cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ceratopsy
Protoceratopsdiae
náhľad|vpravo|Lebka rodu Protoceratops. Protoceratopsidae bola skupinou menších až stredne veľkých ceratopsov bez rohov, ale s kostenými hrčami a už s pomerne vyvinutým kosteným golierom. Výsledkom nového triedenia Ceratopsia je, že jediným istým a dobre doloženým zástupcom je Protoceratops.
Vlajka Fidži
thumb|Vlajka Fidži Vlajka Fidži – dnešná vlajka nezávislého Fidži je modifikáciou starej koloniálnej britskej modrej služobnej vlajky, tentokrát však svetlo modrá (aby sa odlišovala od vlajky Austrálie a Nového Zélandu), s fidžijským štítom zo štátneho znaku (z roku 1908) vo vlajúcej časti. V jeho hlave je na červenom poli žltý anglický lev držiaci hnedý kakaový plod, dolná biela časť je rozdelená červeným svätojánskym krížom na štyri polia. V prvom sú tri zelené stonky cukrovej trstiny, v druhom zelená kokosová palma, v treťom biela holubica so zelenou olivovou vetvičkou a v štvrtom žltý trs banánov. Horná strana vodorovného ramena kríža je v polovici šírky vlajky.
Ceratopsy
Ceratopsidae
Do Ceratopsidae patrili veľké (veľkosti nosorožca až slona), výlučne štvornohé formy s dobre vyvinutými kostenými goliermi a rohmi. Ich zuby mali rozdelené korene, nozdry boli veľké (dôvod neznámy) a hranu goliera často lemovali malé kosti, u niektorých rodov sa vyvinúce v dlhé ostne (Styracosaurus). Okrem veľkosti rohov sa dajú rozlíšiť aj podľa stavby nozdier. Na lebkách týchto tvorov sa nám zachovali stopy po súbojoch so zástupcami vlastného druhu. Zrejme išlo o súboje samcov o samice alebo o hierarchiu v stáde. Tieto súboje zrejme prebiehali podobne ako súboje dnešných jeleňov, teda pretláčaním rohatými hlavami. Významnú úlohu zohrávali pravdepodobne aj kostené goliere (najmä u ceratopsinov), ktoré mohli byť za života zvieraťa pestro sfarbené a používané na lákanie samíc, prípadne odstrašovanie sokov alebo dravcov.
Vlajka Fidži
Vlajka bola zavedená roku 1970.
Ceratopsy
Ceratopsidae
Ceratopsidae sa delí na dve podčeľade: Ceratopsinae a Centrosaurinae.
Ceratopsinae
Ceratopsinae, alebo niekedy Chasmosaurinae, predstavovali veľké rohaté dinosaury s dvoma dobre vyvinutými nadočnicovými rohmi a krátkym nosovým rohom. Primitívne formy však mali všetky tri rohy krátke a rovnako dlhé. Kostený golier mali zvyčajne dlhý, dlhší ako ostatná časť lebky, no niektorým rodom sa druhotne zmenšil (Triceratops). Zaujímavá je tendencia k zmenšovaniu odľahčovacích otvorov v golieri, resp. k ich úplnému zmiznutiu.
Názov Ceratopsinae má pred alternatívou Chasmosaurinae prednosť, keďže rod Ceratops bol nájdený a opísaný skôr. Stále však nie je isté, či vlastne Ceratops naozaj patril medzi ostatné rody tejto podčeľade. Ak nie, prednosť dostane názov Chasmosaurinae.
Centrosaurinae
Centrosaurinae boli rohaté dinosaury, v priemere dosahujúce menších veľkostí než Ceratopsinae. Nadočnicové rohy mávali malé, kým nosový roh dlhý. Kostený golier býval kratší než ostatná časť lebky. Mnohým formám sa z malých kostí lemujúcich golier vyvinuli dlhé rohy, ktoré znásobili odstrašujúci výzor týchto tvorov. Početné rody tejto skupiny putovali po krajine v obrovských čriedách (Styracosaurus, Pachyrhinosaurus, Centrosaurus, Einiosaurus). Zo spomenutých rodov sú dobre známe mláďatá, ktoré si boli vo všetkých druhoch a rodoch tejto skupiny veľmi podobné.
Snáď najlepšou demonštráciou rohatého dinosaura zo skupiny Centrosaurinae bol šesťmetrový a skoro trojtonový Styracosaurus, obývajúci západ dnešnej Severnej Ameriky pred 76 až 72 Ma, mal okrem dlhého nosového rohu dokopy až šesť dlhých ostňov vyrastajúcich z goliera. Zhruba rovnako veľký Pachyrhinosaurus, s výškou na úrovni bedier okolo, obýval to isté územie o niečo neskoršie. Z goliera mu vyrastali dva ostne, kým z kosteného nosného rohu ostala len základňa. Je však pravdepodobné, že sa na ňu upínal rovnako veľký roh ako jeho predchodcom, v prípade pachyrhinosaura tvorený už len rohovinou. Podobnú stavbu rohu majú napríklad dnešné nosorožce. Navyše – bez nosového rohu by bol pachyrinosaurus vystavený na milosť, či nemilosť veľkým tyranosaurom, ktoré napádali aj mnohými rohmi opatrené styrakosaury, hoci tiež putovali v čriedách.
Chotárna ulica (Bratislava)
Chotárna ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Jarovce.
Je rovnobežná s Palmovou, kolmá na Jantárovú. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Vlajka Nauru
right|thumb|250px|Vlajka Nauru
Nitkový kríž
Nitkový kríž alebo vláknový kríž sú dve alebo niekoľko pavučinových, resp. kovových vlákien skrížených v obrazovej rovine objektívu. Namiesto vlákien sa môžu použiť jemné rysky vyryté do sklenej doštičky. V noci sa nitkový kríž slabo osvetľuje, aby bol viditeľný na pozadí oblohy.
Curtil-Saint-Seine
Curtil-Saint-Seine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Nočný oblúk
Nočný oblúk je časť oblúka zdanlivého denného pohybu nebeského telesa, ktoré leží pod horizontom.
Curtil-Saint-Seine
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Slamet
Slamet je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v centrálnej časti ostrova Jáva. S výškou je to druhý najvyšší vulkán ostrova a taktiež jeden z najaktívnejších (len v 20. storočí bolo zaevidovaných približne 30 erupcií). V stavbe sopky sa dajú rozlíšiť dve etapy: prvá, staršia, prevažne bazaltovo-andezitová fáza je pozorovateľná na západnej stene masívu, mladšia, viac bázická fáza, prekrýva staršiu fázu. Vrchol sopky tvorí séria štyroch sa kráterov zoradených severovýchod-juhozápad. Najmladší a v súčasnosti aktívny kráter sa nachádza na západnom okraji tejto reťaze.
Zoznam rekordov česko-slovenskej futbalovej ligy
Rekordy česko-slovenskej futbalovej ligy sumarizujú prehľad zaujímavých faktov a štatistík najvyššej futbalovej súťaže v bývalom Česko-Slovensku. Česko-slovenská futbalová liga sa hrala od roku 1925, posledná sezóna 1992/93 sa dohrávala na jar 1993 už po zániku Česko-Slovenska. Počas druhej svetovej vojny v rokoch 1939-1945, kedy bola ČSR rozdelená, sa v oboch častiach krajiny hrali samostatné ligové súťaže. Celkovo sa v 63 ročníkoch čs. ligy rozdelilo 61 majstrovských titulov. Sezóna 1938/39 sa po vystúpení ŠK Bratislava dohrala ako česko-moravská liga, na jeseň 1948 sa z dôvodu prechodu na systém jar-jeseň uskutočnila neoficiálna súťaž bez vyhlásenia majstra (víťaz Slavia Praha). Ligová súťaž často menila svoj názov, hrací systém aj počet účastníkov. Od roku 1956 sa zaužíval názov 1.liga.
Cudzinci v čs. lige
V minulosti nebolo zvykom, aby v česko-slovenskej lige hrali zahraniční futbalisti tzv. legionári. Pred druhou svetovou vojnou bol najznámejším cudzincom Raymond Braine, 54-násobný reprezentant Belgicka, účastník MS 1934 a MS 1938. V Sparte Praha pôsobil v rokoch 1930-1936, dvakrát sa stal kráľom strelcov a so 120 gólmi je aj členom „Klubu ligových kanonierov“. Po roku 1945 hrali v čs. ligovej súťaži reprezentanti Bulharska, ktorí prišli do Česko-Slovenska študovať, Stefan Božkov (SK Kladno) a Božin Laskov (SK Židenice, ŠK Bratislava, ČH Bratislava). Zvláštnou kapitolou boli tzv. repatrianti, futbalisti maďarskej národnosti v slovenských kluboch. Najznámejší z nich Ladislav Kubala odohral dve sezóny v ŠK Bratislava, neskôr sa stal legendou FC Barcelona a v päťdesiatych rokoch minulého storočia jednou z hviezd svetového futbalu. V mužstve Jednota Košice pôsobil Eugen Prošovský, ktorý reprezentoval dvakrát Česko-Slovensko, neskôr hral pod menom Jenő Vinyei v Serii A. V talianskej lige si zahrali aj ďalší repatrianti zo slovenských klubov, Michal Uram a Eugen Wellisch z ŠK Bratislava a István Turbéky, hrajúci za Jednotu Košice pod menom Turek.
V období komunistického režimu 1948-1989 nehrali v čs. lige žiadni cudzinci, paradoxne ani zo spriatelených socialistických krajín. Prvými legionármi po vyše štyridsiatich rokoch boli v októbri 1989 bratia Oleg a Vitalij Šarapovovci, ktorí prišli zo Spartaka Moskva do Sigmy Olomouc. Po nežnej revolúcii v novembri 1989 nastala zmena politických pomerov a aj v čs. lige sme zaznamenali niekoľko zaujímavých mien zo zahraničia. Zošívaný dres Slavie Praha obliekli Dragiša Binič, víťaz Pohára európskych majstrov z roku 1991 s Crvenou Zvezdou Belehrad a reprezentant ZSSR Vladimír Tatarčuk, v Sparte Praha pôsobil reprezentant USA a účastník MS 1990 Steve Trittschuh. V Slovane Bratislava si zahral alžírsky reprezentant Youssef Haraoui.
'''Najviac gólov v čs. lige'''
Puula
thumb|Puulavesi Puula (povediac Puulavesi) je jazero na jihu Fínska v regióne Južné Savo. Má rozlohu a je dlhé. Dosahuje maximálnu hĺbku. Nachádza sa v nadmorskej výške.
Zoznam kultúrnych pamiatok v Novákoch
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Nováky v okrese Prievidza.
Lojek (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Lojek.
Sallenôves
Sallenôves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam vládcov starovekého Egypta
thumb|Zlatá pohrebná maska faraóna [[Tutanchamona (18. dynastia)]]
Toto je zoznam staroegyptských vládcov, ktorý zahŕňa domácich kráľov, spravidla faraónov, a cudzích panovníkov, ktorí v určitom historickom období ovládali celý štát alebo určitú jeho časť. Rímski a byzantskí panovníci nie sú jeho súčasťou. Zoznam nie je uzatvorený. Problematika tvarov mien je tiež vecou vývoja ako aj miestnej konvencie, v tomto zozname sú mená v podobe, ako ich pozná domáca česko-slovenská egyptologická škola.
V prvom stĺpci (R) sa nachádza schematické radenie panovníkov do príslušných období. Pri časti mien sa v tomto stĺpci nachádza symbol ■, ktorý značí, že poznáme aspoň približné relatívne chronologické zaradenie panovníka (obyčajne z určitého dobového kráľovského zoznamu). Bez tohoto znaku je panovník nezaradený, jeho miesto v dynastickej postupnosti je veľmi neisté alebo úplne neznáme a vieme o jeho časovom umiestnení len to, že patrí do príslušného obdobia. V druhom stĺpci (zaužívané meno) sa nachádza dnešný konvenčný tvar mena panovníka, ktorý nemusí úplne korešpondovať so súčasnou transkripciou staroegyptčiny. V zátvorke je alternatívny, menej častý tvar. V treťom stĺpci (#) je príslušná dynastia (obdobie), a ak je známe aj fixné miesto panovníka v dynastickej postupnosti s poradovým číslom (príklady: „09/10“ – 9. alebo 10. dynastia; „18:05“ – 18. dynastia, 5. panovník; „2po“ – Druhé prechodné obdobie). V ďalšom stĺpci (datovanie) je len informatívne uvedené približné obdobie panovania, v tomto prípade podľa Jürgena von Beckerath. Všetky roky sú z letopočtu pred Kristom, od roku 664 pred Kr. je datovanie na rok presné. Ostatné tri stĺpce uvádzajú prvé tri mená z tutulatúry panovníka (trónne meno, vlastné meno a Horovo meno).
Poznámky:
Historické obdobia
Dejiny sú tradične členené podľa klasického delenia, ktoré vychádza z Manetónovych tridsiatich staroegyptských dynastií; datovanie je podľa práce Jürgena von Beckerath. Schematické farby období sú volené podľa konvencie Wikipédie:
Lantán
Lantán Lanthanum je chemický prvok v periodickej tabuľke, ktorý má symbol La a protónové číslo 57.
Významné charakteristiky
Lantán je striebro-biely kovový prvok patriaci do skupiny 3 periodickej tabuľky a je považovaný za lantanoid. Nachádza sa v niektorých vzácnych zeminových mineráloch, obvykle v kombinácii s prvkom cér a inými prvkami vzácnych zemín.
Výstraha
Lantán má nízky až stredný stupeň toxicity a treba s ním zaobchádzať opatrne.
Amaliendorf-Aalfang
Amaliendorf-Aalfang je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Gmünd.
Žije tu obyvateľov.
Joseph Goebbels
Paul Joseph Goebbels (* 29. október 1897, Rheydt, Nemecko – † 1. máj 1945, Berlín, Nemecko) bol nemecký politik, ríšsky minister pre ľudovú osvetu a propagandu, člen nacistickej strany NSDAP, blízky spolupracovník Adolfa Hitlera a vojnový zločinec. Goebbels bol Hitlerovi fanaticky oddaný. Pod jeho vplyvom začal Hitler používať titul Führer (vodca). Hitler mu umožnil ovládnuť tlač, rozhlas ale aj film, v ktorých Goebbels stelesňoval nacistickú propagandu. Sám seba ale aj svoje deti prezentoval ako vzor nemeckej rodiny. Oženil sa 19. decembra 1931 s Magdou, s ktorou mal 6 detí. Hitler mu bol svedkom na svadbe no napriek tomu bol ich osobný vzťah chladný.
Známe sú jeho antisemitské prejavy. Sám vystupoval v pravidelných filmových týždenníkoch (nem. Wochenschau), ktoré boli hlavnými vojnovými správami v Nemecku. Písal úvodníky ale aj vystupoval v rozhlase a na verejnosti. Medzi najznámejší patrí jeho prejav z 18. februára 1943 (nem. "Totaler Krieg – Kürzester Krieg"), keď v športovom paláci vyhlásil totálnu vojnu a napriek tomu, že išlo o totálne nasadenie Nemecka do vojny mu publikum freneticky skandovalo. Hitler ho 23. júla 1944 vymenoval aj za splnomocnenca pre totálnu vojnu.
Goebbels, ako jeden z najvyššie postavených nacistických predstaviteľov, spáchal 1. mája 1945 samovraždu spolu so svojou manželkou, krátko po tom, ako otrávili svojich 6 detí.
Detstvo
J. Goebbels sa narodil v porýnskom meste Rheydt, ako tretí syn Fritza a Kataríny Goebbelsových. So svojimi súrodencami Konradom, Janom a najmladšou sestrou Mariou vyrastal v malomeštiackej katolíckej rodine, ktorá bola silne veriaca. Otec pracoval ako pomocný robotník, neskôr bol prokuristom, matka pracovala v mladosti ako slúžka. Vo veku štyroch rokov ochorel na zápal mozgových blán, na pravej nohe mal aj zápal kostnej drene a predkolenia pravej nohy, čoho následkom bola tzv. konská noha, ktorá poznačila jeho detstvo a dospievanie. Kvôli krivej nohe totiž musel vláčiť monštruózne ortopedické zariadenie, kvôli ktorému bol vždy mimo kolektívu rovesníkov, čo si vynahradzoval školskými úspechmi. Keď ho v roku 1914 nezobrali na odvod, zanechalo to v ňom hlbokú stopu, ktorá sa postupne zmenila na nenávisť voči sebe, aj okoliu. Mladý J. Goebbels navštevoval rímskokatolícku školu, po jej ukončení študoval literatúru a históriu na Univerzite v Heidelbergu. Vyučoval ho aj židovský literárny historik profesor Friedrich Gundolf, známy Goetheho žiak.
Kariéra
Do nacistickej strany NSDAP, vstúpil v roku 1924. 9. novembra 1926 ho Hitler určil za straníckeho vodcu (nem. Gauleiter) v Berlíne a od novembra 1928 riadil celú stranícku propagandu. Založil časopis Der Angriff, tlačový orgán nacistickej strany v Berlíne, ktorý vydával do roku 1933. Po tom, ako vládu v roku 1933 prevzali nacisti, sa Goebbels ujal úradu ministra propagandy. Zohral výraznú úlohu pri popularizácii nacistickej ideológie ako aj pri utváraní a posilňovaní totality. Hitlera pretváral na vodcu a šikovne upevňoval jeho kult osobnosti. Všetky prejavy nemeckej kultúry sa snažil podriaďovať nacistickej ideológii, čomu slúžila Komora ríšskej kultúry vytvorená v roku 1933.
Bol menovaný za splnomocnenca ríše (nem. Reichsleiter), čím sa v hierarchii Tretej ríše (Nacistické Nemecko) zaradil hneď za najprominentnejších nacistov ako boli Hitler, Hermann Göring, Rudolf Hess a Heinrich Himmler. náhľad|Goebbels počas prejavu v júli 1932. Dokonale využil umenie propagandy pre ciele nacizmu. Princípy, ktoré pri tom používal sú dodnes uznávané a nacistická propaganda je dávaná v mnohých publikáciách za vzor účinnej demagógie a brainwashingu (napríklad propaganda v populárnych a masových médiách). Zo svojich prejavov bol odhodlaný urobiť zábavné predstavenia, len aby na ne prilákal čo najviac ľudí a aby sa o nich hovorilo. Prejavy mal dokonale nacvičené, rečníctvo bral ako profesionálnu záležitosť. Okrem prejavov využíval aj plagáty, ktoré nemohol nikto na ulici prehliadnuť. Väčšina plagátov, hlavne politických, bola totiž v tej dobe len natesno natlačená hromada písmen na bielom podklade, ale Goebbels dával na plagáty tlačiť tučné veľké písmená krvavočervenou farbou, titulky robil tak, aby sa z nich čitateľ nič nedozvedel, dokým si neprečíta aj drobný text pod nimi, snažil sa mestských ľudí, ktorí nemajú čas, zaujať obrázkami a údernými heslami.
Lietadlá využívané na účely propagandy boli významným krokom, ktorý nacisti podnikli. Už v roku 1932 použili lietadlá pri volebnej kampani. Goebbels pretvoril americký typ kampane „od železničnej zastávky k zastávke“ na nacistický typ preletu z miesta na miesto a vytvoril „propagandistické lety“. Týmto spôsobom dopravy mohli Hitler s Goebbelsom za deň predniesť tri až štyri prejavy na rôznych miestach.
K účelom propagandy využil Goebbels aj film. V roku 1934 ustanovil výročnú cenu pre najlepší nemecký film, ktorej prvým držiteľom sa stal film režiséra Gustava Ucickyho Utečenci, ktorý mal nacionalistický nádych. K rannej nacistickej tvorbe patrili filmy Krvácajúce Nemecko, SA-man Brandt, Hitlerjunge Quex a Hans Westmar, ktorý vychádzal z príbehu zavraždeného veliteľa SA Horsta Wessela. Poslednými tromi menovanými filmami chcel Goebbels zároveň napraviť pošramotenú povesť SA. Ďalej natočili filmy Ohm Krüger, ktorý bol silne britský a jeho témou bola búrska vojna, Koncert na prianie, ktorého hlavnou postavou bol nemecký vojak, ktorý sa počas koncertu na želanie stretne so svojou milou, Žid Süss bolo protižidovské dielo, Návrat domov bolo zas protipoľské dielo, J'accuse bol film, v ktorom sa propagovalo milosrdné zabíjanie fyzicky postihnutých a film Bismarck sa zaoberal myšlienkou jednotného Nemecka. Následne natočili aj Krst ohňom o dobytí Poľska, Víťazstvo na západe o vojne vo Francúzsku, či Večný Žid, čo bol zúrivý a miestami veľmi obscénny útok na Židov. náhľad|Joseph Goebbels so svojou ženou Magdou, veľkou obdivovateľkou Hitlera a svojimi deťmi. Muž v leteckej uniforme v strede, Harald Quandt, bol syn Magdy Goebbelsovej z prvého manželstva, bol na fotku doretušovaný. Majstrovským dielom bola propagácia nacizmu počas Olympijských hier, ktoré sa konali v Nemecku roku 1936. Goebbels bol predsedom organizačného výboru. Významne sa zapojila filmová režisérka Leni Riefenstahlová. K tomuto účelu dali nacisti vystavať nové športoviská na tzv. ríšskom športovom poli, ktoré sa topilo v záplave zelene a centrom tohto všetkého sa stal nádherný olympijský štadión pre stotisíc ľudí. Po dobu trvania hier, čo bolo od 1. do 16. augusta, odstránili protižidovské heslá z ulíc a obchodov. Rómovia a bezdomovci boli z Berlína presunutí na predmestia. Dôsledne sa zatajovalo, že neďaleko dejiska olympijských hier stojí koncentračný tábor Sachsenhausen. Rádio a rozhlas, inokedy plné antisemtických programov a hesiel, dostali príkaz od samotného Goebbelsa, aby zmiernili vysielanie a venovali sa hudbe, zábave a nepolitickým témam. Samotná organizácia hier bola pedantne naplánovaná a vyznačovala sa viacerými novinkami. Po prvýkrát sa napríklad bežala štafeta s olympijským ohňom. Začal sa používať systém presnejšieho merania času a, čo bolo podstatné pre propagandu, prvýkrát sa vysielali prenosy z priebehu olympijských hier na televízne obrazovky rozmiestnené po Berlíne. Spolu s nimi sa premietali filmové týždenníky so športovými výsledkami sa dopravovali lietadlami a vzducholoďami do ďalších európskych miest. V športových disciplínach sa zrealizovali viaceré novinky, po prvýkrát sa v Berlíne hrala hádzaná a basketbal, premiéru mala aj kanoistika-veslovanie. Program gymnastiky sa rozšíril o ďalšie dve disciplíny. Naopak naposledy mohli diváci vidieť v Berlíne jazdecké pólo.
Olympijské hry mali dokázať svetu germánsku rasovú nadradenosť. Nacistické noviny Völkischer Beobachter navrhovali aby Židom bolo zakázané sa vôbec olympiády zúčastniť. Po protestoch a hrozbe bojkotu zo strany rôznych krajín sa potom propagandou vytváralo zdanie, že v Berlíne diskriminácia neexistuje. V tejto súvislosti je zaujímavé, že najúspešnejším športovcom bol americký atlét čiernej pleti Jessie Owens.
Fanatický nacista – zaviedol 60-hodinový pracovný týždeň, zakázal všetky formy zábavy, vyžadoval obetovanie života pre vodcu a ríšu. 22 apríla 1945 sa premiestnil s rodinou do Hitlerovho bunkru. V politickom testamente ho Hitler označil za svojho nástupcu.
Goebbels spáchal samovraždu 1. mája 1945 spolu so svojou manželkou, krátko po tom, ako otrávili svojich 6 detí. Pred ich zavraždením spoločne vyhlásili, že „(ich deti) nemôžu žiť vo svete bez Hitlera.“
Quartier de Croulebarbe
thumb|upright=1.1|Ulica Rue Croulebarbe
Quartier de Croulebarbe (štvrť Croulebarbe) je 52. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 13. obvodu.
Má rozlohu 69,2 ha a ohraničujú ju ulice Boulevard Auguste-Blanqui na juhu, Rue de la Santé na západe, Boulevard de Port-Royal na severe a Avenue des Gobelins na východe.
Názov
Meno štvrte je odvodené od názvu ulice Rue Croulebarbe prechádzajúcej jej stredom. Croulebarbe bol pôvodne názov starého mlyna, ktorý sa tak nazýval po svojom zakladateľovi. Mlyn sa nachádzal na brehu rieky Bièvry a bol zrušený v roku 1912. Okolo vznikla neskôr malá osada Croulebarbe.
Dejiny
V dobe galo-rímskom týmto územím (v úrovni dnešných ulíc Rue Mouffetard, Avenue des Gobelins a Avenue de Choisy) prechádzala stará cesta do miest Melun, a Sens.
Osada Croulebarbe patrila k mestu Gentilly. Obyvatelia sa živili ako tkáči, farbiari a garbiari, v okolí sa nachádzali vinohrady a lúky, na juhu lomy na vápenec.
Po pripojení k Paríži v roku 1860 získala štvrť svoj súčasný urbanistický vzhľad, za ktorý vďačí barónovi Haussmannovi.
Curtil-Vergy
Curtil-Vergy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Andlersdorf
Andlersdorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Gänserndorf.
Curtil-Vergy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Andlersdorf
Žije tu obyvateľov.
Curtil-Vergy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Freiburg im Breisgau
Freiburg im Breisgau je mesto v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko v Nemecku. Mesto leží v západnej časti pohoria Schwarzwald, na rieke Dreisam, 17 km od rieky Rýn. Mesto sa nachádza blízko francúzskych a švajčiarskych hraníc. Freiburg je univerzitné mesto a sídlo tu má katolícky arcibiskup.
Poloha
Freiburg im Breisgau je mesto bez okresu (kreisfreie Stadt) a nachádza sa vo vládnom obvode Freiburg. Mesto je správnym sídlom regiónu Südlicher Oberrhein a krajinského okresu Breisgau-Hochschwarzwald, ktorý ho takmer celé obklopil. Najbližšie väčšie mestá sú francúzsky Mulhouse v Alsasku, asi 40 km juhozápadne, švajčiarsky Bazilej, asi 60 km južne, a Zürich, asi 86 km juhovýchodne, potom Štrasburg, asi 85 km a Karlsruhe, asi 140 km severne, ako aj Stuttgart, asi 200 km severovýchodne.
Dejiny
thumb|left|Radnica Pri staršej osade bolo v roku 1120 založené mesto, ktoré sa stalo metropolou breiskej župy. Breiská župa pripadla roku 1368 habsburskému rodu a predstavovala tzv. Predné Rakúsko s menšími prestávkami až do roku 1805, kedy bola pripojená k Bádensku. Schwarzwald a juhozápadné Nemecko vôbec bolo v roku 1513 dejiskom povstania spolku tzv. sedliackej črievice.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov prekročil začiatkom roku 1930 hranicu 100 000, čím bol Freiburg priradený k veľkomestám. Dnes tu žije asi 215 000 ľudí, z ktorých je asi 30 000 študentov univerzít Univerzity Alberta Ludwiga, Vysokej školy hudby , Vysokých odborných škôl a Pedagogickej vysokej školy.
Šport
Freiburg im Breisgau je domovom futbalového mužstva SC Freiburg. Ich domácim štadiónom je Badenova-Stadion. SC Freiburg je klub ktorý dosahoval úspech v 20. storočí, ale dnes pôsobí v nižších súťažiach.
Sihoť
Sihoť môže byť:
Wandsworth Bridge
Wandsworth Bridge je konzolový cestný most spájajúci Battersea v londýnskej časti Wandsworth a Fulham v časti Hammersmith and Fulham.
Pôvodný most na tomto mieste bol postavený v rokoch 1870 – 1873 a hlavným inžinierom bol Julian Tolmé. Výstavba stála 40 000 libier. Most bol priehradový; mal drevenú mostovku a 5 hlavných rozpätí s dĺžkami, 3x a. 6 bočných rozpätí zo severnej strany malo dĺžku a tehlový oblúk na južnej strane mal dĺžku. Jeho šírka bola. Do odkúpenia mosta správnou inšitúciou Metropolitan Board of Works v roku 1880 bolo na moste vyberané mýto.
Kvôli narastajúcemu objemu cestnej premávky bolo v 30. rokoch 20. storočia rozhodnuté o stavbe nového mosta. Od 24. mája 1937 bol starý most zatvorený pre cestnú premávku (otvorený len pre chodcov) a po dokončení dočasnej lávky pri starom moste 11. júna 1937 bol starý most zatvorený úplne. Po zničení starého mosta bola v roku 1937 začatá výstavba nového. Most bol dokončený o tri roky neskôr a otvorený 25. septembra 1940. Hlavným inžinierom mosta bol Sir Thomas Peirson Frank a postavený bol spoločnosťou Holloway Brothers. Výstavba mosta stála 503 tisíc libier. Celková dĺžka mosta je a šírka  – vozovka má šírku  a chodníky po jej stranách. Most má tri rozpätia, hlavné má dĺžku a bočné majú dĺžku. Výška mosta nad hladinou Temže pri nízkom prílive je.
Łój
Łój je priezvisko, napr.:
Honskirch
Honskirch je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nónius (stupnica)
right|thumb|250px|Posuvné meradlo s nóniusom thumb|300px|right|Odmeranie dlžky pomocou nóniusovej stupnice na posuvnom meradle Nónius je pomocná posuvná stupnica na odčítanie desatín a menších zlomkov dielika základnej stupnice. Obyčajne sa používa pri meraní dĺžok a uhlov. Desatinový dĺžkový nónius je stupnica 9 mm dlhá, rozdelená na 10 rovnakých dielikov. Poloha začiatočnej nóniovej značky ukazuje na základnej stupnici počet celých milimetrov a dielik nóniusa, ktorý splýva s niektorým dielikom hlavnej stupnice, označuje počet desatín milimetra. Nónius sa používa aj pri delených kruhoch ďalekohľadu.
Makedónia (moderné Grécko)
náhľad|300px|Vlajka Makedónie Makedónia, gr. Μακεδονία, bulh. Егейска Македония (Egejska Makedonija), arumunsky Makedonia Gãrtseascã, je región a historické územie Grécka. Žije tu približne 2 700 000 obyvateľov, z toho 98% Grékov. Hlavné mesto je Solún. Nachádza sa tu pohorie Olymp a ostrovy Thasos a Ammuliani.
Dejiny
náhľad|Alexander a jeho kôň Bukefalos na mozaike v [[Pompeje|Pompejách (Národné archeologické múzeum v Neapole)]] náhľad|Panoráma mesta [[Kastoria]] Prvé doklady o gréckom osídlení nachádzame v Makedónii už v 14. storočí pred Kr. Macedónci boli jedným z gréckych kmeňov (možno Dóri), ktorí nepokračoval osídľovať juh Grécka. Do 5. storočia Macedónci kolonizovali a asimilovali trácke kmene a na území dnešnej západnej a strednej gréckej Makedónie vytvorili osídlenie a kráľovstvo, ktoré sa líšilo od juhogréckych poleis, naopak príbuznosť v riadení štátu nachádzame s Epirótskymi Grékmi. Hlavné mesto starovekej Macedónie bolo najskôr Aigai, potom Pella. Najznámejší macedónsky kráľ bol Filip II., ktorý ovládol Grécko a jeho syn Alexander Veľký, ktorý dobyl rozsiahle územia až po Indiu. Po jeho smrti sa Macedónia stala významným gréckym štátom, no potom, čo sa kráľ Filip V. spojil s Hannibalom proti Rímu sa jej moc značne oslabila zásahmi Rimanov, ktorí si ju v roku 168 pred Kr. definitívne podmanili. V nasledujúcej dobe sa Macedónia teší prosperite. Starogrécky macedónsky dialekt postupne ustúpil jednotnému gréckemu jazyku koiné. V 1. storočí v Solúne kázal Svätý Pavol. Od tej doby sa tu rozmáha kresťanstvo. v 3. storočí Macedóniu vyplienili Ostrogóti a Heruli, v 4. storočí Vizigóti. Od roku 395 patrí Východorímskej (Byzantskej) ríši. V 5. storočí Macedóniu vyplienili Huni. V tejto dobe bola väčšina obyvateľov kresťania. Odvtedy je najvýznamnejším mestom Solún, druhé najvýznamnejšie mesto po Konštantinopole. V 6. storočí sa cez Dunaj prevalili Slovania, ktorí obsadili celý Balkán a dostali sa aj do Macedónie a pevninského Grécka. V dnešnej gréckej Makedónii sa Slovania usadili v severnej časti kraja, severne od mesta Kastoria a severne od Solúna. Na juhu sa udržali Gréci. Od roku 1204 do roku 1261 patrila Macedónia európskemu Latinskému cisárstvu, potom sa obnovila Byzantská ríša.
Od začiatku 15. storočia sem začínajú prenikať Turci, ktorí si celú oblasť dobyli. Solún sa stal najvýznamnejším osmanským mestom na Balkáne, v tej dobe sa v meste usadil veľký počet španielskych Židov. Mnoho miestnych obyvateľov (Slovanov, Grékov, Arumunov) sa islamizovalo a poturčilo. Nepoturčili sa jedine moslimovia severne od mesta Kozani, ktorí rozprávali po grécky. Na Chalkidiki vtedy vzniklo relatívne nezávislé grécke územie, Mademochoria, s podnikateľskými aktivitami. Grécke obyvateľstvo bolo v opozícii voči osmanskej moci a často organizovalo povstania. V 18. storočí sa proti násilnému odvádzaniu detí postavili obyvatelia Nausy a Imathie pod vedením Zisisa Karadimosa. Povstanie bolo tvrdo potlačené. Významným povstalcom bol aj Theodoros Ziakas. Počas Gréckej vojny za nezávislosť tu proti Turkom povstal Emmanuel Pappas. Miestni Slovania s av tejto dobe cítili byť Bulharmi, patrili pod bulharskú ortodoxnú cirkev. Začiatkom 20. storočia vypukli tvrdé boje o Macedóniu medzi Grékmi a Bulharmi, turecká administratíva bola už celkom nečinná a na úpadku. Boje medzi Grékmi a Bulharmi boli tvrdé a často si to odnieslo aj civilné obyvateľstvo. V roku 1919 dobyl územie dnešnej gréckej Makedónie grécky premiér Eleftherios Venizelos. V tejto dobe bolo zloženie obyvateľstva gréckej Makedónie nasledovné: Najviac obyvateľov tvorili Gréci na juhu, na severe žili Bulhari (Slovania) a obývali mestá ako Vodena (gr. Edessa, Koštur (gr. Kastoria) a Kukuš (gr. Kilkis). Týto obyvatelia boli často nelojálni ku Gréckemu štátu a stále sa snažili pripojiť k Bulharsku. Následne sa však problém vyriešil Grécko-bulharskou výmenou obyvateľov, pričom väčšina Slovanov z Makedónie a gréckej Trácie odišlo do Bulharska. Z Bulharska sa v Makedónii usadili miestni Gréci, ale tých bolo oveľa menej, ako vysídlených Slovanov a mnohé časti severnej Makedónie ostali neosídlené. Jediní Slovania, ktorí mohli ostať boli tzv. slavofónni Gréci, teda Slovania, ktorí sa cítili byť Grékmi. Medzinárodná štatistika výmeny obyvateľov udáva presný počet 90 000 vysídlených Bulharov (Slovanov) zo severného Grécka, pričom 41 017 Slovanov v Grécku ostalo, lebo sa považovali za Grékov. Do severného Grécka prišlo z Bulharska 50 000 Grékov. Grécko následne utrpelo porážku od Turecka v Malej Ázii. V roku 1923 sa konala Grécko-turecká výmena obyvateľov, pričom do Grécka prišlo 2 000 000 etnických Grékov z Malej Ázie a tureckej Trácie. Približne 800 000 Maloázijských Grékov sa usadilo v Makedónii. Následne bolo väčšina mien miest, dedín, riek a pohorí, ktoré neboli grécke premenované gréckymi menami. Po občianskej vojne v roku 1947 mnohí z miestnych Slovanov kolaborovalo s gréckymi komunistami, ktorí boli porazení a grécka vláda vykázala vyhostiť z Grécka celé skupiny obyvateľov s komunistickým zmýšľaním. Medzi nimi bol aj veľký počet Slovanov z Makedónie. Po tejto udalosti tu ostalo len malé slovanské obyvateľstvo.
Kultúra
náhľad|Most Neraida pri [[Kozani.]] náhľad|vľavo|300px|Národnosti osmanskej [[Macedónia|Macedónie (dnešná grécka, bulharská, macedónska a albánska časť) a priľahlých území, koniec 19stor., J.Cvijic. Modrá farba-Gréci, ružová-Turci, zelená-Slovania, oranžová-Albánci, fialová-Arumuni.]] Kultúra gréckej Makedónie je rozmanitá. Pontskí Gréci a iní Maloázijskí Gréci si tu udržujú svoju kultúru, zvlášť bohaté sú ľudové zábavy v pontských dedinách. Pôvodná kultúra Makedónie sa zaraďuje pod pevninský štýl gréckeho folklóru a vychádza ešte z predkresťanských dôb. Miestna hudba je sčasti odlišná od ostatnej pevninskej gréckej hudby. Podobnú hudbu nájdeme v gréckej Trácii, Severnom Macedónsku a Bulharsku. Ľudové nástroje sú dychová zurna, flojera, klarina (klarinet), gaida (gajdy) v pozadí znejú brnkacie udi či lauto. Hudba z Chalkidiki je odlišná, v štýle gréckej ostrovnej hudby. Najznámejšia ľudová pieseň je Milo mu kokkino (Červené jablko) a Po, po, po, Maria. Známe tance sú andikristos z Kozani, makedonia a levendikos. Ľudový kostým mužov je jednoduchý, nosili často čiernu suknicu fustanellu. Ženské kostýmy sú pestrofarebné, špecifikum žien z Imathie je ich klobúk v tvare korintskej prilby, čo má ešte pôvod v časoch Alexandra Veľkého. Makedónia je známa aj svojimi bohatými karnevalmi s množstvom pohanských prežitkov. Karneval z mesta Nigrita vychádza z osláv boha Dionýza (dionýzie). Veľmi známi je tradičný karneval v Kozani. Makedónia má aj svoju vlastnú hymnu, Makedonia Xakusti (Slávna Makedónia).
Turizmus
Makedónia je obľúbeným miestom dovoleniek a turistiky. Známym letným letoviskom je Olympská riviera, a pláže na Chalkidiki. O bľúbené sú aj túry na horu Olymp, z dediny Litochoro. Navštevované sú aj tradičné grécke dediny, s tradičnou architektúrou, ako Nymfeo, Afytos, Aristotelovo rodisko Stajira, či vodopády v Edesse a tradičný karneval v Kozani a Nigrite. Obľúbené sú aj destinácie so zimným športom, lyžiarske strediská sa nachádzajú predovšetkým v dedine Vasilitsa a tiež pri hore Kaimaktsalan, kde sa tiež nachádzajú známe termálne pramene a kúpele. Antické pamiatky sa nachádzajú v Pelle (hlavné mesto antickej Macedónie), Vergine (hrobky macedónskych kráľov), Olynthos, Dion, či Solún.
Samoëns (obec)
Samoëns je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Makedónia (moderné Grécko)
Obyvateľstvo
Dnes tvoria obyvateľstvo gréckej Makedónie predovšetkým dve skupiny. Jednak sú to pôvodní macedónski Gréci a jednak Gréci, ktorí sem prišli po Grécko-tureckej výmene obyvateľov v roku 1923. Ide hlavne o Pontských Grékov, Maloázijských Grékov a v menšej miere o Grékov ktorí pochádzajú z dnešnej tureckej Trácie, Bulharska a Kapadócie. Títo obyvatelia žijú predovšetkým v severnej časti Makedónie a v Solúne, ktorý je známy ako mesto prisťahovalcov (Poli ton prosfygon). Pontskí Gréci rozprávajú svojim vlastným gréckym jazykom, prezentujú svoju kultúru a udržujú si svoje tradície. Južnú časť Makedónie obývajú pôvodní macedónski Gréci, ktorí v minulosti rozprávali severogréckym dialektom. V niekoľkých dedinách pri mestách Nausa, Kastoria, Grevena, Florina a v dedine Vlacholivadi pri Olympe žijú Arumuni, ktorí sa považujú za Grékov. Severne od mesta Kastoria a v kraji Florina žijú okrem Maloázijských Grékov aj pôvodní Grécki Slovania, ktorí sa tiež považujú za Grékov (asi 100.000 obyvateľov). Grécki Slovania rozprávajú jazykom, ktorý je najviac podobný macedónčine a bulharčine. Miestne grécke obyvateľstvo sa považuje za Macedóncov (Makedones). Za potomkov antickývh Macedóncov sa považujú pôvodní Gréci, ktorí tu žili pred výmenou obyvateľov.
Administratíva
Najväčším a hlavným mestom Makedónie je Solún (gr. Thessaloniki), ktorý je druhým najväčším gréckym mestom. Žije tu viac ako milión obyvateľov. Celá Makedónia sa rozdeľuje na Západnú Makedóniu, Strednú Makedóniu a Východnú Makedóniu.
Samoëns (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Quartier Saint-Lambert
thumb|upright=1.1|Kostol Saint-Lambert de Vaugirard
Quartier Saint-Lambert (štvrť svätého Lamberta) je 57. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 15. obvodu.
Má rozlohu 283,1 ha a ohraničujú ju ulice Boulevard périphérique na juhu, Rue de la Porte d'Issy, Boulevard Victor, Rue Lecoubre a Rue de la Croix Nivert na západe, Rue Mademoiselle, Rue Cambronne a Rue de la Procession na severe a Rue Vercingétorix na východe.
Dejiny
Štvrť Saint-Lambert sa nachádza na území bývalej dediny Vaugirard. V tejto oblasti sa nachádzali vinohrady a tiež kameňolomy, kde sa získaval stavebný kameň pre stavby v Paríži. V roku 1860 bola dedina Vaugirard pripojená k Paríži.
Štvrť bola pomenovaná podľa kostola Saint-Lambert de Vaugirard zasväteného biskupovi svätému Lambertovi (okolo 635-705).
Echoes, Silence, Patience & Grace
Na albume sa objaví aj gitaristka Kaki King, ktorá hrá v piesni „The Ballad of the Beaconsfield Miners“. Túto inštrumentálnu pieseň napísal Dave Grohl pred stretnutím s uväznenými baníkmi v Beaconsfieldskej baníckej tragédií.
Prvý singel, „The Pretender“ vyšiel 17. septembra 2007, no v rádiách sa hral už od augusta. Druhý singel „Long Road to Ruin“ vyšiel 26. novembra 2007.
Album získal ocenenie "Najlepší rockový album roka" na Grammy v roku 2008.
Vladimír Durdík mladší
Vladimír Durdík ml. (* 23. máj 1949, Smižany – † 9. marec 2003, Bratislava) bol slovenský herec. Syn Vladimíra Durdíka st.
Annaberg
Annaberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Lilienfeld.
Vladimír Durdík mladší
Pochádzal z hereckej rodiny. Štúdium herectva na Vysokej škole múzických umení ukončil v roku 1971. Po štvorročnom účinkovaní v Štátnom divadle v Košiciach od roku 1975 pôsobil v Slovenskom národnom divadle v jeho činohernom súbore.
Jeho chlapčenský zjav ho v prvých rokoch profesionálneho hereckého účinkovania predurčil k stvárňovaniu lyricko–romantických kladných hrdinov, rovnako na javisku ako v televíznych filmoch Miesto v dome (1973), Tereza (1976), v televíznej ságe Povstalecká história (1984). Často účinkoval aj v televíznych inscenáciách, napr. Mozoľovci (1975), Hviezdoslavovych eposoch Ežo Vlkolinský (1978) a Gábor Vlkolinský (1978), kde vytvoril postavu Gábora Vlkolinského. V dvojdielnej historickej inscenácii Solúnski bratia (1984) stvárnil postavu Koceľa.
Annaberg
Žije tu 568 obyvateľov (1. 1. 2011).
Kukátko
Kukátko môže byť:
Umučenie Krista
Umučenie Krista je americká dráma z roku 2004. Film bol režírovaný Melom Gibsonom a v hlavnej úlohe hral Ježiša Jim Caviezel. Zobrazuje utrpenie Ježiša do značnej miery v súlade s evanjeliami v Novom zákone od všetkých štyroch evanjelistov Matúša, Marka, Lukáša a Jána. Taktiež vychádza z náboženských zobrazení zo sviatku Veľkého piatku počas Veľkej noci a námety čerpal z knihy od augustiniánskej mníšky Anny Kataríny Emmerichovej.
Dej filmu
Film sa týka predovšetkým posledných 12 hodín Ježišovho života, počnúc modlením sa v Getsmenaskej záhrade a nespavosť Panny Márie, cez Kristovo utrpenie až po jeho Ukrižovanie a smrť a končí sa zmŕtvychvstaním Krista. Vo filme je tiež zobrazené aj Ježišovo detstvo a ako už bol starší muž s jeho matkou Pannou Máriou, kázanie na hore, učenie dvanástich apoštolov, stretnutie hriešnice Márie Magdalény a Posledná večera. Dialógy sú v rekonštruovanej aramejčine, čiže v jazyku v akom rozprával Kristus a v latinčine, pričom pri filme sú iba titulky príslušného jazyka krajiny.
Lojek
Lojek je priezvisko, pozri Lojek (priezvisko), napr.:
Umučenie Krista
Natáčanie
Film bol natočený vo filmovom štúdium Cinecittà v Ríme. Mel Gibson často diskutoval s niekoľkými teológmi a kňazmi. Počas natáčania bolo prítomných niekoľko kňazov, ktorí vysluhovali sviatosti. Počas natáčania zasiahol asistenta režiséra Jana Micheliniho dvakrát blesk, o niekoľko minút neskôr zasiahol aj Jima Caviezela.
Odozva
Film sa stal komerčným hitom a zarobil viac, ako miliardu dolárov, pričom dostal najvyššiu tržbu neanglického filmu všetkých čias. Ide o najbrutálnejšie zobrazenie umučenia Krista v kinematografii. Zároveň musel čeliť kritike kvôli možnému antisemitizmu.
Vtedajší pápež Ján Pavol II. po jeho zhliadnutí vraj o ňom povedal: “Je taký, ako sa to stalo.”, čo sa však neskôr ukázalo ako nepravdivá informácia, ktorá mala iba poslúžiť producentom na propagáciu diela. Pápež však v súlade so svojím názorom nikdy oficiálne stanovisko ku filmu nevydal, pretože každý má iné estetické normy.
Denný oblúk
Denný oblúk je časť oblúka zdanlivého denného pohybu nebeského telesa, ktoré leží nad horizontom.
Kozmická rýchlosť
thumb|upright|Prvé umelé telesá, ktoré dosiahli 3. kozmickú rýchlosť a unikli tak z príťažlivosti Slnka, boli sondy [[Pioneer 10 a 11]]
Rozoznávame niekoľko kozmických rýchlosti, bežne sa stretávame s prvými troma:
Delený kruh
Delený kruh je kruh, na ktorom sa dajú presne odčítať uhly; súčasť prístrojov na meranie uhlových súradníc pozorovaných objektov. Hodinový kruh je kolmý na hodinovú os a slúži na určovanie hodinových uhlov a rektascenzie. Na deklinačnom kruhu sa odčíta deklinácia. Na určenie výšky objektu sa používa vertikálny kruh. Pri niektorých prístrojoch možno pomocou mikroskopov na delených kruhoch odčítať polohu až na desatinu uhlovej sekundy (meridiánový kruh).
Cussey-les-Forges
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kláštor Paray-le-Monial
Kláštor Paray-le-Monial je benediktínsky kláštor vo francúzskej obci Paray-le-Monial v Burgundsku.
V roku 973 ho založíl gróf Lambert zo Chalonu. V roku 999 bol podriadený kláštoru v Cluny a stavba kláštorného kostola zo začiatku 12. storočia bola inšpirovaná predlohou Cluny III. Pôvodný plán bol pre nedostatok finančných prostriedkov oklieštený. Bola postavená trojloďová bazilika s mohutnou priečnou loďou a s hlavnou vežou nad krížením, s vencom kaplniek okolo chóru, s pomerne krátkou loďou a s dvoma vežami a predsieňou na západe.
Rozvoj kláštora i priľahlého mestečka ustal počas náboženských vojen v 16. storočí. Kostol slúžil ako farský kostol a od roku 1873 sa stal bazilikou, cieľom každoročnej náboženskej púte.
Arbesbach
Arbesbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Zwettl.
Žije tu 1 753 obyvateľov (1. 1. 2010).
Lojko
Lojko je priezvisko, pozri Lojko (priezvisko), napr.:
Vlajka Nového Zélandu
right|thumb|250px|Vlajka Nového Zélandu
Vlajka Nového Zélandu je vlastne britská modrá služobná vlajka (Blue Ensign), v ktorej na mieste obvyklého vlajkového emblému (badge) vo vlajúcej časti sú umiestnené štyri rôzne veľké červené, bielo lemované päťramenné hviezdy, usporiadané do tvaru súhvezdia Južného kríža.
Vlajka bola zavedená roku 1869 (pre vládne plavidlá); ako štátna vlajka bola schvalená roku 1902.
Používa sa tiež v závislých územiach Nového Zélandu, a to na ostrovoch Tokelau a v Rossovej dependencii.
Dlhá Lúka
Dlhá Lúka môže byť:
Dlhá lúka môže byť vrch:
Hottviller
Hottviller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Necpaly
Necpaly môžu byť:
Hottviller
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Näsijärvi
náhľad|jazero Näsijärvi Näsijärvi (alebo taktiež Näsi) je jazero v západnom Fínsku (kraj Západné Fínsko). Má rozlohu a dosahuje maximálnu hĺbku. Leží v nadmorskej výške a je na ňom 598 ostrovov.
Pan European Game Information
Pan European Game Information (PEGI) je európsky systém hodnotenia obsahu elektronických hier. Systém vyvinula Európska federácia interaktívneho softvéru (Interactive Software Federation of Europe, ISFE) a začal sa používať v Apríli 2003. Momentálne PEGI používa 30 krajín Európy.
Systém PEGI slúži na to, aby sa spotrebitelia nestretli s hrami, ktoré nie sú vhodné pre ich vekovú kategóriu. Systém podporujú popri najväčších výrobcoch konzol, ako sú napríklad PlayStation, Xbox a Nintendo aj vydavatelia a vývojári interaktívnych hier v celej Európe.
Hodnotenia podľa veku
PEGI má päť vekových kategórií, v Portugalsku sa používa mierne modifikovaný štandard: V júni 2009 sa zaviedli nové farebné značenia:
Hodnotenie obsahu
Systém definuje osem značiek varujúcich pred nevhodným obsahom:
Kde sa používa PEGI
PEGI sa používa v 30 krajinách.
Zámok Bečov nad Teplou
Zámok Bečov nad Teplou sa nachádza v meste Bečov nad Teplou v Karlovarskom kraji.
História
Zámok bol vybudovaný v rokoch 1750 – 1753 v tesnej blízkosti stredovekého hradu v mieste bývaleho predhradia. Pre vybudovanie zámku bolo využité ranobarokové opevnenie, ktoré navrhol Jan Lacron v období tridsaťročnej vojny a z ktorého bola realizované len malá časť v podobe delostreleckej bašty.
Dvojposchodový zámok, nazývaný v dobových prameňoch Nový alebo Dolný, nechal vybudovať v polovici 18. storočia vtedajší majiteľ bečovského panstva Dominik Ondřej Kounic. Architekt barokovej budovy využil zmieňovanú baštu ako subštrukciu pre rozmernú polygonálnú vežicu a zachoval i renesančný portál predhradia z doby okolo roku 1540, ktorý využil ako vstupný portál zámku. Prístup do neho bol realizovaný murovaným mostom neseným ôsmimi hranolovými piliermi. Na moste sú umiestnené kamenné sochy svätcov Jana Nepomuckého a jezuitského Jana de Gotto z roku 1753.
Reprezentačné sály a kaplnka zámku sú situované v polygonálnej vežici, ostatná časť budovy slúžila obytným účelom. V roku 1861 bola prestavana zámocká kaplnka, v rokoch 1861 – 1875 boli upravené ostatné interiéry zámku za účasti architektov Josefa Zítka a Josefa Mockera.
Priľahlá zámecká terasovitá zahrada pochádza až z druhej polovice 19. storočia. Pod terasami sa nacháda rozsiahla pivnica bývalého pivovaru z 18. storočia.
Expozícia
V roku 1996 bola v novo opravenom zámku otvorená expozícia gotického umenia západných Čiech. Od roku 2002 je súčasťou expozície reštaurovaný románsky relikviár svätého Maura, najvýznamnejšia románska klenotnícka pamiatka v Čechách.
Lojka
Lojka je priezvisko, pozri Lojka (priezvisko), napr.:
Stráňany
Stráňany môžu byť:
Savigny (Haute-Savoie)
Savigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ardagger
Žije tu obyvateľov.
Moliterka
Moliterka môže byť:
Nikón
Nikón (Nikón) môže byť:
Atika (polostrov)
náhľad|Polostrov Atika na mape Grécka Atika alebo (pre súčasnosť aj) Attiki (gr. Αττική - starogr. Attiké/novogr. Attiki) je historické územie na juhu Grécka. Zodpovedá rovnomennému polostrovu a priľahlými menšími ostrovmi. Na severe hraničí s Boiótiou, na juhu s Peloponézom. Krajina je typicky juhogrécka, kamenistá. K Atike tradične patria aj ostrovy Aegina a Salamina. Územie sa kryje s rovnomenným administratívnym krajom s hlavný mestom Atény (Atika (kraj)).