cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniela Peštová
Objavila ju Dominique Caffin z agentúry Madison Modeling Agency. Pôvodne chcela ísť na vysokú školu, ale po víťazstve v modelingovej súťaži sa presťahovala do Paríža a začala spoluprácu s Madison Modeling Agency. Neskôr sa presťahovala do New Yorku a odtiaľ sa jej kariéra rozbehla.
Vyskytla sa na predných stránkach časopisov GQ, Marie Claire, Cosmopolitan, Glamour a ELLE. Niekoľko rokov robila modelku pre Sports Illustrated Swimsuit Issue a objavila sa na prednej stránke dvakrát (1995 a 2000). Pracovala aj pre L'Oreal a Victoria's Secret.
Bola vydatá za Tomassa Butiho (bývalý CEO Fashion Café), ale rozviedla sa v 1998. Ešte pred rozvodom mali spolu syna Yannicka. Má taktiež dcéru Ellu so svojim súčasným partnerom, spevákom Pavlom Haberom. Bola prezývaná „Chameleón“ vďaka svojim stálym zmenám výzoru.
Vranovská ulica
Vranovská ulica je ulica:
Kristína Kupkovičová
Kristína Kupkovičová (* 9. júl 1992, Trnava) je slovenská hádzanárka, ktorá žije v Cíferi. V súčasnosti je hráčkou klubu ŠKP Piccard Senec, kde hráva na poste ľavej spojky. V minulosti bola hráčkou klubu TJ Skloplast Trnava (reprezentantka Slovenska).
Ostriež
Ostriež môže byť:
3303 Merta
3303 Merta je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavil český astronóm Luboš Kohoutek 30. októbra 1967.
Villegailhenc
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1624 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Baranec
Baranec môže byť:
Palác (reprezentatívna budova)
thumb|Palác Regaleira, Sintra, Portugalsko
Gorj
thumb|Poloha župy v Rumunsku
Louis I. Kahn
Louis Isadore Kahn, (rodený, Leiser-Itze Schmuilowsky) (* 20. február 1901, Kuressaare, Estónsko – † 17. marec 1974, New York, New York, USA) bol americký architekt, profesor Yale University a University of Pensylvania, predstaviteľ brutalizmu v architektúre 20. storočia.
Detstvo
Narodil sa na ostrove Saaremaa v Estónsku. Pochádzal z troch detí, otec slúžil v cárskej ruskej armáde a po svojom prepustení pôsobil ako umelecký remeselník. Matka bola harfistka. V roku 1905 rodina emigrovala do USA a usadila sa vo Philadelphii. Louis Kahn pochádzal zo skromných pomerov. Otec sa kvôli ochoreniu chrbta nemohol venovať svojmu remeslu, preto rodina žila z toho, čo zarobila matka ako krajčírka v textilnom priemysle.
Kariéra
Mladý Louis sa už v škole prejavoval ako znamenitý kresliar, ale mal i mimoriadne hudobné nadanie. Rozhodol sa pre štúdium architektúry. Keď si privyrobil peniaze, začal štúdium na University of Pensylvania vo Philadelphii a to pod vedením Paula P. Creta (pôvodného profesora École des Beaux-Arts v Paríži) v rokoch (1929-1930) a taktiež Zantzingera, Boila a Medara (1930-1932). Po štúdiu precestoval Európu a potom si otvoril v roku 1937 vlastný ateliér vo Philadelphii. Začiatkom 40. rokov sa spojil s Georgom Howom a Oscarrom Stonoverom. Jeho rané práce nie sú príliš známe, ani zvlašť hodnotené. V roku 1947 prijal ponuku prednášať na Yaleskej Univerzite v New Haven, kde spoločne s Douglesom Orrom navrhol prístavbu galérie výtvarného umenia (1951-1953). Keď bol po 10 rokoch menovaný profesorom University of Pensylvania vo Philadelphii, rád sa vrátil do mesta, s ktorým sa cítil vždy zviazaný. V poslednej tretine života Louisa Kahna jeho reputácia radikálne vzrastala a zaradil sa medzi prominentných architektov svojej doby. Zakázky prichádzali z celej Ameriky i z Ázie; od malých židovských kúpeľov po návrh hlavného mesta. Kahn sa každému dielu venoval s rovnakou starostlivosťou a intenzitou. Inštitúcie, ktoré sa venovali výuke alebo výskumu, považoval za výnimočné miesta, pretože sa tam spájali individuálne i spoločenské aktivity, ktoré mala architektúra reflektovať. Nazýval ich „domy inšpirácií“, čo mu prinieslo v 60. rokoch niekoľko zakázok z tejto oblasti. V roku 1962 dostal objednávku na plán pre hlavné mesto Bangladéšu, Dháka, vtedy ešte Východného Pakistanu – dhácku vládnu štvrť Sher-e-Bangla Nagar. Až do roku 1971 vyučoval na University of Pensylvania vo Philadelphii. Až v posledných rokoch života sa dočkal uznania, ktoré zodpovedalo jeho významu ako architekta, učiteľa a teoretika. V roku 1966 mu Museum of Modern Art v New Yorku usporiadalo veľkú výstavu, v roku 1969 sa konala podobá akcia v Zürichu. Dostal zlatú medailu od American Institute of Architects a v roku 1971 od Royal Institute of British Architects (RIBA).
Posledné momenty
V marci 1974 naposledy odcestoval do Indie, v tých časoch často cestoval do Teheránu, Tel Avivu, Dháky, Paríža, Bruselu a iných miest. Zrejme i to prispelo k veľkému fyzickému vyčerpaniu. Po príchode z Indie podľahol Louis Kahn 17. marca 1974 na newyorskej stanici Pensylvania Station srdcovému infarktu. Keďže mal pri sebe len číslo do svojej kancelárie, nemohla polícia nikoho cez víkend zastihnúť a tak až po troch dňoch ho jeho manželka našla v zozname nezvestných osôb v New Yorku a musela ho identifikovať. Po jeho smrti vyšlo najavo, že navzdory množstvám projektov, ktoré realizoval po celom svete, bola jeho kancelária zadlžená. Nikdy nemal záujem o výnosnú prácu, vždy sa projektom zaoberal tak dlho, kým nevyhovoval jeho nárokom, bez ohľadu na náklady a termíny. Dlhy boli nakoniec uhradené vďaka tomu, že štát Pensylvánia nakúpil jeho skice a výkresy.
Osobný život
Jeho osobný život bol plný tajomstva a zmätku. Kahn mal vzťah s tromi rôznymi ženami. V roku 1930 sa oženil s Esther Israeli. V roku 1945 začal spolupracovať a nadviazal vzťah s Ann Tyng, s ktorou vypracoval rôzne modely konštrukcií skladaných zo sériových štrukturálnych prvkov, ktoré našli uplatnenie v pláne pre študentské internáty vo Philadelphii. Kahnov syn s Harriet Pattison, Nathaniel Kahn natočil Oskarom nominovaný biografický dokumentárny film Môj Architekt. Odhaľuje krásu monumentálnych stavieb svojho otca a predstavuje ich rozvrátenú rodinu.
Tvorivé východiská
Už v roku 1943 pochyboval Louis Kahn o vhodnosti oceľových konštrukcií pre monumentálnu architektúru vzhľadom na ich malú hmotnosť. V roku 1950 prišiel na americkú akadémiu v Ríme a odcestoval do Grécka a Egypta. Význam jeho klasického štúdia a poznatkov z ciest sa plne prejavil, keď zavrhol oceľ a sklo medzinárodného slohu a dal prednosť ťažším materiálom v projektoch masívnych murovaných stien, pripomínajúcich stavby antického Ríma a Le Corbusierove, Aaltove a Wrightove diela. Jeho projekty obsahujú analógie s Rímom, ako osové kompozície a klenuté oblúky na pilieroch. Snažil sa pochopiť podstatu architektonického diela, ktorú nazýval „formou“, a tvrdil, že projekt vzniká ako z inšpirácie, tak z pochopenia „formy“. Rozlišoval rovnako časti stavby a ich vybavenie a nazýval priestory „obsluhované“ a „obslužné“ zložky, čo sa odrážalo v jeho komplexných pôdorysoch, usporiadaných okolo ústredného priestoru. Kahn priestor takmer personifikuje, jeho psychologizujúce a symbolizujúce vnímanie priestoru vychádza z analýzy účelu v jeho prvotnom význame: z pôvodnej „inštitúcie“. Taká inštitúcia je napr. škola, ktorá má podľa neho svoj začiatok v diskusií učeného človeka s poslucháčmi pod stromom. Kahn preto prehlasuje: „Inštitúcie sú domy inšpirácie. Školy, knižnice, laboratóriá, telocvične. Architekt posudzuje najprv inšpiráciu, kým môže prijať diktát žiadaného priestoru. Pýta sa sám seba, aká je povaha jedného priestoru, čím sa odlišuje od druhého. Keď cíti rozdiel, je v styku s jeho formou. Forma inšpiruje návrh.“, alebo inak „Dom je abstraktne charakterizovaný priestormi vhodnými na bývanie. Dom je forma a v zmysle zázraku by mala existovať bez tvaru a bez rozmerov. Jeden dom je na podmienkach závislé znázorňovanie týchto priestorov. To je navrhovanie. Podľa mňa závisí veľkosť architekta skôr na jeho schopnostiach uskutočniť to, čo je domom, než na jeho návrh určitého domu, čo je proces podmienený okolnosťami.“ Kahn teda rozlišuje „dom o sebe“ či „dom ako taký“, skrátka ideu domu od toho či iného konkrétneho domu. Z Kahnových výrokov vyplýva rozdiel medzi pojmami „forma“ a „návrh“. To, čomu hovorí „forma“, by sme nazvali celkovou koncepciou, pod „návrhom“ označuje rozpracovanie, alebo variantu danej koncepcie. Architekt musí mať určitú ideu, aby dospel k „forme“ budovy a až potom môže pristúpiť k „návrhu“, akejsi konkretizácií „formy“. Kahnova téza tak vyznieva absurdne: „forma vyvoláva funkciu“. V každom prípade je to vedomé popretie Sullivanoveho výroku „forma sleduje funkciu“ a práve táto téza bola donedávna všeobecne prijímaná ako východisko novodobých architektonických snáh.
La Genevroye
La Genevroye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Louis I. Kahn
Prínos do architektúry
Kahnová tvorba sa zlučuje s poznatkami a zároveň inšpiráciami z histórie, so skúsenosťami a požiadavkami súčasnej architektúry. Jeho stavby sú voči zovňajšku uzavreté, priestory a objemy jasne vymedzené. Sú v duchu súčasnej tvorby, jednoduché a nenáročné, svojimi spravidla plnými stenami tlmočí dnešnú averziu k „sklenenej“ architektúre. V kompozícií sledoval dualitu spojovacej cesty a pracovného miesta, verejnosti a intimity. Jeho stavby pôsobia monumentálne a miestami až pochmúrne, ich výraz je akýsi trpký. Avšak každej zo svojich stavieb dodal nezameniteľnú identitu.
Tvorba
náhľad|[[Budova Národného zhromaždenia v Dháke]] náhľad|Indian Institute of Management, [[Ahmedabad]] náhľad|Kimbell Art Museum, [[Fort Worth]] náhľad|[[Salk Institute for Biological Studies]]
Teleorman
Teleorman môže byť:
La Genevroye
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3304 Pearce
3304 Pearce je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil S. J. Bus 2. marca 1981.
Kemalizmus
Kemalizmus je ideológia založená na myšlienkach zakladateľa moderného tureckého štátu Kemala Atatürka.
Podľa programu Attaturkovej Republikánskej ľudovej strany (CHP) je kemalizmus založený na šiestich princípoch: nacionalizmu, laicizmu, republikanizmu, etatizmu, revolucionizmu a populizmu. Týchto šesť princípov bolo v máji 1931 začlenených do programu strany.
Rudolf Urc
Rudolf Urc  (* 12. jún 1937, Zvolen) je slovenský režisér, dramaturg, filmový publicista, externý pedagóg, zakladateľská osobnosť slovenského animovaného filmu.
Detstvo a študentské roky
Na pražskej FAMU začal študovať odbor dramaturgia. V tom období sa na škole pod vedením profesorov ako Milan Kundera, A. F. Šulc, A. M. Brousil, alebo Miki Kučera, začala formovať česká nová vlna. Stretáva sa tu s Jiřím Menzelom, Ivanom Passerom, Hynkom Bočanom, alebo Věrou Chytilovou. Patrí do prvej generácie absolventov pražskej FAMU na katedre dokumentárnej tvorby, ktorú ukončil v roku 1960.
Dramaturg a režisér dokumentárnych filmov
Po návrate do Bratislavy sa v 60. rokoch ako vedúci dramaturg spravodajského filmu a Štúdia krátkych filmov zásadne podieľa na formovaní slovenského dokumentárneho filmu. V roku 1963 sa stáva dramaturgom v Štúdiu dokumentárnych filmov. Spolupracuje tu s Pavlom Sýkorom. Ich koncepcia dokumentárneho filmu zavrhovala propagandu a agitáciu, uprednostňovali autentickosť a odhaľovanie pravdy. Do dokumentárneho filmu vďaka nim vstupuje reportáž, kde komentár nahradzuje režisér svojim vstupom do deja ako aktívny pozorovateľ.
Hlavný prúd jeho tvorby zobrazuje zlomové dejinné udalosti a zachytáva významné osobnosti našej histórie. Pre svoj nekompromisný občiansky postoj a podiel na 16 filmoch súvisiacich s okupáciou bol v roku 1971 presunutý do animovaného filmu a séria jeho dokumentov išla do trezoru.
Animovaná tvorba
Slovenský animovaný film tak získava dramaturga a tvorivú osobnosť, ktorá ho koncepčne vedie, inšpiruje a kliesni mu cestu. Je to práve Urc, kto spolubuduje tvorivú základňu pre prichádzajúcu generáciu animátorov. Dokáže koncepčne predvídať, analyzovať, hľadať nové témy a autorov, výtvarníkov a podporiť nástup debutujúcich tvorcov. Z neslávneho obdobia sa tak stáva zlatá éra slovenského animovaného filmu.
Meno Rudolfa Urca je spojené so všetkými kľúčovými osobnosťami slovenskej animovanej tvorby, on sám bol však režisérom mnohých úspešných animovaných filmov, napríklad Oráč a Obri (1975), Minútky na vrátnici (1978), Prvá trieda (1984), animovaných seriálov Dada a Dodo (1988), Rozprávky z nočnej košieľky (1990), i spolurežisérom seriálu Bratislavské rozprávky (1995). Je spojený s celým vývojom animovanej tvorby večerníčkov.
Spisovateľ a pedagóg
Rudolf Urc je aj neúnavný publicista, autor monografií, portrétov osobností, kritických analýz, článkov, učebných textov Kapitoly z dejín svetového animovaného filmu a autorom prvej knižky svojho druhu u nás Animovaný film (1980). Ďalej napísal knihu Traja veteráni za kamerou (1988) venovanú Kubalovi, Kubenkovi a Kudelkovi. Viktorovi Kubalovi venoval aj ďalšie svoje dielo, Viktor Kubal - filmár, výtvarník, humorista. Spoločne s M. Veselým napísali v roku 1994 publikáciu Slovenský animovaný film. Pre VŠMU napísal skriptá Dejiny animovaného filmu I (1995, spoluautor Marie Benešová) a Dejiny animovaného filmu II (1999).
Založil tradíciu festivalu Bienále animácie Bratislava. Stál pri zrode Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení v Bratislave v roku 1993 a stal sa prvým vedúcim katedry animovanej tvorby, bol ním do roku 2005. Bol členom organizačného štábu 1. ročníka festivalu Art film v Trenčianskych Tepliciach. Od roku 2000 pôsobil ako pedagóg na Univerzite Tomáša Baťu v Zlíne.
Publikuje o tvorbe kolegov Františka Jurišiča a Jaroslavy Havettovej. Pre Slovenský filmový ústav rešeršuje Týždeň vo filme. Medzi jeho ocenenia patria: Cena rektora VŠMU, Cena predsedu NR SR, Zlatá kamera za neuzavreté životné dielo na Artfilm feste v Trenčianskych Tepliciach.
Je členom Slovenskej historickej spoločnosti pri Slovenskej akadémii vied, členom Slovenskej filmovej a televíznej akadémie a Slovenského filmového zväzu.
Ahsha Rollová
Ahsha Rollová, (* 21. marec 1985, Miami Shores, Florida, USA) je súčasná americká profesionálna tenistka.
Páka
náhľad|Princíp páky. Páka je dutá alebo plná dostatočne pevná tyč, otočná okolo pevnej osi. Je to jednoduchý mechanizmus, ktorého tri najdôležitejšie časti sú os otáčania, rameno bremena a rameno sily. Páka sa otáča okolo osi otáčania, rameno bremena pôsobí na teleso (bremeno), na rameno sily pôsobí človek alebo stroj.
Páka sa využíva najčastejšie na zmenšenie sily, pretože veľkosť sily závisí na dĺžke ramena. Čím dlhšie rameno, tým menšia je pôsobiaca sila.
Delenie
Páka môže mať rôzne tvary - od rovnej tyče podoprenej v jednom mieste (páčidlo), cez dve páky spojené kĺbom (kliešte), cez zahnutý tvar (kľučka dverí), k tvaru kolesa (volant). Páka je skrytá aj v kladke a kolese na hriadeli.
Podľa umiestnenia ramien páky vzhľadom k osi otáčania možno páky rozdeliť na:
Podľa dĺžky ramien sa páky delia na:
Podmienka rovnováhy na páke
Páka je v rovnováhe, ak výsledný moment síl pôsobiacich na páku je nulový.
Ak na rameno a1 pôsobí sila F1 a na rameno a2 pôsobí sila F2, podmienku rovnováhy na páke vyjadruje vzorec:
Nástroje a zariadenia využívajúce princíp páky
páčidlo, nožnice, kliešte, veslo, otočná hojdačka aj jednoduchá hojdačka, cvakadlo na nechty, dvere, kľučka dverí, francúzsky kľúč, skrutkovač, jeden z druhov praku, volant, zdvihák, pedál, pantograf, decimálna váha, otvárač na fľaše, zubná kefka, vodovodný kohútik, okno, spinkovač.
Kaiserebersdorf
thumb|Kaiserebersdorf
Kaiserebersdorf je časť 11. mestského obvodu (Simmering) vo Viedni. Do roku 1892 to bola samostatná obec.
Dolores
Dolores je román, psychologický triler od amerického spisovateľa Stephena Kinga z roku 1992.
Kniha Dolores znamená mierny odklon od ostatnej Kingovej tvorby. Nejedná sa o horor v pravom slova zmysle, je to skôr zmes fantasy, sci-fi a trileru; zároveň ide o životopisno-autobiografický román. Jej témou je utrpenie na ženách, o ktorom sa čitateľ dozvedá prostredníctvom hlavnej hrdinky a jej rozprávania. Kniha je drámou o bolestnom vzťahu matky a dcéry, spôsobenom dávnymi zlými skutkami.
Dej
Ide o knihu zaujímavú obsahom aj štýlom spracovania. Román je napísaný z pohľadu prvej osoby. Je vlastne dialógom hlavnej hrdinky Dolores počas policajného vyšetrovania, kde ale autor vynechal otázky a odpovede ostatných účastníkov. Ide o jednotlivé rozprávania bez kapitol, čo robí knihu originálnou. Je to spôsob, akým autor drží čitateľa "hluchým" voči otázkam osôb, ktoré Dolores na policajnej stanici vypočúvajú. Začiatok knihy je typický zvláštnym až chaotickým štýlom rozprávania.
Ide o spoveď ženy, ktorá sa dostala do určitej životnej situácie o tom, ako sa do nej dostala. Stephen King často usadzuje svoje postavy do nejakého prostredia, s nejakým problémom, a potom sleduje, ako v ňom konajú a či sa z problému dostanú (podobne ako v diele Cujo, alebo Geraldova hra). V tomto prípade je to Dolores na policajnej stanici, kde je obvinená z vraždy.
Opäť sa ukazujú typické črty jeho tvorby; klasická disfunkčná rodina - zneužívaná dcéra, otec opilec a tyran, prostredie malého osamoteného mestečka. Jedným z charakteristických prvkov autorovej tvorby je jeho predstava ženy-trpiteľky. V jeho dielach väčšinou ženy vystupujú ako obete mužskej nadradenosti a násilia. Ale na rozdiel od väčšiny žien z jeho diel, Dolores nie je žiadna slabošská žena, ktorá čaká v tichosti na svoj údel. Ako sa v knihe hovorí „keď ide o deti, je každá matka mrcha.“
Ústrednou postavou je slúžka alebo chyžná Dolores, ktorá vyrastala na malom ostrove pri pobreží Maine (autorovo miesto narodenia). Hneď po strednej škole sa musela vydať a potom už len rodila deti, robila celé dni a nechala sa týrať svojím alkoholickým manželom. Následne prišli do jej života dva zlomové okamihy. Začala pracovať v obrovskom dome bohatej vdovy Very Donovanovej, ktorá chodila na ostrov na svoje letné sídlo. O pedantnú Veru sa stará takmer celý život. Život v malom ostrovnom meste je ťažký a dni, roky, desiatky rokov ubiehajú veľmi pomaly. Dolores má dvoch chlapcov, dospievajúcu dcéru Selenu a večne opitého manžela Joea. Druhým zlomom bolo zistenie, prečo sa jej dospievajúca dcéra Selena začína duševne rútiť. V tejto chvíli sa Dolores rozhodne vziať osud do svojich rúk a radikálne ho zmeniť.
Partaj
Partaj môže byť:
3305 Ceadams
3305 Ceadams je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil A. C. Gilmore, P. M. Kilmartin 21. mája 1985.
Villeneuve-de-la-Raho
Villeneuve-de-la-Raho je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Panamerické majstrovstvá v hokeji na kolieskových korčuliach
Panamerické majstrovstvá v hokeji na kolieskových korčuliach je panamerické podujatie národných družstiev v hokeji na kolieskových korčuliach, ktoré organizuje Panamerická konfederácia kolieskových športov (CPRS). Ich história siaha do roku 2006, kedy sa v Čile konali prvé majstrovstvá žien. Mužský turnaj debutoval v roku 2007 v Brazílii. Obe kategórie sa organizovali samostatne, iba v roku 2010 v Katalánsku sa v konali súčasne v mužskej i ženskej kategórii. Najviac titulov získali družstvá Argentíny, ktoré zvíťazili zhodne dvakrát.
Turnaj býva otvoreným turnajom, takže sa ho môžu účastniť aj neamerické družstvá.
Lachapelle-en-Blaisy
Lachapelle-en-Blaisy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Villegly
Villegly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1020 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cukor
Cukor (z nem. Zucker < tal. zucchero < arab. sukkar) môže byť:
3306 Byron
3306 Byron je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 24. septembra 1979.
Baranec (vrch v Malých Karpatoch)
Baranec je vrch v geomorfologickom celku Malé Karpaty. Vrch leží v Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty.
Nachádza sa na severnom okraji podcelku Brezovské Karpaty a dosahuje nadmorskú výšku Od zvyšku pohoria na juhu je odrezaný údolím potoka Bystrina. Vypína sa nad mestom Brezová pod Bradlom, má pravidelný oválny pôdorys, južné svahy spadajúce do údolia Bystriny sú o niečo strmšie ako severné.
Majstrovstvá sveta športových automobilov
Majstrovstvá sveta športových automobilov boli preteky športových automobilov, ktorých prvý ročník organizovala Medzinárodná automobilová federácia ( skratka FIA ) v roku 1953. Šampionát existoval do roku 1992. V priebehu tohoto obdobia sa často menil jeho oficiálny názov.
Juraj Nemec
prof. Ing. Juraj Nemec PhD. (* 1960) je slovenský ekonóm a vysokoškolský pedagóg.
Profesor na Fakulte financií Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Problematike verejných financií a verejného sektora sa venuje od začiatku svojho pôsobenia na vysokej škole, patrí k zakladateľom slovenskej modernej školy verejnej mikroekonómie. V tejto oblasti publikoval množstvo knižných a časopiseckých prác doma i v zahraničí. Je členom "International Institute of Public Finance", ako aj mnohých ďalších svetových odborných organizácií, venujúcich sa problematike verejného sektora.
Moosburg
Moosburg môže byť:
Bodrog
Bodrog je rieka na východe Slovenska a severovýchode Maďarska.
Tok rieky
Bodrog v súčasnosti* vzniká sútokom riek Ondavy a Latorice pri Zemplíne. Je pravým prítokom rieky Tisa. Hranicu s Maďarskom prekračuje blízko obcí Klin nad Bodrogom a Borša. Rieka Bodrog je jedinou východoslovenskou vodnou cestou (je splavná väčšími loďami, podľa vodného stavu dosahuje hĺbku min. ).
Pri obciach Streda nad Bodrogom a Viničky pretínajú rieku dva železničné a jeden cestný most. V mieste kde rieka opúšťa Slovensko je najnižšie položené miesto Slovenska
Dejiny
V minulosti pred vystavením hrádzí v 19. storočí vtekalo do Východoslovenskej nížiny päť riek Latorica, Uh, Laborec, Ondava a Topľa v tvare roztvorenej dlane, a vytvárali obrovské močarisko až po Tisu
Iné projekty
.
Vojna v Afganistane
Vojna v Afganistane pozri:
Harghita (župa)
thumb|Poloha župy v Rumunsku
Harghita je rumunská župa v strednej časti Sedmohradska. Jej hlavné mesto je Miercurea Ciuc, župa má rozlohu 6 639 km² a žije tu 326 222 obyvateľov.
Poľova Lysijivka
Poľova Lysijivka je dedina (🇺🇦) na Ukrajine v Kalynivskom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 453 obyvateľov.
Arnold Nemčok
Arnold Nemčok (* 1. august 1926, Braväcovo - † 20. jún 1985, Bratislava) bol slovenský vysokoškolský pedagóg a geológ. Zaoberal sa najmä problematikou inžinierskej geológie.
Rodina
Bol bratrancom geológa Jána Nemčoka a strýkom geológa Michala Nemčoka.
Boxer (pes)
thumb|vpravo|Portrét boxera Boxer je plemeno služobných a strážnych psov pôvodom z Nemecka, uznaný FCI v 2. skupine (pinče a bradáče, molosy, švajčiarske salašnícke psy a ďalšie plemená), v sekcii 2.1 (molosy, dogovité psy, so skúškou) pod číslom 144.
Charakteristika plemena
Pôvodne sa boxerom kupírovali uši a chvost, čo však od roku 2002 zakazuje zákon č. 488/2002 Zb. Dnes má boxer skôr menšie uši priliehajúce k lícam. Je to pes kvadratického rámca s veľmi hlbokým hrudníkom. Srsť je krátka a priliehavá, v žltej alebo žíhanej farbe s čiernou maskou. Povolené sú biele znaky, ale nie viac ako na tretine plochy tela.
3307 Athabasca
3307 Athabasca je planétka s priemerom 13 km, ktorú objavil S. J. Bus 28. februára 1981.
Obchodná ulica (Žilina)
Obchodná ulica je ulica v Žiline, vedúca sídliskom Vlčince.
Vznikla v sedemdesiatych rokoch 20. storočia pri výstavbe panelového sídliska. Má tvar písmena „J". Pomenovanie má po nákupnom centre, ktoré na nej bolo postavené pri výstavbe sídliska.
Priebeh
Ulica začína na okružnej križovatke s ulicou Vysokoškolákov a pokračuje oblúkom okolo nákupného centra OBI a Kostola Sedembolestnej Panny Márie. Od budovy pošty pokračuje rovno až po križovatku s ulicou Matice Slovenskej. Začína na nej Poštová, ktorá robí oblúk okolo budovy pošty a znova sa napája na Obchodnú, a zároveň na križovatke pod obytným domom The Cube od nej odbáča Ulica sv. Cyrila a Metoda. Obchodná zároveň tvorí západnú hranicu častí Vlčince II a Vlčince IV. Je dlhá asi 1200 metrov a po celej jej dĺžke premáva trolejbusová doprava.
Externé odkazy
Obchodná na mape Žiliny
Marmorhaus
náhľad|Marmorhaus (naľavo) v júli 1957 Marmorhaus („Mramorový dom“) je komerčná budova v Berlíne, ktorá bola postavaná v rokoch 1912 – 1913 podľa plánov Richarda Scheibnera a Eisenberga pod umeleckým vedením Huga Pála. Budova je výrazne symetrická s vysokou valbovou strechou. Fasáda je obkladaná bielym mramorom. Štylisticky je objekt možné priradiť k začínajúcej moderne s náznakom expresionizmu. Popri viedenskej filmovej scéne (niekdajší Union-Palác) bol Marmorhaus jedným z najstarších berlínskych kín. Druhú svetovú vojnu prekonala budova bez výraznejšej škody. Už v máji 1945 tu boli znovu premietané filmy.
Marmorhaus prešiel viacerými premenami. V roku 1974 tu boli zriadené tzv. „krabicové kiná“ – kiná veľmi malých rozmerov. Tieto kiná boli v roku 1997 znova odstránené pri nákladnej sanácii budovy.
18. marca 1913 sa tu konala prvá výstava, v roku 1919 svetová premiéra filmu Roberta Wiena Kabinet doktora Caligariho, 22. januára 1945 sa tu konala premiéra filmu Sólistka Anna. V 50. rokoch bol Marmorhaus ako premiérové kino nahradený ZOO-Palácom. V roku 2001 sa konalo prekvapujúce zatvorenie kín, ktoré patrili k UFA, posledné predstavenie sa konalo 24. januára 2001. Po uzavretí kín sa do dolných etáží nasťahovala filiálka španielskeho módneho reťazca Zara. V horných etážach bolo otvorené druhé najväčšie štúdio jogy v Nemecku, má 1000 m2.
Napriek tomu je kino Marmorhaus príkladom jedného úspešného zariadenia, ktoré vydržalo po dlhý čas.
Ostriež (vrch v Malých Karpatoch)
Ostriež je vrch v geomorfologickom celku Malé Karpaty.
Nachádza sa na severnom okraji podcelku Brezovské Karpaty a dosahuje nadmorskú výšku Od zvyšku pohoria na juhu a východe je masív oddelený údolím Brezovského potoka, ktorý tu vytvára oblúk. Vrch leží na území mesta Brezová pod Bradlom, juhojuhozápadne od centra mesta. Vrch má takmer pravidelný oválny pôdorys, najstrmšie sú východné svahy a je prevažne zalesnený.
Priamo na južnom úpätí vrchu sa nachádza železničná stanica Brezová pod Bradlom.
Villelongue-d’Aude
Villelongue-d’Aude je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 330 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Budova Národného zhromaždenia v Dháke
náhľad|Budova Národného zhromaždenia v [[Dháka|Dháke]] náhľad|Budova Národného zhromaždenia v [[Dháka|Dháke]] náhľad|Budova Národného zhromaždenia v [[Dháka|Dháke]] náhľad|Budova Národného zhromaždenia v [[Dháka|Dháke v noci]] Budova Národného zhromaždenia v Dháke alebo Budova parlamentu v Dháke je dielo amerického architekta menom Louis I. Kahn, predstaviteľa brutalizmu architektúry 20. storočia. Budova Národného zhromaždenia v Dháke je jeho najznámejšou stavbou a tvorí súčasť Súboru vládnych budov v Dháke, ktorý bol dokončený až po autorovej smrti. Budova bola realizovaná v rokoch 1962 – 1976 v meste Dháka v Bangladéši.
Filozofia riešenia
Louisovi I. Kahnovy poskytli mimoriadny priestorový program – chceli vybudovať parlament, najvyšší súd, ubytovacie priestory, školy, štadión, obytnú štvrť pre diplomatov, trhovisko,... Pokúšal sa predstaviť si, ako by som mohol tieto stavby zoskupiť a umiestniť na jednej rovine. Kahn našiel riešenie – parlamentnú budovu ako stred komplexu umiestnil nad jazero. Mala podľa neho transcendentálny charakter,vychádzal z myšlienky, že v parlamente pôsobí duch spoločenstva. Základná idea vychádzala z miesta zhromaždenia. Je to miesto transcendentné pre politikov. Zhromaždenie etabluje alebo modifikuje ľudské inštitúcie. Budova vyjadruje „formu“ súborov, ktorá sa skladá z vysokých oblých hmôt, zoskupených okolo centrálneho jadra, v ktorom sídli hlavná komora zákonodarného zhromaždenia. Vykazujú množstvo hodnôt, ale v prvom rade stabilitu a tradíciu.
Opis objektu
Bol to plán pre hlavné mesto Bangladéša – vtedy ešte Východného Pakistanu - dhácka vládna štvrť Sher-e-Bangla Nagar. Tento súbor predstavoval vskutku monumentálnu úlohu.
Budova parlamentu je súčasťou komplexu vládnych budov. Navrhol ju okolo ústredného jadra, ktorým je osemboká zhromažďovacia sála. Okolo sú zoskupené vysoké hranaté i oblé hmoty, predstavujúce tribúny, kuloáre a príslušenstva. Symetrická kompozícia sa opiera o akademické tradície. Abstraktne geometrický ráz a plošný charakter tehlových stien poukazuje naproti tomu na odkaz funkcionalizmu. Tieto veľké, dôkladne objekty sú murované a majú kruhové, trojuholníkové a štvorcové okna veľké, jednoduché a celkom odlišné od nazdobených a jemné vykrajovaných Stonových detailov. Takmer archaický pôsobiace tvary otvorov „citadely" slúžia ako ochrana pred priamym dopadom slnečných lúčov, a preto vpúšťajú do priestorov dostatok svetla a vzduchu. Tieto veľké okenné otvory pripomínajú predbritskú tradíciu Mogulu a stavby ako Tádž Mahal, ale ich hrotité klenbové oblúky boli zamenené jednoduchšími tvarmi z antického Ríma. Prosté a strohé formy pripomínajú islamskú architektúru a zámerne kontrastujú s skulpturálnejšou výzdobou hinduistické tradície. Louis I. Kahn pracoval na budove parlamentu desať rokov. Až v roku 1972 našiel uspokojivé a realizovateľné riešenie pre zastrešenie sály, ktorá zaklenula takmer vznášajúci strop so svetelnou kupolou. Zastaval sa názoru : „Keď človek stojí v parlamentnom priestore, je ohromený smelosťou a veľkoleposťou architektúry.“
Vládne centrum je Kahnovou najzaujímavejšou a najkrajšou stavbou, ktorá je určovaná ideou svetelnej modulácie. Terajší stav a budúci osud rozostavenej budovy nesú známe.
Bibliografia
''Hollingsworth M., Architektura 20. Století, Columbus 1993, s. 122 – 125''
''Haas F., Architektura 20. Století, Státní pedagogické nakladatelství Praha 1978, s. 536 – 545''
Villeneuve-la-Rivière
Villeneuve-la-Rivière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Budova Národného zhromaždenia v Dháke
Bibliografia
Ungresová L., O Architektech, Životy, Díla, Teórie, Slovart Praha 2006, s. 255 – 274
Villeneuve-la-Rivière
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Budova Národného zhromaždenia v Dháke
Bibliografia
Giurgola R., Mehta J., Louis I. Kahn, Verlag für Architektur Arte mis Zürich und München 1975
Villeneuve-la-Rivière
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Budova Národného zhromaždenia v Dháke
Bibliografia
Frampton K., Moderní Architektúra, Kritické dějiny, Academia 2004, s. 278 – 287
František Nemeš
František Nemeš (* 9. jún 1898, Banská Bystrica - † 27. júl 1967, Bratislava) bol pedagóg, dramatik.
Villeneuve-la-Rivière
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
František Nemeš
Životopis
Základnú školu navštevoval v Banskej Bystrici. V rokoch 1911-1916 študoval na lýceu v Bratislave, 1916-1917 na lekárskej fakulte univerzity v Budapešti. Po návrate z vojny v štúdiu medicíny nepokračoval. Roku 1935 získal vysvedčenie učiteľskej spôsobilosti pre meštianske, 1937 pre ľudové školy. Bol učiteľom na základných a meštianskych školách, metodikom a didaktikom. Riaditeľ 1. základnej odbornej školy pre výchovu učňovského dorastu. Člen metodickej sekcie učňovských škôl pri ministerstve hospodárstva. Autor divadelných hier a jednoaktoviek veseloherného charakteru. Publikoval články o problematike ochotníckeho divadla, spolupracoval s mládežníckym časopisom Természet és technika ako prekladateľ.
Moritz Rittinghausen
Moritz Rittinghausen (* 10. november 1814, Hückeswagen, Severné Porýnie-Vestfálsko, Nemecko – † 29. december 1890, Ath, Belgicko) bol nemecký politik, zástanca a teoretik priamej demokracie, raný socialista a politik. Pred obdobím marcovej revolúcie roku 1848 žil určitý čas v Belgicku a už tam vystupoval ako sociálno-politicky mysliaca osobnosť. Na strane demokratov sa zapojil do revolúcie v rokoch 1848/49. Po nej počas reakčného obdobia emigroval a do Nemecka sa vrátil v prúde tzv. novej doby a začal sa angažovať v robotníckom hnutí. Patrí k spoluzakladateľom Sociálno-demokratickej robotníckej strany, bol členom Ríšskeho snemu, kým nebol po rozkoloch vylúčený z frakcie.
Obdobie pred marcovou revolúciou 1848
Narodil sa v Hückeswagene a pochádzal z vplyvnej rodiny. Už jeho starý otec bol starostom. Stará matka pochádzala zo starého, pôvodom francúzskeho, šľachtického rodu de Blois. Aj otec bol starostom a aktuariusom (niečo ako pisár, tajomník) v Hückeswagene. Moritz Rittinghausen navštevoval gymnázium. O jeho ďalšom živote sú rozličné údaje. Ak sledujeme Wilhelma Heinza Schrödera, bol po maturite obchodníkom. Podľa Fäustera vyštudoval právo a žil v Belgicku. Tam už vystupoval ako sociálno-politicky mysliaca a jednajúca osobnosť. V roku 1837 napísal otvorený list kráľovi, v ktorom kritizoval sociálne problémy krajiny. Po svojom prepustení sa vrátil späť do Nemecka. Po roku 1840 sa stal zástancom socialistických myšlienok a vystupoval ako autor politických a národohospodárskych diel. Od roku 1846 žil v Kolíne. Roku 1847 sa zúčastnil na konferencii o voľnom obchode v Bruseli. Tam vystupoval ako obhajca ochranného cla. Friedrich Engels ho v jednom príspevku kritizuje ako „nemeckého protekcionistu“ a „vo všeobecnosti fádneho chlapíka“.
Pred rokom 1848 bol spolupracovníkom rozličných časopisov ako Kölnische Zeitung, Aachener Zeitung, Trierer Zeitung alebo Kölner Gewerbeblatt.
Revolúcia 1848/1849
V roku 1848 bol Rittinghausen členom prípravného zasadajúceho zhromaždenia (Vorparlament) vo Frankfurte a tam patril k ľavičiarom. Súhlasil so známym návrhom Friedricha Heckera, ktorý žiadal, aby „Vorparlament“ trval až do schôdze samotného národného zhromaždenia. Liberálna väčšina však namiesto toho presadila vytvorenie výboru päťdesiatich. Rittinghausen bol členom aj toho výboru.
V Kolíne bol členom demokratickej spoločnosti (Demokratische Gesellschaft), z ktorej sa postupne stalo jedno z najvplyvnejších politických zoskupení v meste. Väčšina vedúcich predstaviteľov pochádzala zo vzdelaného občianstva (Bildungsbürgertum). Podieľali sa na ňom tiež členovia Zväzu komunistov (Bundes der Kommunisten), ako Karl Marx a Friedrich Engels.
Počas revolúcie 1848/49 bol spolupracovníkom Nových rýnskych novín (Neue Rheinische Zeitung), pričom sa dostal do úzkeho kontaktu s ich vydavateľom Marxom. Podľa vlastných údajov jeho úsilie v tejto dobe čiastočne podporoval a čiastočne miernil – podľa toho, či Rittinghausen považoval návrhy za rozumné alebo chybné. Väčšinou to bolo to druhé. Minimálne jedenkrát tak mal zabrániť vyhosteniu Marxa z krajiny.
Na jar roku 1848 sa podieľal na spracovaní volebného programu pre voľbu do národného zhromaždenia (Nationalversammlung) Demokratickej spoločnosti. Podieľa sa aj na návrhoch požiadaviek na vládu a kráľa. Neskôr spracoval petíciu o národnostnej politike adresovanú Národnému zhromaždeniu. Ešte v roku 1848 zverejnil dielo O organizácii štátneho priemyslu (🇩🇪), v ktorom okrem iného požadoval zoštátnenie železníc.
V roku 1849 bol spoluvydavateľom Západonemeckých novín (Westdeutsche Zeitung) v Kolíne, ktorých vydávanie však neskôr muselo byť v dôsledku víťaznej kontrarevolúcie zastavené. Po porážke revolúcie emigroval Rittinghausen najskôr do Paríža a od roku 1851 žil v Bruseli. Na pozadí prevzatia moci neskorším Napoleonom III. opustil Rittinghausen Francúzsko a odsťahoval sa do Belgicka, kde bol naďalej publicisticky činný.
Politik v robotníckom hnutí
Rittinghausen so sympatiami pozoroval vznikajúce robotnícke hnutie. Centralistickú organizačnú štruktúru „Všeobecného spolku nemeckých pracujúcich“ (Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein) však odmietal. Napriek tomu mal príležitostne v strane prednášky.
V roku 1867 kandidoval neúspešne do Ríšskeho snemu severonemeckého zväzu (Reichstag des norddeutschen Bundes). Spolu s prívržencami prvej Internacionály založil začiatkom roka 1868 sociálno-demokratické volebné združenie. V roku 1869 patril k spoluzakladateľom Sociálno-demokratickej robotníckej strany (SDAP).
Okrem toho sa zaujímal aj o komunálne záležitosti mesta Kolín. Takto podporoval odstránenie cenzu a zasadzoval sa o pričlenenie obce Deutz. Podarilo sa mu pri tom zozbierať niekoľko tisíc podpisov. Neskôr propagoval, aby Kolín odkúpil od vojenskej správy niektoré obranné zariadenia obklopujúce mesto. V tom ho tiež podporovali poslanci ostatných strán.
V roku 1869 a 1872 bol nemeckým delegátom na kongrese Medzinárodného združenia robotníkov (IAA) v Bazileji a Haagu. Vďaka svojim jazykovým znalostiam pôsobil v Bazileji aj ako tlmočník. Bol členom čestného súdu, ktorý mal počas konferencie v Bazileji rozhodovať v spore medzi Bakuninom a Liebknechtom.
Za SDAP kandidoval v roku 1877 za volebný okres Solingen do ríšskeho snemu (Reichstag). Nakoľko Rittinghausen získal aj hlasy katolíckych voličov z juhu volebného okresu, podarilo sa mu v krajských voľbách vyhrať. Keď bol neskôr ríšsky snemu v dôsledku atentátov na cisára Wilhelma I. rozpustený, stratil Rittinghausen svoj mandát v ríšskom sneme v prospech konzervatívneho krajského radcu Melbecka, pretože tentoraz hlasovali katolíci za krajského radcu. Po tom čo nový ríšsky snem prijal „Zákon proti spoločnosť ohrozujúcim snaženiam sociálnej demokracie“ (takzvaný „socialistický zákon“ – Sozialistengesetz), boli sociálno-demokratické organizácie rozpustené a legálne mohla naďalej pracovať jedine frakcia ríšskeho snemu. Sociálni demokrati sa však smeli zúčastniť volieb. Rittinghausen sa vo voľbách do ríšskeho snemu v roku 1881 (Reichstagswahl 1881) v užšej voľbe presadil voči kandidátovi Centra a opäť sa dostal do ríšskeho snemu. V ríšskom sneme vystupoval medzi iným k témam ako povinnosť štátu v starostlivosti o chudobných, právo na prácu a zasadzoval sa za používanie poľského jazyka v Poliakmi obývaných oblastiach Pruska. Patril k veľmi umiernenému krídlu sociálno-demokratickej frakcie ríšskeho snemu, za čo ho ostro kritizoval August Bebel.
Bebel agitoval proti Rittinghausenu aj v jeho volebnom okrsku v okolí Solingenu. Vo volebnom okrsku Solingen postavila sociálna demokracia ako kandidáta Georga Schumachera. Rittinghausenov pokus opätovne sa dostať do ríšskeho snemu ako nezávislý kandidát nebol úspešný. Po voľbách ťažko ochorel a presťahoval sa ku svoje dcére do belgického Athu.
Rittinghausen bol často kritizovaný, medzi iným Friedrichom Engelsom, Wilhelmom Blosom a Karlom Kautským, ktorí mali iné politické videnie. Svoj pohľad na Rittinghausenove predstavy vysvetlil Kautsky obšírne v článku o parlamentarizme.
Moritz Rittinghausen bol počas zakladajúcej fázy ADAV, IAA a od roku 1869 eisenachskej fázy sociálnej demokracie významnou postavou kolínskeho robotníckeho hnutia. Jeho pohrebu na Melatenskom cintoríne sa 5. januára 1891 zúčastnili nielen jeho soligenskí a kolínski druhovia, ale aj poslanci z Belgicka a Francúzska. Centru blízke Kolínske ľudové noviny (Kölnische Volkszeitung) si ho uctili ako jedného z najviac cenených demokratov. Oceňujúcu spomienku mu venoval aj jeho Solingenský konkurent Schumacher, bez toho aby zamlčoval rozdielnosti v názoroch.
Teoretik priamej demokracie
Rittinghausen je považovaný za spolutvorcu teoretického zdôvodnenia myšlienky priameho ľudového zákonodarstva. Svoje predstavy rozpracoval nezávisle od Juliusa Fröbela, ktorého tézy boli podobné. Jeho dielo „Priame ľudové zákonodarstvo" (Die direkte Gesetzgebung durch das Volk) bolo prvým systematickým pokusom o zhmotnenie predstavy systému priamej demokracie. Okrem iného žiadal zavedenie ľudovej iniciatívy (Volksinitiative), ľudovej požiadavky (Volksbegehren) a ľudového rozhodnutia (Volksentscheid). Predkladal návrhy na ich presadenie a kriticky sa vysporiadal s princípom reprezentatívnej demokracie (repräsentative Demokratie). Podľa neho sú volení poslanci priemerní, podplatiteľní a vo svojich rozhodnutiach závislí od šľachty (Adel) a majetného občianstva /(Besitzbürgertum). Podľa jeho predstáv je potrebné rozdeliť ľud do „sekcii“ po 1000 oprávnených voličov, ktorí by si mali zvoliť predsedu. Sekcia by mala mať pritom sama zákonodárne právo (legislatives Recht). Nadriadené ministerské kolégium by malo vzísť z priamej voľby.
V roku 1850 zverejnil v Paríži eseje na tému priama demokracia, ktoré boli neskôr zhrnuté a doplnené a viackrát vydané vo Francúzsku, Anglicku a Belgicku, podstatne skôr, ako sa oneskorene mohli vydať v Nemecku. Dielo bolo kontraverzne diskutované vo Francúzsku. K podporovateľom jeho myšlienok patril okrem iných Victor Hugo. Naopak Louis Blanc alebo Pierre Joseph Proudhon ich odmietali.
Pre Marxa a Engelsa hrali Rittinghausenove myšlienky len okrajovú úlohu. V ranej sociálnej demokracii však jeho predstavy boli dosť významné. Vo forme požiadavky na ľudové zákonodarstvo sa medzi iným stali súčasťou prvý troch programov sociálnej demokracie – eisenachského programu (Eisenacher Programm), gothajského programu (Gothaer Programm) a erfrutského programu (Erfurter Programm).
Jeho idey sa stretli s ohlasom najmä vo Švajčiarsku. Predovšetkým švajčiarsky raný socialista a zakladateľ prvého ľudového spotrebného družstva v kontinentálnej Európe Karl Bürkli bol Rittinghausenom silne ovplyvnený. Na pozadí týchto okolností viedol v rokoch 1867/68 politický vývoj v Zürichu k presadeniu trojstupňového ľudového zákonodarstva do kantonálnej ústavy. Rittinghausen zasiahol do vnútorošvajčiarskej diskusie a agitoval za to, aby aj ostatné kantóny nasledovali príklad Zürichu.
V rámci vnútrostraníckej diskusie v nemeckej sociálnej demokracii (SPD) jeho myšlienky postupne strácali pozície v prospech parlamentného systému. Predsedníctvo strany označilo v roku 1884 Rittinghausenove idey dokonca za vrtoch. Debatu na túto tému opäť otvoril až Karl Bürkli v roku 1892 v časopise Vpred (Vorwärts). Karl Kautsky odmietol Rittinghausenove myšlienky plnej decentralizácie Nemecka do suverénnych „sekcií“, pretože toto by viedlo ku „chaosu“. Napriek tomu Rittinghausen neupadol úplne do zabudnutia a niektoré prvky ako ľudové rozhodnutie alebo ľudová požiadavka sa dostali do krajinských ústav a do ríšskej ústavy Weimarskej republiky. V SPD a jej časopise Vpred sa potom Rittinghausen začal opäť spomínať ešte v roku 1926 v súvislosti s ľudovou požiadavkou na zabavenie majetku kniežat.
Akadémos
Akadémos alebo Hekadémos je v gréckej mytológii starý aténsky héros, ktorému zasvätili v Aténach háj s chrámom a prvým aténskym gymnáziom.
Aténčania za záchranu mesta Akadémovi preukazovali vďaku a po jeho smrti mu zasvätili v severozápadnej časti Atén háj s chrámom. Sparťania si tento posvätný háj natoľko ctili, že keď počas bojov ničili Atény, toto miesto ušetrili.
Okolo roku 387 pred Kr. založil Platón v tomto háji filozofickú školu, pre ktorú sa ujalo meno Akadémia. Platón tam prednášal svojim priateľom a žiakom nepretržite celých dvadsať rokov. Akadénia existovala vyše 900 rokov, kým ju v roku 529 nezrušil cisár Justinián. Meno školy však žije dodnes v názve umeleckých a vedeckých inštitúcii.
Ilfov (župa)
thumb|Poloha župy v Rumunsku
Ilfov je župa v Rumunsku. Leží vo Valašsku v tesnom susedstve hlavného mesta Bukurešť. Župa má rozlohu 1 583 km² a žije tu 300 123 obyvateľov. Hlavným mestom župy je Bukurešť, napriek tomu, že nie je súčasťou župy.
Skupina Apollo
Najväčším objektom tohto typu je 1866 Sisyphus s priemerom okolo 10 km. Medzi kozmické objekty tejto skupiny patril aj meteorit Čeľabinsk, ktorý 15. februára 2013 dopadol blízko mesta Čeľabinsk v Rusku, pri čom bolo zranených vyše 1000 ľudí.
Odev
náhľad|vpravo|Dieťa oblečené do zimy. Odev alebo oblečenie je súhrn predmetov z rozličného materiálu, ktoré slúžia na ochranu a ozdobu ľudského tela.
Okrem ochrannej funkcie, má odev aj rad kultúrnych a sociálnych funkcií. V spôsobe obliekania sa prejavuje ľudská individualita, spoločenská pozícia ale aj pohlavie človeka. Niekedy je typ oblečenia rozlišujúcim znakom ľudských zamestnaní ako uniforma polície alebo armády, prípadne identifikuje ľudí rovnakého politického či náboženského zmýšľania. V mnohých spoločenstvách, normy obliekania odrážajú štandardy skromnosti, náboženstva, pohlavie a sociálny status. Oblečenie môže tiež fungovať ako forma skrášľovania a je výrazom osobného vkusu alebo štýlu.
Vrancea
Vrancea (po slovensky ojedinele Vrančea) môže byť:
Majstrovstvá sveta v ragby žien 1998
Majstrovstvá sveta v ragby žien 1998 boli v poradí 3. majstrovstvá sveta v ragby žien, ktoré organizovala Medzinárodná ragbyová federácia (IRB). Konali sa od 1. – 16. mája 1998 v Amsterdame, v Holandsku, za účasti rekordných 16 tímov. Počet tímov sa oproti predchádzajúcim turnajom zvýšil o 4 družstvá. Nováčikmi turnaja boli družstvá Austrálie a Nemecka. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Nationaal Rugby Centrum Amsterdam, ktorý bol postavený špeciálne pre tieto majstrovstvá v roku 1997. Titul získal 🇳🇿, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad 🇺🇸.
Barbar
Od Grékov prevzali tento pojem okolo 3. storočia pred Kr. Rimania (barbarus), označujúc ním príslušníkov bez grécko-rímskej vzdelanosti. V tej dobe toto označenie zdedili niektoré severoafrické kmene a dodnes ho používajú na vlastné pomenovanie (Berberi).
Dnes sa týmto pojmom pejoratívne označuje surovec, nevzdelanec a pod.
Lafauche
Lafauche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mikuláš Nigríni
Mikuláš Nigríni (Nigrini, Nigriny, Nicolaus, Oskorszky, Oskorski, Miklós, Oskerszky) (*  Žilina? - †  1686,, Háj) bol  evanjelický kňaz, pedagóg.
Životopis
Študoval na univerzitách v Toruni, Gdaňsku a v Kráľovci. Po návrate konrektor v Banskej Bystrici, 1650 – 1653 rektor v Žiline. Pôsobil ako evanjelický kňaz na rôznych miestach Slovenska. Reprezentoval stúpencov reformácie na sneme v Trenčíne (1671) . Autor dišpút.
Republikánska ľudová strana (Turecko)
Republikánska ľudová strana (, - CHP) je turecká ľavicová politická strana založená roku 1923 Mustafom Kemalom. Ide o najstaršiu politickú stranu Turecka. So 135 zástupcami vo Veľkom národnom zhromaždení je (vedľa nacionalistickej MHP) hlavnou opozičnou silou proti vládnej AKP. Jej predsedom je od mája 2010 Kemal Kılıçdaroğlu.