cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mestský okruh číslo 1 (Košice)
Trasa
Košický mestský okruh číslo 1 začína v kruhovom objazde pri Mlynskej bašte, ktorý spája ulice Štefánikova, Továrenská, Hviezdoslavova, Gorkého, Tyršovo nábrežie, Masarykova a Jesenského. Okruh potom pokračuje južným smerom a asi po 100 metroch sa v pravej časti oddeľuje tzv. "stará" Štefánikova ulica a "nová" pokračuje niekdajším korytom Mlynského náhona až ku Jakabovmu palácu. Cesta stále pokračuje na juh, teraz už však po Ulici Protifašistických bojovníkov. Na konci ulice sa nachádza svetelná križovatka s Palackého ulicou, Námestím osloboditeľov a Jantárovou ulicou. Tu mestský okruh odbočuje doprava na Námestie osloboditeľov a odtiaľ až po koniec Štúrovej ulice je cesta smerovo rozdelená. Práve tento úsek bude v budúcnosti prerobený v súvislosti s výstavbou zábavného centra Aupark. Na konci Štúrovej ulice cesta zabočuje na Moyzesovu ulicu, no v smere na Bačíkovu ulicu túto križovatku obchádza cez Tajovského a Grešákovu ulicu. Okruh potom pokračuje po dlhej Moyzesovej ulici až po Infiniti arénu. Odtiaľ v smere ku kruhovému objazdu pokračuje po Bačíkovej a Továrenskej ulici. V smere od kruhového objazdu na Moyzesovu okruh smeruje po Hviezdoslavovej ulici.
Vailly-sur-Aisne (obec)
Vailly-sur-Aisne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Vailly-sur-Aisne má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Vailly-sur-Aisne má 2084 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Dominique Vivant Denon
Dominique Vivant, barón Denon aj Dominique Vivant Denon (* 4. január 1747, Chalon-sur-Saône, département Saône-et-Loire, Francúzsko – † 27. apríl 1825, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky spisovateľ, rytec, diplomat, správca Múzea v Louvri.
Život
Narodil sa v Chalon-sur-Saône. Študoval právo v Paríži, ale viac ho lákala literatúra a štúdium umenia. Kráľ Ľudovít XV. Denona poveril usporiadaním jeho zbierky gém. Neskôr bol menovaný za tajomníka francúzskej ambasády v Petrohrade (vyslancom bol v tom čase François-Michel Durand de Distroff). Denon bol vraj obľúbencom cárovnej Kataríny II. Potom bol poslaný do Štokholmu a napokon bol v roku 1775 umiestnený na vyslanectve vo Švajčiarsku. Pôsobil tu do roku 1782. Bol častým hosťom u filozofa Voltaira na jeho zámočku vo Ferney pri Ženeve. V roku 1782 bol opäť vyslaný ako tajomník vyslanca na ambasádu do Neapola, neskôr tu zastával post chargé d'affaires. Do Paríža sa vrátil v roku 1787 a v tomto roku bol zvolený za člena Kráľovskej akadémie krásnych umení (Académie royale des Beaux-Arts). O krátky čas opäť vycestoval na diplomatickú misiu do Talianska.
V čase začiatku Veľkej francúzskej revolúcie bol práve vo Florencii, neskôr sa zdržiaval v Benátkach. Do Paríža prišiel až v roku 1793, ale pre neskorý návrat do vlasti mu bol skonfiškovaný majetok. Denon sa dokonca ocitol na zozname šľachticov-emigrantov, ktorí boli vnímaní ako hrozba pre nedávno vyhlásenú republiku. V tomto čase sa živil predajom svojich malieb a rytín, trel biedu. Onedlho ale našiel ochrancu v osobe revolučného maliara Jacquesa Louisa Davida, pre ktorého vytváral kópie medirytín. Často to boli diela neveľkej umeleckej hodnoty – napríklad kresby módnych noviniek, o ktoré bol veľký záujem. Cez Davida sa spoznal aj s Maximilienom Robespierrom, ktorý mu vrátil majetok a nariadil vyčiarknuť Denona zo zoznamu emigrantov. Neskôr sa zoznámil aj s Jozefínou de Beauharnais a vďaka nej aj s Napoleonom Bonapartom.
Na základe osobného vyzvania Napoleona Bonaparta sa roku 1798 Denon ako predstaviteľ Komisie umení a vied zúčastnil na jeho výprave do Egypta. Denon bol len jedným z vzdelancov, ktorí sa zúčastnili na tejto Napoleonovej výprave. Po dobytí Káhiry sa stal čelnom práve založeného Egyptského inštitútu (Institut d’Egypte). Bol jedným z jeho najaktívnejších členov. V Egypte ako prvý skúmal pohrebisko v Gíze, vstúpil do vnútorných priestorov Cheopsovej pyramídy a opísal Sfingu. Neskôr sa s vojskom generála Louis-Charles-Antoine Desaixa dostal až do Horného Egypta, kde navštívil Luxor, Karnak, Údolie kráľov, ostrov Elefantínu v Níle a Asuán. Robil aj výskum na pohrebisku v Sakkáre. Počas výskumu si robil podrobné poznámky a skicoval nájdené stavby a umelecké diela. Často bol v ohrození života a pred Berbermi ho museli chrániť vojaci. Možno konštatovať, že Denonove výskumy spolu s rozlúštením egyptských hieroglyfov Jeanom-Françoisom Champollionom položili základ modernej egyptológie.
Výsledkom Denonovho výskumu bol dvojzväzkový album kolorovaných rytín „Cesta po Dolnom a Hornom Egypte” („Voyage dans la Basse et Haute Égypte, pendat les campagnes du général Bonaparte”; tlačou vyšiel v roku 1802). Týmto dielom sa v Európe prebudil záujem o egyptskú históriu a umenie. Okolo 150 jeho rytín bolo uverejnených aj v 24-zväzkovom diele „Descripton de l’Egypte”, ktoré bolo výsledkom bádania francúzskych vedcov počas egyptskej výpravy Napoleona Bonaparta. Denonove presné kresby sú aj dnes dôležitým obrazovými dokladmi egyptských stavieb, najmä tých, ktoré sa už nezachovali (napr. chrámu Amenhotepa III. na ostrove Elefantína, ktorý bol rozobraný v roku 1822).
19. novembra roku 1802 bol Denon Napoleonom menovaný za riaditeľa Hlavného múzea umení (Musée central des arts), a v roku 1804 za generálneho riaditeľa francúzskych múzeí. Túto funkciu zastával až do októbra roku 1815. Zohral významnú úlohu v rozšírení zbierok Louvru, do ktorého sa dostali predmety z krajín, ktoré si podmanil Napoleon Bonaparte. Po Napoleonovom páde ťažko niesol požiadavky víťazných krajín o navrátenie umeleckých diel, ktoré boli prevezené do Paríža. Kráľom Ľudovítom XVIII. bol poverený ďalej viesť múzeum v Louvri, v roku 1816 o tento post prišiel.
Denon zomrel 27. apríla roku 1825 v Paríži a bol pochovaný na parížskom cintoríne Père Lachaise.
Héloup
Héloup je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
76 mm divízny kanón vzor 1942
náhľad|76 mm divízny kanón vzor 1942 (ZIS-3) pri pamätníku druhej svetovej vojny v Nižnom Novgorode. 76 mm divízny kanón vzor 1942 alebo ZIS-3 (ЗИС-3) je 76,2 mm viacúčelový kanón sovietskej konštrukcie, ktorý bolo možné používať ako húfnicu aj protitankový kanón. Zbraň bola skonštruovaná pod vedením V. G. Grabina. Vyrábaný bol hlavne v delostreleckej fabrike č. 92 v meste Gorkij (dnes Nižnij Novgorod). Skratka ZIS znamená (Zavod imeni Stalina, Stalinova továreň). Kanón predstavoval najrozšírenejšiu sovietsku delostreleckú zbraň používanú počas druhej svetovej vojny. Vďaka originálnej konštrukcii, výrobným a technologickým kvalitám je zbraň považovaná za jednu z najlepších delostreleckých zbraní druhej svetovej vojny. ZIS-3 zostal vo výzbroji Sovietskej armády aj dlho po vojne a bol tiež exportovaný do viacerých krajín. V niektorých armádach je používaný dodnes.
Vznik a vývoj
náhľad|Rôzne druhy munície pre ZIS-3.
Začiatok nemecko-sovietskej vojny bol pre sovietske ozbrojené sily veľkou katastrofou, ktorá si vyžiadala medzi iným aj veľké straty sovietskeho delostrelectva. Armádu bolo potrebné rýchlo dozbrojiť, bolo preto potrebné vyrábať veľa nových, podľa možnosti čo najjednoduchších delostreleckých zbraní. Práve v tomto období prišiel závod č. 92 v Gorkom so svojim prototypom viacúčelového kanóna, ktorý presne vyhovoval štátnemu zadaniu a bol okamžite prijatý do sériovej výroby. Kuriozitou je, že oficiálne schválenie J. V. Stalinom, vo februári 1942 prebehlo až niekoľko mesiacov po tom, čo boli zbrane používané na fronte. 12. februára 1942 bol nakoniec kanón oficiálne prijatý do výzbroje sovietskej armády pod označením 76 mm divízny kanón vzor 1942.
Kanón bol vyrábaný vo viacerých verziách. ZIS-3 bol pomerne revolučnou konštrukciou aj z hľadiska technológie jeho výroby a je považovaný za prvý kanón produkovaný na výrobnej linke. Viaceré súčiastky boli pre zjednodušenie výroby odlievané, lisované alebo zvárané, čím sa výrazne znížilo množstvo potrebnej práce ako aj potreba kvalifikovanej pracovnej sily a to všetko bez toho aby klesala ich kvalita. Od roku 1941 do roku 1945 bolo vyrobených 103 000 kusov týchto kanónov. Ďalších približne 13300 kanónov bolo inštalovaných do stíhača tankov SU-76. Pre porovnanie, v rovnakom období, priemysel nacistického Nemecka vyrobil asi 25 000 podobných protitankových diel Pak 40 kalibru 75 mm a asi 2600 týchto kanónov pre stíhače tankov.
Okrem továrne č. 92 v Gorkom, boli tieto zbrane v menšej miere produkované aj závodom č. 235 v meste Votkinsk na Povolží.
Bojové nasadenie
náhľad|Sovietska delostrelecká jednotka vyzbrojená kanónmi ZIS-3 počas úvodnej fáze bitky o Berlín. Sovietski vojaci obľubovali kanóny ZIS-3 pre ich vysokú spoľahlivosť, odolnosť a presnosť. Jednalo sa o univerzálny kanón, ktorý bolo možné použiť aj ako ľahkú húfnicu s dostrelom 13 km. Zbrane boli jednoduché na obsluhu a rýchlo sa ich naučili obsluhovať aj úplní nováčikovia. Ľahká lafeta dovoľovala aby mohli byť kanóny ťahané za bežnými nákladnými automobilmi alebo ťažkými Jeepmi ako boli na základe lend-lease dovážaný americký Dodge 3/4. Na krátku vzdialenosť nebol problém odtlačiť kanón ani pre jeho 4-člennú obsluhu.
ZIS-3 sa stal známy predovšetkým ako protitanková zbraň. Nemeckými jednotkami prezývaný „rač-bum“, pre krátky čas medzi zvukom výstrelu a pozorovaním dopadu striel pri priamej paľbe. Kanón mal dobrú priebojnosť a v počiatočnej fáze vojny mohol protipancierovou muníciou vyradiť akýkoľvek nemecký ľahký či stredný tank. Kolmý 80 mm pancier strely prerážali na vzdialenosť 500-700 m. 80 mm pancier sklonený pod uhlom 45° prerážali už iba z krátkej vzdialenosti menšej ako 300 m. Objavenie sa nemeckých ťažkých tankov Tiger koncom roka 1942 a stredných tankov Panther v roku 1943 ukončilo dominanciu sovietskych protitankových zbraní. Čelné pancierovanie týchto tankov už bolo pre 76,2 mm kanón s výnimkou niektorých slabých miest pri paľbe na štandardnú vzdialenosť nepreniknuteľné. Tanky však bolo stále možné vyradiť paľbou na menej pancierované boky. V roku 1943 to čiastočne riešilo zavedenie podkalibrovej munície a v roku 1944 kumulatívnych striel, ktoré prerážali aj čelné 80 mm pancierovanie na vzdialenosť 500 m. 100 mm čelný pancier tankov Tiger však naďalej nebolo možné preraziť. To však nemení nič na fakte, že zbraň bola životne nebezpečná pre všetky ostatné typy nemeckých stredných tankov a samohybných diel, ktoré predstavovali väčšinu nemeckej nasadenej obrnenej techniky.
Batéria kanónov ZIS-3 pozostávala zo 4 zbraní. 3 batérie vytvárali prápor. Samostatné protitankové pluky pozostávali zo 6 batérií. Jednotky mávali aj samostatnú štábnu batériu, ktorá mala aj čatu riadenia paľby.
76 mm kanónmi vzor 1942 bol vyzbrojený aj 1. čs. armádny zbor v ZSSR. Zbrane sa v povojnovom období dostali aj do výzbroje československej armády. Mnoho týchto zbraní ZSSR postupne predalo svojim spojencom do krajín Afriky a Ázie, kde často slúžia dodnes. V Sovietskej armáde boli v povojnovom období postupne zbrane vyraďované, časť bola zakonzervovaná, väčšina však bola zošrotovaná.
Koristné zbrane počas druhej svetovej vojny úspešne používali aj nemecké sily. Zbrane sa v ich rukách vyznamenali napr. počas bojov v Severnej Afrike.
Špecifikácia
náhľad|Pohľad na záver a zameriavač.
Rádio Sever
Rádio Sever bola súkromná komerčná rozhlasová stanica, ktorá vysielala zo Žiliny od 1. marca 2013 do 28. septembra 2015.
Produkcia Rádia SEVER zabezpečovala pravidelné návštevy osobností súčasnej regionálnej populárnej hudby, politiky, spoločenského života, športu, ale aj bežných, no zaujímavých ľudí z regiónu sever. Zohraný tím moderátorov prinášal poslucháčom štandardné živé moderované vysielanie, regionálne ukotvené servisné informácie potrebné k životu obyvateľov – aktuálnu dopravu na severe, počasie, snehové správy, kultúrne pozvánky, ale aj súťaže a ankety.
Vestfálsky mier
thumb|Jednanie v Münsteri Vestfálsky mier (iné názvy: westfálsky mier, mier v Osnabrücku a Münsteri) je označenie pre 11 zmlúv podpísaných v roku 1648, ktorými sa skončila tridsaťročná vojna. Rokovania o týchto zmluvách sa viedli v rokoch 1644 – 1648 v Münsteri a Osnabrücku.
Rokovania predbiehali v dvoch mestách, aby v jednom malo prednosť Francúzsko a v druhom Švédsko a čas, ktorý zabralo vyriešenie ceremoniálnych otázok bol 15 mesiacov.
Delenie
Hlavné zmluvy:
Hlavný obsah - územné zmeny
thumb|Zjednodušná mapa Európy v roku 1648
Majstrovstvá sveta v americkom futbale
Majstrovstvá sveta v americkom futbale je najvyššie medzinárodné podujatie národných družstiev v americkom futbale, ktoré riadi Medzinárodná federácia amerického futbalu (IFAF). Má iba krátku históriu, prvýkrát sa konalo v mužskej kategórii v roku 1999 v Taliansku. Ženy mali premiéru v roku 2010, keď turnaj hostilo Švédsko. MS seniorov sa konajú raz za 4 roky a národné tímy mužov postupujú na záverečný turnaj cez kvalifikáciu. MS juniorov sa konajú s 2-ročnou periodicitou.
Heugon
Heugon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Blanko (prírodná rezervácia)
Prírodnú rezerváciu Blanko tvorí rovnomenný lesný rybník, ktorý sa rozkladá na území s rozlohou iba  od štátnej hranice s Rakúskom a súčasne  juhozápadne od obce Nová Bystřice. Rezervácia, ktorá bola vyhlásená v roku 1998, leží vo výške 596, ukrýva bohatú faunu a flóru a je obklopená ihličnatým lesom s prímesou brezy, jelše a dubu. Na východnom brehu rybníka sa nachádza menšie slatinné rašelinisko. Rezervácia susedí s najlesnatejším regiónom Rakúska, ktorého dediny sú označované za vzdušné kúpele. Blanko je domovom ohrozených a chránených druhov rastlín a živočíchov. Okrem iných tu možno nájsť pálku úzkolistú, trsť obyčajnú, ostrice, smlz sivý, Bublinatka nebadanú, smldník močiarny či vŕbu päťtyčinkovú. Lokalitu obýva tiež 20 druhov vážiek, vzácny druh podkôrneho chrobáka, rosnička zelená či hrabavka škvrnitá atď. V okolí hniezdia chriašteľ, kaňa močiarna, kačica chrapľavá a močiarnica mekotavá.
Po rezervácii bol pomenovaný i lesný penzión Blanko, ktorý sa nachádza na severozápadnom brehu rybníka v priestoroch bývalej colnice.
Crystal Langhornová
Hrávala za University of Maryland Terrapins. V roku 2008 bola v drafte vybraná do tímu Washington Mystics do WNBA. Študovala na Willingboro High School v New Jersey a v roku 2004 sa dostala do WBCA All-America Game. Dala 5 bodov a získala ocenenie za najužitočnejšiu hráčku, titul MVP. V roku 2006 pomohla družstvu Terrapins vyhrať NCAA Championship, a v roku 2007 zažiarila na FIBA majstrovstvách sveta do 21 rokov. Bola prvou hráčkou zo ženských aj mužských tímov v histórii University of Maryland, ktorá nastrieľala 2 000 bodov a podarilo sa jej až 1 000 doskokov. Stala sa tak 106-tou hráčkou v histórii NCAA, ktorej sa to podarilo. V súčasnosti hrá v tíme Washington Mystics a v mimosezóne WNBA hrá za klub Dobrí anjeli Košice.
Externé odkazy
Profil hráča na USA Basketball
Kecerovce
Kecerovce sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Časti obce
Obec Kecerovce vznikla zlúčením obcí Kecerovské Pekľany (v minulosti aj Kecerské Pekľany), Kecerovské Kostoľany (v minulosti aj Kecerské Kosceľany, - Kostolany).
Kualalumpurské metro
300px|right|thumb|Súprava STAR LRT v stanici
Kualalumpurské metro (angl. STAR Light Rail Transit alebo STAR LRT) je bývalý názov systému podzemnej rýchlodráhy v Kuala Lumpur, hlavnom meste Malajzie.
Sieť pozostáva z troch liniek, ktoré prevádzkujú rozdielne spoločnosti.
Skamandros z Alexandrie
Skamandros (Skamandros) bol v roku 36 pred Kr. olympijský víťaz v behu na jedno stadion.
Skamandros z tróadskej Alexandrie bol na 186. olympijských hrách korunovaný vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. V Olympii bol tento beh najstaršou súťažnou disciplínou, zavedenou už na počiatku hier, podľa tradície v roku 776 pred Kr. a na hrách zostal aj po zavedení ďalších súťažných disciplín hlavným pretekom, menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
Vadencourt (Aisne)
Vadencourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Vadencourt má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Vadencourt má 634 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Estónčina
right|thumb|Rozšírenie estónčiny
Estónčina (po estónsky eesti keel) je jazyk z vetvy ugrofínskych jazykov.
Estónčina je príbuzná s fínčinou a vzdialene príbuzná aj s maďarčinou. Estónčina nie je príbuzná s jazykmi susedných národov (ruštinou, lotyštinou, švédčinou), ktoré patria do indoeurópskej jazykovej rodiny.
Estónsky hovorí približne 1,1 milióna ľudí, ktorých väčšina (asi 950 000) žije v Estónsku. Estónčina je jediným úradným jazykom v Estónsku a jedným z dvadsiatich troch úradných jazykov Európskej únie.
Jedným z charakteristických rysov estónčiny sú tri dĺžky hlások: krátka, dlhá a predĺžená. Tieto rôzne dĺžky majú nielen samohlásky, ale aj spoluhlásky.
Colin Blakemore
V roku 1965 získal titul Bachelor of Arts a v roku 1969 promoval na University of Cambridge. V roku 1968 získal titul PhD. na University of California, Berkeley.
Estónčina
Dejiny estónčiny
left|thumb|Japonsko-Estonský pamätník o vzájomnom priateľstve Najstarší doložený výskyt estónskeho slova sa datuje do 8. storočia n. l., keď kňaz Aethicus Ister vo svojom diele Cosmographia spomenul ostrov Taraconta (Tharaconta). Ide pravdepodobne buď o označenie celého Estónska alebo jeho najväčšieho ostrova Saaremaa. Meno Taraconta možno vyložiť ako spojenie slov Taara a kond. Taara bol pravdepodobne jedným z najdôležitejších bohov starých Estóncov a prípona -kond (staroestónsky -konda) v estónčine označuje skupinu ľudí, napr. perekond je „rodina“, alebo územnú jednotku, napr. maakond je „provincia, kraj“. „Taraconta“ tak mohlo byť označením Estóncov ako „uctievačov boha Taary“ alebo estónskeho územia ako „krajina boha Taary“.
Viac písomných záznamov o vývoji estónčiny sa dochovalo z 13. storočia. Napríklad latinsky písaná kronika Heinrici Chronicon Livoniae popisujúca krížové výpravy nemeckých a škandinávskych križiakov proti Estóncom už obsahuje slová a časti viet v estónčine.
V dôsledku krížových výprav sa na území dnešného Estónska a Lotyšska usadila dolnonemecká šľachta a mešťania. Napriek tomu že v priebehu nasledujúcich 700 rokov sa na tomto území striedali obdobia rôznych cudzích nadvlád (dánska, poľská, švédska, ruská), najsilnejšie estónčinu ovplyvnili dolná nemčina a horná nemčina, ako aj miestne dialekty baltskej nemčiny, ktoré sa z nich vyvinuli.
Prvým súvislým estónskym textom je rukopis Kullamaa z rokov 1524 – 1528. Ide o jedenásť dochovaných stránok luteránskeho katechizmu, ktoré obsahujú dve modlitby – Otčenáš a Zdravas Mária – a vyznanie viery.
Prvé estónske gramatiky a slovníky boli zostavené v 17. storočí v nemčine a latinčine. Autorom prvej z nich bol v roku 1637 nemecký farár Heinrich Stahl. Odvtedy do súčasnosti sa rozvíja aj literatúra v estónčine, aj keď až do polovice 18. storočia o status spisovnej estónčiny bojovali dva jazykové varianty, severný (okolie Tallinnu) a južný (okolie Tartu). V roku 1739 bol vydaný prvý úplný preklad Biblie do estónčiny. Vzhľadom na to, že išlo o severnú estónčinu, získal tento jazykový variant dominantné postavenie. Druhým dôvodom úpadku južnej estónčiny bolo vypálenie Tartu v roku 1708 počas vojny medzi Švédmi a Rusmi a následná deportácia jeho obyvateľstva do Ruska.
V období národného obrodenia v polovici 19. storočia dochádza k prudkému rozvoju estónčiny, ktorá sa z jazyka roľníkov stala jazykom kultúry. Estónčina sa začala používať aj vo vede. Karl August Hermann v roku 1884 vydal prvú gramatiku estónčiny písanú estónsky, čo zohralo významnú úlohu pri jej štandardizácii.
Počas prvých desaťročí 20. storočia si estónske vzdelané vrstvy určili za cieľ rozvoj estónčiny ako európskeho kultúrneho jazyka. Dôležitú úlohu v tomto úsilí mal Johannes Aavik, ktorý sa snažil o to, aby literárny jazyk bol bohatší a krajší. Vychádzal pri tom z fínčiny a estónskych nárečí, ale vytváral aj umelé slová a tvary. Ďalším významným priekopníkom v oblasti jazyka bol Johannes Voldemar Veski, ktorý sa zameral na štandardizáciu terminológie. Jeho najväčším prínosom je štandardizácia prípon, ktorými sa odvodzujú estónske slová.
Od 90. rokov 20. storočia dochádza k uvoľneniu jazykových noriem a začínajú sa opäť objavovať rôzne sociolekty a jazykové varianty estónčiny. Súčasná spisovná estónčina je založená prevažne na nárečiach severnej estónčiny. Z južnej estónčiny sa do súčasnosti zachovalo niekoľko nárečí, ktoré sú foneticky a gramaticky odlišné od spisovnej estónčiny. V posledných rokoch 20. storočia však začalo obrodenie južnej estónčiny na základe nárečia Võro.
1. mája 2004 sa estónčina stala jedným z vtedy dvadsiatich úradných jazykov Európskej únie.
Výslovnosť
Estónčina je prevažne fonetický jazyk, rovnako ako slovenčina. Preto je jej výslovnosť relatívne jednoduchá, pretože „čo vidíme, to vyslovujeme“. Písaná podoba ale nerozlišuje dlhú a predĺženú výslovnosť hlások a nie je tiež označená palatalizácia (mäkčenie). Niektoré písané tvary sa stále píšu historickým pravopisom, napriek tomu je výslovnost iná. Väčšina Estóncov napríklad nevyslovuje začiatočnú hlásku „h“.
Prízvuk v estónčine je s niekoľkými málo výnimkami na prvej slabike (podobne ako v slovenčine), častý je vedľajší prízvuk na nepárnych nekoncových slabikách.
Estónčina používa upravenú latinku. Abeceda obsahuje 32 písmen v tomto poradí: A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, Š, Z, Ž, T, U, V, W, Õ, Ä, Ö, Ü, X, Y. Písmená C, F, X, Y sa vyskytujú len v cudzích slovách.
Samohlásky
Samohlásky sú v estónčine veľmi dôležité. Je ich deväť (u, o, a, õ, ü, ö, ä, e, i) a tvoria celkom 36 dvojhlások. Niektoré slová obsahujú iba samohlásky, napr. öö („noc“), alebo ei („nie“).
Na rozdiel od iných ugrofínskych jazykov sa v spisovnej estónčine nezachovalo pravidlo vokálnej harmónie. Podľa tohoto pravidla by sa v slove mali vyskytovať buď len predopodnebné samohlásky (ä, ö, ü) alebo len zadopodnebné samohlásky (a, o, u). Pravidlo vokálnej harmónie ale platí v nárečí Võro (napríklad küla v spisovnej estónčine a külä vo võrčine).
Spoluhlásky
Spoluhláskové zhluky sú v estónčine neobľúbené, najmä na začiatku slov. Väčšina spoluhláskových zhlukov sa objevuje v prebraných slovách.
Tottenham Court Road (stanica metra)
Tottenham Court Road je jednou zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa v londýnskej mestskej časti City of Westminster. Východy zo stanice sa nachádzajú na ulici Oxford Street a na St Giles' Circus, kúsok od Tottenham Court Road. Obsluhujú ju dve linky. Nachádza sa v tarifnej zóne 1.
História
Stanicu otvorili 30. júla 1900 ako súčasť Central London Railway (dnešná Central Line). Od tohto dňa až do 24. septembra 1933 nasludúca zástavka v smere na východ niesla meno British Museum. Táto bola uzavretá a ďalšou stanicou v tomto smere sa stala Holborn. Nástupištiaa pod Oxford Street, na západ od križovatky s Tottenham Court Road, boli pôvodne spojené s vestibulom pomocou výťahov. Tie v roku 1933 nahradili eskalátory a opustené výťahové šachty boli prerobené na ventilačné šachty. V roku 1938 uviedli na stanici do prevádzky chladiace zariadenie, v roku 1949 bolo vyradené. Pôvodná staničná budova na Oxford Street je dielom architekta Harryho Bell Measuresa, ktorý bol zodpovedný aj za ostatné stanice Central London Railway. Z pôvodnej budovy sa zachovali už iba zvyšky.
Spoločnosť Charing Cross, Euston & Hampstead Railway (dnes súčasť Northern Line) otvorila svoju stanicu pod názvom „Oxford Circus“ 22. júna 1907. Obe stanice boli prepojené až po vyše roku, 3. septembra 1908 pod spoločným názvom „Tottenham Court Road“. Nasledujúca stanica na Nortnern Line zmenila svoj názov z „Tottenham Court Road“ na „Goodge Street“ aby sa predišlo zmätkom.
Pôvodný vestibul stanice sa nachádzal na juhovýchodnom rohu križovatky Oxford Street a Charing Cross Road a pôvodné výťahové šachty a únikové východy ostali zachovalé. Únikové schodisko sa často využíva ako prístupová cesta na nástupištia Northern Line, v snahe ohľahčiť preľudnené eskalátory.
Linky
Stanicu v súčasnosti obsluhujú dve linky:
Miesta záujmu
V blízkosti stanice sa nachádzajú:
Igé (Orne)
Igé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Číňania
Číňania môžu byť:
Alterf
Alterf alebo Lambda Leonis (λ Leo / λ Leonis) je hviezda v súhvezdí Lev.
Bunková blana
Bunková blana je bunková membrána, plazmatická membrána - lamelárna štruktúra ohraničujúca cytoplazmu bunky voči okoliu. Plní stavebnú funkciu, zúčastňuje sa na riadení selektívneho prestupu látok z okolia do bunky a naopak, pomocou mebránových receptorov sa podieľa na získavaní údajov o okolitom prostredí bunky, zmenou priepustnosti sa zúcastňuje na riadení bunkového metabolizmu. Bunková mebrána ohraničuje okrem cytoplazmy aj niektoré bunkové štruktúry.
Randy Rhoads
Randall William "Randy" Rhoads (* 6. december 1956, Santa Monica, Kalifornia, USA – † 19. marec 1982, Leesburg, Florida) bol americký heavymetalový gitarista ktorý hral s Ozzy Osbourneom a Quiet Riot. Ako fanúšik klasickej gitary, často kombinoval klasickú hudbu s vlastným heavy metalovým štýlom. Počas svojej relatívne krátkej kariéry mal Rhoads významný vplyv na neo-klasických metalových hráčov, ktorí sa objavili v roku 1980. Dodnes má veľký vplyv na mnohých súčasných gitaristov všetkých štýlov. Je súčasťou niekoľkých zoznamov "Greatest Guitarists".
Randy Rhoads tragicky zahynul v roku 1982 pri nehode v lietadle. Päť rokov po jeho smrti vydal Ozzy Osbourne Tribute, jediný oficiálny album predstavujúci Osbourna a Rhoadsa hrajúcich spolu na koncerte.
Irai
Irai je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Vincent Blanár
Blanár sa zaoberal aj dejinami slovenského jazyka, najmä výskumom slovnej zásoby, bibliografiou slovenskej jazykovedy.
Irai
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grégorios Palamas
Grégorios Palamas alebo Gregor Palama alebo Gregor Palamas (* 1296, Konštantínopol - † 14. november 1359, Solún) bol grécky (byzantský) mních, solúnsky metropolita, významný svätý a mystik Pravoslávnej cirkvi. Bol jedným z najvýznamnejších a najvýraznejších predstaviteľov hesychazmu.
Životopis
Narodil sa v Konštantínopole v aristokratickej rodine. Ako 20-ročný odišiel na Svätý vrch Atos, no v roku 1340 ho opustil. V roku 1347 sa stal solúnskym biskupom.
Kanonizácia a pamiatka
Grégorios Palamas bol kanonizovaný 9 rokov po svojej smrti (v roku 1368) patriarchom Filoteom. Jeho pamiatku si pravoslávna cirkev pripomína dvakrát: v Druhú nedeľu Veľkého pôstu, a to z dôvodu jeho víťazstva nad herézou v cirkvi (analogicky k víťazstvu ortodoxie nad ikonoklazmom v Prvú nedeľu Veľkého pôstu) a druhýkrát v deň jeho smrti, 14. novembra. Aj niektoré východné katolícke cirkvi ho uctievajú ako svätého.
Jaroslav Oleksandrovyč Jevdokymov
Jaroslav Jevdokymov  (* 22. november 1946, Rivne, Ukrajina) je ukrajinský spevák, barytón, ľudový umelec Bieloruska, Zaslúžilý umelec Ruskej Federacie
Životopis
Jaroslav Jevdokymov sa narodil 22 novembra 1946 r. v meste Rіvnе, Ukrajina.
Jeho matka Anastasia Očeretovič už devätnásťročna trpela politické represie, a dostála sa do väzení v meste Rivne. Kde sa narodil známy na celý svet spevák. Zachrániť svojho syna od hladu v tento čas pomohla žena s ktorou oná bola vo väzení Zina, manželka muž ktorej bol hrdina vojny, ktorá krmila svoje dieťa a Jaroslava. Otec Oleksandr Jevdokymov sa narodil v Permskej oblasti, tiež bol represovaný. Matka, pred tým ako vykonať trest, dala svojho štvormesiačneho syna svojím rodičiam. Jaroslava uvidela 1955 r., keď sa vratila do rodnej dediny.
Vyrástal Jaroslav na Polissi, v maličkej dedine Korysť, Rivenskej oblasti. Jaroslava vychovavala stará matka, tetka Hanna, starý otec Charyton, ktorý bol výborným kovačom, a ešte spieval v kostolnom speváckom zbore. Už z detstva učil chlapca železiarstva, ale s pesňou. Tak aj vyrástal chapajúc ukrajinskú prírodu a obdivujúc sa bohatou hudobnou kultúrou ukrajinského kraja. Keď absolvoval školu, učil sa na Koreckej výsokej škole (1964 – 1965).
Po armade sa vratil do svojej dedine a potom prácoval na fabrike v meste Dnipropetrovsk, kde náhodou začal spievať v reštavracii. Tam tiež v Dnipropetrovsku sa oženil s bielorským divčam a presťahoval sa do jej rodiska.
Ukrajinec nemal hudobného vydelánia a preto ho nechceli brať do filharmónie. V Bielorusku spevák mal výborne predlžoval svoju kariéru. Keď sa formoval koncertný program Pamäť. Jevdokymov bol v potrebnom meste v potrebný čas. Všetko bolo nové pre mldého chlapca. Doterat pamäta o strachu pred tým ako vystupiť na scénu. Ale ľudom sa pačilo ako speval Jaroslav, pretože speval s dušou, čo sa páčilo publike. Mnoho listov prišlo do filarmónie v ktorých ľudí d´akovali. Vd´aka kolektívu koncertovej skúpiný on sa zostal v filarmónie.
D 1975 roku on solista Minskej filarmónie. Jeho uspech rastol, ale on rozumel že prirodený dar to je dobré ale spevák potrebuje profesionalné vzdelanie. Jaroslav mal učiteľa po spevu Volodymyra Bučeľa. Tri roky on sa učil v maestro, a tiež pracoval spevákom v Ansamble spevu a tanca Belioruského kraja 1977 – 1980 roku.
9 mája spevák sa zučastnil v štátnom koncerte kde bol prvý sekretár CK Kompartie Bieloruska Petro Mašerov. Veľmi sa páčila pieseň Pole pamäti, ktorú zaspieval Jaroslav. Tak sa páčil spev, že on prikázal dať Jevdokimovu čestný titul Čestný titul Bieloruskej RSR.
Hlas speváka často bolo počuť rádiom. Jaroslav absolvoval muzikalnú školu a sa stal spevákom republikánského rádia a televízie.
V 1998 speváka povolali na festival "Zlatý hit" (Mohuľov, Bielorusko).
Chodil do zahraničia – Francuzskа, Nemecka, Nórska, Poľska, Československa, Islandskej Republiky, Švajčiarska, Švedska.
Platňa Všetko Bude (1980) – debut na štúdiu Melodi. Meno známeho speváka divák už dobré vedel. Nelen pekný hlas ale aj otvorené srdce pre dobro, úprimnosť bezpochybné páčí sa diváku. Jaroslav mnoho cestuje a má vybornú fizickú a muzikalnú formu.
Jaroslav má neobičajné zafarbenie hlasu – hlboký, jasný, lirický barytón. Rozsah – viac ako dve oktávy. Veľký význam má pohyb hlasu schopnosť ľahko zmeniť hlas. Spevák má bezchybnú hlasovú techniku. Za silný hlas ho porovnali s Caruso, a experti prorokovali budúcnosť operného speváka, ale Jaronlav vybral národne a autorské diela.
Hitamy sa stali piesne ktoré napisali E.Zarycký, L.Zachlevný, O.Morozov, B.Emeľanov, V.Okorokov, V.Dobrynin, I.Mateta, H.Tatarenko, a basnici H.Burakvin, N.Hilevič, V.Nekľajev, M.Jaseň, R.R oždestvenský, L.Rubaľska, A.Poperečný, V.Vetrova, J.Rybčenko, A.Demydenko.
Jaroslav Jevdokymov má známy jedinečný projekt Nová Ukrajina.
S 2009 roku Jaroslav Jevdokymov sa stal občanom Ruskej Federacie.
Odmeny
.
Mediaarchiv
; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ; ;
MAHLE Powertrain
Dňa 1. januára 2005 MAHLE získalo spoločnosť Cosworth Technology Group, ktorá je kompetentná a bola vytvorená v roku 1958 kvôli výrobe vysokovýkonných motorov. Jej začlenenie do skupiny MAHLE a zmena názvu na MAHLE Powertrain dňa 1. júla 2005 otvára možnosti pre dlhodobú spoluprácu.
Sony Ericsson Open 2009
thumb|250px|Finále mužskej dvojhry Sony Ericsson Open 2009 bol spoločný tenisový turnaj mužov a žien, ktorý sa konal v dňoch od 25. marca do 5. apríla 2009  na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v americkom meste Miami. Titul v dvojhre získal Brit Andy Murray, ktorý vo finále porazil Srba N. Đokovića. Bol to jeho 11. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul v dvojhre žien získala Bieloruska Viktoria Azarenková, ktorá vo finále porazila Američanku S. Williamsovú. Bol to jej tretí titul v dvojhre na okruhu WTA. Titul vo štvorhre získali Bielorus Max Mirnyj a Izraelčan Andy Ram, ktorí vo finále porazili austrálsky pár Ashley Fisher, Stephen Huss. Pre M. Mirného to bol 36. a pre A. Rama 16. titul vo štvorhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre žien získali Ruska Svetlana Kuznecovová a Francúzka Amélie Mauresmová, ktoré vo finále porazili česko-americký pár Květa Peschkeová, Lisa Raymondová. Pre S. Kuznecovovú to bol 15. a pre A. Mauresmovú štvrtý titul vo štvorhre na okruhu WTA.
Dvojhra mužov
🇬🇧 Andy Murray vs. 🇷🇸 Novak Đoković 6-2 7-5
Dvojhra žien
🇧🇾 Viktoria Azarenková vs. 🇺🇸 Serena Williamsová 6-3 6-1
Štvorhra žien
🇷🇺 Svetlana Kuznecovová / 🇫🇷 Amélie Mauresmová vs. 🇨🇿 Květa Peschkeová / 🇺🇸 Lisa Raymondová 4-6 6-3 10-3
Joué-du-Bois
Joué-du-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kecerovský Lipovec
Kecerovský Lipovec (v minulosti Lipovce, Lipovec, ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Štátny znak Litvy
right|thumb|Štátny znak Litovskej republiky Štátny znak Litovskej republiky je odvodený od znaku Litovského veľkokniežatstva a patrí medzi najstaršie erby v Európe. Podľa článku 15 ústavy Litovskej republiky prijatej v referende 25. októbra 1992 „Štátnym znakom je biely Vytis v červenom poli.“
Údajne symbolizuje prestúpenie kniežaťa Jogaila na katolícku vieru po sobáši s poľskou kráľovnou Hedvigou. Červený štít štátneho znaku pochádza zo 14. storočia.
Chan
Chan môže byť:
Calyx
Calyx je britská drum and bassová dvojica, špecializujúca sa na štýl techstep. V minulosti to bola dvojica Larryho Consa a Chrisa Rusha, ale v súčasnosti je to sólový projekt Larryho Consa.
Ich prvé vydanie bolo v roku 1998 cez vydavateľstvo Audio Couture, ktoré patrí pod Moving Shadow. Toto vydanie sa objavilo v hre Grand Theft Auto 3. Väčšina z ich vydaní bola vydaná cez Moving Shadow, vrátane ich debutového albumu No Turning Back (2005). Množstvo z hitov dvojice Calyx sa objavilo v hre Midnight Club 3.
V septembri 2007 vydali album nazvaný Anatomy, ktorý bol spoločným projektom s drum and bassovým interpretom a dlhoročným spolupracovníkom Teebee. Ďalší spoločný album All or Nothing vydali v roku 2012.
Stratený svet v podzemí
Stratený svet v podzemí je prvý diel zo šiestich kníh zo série Podzemie autorov Rodericka Gordona a Briana Williamsa.
Filmové spracovanie
V roku 2011 mal do kín prísť film na motívy tejto knihy, ale vraj bol nedostatok peňazí. Film sa stále odkladá, sľubovaný bol na rok 2012, 2014. Posledný návrh sa týka roku 2017.
Louis Auguste Blanqui
Louis Auguste Blanqui (* 8. február 1805, Puget-Théniers, Francúzsko – † 1. január 1881, Paríž) bol francúzsky utopický komunista, významný revolucionár, účastník revolúcie r. 1830 a 1848; dvakrát bol odsúdený na smrť, vo väzení prežil takmer polovicu života.
Jeho svetonázor sa sformoval pod vplyvom osvietenskej filozofie 18. stor. a utopického socializmu, predovšetkým babeufizmu. Vo všeobecných filozofických otázkach bol materialista. Pokiaľ však išlo o historický procs, vysvetľoval ho idealisticky ako šírenie osvety. Za základný obsah dejín pokladal pohyb od absolútneho individualizmu divochov cez mnohé fázy ku komunizmu, budúcej spoločnosti, korune civilizácie. V dejinách videl boj sociálnych síl, kritizoval protirečenia kapitalistickej spoločnosti, požadoval sociálnu revolúciu.
Kate Bush
Kate Bush (rodným menom Catherine Bush), CBE (* 30. júl 1958, Bexleyheath, Kent, Spojené kráľovstvo) je anglická speváčka, hudobníčka, hudobná producentka a skladateľka, známa svojim eklekticistickým hudobným prejavom založeným na neobvyklej vokálnej modulácii sopránového spevu.
Hudobná kariéra
Už ako devätnásťročná sa Kate na štyri týždne dostala na vrchol rebríčka UK Singles Chart svojim debutovým singlom Wuthering Heights. Stala sa tak prvou ženou, ktorá mala v Spojenom kráľovstve prvú priečku v rebríčku so skladbou, ktorú sama skomponovala. Odvtedy vydala desať hudobných albumov, z ktorých sa tri dostali na vrchol rebríčka UK Albums Chart: medzi nimi aj Never for Ever (1980) Hounds of Love (1985). Kate Bushová má 25 hitov, ktoré sa v britskej hitparáde dostali do Top 40, z ktorých boli v prvej desiatke:„Wuthering Heights“, „The Man with the Child in His Eyes“, „Babooshka“, „Running Up That Hill“ a „King of the Mountain“.
Britský fonografický priemysel trinásťkrát nominoval Kate na ocenenia a v roku 1987 získala Brit Award ako najlepšia britská speváčka. Počas smerovania jej hudobnej kariéry mala nomináciu na tri Grammy Award. V roku 2002 dostala cenu Ivor Novello Award za výnimočný prínos pre britskú hudbu.
Kate Bushová je prvou sólovou speváčkou, ktorá sa dostala na vrchol rebríčkov UK album charts a v celej histórii prvou speváčkou, ktorá svojim albumom začínala v tomto rebríčku ako číslo jeden. Je zároveň prvá, ktorá dokázala mať albumy v britskej Top 5 v piatich po sebe nasledujúcich rokoch. V auguste 2014 sa stala prvou speváčkou, ktorá mala naraz osem albumov v britskom oficiálnom rebríčku Top 40. V britskom hudobnom priemysle je v počte simultánnych albumov v Top 40 tretia: prvý je Elvis Presley (v roku 1977, 12 albumov), druhí sú The Beatles (v roku 2009, 11 albumov). Spolu má Kate v Top 50 11 albumov.
Na Nový rok 2013 Kate za zásluhy v hudbe dostala titul Commander (CBE), Radu britského impéria. Prevzala si ho 10. apríla 2013 od kráľovnej Alžbety II. na Windsorskom hrade.
Spolupráca s inými umelcami
Kate prispela spevom na dva albumy Petra Gabriela, vrátane hitov „Games Without Frontiers“, „Don't Give Up“ a „No Self Control“. Spolu vystúpili v roku 1979 v televíznom špeciáli, kde zaspievali pieseň Roya Harpera, „Another Day“. Kate naspievala dve skladby na Harperových albumoch, okrem iných ďalších umelcov naspievala aj dve skladby s Princem: „Why Should I Love You?“ (na jej albume The Red Shoes, 1993) a „My Computer“ na Princeho albume Emancipation (1996). V roku 1987 naspievala verš v charitatívnom singli „Let It Be“, ktorý vznikol v rámci projektu Ferry Aid. Má z roku 1989 naspievaný aj text v ďalšom charitatívnom singli „Spirit of the Forest“. Spolu s Eltonom Johnom Kate nahrala skladbu „Snowed in at Wheeler Street“, ktorá je na jej novšom albume 50 Words for Snow.
Okrem Eltona a Princeho na nahrávaní albumov Kate spolupracovali aj Eric Clapton, Jeff Beck, David Gilmour, Nigel Kennedy a Gary Brooker. Odmietla produkovať album Erasure. Vyjadrila sa, že ich štýl nepatrí do jej hudobnej sféry.
Vplyvy
K umelcom, ktorí sa k práci Kate Bushovej vyjadrujú s rešpektom patria napríklad Annie Lennox, Björk, Little Boots, Dido, St. Vincent, Lily Allen, Antony Hegarty z americkej kapely Antony and the Johnsons, Big Boi z kapely OutKast, a aj Tupac Shakur. Marina Diamandis objavila dielo Kate Bushovej potom, ako sa dozvedela, že ju k nej prirovnávajú. Courtney Love, manželka Kurta Cobaina a členka skupiny Hole hovorí, že medzi jej vzory v tínedžerskom veku patrila práve Kate. John Lydon, známy skôr ako Johnny Rotten z kapely Sex Pistols vyhlasoval jej prácu za „neuveriteľne krásnu“. Rotten pre ňu raz napísal pieseň „Bird in Hand“, ktorú ona odmietla. Kate bola jednou z tých, ktorým v roku 1991 poďakoval hudobník Prince v sprievodnom texte na obale jeho albumu Diamonds and Pearls. V decembri roku 1989 Robert Smith zo skupiny The Cure označil za singel roka „The Sensual World“ a za album roka The Sensual World a Kate pridal na svoj zoznam najlepších umelcov 80. rokov. Kele Okereke zo skupiny Bloc Party sa tiež s obdivom vyjadruje o tom, aké pocity prežíval pri prvom počúvaní nahrávky „Hounds of Love“.
Alfréd Wetzler
Alfréd Wetzler (pseudonym Jozef Lánik) (* 10. máj 1918, Trnava – † 8. február 1988, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, antifašista, jeden z dvoch väzňov, ktorým sa podarilo ujsť z koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau (pri meste Osvienčim). Druhým väzňom bol Rudolf Vrba, s ktorým napísali Vrbovu a Wetzlerovu správu.
Životopis
Narodil sa v židovskej robotníckej rodine. V rokoch 1936 – 1940 pracoval ako robotník v Trnave. Za sabotáž v tehelni bol v roku 1941 zatknutý a na štyri mesiace uväznený v Bratislave. Do koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau (pri meste Osvienčim) ho previezli 13. apríla 1942 zo slovenského pracovného a koncentračného tábora (teraz múzeum holokaustu) v Seredi. V tábore pracoval ako nosič mŕtvol či ako pisár alebo člen pracovnej skupiny vykonávajúcej pozemné práce. Z tábora sa Wetzlerovi spolu s Vrbom podarilo utiecť 7. apríla 1944. Patril medzi 12 väzňov, ktorým sa za celú dobu existencie podaril úspešný útek z tábora. Ako prvý, spoločne s Rudolfom Vrbom, vyrozprával o hrôzach, ktorých tam bol svedkom v 32 stranovej Vrbovej a Wetzlerovej správe. Cieľom Wetzlera a Vrbu bolo informovať o podmienkach v Auschwitz-Birkenau a vytvoriť medzinárodný tlak na zastavenie deportácií.
V rokoch 1945 – 1950 pracoval ako redaktor, v rokoch 1950 – 1955 bol robotníkom v Bratislave, v rokoch 1955 – 1970 pracoval v rezorte obchodu. Od roku 1970 bol na invalidnom dôchodku, no vypomáhal v knižnici v bratislavskom Ružinove. Zomrel 8. februára 1988 v Bratislave, kde je aj pochovaný.
Tvorba
Už v roku 1945 vydal brožúru Oswienčim, hrobka štyroch miliónov ľudí, ktorá bola ohromujúcim svedectvom človeka, ktorý toto peklo prežíval dva roky. Napísal ju dokumentárne a faktograficky, čo len zvýšilo jej presvedčivosť. V roku 1964 sa k tejto téme vrátil ešte raz, tentokrát v beletristickej forme, keď vydal pod pseudonymom Jozef Lánik román Čo Dante nevidel. Literárny kritik Alexander Matuška o tejto knihe napísal, že je to náš najlepší román vo svojom žánri (druhé vydanie vyšlo v roku 1989, piate vydanie v roku 2009, konečne pod jeho skutočným menom a doplnené Správou Wetzlera a Vrbu, ktorú z autorizovaného nemeckého originálu preložil M. Richter). Vďaka Alfrédovi Wetzlerovi, ktorého v jednom zo svojich článkov historik Ivan Kamenec nazval „nechceným hrdinom“, sa svet po prvý raz už v roku 1944 dozvedel o tom, čo sa deje za bránami Osvienčimu.
O Wetzlerovi
Wetzler je jednou z ústredných postáv filmu Petra Bebjaka Správa, ktorý je natočený na základe románu Čo Dante nevidel.
Ocenenia
V roku 1997 mu prezident Michal Kováč prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy in memoriam. 1. januára 2007 mu prezident Slovenskej republiky Ivan Gašparovič udelil štátne vyznamenanie Kríž Milana Rastislava Štefánika I. triedy in memoriam.
Joué-du-Plain
Joué-du-Plain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Asellus Australis
Asellus Australis (lat., južný oslík) alebo Delta Cancri (δ Cnc / δ Cancri) je hviezda v súhvezdí Rak. Je to obor zdanlivej jasnosti 3,94m. Patrí do spektrálneho typu K0, do triedy svietivosti III, povrchovú teplotu má 4 100 K. Jeho optický sprievodca, hviezda 13m, je na oblohe vzdialený od neho 46". Vzdialenosť od Zeme je približne 136 ly.
Joué-du-Plain
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ladislav Dúbrava
RNDr. Ladislav Dúbrava, CSc. (* 13. august 1934, Gbely – † 3. september 1982, Dunajská Streda) bol slovenský pedagóg a fyzik.
Životopis
Narodil sa v Gbeloch, okres Skalica, v roľníckej rodine. Maturoval r. 1953 na gymnáziu v Skalici. V rokoch 19531957 vyštudoval matematiku a fyziku na Fakulte prírodných vied Vysokej školy pedagogickej v Bratislave. Už počas štúdia ako vedecká pomocná sila na katedre fyziky prejavoval veľké nadanie na vedeckú prácu.
Po skončení vysokej školy namiesto určeného nástupu na Vyššiu školu pedagogickú v Banskej Bystrici musel z politických dôvodov pracovať rok ako robotník. Až potom mohol podľa svojej kvalifikácie nastúpiť dráhu stredoškolského profesora matematiky a fyziky. Pôsobil na stredných všeobecnovzdelávacích školách a gymnáziách v Dunajskej Strede (19591962, 19641971), Veľkom Mederi (vtedajšie Čalovo, 19621964) a Šamoríne (september–december 1971). Postgraduálne absolvoval štúdium matematickej štatistiky na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Bol rozhľadeným stredoškolským učiteľom, uznávaným odborníkom v metodike fyziky, agilným organizátorom študentskej odbornej činnosti, spolupracovníkom vedeckých a metodických inštitúcií (Katedra experimentálnej fyziky Prírodovedeckej fakulty UK, Pedagogický ústav v Bratislave), organizátorom a popredným funkcionárom Fyzikálnej olympiády (predseda okresného výboru až do smrti, člen krajského výboru), pracoval v Klube fyzikov a v miestnom odbore Matice slovenskej. V rokoch tzv. normalizácie sa znovu stal politicky nepohodlným a musel opustiť učiteľské zamestnanie. Od r. 1972 až do smrti pracoval ako odborný a neskôr ako vedecký pracovník Ústavu hydrológie a hydrauliky SAV v Bratislave. V tomto zamestnaní pôsobil v školskom roku 1973/74 ako externý učiteľ na katedre matematiky Vysokej školy ekonomickej v Bratislave. Bol nositeľom mnohých vyznamenaní a čestných uznaní. Bol členom JSMF, ČSVTS a Matice slovenskej.
Práca
Vo výskumnej práci sa zaoberal problémami turbulencie vody v otvorených korytách a vývojom a aplikáciou fyzikálno-matematických metód na zisťovanie charakteristík turbulencie. Podieľal sa aj na riešení praktických problémov vodného diela na Dunaji pri Gabčíkove, vodného diela Kraľová na Váhu pri Kráľovej, na príprave expedičných meraní v povodí Bodrogu a Hornádu. Publikoval ako autor a spoluautor 13 vedeckých prác, obhájil r. 1982 kandidátsku dizertačnú prácu, prednášal na medzinárodných vedeckých podujatiach, stál pred záverom rigorózneho konania, ktoré prerušila smrť. Výsledky vedeckej práce boli posmrtne publikované v knihe Energetická bilancia turbulentného prúdu (Veda, Bratislava 1988, spoluautor S. Vajcik) a o. i. ocenené na medzinárodnom sympóziu na Chemicko-technologickej fakulte SVŠT v Bratislave r. 1986.
Tomáš Špidlík
Jeho Eminencia, Prof. ThDr. Tomáš Josef kardinál Špidlík SJ (* 17. december 1919, Boskovice – † 16. apríl 2010, Rím) bol český katolícky teológ, kňaz, jezuita a kardinál (nebol však biskupom). Bol považovaný za odborníka na kresťanský Východ a jeho spiritualitu.