cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pokožka (anatómia)
Stavba
Epidermu tvorí vrstevnatý dlaždicový epitel. Má dve hlavné vrstvy: zárodkovú vrstvu a rohovitú/rohovú/zrohovatenú vrstvu.
Rohovitá vrstva
Najvrchnejšia vrstva kože sa skladá z niekoľkých vrstiev zrohovatených plochých bezjadrových buniek, ktoré sa sústavne opotrebúvajú a odlupujú.
Zárodková vrstva
Táto sa histologicky ďalej skladá z viacerých vrstiev. Najspodnejšia základná/regeneračná vrstva je tvorená cylindrickými bunkami, nasadá priamo na zamšu a sleduje jej nerovnosti. Na bazálnu vrstvu nasadá tŕnitá/spinocelulárna vrstva. Tú tvorí niekoľko vrstiev polyedrických buniek a vyrovnáva nerovnosti na väčšine tela, ktoré sú spôsobené papilami zamše. Ďalšiu vrstvu, zrnitú/granulačnú vrstvu, tvoria sploštené bunky s degenerovanými jadrami. Lesklú/svetlo lámajúcu vrstvu tvoria celkom ploché bunky, ktoré na seba tesne nasadajú a silno lámu svetlo.
Farba kože
Farbu kože podmieňuje pigment (melanín, hemoglobín a jeho rozpadové produkty) a hrúbka pokožky. Melanín vytvárajú špecializované bunky bazálnej vrstvy pokožky - melanocyty, ktoré svojimi výbežkami zasahujú aj do povrchových vrstiev pokožky. V melanocytoch a ich výbežkoch sú melanínové granulky, ktorých veľkosť a počet určuje stupeň pigmentácie kože. U tmavo pigmentovaných skupín je granúl viac a sú väčšie, ale ich biochemické zloženie je rovnaké ako u svetlo pigmentovanych skupín. Melanín má veľkú farbiacu schopnosť. Udáva sa, že v koži černocha je len cca. 1g pigmentu. Pigment chráni hlboké vrstvy tela pred účinkom svetelného a iného žiarenia. Svetlo podporuje vznik pigmentu premenou aminokyseliny tyrozín účinkom enzýmu tyrozinázy, ktorý sa aktivizuje ultrafialovým žiarením.
Cutis
Cutis môže byť latinský výraz majúci význam:
Bolonská univerzita
Bolonská univerzita je univerzita v talianskom meste Bologna, najstaršia univerzita na svete. . I keď sa nevie presný dátum založenia, väčšina prameňov hovorí o roku 1088. Iné údaje uvádzajú rok 1119, i tak by však bola najstaršia. Podľa vzoru jej organizácie bola založená aj Academia Istropolitana roku 1465.
Univerzita, bašta bádania v oblasti rímskeho a cirkevného práva, dostala svoje prvé štatúty v r. 1158 od cisára Fridricha Barbarossu. V Taliansku však boli aj iné centrá vzdelanosti ktoré s ňou súperili. Patrili medzi ne Padova, Vercelli a najmä Neapol. V Bologni bolo štúdium a udeľovanie akademických hodností v podstate bezplatné. Učitelia si však dávali od študentov platiť školné. S týmto však v 13. storočí nesúhlasili pápeži, a tak pre univerzitných učiteľov zaviedli fixné platy. Od 12. storočia sa bolonská univerzita tešila veľkej popularite. Najväčší stredoveký pápež Inocent III. tam vyštudoval právo.
V roku 1317 bol na univerzite rektorom Mikuláš, nitriansky archidiakon. Na univerzite študovali viacerí študenti z Horného Uhorska, napr. P. Scalich z Turca získal roku 1552 titul bakalára teológie. V 16. storočí bolo založené osobitné štipendium a neskôr aj konvikt pre študujúcich z Uhorska a Chorvátska – Collegio Ungharese.
Slávni absolventi
Medzi jej absolventov patria napríklad Dante Alighieri, Francesco Petrarca, Mikuláš Kopernik, Guglielmo Marconi, Tomáš Becket a Umberto Eco.
Vlas (hlava)
náhľad|Prierez vlasovým váčkom|300x300bod Vlas (lat. capillus) je druh chlpu, ktorý rastie na lebečnej klenbe človeka.
thumb|Mužské dlhé vlasy
Vlasy majú rôznu prirodzenú farbu a tvar (vlnitý, rovný...) v závislosti od veku, rasy, ročného obdobia a podobne. Ich úprava a umelé zafarbenie závisí od prevládajúcej módy, vkusu nositeľa, veku, ročného obdobia, geografickej oblasti a podobne.
Vlasy rastú rýchlosťou približne 1 cm za mesiac. Na hlave má priemerný človek okolo 120 000 vlasov. Presný počet závisí od počtu vlasových folikulov, ktorý je daný pred narodením.
Stavba
Ľudský vlas sa skladá z dvoch základných častí: vlasový stvol (scapus pili), ktorý vyčnieva nad pokožku, a koreň vlasu (radix pili), ktorý sa nachádza pod jej úrovňou. Najhlbšou časťou koreňa je tzv. vlasová cibuľka (bulbus), nad ňou nasleduje zvyšok koreňa. Cibuľka je obalená vlasovými pošvami (dvomi epitelmi a jedním väzivom); dohromady sa koreňa a okolo obalenej pošve hovorí vlasový folikul. Jeho súčasťou sú aj mazové a potné žľazy a cievne zásobenie.
Vlasový stvol sa skladá z troch vrstiev: kutikuly, kortexu a meduly.
Vlastnosti
Z chemického hľadiska vlasy obsahujú uhlík (49%), vodík (6%), kyslík (23%), dusík (17%), síra (4%), železo, meď, zinok, jód, 20 rôznych druhov aminokyselín, proteíny, lipidy (napr. cholesterín ) a vodu (asi 12% hmotnosti vlasu). Vlas po chemickej stránke: Pôvodne mäkká buničitá bielkovinová hmota prekeratín sa keratinizáciou alebo rohovatením mení na pevnú hmotu keratín. Pomocou proteínového zloženia jediného vlasu je možné identifikovať človeka.
Zaujímavosť je, že vlas má podobnú pevnosť ako kevlar, čo znamená, že jediné vlasové vlákno dokáže udržať 100 gramové závažie. Priemer vlasu je zhruba 18µm–180µm.
Nasiakavosť je určená mierou poškodenia vlasu. Čím viac je vlas poškodený, tým viac vody nasáva. Keratín, vo vlase obsiahnutý, pri kontakte s vodou napučí a vlas tak zväčšuje svoj objem až o 10-15%.
Šedivenie vlasov
Šediveniu vlasov je spôsobené postupným znížením tvorby melanínu a patrí k fyziologickým prejavom starnutia. Začína v rôznom veku, najčastejšie v treťom alebo štvrtom desaťročí života, je závislé predovšetkým na dedičnosti. V niektorých rodinách ich členovia úplne zošedivejú veľmi skoro, inde sa naopak šedivenie vyskytuje len vzácne. Niekedy za šedivením nestojí genetika a starnutie, ale niektoré choroby, lieky a u detí podvýživa. Mechanizmus fyziologického šedivenia vlasov nie je úplne objasnený, jedná sa o znižovanie aktivity melanocytov a ich postupný zánik, pravdepodobne sa tu zúčastňujú aj poruchy prekrvenia.
Rast
Rast, zanikanie a výmena vlasov a chĺpkov prebiehajú pravidelne už od detstva. Najčastejšie vzhľadové a fyzikálne zmeny prekonáva tvorbu vlasov až do puberty, potom sa už vlasy menia pomerne málo. Je veľmi pravdepodobné, že počet vlasových mieškov je určený radové a človek musí s ním vystačiť po celý život. Udáva sa, že na hlave je asi 100 000 vlasov a denný prírastok je asi 0,3 až 0,4 mm. Počas rastu každý vlas prechádza striedajúcimi obdobiami rastu a pokoja. Po ukončení tohto cyklu, vlas vypadne. Denne vypadne človeku približne 100 až 200 vlasov.
Fáza pokoja
Počas pokojovej fázy (trvajúcej u vlasov približne 3 mesiace) sa vlasová cibuľka posunie hore a vlas vypadne. Nový vlas začína rásť v tom istom folikule.
SN 1006
thumb|Obrázok pozostatku supernovy SN 1006 v röntgenovom spektre zhotovený satelitom [[ASCA]]
SN 1006 bola najjasnejšia zaznamenaná supernova v histórii. Objavila sa v dnešnom súhvezdí Vlk 30. apríla až 1. mája roku 1006 a popísali ju pozorovatelia vo Švajčiarsku, Egypte, Iraku, Číne a Japonsku.
Historické opisy
Číňania nám zanechali najkompletnejší opis supernovy. Songši v sekciách 56 a 461 hovorí, že hviezda sa objavila 1. mája 1006 južne od súhvezdia Di, východne od Vlka a 1 stupeň západne od Kentaura. žiarila tak jasne ako Mesiac v prvej či poslednej štvrti a v noci sa dali jasne rozoznať predmety. V septembri zašla za horizont, ale v decembri sa znovu objavila. Čínsky astrológ Čou Kche-ming povedal kráľovi, že je to priaznivá hviezda, žltá farba a žiarivý jas by mohli priniesť štátu prosperitu.
Egyptský astrológ Alí bin Ridwan zanechal v komentári k Ptolemaiovmu Tetrabiblu ďalší opis supernovy. Hovorí, že objekt bol dva a pol až trikrát tak veľký ako disk Venuše a mal jednu štvrtinu jasu Mesiaca. Rovnako ako iní pozorovatelia hovorí, že hviezda bola nízko nad južným horizontom. Benediktíni v Saintgallenskom opátstve úplne potvrdili bin Ridwanove pozorovania, čo sa týka magnitúdy a polohy na oblohe. Z ďalšieho opisu mníchov, ktorí hovorili, že hviezda slabla a znovu zjasňovala, sa mnohí nazdávajú, že táto supernova bola supernova typu Ia. Niektoré iné zdroje uvádzajú, že hviezda bola taká jasná, že predmety vrhali v noci svoje tiene a bolo ju vidieť aj za denného svetla.
Zdá sa, že supernova mala dve zreteľné fázy. Prvé 3 mesiace žiarila najjasnejšie, po nich jej jas zoslabol avšak neskôr na 18 mesiacov znovu zosilnel a potom sa hviezda stratila. Väčšina astrológov si vyložila úkaz ako predzvesť vojny a hladu.
Hohokamské skalné kresby pravdepodobne tiež znázorňujú túto udalosť a sú tak prvým známym dokladom o pozorovaní tohto javu v Severnej Amerike.
Pozorovanie pozostatku supernovy v súčasnosti
Supernova zanechala po sebe len slabý zvyšok - deformovanú hmlovinu v tvare lastúry. V roku 1965 však objavili Douglas K. Milne a F. F. Gardner v rádiovej oblasti spektra kruhový výtrysk o veľkosti 30 uhlových minút blízko hviezdy Beta Lupi. V roku 1976 sa podarilo objaviť aj röntgenovú a optickú zložku. Z nedávnych meraní sa ukázalo, že rázová vlna pohybujúca sa rýchlosťou 2 800 km/s vytvorila bublinu o veľkosti 20 parsekov a tá sa nachádza asi 2 200 parsekov od Zeme. Dnes nesie objekt označenie PKS 1459-41. V samotnom strede hmloviny sa nenašiel žiadny pulzar ani čierna diera, práve tak, ako sa to od pozostatkov supernov typu Ia očakáva.
Azerbajdžan na Letných olympijských hrách 2008
Azerbajdžan na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu v Číne reprezentovalo 44 športovcov, z toho 14 žien v 10 športoch. Reprezentanti získali 7 medailí: 1 zlatú, 2 strieborné a 4 bronzové. Vlajkonosičmi výpravy boli Farid Mansurov a Šahin Imranov.
Legé (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Oppedette
Oppedette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Oppedette má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Oppedette má 62 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
SN 1572
SN 1572 (iné názvy: Supernova 1572, Tychova hviezda, Tychova nova) bola supernova v súhvezdí Kasiopeja, jedna z mála supernov viditeľných voľným okom. Všeobecne sa hovorí, že ako prvý ju objavil Tycho Brahe 11. novembra. V čase objavu bola jasnejšia ako Venuša. V maxime svojej jasnosti dosiahla jasnosť -4,1 mag. V marci 1574 sa jej jasnosť znížila pod hranicu viditeľnosti voľným okom. Bola známa pod menom „cudzia hviezda“, či „hviezda-pútnik“. Svoje terajšie meno dostala až o dve storočia neskôr.
Jej skutočným objaviteľom bol pravdepodobne Wolfgang Schuler, ktorý ju zbadal už 6. novembra, taktiež aj Talian Francesco Maurolico si ju všimol skôr než Brahe.
Zvyšok supernovy objavili vedci obsluhujúci ďalekohľad na Mount Palomare v 60. rokoch 20. storočia. Pri výbuchu išlo pravdepodobne o supernovu typu Ia. Biely trpaslík prijíma hmotu od svojho sprievodcu, zväčša hviezdneho obra, keď však presiahne Chandrasekharovu medzu nasleduje výbuch. Tento druh supernovy obyčajne nevytvorí takú obálku ako supernovy typu II (napríklad SN 1054). Zvyškový plyn uniká od miesta výbuchu rýchlosťou 9 000 km/s.
V októbri 2004 vyšiel článok v časopise Nature, ktorý ohlasoval objav hviezdy typu G2, podobnej nášmu Slnku, ktorá bola pravdepodobne oným spoločníkom bieleho trpaslíka. Výskum, publikovaný v marci nasledujúceho roku, odhalil ďalšie detaily o tejto hviezde: dostala označenie Tycho G, pred výbuchom patrila k hviezdam hlavnej postupnosti alebo podobrom, výbuch však odstránil hmotu z vonkajších vrstiev hviezdy, čím sa znížila jej hmotnosť. Rýchlosť hviezdy je asi 136 km/s, viac ako 40× rýchlejšie než susedné hviezdy, čo je najsilnejší dôkaz toho, že bola spoločníkom hviezdy, ktorá vybuchla.
SN 1572 sa spája s rádiovým zdrojom G.120·1+1·4. Jeho zdanlivý priemer je 3,7 uhlovej minúty a leží približne 7 500 svetelných rokov od Zeme.
Le Blanc
Le Blanc môže byť:
Corium
Corium (lat.) alebo korium (slov. ) môže byť:
Korium môže byť:
Corium (lat.) môže byť:
Ciron
Ciron môže byť:
Nižná Myšľa
Nižná Myšľa je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis
Obec leží na južnom okraji centrálnej časti Košickej kotliny, na rozhraní jej podcelkov Košická rovina a Toryská pahorkatina. Západnou časťou chotára preteká Hornád, východnou riečka Olšava. S vzdialenými Košicami je spojená cestou II/552, ktorá vedie severne od obce, miestna komunikácia vedie aj do susednej Ždane. Na okraji obce má zastávku aj železničná trať na Čiernu nad Tisou.
Ulice
Hlavná, Skladná, Slivková, Poštová, Obchodná, Mäsiarska, Družstevná, Repiská, Varheďná, Hlboká, Školská, Malá nemecká, Veľká nemecká, Kopaničná, Cintorínska, Lesná, Široká, Pri Hornáde, staničná
Dejiny
Dôkazy o prítomnosti pravekých ľudí v okolí obce pochádzaj už z paleolitu (kamenné nástroje, úštepy). Neskôr sa tu nachádzala opevnená osada otomansko-fuzesabonskej kultúry (asi 1800 - 1700 pred Kr.). Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1270. V tej dobe tu existoval premonštrátsky kláštor a prepoštstvo.
Obec bola na prelome rokov 1944 a 1945 čiastočne vypálená počas bombardovania lietadlami Červenej armády.
V noci zo štvrtka 3. júna na piatok 4. júna 2010 postihol obec v dôsledku nadmerných zrážok na ničivý zosuv. Zosuv zničil asi 40 domov. Bolo evakuovaných asi 150 obyvateľov. Škody sa vyšplhali na približne 30 miliónov eur. Jednalo sa o druhý najhorší zosuv zaznamenaný na Slovenskom území.
La Lande-de-Lougé
La Lande-de-Lougé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Surfaguide
Surfaguide je zariadenie so štruktúrou založenou na báze vlnovodného typu. Používa sa v mikrovlnnej technike na generáciu a udržiavanie výboja s povrchovou vlnou. Umožňuje vytvoriť dlhý stĺpec plazmy za použitia |mikrovĺn. Tento typ zdroja vytvára plazmu, ktorej parametre závisia na type nosného plynu, tlaku a absorbovanej energii dodaného mikrovlnným žiarením. Patrí medzi najjednoduchšie zariadenia na výboje s povrchovou vlnou.
Stredná egyptčina
Tento stupeň egyptčiny je známy z množstva písomných dokladov v hieroglyfickom a hieratickom písme spadajúcich do obdobia Strednej ríše. Patria sem pohrebné texty napísané na sarkofágoch ako napríklad Texty rakiev, gnomické texty radiace ako prežiť život, ktoré prezrádzajú veľa o filozofickom nazeraní starovekých Egypťanov na svet, príbehy zaoberajúce sa dobrodružstvami niektorého jednotlivca, napríklad Sinuhetov príbeh, lekárske a vedecké texty ako napríklad papyrus Edwina Smitha a Ebersov papyrus a básnické texty oslavujúce božstvo alebo faraóna, ako napríklad Hymnus na Níl.
Egyptský hovorený jazyk sa už začal odlišovať od písaného jazyka, ako to dokladajú určité texty v hieratickom písme zo Strednej ríše, ale klasické egyptština sa naďalej používala vo formálnych situáciach až do neskorého dynastického obdobia (niekedy sa táto posledná fáza označuje ako neskorá stredná egyptčina).
Sualocin
Sualocin alebo Alfa Delphini (α Delphini / α Del) je druhá najjasnejšia hviezda v súhvezdí Delfín. Jej meno vzniklo z krsného mena astronóma Nicolausa Venatora, ktoré je písané odzadu. Sualocin je modrobiela hviezda s magnitúdou 3,77, ktorá má vo vzdialenosti 81“ optického sprievodcu 10,6. magnitúdy.
SN 1604
thumb|right|Zvyšok Keplerovej supernovy, obrázok je zložený z troch snímok vyhotovených v röntgenovej oblasti, infračervenej oblasti a v oblasti spektra viditeľného svetla
SN 1604 alebo Supernova 1604, tiež známa ako Keplerova supernova alebo Keplerova hviezda, bola supernova v Mliečnej ceste, v súhvezdí Hadonos. Jej vzdialenosť od Zeme bola 6 kiloparsekov (približne 20 000 svetelných rokov). V bode najväčšieho jasu mala -2,5 magnitúdy, čiže bola jasnejšia než všetky hviezdy a planéty s výnimkou Slnka a Venuše. Supernova bola prvýkrát pozorovaná 9. októbra 1604. Nemecký astronóm Johannes Kepler ju prvýkrát pozoroval až 17. októbra. Študoval ju tak obšírne, že dostala jeho meno. O tejto udalosti napísal knihu s názvom De Stella nova in pede Serpentarii (O novej hviezde v nohe Hadonosa).
thumb|Keplerove vlastné zobrazenie miesta novej hviezdy (stella nova) označené písmenom N (8. štvorec z hora, 4. zľava)
Zatiaľ to je posledná supernova, ktorá vybuchla v našej Galaxii, hoci každý rok vybuchujú v iných galaxiách nové. Pozostatok tejto supernovy je prototypom objektov svojho druhu a v astronómii je stále predmetom štúdia.
Bontón
Bontón (fr.) je dobré, uhladené spoločenské vystupovanie, správanie.
Ralph Asher Alpher
Ralph Asher Alpher (* 3. február 1921, Washington D.C., USA† 12. august 2007, ) Austin, Texas) bol americký fyzik.
Spolu s H. Bethem a G. Gamowom uverejnil v roku 1948 teóriu o syntéze prvkov v začiatočných horúcich fázach vývoja vesmíru krátko po Veľkom tresku. V tejto práci autori predpovedali existenciu reliktového žiarenia.
Oraison
Oraison je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Oraison má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Oraison má 5300 obyvateľov (2009).
Louis Gabriel Ambroise de Bonald
Louis Gabriel Ambroise, vikomt de Bonald (* 2. október 1754, Millau, Francúzsko† 23. november 1840, tamže) bol francúzsky filozof, teoretik štátu, kritik osvietenstva, jeden z prvých predstaviteľov francúzskeho tradicionalizmu.
Oraison
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Louis Gabriel Ambroise de Bonald
Počas Veľkej francúzskej revolúcie v roku 1791 emigroval a vrátil sa za vlády Direktoria.
Obhajoval tradičnú monarchiu a cirkev. Po reštaurácii Bourbonovcov sa stal poprednou osobnosťou takzvanej strany ultra. V roku 1816 bol prijatý do Akadémie.
Apollo Lunar Surface Experiment Package
thumb|200px|ALSEP pre misiu Apollo 16 Apollo Lunar Surface Experiment Package (skratka ALSEP) bol balík prístrojov s hmotnosťou 126 kg, určený na experimenty na povrchu Mesiaca v programe Apollo. Obsahoval seizmometer, magnetometer, gravimeter, detektory častíc, neskôr i laserový odrážač.
Viačeslav Michajlovič Molotov
Viačeslav Michajlovič Molotov, vlastným menom Viačeslav Michajlovič Skriabin (* 9. marec 1890, osada Kukurka, Viatská gubernia – † 8. november 1986, Moskva) bol politik a sovietsky štátnik a diplomat. V rokoch 1930 — 1941 predseda sovietskej vlády, v rokoch 1939 — 1949, 1953 — 1956 národný komisár a minister zahraničných vecí ZSSR.
Život
Viačeslav Skriabin sa narodil v osade Kukurka vo Viatskej gubernii v cárskom Rusku. Jeho otec Michail Prochorovič Skriabin bol vedúci obchodu, jeho matka Anna Jakovlevovna rodená Nebogatikovová pochádzala z významnej kupeckej rodiny. Mal desať súrodencov, z ktorých traja zomreli ešte v detstve. Ako školák hrával na husliach a písal básne. Od roku 1902 podobne ako jeho starší bratia navštevoval do roku 1908 Prvé Kazanské reálne gymnázium. V štúdiu pokračoval na Petrohradskom polytechnickom inštitúte, kde však absolvoval iba dva semestre. Už roku 1906 vstúpil do boľševickej strany. V roku 1915 bol poslaný do vyhnanstva do mesta Irkutsk. V tej istej dobe začal používať stranícky pseudonym Molotov. Čoskoro po návrate z vyhnanstva obsadil významné stranícke posty v Petrohrade. Bol zástancom ozbrojeného povstania proti cárovi. Počas októbrovej revolúcie bol členom Petrohradskej Vojensko revolučnej rady. Bol blízkym spolupracovníkom Georgija Jevsejeviča Zinovieva. Neskôr znovu obsadil rôzne stranícke posty v Povolží, Nižnom Novgorode a Ukrajine. V roku 1919 vydal pod pseudonymom Molotov politickú brožúru Ako sa robotníci učia budovať svoje hospodárstvo.
V rokoch 1920 až 1921 člen ústredného výboru Komunistickej strany Ukrajiny a od r. 1921 do 1930 zároveň aj člen ústredného výboru Komunistickej strany Sovietskeho zväzu. Následne vykonával vysoké štátne funkcie, vrátane predsedu výboru ľudových komisárov, čo sa rovnalo funkcii predsedu vlády. Patril medzi blízkych spolupracovníkov J.V. Stalina. Bol jedným z najzanietenejších predstaviteľov čistiek a politických represií v 30. a 50. rokoch. Jeho podpis spolu s ďalšími sovietskymi predstaviteľmi (Stalinom, Berijom, Vorošilovom, Mikojanom, Kalininom a Kaganovičom) schválil likvidáciu zajatých poľských dôstojníkov známu ako Katynský masaker.
V roku 1957 vystúpil spolu s L.M. Kaganovičom, G. M. Malenkovom a ďalšími proti politickému kurzu nastolenému N.S. Chruščovom. To ho stálo politické funkcie v prezídiu Komunistickej strany. V rokoch 1957 až 1962 sa venoval diplomatickej činnosti. Jeho nástupcom vo funkcii ministra zahraničných vecí bol Andrej Gromyko. Zomrel v Moskve. Svoju ženu Polinu Semionovnu Žemčužinovú prežil o šestnásť rokov.
Baskická gastronómia
Baskická gastronómia je označenie kulinárskych zvyklostí a stravovania Baskov. Výrazne sa líši od slovenskej gastronómie. Tieto rozdiely sú spôsobené odlišnou polohou a históriou oboch území, ako aj rôznou dostupnosťou jednotlivých surovín.
Mäso a ryby
Vďaka prímorskej polohe sú jednou zo základných surovín baskickej kuchyne ryby a morské plody. Medzi najčastejšie používané ryby patrí treska (bakailao), šťuka (legatza), sardinky (sardina), sardely (antxoa) alebo kambala (erraboil). Z morských plodov sú to najmä malé chobotničky (txipiroiak) alebo morský pavúčí krab (txangurro). Ryby môžu byť doplnené omáčkami, napríklad pikantnou omáčkou pil-pil. Napríklad bakailaoa pil-pilean sa pripravuje z tresky, olivového oleja, cesnaku a chilli papričiek. Hotový pokrm sa servíruje teplý.
V oblastiach Gipuzkoa a Bizkaia patria medzi delikatesy kotlety pripravované z býčieho mäsa. Aby vnútri zostali krvavé a šťavnaté, pripravujú sa na rošte, kde sa sprudka opečú. Pre provinciu Araba je zase typické jahňacie mäso. Baionako xingarra alebo bayonská šunka je šunka vyrobená z bravčového mäsa s ochranným zemepisným označením, ktoré vydala Európska únia. Aby šunka získala toto pomenovanie, musia byť dodržané nasledujúce podmienky: vysušené mäso musí byť zo zadnej nohy prasaťa z presne vymedzenej oblasti na juhozápade.
Zelenina
Dôležitú a nezanedbateľnú súčasť baskickej kuchyne tvorí zelenina a zeleninové pokrmy. Medzi najtypickejšie zeleninové jedlá patria fazule babarrunak. Súčasťou mnohých jedál sú huby, ktoré sú v Baskicku veľmi cenené.
Oblasť, pre ktorú sú zeleninové pokrmy naozaj typické, je Araba. V zeleninových polievkach – minestra – sa kombinujú rôzne druhy zeleniny. Ďalšie typické jedlá sú polievka zo zemiakov a póru porrusalda, zelené fazuľky lekak alebo pisto. Pisto sa pripravuje z rôznych druhov zeleniny, napríklad paradajok, cibule, baklažánu, cukety, červenej a zelenej papriky, cesnaku a olivového oleja. Zelenina sa nakrája na malé kúsky, nasype do panvice a následne sa pripraví na olivovom oleji.
Sladkosti
Každý kraj má svoje typické sladkosti, ale najslávnejšie sú cukrárske výrobky z Vitoria – Gasteiz. Medzi ne patrí goxua, ktorá sa pripravuje zo smotany, piškótového cesta, krému a karamelu, ďalej vasquitos alebo neskitas. Hojaldre je sladkosť z lístkového cesta plnená krémom Laguardia, canutillos de Bilbao sú trubičky plnené krémom, pantxineta z Donostie, opilak z Irunu a Hondarribie, tejas a xaxus z Tolosy a plnené sladkosti rellenos z Bergary.
Nápoje
Pre Baskicko je pomerne typický kvasený jablkový mušt sagardoa. Nápoj známejší pod názvom sidra je populárny hlavne v západnej Európe. Od januára do mája sa konajú ochutnávky muštu priamo zo suda, ktoré sú hojne navštevované. Sidra je nápoj s nízkym obsahom alkoholu, 3 – 8%. Pripravuje sa z viacerých odrôd jabĺk. Postup výroby je podobný ako pri víne: jablká sa rozdrvia a vylisujú na jablčný mušt. Následne sa nechajú skvasiť po dobu 3 mesiacov a stáčajú sa do fliaš, kde ešte prebieha proces kvasenia. Vďaka tomu je sidra jemne perlivá.
Baskicko nezaostáva ani v produkcii vína. La Rioja je víno známe nielen v Španielsku, ale aj v našich končinách. Jedná sa o chránenú značku, ktorá sa vyrába z plodov 3 oblastí: Rioja Alta, Rioja Baja a Rioja Alavesa. Vďaka rozličným geografickým a klimatickým podmienkam sa vína z týchto 3 oblastí líšia. Rioja Alta sa nachádza v západnej oblasti. Vyznačuje sa hornatým reliéfom, vďaka čomu je doba dozrievania hrozna kratšia. Výsledkom je ľahká chuť s ovocnou príchuťou. Napriek podobnosti klímy Rioja Alavesa produkuje víno plnšej chuti s vyššou aciditou. Rioja Baja je ovplyvňovaná stredomorskou klímou, ktorá je suchšia a teplejšia. Víno nevyniká aciditou ani arómou. Ročne sa vyprodukuje približne 250 miliónov litrov vína La Rioja, pričom 85% produkcie tvorí červené a zvyšných 15% biele a ružové víno.
Txakolina je biele víno, ktoré sa vyrába v Baskicku. Má svetlooranžovú farbu, vôňu citrusov, byliniek a ovocia. Servíruje sa chladené ako aperitív. Nemalo by byť staršie ako rok a nalieva sa špeciálnym spôsobom z výšky. V Baskicku sa vyrába v 3 oblastiach: Arabako Txakolina, Bizkaiako Txakolina a Getariako Txakolina.
Žarnovická dolina
Žarnovická dolina leží v južnej časti Veľkej Fatry.
Preteká ňou potok Teplica (alebo Žarnovica). Vedie ňou modro-značkovaný chodník zo železničnej stanice Čremošné na Drieňok a žlto-značkovaný chodník z Turčianskych Teplíc na Kráľovu studňu. Je známa skalnými útvarmi, z ktorých najznámejší je Orlia veža.
História
Počas Slovenského národného povstania viedla cez Žarnovickú dolinu.obranná línia jednotiek I. Taktickej skupiny Kriváň. V rámci nej tu bola umiestnená čata KPÚV  (kanóny proti útočnej vozbe) pod velením por. útv Ľudovíta Pivovarčiho a na sútoku potokov Biela voda a Žarnovica sa vo vežovom postavení nachádal jeden nepojazdný tank LT vz. 35. Počas bojov 4. októbra 1944 sa oboch kanónov a lanku zmocnili Nemeci.
Štefan Farbaky
Štefan Farbaky (de Árvanagyfalva; * 15. august 1837, Níreďháza, Maďarsko† 3. december 1928, Banská Štiavnica) bol slovenský matematik, fyzik a pedagóg.
Život
Po praxi v Příbrame sa stal v roku 1859 asistentom na katedre matematiky štiavnickej Banskej a lesníckej akadémie, kde sa v roku 1867 stal riadnym profesorom matematiky a mechaniky. Od roku 1872 bol vedúcim katedry strojníctva a v rokoch 1876 – 1892 riaditeľom Banskej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici. V roku 1872 sa stal vedúcim katedry strojníctva, kde bol uznávaným odborníkom najmä v oblasti ozubených kolies. V roku 1872 vypracoval nový moderný učebný plán, ktorý platil až do roku 1904. Bol iniciátorom výstavby reprezentačných a účelových budov školy. Na návrh Š. Farbakyho sa v Banskej Štiavnici začal stavať aj vysokoškolský internát a vysokoškolský športový areál.
Farbaky spolu s Štefanom Schenckom v sedemdesiatych rokoch skonštruovali originálnu plynovú lampu a v osemdesiatych rokoch podľa princípov Francúza Gastona Plantého zostrojili veľký elektrický akumulátor. Jeho prototyp použili ako zdroj elektriny na osvetľovanie novej budovy Banskej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici a neskôr aj viedenskej opery, cisárskej rezidencie vo Viedni, zámockého divadla a ďalších budov vo veľkých mestách monarchie. Patentované akumulátory typu Farbaky–Schenck sa rozšírili nielen v celej Európe, ale aj v USA. Za štúdium konštrukčných problémov akumulátorov spolu so Schenckom získali cenu Marczibányiho. V rokoch 1881 – 1892 redigoval časopis Banícke a hutnícke listy a publikoval v ňom mnoho článkov. Má významný podiel na tvorbe modernej maďarskej terminológie. Bol jedným so spoluzakladateľov Lesníckych listov a v roku 1892 sa aktívne zúčastnil na založení Krajinského spolku baníkov a hutníkov.
Zomrel 3. decembra 1928 v Banskej Štiavnici.
Potná žľaza
Potné žľazy (lat. glandulae sudoriferae) sú kožné žľazy produkujúca pot.
Potné žľazy človeka
Hlboko v zamši sú potné žľazy, ktoré majú dôležitú úlohu – udržovať stálu telesnú teplotu. Ak je človeku teplo začne sa potiť, a tým sa telo ochladzuje. Žľazy každý deň vyprodukujú 250 - 500 ml potu. Za veľkého tepla to však môžu byť aj 2 litre. Potné žľazy sú na tele uložené nerovnomerne.
Potnú žľazu tvorí stočený kanálik, v ktorom dochádza k sekrécii potu, a úzky vývod na povrch kože. Aktivita potných žliaz je riadená a kontrolovaná autonómnym nervovým systémom.
K najväčšej produkcii potu dochádza, keď treba ochladiť organizmus. V týchto prípadoch je potenie najintenzívnejšie na čele, pod nosom, na krku a na hrudníku. Potenie môže byť vyvolané psychicky (úzkosť, strach) kedy sa prejavuje predovšetkým na dlaniach, chodidlách a v podpaží.
Pri silnom potení sa objavujú v podpaží, okolo pásu a v hornej časti trupu potničky (miliária). Sú to malé vyrážky, ktoré svrbia.
Werner Espé
Werner Espé (* 5. september 1899, Elbing, Nemecko – † 22. jún 1970, Bratislava) bol nemecký fyzik a elektrotechnik.
Životopis
Narodil sa v Elbingu. V roku 1917 maturoval na humanitnom gymnáziu vo svojom rodisku. Po maturite musel narukovať a ako zdravotník bol na západnom fronte. Po výbuchu granátu ho zasypalo a utrpel zlomeninu panvy. Po vyliečení mu bola pracovná schopnosť znížená o 80 %, čo však nikdy nevyužíval.
Po vojne sa zapísal na Lekársku fakultu v Bonne, ale už v roku 1919 prešiel do Berlína, kde študoval fyziku na univerzite aj na technike. Navštevoval prednášky takých osobností, ako boli Albert Einstein, Max von Laue a Heinrich Rubens. V školskom roku 1920/1921 prešiel na univerzitu v Greifenwalde, známu ako stredisko výskumu v oblasti fyziky vákua. Tu sa stal doktorandom prof. Krugera, riaditeľa fyzikálneho ústavu. Experimentálne merania robil vo firme Siemens a Halske, ako aj v röntgenovom laboratóriu firmy Werner. Koncom roku 1923 obhájil doktorskú dizertáciu o vyžarovaní elektrónov z kovov. Keďže aj jeho otec bol vojnový invalid, Werner si musel na štúdiá zarábať sám – počas prázdnin pracoval vo firme Siemens a Halske.
Do života Wernera Espého podstatným spôsobom zasiahla druhá svetová vojna. Jeho manželka musela už v roku 1939 ujsť do Anglicka, kam sa Espému neskôr podarilo prepraviť aj syna Petra. Rodina sa však už viac nespojila, pretože v roku 1949 sa pani Espé vydala po druhý raz. Werner Espé sa po druhý raz oženil v roku 1954.
Vo februári 1944 bol po leteckom nálete ťažko poškodený závod, kde Werner Espé pracoval. Časť zariadenia presťahovali do Sudet, menovite do Rokytnice nad Jizerou. Hoci po oslobodení drvivá väčšina Nemcov musela opustiť Česko-Slovensko, Espého nielenže ponechali, ale ho vymenovali za technického vedúceho závodu na výrobu usmerňovačov v Rokytnici. V novembri 1948 ho potom preložili do Prahy. Tu sa v závode Tesla Elektronik sústreďoval výskum v oblasti slaboprúdovej elektroniky. Svojou konzultačnou, publikačnou i pedagogickou činnosťou Werner Espé podstatne ovplyvnil vznik a vývoj celého elektronického a elektrovákuového priemyslu v Česko-Slovensku. Okrem toho sa zaslúžil aj o výchovu nových odborníkov: prednášal na Karlovej univerzite v Prahe, na SVŠT i na Univerzite Komenského v Bratislave.
1. mája 1955 sa stal mimoriadnym profesorom SVŠT. Návrh na vymenovanie bol podaný už v roku 1954, bol však dočasne pozastavený, pretože kandidát ešte neovládal v dostatočnej miere ani slovenčinu, ani češtinu. V roku 1964 sa stal riadnym profesorom vákuovej technológie. Externe prednášal aj na Katedre fyziky PF UK a v Bratislave pôsobil až do smrti. Keďže sa nikdy nestal česko-slovenským občanom, žil v Česko-Slovensku iba na povolenie k pobytu pre cudzinca.
Zomrel 22. júna 1970 v Bratislave.
Práca
Werner Espé sa právom pokladá za zakladateľa vákuovej technológie. Spomínaná jeho monografia Werkstoffkunde der Hochvakuumtechnik z roku 1936 podstatným spôsobom prispela k rozvoju vákuovej technológie a techniky na celom svete. Vyšla v niekoľkých prekladoch: v roku 1939 v Moskve a v roku 1945 v Japonsku. Keďže sa Werner Espé zaoberal touto problematikou aj v ďalších rokoch, svoje dielo rozšíril a doplnil. Výsledkom jeho vyše dvadsaťročnej práce bola trojzväzková publikácia Technológia hmôt vákuovej fyziky, ktorá vyšla v rokoch 1957 – 1962 v Bratislave. Pôvodne mal v úmysle vydať päť dielov, ale posledné dva už nestihol dokončiť. Krátko po slovenskom vydaní vyšla Espého monografia aj v nemeckom, ruskom a anglickom preklade.
Osobitnú kapitolu vedeckej a odbornej činnosti Wernera Espého predstavujú jeho patenty. Spolu ich bolo vyše 100 a boli prihlásené nielen v bývalom Česko-Slovensku, ale aj v Maďarsku, Rakúsku, NDR a bývalom Sovietskom zväze. Celoživotnou snahou W. Espého bolo postaviť vákuovú technológiu na prísne vedecké základy.
Mazová žľaza
Mazové žľazy alebo tukové žľazy (lat. glandulae sebaceae) sú drobné kožné žľazy ústiace spravidla do vlasových pošiev.
Les Moutiers-en-Retz
Les Moutiers-en-Retz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sankt Peter am Ottersbach
Sankt Peter am Ottersbach je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v  okrese Südoststeiermark.
Žije tu obyvateľov.
Michael Myers
Postava sa okrem filmov vyskytuje aj v niekoľkých komiksoch a románoch, predovšetkým v románe Curtisa Richardsa z roku 1979, ktorý nehovorí o filme, ale zaoberá sa samotnou postavou Michaela Myersa. Autormi postavy sú John Carpenter a Debra Hillová.
Charakteristika
Pre postavu bezcitného psychopatického masového vraha Michaela Myersa je typická biela maska, pôvodne maska kapitána Kirka zo seriálu Star Trek. Jeho vedľajší odev je väčšinou tmavá kombinéza a ako primárnu zbraň používa kuchynský nôž. Charakteristická je preňho málovravnosť (rozprávanie by mu spôsobovalo problémy, tým skôr v maske) a pomalá chôdza – svoju obeť prenasleduje, ale nikdy sa za ňou neponáhľa.
Tvorcovia filmu pôvodne chceli použiť pre vraha obyčajnú masku klauna, ale kvôli nízkemu rozpočtu zohnali najlacnejšiu masku, ktorú v miestnom obchode našli – masku kapitána Kirka. Nasprejovali ju na bielo a len pozmenili vlasy a odstrihli očné viečka.
Herci
Do úlohy Michaela Myersa počas celej série filmov Halloween obsadili dohromady dvanásť hercov, z ktorých len dvaja, George P. Wilbur a Tyler Mane, stvárnili Michaela Myersa vo viac než jednom filme. V snímke Halloween z roku 1978 vidno na pár sekúnd Michaelovu tvár, ktorú mu prepožičal herec Tony Moran. Nižšie sú uvedení ôsmi herci, ktorí stvárnili Michaela v dospelosti:
Detskí herci
náhľad|Rodný dom Michaela Myersa V celej filmovej sérii úlohu mladého Michaela Myersa stvárnili celkom štyria herci. Prvý raz bol v roku 1978 do úlohy šesťročného chlapca obsadený Will Sandin, ktorý vďaka úspechu filmu účinkoval v niekoľkých dokumentov o filme Halloween. Následne mladého Michaela stvárnil Adam Gunn vo filme Halloween 2 z roku 1981. Objavil sa v scéne, keď má Laurie sen o stretnutí s Michaelom v ústave vnútri jeho izby. Opakovane sa postava dieťaťa objavila až v remake z roku 2007, v podaní Daega Faercha, tentoraz však už v úlohe desaťročného chlapca. Vo filme Halloween II z roku 2009 vymenili hercov, pretože počas dvoch rokov Daeg výrazne vyrástol, a tak už nemohol hrať rovnako starého chlapca. Herca nahradil Chas Wright Vanek.
Zdroj
Halloween (Filmreihe)
Nižný Čaj
Nižný Čaj je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Názov
Podobne, ako je to v prípade susednej obce Vyšný Čaj, názov Čaj pochádza zo starého slovanského vlastného mena Čavoj, ktoré sa v latinských textoch uvádzalo ako Chaway. V roku 1337 sa Vyšný Čaj uvádza ako Chaway superior a Nižný Čaj ako Chaway inferior.
Prechod od znenia Chaway do znenia Čaj (maď. Csáj) bol spôsobený maďarským vplyvom, keďže v obci bola pretrhnutá kontinuita slovanského osídlenia (po osídlení Maďarmi). Hláska „v“ zo slovanského slova Čavoj vypadla rovnanko, ako vypadla napr. pri pomaďarčení názvu mesta Levoča (maď. Lőcse) alebo názvu mesta Revúca (maď. Rőcze).
Dedina s názvom Čavoj je aj v okrese Prievidza a existujú aj Čavajovce v Chorvátsku.
Európska sieť Pamäť a solidarita
Európska sieť Pamäť a solidarita (ESPS) vznikla v roku 2005 na základe iniciatívy ministrov kultúry Nemecka, Poľska, Slovenska a Maďarska. V roku 2014 sa ku krajinám tvoriacim ESPS pridalo Rumunsko. Jej úlohou je skúmanie, dokumentovanie a šírenie poznatkov o histórii Európy 20. storočia a spôsobov jej upamätnenia so zvláštnym zreteľom obdobia diktatúr, vojen a protestu verejnosti proti znásilneniu.
Výsledkami spolupráce medzinárodného kolektívu expertov a inštitúcií spojených s ESPS sú mnohé vedecké, výskumné, vzdelávacie a popularizátorské podujatia. Činnosti siete podporujú tiež budovanie dobrých vzťahov a posilňovanie pocitu solidarity medzi európskymi spoločnosťami prostredníctvom mnohostranného dialógu s rôznymi skúsenosťami minulej epochy.
Ciele a úlohy
Európska sieť Pamäť a solidarita si stavia ako cieľ skúmanie, prehlbovanie, rozširovanie a dokumentovanie poznatkov o histórii totalitných režimov, diktatúr a vojen v Európe 20. storočia zohľadňujúc ich príčiny, priebeh, zločiny a akty odporu ako aj ich ďalekosiahle následky. Fundamentom pôsobenia siete je snaha, aby historická informácia, ktorú tvorí či podporuje bola založená na najnovších výsledkoch vedeckého skúmania.
Úlohou Európskej siete Pamäť a solidarita je podporovanie procesu chápania histórie 20. storočia pomocou mnohostrannej výmeny a diskusie o historických skutočnostiach a rôznorodých obrazoch histórie. Touto cestou by sieť chcela vytvoriť druh solidárnej izby medzi národmi Európy, založenej na prehĺbenej mnohostrannej reflexii o tragických a vznešených aspektoch histórie minulého storočia.
Európska sieť Pamäť a solidarita realizuje vyznačené ciele v spolupráci s medzinárodnými partnermi. Sieť tvorí a realizuje vlastné projekty, meritórne a finančne podporuje partnerské inštitúcie. Všetky programové rozhodnutia prijímajú medzinárodné grémia siete.
Sieť organizuje konferencie, sympózia a vedecké workshopy, pripravuje vedecké publikácie a zadáva preklady prác, zvlášť dôležitých pre poznanie hore popísaných aspektov histórie 20. storočia, ktoré by mali poznať medzinárodné kruhy čitateľov. V oblasti úloh siete sú tiež činnosti, ktoré majú šíriť znalosti o histórii medzi neprofesionálnymi odberateľmi, ako sú výstavy, spolupráca pri produkcii filmov s historickou tematikou a organizovanie ich prehliadok.
Grémiá
Riadiaci výbor je najvyšším rozhodovacím grémiom ESPS. V jeho zložení sú koordinátori ESPS, ktorých menovali ministri kultúry (alebo činitelia v podobnej funkcii). Spravidla každý štát zastupuje jedna osoba, vo výnimočných prípadoch to môžu byť dve osoby, ale pri rozhodovaní, keď sa hlasuje, disponujú spolu jedným hlasom. Riadiaci výbor rozhoduje o stratégii a o projektoch, ktoré sieť realizuje.
Poradný Výbor je poradenským grémiom skladajúcim sa z vynikajúcich predstaviteľov sveta vedy, kultúry a politiky členských štátov ESPS i štátov, ktoré sa ešte nerozhodli pre plné členstvo v ESPS, ale sú ochotné sa zúčastňovať jej budovania. Základné úlohy Kuratória sú formulovanie sugescií týkajúcich sa obecných smerov rozvoja ESPS v rámci strednej a dlhej časovej perspektívy a reprezentovanie siete navonok v jednotlivých štátoch sete a na medzinárodnej aréne.
Členovia: Vedecká rada je poradenským grémiom skladajúcim sa uznávaných vedcov z oblasti histórie a spoločenských vied. K hlavným úlohám vedeckej rady patrí formulovanie sugescii týkajúcich sa smerov skúmania a foriem vedeckej aktivity ESPS, recenzovanie projektov vedeckého charakteru reprezentovanie ESPS na konferenciách, kongresoch a vedeckých porád, a tiež evaluácia vedeckej činnosti ESPS.
Členovia:
La Lande-Patry
La Lande-Patry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pot
Pot môže byť:
POT môže byť:
Štátna pokladničná poukážka
Prvýkrát sa pokladničné poukážky ako spôsob pokrytia krátkodobého deficitu štátneho rozpočtu objavili v USA v roku 1929.
Popis
Pokladničné poukážky patria medzi bezkupónové (diskontované) dlhopisy. Emitent teda nespláca úroky, ale na primárnom trhu predáva emisiu za nižšiu cenu, než je nominálna hodnota, vyplácaná majiteľovi v deň splatnosti. Na rozdiel od iných cenných papierov nie sú registrované v Stredisku cenných papierov, ale v centrálnom registri NBS.
Na Slovensku ich emituje Ministerstvo financií prostredníctvom Národnej banky Slovenska a ich obvyklá menovitá hodnota je 1 000 000 Sk. Primárny predaj prebieha prostredníctvom aukcie.
Výpočet výnosu pokladničnej poukážky:
výnos = 360 * [(nominálna cena - nákupná cena)/(nákupná cena * počet dní do splatnosti)]
Michal Ferianc
doc. RNDr. Michal Ferianc, CSc. (* 25. február 1931, Važec – † 16. november 1998, Bratislava) bol slovenský fyzik.
Životopis
Narodil sa vo Važci. Špecializáciu vysokofrekvenčná fyzika vyštudoval na PFUK (1952–1957).
Pracovať začal ako inžinier-asistent v Geologickom ústave D. Štúra (1957–1958). Po roku pôsobenia na Katedre fyziky VŠP v Bratislave (1958–1959) pracoval na Prírodovedeckej fakulte UK od r. 1959 až do odchodu do dôchodku (1993). Postupne bol členom Katedry experimentálnej fyziky, Katedry všeobecnej fyziky a napokon Katedry biofyziky a chemickej fyziky. V r. 1971 získal vedeckú hodnosť kandidáta vied a v r. 1979 bol menovaný docentom.
Zomrel 16. novembra 1998 v Bratislave.
Práca
Zaoberal sa analýzou podmienok kryštalizácie, fázových prechodov a vplyvom prímesných iónov na fyzikálne vlastnosti elektrooptických monokryštálov, vyšetrovaním prímesných centier iónov v monokryštáloch binárnych zložiek metódou EPR. Experimentálne overoval model monokryštálu CdS na základe superhyperjemných interakcií. Doc. Ferianc vyvinul technológiu pestovanie monokryštálov sírnika kademnatého v peci s veľkým teplotným gradientom. Z jeho pedagogickej činnosti si zaslúži pozornosť špeciálna prednáška Výroba kryštálov. Okrem toho po dlhé roky učil fyziku pre poslucháčov rôznych kombinácií s chémiou.
Rotanev
Rotanev alebo Beta Delphini (β Delphini / β Del) je najjasnejšia hviezda v súhvezdí Delfín. Jej meno vzniklo z priezviska astronóma Nicolausa Venatora, ktoré je písané odzadu. Zdanlivá jasnosť tejto hviezdy je 3,64 magnitúd a jej vzdialenosť od Zeme je 97 svetelných rokov.
Tarakan (sopka)
Tarakan je názov dvojice bazaltových troskových kužeľov (Tarakan Lamo - 318 m a Tarakan Itji - 205 m), nachádzajúcich sa v severnej časti ostrova Halmahera, severovýchodne od vulkánu Dukono. Vek poslednej erupcie komplexu nie je známy, no odhaduje sa na holocén.
Fiodor Alexandrovič Vasiliev
Fiodor Alexandrovič Vasiliev (* 22. február 1850, Gatčina, Ruská ríša – † 6. október 1873, Jalta) bol ruský maliar-krajinkár, člen umeleckého združenia peredvižnici.
Život a dielo
Fiodor Vasiliev sa narodil 22. februára (10. februára podľa starého kalendára) 1850 v meste Gatčina neďaleko Petrohradu. Jeho otec Alexandr Vasilievič Vasiliev bol štátny úradník. S Oľgou Jemelianovnou Polyntsevovou, Fiodorovou matkou, sa oženil až štyri roky po jeho narodení a preto bol Fiodor dlhé roky považovaný za nemanželské dieťa. Onedlho po jeho narodení sa rodina presťahovala do Petrohradu, kde budúci umelec strávil svoje detstvo. Napriek prejavenému talentu sa vzhľadom k skromným podmienkam rodiny nemohol svojej záľube venovať. Musel si zarábať na živobytie a po otcovej smrti sa stal dokonca živiteľom rodiny. Napriek tomu vždy si našiel čas na maľovanie v ktorom našiel ozajstné naplnenie svojho života. V roku 1856 sa mu podarilo stať sa študentom na petrohradskej Akadémii výtvarných umení.
V tomto čase sa zoznámil s I. N. Kramským a I. I. Šiškinom. V roku 1867 zavŕšil štúdium na Akadémii. Veľkým vzorom bol preňho najmä Šiškin a jeho očarujúce krajinky. Spolu s ním často navštevoval prírodu, čo v jeho ďalšej tvorbe zanechalo nezmazateľné spomienky. Príroda sa Vasilievovi stala trvalým zdrojom inšpirácie; dokladom toho sú už jeho prvé diela vyznačujúce sa osobitnou hĺbkou a poetickosťou zachytenia predlohy. Medzi jeho prvotiny dýchajúce lyrikou a vyžarujúce umelcovu lásku ku krajine patria obrazy Návrat stáda (1868) a Pred dažďom (18701871). Slávu mu však prinieslo dielo Pohľad na Volgu s bárkami (1870). Obraz vznikol pod dojmami cesty po Volge, ktorú podnikol spolu s I. J. Repinom. Obraz je maliarsky dokonalý, kolorit sa vyznačuje harmóniou a ušľachtilosťou. Vasilievova krajina je plná sviežosti a romantického zaujatia.
Ďalšie významné dielo vzniklo v roku 1871. Obraz Odmäk charakterizuje hlboký cit k ruskej krajine, ktorú Vasiliev tak miloval a ktorá sa mu napokon stala osudnou. Počas práce na tomto obraze veľmi prechladol a zachvátili ho bolesti, ktoré časom prepukli do tuberkulózy.
Jar roku 1871 strávil v Petrohrade. Tu sa stal jedným zo zakladajúcich členov petrohradskej skupiny peredvižnikov. Choroba sa mu však neustále vracala a preto podstúpil liečebný pobyt na Kryme, odkiaľ sa však už nevrátil. I tu vzniklo niekoľko jeho diel. Jedným z posledných bol obraz Blato v lese (1871). Mladý umelec sa tu v spomienkach vracia k severnej ruskej prírode. Po technickej i kompozičnej stránke sa tento obraz stal predzvesťou tendencií, ktoré sa v ruskom maliarstve rozvíjali v posledných rokoch 19. storočia. K ďalším dielam, ktoré vznikli počas jeho krymského pobytu patria napr. Mokrá lúka (1872), Zima na Kryme (18711873) či V krymských horách (1873). Tento obraz sa napokon stal aj jeho posledným.
Zomrel 24. októbra (6. septembra) 1873 v Jalte vo veku dvadsaťtri rokov.
Doo-wop
Doo-wop je vokálny hudobný žáner, ktorý bol vytvorený z rhythm and bluesovej hudby. Vznikol začiatkom štyridsiatych rokov v afroamerických komunitách vo veľkých mestách ako New York, Philadelphia, Chicago, Baltimore a Pittsburgh.
Tento žáner hrali The Ink Spots, The Ravens, The Mello-Moods, The Clovers, The Coasters, The Marcels, The Dells a The Platters. Žánrom sa inšpirovali Frank Zappa & The Mothers of Invention, Dion & The Belmonts, The Cadillacs, The Drifters, The Platters.
Doo-wop používa „50s chord progression“ akord. Tento akord je:
Akord sa nachádza aj v piesňach ako:
Zoznam planétok 31251 – 31500
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Chata Kamzík
Chata Kamzík  bola chata, ktorá stála do roku 1980 na Starolesnianskej poľane neďaleko Hrebienka vo Vysokých Tatrách.