cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klub československých turistov
Základy klubu
Na území Rakúsko-Uhorska, v českých krajinách, v roku 1888 bol založený Klub českých turistov. Po zániku mocnárstva a po ukončení prvej svetovej vojny klub svoju činnosť obnovil a 13. novembra 1918 sa premenoval na Klub česko-slovenských turistov (KČST). Jeho prvým predsedom bol Jiří Guth – Jarkovský. V roku 1918 mal KČST vo svojich 53 odboroch takmer 5 000 členov. V máji roku 1920 valné zhromaždenie KČST do nových stanov zakotvilo župy, ktoré začali účinkovať aj na Slovensku.
Župné organizácie
Od roku 1922 začali v Česku i na Slovensku vznikať turistické župy KČST. Na Slovensku bola župa Malokarpatská, Považská, Fatranská, Stredoslovenská, Podtatranská a Východoslovenská. Klubovú činnosť začal propagovať Miloš Janoška, ktorý vydával časopis Krásy Slovenska. Po ňom prevzal vedenie redakcie odbor KČST v Liptovskom Mikuláši. Stredoslovenská župa KČST navrhla v roku 1926 zaviesť osobitnú známku v hodnote 1 Kč na podporu stavebných investícií.
Vo februári 1928 sa predsedom Slovenskej komisie KČST, stal Gustáv Nedobrý. Komisia sa usilovala o decentralizáciu turistiky, pri zachovaní jednotnosti KČST. Bola to reakcia na výhradne české vedenie klubu za malej účasti slovenských činovníkov. V roku 1928 bola otvorená nová chata KČST na Kráľovej studni. V roku 1928 Štefánikova chata pod Ďumbierom. V roku 1928 bolo na Slovensku 46 odborov KČST a 6 335 členov. Podtatranská župa sa rozdelila na Tatranskú a Slovenský kras. Na valnom zhromaždení KČST v Tatranskej Lomnici 19. mája 1929 po V. Paulínym, prevzal funkciu prvého podpredsedu miesto minister Dr. Juraj Slávik. V roku 1929 klub rozhodol o výstavbe chaty KČST pod Rysmi. Bola odovzdaná do užívania v roku 1933.
Miestne odbory KČST aktívne spolupracovali so štátnymi orgánmi. Za ich pomoci vzniklo na Slovensku 17 nových nocľahární pre mládež, ktoré v roku 1928 poskytli bezmála 6 000 prenocovaní. V roku 1928 členovia vyznačili na Slovensku turistických trás.
Medzinárodná spolupráca
Aktívne si KČST viedol v medzinárodnej spolupráci. Od roku 1926 bol členom Asociácie slovanských turistov, ktorá združovala organizácie turistov v ČSR, v Poľsku, Bulharsku a Juhoslávii. Valné zhromaždenie KČST v máji 1930 rozhodlo o zriadení lyžiarskej komisie a horolezeckej sekcie pri ústredí.
Periodiká
Klub na Slovensku vydával turistické periodiká. Okrem celoštátneho časopisu, vychádzali Krásy Slovenska. Od roku 1932 vydával odbor KČST v Novom Smokovci dvojtýždenník Vysoké Tatry. Odbor KČST v Bratislave vydával od roku 1921 Vychádzkový zvestník. V roku 1938 bolo na Slovensku v 8 turistických župách 70 odborov KČST, združujúcich 10 095 členov, čo predstavovalo takmer pätinu všetkých odborov a asi desatinu všetkých členov KČST.
Zánik klubu
Po zániku Československa sa v januári roku 1939 slovenskí turisti odtrhli a založili si svoj Klub slovenských turistov a lyžiarov (KSTL), ktorý existoval do roku 1949. KČST formálne prestal existovať. Po roku 1945 bola obnovená činnosť Klubu českých turistů. V r. 1947 bola obnovená činnosť KČST ako strešná organizácia združujúca KČT a KSTL. Skôr ako došlo k oživeniu celoštátnej organizácie KČST bola v novej povojnovej republike uplatnená koncepcia jednotnej telovýchovy. Dovtedajšie športové a turistické organizácie boli postupne začlenené v r. 1948 do JTO Sokol a neskôr do Československého zväzu telesnej výchovy. Po roku 1989 obnovil svoju činnosť Klub českých turistů a na Slovensku Klub slovenských turistov.
NGC 2684
NGC 2684 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 9. marca 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Mešťan (spoločenská vrstva)
Meštania alebo meštianstvo (pejoratívne meštiaci, meštiactvo; čiastočné synonymum buržoázia) sú spoločenská vrstva; pôvodne privilegovaní obyvatelia stredovekých miest, neskôr príslušníci tzv. strednej triedy vôbec (opak duchovenstva, šľachty, roľníkov a robotníkov).
Privilegované postavenie mešťanov pôvodne vyplývalo z mestských práv udeľovaných stredovekým sídliskám spravidla od 11. storočia. V tomto zmysle sa medzi mešťanov v stredoveku spravidla rátajú aj šľachtici bývajúci v mestách.
Hoci v skutočnosti väčšinu mešťanov tvorili remeselníci, najväčšiu moc politickú moc mali v stredoveku veľkí obchodníci, pozemkoví vlastníci a šľachtici. Vo Flámsku a severnom Francúzsku sa členovia mestskej rady nazývali konšeli, v južnom Francúzsku a Taliansku konzulovia alebo radcovia. Spolu s mestskou aristokraciou spravovali mesto. Všetci tvorili malú uzavretú spoločnosť.
Mešťania stáli v opozícii pôvodne najmä voči duchovenstvu a vidieckemu obyvateľstvu (vrátane vidieckej šľachty), neskôr postupne stáli v opozícii aj voči šľachte vôbec a voči robotníkom. Stali sa tvorcom a osvojovateľom nových svetonázorových a kultúrnych prvkov renesancie, priniesli rozvoj trhového hospodárstva.
V 18. a 19. storočí prišlo k premene meštianskej spoločnosti (či mestskej spoločnosti) na tzv. občiansku spoločnosť (buržoáznu spoločnosť). Mešťania sa stali nositeľmi liberalizmu.
Prayssas (kantón)
Prayssas je francúzsky kantón v obvode Agen v departemente Lot-et-Garonne v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 9 obcí.
Boeing Model 1
Boeing Model 1 (tiež B & W Seaplane) je jednomotorový americký dvoj-plošný hydroplán. Je to úplne prvé lietadlo, ktoré vytvoril Boeing. Pracovali na ňom konštruktéri William Edward Boeing a George Conrad Westervelt.
Chotěšice
Chotěšice je obec v Česku v okrese Nymburk v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 326 obyvateľov, z toho 164 mužov a 162 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,9 roka (muži 44,0 roka, ženy 47,8 roka).
Boeing Model 1
Pôsobenie
Najprv boli obidva Boeingy B & W ponúknuté pre United States Navy, ale keď ich nekúpili, boli predané do New Zealand Flying School. Tento predaj sa stal zároveň prvým medzinárodným predajom spoločnosti Boeing. 25. júna 1919 B & W prekonalo výškový rekord na Novom Zélande s výškou 6 500 stôp (1981 m). Neskôr bolo lietadlo určené na prepravu pošty.
Dub plstnatý
Dub plstnatý (Quercus pubescens) je strom z čeľade Fagaceae (bukovité).
Opis
Do 20 m vysoký strom, nezriedka len ker, kmeň väčšinou vykrivený. Koruna je nepravidelná, krivolaká. Kôra je sivohnedá, s pozdĺžnymi a priečnymi trhlinami - pravouhlo rozbrázdená. Listy sú striedavé, stopka 8 - 12 mm dlhá, čepeľ obrátene vajcovitá až elipsovitá, laločnatá, dlhá 5 - 12 cm. Rub listov plstnatý. Samčie kvety v žltozelených jahňadách, samičie husto nakopené v sediacich alebo krátkostopkatých súkvetiach. Kvety vyrastajú spolu s listami. Žalude sú vajcovité do 1/3 až 2/3 obalené v čiaške (dozrievajú IX.-X). Stopka žaluďov do 10 mm dlhá.
Rozšírenie
Stredná a východná Európa, Malá Ázia, Kaukaz. Teplomilné listnaté lesy a lesostepi na suchých vápenatých pôdach do podhorského stupňa. Našim územím prebieha severná hranica jeho areálu, vertikálne maximum má u nás na vrchu Rokoš vo výške približne 980 m n. m.
Ochrana na Slovensku
V Hornej Mičinej v okrese Banská Bystrica sa nachádza prírodná rezervácia Kozlinec „s izolovaným výskytom duba plstnatého (Quercus pubescens) v podmienkach blízkych pôvodnej porastovej štruktúre.“
Poznámka
Veľmi podobný druh je Q. virgiliana (dub jadranský): často rastie spolu s Q. pubescens, najľahšie sa dá odlíšiť podľa dlhšej stopky žaluďov (10 - 20 mm). thumb|left|Quercus pubescens thumb|left|Quercus pubescens náhľad
Zoznam ocenení slovenských futbalistov v zahraničí
Zoznam ocenení slovenských futbalistov v zahraničí je prehľadom individuálnych úspechov slovenských futbalistov, ktoré dosiahli v zahraničných futbalových súťažiach.
Individuálne ocenenia
Ocenenia celej kariéry
Ocenenia sezóny
Hráči mesiaca
Čechoslovakizmus
thumb|Tomáš Garrigue Masaryk, jeden z hlavných predstaviteľov čechoslovakizmu thumb|Národnostná mapa [[Prvá česko-slovenská republika|prvej česko-slovenskej republiky]] Čechoslovakizmus je ideologická a politická koncepcia vychádzajúca z predstavy jednotného „československého národa“ (a väčšinou aj jazyka). Popiera svojbytnosť (teda existenciu samostatného) slovenského národa, vyjadruje nedôveru v schopnosť Slovákov vládnuť a spravovať svoje záležitosti samostatne.
Myšlienky čechoslovakizmu sa formovali v 18. a 19. storočí v prostredí českých a časti slovenských (najmä evanjelických) obrodencov; zdôvodňovaný bol (údajnou) väčšou kultúrnou a hospodárskou vyspelosťou českého prostredia a tým, že evanjelici na Slovensku už tradične používali bibličtinu ako liturgický jazyk. Okolo roku 1900 sa uplatňoval v prostredí hlasistov. Čechoslovakizmus sa využíval ako jeden z argumentov pre vznik Česko-Slovenska počas prvej svetovej vojny a bol typický najmä pre obdobie prvej česko-slovenskej republiky (bol aj zakotvený v ústave z roku 1920). Napríklad v sčítaní z roku 1921 sa oficiálne uvádzala len československá národnosť a na slovenských školách sa oficiálne vyučoval namiesto „slovenského jazyka“ „jazyk československý v slovenskom znení“. V medzivojnovom období proti čechoslovakizmu otvorene vystupovala HSĽS, SNS a KSČ. Po druhej svetovej vojne (Košický vládny program) sa od tejto ideológie oficiálne upustilo, ale v rôznych rezíduách pokračoval: Prejavoval sa napríklad v boji proti slovenským „buržoáznym nacionalistom“, v postoji k existencii slovenských orgánov, v (dočasnom) zrušení Matice slovenskej (1953) a podobne. V praxi prestal existovať až vznikom česko-slovenskej federácie (1969). V sčítaní obyvateľstva v roku 1991 sa k „československej národnosti“ (ktorá bola jednou z možností popri českej, slovenskej a inej národnosti) prihlásilo len 3 464 osôb, z toho na Slovensku 59 osôb.
Hlásateľmi čechoslovakizmu boli T. G. Masaryk, E. Beneš, M. R. Štefánik, V. Šrobár, I. Dérer, P. Blaho a.i.
Saint-Fraimbault (Orne)
Saint-Fraimbault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Crots
Crots je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Crots má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saint-Fraimbault (Orne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Crots
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Gramofónová platňa
thumb|Gramofónová vinylová platňa - tzv. singel thumb|Vinylové platne
Gramofónová platňa (iné názvy: platňa, gramoplatňa; ak je zo šelaku: šelaková (gramofónová) platňa/slangovo šelak; ak je z vinylu: vinylová (gramofónová) platňa/ slangovo vinyl) je kruhová platňa, na ktorej je formou stranových výchyliek do špirálovej drážky prebiehajúcich od okraja platne smerom k jej stredu nahraná zvuková informácia. Prehrávať sa dá pomocou gramofónu.
Dejiny
Vynašiel ju Emile Berliner koncom 19. storočia podľa vzoru zvukového valčeka vymysleného T. A. Edisonom (pozri fonograf). Ešte na prelome 19. a 20. storočia existovali na trhu paralelne zvukové valčeky a gramofónové platne, ale po vypršaní patentu na platne roku 1918 sa rýchlo presadili platne.
Pôvodne sa vyrábali zo šelaku, neskôr (spravidla od 50. rokov, v Česko-Slovensku od roku 1953) z vinylu. Platne zo šelaku mali hrubšie drážky, potrebovali hrubšiu ihlu a špecifickú rýchlosť 78 ot/m; jedna strana štandardnej platne mohla obsahovať maximálne 3 minúty zvuku, väčší typ  platne aj 5 minút. Na prehrávanie šelakových platní existujú dva druhy gramofónov. Staršie, sú mechanické, s plechovou rúrou a natáčaním kľukou. Novšie sú elektrické, a zvuk je z nich snímateľný v podobe elektrického signálu nielen do elektrónkových rádií, ale aj do akéhokoľvek druhu elektroniky, po pripojení novšieho typu konektoru.
Najznámejšie značky gramofónových platní z medzivojnového Česko-Slovenska boli Ultraphon, Supraphon, His master's voice (etiketa so psíkom), Esta, Odeon, Polydor, Rekord, Artona, Selekton a veľa ďalších. Medzi týmito značkami existovali ustálené rozdiely v cene a kvalite nahrávok. Napríklad značky Artona a Selekton boli špeciálne zriadené firmou Ultraphon na vydávanie menej kvalitných nahrávok a táto prax bola obvyklá aj u iných firiem. Počas socializmu v Česko-Slovensku existovala iba značka Supraphon, od roku 1967 Panton a od roku 1971 na Slovensku aj Opus.
V roku 1972 sa začali predávať prvé kvadrofónne (4 samostatné kanály - LF, LB, RB, RF) LP platne s označením CD-4 (Compatible Discrete 4) s priemerom 12" (30,48 cm), vyvinuli ich spoločnosti JVC a RCA v roku 1971.
Od druhej polovice 80. rokov do začiatku 90. rokov 20. storočia rozšírenie platní prudko kleslo v prospech kompaktných diskov.
Za prvý polrok roku 2021 sa celosvetovo predalo 19,2 milióna vinylových albumov, čo bolo viac ako CDčiek (18,9 milióna). Na americkom trhu vinyl prekonal cédečká v roku 2020, prvý krát za 34 rokov.
Súčasnosť
V súčasnosti sa vydávajú platne iba ako doplnok popri iných spôsoboch distribúcie hudby (predovšetkým internetový streaming a CD); slúžia na zberateľské účely a na činnosť diskotékarov.
Chrám svätého Alexandra Nevského (Prešov)
Chrám svätého Alexandra Nevského (Katedrálny chrám sv. kniežaťa Alexandra Nevského) je hlavným katedrálnym chrámom pravoslávnej cirkvi na Slovensku. Nachádza sa v Prešove na Partizánskej ulici.
História
Pravoslávny chrám sa začal v meste Prešov stavať v roku 1946 a dokončený bol v roku 1950. Na jeho financovaní sa podieľali darmi pravoslávni veriaci z Česko-Slovenska a zahraničia. Posvätený bol 11. februára 1950 s požehnaním pražského metropolitu Jelevferija archimantritom Andrejom.
Chrám je vybudovaný v duchu tradícií pravoslávnej ruskej architektúry. Zdobí ho päť cibuľovitých kupol, ktoré pripomínajú typickú architektúru starého cárskeho Ruska. Zasvätený je kniežaťu svätému Alexandrovi Nevskému, ktorého pravoslávna cirkev považuje za obrancu pravoslávia. Ihlanovitá zvonica sa pristavila v rokoch 1969 až 1970. V rokoch 1981 až 1982 bol nanovo vymaľovaný.
Dominantou interiéru je dvojradový drevený ikonostas. V prvom rade sa nachádzajú ikony Spasiteľa a Presvätej Bohorodičky. V druhom rade sú ikony svätcov pravoslávnej cirkvi (Svätý Kliment, svätý Sergij Radoženský, sv. Ján Ryľský či Nestor). V strede ikonostasu sú cárske dvere.
Súčasnosť
Prešovský pravoslávny chrám navštívili významné osobnosti svetového pravoslávia. V roku 1996 to bol patriarcha Moskvy a celej Rusi Alexej II. a v roku 1998 ekumenický patriarcha z Konštantínopolu Bartolomej I.
V chráme sú uložené relikvie sv. Alexeja Tótha, rodáka z Kobylnice. V areáli katedrálneho chrámu je umiestnený pamätník obetiam hladomoru na Ukrajine, ktorý bol odhalený v roku 2006.
Severná Karolína
Severná Karolína (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 s výslovnosťou ) je 12. štát USA na juhovýchode USA na pobreží Atlantického oceánu. K Únii sa pripojila 21. novembra 1789. Hlavným mestom je Raleigh, ale najväčším mestom Charlotte. Na juhu hraničí s Južnou Karolínou a Georgiou, na západe s Tennessee a na severe s Virgíniou. Štát leží vďaka svojej polohe v troch klimatických pásmach. V miernom regióne východného pobrežia, ďalšie chladnejšie klimatické pásmo tvorí plošina Piedmont a tretím pásmom sú horské oblasti Apalačských vrchov. Flóra a fauna je rozmanitá a siaha od močaristého pobrežia s výskytom aligátorov až po borovicové lesy na západe, v ktorých sa vyskytujú medvede a jelene.
Pôvod štátu siaha do čias anglickej korunnej kolónie, ktorá bola založená v roku 1663 a pomenovaná na počesť anglického kráľa Karla I. V roku 1776 bola Severná Karolína jednou z 13 kolónií, ktoré vystúpili v americkej deklarácii nezávislosti na britskej korune, a stala sa jedným zo zakladajúcich štátov USA. Od roku 1792 je hlavným mestom štátu Raleigh, ktoré získalo svoje meno na počesť objaviteľa pobrežia Severnej Karolíny, sira Waltera Raleigha. Počas americkej občianskej vojny v rokoch 1861 – 1865 bola Severná Karolína členom Konfederácie. Za povojnovej obnovy vstúpila v roku 1868 znovu do Únie a zmenila sa z prevažne poľnohospodárskej krajiny, ktorou bola až do prvej polovice 20. storočia, na priemyselný štát. Po Novom údele v tridsiatych rokoch 20. storočia sa Severná Karolína stala centrom amerického finančníctva. Majú tu sídlo spoločnosti zaoberajúce sa špičkovým vývojom a výskumom v rôznych oboroch priemyslu.
Severná Karolína je desiatym najľudnatejším štátom USA, počet jej obyvateľov má vzrastajúcu tendenciu. V júli 2009 mala 9 380 884 obyvateľov. Odhaduje sa, že asi pätina obyvateľov štátu je afroamerického pôvodu, ďalej tu žije osem kmeňov pôvodných obyvateľov Ameriky. Severná Karolína je súčasťou biblického pásu (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿), obyvateľstvo je prevažne protestantského vyznania. Obyvatelia Severnej Karolíny boli do 1. polovice 20. storočia prevažne voličmi demokratov, v druhej polovici 20. storočia sa politická orientácia posunula v prospech konzervatívnych republikánov. V prezidentských voľbách v roku 2008 znovu zvíťazil demokratický kandidát.
Pôvodní obyvatelia a osídlenie Angličanmi
thumb|Prvá strana kráľovskej listiny z roku [[1663]] Osídlenie indiánskou populáciou v Severnej Karolíne siaha až do paleoindiánskeho obdobia v 10. tisícročí pred naším letopočtom. Lovci a zberači žili najprv v Piedmonte. Z archaickej doby, asi 7500 až 1000 pred naším letopočtom sa zachovali hroty šípov, ktoré sú pomenované podľa náleziska v Uwharrie Mountains, Hardaway. Ide o najdôležitejšie nálezisko na východnom pobreží Ameriky, pretože bolo osídlené nepretržite po tisíce rokov a archeologické nálezisko sa zachovalo neporušené. Tundru z doby ľadovej nahradili husté lesy, ľudia zmenili spôsob života v tom zmysle, že už nenasledovali stáda jeleňov karibu, ale zdržovali sa na primerane veľkom území. Orechy, zelenina a ryby predstavovali dôležitú časť stravy, počet obyvateľov narastal. Kamenné nádoby a drevené nástroje sa stali predmetom obchodu, obrovské množstvo ryolitu bolo ťažené v Morrow Mountains a obchodované na území, a nakoniec sa vytvoril akýsi druh záhradníctva, v ktorom hrali ústrednú rolu dyne, ďalej žalude a orechy z orechovcov. Medzi rokmi 6000 až 3000 pred naším letopočtom bolo veľmi teplé obdobie, ktoré umožnilo veľký populačný rast, územie jednotlivých kmeňov sa začalo dramaticky zmenšovať, stále viac a viac dedín bolo založených pozdĺž riek, ktoré stále viac prevádzkovali približne v roku 3000 pred naším letopočtom záhradníctvo. Lov sa prevádzkoval iba sezónne, obchod na veľké vzdialenosti priniesol mušle od Mexického zálivu, meď od Veľkých kanadských jazier v tejto oblasti a vznikla rozsiahla sieť ciest.
Táto kultúra sa vymenila približne okolo roku 1000 pred naším letopočtom kultúrou Woodland a Mississippi, ktoré mali kontinuitu približne až do roku 1000 nášho letopočtu. Zvlášť dôležitý bol nástup používania keramiky, tzv. Swannanoa ware, a nie je jasné či išlo o prisťahované skupiny či pôvodné skupiny prijali technológiu výroby keramiky. Tieto skupiny sú už predkami historických kmeňov, s ktorými sa stretli prvýkrát Európania. Perióda od roku 300 pred naším letopočtom do roku 200 nášho letopočtu sa nazýva Pigeon, po nej nasleduje Connestee.
Kultúra Mississippi mala značný vplyv. Rozsiahle oblasti boli pomenované ako Hopewell Interaction Sphere po kultúre Hopewell. Severná Karolína bola rozdelená do dvoch kultúrnych oblastí. Zatiaľ čo v pobrežnej oblasti a v severnom Piedmonte asi od roku 1000 dominovala kultúra s názvom Late Woodland, ktorá nadväzovala na predchádzajúce kultúry, a mala pravdepodobne rovnostársku politickú a sociálnu štruktúru, v horských oblastiach a v južnom Piedmonte bola spoločnosť výraznejšie rozvrstvená. Dedične vládnuca trieda používala diaľkové trasy na nákup luxusného tovaru, napríklad mušle a vzácne kamene, neskôr aj sľudu, ktorá sa stala novou komoditou. Mounds Nununyi a Town Creek ukazujú na vplyvy, ktoré zmenili vzťah ľudí k smrti. Pohrebisko Town Creek Indian Mound je najnavštevovanejším archeologických náleziskom v Severnej Karolíne. Skrýva Mound, posvätné a vrchnostenské budovy. Sú pozostatkom kultúry, ktorá rozkvitala v rokoch 950 do 1400, a je známa ako Pee Dee, je pomenovaná po miestnej rieke. Zmizla pred rokom 1600. Už okolo roku 900 začalo intenzívne pestovanie kukurice, po roku 1200 boli z malých sídiel väčšie dediny so 150 obyvateľmi a 15 až 20 domami postavenými okolo centrálneho priestoru, a ich počet a veľkosť okolo roku 1400 výrazne vzrástla.
Smerom od pobreží pozdĺž rieky Neuse River je kultúrna hranica medzi Severom a Juhom. Južne od rieky prevládajú už od roku 2000 pred naším letopočtom, pravdepodobne z Georgie prevzaté hlinené nádoby spevnené rastlinnými vláknami (Stallings ware), na severe sa presadila skutočná keramika. Väčšina Mounds sa nachádza na juh od Neuse River. Obyvatelia Severnej Karolíny z veľkej časti viedli usadlý spôsob života, žili vidieckym spôsobom života (Eastern Agricultural Complex), bez dlhodobej zmeny. Začalo prevládať pestovanie fazule, kukurice a dýň, zatiaľ čo význam orechov klesal. Tretím kultúrnym regiónom bola oblasť hôr na západe, ktorá bola neskôr obývaná kmeňom Čerokíov (Pisgah, v rokoch 1000 až 1450, potom Qualla). Aj tam väčšie dediny postavili Mounds. Zo severu sa prisťahovalo približne 800 skupín Irokézov (Cashie, do roku 1750).
Keď v roku 1524 priplával prvý Európan Giovanni da Verrazano počas hľadania cesty do Tichého oceánu pri brehoch Severnej Karolíny, tá bola osídlená kmeňmi Čerokíov, Tuscarora, Muskogee, Cheraw, Tutelo, Catawba a ďalšími menšími, s Irokézmi a Algonquian príbuznými kmeňmi. thumb|left|Územný vývoj Karolín medzi rokmi 1663 až 1776 V roku prepožičala 1584 kráľovná Alžbeta I. sirovi Raleighovi listinu k založeniu britskej kolónie. Prvý pokus o osídlenie zlyhal. Druhý pokus začal na jar v roku 1587. Skupina 110 osôb osídlila ostrov Roanoke. Na ňom sa narodila 18. augusta 1587 Virginia Dare, prvé dieťa anglicky hovoriacich osadníkov v Novom svete. Keď sa vodca osadníkov v roku 1590 znovu vrátil na ostrov, našiel tu len pozostatky z osídlenia. Nikdy nebolo vysvetlené, čo sa v osade odohralo. Táto druhá osada vstúpila do histórie ako „stratená kolónia“ (Lost kolonie). Zmiznutie jej obyvateľov je stále dôvodom k špekuláciám.
Po reštaurácii Stuartovcov v roku 1663 kráľ Karol II. udelil ôsmim verným listinu k založeniu novej kolónie, mali ju riadiť ako ich vlastníctvo. Na počesť svojho otca Karla I. (latinsky Carolus), ju pomenoval Carolina. V okolí Albemarle Sound dnešnej Severnej Karolíny sa už usadili v roku 1650 osadníci z Virgínie, ale ďalšie kolonizácie boli pomalé. Do roku 1700 bieli osadníci kolonizovali pobrežie na juh až k Pamlico River, v roku 1722 až k Bogue Sound, blízko dnešného Jacksonville. V druhom dôležitom mieste osídlenia v okolí prístavného mesta Charleston zostali osadníci dlho izolovaní, takže sa v Severnej a Južnej Karolíne od počiatku osídlení vytvorili dva úplne rozdielne vládne a správne systémy, ktoré boli v rokoch 1664 až 1691 riadené dvoma guvernérmi. Zákonodarcovia sa po prvýkrát zišli v roku 1664 v Albemarle. Až v roku 1701 majitelia uznali (Lord Proprietors) rozdelenie Severnej a Južnej Karolíny a od roku 1712 mal človek zodpovedný za severné osady pridelený titul guvernér Severnej Karolíny. V roku 1729 sa stali obe Karolíny korunnými kolóniami a ich rozdelenie bolo dokončené.
Spoločensky a politicky sa Severná Karolína v koloniálnych dobách podobala viac severnému susedovi, Virgínii, než Južnej Karolíne. Zatiaľ čo Južná Karolína bola v 18. storočí vybudovaná predovšetkým otrokmi, nad nimi stála politicky a ekonomicky vládnuca vrstva plantážnikov ryže, väčšina populácie na severe žila na malých farmách, kde sa pestoval tabak, obilie a choval dobytok. Černosi predstavovali na juhu v roku 1710 asi 38 percent populácie, na severe iba 6 percent. V protiklade s juhom sa na severe v súvislosti so založením okresov vytvorila miestna správna štruktúra. Na rozdiel od juhu sa na severe zriadením okresov a v niektorých mestách vytvorila miestna riadiaca štruktúra. V roku 1705 bolo ako prvé mesto Severnej Karolíny založené Bath.
Severná Karolína za americkej vojny za nezávislosť
V neskorších šesťdesiatych rokoch 18. storočia vzniklo napätie medzi poľnohospodármi pochádzajúcimi z nižšej spoločenskej triedy z Piedmontu a plantážnikmi z pobrežnej oblasti. Zjavné plytvanie verejnými prostriedkami guvernérom Williamom Tryonom pri budovaní nového sídla vlády, Tryon Palace v New Berne, priniesol výbuch nespokojnosti poľnohospodárov a prerástol v otvorené povstanie. Tryon vyhral 17. mája 1771 bitku pri Alamance, a tým ukončil sedem rokov trvajúci konflikt. Niektorí historici vidia v tomto povstaní predisponujúce faktory pre vypuknutie – alebo už prvý vojenský akt Americkej vojny za nezávislosť.
V Charlotte obyvatelia okresu Mecklenburg County dňa 20. mája 1775 údajne vydali prvé prehlásenie o nezávislosti počas americkej revolúcie, ale nedochoval sa žiadny dôkaz o tejto udalosti. Dátum Mecklenburg Declaration of Independence je ale na pečati a vlajke štátu Severná Karolína. Dňa 12. apríla 1776 v kongrese provincie Severná Karolína, uznesené vyhlásiť nezávislosť na britskej korune. Tím sa stala Severná Karolína prvou kolóniou, ktorá svojich zástupcov v druhom kontinentálnom kongrese zmocnila takzvaným Halifax Resolves odtrhnúť sa od Anglicka. Táto udalosť je tiež dátumom spomínaná na pečati a vlajke Severnej Karolíny.
Severná Karolína zostala v prvých rokoch vojny do značnej miery ušetrená od vojnových udalostí, ale neskôr v rokoch 1780 až 1781 sa stala hlavným dejiskom vojny. Veľkého víťazstva dosiahli Američania 7. októbra 1780 v bitke pri Kings Mountain. Po víťazstve nad Britmi 17. januára 1781 v bitke pri Cowpens nalákal Nathanael Greene britských vojakov do vnútrozemia. Tím ich odrezal od skladov v Charlestone. Tento manéver vošiel v známosť ako „The Race to the Dan“.
Vojska generálov Greeneho a Cornwallisa sa stretli dňa 15. marca 1781 v bitke pri Guilford Court House. Hoci britské sily zvíťazili, boli zdecimované stratami. To viedlo nakoniec k ich porážke v októbri v roku 1781 v bitke pri Yorktowne. Po víťazstve americko-francúzskej armády bola nezávislosť Ameriky od britskej koruny bezpečne zaistená. Vojnové strany podpísali v októbri 1783 Parížsky mier, v ktorom Británia uznala Ameriku ako suverénny štát.
Medzi vojnami (1783 – 1861)
Prosperita a hospodársky rast v silne poľnohospodárskeho založeného štátu závisel na otrockej práci, v prvých rokoch po založení najmä na pestovanie tabaku. Po revolúcii sa kvakeri a mennoniti snažili majiteľov otrokov presvedčiť o prepustení otrokov na slobodu. Počet slobodných černochov v Severnej Karolíne napriek tomu v priebehu prvých desaťročiach po vojne za nezávislosť stúpal. Hoci otroctvo bolo menej rozšírené než na hlbokom juhu, v roku 1860 pri sčítaní ľudu viac než 330 000 ľudí, t. j. 33 percent populácie boli Afroameričania žijúci v otroctve.
V roku 1840 bola dokončená dodnes stojaca vládna budova v Raleighu. Na rozdiel od mnoho iných štátov na juhu sa nevyvinula v Severnej Karolíne žiadna dominantná „aristokracia plantážnikov“, ale štát a jeho vláda bola z veľkej časti kontrolovaná samostatne hospodáriacimi roľníkmi zo strednej triedy. V polovici 19. storočia boli vidiecke oblasti Severnej Karolíny spojené cez dlhou „železnicou farmárov“ (anglicky „farmer’s railroad“"). Viedla z Fayetteville na východe až do Bethanie severozápadne od Winston-Salemu, a bola postavená z drevených koľajníc.
Americká občianska vojna a znovuzjednotenie
thumb|Poškodené delo armády konfederácie vo Fischer Gun V roku 1860 už bola v Severnej Karolíne dlhoročná tradícia otroctva. Napriek tomu sa z počiatku nechcela pripojiť ku Konfederácii, až výzva prezidenta Abrahama Lincolna k vstupu do susedného štátu Južná Karolína, bola impulzom k vstupu do konfederácie. Aj po vstupe niektorí farmári odmietali podporovať konfederáciu, predovšetkým tí, ktorí nevlastnili otrokov. Napriek tomu boli muži zo všetkých častí Severnej Karolíny v rámci Armády severnej Virgínie jednou z najdôležitejších zložiek armády konfederácie a zúčastnili sa najdôležitejších bitiek vojny.
Najväčšia bitka v oblasti Severnej Karolíny bola bitka pri meste Bentonville na jar roku 1865. Bol to neúspešný pokus konfederačného generála Joseph E. Johnston zastaviť postup vojsk Únie pod vedením generálmajora William T. Sherman cez územie Karolín. Tým sa vzdal posledný väčší bojový zväz Konfederácie a ukončil vojnový konflikt. Wilmington sa ako posledný prístav konfederácie vzdal na začiatku roka roku 1865.
Severná Karolína prijala novú ústavu, ktorá podporovala vzdelávanie, zakázala otroctvo, zaviedla všeobecné volebné právo a vytvorila sociálne inštitúcie a 4. júla 1868 vstúpila znovu do Únie. 14. dodatok Ústavy Spojených štátov zaistil rovné zachádzanie s občanmi po občianskej vojne a bol tak ratifikovaný. Počas ťažkého obdobia rekonštrukcie bol Andrew Johnson, rodák zo Severnej Karolíny v rokoch 1865 – 1869 prezidentom Spojených štátov amerických.
Vývoj Severnej Karolíny po občianskej vojne
V reakcii na rasové rozdelenie, zbavených občianskych práv a problémy v poľnohospodárstve, desiatky tisíc Afroameričanov v rokoch 1910 až 1930 opustili Severnú Karolínu. Odišli v nádeji na lepšie životné podmienky a usadili sa najmä vo veľkých mestách na severe USA.
Začiatkom 20. storočia sa v Severnej Karolíne vo veľkom meradle uskutočnila iniciatíva pre vzdelávanie a výstavbu ciest na podporu ekonomiky štátu. Štátna výstavba ciest začala v roku 1920, potom čo sa auta stali obľúbeným dopravným prostriedkom. Počas prvého desaťročia 20. storočia sa mnoho dôležitých inštitúcií ozbrojené sily Spojených štátov amerických usadili v Severnej Karolíne, napríklad vo Fort Braggu.
Severná Karolína po New Deal
V roku 1931 bola v Raleighu založená Voters League Negro, ktorá viedla kampaň pre registráciu voličov z afroamerickej komunity. Práca v oblasti desegregácie a obnovenie občianskych práv pre afroamerickú populáciu pokračovala na celom území Severnej Karolíny. Afroamerickí študenti North Carolina Agricultural and Technical State University uskutočnili Greensboro sit-ins, a táto forma odporu sa rozšírila po celom juhu USA. Po schválení Civil Rights Act z roku 1964 a Voting Rights Act z roku 1965 sa začala afroamerická populácia plno podieľať na politickom živote. V roku 1973 Clarence Lightner po úspešnej kandidatúre na funkciu starostu mesta Raleigh prepísal americkú históriu. Stal sa prvým zvoleným afroamerickým starostom na juhu Spojených štátov a navyše v meste s prevažne belošskou populáciou.
V roku 1971 bola ratifikovaná tretiu Ústavu štátu Severnej Karolíny, a jej dodatok z roku 1997 dáva guvernérovi právo vety vo väčšine legislatívnych rozhodnutí. Zatiaľ čo demokrat Jim Hunt bol v roku 1996 po štvrtýkrát za sebou zvolený za guvernéra, a tým vytvoril rekord v tradične republikánskej Severnej Karolíne, Elaine Marshall bola ako prvá žena zvolená do úradu štátneho tajomníka, významného úradu na federálnej úrovni.
Regióny
Geograficky a geologicky sa Severná Karolína od východu na západ delí na tri hlavné oblasti: pobrežné nížiny pri pobreží Atlantiku, plošinu Piedmont vo vnútrozemí a horské oblasti Apalačských vrchov. thumb|Maják na [[Cape Hatteras National Seashore na Outer Banks pred pobrežím Severnej Karolíny]] Približne dve tretiny štátu tvorí pobrežná nížina pri pobreží Atlantického oceánu. Pôdny pokryv je tu slabý, pôdy sú piesčité a sú pokryté hustými borovicovými lesmi s prímesou iných stálozelených drevín. Pôdy sú vhodné predovšetkým pre pestovanie tabaku, sójových bôbov, melónov a bavlny. Tento región, ktorý zahrňuje Inner Banks, tvorí vidiecku Severnú Karolínu. Nachádza sa tu len niekoľko väčších miest. Pred pobrežím sa nachádza Outer Banks, reťaz malých ostrovov a pohyblivých dún, ktoré tvoria bariéru medzi Atlantickým oceánom a vnútrozemskými vodami. Outer Banks obklopujú dve najväčšie lagúny v Spojených štátoch, Albemarle Sound na severe a Pamlico Sound na juhu, ich rozloha je väčšia než rozloha amerického štátu Connecticut. Na pobreží Severnej Karolíny je nedostatok vhodných prírodných prístavov, takže tu nikdy nebol založený žiadny významný prístav, ako je Charleston v Južnej Karolíne alebo Savannah v Georgii. Najdôležitejší prístav v štáte, Wilmington, sa nachádza asi vo vnútrozemí pri myse Cape Fear River. Pobrežná nížina je najväčšia a geologicky najmladšia časť štátu. Je zložená prevažne z usadených hornín, väčšinou z piesku a ílov, na južnom pobreží sa vyskytuje tiež vápenec. Hospodársky najvýznamnejším minerálom štátu je fosfát, ktorý sa tu ťaží a využíva sa v poľnohospodárstve ako hnojivo. Pobrežnú nížinu ohraničuje 90 metrové vertikálne rozhranie, vytvorené starou morskou terasou, nad súčasnou hladinou mora, ktorá vznikla pred troma miliónmi rokov. Oblasť je známa ako Fall zone (t. j. ako oblasť vodopádov). Tu plošina Piedmont pomerne strmo spadá do pobrežnej oblasti a rieky tečúce z Apalačských hôr tu tvoria kaskádové vodopády. Medzi oblasťou Piedmont a pobrežnou planinou sa miestami nachádzajú relikty triasov-jurských riftových paniev skupiny Newark. Sú to hlavne Wadesboro, Sanford, Durham basin a južná časť Dan River-Danville basin. Výplň týchto halfgrábenov tvoria hlavne pieskovce a bridlice.
Región Piedmont v strede štátu je najviac urbanizovaný a najhustejšie osídlená časť Severnej Karolíny. Piedmont má kopcovitý ráz, krajina je tu občas prerušená výbežkami Apalačských vrchov a údoliami riek, ktoré sú zvyškami erodovaného pohoria. Geologická štruktúra krajiny vznikla Inner Piedmont Beltom, ktorý je stará 750 až 500 miliónov rokov, ktorý ovplyvnila Kings Mountain Belt, Milton Belt, Charlotte Belt, Carolina Slate Belt, Raleigh Belt a Eastern Slate Belt ktoré sú staré od 650 do 300 miliónov rokov. Omnoho mladšou súčasťou Piedmontu sú tiež Triassic Basins o starobe 200 až 190 miliónov. Sú to bývalé zníženiny priekop, ktoré boli vyplnené blatom a sedimentmi priľahlých vyšších oblastí. V Carolina State Beltu bol v roku 1799 dokumentovaný prvý nález zlata na území USA a na počiatku 19. storočia sa tu prevádzkovali bane na ťažbu zlata. Teraz sa okrem lítia v tomto regióne ťaží hlavne žula, rula a ďalšie materiály pre stavebníctvo. Nadmorská výška regiónu Piedmont je 90 metrov nad morom na východe až 300 metrov nad morom na západe. Pôdy sa skladajú prevažne z tenkých hlinených vrstiev premiešaných kameňov, iba na východnom okraji náhornej plošiny sú piesčité kopce, čo je bývalá pobrežná línia s dunami a plážami. Sú tu na vlhkých pôdach pestované hlavne broskyne a melóny, ktorými je tento región známy. Od roku 1970 stúplo tempo urbanizácie krajiny a poľnohospodárstvo bolo do značnej miery potlačené, krajina získala predmestskú štruktúru. thumb|Blue Ridge Mountains na západe Severnej Karolíny Apalačské vrchy tvoria západnú hranicu Severnej Karolíny. Pohorie možno v oblasti Severnej Karolíny rozdeliť do štyroch pásiem. Blue Ridge Mountains sú najväčším pohorím a prebiehajú cez západnú časť štátu, s občasnými vysokými výbežkami do okolitej krajiny. Najvyššou horou pohoria je s nadmorskou výškou 2037 metrov nad morom Mount Mitchell. Je zároveň najvyšším bodom štátu a tiež najvyššou horou v Spojených štátoch na východ od Skalnatých vrchov. Great Smoky Mountains, známe aj ako Smokies, tvoria západnú hranicu štátu a sú druhým najvyšším pohorím Severnej Karolíny. Najstaršou z približne pol miliardy rokov starých hornín sa nachádza v západnej časti štátu. Blue Ridge Belt sa nazýva horské pásmo, ktoré zahrňuje tiež menšie pohoria Murphy Belt a Grandfather Mountain Window, ktoré sú zložené z vulkanických, sedimentárnych a metamorfovaných hornín, ako je živec, sľuda a kremeň. Brushy Mountains je zreteľne menším a nižším pohorím, jeho najvyšším vrcholom je Pores Knob. Nachádza sa 817 metrov nad morom. Uwharrie Mountains je najstaršie, najvýchodnejšie a najnižšie pohorie Severnej Karolíny. Najvyšší vrchol pohoria je High Rock Mountain, nachádzajúci sa vo výške 350 metrov nad morom. Medzi horami sú úrodné údolia, kde sa nachádza mnoho riek a potokov. Hory sú pokryté lesmi, len pár vrcholov je holých s prériovou vegetáciou. Aj keď poľnohospodárstvo v tomto regióne stále hrá dôležitú rolu, význam cestovného ruchu je na vzostupe a je najdôležitejším hospodárskym odvetvím horského regiónu.
Vodstvo
thumb|Davidson River v Transylvania County na západe Severnej Karolíny Riečne systémy v Severnej Karolíne možno rozdeliť do dvoch hlavných skupín. Východné hlavné rozvodie Severnej Ameriky vedie na hrebene Apalačských vrchov. Iba rieky v najzápadnejších častiach štátu sú odvodňované Mississippi do Mexického zálivu. Rieky, ktoré pramenia na východnom úbočí hôr tečú do Atlantického oceánu. Ďalej sú rozdelené podľa miesta ich ústí, ktoré sa nachádza buď na území Severnej alebo Južnej Karolíny. Rozdelenie riečnych systémov, ktoré ústia do Atlantiku, je spôsobené tým, že výbežky pohoria Blue Ridge sa vyskytujú až u prístavného mesta Wilmington pozdĺž hranice s Virgíniou.
Catawba River a Yadkin River so svojimi prítokmi pretekajú 30 okresmi Severnej Karolíny. Tečú ako vejár cez celú Severnú Karolínu a odvodňujú jej veľkú časť, než ich tok prekročí hranice do Južnej Karolíny a ústí do Atlantiku. Rieky Chowan, Roanoke, Tar, Neuse a Cape Fear River ústia do more v Severnej Karolíne a boli pred výstavbou železnice dôležitými obchodnými cestami. Iba jedna z riek ústí priamo do mora, ostatné meandrujú v pobrežnej nížine a ústia do lagún pri pobreží. Lagúny a rieky do nich ústiace vytvorili sieť vodných ciest dlhou 1800 kilometrov, ktoré sú vhodné pre parnú lodnú dopravu a pre plachetnice. thumb|Fontana Lake tvorí časť juhovýchodnej hranice [[Great Smoky Mountains National Park, v pozadí Nantahala Mountains]] Brehy riek sú lemované na hornom toku lužnými lesmi s topoľmi, vŕbami a jelšami, v plytkom dolnom toku sú lesy s tisovcom dvojradovým. V priebehu toku z náhornej plošiny do nížiny prekonávajú výškový rozdiel niekoľko sto metrov cez kaskádové vodopády. V koloniálnej minulosti mnoho píl a strojov na spriadanie bavlny využívalo vodnú energiu a pomohli tým k rozvoji mnoho miest a obcí. Lagúny a plochá pobrežná nížina sú bohaté na ryby a kolónie vodného vtáctva.
V Severnej Karolíne možno všade nájsť mnoho menších prírodných jazier, je tu aj mnoho priehrad, ktoré postavili spoločnosti na výrobu elektrickej energie. Priehrady sa využívajú k reguláciu vodných tokov, ochrane pred povodňami, turistike, rybárstvu a k poľovníctva. Väčšia jazerná oblasť vznikla na rieke Yadkin River v podhorí Uwharrie Mountains, Uwharrie Lakes. Najväčšie z týchto jazier je High Rock Lake. Najväčšie z umelých jazier v Severnej Karolíne má rozlohu 2 v Lake Norman, na rieke Catawba, na jeho brehoch vznikol Lake Norman State Park.
Klíma
V najväčšej časti Severnej Karolíny prevažuje teplé mierne dažďové podnebie, s výnimkou vyšších oblastí Apalačských hôr, ktoré majú vlhkú boreálnu klímu. Hory slúžia ako štít regiónu, zachycujú nízke teploty a búrky z oblasti juhozápadu. Priemerná denná teplota vo väčšine oblastí Severnej Karolíny je v júli 32 °C. V januári sú priemerné teploty okolo 10 °C.
Pobrežná nížina je ovplyvňovaná Atlantickým oceánom, zimy sú tu mierne a v lete sú mierne vyššie teploty. Denné maximálne teploty v lete na pobreží sú 31 °C, zatiaľ čo zimné teploty zriedka klesnú pod 4 °C. Priemerné denné maximálne teploty v zimných mesiacoch v pobrežnej nížine sú okolo 15 °C, teploty pod bodom mrazu sú vzácne. V pobrežnej nížine napadne ročne okolo dvoch centimetrov snehu, mnohé zimy sú úplne bez snehu a ľadu. V Piedmonte sú leta teplejšie a zimy chladnejšie než v pobrežnej oblasti. Priemerné denné maximálne teploty sú v lete okolo 32 °C, ale len zriedka sú vyššie než 37 °C. V zime sú v priemere okolo 10 °C v noci a často padajú pod bod mrazu. Celkové ročné množstvo snehu je tu od 7 do 20 centimetrov. Zimné počasie v regióne Piedmont je známe prehánkami s krúpami a mrznúcim dažďom, ktorý v niektorých búrkach môže dosiahnuť takú intenzitu, že stromy a elektrické vedenia sa zrútia pod jeho zaťažením. Ročné zrážky a vlhkosť Piedmontu sú nižšie než na pobreží alebo v horách každý rok a činí približne 100 litrov na meter štvorcový. Najchladnejšia oblasť Severnej Karolíny sú Apalačské vrchy, kde teplota v lete zriedka prekročí 26 °C. Priemerné denné teploty sú v zime medzi −1 °C až 5 °C, často poklesnú pod −9 °C. Ročne napadne v priemere 36 až snehu, vo vyšších regiónoch potom viac.
Vzhľadom na exponovanú polohu juhovýchodného pobrežia Atlantiku zasiahne Severnú Karolínu veľmi silný hurikán v priemeru raz za desaťročie, väčšia tropická búrka v priemere raz za každé tri až štyri roky. V niektorých rokoch môže byť Severná Karolína opakovane zasiahnutá hurikánom a ďalšími tropickými búrkami, alebo pociťovať výbežky hurikánov a tropických búrok. Iba štáty Florida, Texas a Louisiana sú postihnuté hurikánmi častejšie než Severná Karolína. V priemere je 50 dní v roku s búrkami, z nich niektoré sú veľmi závažné, spôsobujú krupobitie a nárazy vetra o sile hurikánu. Hoci väčšina hurikánov spôsobia škodu v pobrežných oblastiach Severnej Karolíny, môžu tiež dosiahnuť do vnútrozemia a spôsobiť tam rovnakú skazu. Severnú Karolínu postihne ročne v priemere menej než 20 tornád, väčšinu spôsobia hurikány alebo tropické búrky v pobrežnej nížine, zatiaľ čo západný Piedmont chránia pred búrkami hory. Ďalší meteorologický fenomén sa nazýva Cold Air Damming, zadržuje studený vzduch horami v západnej časti štátu, a je veľmi častým javom. Oslabuje búrky, ale vedie tiež k masívnemu mrznúcemu dažďu v zime.
Flóra a fauna
náhľad|vľavo|Mäsožravá [[mucholapka podivná (Dionaea muscipula) sa vyskytuje v regióne okolo mesta Wilmington]] Fauna a flóra Severnej Karolíny je vzhľadom na svoju zemepisnú polohu veľmi pestrá, od skromnej a plytko koreniacej vegetácie na východe, kde sa vyskytujú aligátory, až po borovicové lesy v Apalačských vrchoch, kde žije jelenec a medvede. V nížinách sa vyskytujú typické rastliny a živočíchy amerického juhovýchodu, zatiaľ čo vo vyšších nadmorských výškach sa vyskytujú bežné severské druhy zvierat a rastlín. Celkom tu bolo nájdených 300 druhov a poddruhov drevín a asi 3 000 druhov krytosemenných rastlín. Mnoho rastlinných a živočíšnych druhov je v Severnej Karolíne považovaných za ohrozené, ale sú také celoštátne ohrozené druhy, napr. pri pobreží rôzne druhy veľrýb, z rastlín sa tu vyskytuje napr. vzácna zlatobyľ (Solidago spithamaea) a mnohé ďalšie.
V pobrežnej oblasti sa vyskytujú slaniská a močiare, v nich rastú najmä bahenné traviny Spartina patens a Distichlis spicata, na pobrežných dunách rastú vysoké trávy druhu Uniola paniculata. Zo stromov tu rastie napr. borievka virgínska (Juniperus virginiana) a rôzne borovice, v močiaroch čiernych vôd rastie tisovec (Taxodium), Magnolia tripetala a tupela (Nyssa), ktoré tu majú dobré podmienky k rastu. V rašeliniskách Pocosin u Wilmingtonu rastie veľmi hojne pozoruhodná rastlina mucholapka podivná. Okrem mnoho druhov morských a sladkovodných rýb sa v mori vyskytujú ustrice a morské korytnačky a v riekach, jazerách a pozdĺž morského pobrežia tiaž chránený aligátory. Zvláštnosťou Outer Bank sú poníky, ktoré žijú na ostrovoch polodivoko.
thumb|[[Medveď baribal žije v Great Smoky Mountains na západe Severnej Karolíny]] V Piedmonte môžu stromy už hlbšie koreniť, v lesoch tu dominujú rôzne druhy dubov a orechovcov, skôr tu tiež hojne rástli americké gaštany. Rastú tu druhy topoľov, briez, líp a červených javorov, z bylín tu rastie jedľovec (Tsuga caroliniana) a rôzne druhy orchideí. Zo živočíšnych druhov je bežný medvedík čistotný, jeleník bielochvostý, veverice a vačice, niektoré ohrozené druhy netopierov a bobrov. V riekach a jazerách sa vyskytuje ostriež, sumec a mnohé ďalšie druhy rýb, žijú tu tiež rôzne druhy vodných vtákov, najmä rôzne kačice a husi.
V horách s pribúdajúcou nadmorskou výškou začínajú prevažovať ihličnaté lesy, a čiastočne tu žijú odlišné druhy zvierat než v Piedmonte. Vlk dravý a pumy boli už vyhubení, ale v lesoch sa stále vyskytuje rys červený (Lynx rufus). V oblasti Great Smoky Mountains sa vyskytuje medveď baribal, ktorý je dnes turistickou atrakciou. V 19. storočí boli dovezené diviaky lesné, ktoré sú dnes veľmi hojné. V horských potokoch žijú pstruhy a ostrieže.
Hustota zaľudnenia
thumb|Hustota zaľudnenia v Severnej Karolíne Hustota obyvateľstva Severnej Karolíny je 63,8 obyvateľov na kilometer štvorcový. Veľké mesta v Severnej Karolíne sa nachádzajú takmer výhradne v troch metropolitných oblastiach, kde žije viac než polovica z celkového počtu obyvateľov štátu:
Najväčšími mestami Severnej Karolíny sú Charlotte s 671 588 obyvateľmi, Raleigh s 375 806 obyvateľmi a Greensboro s 247 183 obyvateľmi.
Vývoj počtu obyvateľov
thumb|Socioekonomické regióny Severnej Karolíny Počet obyvateľov Severnej Karolíny sa trvalo zvyšuje už po desiatky rokov, v rokoch 1990 až 2000 sa zvýšil počet obyvateľov z 6,6 miliónov na 8 miliónov obyvateľov. Podľa amerického U.S. Census Bureau žilo k 1. aprílu 2010 v Severnej Karolíne 9 535 483 obyvateľov, to je nárast o 18,5 percent za desaťročie a o 1 486 170 obyvateľov od roku 2000. Táto hodnota je výrazne vyššia než priemerná miera rastu obyvateľov v USA, ktorý je asi 8 percent. Rast zahrňuje prirodzený prírastok obyvateľstva vo výške 412 906 ľudí, v desaťročí sa narodilo 1 015 065 detí a zomrelo 602 159 ľudí. V rovnakom období sa prisťahovalo 591 283 ľudí z iných štátov USA, a 192 099 imigrantov zo zahraničia. V rokoch 2005 a 2006 predstihla Severná Karolína New Jersey v počte obyvateľov a v roku 2010 bola 10. najľudnatejším štátom USA.
Obyvatelia Severnej Karolíny sa sami zaradili pri sčítaní ľudu do týchto skupín: 74 percent belosi, 21,7 percent Afroameričania, 7,0 percent pochádza zo strednej a Latinskej Ameriky, Aziati 1,9 percent, 1,2 percent Indiáni. 6, 7 percent populácie je mladšia než 5 rokov, 24,4 percent je mladšia než 18 rokov, a 12 percent je staršia ako 65 rokov. Podiel žien v populácii sa odhaduje na 51,1 percent a mužov zvyšných 48,9 percent.
Afroameričania
Niečo cez pätinu obyvateľstva Severnej Karolíny je afroamerického pôvodu, a od roku 1970 stúpa ich podiel na strednej triede z dôvodu zlepšeného prístupu k vzdelaniu. Afroamerická populácia žije hlavne v pobrežnej nížine vo východnej polovici štátu a v niektorých častiach Piedmontu, v historickom regióne, kde mali prácu v poľnohospodárstve, a kde je stále vytvorených najviac pracovných miest. Afroamerické komunity existujú v stovkách vidieckych okresov centrálneho juhu a na severozápade štátu, černošské štvrte sú v mestách Charlotte, Raleigh, Durham, Greensboro, Fayetteville, Wilmington a Winston-Salem.