cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emo
Podstata emo hudby
V emo hudbe ide o prejavenie citov a emócií. Charakteristické je silné až melodramatické prežívanie hudby. V dnešnej dobe je pojem emo často spájaný s depresiami, plačom a sebapoškodzovaním, čo nie je pravý zmyslom ema. Za zlé chápanie pojmu emo môžu najmä média a internet.
Mylné chápanie ema
Aj keď emo označuje tak obliekanie a postoje fanúšikov emo scény, ako aj pôvodný hudobný štýl, sú od seba tieto dva významy značne odlišné. Emo ako hudobný štýl dlho predchádza slangovému označeniu „emo“. Súčasne je mnoho dnes aktívnych hudobných skupín označovaných ako „emo“ len preto, že sa ich štýl obliekania zhoduje s významom slangového výrazu, no v skutočnosti nepatria medzi predstaviteľov tohto hudobného štýlu. Najčastejšie ide o metalcoreové či poppunkové skupiny.
Emo ako urážka
Výraz emo je v posledných rokoch tiež používané na internete ako urážka, vzťahovaná na jedincov budiacich dojem psychicky labilných, alebo rozoberajúcich svoje osobné životy na verejných diskusných fórach. Emo tiež býva používané k označeniu depresívnych pocitov.
Sarajevo
Sarajevo (po bosniacky/chorvátsky/srbsky: Sarajevo, po srbsky v cyrilike: Сарајево - prepis: Sarajevo) je hlavné mesto Bosny a Hercegoviny. Nachádza sa v južnej časti krajiny, v Kantóne Sarajevo. Žije tu 432 000 ľudí (s okolitými opčinami takmer 660 000), no mnoho z nich (okolo 12 000) zomrelo počas Občianskej vojny v Juhoslávii. Majoritným etnikom sú Bosniaci, žijú tu tiež Srbi a Chorváti; väčšina Srbov mesto opustila počas vojny.
Preslávilo sa dvoma udalosťami, a to atentátom na Františka Ferdinanda d'Este, čo bolo zámienkou na rozpútanie Prvej svetovej vojny a Zimnými olympijskými hrami v roku 1984.
Historické pamiatky
V hlavnom meste Bosny a Hercegoviny sa nachádzajú architektonické pamiatky rôznych kultúr a náboženstiev. Mesto sa nazýva aj "Jeruzalem Európy" vďaka existencii štyroch rôznych náboženstiev na jednom mieste. V Sarajeve nie je problém nájsť mešitu vedľa kostola, židovské synagógy či ortodoxné kostoly. Mesto bolo dlho pod nadvládou Osmanskej ríše, preto sa tu nachádza mnoho mešít a iných islamských pamiatok, ktoré mu dodávajú čiastočne orientálny charakter. Po roku 1878, keď ho obsadilo Rakúsko-Uhorsko, začali sa tu budovať aj kostoly rímskokatolíckej a srbskej pravoslávnej cirkvi. Medzi najznámejšie sakrálne stavby v meste patria:
Hilsneriáda
Vražda a vyšetrovanie
Na základe nepriamych svedectiev bol z vraždy obvinený dvadsaťdva ročný, neveľmi inteligentný obyvateľ židovského geta v Polnej Leopold Hilsner (* 10. júla 1876 ), ktorý pochádzal z chudobnej rodiny a živil sa predovšetkým ako tulák a žobrák.
Return to Castle Wolfenstein
Return to Castle of Wolfenstein je akčná počítačová hra z pohľadu prvej osoby voľne nadväzujúca na svojho predchodcu Wolfenstein 3D. Hra je poháňaná grafickým engine Quake III: Arena, ktorý bol obohatený o niektoré prvky z vývojovej verzie hry Doom 3.
Hilsneriáda
Vražda a vyšetrovanie
Telo pochovali 4. apríla 1899 v Polnej na cintoríne pri kostole sv. Barbory za veľkej účasti verejnosti. Miesto vraždy a hrob Anežky Hrůzovej sa stali obľúbeným miestom spomienkových akcií antisemitov a neonacistov.
Return to Castle Wolfenstein
Titul obsahuje lineárnu príbehovú kampaň pre jedného hráča a multiplayer s tromi hernými módmi. Kampaň je rozdelená na sedem na seba navzájom nadväzujúcich častí.
Hilsneriáda
Súdny proces
Proces začal 12. septembra a ďalej prebiehal 16. septembra 1899 na krajskom súde v Kutnej Hore. Vzbudil obrovský záujem médií a odohrával sa pred veľkým množstvom publika, ktoré bolo presvedčené o Hilsnerovej vine. Publikum sa nevošlo ani do súdnej siene a na vynesenie rozsudku čakalo pod oknami súdu. Súdny senát bol zložený z predsedu senátu dvorského sudcu Josefa Ježka a členov súdnej rady Františka Budecia a Václava Peška. Posúdenie viny obžalovaného spočívalo na dvanásťčlennej porote, v ktorej zasadli: Václav Vančura, roľník z Vrdov, Josef Mikolášek, mlynár z Toužic, Emil Javůrek, kupec z Kutnej Hory, František Jelínek, roľník z Malína, Václav Runčík, nadlesný z Hraběšína, Tomáš Oupeka, továrnik z Kutnej Hory, Václav Vondra, roľník z Močovic, František Prokeš, mlynár z Mladotic, František Müller, správca zo Žlebov, Josef Hrubý z Jelení, veľkostatkár z Červených Peček a František Štěrba, chemik z Peček, ako náhradníci aj Antonín Uher, roľník z Vrbčan a František Moravec, roľník z Hořan. Významnú úlohu zohral právny zástupca matky zavraždenej, národovec a radikálny poslanec JUDr. Karel Baxa, neskorší pražský primátor a predseda Ústavného súdu. Štátnym zástupcom bol Antonín Schneider-Svoboda. Hilsnerovým obhajcom bol JUDr. Zdenko Auředníček. Na základe nepriamych dôkazov Hilsnera odsúdili za spoluúčasť na vražde na trest smrti. Sám Hilsner sa raz pod nátlakom spoluväzňov vo väzobnej väznici k vražde priznal a označil dvoch údajných spolupáchateľov, ale neskôr svoje priznanie odvolal. Účasť ďalších osôb sa nikdy pred súdom nepreukázala.
Return to Castle Wolfenstein
Hrateľnosť
Titul kombinuje prvky žánru FPS a prvky Stealth v minoritnom zastúpení. Väčšina misií obsiahnutých v hre môže byť splnená cestou čistej akcie, typickej pre hry žánru FPS, spôsobom Stealth alebo kombináciou oboch spôsobov, pričom dve misie sú navrhnuté tak, aby pri hráčovom rozhodovaní bol uprednostnený spôsob Stealth pred akciou, s osobitým prístupom ku každému nepriateľovi, brániacemu hráčovi v postupe hrou.
Hilsneriáda
Súdny proces
náhľad|upright=1.6|Dobová karikatúra porovnávajúca protagonistov hilsneriády a [[Dreyfusova aféra|Dreyfusovej aféry]] Na Hilsnerovu obranu sa ako jeden z mála postavil profesor Tomáš G. Masaryk, ktorý označil rituálnu vraždu za poveru a pozadie procesu označil ako antisemitské. Po jeho protestoch proti rozsudku a na základe ďalších znaleckých posudkov bol verdikt 25. apríla 1900 zrušený a kasačný súd vo Viedni vrátil prípad na nové pojednávanie. Veľká časť Masarykovych študentov aj spoločnosť sa mu za obhajobu posmievala a odsudzovala ho. Za prejavenú statočnosť si vyslúžil básničku „Zasloužil bys, Masaryčku, jít s Hilsnerem na houpačku!“. Masarykovi nešlo ani tak o samotného Hilsnera, o ktorom sa vyjadroval dosť s dešpektom (napr. v Hovorech z Lán), ale o to, aby sa celý prípad nevnímal ako rituálna vražda.
Return to Castle Wolfenstein
Výzbroj
Väčšina zbraní vyskytujúcich sa v hre je vytvorená podľa reálnej predlohy, výnimkou minimálne dvoch: guľometu s označením Venom a experimentálnou energetickou zbraňou Tesla. Zbraňový arzenál je rozdelený do desiatich skupín podľa typu. Určité zbrane ako napríklad pištoľ Luger P08 je možné doplniť o tlmič, alebo ostreľovaciu pušku Mauser 98k o puškohľad. Samopal Sten a guľomet Venom sa po neustálej streľbe prehrejú a nie je možné z nich po určitú dobu strieľať. Nosnosť hráčovej postavy nie je limitovaná podľa typu zbraní, keďže môže niesť všetky zbrane naraz. Limitovaný je počet kusov nesenej munície, pričom niektoré zbrane spotrebovavájú rovnakú muníciu.
Hilsneriáda
Súdny proces
V novom procese na Krajskom súde v Písku v októbri 1900 však Hilsnera obžalovali navyše zo spoluúčasti na vražde ďalšieho dievčaťa, Marie Klímovej z Horní Věžnice, ktorá zahynula pred viac ako dvoma rokmi. 14. novembra 1900 Leopolda Hilsnera znovu na základe nepriamych alebo údajne vymyslených svedectiev odsúdili za spoluúčasť na oboch vraždách na trest smrti obesením. Rozsudky však nekonštatovali ako motív vraždy náboženský motív, ale motív sexuálny (aj keď podľa lekárskych posudkov, ktoré mal súd k dispozícii, netrpel Hilsner žiadnou sexuálnou úchylkou).
Corpen Aike
Corpen Aike je jedným zo siedmich departmentov argentínskej provincie Santa Cruz. Leží na východe provincie na juhu Argentíny.
Hilsneriáda
Hilsner na slobode
V júni 1901 odpustil cisár František Jozef I. trest smrti cisárskou milosťou a Najvyšší súd mu preto trest zmenil na doživotný. 17. júna 1901 ho previezli z väznice v Písku do Prahy na Pankrác, kde bola mužská väznica. Po 18 rokoch vo väznení Hilsnera 24. marca 1918 s podlomeným zdravím prepustili na základe milosti, ktorú mu udelil Karol I., nikdy však nebol rehabilitovaný. Na slobode žil vo Veľkom Meziříči, Prahe a vo Viedni, kde sa v 20. rokoch živil ako podomový obchodník pod pozmeneným menom Heller, finančne ho podporovala viedenská židovská obec i prezident Masaryk. Zomrel vo veku 51 rokov v Rothschildovej nemocnici pravdepodobne na rakovinu hrubého čreva.
Corpen Aike
Na severe hraničí s departmentom Magallanes, na východe s Atlantickým oceánom, na juhu s departmentom Güer Aike a na západe s departmentom Lago Argentino.
Hilsneriáda
Pochybnosti o vine
Viacero autorov, okrem iných Jiří Kovtun a Bohumil Černý, dnes tvrdia, že dôkazy o Hilsnerovej vine neboli zďaleka postačujúce, a spochybňujú niektoré svedectvá. Existovali aj mnohé ďalšie podozrenia, kto by mohol byť vrahom Anežky (napríklad jej brat, ktorý sa s ňou deň pred vraždou pohádal, Hilsnerov spolubývajúci atď.), tieto obvinenia sa však pre nedostatok dôkazov nikdy nepodarilo preukázať.
Corpen Aike
Hlavné mesto departmentu Corpen Aike je Puerto Santa Cruz.
Obyvateľstvo
Podľa odhadu INDEC stúpol počet obyvateľstva zo 7 942 (2001) na 9 506 obyvateľov v roku 2005.
Hilsneriáda
Pochybnosti o vine
Johan Hrůza, brat Anežky Hrůzovej, sa údajne na smrteľnej posteli v roku 1943 priznal k vražde svojej sestry. Dôvodom mala byť Anežkina žiadosť vyplatiť veno k jej chystanej svadbe, čím by prišiel o nemalú časť dedičstva.
Filmové spracovanie
Režisér Franz Köhler v roku 1919 o afére natočil celovečerný film Der Fall Hilsner - Případ Hilsner, v hlavnej úlohe sa objavil sám Hilsner.
V roku 2016 prípad sfilmovali českí režiséri Viktor Polesný a Václav Šašek ako Zločin v Polné.
Pesnička
Na túto tému vtedy vznikla aj ľudová odrhovačka: Nekupujte u Židů, cukr, kávu, mouku, voni nám zavraždili modrovokou holku. Anežka Hrůzová byla zavražděná, vod Poldy Hilsnera byla podřezaná. Zeptejte se Sálusa, jak ji táhli do lesa. Sálus u ní vartu stál, když jí Hilsner podřezal.
Zaujímavosti
V polenskom Regionálnom židovskom múzeu je stála expozícia Případ Leopolda Hilsnera.
Méry-Prémecy
Méry-Prémecy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Hilsneriáda
Zaujímavosti
Na kvetnú nedeľu 28. marca 1999 slúžili polenský dekan Zdeněk Krček a profesor Tomáš Halík v dekanskom chráme Nanebovzatia Panny Marie svätú omšu za Anežku Hrůzovú pri príležitosti stého výročia od jej zavraždenia.
Méry-Prémecy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Hilsneriáda
Zaujímavosti
25. apríla 2002 Hilsnerovi vo Viedni na dome, v ktorom v 20. rokoch býval, odhalili pamätnú tabuľu.
Symbolický hrob
Nachádza sa na mieste nálezu tela Anežky Hrůzovej v lese Březina, je ho vidno z cesty medzi Polnou a Věžničkou. Ohraničujú ho kamene, nad nimi sa vypína drevený kríž. Na strome visí pamätná ceduľa pod svätým obrázkom. Je to jedna zo zástavok novo značeného náučného Klementovho chodníka.
Méry-Prémecy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Margita
Margita môže byť:
Peleta
náhľad|Drevené pelety
Drevené pelety sa vyrábajú lisovaním drevených pilín ako vedľajší produkt pri spracovaní dreva. Vyznačujú sa extrémnou hustotou a nízkym obsahom vody. Používajú sa ako kvalitné ekologické palivo.
Výroba
Pelety sa vyrábajú lisovaním vstupného materiálu na tvarovacích lisoch. Ten je pod vysokým tlakom pretláčaný cez malé kruhové otvory oceľovej matrice, pričom sa zahrieva na teplotu okolo 100 °C. Celulóza, ktorá sa nachádza v dreve vplyvom teploty mäkne a stáva sa lepivou. To umožní lisovať drevené piliny do tvaru pelety bez pridávania akýchkoľvek prísad. Po vychladnutí sú pelety pevné a zachovávajú si svoj valcovitý tvar.
Hoci sa v minulosti experimentovalo s rôznymi alternatívami ohľadom materiálu na výrobu peliet (pelety vyrobené zo slamy či kukurice) ako najvhodnejší materiál sa osvedčilo drevo z ihličnanov (pre nízky objem nečistôt, pojivosť materiálu a pod.) Preto väčšina výrobcov vyžaduje ako palivo pre ich zariadenia výhradne drevné pelety z ihličnatého dreva.
Použitie
Pelety sa používajú ako náhrada fosílnych palív v kotloch, domácich pieckach, krboch a kachliach. Keďže sú sypké, môžu sa používať v kotolniach s automatickou prevádzkou. Pomocou dopravníka je možné presne a plynule regulovať prísun paliva a tým regulovať tepelný výkon kotla. Pri takomto vykurovaní sa komfort približuje k vykurovaniu zemným plynom. Vykurovanie týmto palivom je značne rozšírené v škandinávskych krajinách a v Taliansku.
Agropelety
Agropelety alebo tiež alternatívne pelety sú vyrábané z prebytkov poľnohospodárskej produkcie ako je slama, seno, odpady vznikajúce pri čistení obilia, olejnín a strukovín. Oproti dreveným peletám majú vyšší obsah popola (5%). Agropelety sú významným zdrojom obnoviteľnej energie a predstavujú značný potenciál pre ekonomický rozvoj vidieka.
Aerogram (list)
thumb|Aerogram Aerogram je špeciálny typ listu, zasielaný letecky. Je to tenký list papiera s vytlačenou známkou, ktorý je potrebné určitým spôsobom zložiť, a za ktorý sa vďaka nízkej váhe platí nižšie poštovné.
Matej Kamaši
Matej Kamaši (Kamassi) (* 9. február 1817, Senohrad - † 22. január 1894, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár, pedagóg.
Životopis
Gymnázium absolvoval v Banskej Bystrici. V Banskej Bystrici vyštudoval aj filozofiu a teológiu, vysvätený za kňaza (1840). Profesor gramatiky na gymnáziu v Banskej Bystrici (od 1842). Katedrálny banskobystrický kanonik, rektor biskupského seminára v Banskej Bystrici (1876), katedrálny archidiakon a rektor biskupského seminára v Banskej Bystrici (1878). Autor kázní a článkov v časopise Cyrill a Method.
J. Kameník
J Kameník (* Slovensko) bol staviteľ.
Životopis
Staviteľ v Banskej Bystrici, pri prestavbe radnice v Banskej Bystrici pracoval na zaklenutí miestnosti klenbami (podľa mestskej knihy účtov 1546).
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2009
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2009 boli v poradí 12. majstrovstvá sveta v softbale mužov, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v meste Saskatoon, v provinčnom štáte Saskatchewan, v Kanade od 17.26. júla 2009, za účasti 16 tímov. Kanada hostila mužské MS druhýkrát, keď predtým to bolo v roku 1988, rovnako v Saskatoon. Vo finále zvíťazili softbalisti Austrálie nad obhajcom zlata spred 5 rokovNovým Zélandom.
Austrália sa tak stala iba štvrtou krajinou sveta, ktorá získala titul majstra sveta. Strieborný Nový Zéland získal už svoju siedmu medailu za sebou.
Kvalifikácia
1 Mexiko nahradilo Kubu
Vysoká Pec (okres Chomutov)
Vysoká Pec je obec v Česku v okrese Chomutov v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 981 obyvateľov, z toho 501 mužov a 480 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 40,9 roka, ženy 41,9 roka).
Meidži išin
Meidži išin (jap. 明治維新 - Meidži-išin, doslova "reštaurácia Meidži"), iné názvy: Meidži, Revolúcia Meidži, Reformy Meidži, Obnova Meidži, staršie Reštaurácia Meidži, je:
Reformy sú bezprostredne zodpovedné za otvorenie Japonska pre Čierne lode Matthewa Perryho. Tieto reformy urobili z cisárskeho Japonska veľmoc.
Aliancie a vernosť
V roku 1866 vznikla Aliancia Sacuma-Čóšú medzi Takamorim Saigóm, vládcom oblasti Sacuma a Takajoši Kidom, vládcom oblasti Čóšú a vybudovali sa základy pre Meidži išin. Títo dvaja vodcovia podporovali cisára Kómeia (otca cisára Meidži) a s prispením Rjoma Sakamotu uzavreli dohodu s cieľom zvrhnúť vládu Tokugawského šógunátu (bakufu) a obnoviť moc cisára. Začiatkom roku 1867, po smrti Cisára Kōmei, nastúpil na trón cisár Meidži, teda Mucuhito.
Meidži išin v užšom zmysle
Tokugawský šógunát sa oficiálne skončil 9. novembra 1867, keď 15. tokugawský šógun Jošinobu Tokugawa "dal cisárovi k dispozícii svoje výsady" a následne o 10 dní neskôr rezignoval na svoju funkciu. Toto bol výsledok "reformy" (Taisei Hókan) cisárskej vlády, aj keď si Jošinobu udržal významnú moc.
Krátko nato, v januári 1868, začala Bošinská vojna (Vojna roku draka) bitkou pri Toba-Fušimi, v ktorej armáda podporovaná silami z Čóšú a Sacumy porazili armádu bývalého šóguna a podporili cisára Meidži v prevzatí úplnej vlády od Jošinobu. Časť šógunových síl utiekla na Hokkaidó, kde sa pokúsili o odtrhnutie a vytvorenie Republiky Ezo, ale to sa rýchlo skončilo v máji 1869 obliehaním Hakodate na ostrove Hokkaidó. Porážka armád bývalého šóguna (vedených Tošizom Hidžikatom) predstavuje koniec Meidži išin v užšom zmysle a koniec úpadku cisára a jeho vlády.
Príčiny
Vodcovia Reforiem Meidži, ako je táto revolúcia známa, konali v mene znovunastolenia cisárskej vlády. Napriek tomu sa politická moc presunula jednoducho z rúk Tokugawského šógunátu do rúk oligarchie pochádzajúcej prevažne z provincie Sacuma (Tošimiči Okubo a Takamori Saigó) a provincie Čóšú (Hirobumi Ito, Aritomo Jamagata a Koin Kido.) Bolo to hlavne preto, že ich idea cisárskej vlády vychádzala zo starodávnej tradície, keď cisár vykonával svoju vysoko duchovnú funkciu, zatiaľ čo jeho ministri vládli národu v jeho mene.
Dôsledky
thumb|Cisár Meidži vracajúci sa z [[Kjóto|Kjóta do Tokia na konci roku 1868.]] Reformy Meidži boli katalyzátorom industrializácie v Japonsku, ktorá viedla po roku 1905 k rastu ostrovného národa ako vojenskej sily so sloganom "Obohacovať krajinu, posilniť armádu" (fukoku kjohei, 富国強兵).
Oligarchia Meidži, ktorá sformovala vládny kabinet pod vládou Cisára ako prvé predstavila opatrenia na konsolidáciu svojej moci proti zvyškom vlády z obdobia Edo, šógunátu, daimjóm a samurajskej triede.
V roku 1868 boli všetky Tokugawské krajiny skonfiškované a prevzaté pod "cisársku správu" tak, že nad nimi získala absolútnu kontrolu nová meidžiská štátna moc. V roku 1869, daimjóvia z provincií Tosa, Hizen, Sacuma a Čóšú, ktorí najzúrivejšie bojovali proti šógunátu, boli presvedčení vrátiť svoje provincie Cisárovi. Ostatní daimjóvia boli presvedčení urobiť to isté, čím si, preukázateľne prvýkrát, centrálna vláda v Japonsku uplatnila priamu moc nad celou 'ríšou' (天下).
V roku 1871 boli daimjóvia predvolaní pred Cisára, kde im bolo oznámené, že všetky oblasti boli vrátené Cisárovi. Zhruba 300 oblastí (lén) bolo zmenených na prefektúry, každá pod kontrolou štátom menovaného guvernéra. Do roku 1888 bolo niekoľko prefektúr spojených v niekoľkých krokoch a ich počet bol zredukovaný na 75. Daimjóm bol prisľúbený osobný príjem vo výške 1/10 ich lénneho príjmu. Okrem toho ich dlhy a výplata pravidelného dôchodku samurajov boli prevedené na štát.
Oligarchia sa tiež snažila ukončiť rozdelenie spoločnosti na štyri spoločenské triedy.
V Japonsku v tom čase bolo 1,9 milióna samurajov (na porovnanie, prevyšovali viac ako 10-krát počet príslušníkov francúzskej privilegovanej triedy pred rokom 1789 v čase Francúzskej revolúcie; hoci samuraji v Japonsku neboli iba pánmi, ale aj vysokopostavenými služobníkmi, teda ľuďmi, ktorí skutočne pracovali). S výplatou pravidelného dôchodku pre každého samuraja, nastala strašná finančná záťaž, ktorá prinútila oligarchiu k činu. Nech bol ich skutočný zámer akýkoľvek, oligarchia spustila pomalý a uvážený proces skoncovania s triedou samurajov. Najprv v roku 1873 to bolo oznámenie, že príjmy samurajov budú zdanené. Neskoršie, v roku 1874, bola daná samurajom možnosť zameniť ich dôchodok za vládne cenné papiere. Konečne, v roku 1876, sa stala táto zámena povinná.
Mínus
Mínus (−) môže byť:
Meidži išin
Dôsledky
Nie je prekvapením, že toto viedlo k sérii povstaní v radoch nespokojných samurajov. Jedno z najväčších povstaní vedené Takamorim Saigóm, Sacumské povstanie, ktoré napokon vyústilo do občianskej vojny. Toto povstanie však bolo okamžite potlačené novovytvorenou Cisárskou japonskou armádou, vycvičenou v používaní v západnej taktiky a zbraní napriek tomu, že jadro novej armády tvorili tokijské policajné sily, ktoré boli sformované z veľkej časti z bývalých samurajov. Toto bola významná správa zaslaná nespokojným samurajom, že ich čas sa už skončil. Bolo ešte niekoľko málo ďalších samurajským povstaní, ale názov samuraj sa začlenil do novej spoločnosti. Ideál samurajského vojska žil v romantizovanej forme a bol často zneužitý propagandou začiatkom 20. storočia vo vojnách Cisárskeho Japonska.
Hoci je pravda, že väčšina samurajov stratila svoj status, veľa z nich sa zamestnalo vo vládnych úradoch, čo sa rovnalo zaradeniu k elitnej triede s vlastnými právami. Samuraji, vzdelanejší ako väčšina ostatného obyvateľstva, sa stávali učiteľmi, vládnymi úradníkmi alebo vojenskými dôstojníkmi. Kým formálny titul samuraj bol zrušený, elitársky duch, ktorý charakterizoval samurajskú triedu ostal žiť aj po roku 1870.
Oligarchia sa pustila aj do série pozemkových reforiem. Predovšetkým legitimizovali nájomný systém, ktorý bol už počas Tokugawského obdobia. Napriek úsiliu bakufu zmraziť rozdelenie spoločnosti na štyri triedy, už počas jej vlády si začali prenajímať vidiečania pôdu od ostatných farmárov a bohatli. Toto významne narušilo jasne definovaný systém tried, ktorý sa pokúšala bakufu zachrániť a čo čiastočne viedlo k jej výslednému pádu.
Obnova (reštaurácia)/revolúcia
V japonskom názve a staršie aj na Slovensku sa používa pojem "obnova/reštaurácia" Meidži. V prospech termínu "obnova" hovorí fakt, že v tomto prevrate v skutočnosti nastala zmena režimu, ktorá neviedla k rozsiahlej občianskej vojne, bol to boj medzi elitou a bol vnímaný ako národný cieľ a hodnota triedy. Tento termín poukazuje skôr len na politických vodcov – nie na používateľov štátnych pozemkov a tiež nereprezentuje ideologický zápas ani predpoklady následných radikálnych zmien. Udalosti roku 1868 boli tiež označené ako obnova, pretože opozícia požadovala od Tokugawského šógunátu moc uzurpovanú cisárovi. Táto požiadavka, ako aj proticudzinecké nálady toho času, sú presným vyjadrením udalosti a to niekoľkými spôsobmi. Slovo "obnova" poukazuje na zámer ideologických debát a nie na regionálne a náboženské napätie tohto obdobia. Tiež pridáva hodnotu strategickým prirodzeným reformným požiadavkám a no dáva nesprávny dojem jednotnosti medzi vzbúrenými tábormi. Najškodlivejší dôsledok tohto pojmu je ten, že neponúka konkrétne vysvetlenie ako skutočne dospeli k prijatiu legitimity priamej cisárskej vlády.
V prospech termínu "revolúcia" hovorí fakt, že išlo o priamu zmena legitímnosti Tokugawského režimu v roku 1868. Tento termín tiež predpokladá ďalšie radikálne zmeny a predpokladá, že režim padol na základe kombinácie cieľov a akcií rozdielnych skupín.
Otvorená hviezdokopa
thumb|Otvorená hviezdokopa [[Hviezdokopa Divá kačica|M11 známa aj ako Divá kačica]] Otvorená hviezdokopa je zoskupenie hviezd, obyčajne od desiatok po niekoľko tisíc, ktoré boli vytvorené z jedného molekulárneho mračna a sú stále gravitačne viazané. Nachádzajú sa iba v špirálových a nepravidelných galaxiách.
Charakteristika
Od guľových hviezdokôp sa otvorené hviezdokopy líšia oveľa menším počtom hviezd, malou koncentráciou hviezd, menším vekom, ale aj príslušnosťou k plochým podsystémom Galaxie. Táto príslušnosť sa prejavuje jednak koncentráciou pozorovaných otvorených hviezdokôp v galaktickej rovine, a jednak rozložením hviezd vo farebnom diagrame. V špirálových galaxiách sa tento hviezdokopy tohto typu nachádzajú v špirálovitých ramenách. Tvoria ich väčšinou mladé hviezdy, ich vek je zopár desiatok miliónov rokov. V hviezdokopách alebo ich okolí sa často nachádzajú zvyšky hmlovín, z ktorých vznikli, alebo ešte vznikajú hviezdy.
Mladé otvorené hviezdokopy sú často ešte obklopené svojou materskou hmlovinou, v ktorej môže stále prebiehať tvorba hviezd. Proces hviezdotvorby zaberie iba veľmi krátky čas v porovnaní so životnosťou hviezdokopy, a preto majú všetky hviezdy podobný vek. Väčšina hviezd sa vytvorila z rovnakej difúznej hmloviny, dôsledkom čoho majú podobné počiatočné chemické zloženie. Hviezdy otvorenej hviezdokopy vďaka hviezdnemu vetru neskôr úplne rozložia svoju materskú hmlovinu. Gravitačné sily medzi členmi hviezdokopy sú natoľko slabé, že samotná hviezdokopa sa časom rozpadne. Pri spoločnom pohybe priestorom niektorí členovia opúšťajú hviezdokopu (tzv. vyparovanie hviezdokopy), a to následkom zmeny rýchlosti pri vzájomnom priblížení, slapovými silami v gravitačnom poli Galaxie, prípadne zrážkami s hviezdami a medzihviezdnymi mračnami križujúcimi ich cestu. Priemerná otvorená hviezdokopa udržuje pohromade väčšinu svojich hviezdnych členov po niekoľko stoviek miliónov rokov; iba zopár hmotnejších dosahuje vek miliárd rokov, čiže vydrží dlhšie ako 12 obehy okolo jadra Galaxie. Jednotlivé opustené hviezdy pokračujú v samostatnom obiehaní Galaxie.
Rozmery otvorených hviezdokôp sa pohybujú v rozpätí 550 svetelných rokov, ale väčšinou nie viac ako 20. Hustota hviezd je oveľa väčšia ako hustota hviezd v okolí Slnka, napriek tomu stále menšia ako hustota hviezd v guľovej hviezdokope. Počet známych otvorených hviezdokôp v Galaxii je asi 1 200, ich celkový počet v Galaxii sa odhaduje až na 100 000.
Triedenie otvorených hviezdokôp
Podľa farebných diagramov existujú 3 skupiny otvorených hviezdokôp. V prvej skupine sú hviezdokopy, ktorých všetky hviezdy sú na hlavnej postupnosti (napríklad Plejády). Hviezdy takýchto otvorených hviezdokôp sú veľakrát biele, alebo majú dokonca modrasté sfarbenie, čo môže byť spôsobené prítomnosťou reflexných hmlovín, ako aj samotným mladým vekom hviezd.
Pri hviezdokopách druhej triedy je síce väčšina hviezd na hlavnej postupnosti, avšak malá časť sa už dostala na vetvu obrov (napr. Hviezdokopa Jasličky). Vo hviezdokopách tretej triedy sú už prevažne zostarnuté žlté a červené obry. Pri jemnejšom triedení sa k číslam pripája malé písmenko o, b, alebo f, ktoré označuje spektrálnu triedu najjasnejšej hviezdy hviezdokopy, ktorá ešte neopustila hlavnú postupnosť. V tejto klasifikácii sú napríklad Plejády označené ako 1b.
Pavlačový dom rímskokatolíckej fary v Žiline
Ružičkov dom - pavlačový dom rímskokatolíckej fary v Žiline (1931) patrí medzi realizácie architekta Michala Maximiliána Scheera.
Budovu dala postaviť rímskokatolícka farnosť pod vedením Tomáša Ružičku, farára a starostu Žiliny ako chudobinec. Má štyri podlažia, zadná časť budovy sa oproti uličnej časti posúva vyššie o jedno podlažie, po svahu sa dostávame hore popri dome širokým schodišťom s podestami.
Dom má pôdorys polovice nepravidelného šesťuholníka, celá hmota je členená razantnými pavlačmi, presvedčivo vložená do prudkého svahu medzi dvomi paralelnými ulicami. V každom podlaží umiestnil Scheer dispozične rôzne usporiadané jednoizbové byty s kuchyňou a príslušenstvom ( predsieň, komora, wc a kúpeľňa je spoločná pre štyri byty). Uprostred domu je schodište, jeho hmota pretína otvorené pavlače na vonkajšej strane budovy, z nich je prístup do bytov.
Hladká plocha stien, dlhé pavlače, veľké nárožné presklenie, kovové rúrkové zábradlia a výrazná horizontalita celej kompozície sú známe atribúty modernej funkcionalistickej architektúry.
Objekt sa nachádza medzi ulicami Predmestská a Vojtecha Spanyola. V minulosti slúžil potrebám žilinskej farnosti a obývali ho rádove sestry. V súčasnosti je prázdny a čaká na stavebnú rekonštrukciu.
Sergej Nikolajevič Alferaki
Sergej Nikolajevič Alferaki (vo francúzskych textoch Alphéraky; * 14. apríl 1850, Charkov, Rusko - † 1918, Petrohrad) bol ruský poľovník, ornitológ a entomológ, prevažne lepidopterológ (Lepidoptera). Priraďujeme ho k najvýznamejším ruským entomológom. Bol zavraždený ruskými boľševikmi.
Entomologické aktivity
Bol čestným členom Ruskej entomologickej spoločnosti a členom Royal Entomological Society of London. Patril k osobným priateľom vojvodu Nikolaja Michajloviča Romanova.
Aeroklub
Aeroklub je občianske združenie zaoberajúce sa športovým letectvom a parašutizmom. Podľa toho, čomu sa aerokluby primárne venujú, ich možno ďalej rozdeliť na kluby motorového lietania, bezmotorového lietania, balónové kluby a pod. Ich riadenie zabezpečujú profesionáli s príslušným výcvikom a školeniami. K najznámejším a najväčším aeroklubom na Slovensku patrí Slovenský národný aeroklub generála Milana Rastislava Štefánika.
Lafitole
Lafitole je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2006
'''Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2006''' boli v poradí 2. Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov, tretie najvyššie kontinentálne podujatie v roku 2006, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konali sa od 20.22. januára 2006 v Sofii, v Bulharsku, za účasti 5 tímov. Bielorusko, ako najlepšie družstvo, postúpilo v roku 2008 do II. divízie ME.
František I. (Svätá rímska ríša)
František I. Lotrinský ( František Štefan Leopold Vaudemóntsko - Lotrinský ) (* 8. december 1708, Nancy, Francúzsko - † 18. august 1765, Innsbruck, Habsburská monarchia) bol lotrinský vojvoda (v r. 1729 – 1737 ako František III.), toskánsky veľkovojvoda (od r. 1737 ako František II.) a cisár svätej ríše Rímskej (od r. 1745 ako František I.).
Korunný lotrinský princ
Syn lotrinského vojvodu Leopolda I. a jeho manželky Alžbety Šarloty Orleánskej bol korunným princom lotrinského vojvodstva, kde jeho rodina vládla nepretržite od roku 1047. Lotrinský rod patril k najurodzenejším ríšskym kniežatám a k verným stúpencom politiky Habsburgovcov.
V pätnástich rokoch odišiel na viedenský dvor, kde si ho cisár Karol VI. veľmi obľúbil. Ako vnuka osloboditeľa Viedne z r. 1683 Karola Lotrinského a jeho manželky Eleonóry Habsburskej, dcéry Ferdinanda III., považovali Františka Štefana za blízkeho príbuzného, a cisárova dcéra a dedička Mária Terézia sa doňho ako malé dievča zamilovala.
Sobáš s dedičkou habsburskej dynastie
Zásadný význam pre Františkov ďalší život priniesol rok 1733, kedy Francúzi počas vojny o poľské nástupníctvo na lotrinskom tróne obsadili Lotrinské vojvodstvo. Neskoršie navrhli výmenu vojvodstva za Toskánsko, kde hrozilo vymretie celej medicejskej dynastie. Cisár s výmenou súhlasil a František Štefan bol postavený pred voľbu, či sa zriekne krajiny svojich predkov a stane sa toskánskym veľkovojvodom a manželom dedičky habsburskej monarchie, alebo odmietne a bude bojovať o znovuzískanie obsadenej krajiny.
Rozhodol sa pre prvú možnosť. Dňa 12. februára 1736 sa vo Viedni konala jeho svadba s arcivojvodkyňou Máriou Teréziou. O rok nato sa stal toskánskym veľkovojvodom, v nasledujúcich dvoch rokoch sa zdržiaval vo Florencii.
František Štefan rímskonemeckým cisárom
Po smrti Karola VI. prevzala vládu jeho dcéra a učinila manžela spoluvládcom. Jeho prvá kandidatúra na rímskeho cisára nebola úspešná. Až po smrti Karola VII. Albrechta v r. 1745 zvolili kurfirsti za cisára Františka Štefana. Cisársky titul zvýšil jeho prestíž, ale nepriniesol mu výraznejší politický vplyv. Zmieril sa s tým, pretože to vyhovovalo jeho pohodlnosti. Najradšej trávil čas na love či pri hracom stole. V jeho okolí panovala prirodzená rodinná atmosféra, šťastní manželia sa svedomito starali o výchovu svojich detí.
Petr Svoboda (hokejista)
Petr Svoboda (* 14. februára 1966, Most) je bývalý český hokejista, olympijský víťaz z roku 1998.
František I. (Svätá rímska ríša)
František I. Štefan a Slovensko
František Štefan I. ako úspešný podnikateľ sa zaslúžil o rozvoj hospodárstva i na Slovensku. V roku 1736 kúpil panstvo Holíč a založil tu fabriku na keramiku. Ešte významnejší podnik založil v tom istom roku v Šaštíne, kde získal zadlžený majetok rodu Czoborovcov a zriadil tu najväčšiu textilnú manufaktúru na Slovensku – kartúnku, kde zamestnával vyše 1000 tkáčov.
Rodinné pomery
Napriek jeho početným milostným pletkám prežil s Máriou Teréziou šťastné a harmonické manželstvo, z ktorého vzišlo šestnásť detí:
Po smrti bol pochovaný v kapucínskej krypte vo Viedni, kam v roku 1780 uložili i ostatky jeho manželky.
Thieffrain
Thieffrain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 159 obyvateľov (2009).
Námet
Námet je úsek skutočnosti, ktorý je pri transformácii do významového útvaru určený na vyjadrenie v texte. V estetike je to prejav ideového zaujatia umelca životom a motívom. Vyjadruje to, čo možno v motíve zovšeobecniť. Námet je hlavnou myšlienkou motívu alebo zovšeobecneným motívom v ideovo-obsahovom zmysle.
Dorka (priezvisko)
Dorka je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v meste Revúca. V Česku sa (v neprechýlenej podobe) vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Dorka.
Základná škola (Bratislava, Dudova 2)
Základná škola Dudova 2 je základná škola v Bratislave, v mestskej časti Petržalka na Dudovej ulici.
Je najstaršou sídliskovou školou v tejto mestskej časti a svoju prevádzku začala 1. septembra 1977 pod názvom Základná škola Bierutova 17. V tom čase bola známa triedami s vyučovaním nemeckého jazyka. Po politických zmenách došlo 1. apríla 1991 k premenovaniu ulice, na ktorej škola stála, na Dudovu. V roku 1998, v dôsledku populačného vývoja v Petržalke, došlo k zlúčeniu základných škôl na Dudovej ulici 2 a na Dudovej ulici 4. Škola má dve telocvične, 24 tried, 5 špeciálnych učební, drevársku dielňu zameranú na rozvíjanie technického myslenia detí. Výchovno-vzdelávací proces na ZŠ počas jej histórie absolvovalo viac ako 2500 žiakov. V škole sa nachádza aj súkromná materská škôlka Krtko.
Škola opakovane získala od UNICEFu titul Škola priateľská deťom, získala certifikát Škola podporujúca zdravie od Ministerstva školstva a realizuje projekty Infovek a Otvorená škola. Inštitúcia bola menovaná ako Škola roku 2015.
Sehnsucht
Sehnsucht je druhý štúdiový album nemeckej industriálnej metalovej skupiny Rammstein, ktorý bol vydaný 25. augusta 1997. Oba single z tohto albumu, „Engel“ a „Du hast“, dosiahli značnú popularitu aj za hranicami Nemecka. V USA bol tento album v roku 1999 dokonca ocenený platinovou platňou za predaj viac než milión kópií.
Lakolit
náhľad|Lakolit Lakolit je hypoabysálne magmatické teleso bochníkového alebo šošovkovitého tvaru, čiže plochá intrúzia (konkordantný plutón), ktorá prenikla medzi dve vrstvy usadených hornín. Pri vzniku tlak prenikajúcej magmy klenbovite dvíha nadložné vrstvy. S magmatickým ohniskom ho spája prívodný kanál. Lakolitom je napríklad vrch Oblík v Slanských vrchoch.
Termín lakolit po prvýkrát použil Grove Karl Gilbert pri štúdiu intrúzií dioritu v Henry Mountains v americkom Utahu približne v roku 1875.
Nanebovstúpenie
Nanebovstúpenie je vyzdvihnutie, vzatie, vystúpenie na nebo (napr. Nanebovstúpenie Krista, Nanebovzatie Panny Márie). O nanebovstúpení sa hovorí aj v súvislosti so svätcami, Alexandrom Veľkým, rímskymi cisármi.
Byvol arni
náhľad|Byvol arni v Srí Lanke Byvol arni (iné názvy: arni, byvol vodný, byvol riečny, byvol divý, byvol ázijský, byvol indický; lat. Bubalus arnee, Bubalus arni, Bubalus bubalis, staršie Bubalus buffelus, Bubalus indicus a. i.) je druh z čeľade turovité.
Niektorí autori považujú domestikovanú formu tohto druhu za samostatný druh. Divý druh sa v takom prípade niekedy označuje ako Bubalus arnee/arni (v užšom zmysle; po slovensky byvol arni, arni, byvol divý v užšom zmysle) a domáci druh ako Bubalus bubalis (v užšom zmysle; po slovensky byvol domáci alebo byvol riečny v užšom zmysle). Jeden z typov domestikovanej formy – a niekedy aj celá domestikovaná forma – sa označuje aj ako karaban alebo carabao alebo keraban.
Miliarda
Miliarda (skratka mld.) je tisíc miliónov, čiže 109; v USA, a v minulosti v bývalom ZSSR sa toto číslo nazýva bilión.
Byvol arni
Charakteristika
Voľne v prírode žije v Indii a v susedných krajinách. Domáca forma je typická pre Filipíny. Byvol sa veľa používa pri prácach na poli, napríklad pri oraní pôdy. Dospelé zvieratá môžu dosiahnuť aj vyše. V prírode sa môže byvol dožiť okolo 25 rokov. Prvých byvolov priviedli do Európy vo včasnom stredoveku. V Európe sa vyskytujú v juhovýchodnej Európe, Maďarsku a Taliansku.
Ich mlieko má vysoký obsah tuku. Tradične sa z byvolieho mlieka vyrába talianska mozzarella.
Systematika
Vnútorná systematika je veľmi sporná. Wilson and Reeder 2005 rozlišuje tieto poddruhy (domáca a divá forma tvoria jeden druh, pričom prvé dva poddruhy v zozname nezodpovedajú domácej a divej forme):
Iné zdroje často rozlišujú buď iba domácu formu/domáci druh a divú formu/divý druh alebo ešte podrobnejšie napríklad nasledovne : Iné zdroje rozlišujú až 74 plemien domáceho byvola.
Chov na Slovensku
Zo 4 slovenských zoologických záhrad združených v Únii českých a slovenských zoo (UCSZOO) dnes byvola vodného chová a rozmnožuje iba Zoo Košice. V minulosti ho krátko chovala aj bratislavská zoo. Ako prvá z našich zoo ho už v počiatkoch svojej existencie v rokoch 1955-1956 chovala aj Národná Zoo Bojnice, kde sa k jeho chovu ešte raz vrátili začiatkom 80ych rokoch minulého storočia. Chov tu ukončili v roku 1989. V posledných dvoch dekádach sa na Slovensku byvol vodný ako atraktívne a populárne zviera veľmi ojedinele vyskytuje aj v súkromných chovoch a farmách.
2523 Ryba
2523 Ryba je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavila Zdeňka Vávrová 6. augusta 1980.
Pavel Svoboda (hudobník)
Pavel Svoboda (* 1987) je český organista a čembalista.
Absolvoval konzervatórium Pardubice a študuje Akadémiu múzických umení v Prahe u prof. Jaroslava Tůmy. Už počas štúdií na konzervatóriu získal množstvo ocenení v medzinárodných súťažiach, napríklad za organovú interpretáciu v Brně a Opave. Je členom súboru Barocco sempre giovane. Nahráva pre rozhlas a televíziu a taktiež pôsobí ako dramaturg a spoluusporiadateľ viacerých festivalov klasickej hudby.
Konferencia Arcadia
Konferencia Arcadia (známa podľa jej kódového mena), sa konala vo Washingtone od 22. decembra 1941 do 14. januára 1942. Išlo o strategické stretnutie vládných predstaviteľov Spojeného kráľovstva a USA. Delegácie viedli Winston Churchill a Franklin Delano Roosevelt.
Napriek nedávnemu útoku na Pearl Harbor USA súhlasili s tým, že pre víťazstvo vo vojne je primárnym cieľom poraziť nacistické Nemecko a až potom Japonsko. Táto stratégia sa v anglických zdrojoch označuje názvom Europe first strategy. Zároveň došlo k dohode sústrediť vojenské sily oboch krajín pod spoločným velením.
Ďalším výstupom konferencie bola Deklarácia Spojených národov z 1. januára 1942 ktorá položila základ pre neskorší vznik Organizácie spojených národov.
351 Yrsa
351 Yrsa je planétka v hlavnom páse planétok.
Humanistické gymnázium (Bardejov)
Humanistické gymnázium je pôvodne renesančná budova bývalej mestskej humanistickej školy, uzatvárajúca severný okraj Radničného námestia v Bardejove.
Rozvoj remesiel a najmä obchodu od druhej polovice 14. storočia bol dobrou pôdou pre vznik školy. Prvá známa škola v Bardejove vznikla ešte pred 15. storočím, no nie je známe kde stála a ako vyzerala.
História výstavby
Okolo roku 1538 bola vybudovaná pri hradobnom múre neďaleko východnej časti farského Kostola sv. Egídia, možno na mieste pôvodnej farskej cirkevnej školy, nová budova mestskej školy. Svedčí o tom nápis ERECTA ANNO 1538 na čelnej fasáde pod krovom, odkrytý pri reštaurovaní objektu. Ďalšie letopočty na objekte 1612 a 1841 dokumentujú prístavby a prestavby objektu. Významné stavebné úpravy si vyžiadalo poškodenie objektu pri požiari v roku 1878. V nasledujúcom roku prebehla prestavba v duchu klasicistického stavebného slohu. Pravdepodobný výzor objektu zo 17. storočia bol rekonštruovaný pri úprave na hudobnú školu v rokoch 1959 - 1960.
Pôvodný renesančný charakter stavby bol pozmenený najmä empírovou úpravou vstupu s prístavbou na severnej strane, ktoré sa zachovali dodnes. Z pôvodnej maliarskej výzdoby sa zachovali iba slabo rozoznateľné fragmenty na juhozápadnej časti objektu. Z obdobia úprav okolo roku 1612 pochádzajú niektoré ornamentálne prvky a z konca 18. storočia obraz Panny Márie na južnom priečelí. Škridlová sedlová strecha a vysoký murovaný štít pochádzajú z poslednej úpravy objektu v polovici 20. storočia.
Opis budovy
Dvojpodlažná stavba má trikrát zalomený nepravidelný pôdorys. Na hladkej fasáde priečelia v západnej časti odkryli nástenné maľby s nečitateľnými nápismi, v strednom ústupku sa zachovala renesančná rímsa s nápisom ANNO DOMINI 1612, pod ním dva erby a polkruhovo ukončený vchod do budovy. Medzi dvoma obločnými osami na poschodí sa nachádza obraz Panny Márie, rekonštruovaný štít s dvoma oblôčikmi, nad nimi slnečné hodiny. Na východnej fasáde je pristavaný stĺp s rímsovou hlavicou, v strede štvorcovej fasády rekonštruovaný kordónový pás s maľovaným sgrafitom. Prístavba je zo severnej strany fasády riešená ako portikus. Miestnosti majú hradové povaly.
Význam a fungovanie školy
Bardejovská mestská škola bola trojtriedna. V prvej triede sa učilo písanie a čítanie ako aj základy katechizmu. V druhej triede sa vyučovala latinská gramatika a čítali sa klasickí latinskí dramatici. V treťom ročníku sa študenti oboznamovali s dialektikou a rétorikou a pravdepodobne sa učili i klasickú gréčtinu. Škola zanikla v roku 1775.
V mestskom archíve uchovávajú listiny, ktoré dokumentujú vrchol slávy bardejovskej školy najmä v 50-tych rokoch 16. storočia, a to pod vedením rektora, učeného humanistu a vzdelanca Leonarda Stöckela.
Püttlingen
thumb|Püttlingen Püttlingen je nemecké mesto v južnom Sársku, ležiace severozápadne od mesta Saarbrücken a severne od mesta Völklingen.
Mesto má rozlohu 31. decembra 2012 tu žilo 18 848 obyvateľov.
2522 Triglav
(2522) Triglav je planétka, ktorú objavila Zdeňka Vávrová večer dňa 6. augusta 1980 na juhočeskej hvezdárni Kleť. Je pomenovaná po slovanskom božstve.
Okolnosti objavu
Planétka sa v čase objavu nachádzala v západnej časti súhvezdia Vodnár (Aquarius), asi 2,4° VSV od hviezdy \mu Aqr (+4,8 mag), mala zdanlivú fotografickú jasnosť +17,0 mag a bola 15. planétkou objavenou v prvej polovici augusta 1980. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1980 PP, ktoré dostala krátko po objave.
V objavovej opozícii bola planétka na Kleti pozorovaná aj v ďalších 5 nociach a celkovo bolo zmeraných 12 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná večer 3. septembra 1980. Ďalšie pozorovania planétky boli vykonané v nasledujúcej opozícii, keď boli v 2 nociach (23. a 25. októbra 1981) získané 4 nové pozície.
Dráha
Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 451 mil. km po takmer kruhovej dráhe s dobou obehu 5,24 roku (1914 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 280 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 19 km.
Pomenovanie
Planétka je pomenovaná po slovanskom božstve.
Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 21954 vydanom dňa 6. apríla 1993 Medzinárodnou astronomickou úniou.
Minaucourt-le-Mesnil-lès-Hurlus
Minaucourt-le-Mesnil-lès-Hurlus je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Margita (priezvisko)
Margita je slovenské priezvisko odvodené od mena Margita. Je zriedkavé, s najväčším výskytom v Košiciach.
Známi nositelia
Pozri v článku Margita.
Hay Group
Hay Group je globálna poradenská firma v oblasti ľudských zdrojov so sídlom v americkej Philadelphii. Špecializuje sa na transformujúce sa organizácie, poskytuje služby v oblasti personálnej stratégie. V roku 2015 mala približne 4000 zamestnancov.
Thil (Aube)
Thil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 158 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Batthyany
Peter Batthyany (* 25. júl 1966, Bratislava) je slovenský herec a tanečník.
Lagarde (Hautes-Pyrénées)
Lagarde je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Peter Batthyany
Bol majstrom Európy v electric boogie. Pôsobil v divadle Stoka a v divadle Ludus. V 90. rokoch moderoval tanečnú show na TV Markíza Dr. EL. Hral v niekoľkých videoklipoch Michaely Paštekovej. V súčasnosti je členom divadla GUnaGU. V televíznom sitcome Mafstory stvárňoval Banána a zároveň jeho mamičku Márgit. Účinkoval aj v sitcome Profesionáli, kde stvárňoval postavu charizmatického, no málo inteligentného Maroša Nagya.
Lagarde (Hautes-Pyrénées)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Copahue
Copahue je stratovulkán, nachádzajúci sa v čilskom regióne Araucanía, neďaleko hraníc s Argentínou. Sopka leží na staršej, 6,5 × širokej kaldere, ktorá sa vyformovala pred 0,6 až 0,4 mil. rokmi. Vrchol Copahue je tvorený deviatimi krátermi zoradenými v severovýchodno-juhozápadnej línii. Vo východnom kráteri sa nachádza kyslé jazero El Agrio a taktiež aj aktívne fumaroly. Od 18. storočia bolo zaznamenaných viacero stredne silných explozívnych erupcií, posledná v roku 2000.
Iné projekty
.
Andrej Kamiač
Andrej Kamiač (* 16. júl 1917, Turová – † 1998) bol slovenský vysokoškolský pedagóg a ekonóm.
Životopis
Absolvoval štúdium na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici (1936), na Vysokej škole hospodárskych vied v Bratislave (1951). Pracovník peňažných ústavov (19361939), vedúci Ústavu ekonomiky vzdelania Vysokej školy ekonomickej v Bratislave (19661979), ved. odboru Ústavu rozvoja vysokých škôl. Popredný pracovník v ekonomike vzdelávania. Autor odborných prác, viacerých učebných textov a ved. odb. článkov.
Stredná odborná škola (Rožňava, Hviezdoslavova 5)
Stredná odborná škola Hviezdoslavova, v Rožňave bola štátna škola s vyučovacím jazykom slovenským. Poskytuje úplné stredné odborné vzdelanie (vyššie sekundárne vzdelanie) a stredné odborné vzdelanie (sekundárne). Zriaďovateľom školy je Košický samosprávny kraj.