svojej cisárskej korunovácie, 5. apríla 1355, v svätopeterskej bazilike prijal z rúk pápežského legáta kardinála Pierra de Colombiers cisársku korunu a hold predstaviteľov rímskej ríše. Spolu s Karolom bola korunovaná i jeho manželka Anna Svídnická. Nový cisár vykonal predpísané sľuby a rozjasanými ulicami Ríma prišiel k Lateránskej bazilike na slávnostnú hostinu.
V súvislosti s Karolovou cisárskou korunováciou je dôležité si uvedomiť, že prvý raz a súčasne naposledy v dejinách českého štátu potomok slávneho rodu Přemyslovcov stál na najvyššom a najuctievanejšom spoločenskom stupni. Až od tohto okamihu sa Karol oficiálne nazýval Karolom Štvrtým (Karolus Quartus divina favente clemencia, Romanorum imperator semper augustus et Boemie rex.), čím sa prihlásil za pokračovateľa a dediča diela Karola Veľkého, prvého cisára obnovenej rímskej ríše.
Karol IV. dosiahol touto korunováciou skutočný vrchol svojich štátnických túžob. Obdivuhodná politická taktika, v ktorej víťazstvá dosahoval najmä silou ducha, dosiahla zaslúžený triumf.
Obdobie po prijatí cisárskeho titulu znamenalo pre cisára upevňovanie si svojej moci, ktorú musel neraz obhajovať i tvrdou rukou (napr. potlačený pokus o odboj Rožmberkovcov), a súčasne prípravu právnych zásad, podľa ktorých sa mala v budúcnosti riadiť voľba rímskeho kráľa. Na jeseň 1355 tak vznikol prvý ucelený ríšsky ústavný zákon, ktorý určil spôsob voľby rímskeho panovníka zborom siedmich ríšskych kurfirstov, jediných oprávnených voličov. Návrh zákonníka, obsahujúceho dvadsaťtri článkov, bol schválený na norimberskom ríšskom sneme 10. januára 1356. Ostávajúcich sedem článkov nadobudlo platnosť na nasledujúcom sneme v Métach, 25. 12. 1356. Kodifikácia základných ríšskych štátoprávnych noriem, ktoré Karol nazval jednoducho Naša cisárska kniha, bola od roku 1400 pomenovaná podľa cisárskej pečate Zlatá bula Karola IV. z roku 1356. Ustanovenia tohto právneho kódexu, patriaceho k najvýznamnejším ríšskym listinám v období neskorého stredoveku, ostali v platnosti až do konca existencie Svätej rímskej ríše v roku 1806.
Ďalším prelomovým obdobím pre Karola IV. bol rok 1362. 11. júla pri pôrode tretieho dieťaťa zomrela jeho tretia manželka. Zanechala mu dve deti, štvorročnú Elišku a ročného Václava (budúceho kráľa Václava IV.). Pokiaľ sobáš s Annou Svídnickou predznamenal Karolovou politiku rozširovania zväzkov krajín patriacich Českej korune, potom štvrté manželstvo bolo jej dôsledným pokračovaním. Štyridsaťsedemročný cisár si 21. mája 1363 v Krakove vzal za manželku iba šestnásťročnú dcéru pomoranského vojvodu Bogislava Alžbetu (Elišku). Necelý mesiac po svadbe, 18. júna, bola Alžbeta v Prahe korunovaná českou kráľovnou, keď tri dni predtým bol českým panovníkom korunovaný i jeho syn Václav.
Druhá rímska jazda
28. októbra 1362 zasadol na Petrov stolec pod menom Urban V. opát benediktínskeho kláštora sv. Viktora v Marseille Guillaume de Grimoard. Od svojho zvolenia nadviazal s rímskym cisárom priateľské vzťahy. Karol IV. už na jeho predchodcu Inocenta VI. naliehal, aby preniesol svoje sídlo opäť do Ríma. Inocentov sľub, že presídli z Avignonu do Ríma, zmarila pápežova smrť. Nový pápež rovnako prisľúbil preniesť pápežskú kúriu, len čo tomu dovolia podmienky (stavebné úpravy v Ríme a zabezpečenie bezpečnosti pápežovho sprievodu i samotného sídla). Zároveň žiadal cisára aby rázne zakročil proti tlupám žoldnierov, ktoré sužovali Francúzsko a Taliansko a bránili pápežovi vrátiť sa podľa cisárovho priania z Avignonu do Ríma. Na ríšskom sneme, konanom koncom augusta 1366 v Kolíne nad Mohanom bolo rozhodnuté, že cisár podnikne rímsku jazdu so silným vojskom s cieľom zaistiť pápežovi bezpečnú cestu do Ríma. 21. októbra 1368 Urban V. prišiel do Ríma a cisár Karol IV. ho slávnostne uviedol do svätopeterského chrámu. Karolov plán na opätovné ustanovenie Ríma ako sídla hlavy rímskokatolíckej cirkvi a tým zmenšenie pápežovej závislosti na Francúzsku k upevneniu vlastného postavenia v Taliansku, však nevyšiel. Z dôvodu pretrvávajúcich nepokojov v krajine sa pápež rozhodol začiatkom júna 1370 pre opustenie Ríma. Karolov neúspech tohto kroku dovŕšila pápežova smrť v decembri toho roku.
Na sklonku života
Posledných desať rokov Karolovho života sa nieslo v znamení úsilia o dokončenie konsolidácie českého štátu a zabezpečenie dovtedajších luxemburských dŕžav a rímskeho cisárstva do budúcna s prihliadnutím na otázky nástupníctva a určenie dedičských podielov. V záujme naplnenia týchto cieľov, najmä s ohľadom na zachovanie integrity štátnych a rodových dŕžav, Karol opäť zasiahol diplomatickou cestou. Napäté vzťahy s bavorskými Wittelsbachovcami sa rozhodol zmierniť sobášom svojho syna, mladého kráľa Václava IV. s dcérou bavorského vojvodu Albrechta I., Johannou.
Ďalší cieľ, ktorý si Karol vytýčil, bolo získanie ríšskych kurfirstov pre myšlienku voľby Václava IV. rímskym kráľom. Po siahodlhých jednaniach sprevádzaných viacerými ústupkami a sľubovanými privilégiami zo strany cisára jednotlivým kurfirstom, sa mu tento cieľ podarilo naplniť, keď 10. 6. 1376 bol vo Frankfurte nad Mohanom Václav zvolený a 6. 7. 1376 v katedrále v Aachene korunovaný rímskou kráľovskou korunou.
Poslednou jeho starosťou bolo vyriešiť dedičskú postupnosť, ktorá by zamedzovala nepredvídaným komplikáciám a sporom vnútri rodu. 21. 12. 1376 vydal nástupnícky poriadok (politický závet), v ktorej bolo jasne formulované rozdelenie dedičských práv medzi troch Karolových synov (Václava, Žigmunda a Jána).
Karol IV. zomrel vo večerných hodinách 29. 11. 1378.
Hodnotenie doby Karola IV.
thumb|Hrad Karlštejn založený Karolom IV. v r. 13481357 ako miesto úschovy českých korunovačných klenotov a svätých relikvií thumb|Jedno z vrcholných diel gotiky v Čechách z obdobia panovania Karola IV. – katedrála sv. Víta na Pražskom hrade je dielom staviteľa [[Petr Parléř|Petra Parléřa; pohľad na vitráž v kňazisku.]] thumb|Meno Karola IV. nesie najznámejší vltavský most v Prahe. Pohľad na Hradčany s Pražským hradom Karol IV. Luxemburský bol najvýznamnejším európskym panovníkom vrcholného stredoveku. Jeho nástupom na český trón sa začali písať najsvetlejšie dejiny Českého kráľovstva. Obdobie vlády Karola IV. povznieslo český štát na vrchol politického, sociálneho a kultúrneho života. Praha sa v druhej polovici 14. storočia stala najväčším mestom ríše a radila sa k najľudnatejším metropolám súdobej Európy (v roku 1378 žilo v meste 40 000 obyvateľov).
Doba Karolovho panovania bola súčasne vyvrcholením stáročného vývoja českého feudálneho štátu. Gotika zdomácnená v českom prostredí a premenená do neopakovateľnej podoby, ovplyvnila a obohatila slohový vývoj okolitých i vzdialenejších území. Praha sa stala hlavným mestom ríše a Pražský hrad, veľkoryso obnovovaný a budovaný, bol najskvelejšou rezidenciou svojej doby. Už Karolovi súčasníci oceňovali jeho význam pre krajinu – v pohrebnej reči v deň jeho pohrebu – 16. decembra 1378 – bol cisár Karol IV. prvý raz nazvaný „Otcom vlasti“. Takto ho nazval jeho priateľ Vojtech Raňkov, profesor na francúzskej Sorbonne. Medzi jeho najväčšie zásluhy patrí:
Karol IV. je pochovaný v kráľovskej hrobke, ktorú dal sám postaviť v Katedrále sv. Víta na Pražskom hrade. Podľa viacerých zdrojov Karol IV. nezaložil hrobku, v ktorej je v súčasnosti pochovaný. Tá je až neskoršia, pôvodná hrobka sa nachádzala v priestore medzi dnešným oltárom a oltárnym stolom (p. napr. National Geographic, leto 2005).
Literárna činnosť
Karol IV. bol známy aj svojou literárnou činnosťou; všetky diela písal v latinčine, do češtiny boli preložené ešte počas jeho života. Okrem toho napísal ešte niekoľko právnických a teologických spisov.
Pozorovateľská astronómia
Ďalekohľad na observatóriu Kitt Peak|thumb|200px
Pozorovateľská astronómia je časťou astronómie, ktorá sa zaoberá získavaním dát, na rozdiel od teoretickej astrofyziky, ktorá je zameraná predovšetkým na hľadanie merateľných vzťahov vo fyzikálnych modeloch. Pozorovateľská astronómia je zameraná na pozorovanie nebeských telies použitím ďalekohľadov a iných astronomických prístrojov.
Regino z Prümu
Regino z Prümu (* asi 840 – † 915) bol východofranský kronikár, opát kláštora v Prüme a neskôr sv. Martina v Trevíre.
Je autorom známej svetovej kroniky, ktorá zahrňuje udalosti od Kristovho narodenia do roku 906.
Reginova kronika obsahuje rad údajov o Veľkomoravskej ríši a českom štáte.
Pupov
Pupov je vrch Kysuckej vrchoviny. Leží približne západne od Dolného Kubína.
Poloha
Nachádza sa na juhovýchodnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Kysucké bradlá. Vrch leží v Žilinskom kraji, na rozhraní okresov Žilina a Dolný Kubín a zasahuje na katastrálne územia obcí Terchová a Zázrivá. Masív Pupova je priamo nad sedlom Rovná hora a patrí do povodia riek Váh a Orava. Západne na hrebeni leží Pupov, západný vrchol, severovýchodne Púpovček a južne Malý Rozsutec. Celý masív leží v ochrannom pásme Národného parku Malá Fatra.
Opis
Vrch je súčasťou horského chrbta, ktorý sa tiahne v západno-východnom smere južným okrajom vrchoviny. Pupov tvorí severnú časť sedla Rovná hora a hlavný vrchol leží vo východnej časti masívu, približne západne od centra Zázrivej. Západnú časť odvodňujú prítoky Varínky, smerujúcej do Váhu, východnú prítoky Zázrivky, ktorá ústi do rieky Orava. Pupov je geologicky súčasťou bradlového pásma.
Výhľady
Vďaka nadmorskej výške a polohe umožňujú vhodné lokality zaujímavé výhľady do okolia. Vrcholová časť je zalesnená a teda nevhodná na výhľady. Z odlesnených častí možno pozorovať najmä okolité vrchy a susedné pohoria. Zo severného úpätia je jedinečný pohľad na Krivánsku Fatru i Oravskú Maguru. Pri vhodných podmienkach je možné zhliadnuť pohraničné vrcholy Kysuckých Beskýd.
Prístup
Na vrchol nevedie značkovaná trasa, po žltom chodníku, odbočujúcom zo zelenej trasy z Bieleho Potoka do osady Šípková, je prístupný západný vrchol. Na Pupov je tak najľahší výstup zo sedla Rovná hora, prípadne po hrebeni zo západného vrcholu.
Písková Lhota
Písková Lhota môže byť:
Úsobí
Úsobí je mestečko v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 666 obyvateľov, z toho 330 mužov a 336 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,9 roka (muži 42,2 roka, ženy 45,6 roka).
Kojetín
Kojetín môže byť:
Villecey-sur-Mad
Villecey-sur-Mad je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ISO 3166-2:UZ
Kódy ISO 3166-2 pre Uzbekistan identifikujú 12 provincií, 1 autonomnu republiku a 1 mesto. Prvá časť (UZ) je medzinárodný kód pre Uzbekistan, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich provinciu.
Montamy
Montamy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
NGC 5516
NGC 5516 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. júla 1834.
Montamy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 5516
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Montamy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 91 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ilustrátor
Ilustrátor je umelec tvoriaci ilustrácie - dotvorenie písaného slova grafickou formou. Ilustrácie zjednodušujú pochopenie textu, uľahčujú orientáciu v texte a podporujú stotožnenie predstáv autora a čitateľa. Ilustrácie môźu byť vyjadrené rôznou formou (kresba, maľba, fotografia). Ilustrátor úzko spolupracuje s autorom textu pre čo najpresnejšie vyjadrenie myšlienky diela.
Samuel Falťan
Samuel (Samo) Falťan (* 22. február 1920 - † 15. december 1991) bol slovenský komunistický partizán, novinár, politik a historik.
Životopis
Narodil sa v Hradište pri Lučenci. V rokoch 1931 – 1935 navštevoval meštiansku školu v Lučenci. Veľký vplyv naňho mal o štyri roky starší brat Michal Falťan a aj preto v rokoch 1947 – 1951 externe študoval na Vysokej škole politickej a sociálnej v Prahe.
Roku 1942 narukoval na východný front. O rok neskôr prešiel pri Minsku k bieloruským partizánom. Počas SNP priletel v septembri 1944 so skupinou partizánov so spravodajským poslaním na Slovensko.
Od r. 1945 pôsobil v Bratislave ako redaktor v časopisoch Partizán, Bojovník a zastával vysoké vysoké politické funkcie a získal hodnosť nadporučík. Bol generálnym tajomníkom zväzu slovenských partizánov, vedúci oddelenia ÚV KSČ a ústredný tajomník slovenského výboru Zväzu československo-sovietskeho priateľstva (ZČSSP). Aktívne sa podieľal na ovládnutí týchto organizácií ako aj politického života komunistickou stranou. Napríklad gen. tajomník demokratickej strany Bugár zažaloval Falťana, ktorý ho očierňoval na stránkach odbojových novín „Partizán“ . Miloš Bugár bol odsúdený a Falťan postupoval. Po prevzatí moci vo februári 1948 bol vo voľbách v roku 1948 bol zvolený za poslanca do Slovenskej národnej rady. V rokoch 1946-1970 sa zúčastňoval rokovaní Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska. Zastával i funkcie v celoštátnej komunistickej strane. 31. septembra 1968 bol kooptovaný za člena Ústredného výboru Komunistickej strany Československa. V rokoch 1962–1968 bol aj zamestnancom Historického ústavu SAV.
Počas pražského jara sa ako člen odborných komisií a ako predseda slovenského Národného frontu podieľal na príprave federalizácie Československa (vydal na túto téma štúdiu Slovenská otázka v Československu ). Po uskutočnení federalizácie (1.1.1969) sa dostal do novovytvorenej Snemovne národov Federálneho zhromaždenia, kde ho nominovala Slovenská národná rada. V r. 1969 bol podpredsedom vlády ČSSR (druhá vláda Oldřicha Černíka). V máji 1970, rezignoval na poslanecký mandát, čím sa prakticky skončila jeho politická kariéra vo veku 50 rokov.
Je iróniou osudu, že tento blízky kolega G. Husáka (pracovali spolu v Historickom Ústave SAV) počas normalizácie „žil dvadsať rokov v ústraní, keďže nemohol publikovať“. V rokoch 1975-1979 pôsobil už len v Slovenskom národnom múzeu, kde sa venoval dejinám partizánskeho hnutia a SNP.
Jeho syn Mgr. Ľubomír Falťan, CSc. bol podpredseda SAV pre III. oddelenie vied a teraz je vedúci vedecký pracovník Sociologického ústavu SAV.
Jonny Buckland
Jonathan Mark Buckland (11. september 1977, Islington, Londýn) je gitaristom a členom britskej hudobnej skupiny Coldplay.
Latin pop
right|thumb|Shakira, typická predstaviteľka latin popu
Latin pop (po španielsky pop latino) je druh populárnej hudby z Latinskej Ameriky, Španielska, Portugalska a od hispánskych amerických umelcov, ktorý spievajú v španielčine. Ostatní európski speváci, ktorí pochádzajú z krajín, kde sa nehovorí po španielsky, zvyčajne z Talianska, sú tiež niekedy považovaní za predstaviteľov latin popu.
Veľa svetových spevákov má v svojom repertoáry zopár latino hitov bez toho, aby boli hispánskeho pôvodu. Napríklad Madonnina pieseň "La Isla Bonita", pieseň "Spice up Your Life" od Spice Girls, pieseň "I Wanna" Lotyšky Marie N (tiež známej pod menom Marija Naumova, ktorá vyhrala cenu Eurovízie v roku 2002), "Mi Chico Latino" speváčky Geri Halliwell alebo skladba "Dov'è L'Amore" speváčky Cher.
Latin pop sa často označuje ako vybrúsená produkcia pri včleňovaní nevtieravých latino rytmov a inštrumentácii do skladieb. Latin pop sa poprvýkrát dostal do svetového povedomia prostredníctvo vokalistu Ritchieho Valensa v neskorých päťdesiatych rokoch 20. storočia. V neskoršej dekáde spevák sentimentálnych piesní Julio Iglesias, všestranne nadaná Gloria Estefan a medzi tínedžermi obľúbená skupina Menudo dostali tento štýl do popredia. Nedávno Ricky Martin, Shakira, Thalía, Paulina Rubio a popová skupina RBD predávajú latin pop miliónom ľudí na celom svete.
Za hlavných textárov latin popu sú považovaní Richard Daniel Roman, Estefano a Shakira.
Externé odkazy
Latin pop müzisyenleri listesi
Popovice
Popovice môžu byť:
La Canourgue
La Canourgue môže byť:
Přepeře
Přepeře môže byť:
NGC 5517
NGC 5517 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 20. apríla 1882.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Seminár (vysoká škola)
Seminár je forma výučby na vysokej škole, v ktorej študenti uplatňujú tvorivý a aktívny prístup k úlohám a problémom daného predmetu, osvojujú si vedecko-metodologické postupy určitého vedného odboru pri riešení konkrétnych úloh na základe samostatného štúdia a poznatkov získaných v ostatných formách výučby.
ISO 3166-2:TL
Kódy ISO 3166-2 pre Východný Timor identifikujú 13 dištriktov. Prvá časť (TL) je medzinárodný kód pre Východný Timor, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich dištrikt.
Zoznam kódov
TL-AL Aileu TL-AN Ainaro TL-BA Baucau TL-BO Bobonaro TL-CO Cova Lima TL-DI Dili TL-ER Ermera TL-LA Lautem TL-LI Liquica TL-MF Manufahi TL-MT Manatuto TL-OE Oecussi TL-VI Viqueque
Guy Berryman
Guy Rupert Berryman (* 12. apríl 1978, Kirkcaldy, Škótsko, Spojené kráľovstvo) je basgitaristom a členom britskej hudobnej skupiny Coldplay.
Narodil sa v meste Kirkcaldy v Škótsku, ale v dvanástich sa presťahoval do anglického Kentu. Na basovú gitaru začal hrať, keď mal 13.
S Coldplay začal hrať na Londýnskej univerzite, predtým pôsobil v skupine Time Out.
Medzi Berrymanove hudobné vzory patria napríklad James Brown, The Beatles, Kool & the Gang alebo Pink Floyd.
Lissieu
Lissieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villers-en-Haye
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Petřín
Petřín je 327 m vysoký kopec v centre Prahy. Na jeho vrchole stojí Petřínska rozhľadňa a mnoho iných objektov. Na Petříne nájdeme skaly najmä z opuky.
História
Petřín vystriedal v priebehu storočí niekoľko mien: Petřín, Hora, Kopec, '''Vrch sv. Vavrinca'''. Kronikár Kosmas ho popisuje ako veľmi skalnaté miesto, a z toho dôvodu sa mu pre veľké množstvo skál začalo hovoriť Petřín. Latinsky sa totiž skala povie petra. Od nepamäti sa tu lámal kameň — opuka — z ktorého Praha postavila množstvo stavieb.
Prvá historická zmienka o petřínskych lomoch pochádza od Mnícha Sázavského, ktorý napísal, že s týmito kameňmi dal opát Silvester ozdobiť dlažbu Sázavského kláštora.
Radošovice
Radošovice môžu byť:
Gábor Vona
Gábor Vona (* 20. august 1978, Gyöngyös) je maďarský nacionalistický politik, predseda extrémne pravicovej strany Jobbik a poslanec maďarského parlamentu.
Biografia
Gábor Vona sa narodil pod menom Gábor Zázrivecz 20. augusta 1978 v Gyöngyösi v župe Heves. Študoval na Eötvös Loránd Tudományegyetem v Budapešti, najprv históriu a potom tri roky psychológiu. Krátku dobu pracoval ako učiteľ. V súčasnosti žije so svojou manželkou a dieťaťom v Budapešťianskej štvrti Óbuda.
Politická kariéra
V roku 2006 sa stal predsedom strany Jobbik a spoluzakladateľom Maďarskej gardy. Poslancom maďarského parlamentu sa stal po voľbách v roku 2010.
Politické zásady
Otvorene sa hlási k silnému nacionalizmu. Je presvedčený, že je potrebné priznať autonómiu Maďarom, ktorí kvôli Trianonskej zmluve žijú za hranicami dnešného Maďarska. Jeho názory náležia do okruhu ultranacionalizmu založenému na požiadavke revízie Trianonskej zmluvy v prospech Maďarska a na zrušení platnosti Benešových dekrétov. Hlása návrat k veľkému Uhorsku spred roku 1918.
Gabriel Spilar
Gabriel Spilar, pôvodne Gabriel Špilár (* 15. december 1980) je slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej
S hokejom začínal v rodnom meste. v mužstve HC Košice, po odohraní troch extraligových sezón ho angažovala HC Sparta Praha. Ročník 2004/05 začal v Slovane Bratislava, počas neho sa vrátil do Košíc. Nasledujúcu sezónu bol najprv hráčom ďalšieho českého extraligového mužstva HC Zlín, v jej priebehu prestúpil do MsHK Žilina, s klubom získal prekvapivý majstrovský titul. Po ďalších dvoch rokoch v HC Košice uzavrel kontrakt s kazašským mužstvom Barys Astana (KHL), v základnej časti strelil 5 gólov a zaznamenal 2 asistencie. Vedenie s ním nepredĺžilo zmluvu, kontaktoval ho manažér Žiliny Roman Kontšek a sezónu 2009/10 začal opäť v MsHK Žilina. 18. januára 2010 prestúpil do klubu fínskej SM-liigy Espo Blues, kde sa stal spoluhráčom Branislava Mezeia. V ďalšom ročníku pôsobil v HK Nitra, nasledujúci začal v kazašskom mužstve Kazzinc-Torpedo, v jeho priebehu prestúpil do HC Košice. Mužstvo sa prebojovalo do finále play-off, kde prehralo so Slovanom Bratislava. V sezóne 2012/13 pokračoval v Košiciach, mužstvo dosiahlo ďalšiu finálovú účasť, keď prehralo s HKm Zvolen.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 20 zápasov, strelil 6 gólov.
Osobný život
V auguste 2009 sa oženil s priateľkou Petrou Šedivou. V tom istom roku si zmenil pôvodné priezvisko Špilár na Spilar, dôvodom boli smutné spomienky na otčima, od ktorého sa chcel odlíšiť.
Velencei-hegység
Velencei-hegység (maď.) alebo Velence je pohorie v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe. Má rozlohu. Najvyšší bod je Meleg-hegy s výškou Nachádza sa tu 15 jaskýň.
Geológia
Pohorie je súčasťou tektonickej jednotky transdanubikum. Tvoria ho hlavne karbónske granity (A-typu) a ich mladší permský obal tvorený klastickými sedimentmi. V ich nadloží sa nachádza jursko-kriedový prevažne karbonátový sled. Prítomné sú i pozostatky eocénnych andezitových vulkanitov.
Dlhšie jaskyne
Medzi najdlhšie jaskyne v pohorí patria:
Will Champion
William Champion (31. júl 1978, Southampton, Anglicko ) je bubeník a člen britskej hudobnej skupiny Coldplay.
Budikovany
Budikovany sú obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
NGC 5518
NGC 5518 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 10. mája 1882.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Beskydok (Turzovská vrchovina)
Beskydok je najvyšší vrch Turzovskej vrchoviny. Nachádza sa neďaleko obce Makov, na štátnej hranici s Českom.
Poloha
Nachádza sa v najzápadnejšom výbežku pohoria, v geomorfologickom podcelku Zadné vrchy. Leží na slovensko-českej hranici, medzi Makovským priesmykom a Bumbálkou. Vrch sa vypína na pomedzí Žilinského a Zlínskeho kraja a okresov Čadca a Vsetín. Severovýchodná časť masívu patrí do katastra obce Makov, juhozápadná zasahuje na územie moravských Velkych Karlovic. Asi 5 km juhovýchodne sa nachádza obec Makov, na Morave je najbližšie osada Babská, patriaca k obci Velké Karlovice.
Výhľady
Vďaka nadmorskej výške a čiastočnému odlesneniu ponúka vrcholová časť obmedzené, no ďaleké výhľady. Z vhodných lokalít je mimo okolitých vrchov dobre pozorovateľných viacero prihraničných vrchov Moravsko-sliezskych Beskýd, medzi nimi Lysá hora, Smrk i Kněhyně , no pri vhodných podmienkach je pozorovateľná Malá Fatra, Veľká Rača i masív Pilsko.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník a prístup je tak možný lesom:
Rozstání
Rozstání môže byť:
Vepříkov
Vepříkov je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 340 obyvateľov, z toho 149 mužov a 191 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,1 roka (muži 44,2 roka, ženy 42,2 roka).
Sotteville-lès-Rouen-Ouest
Sotteville-lès-Rouen-Ouest je francúzsky kantón v obvode Rouen v departemente Seine-Maritime v regióne Horná Normandia. Skladá sa zo západnej časti obcí Sotteville-lès-Rouen.
Telenovela
Telenovela (z lat. tele- + špan. novela=román) je televízny seriál spravidla z Latinskej Ameriky (na Slovensku aj Španielska alebo Portugalska ) so značne melodramatickým obsahom a spravidla bohatým repertoárom rolí, ktorý má obmedzený počet častí (od desať do niekoľko desiatok častí odohraných za rok, výnimočne za dva alebo tri), ktoré sa spravidla vysielajú zhruba každý deň od pondelka do piatka. Je to formát veľmi podobný americkým mydlovým operám (soap opera).
Na rozdiel od mydlových opier sú herci vystupujúci v latinskoamerických telenovelách veľmi populárnymi hviezdami. Keď začala hviezda mexických telenoviel a speváčka Thalía hrať v seriáli Maria la del Barrio, počas návštevy Filipín ju bol na letisku privítať sám prezident krajiny.
Tento televízny formát vznikol v španielsky a portugalsky hovoriacich krajinách. Kým väčšina (amerických) mydlových opier pokračuje potenciálne do nekonečna - často končia iba preto, že ich zruší producent z obchodných dôvodov (napríklad pre klesajúci podiel na trhu - väčšina (španielskych) telenoviel má určené trvanie, ale tiež existuje zopár výnimiek.
Prime-timové seriály v španielčine alebo telenovely sa produkujú vo všetkých španielsky hovoriacich krajinách, Brazílii (krajina s portugalským jazykom, kde sa zvyknú nazývať, jednoducho novely), Portugalsku a v Spojených štátoch amerických. Portugalské novely vyrábané v Brazílii sa často dabujú do španielčiny pre latinskoamerický trh. Zvyčajne sa vysielajú v hlavnom vysielacom čase.
Prvé telenovely sa začali nakrúcať v Brazílii, na Kube a v Mexiku. Medzi prvé patria Sua vida me pertence ("Tvoj život patrí mne", Brazília, 1950), vysielaná dvakrát týždenne, Senderos de amor ("Cesty lásky", Kuba, 1951) a Ángeles de la calle ("Anjeli z ulice", Mexiko 1951), ktorá sa vysielala raz týždenne. Mexiko vyprodukovalo svoj prvý dramatický seriál v modernom "telenovelovom" formáte, teda s vysielacim časom od pondelka do piatka na prelome rokov 1957 a 1958. Mal názov Senda prohibida ("Zakázaná cesta") a autorkou bola Fernanda Villeli.
Turie Remety
Turie Remety (🇺🇦, 🇭🇺) je dedina v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine v Perečínskom rajóne. Žije v nej 3 340 obyvateľov.
Telenovela
Iné projekty
אופרת סבון
Turie Remety
Poloha
Obec leží približne 10 km východne od Perečínu neďaleko slovenskej štátnej hranice.
Dejiny
Za Rakúsko-Uhorska bola obec súčasťou Užskej župy, v rokoch 19181938 zas patrila do teritória ČSR. V roku 1945 boli Turie Remety aj s celou Zakarpatskou Ukrajinou pripojené k Ukrajinskej SSR.
Ivan Michajlovič Sečenov
Ivan Michajlovič Sečenov (* 13. august 1829, Sečenovo, Rusko – † 15. november 1905, Moskva) bol ruský psychológ, zakladateľ experimentálneho fyziologického výskumu centrálnej nervovej sústavy, najmä mozgu.
Kreuzlingen
Kreuzlingen je mesto vo Švajčiarsku v kantóne Thurgau. Leží pri Bodamskom jazere.
Žije tu 19 927 obyvateľov (31. 12. 2011).
Kesón
[[Image:Caisson Schematic numbered.svg|right|thumb|Schéma stavebného kesónu
1. voda
2. závažia
3. prívod stlačeného vzduchu
4. kanál na odsávanie materiálu
Ľudovít (Etrúria)
Ľudovít (* 5. august 1773, Piacenza, Toskánske veľkovojvodstvo – † 27. máj 1803, Florencia, Etrúrske kráľovstvo) bol prvý a predposledný kráľ Etrúrskeho kráľovstva a parmský vojvoda. Bol synom Ferdinanda, parmského vojvodu, a jeho manželky, Márie Amálie Habsburskej, šiestej dcéry rakúskej panovníčky Márie Terézie a rímskonemeckého cisára Františka I..
Kesón
5. zostupová šachta pre personál
Ľudovít (Etrúria)
Život
V roku 1795 pricestoval Ľudovít na španielsky kráľovský dvor, aby tu pokračoval vo svojom štúdiu a tiež sa mal oženiť s jednou z dcér španielskeho kráľa Karola IV.. 25. augusta 1795 sa v Madride oženil so svojou prvostupňovou sesternicou Máriou Lujzou. Tak sa stal španielskym infantom. Počas prvých rokov manželstva zostali v Španielsku.
Kesón
6. tlaková komora na vstup/výstup
Ľudovít (Etrúria)
Život
Toto manželstvo bolo napriek Ľudovítovmu zlému zdraviu šťastné. Ľudovít bol veľmi náchylný na choroby, trpel dýchacími ťažkosťami a od nehody, ktorá sa mu stala v detstve, kedy si o mramorový stôl uderil hlavu, trpel epileptickými záchvatmi. S pokračujúcimi rokmi sa jeho zdravotný stav zhoršoval.
Kesón
Workspace – pracovný priestor ]] Kesón (z franc. caisson) je dutý kváder bez dna, ktorý sa používa v stavebníctve na vykonávanie prác na dne rieky, jazera alebo mora.
Ľudovít (Etrúria)
Život
Počas Ľudovítovho pobytu v Španielsku obsadili francúzske vojská v roku 1796 Parmské vojvodstvo. Napoleon Bonaparte, ktorý si podmanil väčšinu Talianska, chcel získať Španielsko ako spojenca proti Anglicku. Navrhol preto odškodniť Bourbonovcom stratu ich Parmského vojvodstva novým kráľovstvom, ktoré malo vzniknúť z Toskánskeho veľkovojvodstva – Etrúriou. Toto bolo dohodnuté Aranjuezskou zmluvou.
Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2007
Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2007 boli v poradí 18. Majstrovstvá sveta v hádzanej žien, ktoré organizuje Medzinárodná hádzanárska federácia (IHF). Konali sa v 11-tich francúzskych mestách: Beauvais, Dijon, Lyon, Metz, Nantes, Nîmes, Paríž, Pau, Plaisir, Saint-Brieuc a Toulon, v dňoch od 1.16. decembra 2007, za účasti 24 tímov. Nováčikom turnaja boli družstvá Dominikánskej republiky, Kazachstanu a Paraguaja. Titul obhájilo 🇷🇺, ktoré vo finále zvíťazilo nad 🇳🇴.
Ľudovít (Etrúria)
Život
V roku 1802 cestoval Ľudovít spolu so svojou tehotnou mnaželkou do Španielska pri príležistosti konania dvojitej svadby – ženil sa brat Márie Lujzy Ferdinand a jej maldšia sestra Mária Izabela. Počas tejto návštavy porodila v Barcelone Ľudovítova manželka Mária Lujza dcéru. Po príchode do Etrúrie sa Ľudovítovo zdravie zhoršilo a v máji v roku 1803 zomrel vo veku 30 rokov, pravdepodobne pri epileptickom záchvate. Na trón potom nastúpil jeho syn Karol Ľudovít ako kráľ Karol II., pretože bol ale neplnoletý, tak regentkou sa stala vdova po Ľudovítovi, Mária Lujza.
Kesón
Vďaka tomu, že tlak vzduchu v kesone je rovnaký ako tlak okolitej vody, voda do kesonu nevstupuje a dá sa v ňom pobývať a pracovať bez potápačského výstroja. Ku kesónu je pripevnený kompresor, ktorý dopĺňa a obmieňa vydýchaný vzduch.
Marta Hlušíková
Marta Hlušíková (* 9. október 1952, Leopoldov) je stredoškolská pedagogička, spisovateľka a autorka odbornej literatúry.
Životopis
Narodila sa v Leopoldove, detstvo a mladosť prežila v Trenčíne. Po maturite na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Trenčíne (1971) študovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave slovenský jazyk a latinčinu (19711976). Pracovala ako redaktorka v Archeologickom ústave SAV v Nitre, neskôr ako stredoškolská učiteľka v Banskej Štiavnici (SOU lesnícke) a v Rimavskej Sobote (Stredná ekonomická škola, Gymnázium). V súčasnosti pracuje ako stredoškolská pedagogička v Súkromnej strednej odbornej škole v Rimavskej Sobote.
Časopisecká tvorba, spoluautorstvo a preklady
Okrem publicistiky a krátkych útvarov (Práca, Roháč, Učiteľské noviny, Slobodný piatok, Smena na nedeľu, Gemerské zvesti) začala od roku 1989 publikovať tvorbu pre deti (Zornička, Včielka, Slniečko, Mamatatajojo, Fifík, Maxík, Zvonček, Slnečnica, Adamko).
Spolupracuje so Slovenským rozhlasom v Bratislave od roku 1996 (Obrázkové rozprávky, Dedova indiánska osada, Kde pavúky tkajú cukrovú vatu, vysielania pre predškolákov, poviedky pre dospelých).
Je autorkou kníh pre deti aj pre dospelých a spoluautorkou jedenástich zbornikov pre deti (poviedkové výbery vydavateľstva Perfekt).
Kesón
Kesóny sa využívajú napríklad pri zapúšťaní mostných pilierov alebo základov budov. Kesón vyrobený z ocele alebo betónu klesá pri vyhlbovaní podložia vlastnou váhou do stavebnej jamy. Po zapustení do dostatočnej hĺbky sa kesón vyplní betónom a slúži ako paženie alebo základy pre ďalšiu konštrukciu.
Kesóny sa využívali od 19. storočia na práce pod vodou.
Pri prácach v kesóne treba rovnako ako pri iných potápačských aktivitách dodržovať správny postup dekompresie, inak hrozí pracovníkom dekompresné ochorenie, kedysi nazývané podľa kesónu aj kesónová choroba.
Skorkov
Skorkov môže byť:
Kamil Peteraj
Kamil Peteraj (* 18. september 1945, Bratislava) je slovenský básnik a textár, dramaturg a scenárista.
Životopis
V roku 1964 absolvoval štúdium hry na husliach na Konzervatóriu v Bratislave a v roku 1970 štúdium divadelnej dramaturgie na VŠMU. V rokoch 19701979 bol dramaturgom spevohry Novej scény v Bratislave, od roku 1980 je v slobodnom povolaní. V rokoch 19911995 bol kreatívnym riaditeľom medzinárodnej reklamnej agentúry GGK, od roku 1995 do roku 2005 kreatívnym riaditeľom agentúry ROKO. Je ženatý a má dvoch synov, obaja žijú v Bratislave.