cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medzilaborce
Dejiny
Stredoveká osada bola založená pravdepodobne v druhej polovici 15. storočia, kedy zásluhou humenských Drugetovcov sa uskutočnila druhá fáza valašskej kolonizácie. Obyvateľstvo, ktoré stálo pri jej zrode, pozostávalo prevažne z rusínskeho, ale aj poľského a v menšej miere i valašského obyvateľstva, ktoré sa síce venovalo aj pastierstvu, ale v tejto fáze kolonizácie malo už prevahu obyvateľstvo roľnícke. Najstaršia zmienka v listinných dokumentoch je až z roku 1523. Vo vlastníctve Drugetovcov sa nachádzali do roku 1684, keď sa stali majetkom grófskej rodiny Čákiovcov a od prvej polovice 19. storočia patrili rodine Andrášiovci.
Predpokladom pre takúto postupnú transformáciu z poddanskej obce na mestečko bola okrem iného i poloha na starej obchodnej ceste z Potisia do Haliče, ktorá sa v strede Medzilaboriec rozvetvovala dvoma smermi – cez Čertižné a cez Vydraň.
Neudržateľné sociálne a hospodárske pomery tu žijúceho rusínskeho obyvateľstva spôsobili, že od 16. storočia sa mená medzilaborských poddaných objavujú v zoznamoch zbojníckych družín, pôsobiacich na obidvoch stranách uhorsko – poľskej hranice ( na panstve humenskom a sanockom ). Ďalšou formou odporu voči zosilnenému útlaku zemepána boli časté úteky poddaných z pôdy. Po skončení stavovských povstaní Františka II. Rákociho nachádzame v Medzilaborciach roku 1720 až 39 opustených usadlostí. Obyvatelia najčastejšie utekali do južných stolíc Uhorska, ale i do Poľska. Opustené usadlosti si od panstva prenajímali Židovskí nájomníci.
Za takýchto pomerov bolo zrušenie poddanstva nesporne veľkým revolučným činom. Od poddanských povinností boli oslobodení aspoň urbariálni poddaní. Politicky sa priebeh revolúcie v rokoch 1848 – 1849 dotkol i Medzilaboriec, a to v máji 1849, keď sa na území chotárov Medzilaboriec, Borova a Habury stretli vojská ruského cára s uhorskými honvédmi.
K staršej nekodifikovanej tradícii trhov v Medzilaborciach pribudlo od roku 1859 povolenie na konanie krajinských jarmokov, ktorým sa urýchlil mestotvorný proces. K výraznejšiemu napredovaniu Medzilaboriec prispelo i odovzdanie železničnej trate Humenné – Medzilaborce do užívaní dňa 12. júna 1873. Posledným činom dotvárajúcim mestský charakter Medzilaboriec bolo zriadenie slúžnovského úradu koncom 19. storočia. Tieto pozitívne kroky vo vzťahu k mestečku a jeho obyvateľstvu sa čiastočne odrazili i v jeho demografickom rozvoji. Ak v roku 1851 mali Medzilaborce 724 obyvateľov, do roku 1910 ich počet vzrástol na dvojnásobok (1561). V roku 1880 tu bolo 143 domov, v roku 1910 už 226.
Relatívne priaznivý rozvoj začiatkom 20. storočia prerušili vojnové udalosti v zimných mesiacoch 1914 – 1915. Začiatkom februára 1915 bolo mestečko dobyté ruskými vojskami, ktoré sa tu zdržali až do začiatku mája 1915. Ostalo po nich zničené mesto a tisíce mŕtvych vojakov na obidvoch stranách. Vojenské cintoríny sú dodnes svedectvom tejto hrôzy. Na vojnovom pohrebisku z prvej svetovej vojny v Medzilaborciach je pochovaných 1 692 vojakov. Z pochovaných štyria vojaci boli ríšski Nemci, zvyšných 1 688 padlých slúžilo v Rakúsko-Uhorskej cisársko-kráľovskej armáde a Cárskej ruskej armáde.
Záverečná etapa druhej svetovej vojny, najmä boje medzi Červenou armádou a ustupujúcou nemeckou armádou o Medzilaborce na jeseň r. 1944, priniesli so sebou veľké škody. Vtedajšia obec Borov, ktorá je dnes časťou mesta bola na jeseň 1944 vypálená, nemeckými vojakmi. Zhorelo 53 domov a ťažko poškodených bolo 33 domov.
Mestečko sa až do roku 1960 udržalo ako sídlo okresu. Rozsiahla stavebná činnosť v období komunistického režimu zmenila architektonickú tvár mesta a dala mestu súčasnú podobu. Najvýznamnejšou zmenou prešlo centrum mestečka, z ktorého prakticky zmizli staré historické budovy a nahradili ich nevzhľadné obchodné domy (OD Jednota, OD Kamjana).
Ruku v ruke s výstavbou mesta išlo založenie priemyselnej výroby. V meste vznikli dva priemyselné závody - strojársky (Transporta, neskôr premenovaná na Vihorlat) a sklársky. Po spoločenských zmenách v roku 1989 a nástupe trhovej ekonomiky však obidva závody upadli a v celom regióne vzrástla nezamestnanosť.
Medzilaborce sú aj v súčasnosti okresným mestom (bez Okresného úradu).
Obyvateľstvo
V meste Medzilaborce žije 6 639 obyvateľov (k 31. 12. 2015). Mesto je rôznorodé z pohľadu národnostného zloženia, z náboženského hľadiska v ňom výrazne dominujú kresťania náležiaci k byzantskému obradu. Z historického hľadiska bolo mesto zložené väčšinou z Rusínov a Židov.
Hospodárstvo a infraštruktúra
V meste Medzilaborce má najväčšiu tradíciu sklársky a strojársky priemysel.
V sklárstve to bola od roku 1970 pobočka českých Jabloneckých sklární, ktorá zamestnávala do 600 ľudí. Po privatizácii podnik zanikol. Glass LPS je pokračovateľom 45 ročnej sklárskej tradície v Medzilaborciach a naďalej  vyrába krištáľové svietidlá a brúsi lustrové ovesy.
V strojárskom priemysle v Medzilaborciach začínala Transporta, neskôr Vihorlat, ktorý mal 1200 zamestnancov. Privatizácia a kríza v strojárstve fabriku zlikvidovala. Teraz v strojárskom priemysle pokračuje Kovostroj a Strojlab.
Od roku 1870 je mesto napojené na železničnú sieť. Na trati Michaľany – Łupków leží Železničná stanica Medzilaborce.
Zamestnanosť
Úrad práce v Stropkove v roku 2009 informoval, že v okrese Medzilaborce dosiahla miera evidovanej nezamestnanosti 20,10 %. V októbri 2017 nezamestnanosť dosahuje hodnotu 16,84 %.
Múzeum moderného umenia Andyho Warhola
thumb|Múzeum moderného umenia Andyho Warhola
V meste sa nachádza unikátne Múzeum moderného umenia Andyho Warhola.
Chrámy
V meste sa nachádzajú tri chrámy a to: Gréckokatolícky chrám sv. Bazila Veľkého z roku 1878, pravoslávny chrám Sv. Ducha a rímskokatolícky kostol Panny Márie.
Miniskanzen
V meste sa nachádza aj miniskanzen (známy aj pod názvom Miniskanzen rusínskej dediny Medzilaborce). Je situovaný v blízkosti miestneho amfiteátra. Zmenšené repliky stavieb (domov, dreveníc, hospodárskych budov, zrubového kostola) z okolitých dedín prezentujú tradičný život v rusínskej dedine v Zemplínskom regióne v minulosti. Stavby sú vyrobené ručne z tradičných materiálov (z dreva, z hliny, zo slamy). Súčasťou miniskanzenu je aj replika rodného domu rodičov Andyho Warhola z Mikovej. Celú expozíciu navrhol Peter Šimurda.
Okolie
Neďaleko od mesta, pri obci Krásny Brod, sa nachádza monastier Zostúpenia Svätého Ducha (známy tiež ako Krásnobrodský monastier) založený v 15. storočí, ktorý je významným pútnickým miestom Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku a najstarším monastierom v okolí.
Valencia CF
Valencia FC je španielsky profesionálny futbalový klub sídliaci v treťom najväčšom meste Španielska, Valencia.
Do zbierky trofejí klubu patrí šesť pohárov pre víťaza La ligy, takisto šesťkrát Copa del Rey, tri trofeje Pohára UEFA, jedna trofej Pohára víťazov pohárov (PVP) a dva Európske Superpoháre. V sezóne 2000/2001 si zahrala v pamätnom finále proti nemeckému Bayernu Mníchov, kde sa na štadióne v Miláne nedokázali strelecky presadiť ani jedni hráči mužstva z Valencie či Mníchova. Na penalty prehrali 5:4. Rok predtým sa hralo finále v Paríži. Stade de France bol svedkom ako sa rodilo poľahky hladké víťazstvo Realu Madrid 3:0 v španielskom derby proti Valencií.
Začiatkom apríla 2009 si klub musel požičať 50 miliónov eur, vzhľadom na to, že sa dostal do finančných potiaží a nemal peniaze na výplaty hráčov a takisto nemal dostatok peňazí na vyplatenie podlžností voči stavebnej firme, ktorá stavia nový štadión.
Sponzorom klubu je od decembra 2008 škandinávska stávková kancelária Unibet. V júni 2009 podpísala zmluvu o predĺžení partnersta aj na dve ďalšie sezóny 2009/2010 a 2010/2011.
Štadión
Kapacita štadióna Mestalla je 53 000 miest. V roku 2009 bude postavený nový päťhviedzičkový štadión Nou Mestalla s kapacitou 75 000 miest. Vo februári 2009 museli výstavbu štadióna prerušiť pre nevyplatenie pohľadávok.
Káder mužstva
12px|Kapitán klubu
Machulski
Machulski môže byť priezivsko:
Manhattan (rozlišovacia stránka)
Manhattan môže byť:
Pavol Zoch
Pavol Zoch (Cochius) (* 18. január 1768, Slovenská Ľupča – † 27. december 1852, Jasenová) bol slovenský pedagóg a osvetový pracovník.
Jeho otec Martin Cochius, jeho matka Zuzana rod. Oravská, manželka Mária Bobrovniczky de Bobrovnik et Szentanna jeho syn Ctiboh Zoch, Jozef Zoch.
Životopis
Od roku 1775 navštevoval ľudovú školu v Slovenskej Ľupči, študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici, 17851789 a 1790 na evanjelickom lýceu v Kežmarku. Sprvu domáci učiteľ v šľachtických a meštianskych rodinách, evanjelický učiteľ a pomocný kňaz v Lučivnej, rektor evanjelickej školy vo Veličnej (17921841). Významný školský pracovník, 1837 spoluzakladateľ a podpredseda Spoločnosti vychovávateľov v evanjelickom bratstve oravskom. Ľudovýchovný pracovník, venoval sa ľudovému liečiteľstvu a inej osvetovej činnosti.
Autor náboženských piesní, básní pre žiakov, pohrebných veršov a kázní, ktoré zostali v rukopise.
Dulce María
Dulce María celým menom Dulce María Espinosa Saviñón (* 6. december 1985, Mexiko, Mexiko) je mexická herečka, speváčka a skladateľka. Študovala hudobnú školu. Hrala v mexickej telenovele Rebelde. Bola členkou hudobnej skupiny K.I.D.S, Jeans, neskôr vo veľmi úspešnej skupine RBD. Dnes pôsobí ako sólová speváčka.
Rejštejn
Rejštejn je mesto v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji.
1. januára 2012 tu žilo 257 obyvateľov, z toho 131 mužov a 126 žien, pričom priemerný vek v meste bol 44,4 roka (muži 42,9 roka, ženy 46,0 roka).
Bohumil Chorvát
PhDr. Ing. Bohumil Chorvát (* 8. november 1878, Slovenské Pravno – † 10. október 1943, Praha) bol slovenský elektrotechnický inžinier a verejný činiteľ.
Životopis
Strednú školu vychodil v Martine, Banskej Bystrici a v Košiciach, študoval na Vysokej škole technickej v Darmstadte a v Zürichu, na univerzite v Zürichu, PhDr., Ing. Eletrotechnický inžinier v Budapešti, vo Viedni, vedúci projektového oddelenia firmy Křížik v Prahe, technický konzultant Škodových závodov.
Podporoval vznik československého štátu, spolupracoval so slovenskými politikmi vo Viedni a v Budapešti. Autor článkov o elektrickej trakcii v odbornej tlači. Organizátor a funkcionár Elektrotechnickej spoločnosti čes. Roku 1918 člen SNR.
Introspekcia
Introspekcia ( = dovnútra, ) je sebapozorovanie, skúmanie vlastného duševného života, vnútorných zážitkov, procesov a stavov prebiehajúcich vo vedomí.
Introspekcii je dostupné iba to, čo si subjekt sám uvedomuje. Oblasť aplikácií introspektívnej metódy siaha/la aj za hranice sféry vlastného predmetu psychológie, uplatňovala sa napr. v ekonomickej analýze rakúskej ekonomickej školy.
Externé odkazy
内観
Pieseň ľadu a ohňa
Pieseň ľadu a ohňa  (pôvodne v anličtine A Song of Ice and Fire) je rozpracovaná knižná séria s prvkami fantasy od amerického autora George R. R. Martina. Podľa jeho posledného vyjadrenia bude sága zostavená zo siedmich kníh. Odohráva sa vo fiktívnom svete, ktorého spoločnosť pripomína stredovek.
Martin začal písať ságu v roku 1991 a prvá kniha bola publikovaná v roku 1996. Sága momentálne pozostáva z 5 kníh, ďalšie dve sú v pláne. Knihy boli preložené do viac ako 20 jazykov a stali sa bestsellermi.
Romány
Päť románov už bolo dokončených a vydaných.
O ságe
Sága je známa predovšetkým pre svoje zložito popísané postavy, náhle a často veľmi brutálne zvraty a politické intrigy. Patrí do žánru fantasy, kde často hlavnú úlohu na seba púta mágia, nadprirodzené bytosti a javy. Avšak v Piesni ľadu a ohňa autor mágiu a nadprirodzené javy používa veľmi zriedka. Martin tak vytvára akési záhadne sily na pozadí celého príbehu, ale nie niečo, čo by v danom svete bolo na dennom poriadku.
Ďalší pomerne zásadný rozdiel oproti klasickému poňatiu fantasy spočíva v tom, že autor tu striktne neoddeľuje dobro a zlo. Celá dejová línia sa zaoberá politickým bojom o moc a občiansku vojnu. Jednotlivé postavy sa postupne v knihe odkrývajú a čitateľ spoznáva ich motívy a povahové rysy a o žiadnej z nich sa nedá priamo povedať, či je dobrá alebo zlá. Výnimku tvoria akési dve strany dobra a zla, medzi ktorými má pravdepodobne dôjsť k finálnej bitke, ale o ktorých je v celej ságe len pár krátkych zmienok a nekrižujú sa príliš s dejovou líniou.
Martin ma tiež povesť odvážneho spisovateľa, ktorý je schopný v ľubovoľnom okamihu vo svojej knihe zabiť v podstate ktorúkoľvek zo svojich postáv nezávisle od jej významu. Čitateľovi sa tak ľahko môže stať, že si niektorú z hlavných postáv obľúbi a vôbec nečaká, že by taká dôležitá postava mohla zomrieť.
Stručný opis deja
Pieseň ľadu a ohňa sa odohráva v Siedmich kráľovstvách v Západozemí. Západozemie je veľký fiktívny kontinent, ktorého detailne popísaná história sa tiahne zhruba dvanásť tisíc rokov späť. Kniha postupne odkrýva, ako kedysi sedmoro rôznych kráľovstiev malo ambície ovládnuť celé Západozemie a odohrávali sa medzi nimi boje o moc. Až oveľa neskôr (zhruba 300 rokov pred súčasnosťou z hľadiska rozprávania) boli tieto národy zjednotené Aegonom Dobyvateľom z rodu Targaryenovcov. V rode Targaryenovcov sa častokrát ženili bratia s vlastnými sestrami, aby zachovali pokrvnú čistotu svojej línie. To pravdepodobne viedlo k tomu, že posledný vládnuci Targaryen, Aerys, sa považoval za šialeného. Asi 283 rokov po Aegonovom víťaznom ťažení boli preto Targaryenovci zvrhnutí v občianskej vojne. Vzbúrenci zabili následníka trónu, Aerysovho syna Rhaegala a jeho dve malé deti. Rhaegalovi súrodenci, chlapec Viserys a dievča Daenerys, však vďaka ľuďom verným Targaryeonom prežili. Žili vo vyhnanstve na východnom kontinente. Viserys, u ktorého sa tiež prejavujú známky duševných porúch, sa považuje za kráľa Siedmich kráľovstiev a plánuje dobyť kráľovstvo svojho otca naspäť. Za týmto účelom predá svoju mladšiu sestru Daenerys, khalovi Drogovi, náčelníkovi barbarského kmeňa Dothrakov. Železný trón (post najvyššieho vládcu Siedmich kráľovstiev) zatiaľ drží Robert Baratheon za podpory jeho priateľa Lorda Eddarda Starka, Hostera Tullyho a Jona Arryna, u ktorého bol v mladosti vo výchove.
Prvý román začína po 14 rokoch Robertovej vlády a sleduje dve hlavné dejové línie. Jedna sa odohráva v Západozemí, druhá na východnom kontinente, Essose. V Západozemí spočiatku dej sleduje najmä rod Starkovcov, vysokých šľachticov vládnucich drsnej a mrazivej severnej časti ríše. Kráľ Robert sa po rokoch s veľkým sprievodom vyberie navštíviť svojho priateľa Eddarda "Neda" Starka a požiada ho, aby sa stal jeho novým pobočníkom. Jeho predchádzajúci pobočník bol John Arryn, ten však za podozrivých okolností zomrel. Eddard a jeho žena Catelyn majú podozrenie, že John Arryn bol zavraždený. Eddard, hoci neochotne, s ponukou súhlasí, aby sa pokúsil vypátrať Arrynových vrahov. Na východnom kontinente zatiaľ Viserys čoraz netrpezlivejšie čaká, kedy sa Dothrakovia vydajú dobyť pre neho Západozem. Dej sledujeme očami Daenerys, ktorá sa z plachého, poddajného dievčaťa postupne mení na neohrozenú kráľovnú.
V Siedmich kráľovstvách sa rozpúta občianska vojna a navyše sa blíži zima, ktorej dĺžku trvania nikto netuší, no podľa náznakov bude veľmi hrozivá. V tajomných a neprebádaných končinách za Múrom povstávajú zlé sily, ktoré sa chystajú na oslabenú a spustošenú krajinu zaútočiť.
Kastor (hviezda)
Kastor alebo Castor (α Gem/α Geminorum/alfa Geminorum) je druhá najjasnejšia hviezda v súhvezdí Blíženci a jedna z najjasnejších hviezd na oblohe. Patrí k najzaujímavejším viacnásobným hviezdam na oblohe.
Pieseň ľadu a ohňa
Adaptácia
Na základe ságy HBO vysiela od roku 2011 seriál Game of Thrones.
Planetoid
Planetoid alebo staršie planetoida (doslovný význam: planétovitý [objekt]) môže byť:
Veľké Kapušany
Veľké Kapušany sú mesto na Slovensku ležiace v Košickom kraji.
Polohopis
Mesto leží vo Východoslovenskej nížine medzi riekami Uh, Latorica a Laborec a je centrom novodobého mikroregiónu Použie. Prechádzajú ním cesty II/552 a II/555, ako aj železničná trať Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany, s ktorou súbežne vedie širokorozchodná trať na Ukrajinu. Mesto leží juhovýchodne od Michaloviec,  východne od Trebišova,  severne od Kráľovského Chlmca a  juhozápadne od Užhorodu.
Vodné toky
Južne od Veľkých Kapušian tečie rieka Latorica. Táto rieka predstavuje hranicu medzi okresmi Michalovce a Trebišov.
Symboly mesta
Erb mesta tvorí červený štít pod dvoma zlatými krížikmi a zlatý polmesiac spolu s hviezdou. Farbami mesta sú červená a žltá.
Obyvateľstvo
Podľa sčítania obyvateľstva z roku 2001 tvorí obyvateľstvo mesta podľa národnosti 56,98% Maďarov, 35,92 % Slovákov, 4,32 % Rómov a iných. Obyvateľstvo je prevažne rímskokatolícke (49,46 %) a gréckokatolícke (12,3 %) a 4,59 % občanov je bez vyznania.
Múzeá
V meste sa nachádza Mestské Múzeum, ktoré vzniklo v decembri 2002. Nachádza sa v Kultúrnom centre Junior. Stálu expozíciu tvoria: obydlia a bývanie, domáce a poľnohospodárske náradia a nástroje, predstavenie remesiel – kováčstvo, tkáčstvo, včelárstvo, hrnčiarstvo, obuvníctvo.
Rodáci
náhľad|János Erdélyi
Kastor (hviezda)
Je to vizuálna trojhviezda. Ďalekohľadom uvidíme dve hlavné modré zložky, Castor A a Castor B s jasnosťou 1,96 a 2,89 magnitúd. Neďaleko tejto dvojice je červený trpaslík Castor C alebo YY Geminorum typu M1. Uhlová vzdialenosť hlavných zložiek je 2,2“ a navzájom sa obehnú raz za 340 až 400 rokov. Najmenšiu uhlovú vzdialenosť, 1,9“ dosiahli v roku 1970 a odvtedy sa ich odstup stále zväčšuje. V roku 1985 bola 2,6“ a v roku 2000 približne 3,8“. Hmotnejšia z hviezd je 22-krát svietivejšia ako Slnko. Červený trpaslík je tejto dvojice vzdialený 73“, má jasnosť vyše 9 magnitúd a dvojicu obehne za niekoľko tisíc rokov. Trpaslík je eruptívna, podľa iných zdrojov zákrytová premenná hviezda typu Algol. Jej jasnosť kolíše medzi 9,1 a 9,6 (8,6 až 9,1) magnitúd v perióde 19,5 hodiny.
Liry
Liry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Sauvagnat
Sauvagnat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mohyla Milana Rastislava Štefánika
Mohyla Milana Rastislava Štefánika môže byť:
Hradná jaskyňa (Uhrovec)
Hradná jaskyňa je prírodný útvar v blízkosti hradu Uhrovec. Bola sprístupnená v roku 2009 a má dĺžku okolo 5 metrov. Od roku 1994 patrí medzi prírodné pamiatky na Slovensku.
Prístup
Nachádza sa asi 100 metrov od hradu, od ktorého k jaskyni vedie chodník.
Protoplanéta
Protoplanéta je planetoid, ktorý je mierne väčší ako planetezimála a obieha v protoplanetárnom disku slnečnej hmloviny. Takéto objekty vznikajú akréciou objektov ako napríklad prachu a planetezimál v akréčnom disku slnečnej hmloviny.
Acokanthera
thumb|Acokanthera schimperi (A.DC.) Schweinf. (synonymum s A. abyssinica)
Acokanthera je rod dvojklíčnolistových rastlín patriaci do čeľade zimozeleňovité. Sú to vždyzelené kry s kožovitými listami a drobnejšími ružovými kvetmi. Plodom je čierna bobuľa, ktorá je jedovatá.
Mariner 2
Mariner 2 je americká sonda programu Mariner, ktorá ako prvá skúmala planétu Venuša.
Konštrukcia sondy
Rozpätie slnečných batérii činí. Jeden panel slnečných batérii má rozmer 1,83x, druhý 1,52x, pričom je predĺžený o nadstavcom z dacronu, tak aby bol vyrovnaný tlak slnečného žiarenia na obe polovice sondy. Získaná elektrická energia napája zariadenia sondy buď priamo alebo dobíja AgZn akumulátorové batérie s kapacitou 1000 Wh. Batérie boli používané v dobe pred roztvorením slnečných panelov, v období, kedy neboli slnečné panely osvetlené, a v období špičkového odberu prúdu. Telekomunikačné zariadenie tvorí vysielač s výkonom 3W vysielajúci nepretržite telemetrické údaje, veľká smerová parabolická anténa, valcová všesmerová anténa na vrchu prístrojového stožiaru a dve antény na koncoch slnečných panelov. Korekcie dráhy boli vykonávané raketovým motorom s ťahom 225 N. Orientáciu udržiavali s presnosťou ±1° trysky na stlačený dusík. Na navigačné účely sa využívalo Slnko a Zem. Tepelnú reguláciu zaisťovala pasívna tepelná ochrana a pohyblivé žalúzie.
Sonda nesie nasledujúce vedecké prístroje:
Priebeh letu
1962-08-27  1962-08-29  1962-09-04  1962-09-05  1962-09-08  1962-10-31  1962-11-15  1962-12-14  1962-12-27  1963-01-03
VSŽ Košice v sezóne 1986/1987
VSŽ Košice v sezóne 1986/1987 hrali svoju 23. ligovú sezónu, ktorá bola celkovo 44. sezónou I. ligy. Telovýchovná Jednota VSŽ Košice vstúpila do sezóny ako obhajca trofeje. Tréneri majstrovského tímu Ján Selvek a Július Kovács aj naďalej trénovali tím do ktorého vstúpili od novej sezóny prvoligoví nováčikovia, ktorí sa v priebehu kariéry stali legendami. Trojicu nováčikov tvoril strelec zlatého gólu vo finále Majstrovstiev Sveta v ľadovom hokeji 2002 proti Ruskej reprezentácii, keď gólom sto sekúnd pred koncom zaistil Slovensku víťazstvo 4:3 Peter Bondra, druhým bol brankár Jaromír Dragan, ktorý získal s Košicami počas svojej aktívnej hráčskej činnosti 3 tituly, Trojicu doplňovala budúca dlhoročná opora tímu Anton Bartánus. Z vojenčiny sa vrátil obranca Miroslav Marcinko. Súťaž sa hrala systémom so Základnou časťou, nadstavbou a play-off. TJ VSŽ skončili v tabuľke po základne časti na 4. mieste. Počas februára hrali Košice 3.kolo 22.ročníka Pohára európskych majstrov proti poľskému tímu Polonia Bytom cez ktorého postúpili do finálovej skupiny, ktorá bola na programe v Septembri 1987. V štvrťfinále hranom na 2 víťazné zápasy narazili na Zetor Brno. V treťom rozhodujúcom zápase zvíťazili 3:2 po predĺžení a postúpili do semifinále, ktoré sa opäť hralo na 2 víťazné zápas. Oba zápasy Košice proti rozbehnutému súperovi, víťazovi základnej časti s ambíciou na titul nezvládli. Tesla Pardubice semifinálový súper TJ VSŽ Košice postúpila do finále v ktorom si porazila s Duklou Jihlava. TJ VSŽ v boji o 3. miesto prehrali 2:0 na zápasy so Spartou Praha a tak "oceliari" obsadili konečné 4. miesto. Majstrom sa stala spomínaná Tesla Pardubice pre ktorú to bol druhý titul majstra Česko-Slovenska. Z ligy vypadla TJ Vítkovice.
Káder
Tréneri
Herný systém
Ligu hralo 12 klubov. Najskôr sa stretli všetky družstvá dvojkolovo každý s každým, čiže 22 zápasov (1 zápas vonku a 1 zápas doma). Po tejto prvej časti nasledovala druhá, kde sa párne družstvá stretli s nepárnymi po úvodnej časti. Výsledky prvých 22. kôl sa započítavali. Po základnej časti nasledovalo klasické play-off: štvrťfinále, semifinále a zápasy o umiestnenia sa hrali na 2, finále na 3 víťazné zápasy. V play-off sa pri nerozhodnom výsledku predlžovalo 3 x 5 minút. Ak sa ani v predĺžení nerozhodlo, nasledovali samostatné nájazdy. Každú sériu nájazdov absolvovali traja hráči z jedného a traja z druhého družstva; ak sa v sérii nerozhodlo, pokračovali rovnakí hráči až do rozhodnutia, takže koniec zápasu nastal až po ukončení celej série.
Štatistiky hráčov
Zdroj: Eliteprospects
Herný systém
17 európskych šampiónov sa stretli v spoločnej nadnárodnej súťaži. Súťaž sa hrala na 3.kolá, kvalifikáciu a finálovú skupinu. V kvalifikácii sa stretli majstri 20pxBulharska a 20pxRumunska. Víťaz postúpil do 1.kola, kde hralo 7 ďalších európskych majstrov.(20pxFrancúzsko, 20pxVeľká Británia, 20pxHolandsko, 20pxNórsko, 20pxJuhoslávia, 20pxNemecká demokratická republika, 20pxTaliansko). V druhom kole sa víťazi 1.kola stretli s majstrami ďalších 4 krajín, 20pxŠvajčiarska, 20pxPoľska, 20pxFínska a 20pxRakúska. V Treťom kole sa postupujúci z druhého kola stretli s víťazmi národných líg 20pxNemecká spolková republika, 20pxčeskoslovenska, 20pxŠvédska a 20pxSovietskeho zväzu. V štvrtom kole sa hrala Finálová Tabuľka, kde hrali 4 mužstvá ktorí postúpili z tretieho kola.
3.kolo
TJ VSŽ Košice hrali vo februári v tretie kolo Pohára európskych majstrov 1986/1987 proti poľskému Polonia Bytom, ktorého porazili a vo finále sa mali stretnúť s obhajcom 20px CSKA Moskva, 20px Färjestad BK Karlstad a 20px HC Lugano.
Brucheville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wole Soyinka
Akinwande Oluwole "Wole" Soyinka (* 13. júl 1934) je po anglicky píšuci nigérijský spisovateľ.
Študoval v Ibadane v Nigérii a v britskom Leedse. Píše drámu, poéziu aj prózu. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších afrických dramatikov. V 60. rokoch 20. storočia bol z politických dôvodov dvakrát väznený.
V roku 1986 získal ako prvý Afričan Nobelovú cenu za literatúru a bol po Albertovi Camusovi ďalším oceneným Afričanom.
World Trade Center Ljubljana
World Trade Center Ljubljana je najvyššia výšková budova v slovinskom hlavnom meste Ľubľana.
Postavená bola v roku 1993, má výšku 66,6 m a 18 nadzemných podlaží.
Navrhli ju architekti Andrej Černigoj, Jadranka Grmek, Dejan Bevc a Janez Kuzman.
Kostol svätého Jakuba Väčšieho (Jihlava)
náhľad|Kostol sv. Jakuba Staršieho Kostol svätého Jakuba Väčšieho je rímskokatolícky kostol svätého Jakuba Väčšieho (označovaný aj ako svätý Jakub Starší) a najväčší kostol v Jihlave. Nachádza sa na Jakubskom námestí a jeho dve veže, z ktorých jedna slúži ako vyhliadková, sú dominantou mesta. Chrám je od roku 2008 chránený ako národná kultúrna pamiatka Českej republiky.
Dejiny
Kostol začali stavať začiatkom 40. rokov 13. storočia a v máji 1257 k nemu bolo prenesené sídlo farnosti od staršieho kostola sv. Jána Krstiteľa. Severná veža vysoká 63 metrov bola dokončená na začiatku 14. storočia, v 30. rokoch 15. storočia bola pristavená južná veža slúžiaca na zavesenie zvonov. V roku 1591 získali patronátne právo premonštráti zo Strahovského kláštora, ktorí tu pôsobia až do súčasnosti. Na severnej strane kostola bola v roku 1702 pristavená kaplnka Panny Márie Bolestnej, oddelená od chrámového priestoru barokovou mrežou.
Soběšice (okres Klatovy)
Soběšice je obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 388 obyvateľov, z toho 184 mužov a 204 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,1 roka (muži 43,3 roka, ženy 46,7 roka).
Ladislav Pavlovič
Ladislav Pavlovič (* 8. apríl 1926, Prešov – † 28. január 2013, Prešov ) bol slovenský futbalista a česko-slovenský futbalový reprezentant. Aktívne hrával I. ligu v rokoch 1948 až 1966 na pozícii útočníka ako klasické pravé krídlo. V r. 1960 obsadil 3. miesto v Pohári národov. V roku 1961 sa delil o titul kráľa ligových strelcov s Rudolfom Kučerom a v roku 1964 tento titul získal sám.
Klubová kariéra
Ladislav Pavlovič debutoval v Tatrane Prešov ako útočník. K odštartovaniu svojej závratnej kariéry mu pomohla náhoda. Stalo sa tak v roku 1948, keď pre nedostatok hráčov nastúpil spolu s bratom Rudom prvýkrát za dospelých v prešovskom "áčku" na zápas s Levočou. V období od roku 1948 do 11. mája 1966 odohral v I. lige v drese Tatrana Prešov a ČH Bratislava (počas 2 rokov vojenskej základnej služby) 347 zápasov a nastrieľal úctyhodných 164 gólov. Aktívne za Prešov hrával aj ľadový hokej.
Reprezentačná kariéra
V národnom mužstve odohral Ladislav Pavlovič 14 zápasov a dal 2 góly.
Trénerská kariéra
Po ukončení hráčskej kariéry sa stal trénerom mládeže v Tatrane Prešov. Pod jeho vedením kolektív dorastencov získal titul majstra Slovenska a prebojoval sa až do celoštátneho finále.
Po skončení kariéry
L. Pavlovič sa aktívne  podieľal na popularizácii futbalu a ako mládežnícky tréner vychoval 102 dorastencov, z ktorých hralo v 1. československej lige 30 hráčov, ďalší v 2. lige a v iných súťažiach. Bol aj zakladateľom ženského futbalu v Prešove.
Hatériotvaré
Hatériotvaré (staršie: hatérie (lat. Sphenodontida, Sphenodontia, Rhynchocephalia, Sphenodontiformes, Sphenodontoidea, Homoeosauria), alebo staršie prvojaštery (lat. Prosauria) , je rad plazov.
Bol významnou skupinou v období triasu a jury. Jediné recentné druhy sú hatéria bodkovaná (prezývaná tuatara; lat. Sphenodon punctatus) a Sphenodon guntheri. Vyskytujú sa dvoch malých súostroviach pri Novom Zélande.
Z vývojového hľadiska je to sesterská skupina jašterotvarých.
Podobajú sa na jaštery, ale majú odlišnú stavbu lebky. Majú veľkú hlavu, dlhý chvost a dobre vyvinuté končatiny.
Volodymyr Borysovyč Hrojsman
Volodymyr Borysovyč Hrojsman (* 20. január 1978, Vinnycia, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz) je ukrajinský politik, ktorý od 14. marca 2016 do augusta 2019 pôsobil na poste premiéra Ukrajiny.
Život
Narodil sa v meste Vinnycia vo vtedajšom Sovietskom zväze v židovskej rodine sústružníka a dielenského majstra Borisa Issakoviča Hrojsmana.
Od roku 1994, ako 16 ročný zastával funkciu obchodného riaditeľa vo firme svojho otca. V roku 2003 ukončil štúdium na súkromnej vysokej škole Medziregionálna akadémia riadenia personálu so špecializáciou jurisprudencia. Vo februári 2010 absolvoval štúdium na Národnej akadémii verejnej správy pri úrade prezidenta Ukrajiny a získal magisterský titul v odbore Riadenie sociálneho rozvoja a špecializácii manažment na regionálnej a miestnej úrovni. Je ženatý a má tri deti.
V rokoch 2006 až 2014 pôsobil ako starosta mesta Vinnycia na západe Ukrajiny. V rokoch 20102014 pôsobil ako viceprezident Zväzu miest na Ukrajine pre obytno-komunálne záležitosti. Od roku 2014 podpredseda vlády Ukrajiny a zároveň minister pre miestny rozvoj, stavebníctvo a bývanie (od 27. februára do 2. decembra 2014). 12. predseda Najvyššej rady Ukrajiny (27. november 201414. apríl 2016) za stranu Blok Petra Porošenka. Premiérom Ukrajiny sa stal 14. apríla 2016. Na post premiéra bol zvolený po odvolaní svojho predchodcu Arsenija Jaceňuka v dôsledku ústavnej krízy, ktorá vznikla po rozpade vlády a hrozbe predčasných volieb. Jeho vláda mala len 227 mandátov, teda o jeden viac ako je potrebné minimum. Kritizovaná bola aj za spôsob ako vznikla – po dlhých debatách s pomocou prebehlíkov z iných strán.
Špykiv
Špykiv je sídlisko mestského typu (селище міського типу) na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 3363 obyvateľov.
Guido Reni
Guido Reni (* 4. november, 1575, Bologna, Taliansko – † 18. august, 1642, tamže) bol významný taliansky barokový maliar.
Životopis
Narodil sa v rodine hudobníkov - Daniela Reniho a Ginevry de’ Pozzi. Už ako deväťročný začal študovať u flámskeho maliara Denisa Calvaerta, neskôr pokračoval štúdiom u Francesca Albaniho a Domenichina.
V roku 1601 sa spolu s Albanim presťahoval do Ríma, kde pracoval v skupine maliarov vedených významným maliarom Annibalom Carraccim, na freskovej výzdobe paláca Farnese. V rokoch 1601-1604 bol jeho hlavným patrónom kardinál Sfondrati. V rokoch 1604-1605 dostal osobné poverenie, aby namaľoval oltárny obraz, ktorý bol umiestnený do baziliky sv. Petra (Ukrižovanie sv. Petra). Po niekoľkoročnom pobyte v Bologni sa vrátil do Ríma, kde sa stal hlavným maliarom počas trvania pontifikátu pápeža Pavla V. (Camillo Borghese), a v rokoch 1607 - 1614 bol jedným z maliarov, ktorých patrónom bol pápež. Za jeho majstrovské dielo je považovaná výzdoba hlavnej siene v paláci Casino dell'Aurora. V priebehu neskorších rokov odcestoval do Neapolu, aby tu dokončil zákazku na freskovú výzdobu kaplnky San Gennaro v neapolskej katedrále a viac či menej pravidelne sa vracal do Bologne, kde si časom založil vlastné úspešné štúdio. Medzi jeho najslávnejších žiakov patrí Simone Cantarini, nazývaný "Il Pesarese", Domenico Maria Canuti alebo Giovanni Battista Michelini.
Bradlo (národná prírodná rezervácia)
Bradlo je národná prírodná rezervácia, ktoré sa nachádza v južnej časti Strážovských vrchov, pri obci Ľutov. Rozprestiera sa na juhozápadných a západných svahoch vrchu Bradlo a 5. stupňom ochraňuje územie s rozlohou.
Sauvagnat-Sainte-Marthe
Sauvagnat-Sainte-Marthe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Bradlo (národná prírodná rezervácia)
Predmetom ochrany je „xerotermná vegetácia, vzácne horské a dealpínske druhy rastlín (aj vstavačovité) na mezozoickom podklade (vápence, dolomity, kremence, kremité pieskovce), bučiny, dúbravy a lesostepné spoločenstvá“.
Sauvagnat-Sainte-Marthe
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bradlo (národná prírodná rezervácia)
Vyhlásená bola výnosom Ministerstva kultúry SSR č. 1160/1988-32 z 30. júna 1988.
Sauvagnat-Sainte-Marthe
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michal Chorvát
Doc. Michal Chorvát (* 28. február 1910, Slovenské Pravno – † 14. január 1982, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, literárny vedec, politik a prekladateľ. Pseudonym: Fero Pánik, Pavel Klokoč, Ján Lányi, Maco Zajac, Mišo
Životopis
Študoval na gymnáziu vo Zvolene, na Lekárskej fakulte KU v Prahe (19281936), filozofiu a estetiku na KU v Bratislave (19361940), r. 1951 doc. Pôsobil ako redaktor, editor, publicista v Bratislave, účastník ilegálneho protifašistického hnutia a SNP. Redaktor povstaleckej Pravdy v Banskej Bystrici (1944).
Ako ľavicovo orientovaný literárny kritik a historik propagoval a obhajoval socialistické umenie. Autor básní, poviedok, memoárových próz, fejtónov. Prekladateľ z francúzskej literatúry.
Romantizmus (hudba)
Romantizmus je hudobný sloh, ktorého korene siahajú do 18. storočia, typický je však hlavne pre 19. storočie.
Vznik
Veľká francúzska revolúcia vytvorila podmienky pre nový hudobný život, v ktorom sa skladateľ odpútal od feudálnych chlebodarcov a stal sa slobodným umelcom (už Ludwig van Beethoven), komponujúci často pre imaginárne obecenstvo, alebo pre seba. Konkurencia medzi umelcami viedla k stupňovaniu virtuozity a umeleckej náročnosti, to zase k zvyšovaniu všeobecného a umeleckého vzdelávania sa skladateľov, ktorí sa začali pokladať za vodcov a prorokov spoločnosti; do popredia sa dostal obdiv geniality.
Špecifiká
Hudba sa sťahuje do koncertných siení a divadiel, čím prichádza do rozdielneho akustického prostredia. To ovplyvňuje skladbu a použitie hudobných nástrojov (vo všeobecnosti sa častejšie začína používať klavír než čembalo), ale tiež to má vplyv na rozšírenie orchestra tak po stránke nástrojov, ako aj hudobníkov. Silnejú tiež vzťahy medzi literatúrou, hudbou a divadlom, čo napomáha novému rozmachu opery a vokálnych skladieb. Východiskom pre hudobné diela sú melodické, rytmické a harmonické prvky, ktoré sa bežne využívajú v ľudovej hudbe jednotlivých národov. Priemyselná revolúcia prináša nové a rýchlejšie možnosti zbližovania národov, vďaka čomu sa do hudobných skladieb dostávajú vplyvy z iných kultúr. Po roku 1870 dochádza k prenikaniu rozličných obsahových zložiek romantizmu na Západe. Vo Francúzsku (po bitke pri Sedane v roku 1871 a po založení „Société Nacionale de Musique“) pristupujú nacionálne prvky protinemecky-protiwagnerovské, v Nemecku prvky filozoficko-svetonázorové (Anton Bruckner, čiastočne Richard Strauss, hlavne Gustav Mahler). Tieto ovplyvnili v Čechách Josefa Suka a v Rusku Alexandra Nikolajeviča Skriabina.
Rozdiely v jednotlivých krajinách
V rôznych krajinách sa romantizmus prejavoval rozlične: Taliansky romantizmus sa v opere (Giuseppe Verdi) postavil do služieb nacionalizmu; vo Francúzsku sa do popredia dostali momenty fantastické, náboženské, sociálne (saintsimonizmus) a rousseauovský obdiv prírody (H. Berlioz, Ch. Gounod, C. Franck, V. d'Indy), v Nemecku momenty fantasticko-mýtické, subjektívne a nacionálne (F. Schubert, C. M. Weber, F. Mendelssohn, R. Schumann, R. Wagner, J. Brahms). F. Chopin ako Poliak sa druží nacionálnym momentom k nemeckému romantizmu; F. Liszt patrí orientáciou do francúzskeho romantizmu. Český romantizmus je nacionálnym zameraním blízky nemeckému, ale s menšou mierou subjektivizmu a fantastickosti (B. Smetana, A. Dvořák, Z. Fibich). V Rusku sa k nacionálnemu momentu pripájala rozprávkovosť, exotizmus a historizmus (M. I. Glinka, A. Borodin, M. P. Musorgskij, N. Rimskij-Korsakov, P. I. Čajkovskij).
Rozdelenie obdobia
Hudobný romantizmus je omnoho rozsiahlejšie obdobie ako predchádzajúci klasicizmus. Môžeme ho rozdeliť na raný romantizmus, ktorého predstaviteľmi sa stávajú (Franz Schubert, Carl Maria Weber, Felix Mendelssohn-Bartholdy), čistý romantizmus (Robert Schumann, Frédéric Chopin), novoromantizmus (Hector Berlioz, Franz Liszt, Richard Wagner), klasicko - romantická syntéza (Bedřich Smetana, Johannes Brahms, Max Bruch, Antonín Dvořák, Piotr Iľjič Čajkovskij, César Franck) a napokon neskorý romantizmus (Gustav Mahler, Richard Strauss, Hugo Wolf, Max Reger). Toto posledné obdobie sa však už vyvíja s novými smermi, ako sú impresionizmus alebo verizmus, napriek tomu však romantizmus v niektorých prípadoch prežíva ešte hlboko v 20. storočí.
Výrazové prostriedky
Raný romantizmus prebral formy bez tvorivého prístupu a dôraz sa preniesol na motivicko-invenčnú stránku. Tomu zodpovedajú malé skladby s poetickými námetmi (piesne bez slov, idealizované tance, celky charakteristických skladbičiek) alebo aj sonáty s tematikou piesňového charakteru. Zapojením hudby do všeumeleckého vývoja sa začala rozvíjať symfonická báseň (po 1830) a neskôr aj wagnerovská hudobná dráma (po 1850), ktorá mala byť syntézou všetkých umení (Gesamtkunstwerk). Výrazové požiadavky vyplývajúce zo spojenia umení viedli k stupňovaniu zmyslu pre zvukovú farbitosť, dynamický formu a harmonické napätia z chromatiky. Vyvrcholenie v neskorom romantizme malo ako vnútorný protiklad i zárodky reakcie protiromantickej (M. Reger, F. Busoni). Z oboch týchto tendencií sa zrodila kríza romantizmu v 20. storočí.
Romantická opera
Tento druh opery sa vyvíjal v Nemecku od začiatku 20. rokov 19. storočia. Vychádza z nemeckého romantizmu, ktorý tu nachádza svoje najtypickejšie stvárnenie. Používa výrazové prostriedky a námety typické pre celý hudobný romantizmus, jej forma však vyšla zo „singspielu“. Jej zakladateľom je Weber (Čarostrelec, Euryanta a Oberon), neskôr ju komponujú i Louis Spohr a Heinrich Marschner, no jej hlavným predstaviteľom je Richard Wagner (Blúdiaci Holanďan, Tannhäuser, Lohengrin).
Do obdobia hudobného romantizmu patrí aj rozvoj operety, ako ľahšieho komického žánru, ktorého vrcholné diela (hlavne od Johanna Straussa ml. a Franza Lehára) sa hudobne veľmi priblížili k opere.
Adara
Adara alebo Adhara (arab. ̀adārā – panny) (ε CMa/ε Canis Majoris), je druhá najjasnejšia hviezda v súhvezdí Veľký pes a jedna z najjasnejších hviezd na oblohe. Ide o vizuálnu dvojhviezdu so zdanlivou jasnosťou +1,51m (podľa EB 1,6m), ktorá je vzdialená od Zeme asi 430 svetelných rokov (podľa EB 200 pc). Okolo hlavnej zložky triedy svietivosti II, spektrálneho typu B2 a absolútnej jasnosti -5,0m obieha na oblohe vo vzdialenosti 7,4" hviezda zdanlivej jasnosti +9,0m (podľa EB).
Adara je v skutočnosti oveľa žiarivejšia ako Sírius, ale na oblohe sa javí slabšia, pretože je oveľa ďalej. Keby sa Adara nachádzala v rovnakej vzdialenosti od Slnka ako Sírius, dosahovala by absolútnu jasnosť -7m a bola by tým pádom 7-krát jasnejšia ako Venuša v čase svojej najväčšej jasnosti.
René-Robert Cavelier de La Salle
náhľad|La Salle pri vyhlásení Louisiany za francúzske územie. Na obrade sú aj indiáni z kmeňa Quapaw René-Robert Cavelier, sieur de La Salle ( * 21. november 1643, Rouen, Francúzsko – † 19. marec 1687, Texas, USA) bol francúzsky prieskumník. Jeho objavy sa sústredili do oblastí Veľkých Jazier, rieku Mississippi a Mexický záliv.
Život
René-Robert Cavelier, Sieur de La Salle sa narodil v meste Rouen vo francúzskej Normandii 21. novembra 1643, do šľachtickej rodiny. Keď dosiahol 15 rokov, bol prijatý do jezuitského rehoľného rádu. V roku 1660 zložil sľub a stal sa jeho členom. O päť rokov neskôr bol na vlastnú žiadosť vyslaný do cudziny ako misionár. V Kanade si ale uvedomil, že to nie je cesta, ktorou by sa chcel uberať. 27. marca 1667 bol na vlastnú žiadosť prepustený z rádu pre údajnú morálnu slabosť.
Do Severnej Ameriky ho vyslal kráľ Ľudovít XIV. s cieľom, aby prešiel na juh od Kanady do Mexického zálivu po rieke Mississippi. La Salle mal za úlohou prebádať toto územie a vytvoriť obchodné cesty pozdĺž rieky za účelom získavania kožušín. Preskúmal aj Michiganské (1679), Hurónske, Erijské a Ontárijské jazero. V údolí rieky Mississippi sa neúspešne snažil založiť kolóniu.
Cesty
La Salle vycestoval z Francúzska do Quebecu v Novom Francúzsku (dnešná Kanada) na konci roka 1667. Bol rozhodnutý nájsť vodnú cestu cez celý východ Severnej Ameriky. Z Montrealu vyrazil v júli 1669. Prešiel Ontárijské, Érijské jazero a ďalšie miesta, ktoré nie sú zdokumentované. Do konca roku 1670 sa totiž do Montrealu nevrátil a možno cestoval po Ohiu, alebo rieke Mississippi. Počas rokov 1671-1673 podnikol La Salle mnoho prieskumných výprav.
Kacušika Hokusai
thumb|"In the Hollow of a Wave off the Coast at Kanagawa" - Kacušika Hokusai. [[Metropolitan Museum of Art, New York]]
Kacušika Hokusai (葛飾北斎) (pôvodne zrejme Hokusai Kawamura) (* október-november 1760, Edo) – † 10. máj 1849) bol japonský umelec, maliar a drevorytec z obdobia Edo, ktorý sa narodil v dnešnom Tokiu.
René-Robert Cavelier de La Salle
Cesty
thumb|right|LaSalleho expedícia do Louisiany v roku 1684, naľavo je loď La Belle, v strede lod Le Joly a napravo je loď L'Aimable
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1993
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1993 boli v poradí 17. majstrovstvá Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konali sa v Jakarte, v Indonézii od 12.21. novembra 1993, za účasti 18 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Spojených arabských emirátov. Svoj deviaty titul (štvrtý v rade) získala 🇨🇳, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇰🇵. Pre KĽDR to bol prvý medailový úspech.
Tento turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia ázijských družstiev na Majstrovstvá sveta 1994, ktoré organizovala Kanada. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Kacušika Hokusai
Je autorom známeho 13-dielneho ilustrovaného diela „Hokusai manga“ a slávnej zbierky farebných tlačí „36 pohľadov na horu Fudži“ (bola vytvorená okolo rokov 1823-1829). Hokusai je považovaný za jedného z najtalentovanejších predstaviteľov umeleckého hnutia ukiyo-e (žáner farebnej tlače pomocu drevených doštičiek, alebo kociek, ktorý sa používal medzi 17. a 20. storočím) alebo „obrazov plávajúceho sveta“ (prechodné hľadanie potešenia, napr. vo svete divadiel, reštaurácií, čajovní, kurtizán a gejší). Hokusai je tiež známy vďaka svojim dielam žánru shunga (čo je japonský štýl erotických malieb), ktoré v skutočnosti plnili funkciu akýchsi dobových reklamných inzerátov pre verejné domy a divadlá, predstavenia alebo portréty idolov či hercov a dievčat z čajovní.
Jeho rozsiahle dielo „Fukujuso“, séria 12-tich tlačí oslavujúcich zmyselnosť a náruživosť je považovaná za jedno z rozsahovo najväčších umeleckých prác vyhotovených v štýle erotickej maľby shunga. Hokusaiove umenie bolo dôležitým zdrojom inšpirácie pre mnohých európskych impresionistov akými boli Claude Monet, alebo americký umelec James McNeill Whistler. Hokusai aj Hiroshige výrazne ovplyvnili podobu celosvetovej krajinomaľby. Napokon, Hokusaiovo meno je nezmazateľne zapísané vo Whistlerovej práci.
Životopis
Hokusai sa narodil v Ede (dnešné Tokio) roku 1760, ktorému podľa tradičného japonského datovania zodpovedá 9. mesiac, 10. roku obdobia Horeki, ako syn výrobcu zrkadiel Nakajima Issaia. Keď mal Hokusai osemnásť rokov, vstúpil ako učeň do umeleckej dielne Katsukawa Shunshoa, maliara a výrobcu farebných drevotlačí. Tam však jeho ignorovanie umeleckých postupov a výtvarných prejavov majstra v roku 1785 spôsobilo  jeho vylúčenie z dielne. Hokusaiova umelecká kariéra, však aj napriek tomu pokračovala, pretože bol veľmi talentovaným a čoskoro bol prijatý do dielní iných majstrov a neskôr v dospelosti sa sám stal majstrom v žánri japonských farebných drevotlačí.
Medzi rokmi 1796 a 1802 vytvoril až 30 000 knižných ilustrácií, desiatky sérii farebných drevotlačí a stovky jednotlivých farebných obrazov. Pri voľbe vhodného námetu obrazu sa často inšpiroval obyčajným životom Japoncov, ich tradíciami a legendami. V roku 1824 vydal knihu „Nové podoby dizajnu“, ktorá inšpirovala veľa vtedajších umelcov a mala vplyv aj na podobu vzorov pri zdobení látok tradičnou japonskou prešívacou technikou Sašiko. V období medzi rokmi 1830 – 1840 vytvoril aj niektoré zo svojich najslávnejších prác.
Hokusai, ako každý umelec, sa nechával inšpirovať rôznymi súdobými umeleckými štýlmi a umelcami, časom sa však forma jeho umeleckého vyjadrovania stala vskutku jedinečnou a vytvoril si svoj osobitý nezameniteľný štýl maľby.
Bol dychtivým študentom do konca života, a na smrteľnej posteli povedal: „Keby mi nebesá darovali ešte ďalších päť rokov, stal by som sa veľkým maliarom“. Zomrel 10. mája 1849.
Po jeho smrti sa niektoré kópie jeho prác dostali na Západ, a spolu s prácami ostatných ukiyo-e umelcov ovplyvnili umeleckú tvorbu takých západných majstrov ako Vincent van Gogh a Paul Gauguin. Mnohé práce japonských umelcov boli vyvezené do Európy, najmä do Paríža od druhej polovice 19. storočia. Práce japonských umelcov sa stali predmetom zberateľskej činnosti vtedajších milovníkov umenia zo Západu a stali sa veľmi populárne medzi impresionistami ako Claude Monet, Edgar Degas a Henri de Toulouse-Lautrec, ktorých práce boli veľmi ovplyvňené japonským výtvarným prejavom.
Jedna z jeho najuznávanejších prác je „In the Hollow of a Wave off the Coast at Kanagawa“ (Dolu pod vlnami mimo pobrežia Kanagawy). Na obraze je veľká vlna pohlcujúca ľudí a lode, so vzdialenou horou Fudži v pozadí, ktorej veľkosť zmenšuje mohutnosť vlny. Hovorí sa, že to je momentka každodennej práce; možno vidieť prekvapených ľudí na loďkách, vezúcich ryby. Niekedy sa mylne hovorí o vlnách cunami (津波), ale presnejšie sa volajú okinami (沖波), čiže veľké vlny na šírom mori.
Práca
Vďaka vysokému veku, ktorého sa Hokusai dožil, tvoril umelecky veľmi dlho, no svoje najdôležitejšie a najslávnejšie diela vytvoril až po 60. roku života. Jeho najslávnejšia práca je séria farebných drevotlačí 36 pohľadov na horu Fudži (富嶽三十六景 Fugaku Sandžúrokkei) vytvorená v rokoch 1826 až 1833. Séria pozostávala pôvodne zo 46 obrazov (10 ďalších bolo neskôr pridaných, kvôli nadšenému prijatiu umeleckej série verejnosťou) zobrazujúcich kvety, vtáky a scenérie z legiend alebo každodenného života v spojení so zobrazením hory Fudži v pozadí námetu.
Rozsahovo najväčšou prácou Hokusaia je 15-dielna obrázová zbierka Hokusai Manga, preplnená dômyselnými umeleckými zobrazeniami a charakterovými skicami, ktorá bola uverejnená v roku 1814. Štýl výtvarného zobrazovania nachádzajúci sa v tejto zbierke sa často považuje za hlavnú tvorivú inšpiráciu pre moderný štýl kresby uplatňovanej v súčasných japonských komiksoch manga.