cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peter J. Carroll
Život a dielo
Od roku 2005 je na požiadanie Roberta Antona Wilsona jedným z lektorov na Maybe Logic Academy. Tento zážitok znovu inšpiroval jeho okultný záujem a následne ohlásil ďalšiu knihu s tematikou mágie.
Carroll si svoje súkromie prísne stráži a na verejnosť preniklo len veľmi málo informácii o jeho osobnom živote. Má rodinu, dve deti, podniká. Niečo málo o sebe zverejnil na stránkach Maybe Logic Academy.
Majstrovstvá Európy v korfbale 2006
Majstrovstvá Európy v korfbale 2006 boli v poradí 3. Majstrovstvá Európy v korfbale, ktoré organizovala Medzinárodná korfbalová federácia (IKF). Konali sa v Budapešti, v Maďarsku v dňoch od 16.22. apríla 2006, za účasti 8 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Ruska. Svoj tretí titul za sebou získalo 🇳🇱, ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad 🇧🇪.
Igor Dula (bridž)
Igor Dula je slovenský bridžista z Bratislavy.
Majstrovstvá Európy v korfbale 2006
Všetkých 8 družstiev ktoré sa kvalifikovali na tieto majstrovstvá, postúpilo aj na Majstrovstvá sveta 2007, ktoré sa uskutočnili v Česku.
David Hruška
David Hruška môže byť:
Vihorlatská ulica
Vihorlatská ulica je ulica:
Divadlo Lab
Divadelné štúdio Divadelnej fakulty Vysokej školy múzických umení.
História divadla
Od založenia Divadelnej fakulty VŠMU (1949) hrávali jej študenti v rôznych provizórnych priestoroch. Prvé stále divadelné štúdio vzniklo z iniciatívy poslucháčov herectva už v roku 1998. V tom čase pôsobilo pod názvom Štúdio Kaplnka v priestoroch kaplnky Academie Istropolitany, kde mala Divadelná fakulta VŠMU svoje sídlo. V roku 2007, po otvorení novej budovy SND, sa divadelné štúdio presťahovalo do uvoľnených priestorov Malej scény. Spolu so zmenou priestoru zmenilo Štúdio Kaplnka aj svoj názov na Malá scéna VŠMU. No už po troch sezónach sa sťahovalo opäť. Tentokrát do vlastných priestorov v novej budove Divadelnej fakulty VŠMU. A opäť zmenilo aj svoj názov na súčasné Divadlo Lab. Nové divadelné štúdio tak zahájilo svoju prvú sezónu v roku 2010.
Poslanie
Úlohou Divadla Lab je prezentovať produkcie študentov Divadelnej fakulty rôznych ročníkov. Tvorba a uvádzanie divadelných inscenácií je súčasťou učebného procesu všetkých odborov Divadelnej fakulty VŠMU. Výber inscenovaných diel je do veľkej miery závislí od študentov. Dramaturgia divadla je preto rôznorodá a snaží sa o nové pohľady na rôzne témy. Avšak podľa niektorých názorov nie je divadlo tak experimentálne ako by sa od študentov čakalo.
Iné aktivity
Divadlo Lab je súčasťou siete divadiel, ktoré sa zúčastňujú akcie Noc Divadiel. Každé dva roky organizuje Divadelná fakulta v aj priestoroch divadelného štúdia medzinárodný festival Istropolitana.
2 eurá
Mince s nominálnou hodnotou 2 eurá sú vyrobené z dvoch zliatin, vonkajšia časť je z mediniklu a vnútorná z niklovej mosadze. Majú priemer 25,75 mm, hrúbku 2,2 mm a hmotnosť 8,50 g. Hrana mince je jemne vrúbkovaná s vtlačeným nápisom alebo motívom. Všetky mince majú spoločnú lícovou stranu a rôznu národnú rubovú stranu. Okrem národných euromincí existujú aj pamätné euromince s nominálnou hodnotou 2 eurá.
Externé odkazy
€
Lille-Sud-Ouest
Lille-Sud-Ouest je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho iba juhozápadná časť mesta Lille.
Viničná ulica
Viničná ulica je ulica:
Paběnice
Paběnice je obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 169 obyvateľov, z toho 87 mužov a 82 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,6 roka (muži 40,0 roka, ženy 45,3 roka).
Spital am Pyhrn
Spital am Pyhrn je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Kirchdorf an der Krems.
Žije tu 2 202 obyvateľov (1. 1. 2010).
Na konci druhej svetovej vojny bol v tomto meste uložený zlatý poklad Maďarskej národnej banky (30 ton zlata), ktorý sa v roku 1946 vrátil späť do Maďarska.
Vínna ulica
Vínna ulica je ulica:
La Chapelle-Saint-André
La Chapelle-Saint-André je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chef-lieu
Chef-lieu (plurál Chefs-lieux) (slovensky zhruba vedúce miesto) je vo frankofónnych krajinách označenie pre mesto, v ktorom sídlia orgány príslušnej územnej samosprávy, alebo administratívne jednotky (hlavné mestá štátov sa takto s výnimkou Novej Kaledónie neoznačujú).
IMT-2000
IMT-2000 (International Mobile Telecommunications-2000) je štandardom pre tretiu generáciu (3G) bezdrôtových komunikačných sietí definovaný Medzinárodnou komunikačnou úniou.
Chef-lieu
Belgicko
Chef-lieu v Belgicku je sídlo každej z desiatich provincií a troch regiónov.
Zámorské spoločenstvo
Chef-lieu de la collectivité je sídlo prefekta (Saint-Pierre a Miquelon, Mayotte, Guadeloupe, Svätý Martin a Svätý Bartolomej), hlavného komisára (Francúzska Polynézia), alebo vrchného správcu (Wallis a Futuna).
Kanada
Každé z 15 grófstiev, na ktoré sa člení kanadská provincia New Brunswick, má vlastného chef-lieu.
Libanon
Chef-lieu je tu používaný pre označenie sídla guvernorátu, alebo okrsku.
Luxembursko
Luxemburské veľkovojvodstvo sa delí na dva obvody, tri okresy, 12 kantónov a 118 obcí. Každá z týchto jednotiek má svoje chef-lieu.
Švajčiarsko
Chef-lieu sa užíva pre sídlo švajčiarskeho kantónu. 16 z 26 kantónov sa delí na okresy a každý z týchto okresov má mesto nazývané chef-lieu de district.
Tunisko
Chef-lieu sa užíva pre sídlo 24 guvernorátov, ktoré sa delia na delegácie. Ich sídla sa označujú ako chef-lieu de Délégation.
Anna Ghannamová
Anna Ghannamová (* 10. apríl 1969, Zlaté Moravce) je slovenská novinárka. Je prezidentkou OZ Šanca pre nechcených a je tiež členkou združenia Urobme to! .
Le Gouray
Le Gouray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lomme (kantón)
Lomme je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 10 obcí.
Zastávka viedenského typu
náhľad|Zastávka Albertov v Prahe
Zastávka viedenského typu je názov pre typ stavebného usporiadania električkovej zastávky, v ktorej nástupište je tvorené úsekom vozovky zvýšeným úplne alebo takmer úplne na úroveň chodníka.
Pertoltice (okres Kutná Hora)
Pertoltice je obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 141 obyvateľov, z toho 79 mužov a 62 žien, pričom priemerný vek v obci bol 49,8 roka (muži 48,4 roka, ženy 51,5 roka).
William Burnside
William Burnside (* 2. júl 1852, Londýn, Spojené kráľovstvo - † 21. august 1927, Londýn) bol anglický matematik. Je známy predovšetkým vďaka práci v oblasti konečných grúp. Významná je tiež jeho práca v oblasti reprezentácií grúp, kde patril spoločne s Ferdinandom Georgom Frobeniom k najvplyvnejším matematikom.
Po Burnsideovi je pomenovaná Burnsideova veta, ktorá hovorí, že každá grupa rádu, ktorý nie je deliteľný viac ako dvoma rôznymi prvočíslami, je riešiteľná.
Hradište (vrch v Malej Fatre)
Hradište je vrch v Malej Fatre v okrese Martin na Slovensku. Vrch sa nachádza mimo hlavného hrebeňa pohoria, vysunutý smerom do Turčianskej kotliny. V masíve kopca možno nájsť malé ložiská uhlia, na vrchole sú navŕšené valy niekdajšieho hradiska.
História
Vrch, ako napovedá i názov, bol osídlený už veľmi dlhú dobu. Prvé osídlenie sa podľa keramiky nájdenej v hline, ktorú vykopali nelegálni hľadači pokladov, datuje do obdobia ľudu Lužickej kultúry. Z tohoto obdobia pochádza aj poklad železných ihlíc, nájdený pri stavbe cesty na Martinské hole. Potom Hradište na čas spustlo, aby bolo opäť osídlené v stredoveku, ako hrádok, pravdepodobne s kolovým opevnením a jednou vežou. Keď bol opustený tento, osídlenie sa sem už nikdy nevrátilo. Dnes možno vidieť len zvyšky bývalých valov a navŕšený kopec, na ktorom pravdepodobne stála veža. Archeologický výskum tu zatiaľ neprebehol.
St. Wolfgang im Salzkammergut
St. Wolfgang im Salzkammergut je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Gmunden.
Žije tu 2 829 obyvateľov (1. 1. 2010).
Bedári (film z roku 2012)
Na Zatých Glóbusoch konaných v januári 2013 film získal ocenenie za najlepší film v kategórii muzikál/komédia. Hugh Jackman vyhral kategóriu najlepší herec v muzikáli/komédii a Anne Hathaway kategóriu najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe.
Zoznam planétok 1001 – 1250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Le Haut-Corlay
Le Haut-Corlay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Admirál Hipper
Admirál Hipper môže byť:
Rouxmesnil-Bouteilles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štadión Antona Malatinského
Štadión Antona Malatinského (známy aj ako City Arena) je futbalový štadión v Trnave. Hráva na ňom zápasy fortunaligový klub Spartak Trnava. Má kapacitu 19 460 miest a spĺňa kritériá UEFA kategórie 4. V rokoch 2013-2015 prešiel štadión rekonštrukciou a pribudlo k nemu nákupné centrum. Je druhým najväčším štadiónom na Slovensku. Hrávajú sa na ňom medzištátne zápasy.
Budapeštianske metro
60px|left thumb|Sieť budapeštianského metra náhľad|Pozemná dráha pri Námestí hrdinov thumb|right|Nástupište stanice [[Opera (stanica budapeštianskeho metra)|Opera na linke ]] thumb|right|Rekonštruovaná stanica [[Batthyány tér (stanica budapeštianskeho metra)|Batthyány tér na linke ]] thumb|right|Rekonštruovaná stanica [[Kossuth Lajos tér (stanica budapeštianskeho metra)|Kossuth Lajos tér]] náhľad|Eskalátory budapeštianskeho metra
Budapeštianske metro je nosný dopravný systém budapeštianskej mestskej hromadnej dopravy. Metro v Budapešti bolo prvé metro postavené na európskej pevnine; a po metre v Londýne bolo druhé na svete. Otvorili ho v roku 1896. Spolu má štyri linky.
Celá sieť je od roku 2014 (od otvorenia štvrtej linky) dlhá 38,6 km a nachádza sa v nej 52 staníc, dovtedy mala sieť dĺžku 30,9 km a mala 42 staníc. V pracovný deň prepraví metro okolo 1,2 milióna cestujúcich. Linky, a  sa pretínajú v jednej prestupnej stanici – Deák Ferenc tér. Linka má dva prestupné body na stanici Kálvin tér na linke  a na stanici Keleti pályaudvar na linke.
Na prahu nového storočia
Stavba prebiehala ohromne rýchlo – linku s desiatimi zástavkami o celkovej dĺžke otvorili iba po 20 mesiacoch stavby. Výstavbe napomohli vhodné geologické podmienky a pomerne nízke založenie celej trasy. Budapeštianska radnica kládla počas výstavby na železničnú spoločnosť ďalšie podmienky, ktoré sa týkali napr. stvárnenia jednotlivých staníc. Vďaka tomu má súčasná linka M1 obdivuhodnú secesnú výzdobu. Stanice sú obložené keramickými obkladačkami v bielej a hnedej farbe, vozovku podopierajú liatinové stĺpy s dekoratívnymi hlavicami.
Okrem posledného úseku pri stanici Széchényi fürdő bola trasa vybudovaná hĺbením, teda vznikla ako jeden výkop ulicami, ktorý bol dodatočne zakrytý. Výška trolejového vedenia nad koľajnicami bola iba. Na trase premávali upravené drevené vozne, ktoré boli pôvodne postavené ako električky.
Dvadsať vozidiel, ktoré v metre premávali každý deň, sa už koncom 20. rokov nachádzalo v zlom technickom stave. Ich rekonštrukcia alebo úplná výmena bola nevyhnutná, avšak vzhľadom na zlú ekonomickú situáciu Maďarska po prvej svetovej vojne nebola uskutočniteľná. K úprave vozidiel však nakoniec došlo: motory boli vymenené za silnejšie a do vozidiel boli namontované nové dvere. Okrem iného sa zmenilo aj trakčné napätie.
Po druhej svetovej vojne
Po druhej svetovej vojne rozvíjajúca metropola už socialistického Maďarska potrebovala nové linky metra. Plány na výstavbu nových tratí existovali už z rokov, kedy bola otvorená linka prvá. Prvé plány dnešných dvoch nových liniek existovali už v roku 1942. S výstavbou za pomoci sovietskej techniky sa malo začať v roku 1950.
Nová linka, nazvaná M2, mala spojiť dve hlavné vlakové stanice, Keleti pályaudvar a Déli pályaudvar. Dokončená mala byť už v roku 1955. Avšak z finančných a ekonomických dôvodov výstavba ustala a opäť sa začalo stavať až v roku 1963. Prvý úsek so siedmimi stanicami otvorili 4. apríla 1970. Linka M2 je zároveň jedinou linkou budapeštianskeho metra, ktorá vedie popod Dunaj do Budína. So starým metrom sa stretáva v stanici Deák Ferenc tér.
V rokoch 1970 až 1973 prebehla rekonštrukcia prvej linky, ktorá zahŕňala aj výmenu vozidiel. V roku 1973 boli obe linky predĺžené: M1 o jednu stanicu do Méxikoi út a linka M2 o ďalšie štyri stanice. Obe linky dosiahli svoj súčasný počet staníc – jedenásť.
S výstavbou tretej linky sa začalo v roku 1970, pričom plány na jej výstavbu existovali už v roku 1963. Jej prvý úsek otvorili v roku 1976. V tom istom roku bolo zavedené aj farebné označenie jednotlivých liniek. Staré metro bolo žlté, druhá linka bola červená a tretia bola modrá. Pre prímestské vlaky HÉV sa začala používať zelená farba.
Južný úsek tretej linky dokončili v roku 1980, jej severný úsek sa dokončoval na etapy v rokoch 1981 až 1990.
Súčasnosť a výhľad do budúcnosti
Na linke prebiehala od roku 2004 rekonštrukcia. Stanice Blaha Lujza tér a Kossuth Lajos tér boli opravené v roku 2004. Ďalší rok nasledovali stanice Batthyány tér, Astoria a Keleti pályaudvar. V roku 2006 sa rekonštruovali stanice Déli pályaudvar, Széll Kálmán té a hlavná prestupná stanica Deák Ferenc tér.
Väčšina prác prebieha v letných mesiacoch. Vymieňané bývajú obklady staníc a eskalátory, ktoré majú už viac ako 20 rokov. Nakoniec budú zakúpené nové klimatizované vlaky.
28. marca 2014 bola po desiatich rokoch výstavby otvorená štvrtá linka. Linka, označená zelenou farbou, vedie z juhozápadnej časti mesta na severovýchod, obchádza tak historické centrum mesta. Prvýkrát tak pribudli ďalšie prestupné stanice: Keleti pályaudvar a Kálvin tér. Tieto stanice sa v súčasnosti radia medzi najmodernejšie v celej sieti budapeštianskej podzemnej dráhy. Už teraz existujú plány na jej predĺženie východným smerom do stanice Bosnyák tér a západným smerom do stanice Madárhegy.
Okrem toho sa uvažuje o výstavbe piatej linky a taktiež existujú plány na rozšírenie linky metra severným smerom a tiež aj na predĺženie juhovýchodného konca trasy na letisko Ferihegy.
Linka ()
Bola otvorená v roku 1896. Prvý úsek viedol medzi stanicami Vörösmarty tér v centre mesta a Széchényi fürdő. Dráha niesla meno „Millenniumi Földalatti Vasút“. Po viac ako osemdesiatich rokoch, v roku 1973, bola linka rozšírená po Mexikói út. Táto linka je podstatne kratšia ako a. Je označená žltou farbou a má 11 staníc.
Smeruje z východu na západ, pričom spája dve hlavné budapeštianske železničné stanice: Déli pályaudvar a Keleti pályaudvar. Výstavba linky začala v 50. rokoch 20. storočia. Prvý úsek medzi Deák Ferenc tér a Örs vezér tere bol otvorený až v roku 1970. Zvyšok trasy medzi Deák Ferenc tér a Déli pályaudvar otvorili v roku 1972. Je označená červenou farbou a má 11 staníc.
Spája sever mesta s juhom na peštianskej časti mesta. Smerom z juhu, od stanice Kőbánya-Kispest, sú všetky stanice podzemné. Prvá časť trasy Deák Ferenc tér – Nagyvárad tér bola otvorená v roku 1976. V roku 1980 bola trasa rozšírená ďalej na juh do stanice Kőbánya-Kispest. Od 80. rokov 20. storočia sa linka predlžovala ďalej na sever: Lehel tér (1981), Göncz Árpád városközpont (1984) až po Újpest-központ v roku 1990. Je označená modrou farbou a má 20 staníc.
Giovanni Pacini
Giovanni Pacini (* 11. február 1796, Catania, Taliansko - † 6. december 1867, Pescia) bol taliansky, prevažne operný hudobný skladateľ.
Životopis
Narodil sa v Catanii ako syn operného speváka Luigiho Paciniho, ktorý neskôr často účinkoval v synových operách. Rodina pochádzala z Toskánska. Študoval na konzervatóriu v Bologni spev (L. Marchesi) a kontrapunkt a v rokoch 1809 až 1812 v Benátkach skladbu u B. Furlaneta.
Prvý veľký úspech sa dostavil v rokoch 1817 až 1818 operami Adelaide e Comingio a Il barone di Dolsheim. Odišiel do Ríma a úzko spolupracoval s Gioacchino Rossinim. Je dokázateľné, že skomponoval tri scény do Rossiniho opery Matilde di Shabran. Presťahoval sa do Luccy a nasledovalo prvé veľké tvorivé obdobie. Jeho opery Alessandro nell’Indie, Amazilia a L’ultimo giorno di Pompei sa hrali s veľkým úspechom v Neapole. V Miláne sa mu dostalo uznania za operu Gli arabi nelle Gallie (1827). Predstavenia jeho opier vo Viedni a v Paríži prijalo obecenstvo chladne a po neúspechu opery Carlo di Borgogna vyvrcholila Paciniho tvorivá kríza. Vrátil sa do Viareggia a istý čas sa venoval iba pedagogickej činnosti na Liceo musicale, ktoré sám založil. V roku 1837 sa stal maestro di cappella v Lucce a riaditeľom nového hudobného inštitútu Istituto musicale.
Zomrel v Pescii 6. decembra 1867. Posmrtne vyšli jeho Pamäti, ktoré sú dôležitým dokumentom k štúdiu myšlienkových prúdov hudobného Talianska v tom čase.
Dielo
Podľa súčasných hudobných vedcov Pacini počas svojho života skomponoval 74 opier, čo je menej než sa predtým odhadovalo, pretože celý rad titulov mal len alternatívne názvy týchto opier. Prvých cca 25 opier, je napísaných v Rossiniho štýle, čo nie je prekvapujúce, keďže Rossini žil v tom čase ešte v Taliansku a určoval vkus obecenstva. Keď Rossini odišiel, začali okolo roku 1824 formovať taliansku operu Pacini a jeho súčasníci: (Meyerbeer, Vaccai, Carafa, Coccia, Bellini, Donizetti a Mercadante))
Táto skupina skladateľov vytvárala nový štýl opery bel canto. Speváci, najmä mužské hlasy, mali menej koloratúr, inštrumentácia sa stala mohutnejšou a pribudol lyrický pátos. Romantické party sa prideľovali tenorom (na rozdiel od sopránov v Rossiniho ére), úlohy podliakov boli vyhradené pre basy a barytóny a veľký dôraz sa kládol na dramatickú zložku predstavení.
Marchiennes (kantón)
Marchiennes je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 13 obcí.
Andrej Fáy
Andrej Fáy (* 30. máj 1786, Kochanovce, Uhorsko† 26. júl 1864, Pešť, Uhorsko) bol uhorský advokát, podnikateľ a politik, spisovateľ a dramatik, prekladateľ a reformátor školstva.
Životopis
Narodil sa v Kochanovciach (, dnes mestská časť Sečoviec), v rodinnej zemepánskej kúrii. Bol známy ako zberateľ aj spisovateľ rozprávok, bájok a taktiež sa venoval prekladu, písaniu románov aj divadelných hier. Vydal 8-zväzkové knižné dielo. Bol milovníkom umenia a popri spisovateľskej činnosti pôsobil aj ako riaditeľ divadla.
Pamiatka
V roku 1964, pri príležitosti 100. výročia jeho úmrtia, vydala maďarská pošta príležitostnú poštovú známku. Fáyho spoločnosť so štátnou sporiteľňou ocenili toto jubileum pamätným žetónom, bustou a pamätnicou.
Na strednej časti múra rodnej kúrie, ktorá bola roku 1933 zbúraná pre nevyhovujúci stav, osadila Prvá peštianska krajanská sporiteľná spoločnosť s prispením Zemplínskej župy v roku 1886 pamätnú tabuľu. Pôvodný text bol v maďarskom jazyku: ''„V tomto dome sa narodil 30. mája 1786 Andrej Fáy, významný spisovateľ, rodoľub a zakladateľ Prvej peštianskej krajanskej sporiteľnej spoločnosti. ‚Byť prospešnýmʹ bolo jeho životným krédom.“'' Po druhej svetovej vojne bol odstránený aj zvyšok múra.
Literatúra
FÁY, Andrej. In: Biografický lexikón Slovenska, II. (C – F). Martin: Slovenská národná knižnica, 2004, s. 508
NEC
NEC Corporation (transkripciou: Nippon denki kabušiki gaiša) je japonský medzinárodný poskytovateľ služieb a produktov v informačných technológiách so sídlom v meste Tokyo. NEC poskytuje informačné technológie a sieťové riešenia podnikom, poskytovateľom komunikačných služieb a vládnym agentúram.
Dnes sa snažia vyrábať elektroniku ako napríklad notebooky NEC VersaPro v cenovo dostupnejšej kategórií s ohľadom na vyšší výkon, na úkor dizajnu.
Stadl-Paura
Stadl-Paura je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Wels-vidiek.
Žije tu 4 970 obyvateľov (1. 1. 2010).
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Bedári (rozlišovacia stránka)
Bedári môže byť:
Hammerheart
Hammerheart je piaty radový album od švédskej metalovej skupiny Bathory. Ide o prvý plnohodnotný viking metalový počin skupiny (prvky tohto štýlu sa objavili už na predchádzajúcom albume Blood Fire Death, stále však šlo prevažne o black metalovú nahrávku).
Z albumu pochádza pieseň „One Rode to Asa Bay“, ku ktorej skupina natočila svoj jediný videoklip v histórii.
Skladby
Hudba a texty - Quorthon
Švajčiarske vzdušné sily
Švajčiarske vzdušné sily sú leteckou zložkou švajčiarskych ozbrojených síl.
História
Hoci boli švajčiarske vzdušné sily zriadené už 31. júla 1914, z celku ozbrojených síl sa vyčlenili až v roku 1936.
Druhá svetová vojna
Počas druhej svetovej vojny švajčiarske vzdušné sily bránili vzdušný priestor krajiny proti vniknutiu lietadiel z krajín Osi aj Spojencov. K tomuto účelu prevádzkovali rôzne lietadlá zakúpené v zahraničí a stroje domácej výroby. Vo Francúzsku sa podarilo získať stíhacie lietadlá Morane-Saulnier MS.406 a z Nemecka stíhacie lietadlá Messerschmitt Bf 109. Keďže bolo ťažké získať dostatočný počet kvalitných lietadiel pre vlastnú obranu, boli vyvinuté domáce stíhacie lietadlá FFA D-3801, FFA D-3802 a FFA D-3803, ktoré boli odvodené od francúzskych MS.406. Pre nich dokonca vznikla úplne prepracovaná verzia motora Hispano HS12Y z pôvodných MS.406, ktorých výkon bol zvýšený z 850 na 1 500 hp. Vzniklo tiež bombardovacie lietadlo FFA C-3604. Ešte po vojne vývoj vlastných konštrukcií pokračoval a vznikli prúdové typy FFA N-20 a FFA P-16, ktoré ale neboli vyrábané sériovo.
Súčasnosť
Podľa článku švajčiarskeho časopisu FACTS sa švajčiarske vzdušné sily udržujú v pohotovosti len počas pracovných hodín okrem víkendov. Činitelia vzdušných síl totiž vyhlásili, že kvôli finančným limitom bude doba pohotovosti obmedzená. Problémy s obranou vzdušného priestoru Švajčiarska naznačuje aj malá rozloha štátu. Maximálna vzdialenosť medzi jej najvzdialenejšími bodmi totiž nepresahuje 348 km, pričom túto vzdialenosť môže civilné lietadlo prekonať iba za 20 minút. Ďalej je to tiež švajčiarska neutralita, ktorá minimalizuje možnosť nasadenia švajčiarskych vzdušných síl mimo hraníc Švajčiarska.
Letecké základne
thumb|right|Základne švajčiarskych vzdušných síl thumb|right|Pohľad na [[Letecká základňa Meiringen|leteckú základňu Meiringen, 2007]] thumb|right|Kombinéza stíhacieho pilota švajčiarskych vzdušných síl a katapultovacie sedadlo thumb|right|Akrobatický tím švajčiarskych vzdušných síl [[Patrouille Suisse]]
Švajčiarske vzdušné sily majú k dispozícii celkom deväť základní, z ktorých najdôležitejšia je Payerne v kantóne Vaud. Ďalšími potom sú základňa pre helikoptéry v Alpnachu, záložná základňa v Buochs, zostávajúce základne sa nachádzajú v Berne (iba VIP), Dübendorfe, Emmene, Meiringene, Sione, Locarne a Lodrine. Základňa v Mollis bola zatvorená v januári 2007, tiež v Alpnachu sa plánuje početná redukcia.
Andrej Šťastný
Andrej Šťastný (* 24. január 1991, Považská Bystrica) je slovenský hokejista. V súčasnosti hrá za hokejový klub HK Dukla Trenčín v  Tipos extralige.
La Charité-sur-Loire (obec)
La Charité-sur-Loire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Steegen
Steegen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Grieskirchen.
Žije tu 1 040 obyvateľov (1. 1. 2010).
Uraninit
Uraninit staršie smolinec je tmavý až čierny silne rádioaktívny kubický alebo amorfný minerál, chemicky oxid uraničitý (UO2) často obsahujúci ako prímes oxid toričitý.
Názov
Uraninit po prvýkrát opísal nemecký mineralóg F.E. Brückmann v roku 1727 z českého Jáchymova. V slovenčine možno nájsť pre tento minerál aj staršie pomenovania uranín, smolinec alebo nasturán. Termín smolinec zaviedli českí baníci, ktorí ťažili striebro v Jáchymovských žilách a výskyt uraninitu im vždy signalizoval vymiznutie striebra, čiže nosil smolu. Iným vysvetlením je, že názov bol odvodený od jeho smolného lesku.
Ríšska diaľnica
Weimarská republika (1918 – 1933)
Prvú cestu podobnú diaľnici začali v Nemecku stavať v roku 1913 pri Berlíne. Cesta dostala názov AVUS, čo bola skratka od „Automobil-Verkehrs- und Übungs-Straße“ (Automobilová dopravná a cvičná cesta). Stavebné práce boli počas prvej svetovej vojny prerušené, takže cesta bola dostavaná až v roku 1921. Aj napriek pôvodným zámerom používať ju pre verejnú osobnú dopravu, bola cesta často využívaná pre automobilové preteky a rôzne iné experimentálne účely. V súčasnosti je súčasťou diaľnice A115.
Uraninit
Charakteristika
Je to kubický minerál, ktorý najčastejšie tvorí kryštály tvaru kocky alebo spojky s plochami oktaédra a menšími plochami kociek a dodekaédrov. V prírode sa častejšie vyskytuje vo forme kolomorfných, obličkovitých agregátov, nezriedka vytvára stromčekovité alebo aj guličkovité agregáty. Niekedy vytvára náteky, ktoré sa označujú ako uránová čerň. Vyznačuje sa tmavou, väčšinou čiernou alebo hnedočiernou farbou. Občas môže byť pozorovateľný slabý prechod do fialova. Navetraný uraninit je žltý, oranžový a zelený v dôsledku prítomnosti sekundárnych minerálov. Vryp má hnedočierny. Lesk polokovový, zrnité odrody voskový, smolný až celkom matný. Tvrdosť uraninitu sa pohybuje od 5 do 6 v Mohsovej škále. Hustota čistého uraninitu je pomerne vysoká, okolo 10,3-10,6 g/cm3, pri jeho hydratácii však dochádza k rapídnemu poklesu hustoty nezriedka až na 6,5 g/cm3. Je silne rádioaktívny, v mineralogických zbierkach preto musí byť skladovaný osobitne, mimo obývaných priestorov. Uraninit nie je nikdy chemicky čisté UO2, jeho obsah môže kolísať najčastejšie na úkor UO3. Bežne obsahuje asi 46 až 88 % U.
Bežne obsahuje prímesi Th, Zr, Pb, Ra, Ac, Po, Ce, Y, Er, La. Tórium je často dôkazom magmatického pôvodu. Nabohatenie o Ra, Po, Ac, ako aj Pb je dôsledkom rádioaktívneho rozpadu U a Th. Obsah olova môže riedka dosahovať až 10 až 20 %. Zirkónu okolo 7,5 %.
Vznik
Primárne vzniká ako magmatický minerál v granitoidoch (hlavne S-typu) a pegmatitoch. V kyslých horninách tvorí bežné paragenézy so zirkónom, monazitom, turmalínmi, U-sľudami a živcami, niekedy s apatitom.
Môže vznikať i v špecifických typoch mineralizácii, ako ložiská typu Colorado Plateau, kde sú o urán nabohacované pieskovce, cez ktoré presakovali na urán bohaté soľanky. Známy je tiež výskyt v inflitračných ložiskách, hlavne v ryolitoch. Zlato-uránová mineralizácia s vysokým obsahom uraninitu je známa z niektorých prekambrických zlepencov. Uraninit tvorí časť sekundárne vyzrážanej základnej hmoty medzi riečnymi obliakmi, ktorá bola remobilizovaná neskoršou metamorfózou a často naviazaná na bitúmeny.
Výskyt
Vyskytuje sa v granitoidných horninách, hlavne v granitických a syenitových pegmatitoch. V týchto horninách niekedy tvorí inklúzie v spineloch. Vyskytuje sa tiež v nižšieteplotných hydrotermálnych žilách Ag–Ni–Co–As-U a vysokoteplotných Sn-W žilách. 1/3 uránových ložísk predstavuje uránovo-vanádovú mineralizáciu typu Colorado Plateau. Nachádza sa i v uránonosných zlepencoch. Alebo v šošovkovitých telesách viazaných na kyslé vulkanity, hlavne ryolity.
Lokality
Objavený bol na českej lokalite Jáchymov v Krušných horách v okrese Karlovy Vary. Jáchymovské ložisko tvorí granitoidný plutón s metamorfným obalom s viacfázovým vývojom cínovo-wolfrámovej a mladšej uránov-karbonátovej mineralizácie. Z Česka je ďalej známy z Dolní Rožínky, Příbramska (Bytíz), Hamr na Jezeře pri České Lípe.
Spomedzi ostatných svetových lokalít sú to hlavne oblasti Karélie v dnešnom Rusku, Veľké medvedie jazero v provincii Saskatchewan v Kanade. Zaujímavosťou je výskyt na lokalite Blind River v Kanade, kde uraninit vystupuje v prekambrických zlepencoch. Ďalej v Spojenom kráľovstve (Cornwall), v Mexiku (Sierra San Marcos), v USA v štátoch New Hampshire, Connecticut, Severná Karolína, Wyoming, Colorado a Nové Mexiko. V Juhoafrickej republike je známy tiež zo zlepencov na lokalite Witwatersrand, kde vystupuje spolu so zlatom. Podobné ložiská sa nachádzajú v západoaustrálskej perthskej panve.
Jedno z najväčších ložísk uránu tvorí žulový pegmatit z Rössing v Namíbii. Uraninit tvorí asi 55% tamojšej uránovej rudy.
Slovensko
náhľad|Kolomorfné, obličkovité agregáty masívneho nasturánu (pinchblendu). Na Slovensku je známy predovšetkým z Novoveskej Huty, kde sa aj určitú dobu ťažil zo stratiformného ložiska. Sprevádzal ho tu hojný molybdenit. Veľmi podobné ložiská sa nachádzajú v Petrovej Hore pri Krompachoch, blízko Košických Hámrov, Jahodnej a Stratenej. Na ložisku Dúbrava je uraninit známy z ojedinelých výskytov v pegmatitoch. Mineralizácie tohto typu sú známe aj z permských hornín gemerika a hronika (Vikartovský chrbát). Nachádza sa i v obalovej jednotke tatrika v Považskom Inovci, medzi obcami Kálnica a Selec. Táto mineralizácia je umiestnená do permského seleckého súvrstvia, jej vek však bol určený ako vrchnokriedový.
Ekonomický význam
Uraninit je dôležitým zdrojom uránu, v menšej miere sa z neho získava i rádium. Upravuje sa na tzv. yellowcake, ktorý sa neskôr ďalej spracováva na urán.
Ríšska diaľnica
Weimarská republika (1918 – 1933)
Ďalší projekt veľkokapacitnej asfaltovej cesty z Kolína nad Rýnom do Bonnu bol už oveľa úspešnejší. Cesta bola vo výstavbe v rokoch 1929 až 1932 pod záštitou predsedu rýnskej krajinskej správy v Düsseldorfe Johna Horiona a s podporou vtedajšieho primátora Kolína nad Rýnom Konrada Adenauera. Od jej sprevádzkovania nepretržite slúži automobilovej doprave a dnes je súčasťou diaľnice A555.
V rokoch 1931 až 1933 sa realizoval ďalší experiment s veľkokapacitnou cestou, tentoraz išlo obchvat obce Opladen pri Leverkusene.
V 20. rokoch boli ešte naplánované ďalšie veľkokapacitné cesty podobné dnešným diaľniciam:
Tretia ríša (1933 – 1945)
Po nástupe NSDAP k moci sa v propagande začala zdôrazňovať dôležitosť výstavby infraštruktúry podľa vzoru fašistického Talianska, ktoré už malo v prevádzke diaľnicu Miláno – Varese. Zdôrazňovala sa pritom dôležitosť výstavby diaľnice do Východného Pruska, ktoré bolo od ríše oddelené úzkym poľským morským koridorom. 27. júna 1933 bola na pokyn Adolfa Hitlera zriadená spoločnosť na výstavbu diaľnic. Generálnym inšpektorom výstavby ciest a diaľnic sa stal Fritz Todt, ktorý mal na starosti stanovanie siete ríšskych diaľnic i detailnejšie plánovanie jednotlivých úsekov. 23. septembra 1933 sa za účasti vládnych špičiek slávnostne začala výstavba prvého úseku Ríšskej diaľnice 22 medzi Frankfurtom a Darmstadtom. V októbri 1934 už bolo vo výstavbe diaľnic. 19. mája 1935 bol spojazdnený spomínaný úsek Frankfrut – Darmstadt ako prvý v Nemecku. V roku 1936 celková dĺžka prevádzkovaných ríšskych diaľnic v Nemecku prekročila hodnotu. Výstavba bola najmohutnejšia v rokoch 1937 a 1938, keď bolo sprevádzkovaných vyše diaľnic. Po začatí druhej svetovej vojny výstavba postupne upadala, až bola v roku 1943 zastavená úplne pre nedostatok finančných prostriedkov.
Le Hinglé
Le Hinglé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Petrovice II
Petrovice II je obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 104 obyvateľov, z toho 47 mužov a 57 žien, pričom priemerný vek v obci bol 48,6 roka (muži 48,1 roka, ženy 49,1 roka).
Seymouria
Seymouria bol podivuhodný stavovec, o ktorého systematickom postavení sa vedci dohadovali viac než sto rokov. Nemohli sa totiž zhodnúť, či ide o obojživelníka alebo plaza. Väčšina prikladala väčší význam jeho plazím znakom, a považovala ho preto za primitívneho plaza. Spor bol ukončený až nálezom pozostatkov fosílnych lariev tohoto živočícha so zachovanými žiabrami. Po tomto zistení bolo jasné, že seymouria je vysoko organizovaný obojživelník.
Bazilika svätého Marka (Benátky)
Bazilika svätého Marco (, ofic. Basilica Cattedrale Patriachale di San Marco) je sakrálna stavba nachádzajúca sa v severotalianskom meste Benátky, hlavnom meste regiónu Veneto. Tvorí dominantu a turisticky najpríťažlivejší objekt rovnomenného Námestia svätého Marco.
Dejiny stavby
Bazilika stojí na mieste, kde sa už v rokoch 828829 spomína kostol založený sv. Teodorom. V roku 832 sa písomne spomína zasvätenie kostola (v tom čase kaplnky vedľa stojaceho Dóžovho paláca) svätému Markovi, ktorého ostatky sa v roku 828 podľa zachovanej legendy dostali do Benátok z kláštora v egyptskej Alexandrii vďaka dvom benátskym moreplavcom. Okrídlený lev - symbol evanjelistu - sa dostal do znaku mesta a sám sv. Marek jeho patrónom.
Už v nasledujúcom storočí (v roku 976) však baziliku postihol pustošivý požiar, ktorý si vyžiadal jej úplnú prestavbu. V rokoch 1063 - 1071 počas panovania dóžu D. Contariniho bol chrám prestavaný do podoby v akej ho obdivujeme dnes, i keď i v nasledujúcich storočiach bol takmer nepretržite upravovaný a obohacovaný mramorovými a mozaikovými obkladmi a dekoračnými doplnkami. Vysvätenie zrekonštruovaného chrámu sa konalo v roku 1094. Chrám bol po vizuálnej stránke dokončený na prelome 14. a 15. storočia prácami popredných talianskych majstrov (najmä z Toskánska). Možno povedať, že chrám je po architektonickej stránke symbiózou byzantského, gotického a renesančného stavebného slohu. Ja nazývaná „Zlatá bazilika“ (Basilica d'Oro).
Exteriér
left|thumb|C. Grubacs, Bazilika sv. Marka a Dóžov palác, olej na plátne, 1845 Stavba zaujme svojím interiérom i exteriérom. Chrám, vzhľadom pripomínajúci byzantské sakrálne stavby, oplýva bohatstvom architektonických detailov. Z exteriéru sú najzaujímavejšími časťami jeho západné a južné priečelie. Západne orientované vstupné priečelie je horizontálne členené na dve časti - spodnú, tvorenú piatimi arkádovými portálmi (centrálny portál je najvyšší), a hornú, skladajúcu sa z piatich lunetových štítov a ochodze s balustrádou. Portály sú lemované zväzkami mramorových stĺpov vyvolávajúcich silný plastický dojem. Reliéfy, ktoré ich zdobia sú skutočnými majstrovskými dielami románskeho umenia a zachytávajú výjavy z biblie, príbehy z každodenného života, mesiace a ľudské povolania. Výklenky nad portálmi obsahujú pôsobivé mozaiky, ktorých ústredným námetom je sv. Marek: smerom zľava (portál sv. Alypia) je to ''Prenášanie ostatkov sv. Marka (z 13. storočia), Dóža uctieva telo sv. Marka (z r. 1728), Posledný súd (z r. 1836), Sv. Marka prenášajú do Benátok (okolo r. 1660) a Krádež ostatkov sv. Marka z Alexandrie'' (okolo r. 1660).
Horná časť priečelia opakuje päť arkád dolnej časti. Centrálny najvyšší oblúk je tvorený oknom presvetľujúcim vnútrajšok baziliky. Nad oknom sa nachádza socha okrídleného leva držiaceho v prednej končatine otvorenú knihu na pozadí hviezdnatej modrej oblohy. Štyri postranné lunetové štíty sú zdobené mozaikami (diela pochádzajúce zo 17. storočia vytvorené podľa predlohy Maffea Veronu) zachytávajúcimi výjavy zo života Ježiša Krista - Snímanie Krista z kríža, Zostúpenie do limbu, Vzkriesenie a Nanebovstúpenie. Svetelné efekty, ktoré tieto mozaiky vyžarujú, najmä pri západe slnka keď slnečné lúče oživujú oslňujúce farby, majú nesmiernu emotívnu silu. Koncom 14. storočia boli vrchné časti lunet doplnené gotickými listovými dekoráciami a skulptúrami svätcov.
right|thumb|Porfýrové súsošie Tetrarchovia, zo zač. 4. storočia po Kr.Významnou pamiatkou, dominujúcou priečeliu baziliky, je mohutný štvorzáprah (Quadriga) 1,6 metra vysokých koní. Do roku 1981 stáli na galérii priečelia originály, ktoré nahradili kópiami. Pôvodné antické práce sú dnes v múzeu (dva kone sú rímskej proveniencie zo 4. storočia, dva grécko-rímskej z 3. - 4. storočia). Švorzáprah sa do Benátok dostal ako vojnová korisť v roku 1204 z Istanbulu (za vlády dóžu E. Dandola), kde tvoril výzdobu hipodrómu. Kone pre svoju krásu a historickú hodnotu viackrát opustili Benátky. V roku 1798 chcel Napoleon kone previezť do Paríža a umiestniť ich pred Palais des Tuileries. Strechu baziliky tvorí pätica mohutných kupol.
Južná strana baziliky opakuje motív priečelia s krásnymi, nad sebou stojacimi arkádami. Významnou sochárskou pamiatkou je súsošie Tetrarchovia zo zač. 4. storočia po Kr., predstavujúce cisárov Diokleciána, Maximiana, Galeria a Konstantia Chlora, nachádzajúce sa na juhozápadnom nároží baziliky.
Interiér
left|thumb|Mozaiky dominujú výzdobe interiéru baziliky Pôdorys chrámu je v tvare gréckeho kríža s kupolou nad každým ramenom a s veľkou centrálnou kupolou nad miestom pretínania ramien. Vstupnú časť baziliky tvorí átrium (nartex), lemujúce jej tri strany. Pravé krídlo átria bola uzatvorené a boli do neho vstavané krstiteľnica a kaplnka Zen. Ľavé rameno je otvorené prekrásnou Kvetinovou bránou zdobenou reliéfmi s rastlinnými motívmi.
Interiér chrámu na prvý pohľad zaujme mohutnou štruktúrou stavby a skvostom mozaikovej výzdoby, ktoré sa tu prelínajú vo vzácnej rovnováhe. Mozaiky, tvoriace dominantu interiérovej výzdoby, pokrývajú úplne plochu kupol a s celkovou rozlohou viac ako osemtisíc štvorcových metrov predstavujú najväčšiu historickú plochu na svete. Pochádzajú z 11. - 14. storočia a svojimi výjavmi zo Starého i Nového zákona spolu s postavami svätcov a apoštolov zachytávajú prakticky celé dejiny cirkvi. Najstaršie sú nad hlavným oltárom a v prvej kupole od vchodu. Na návrhoch mozaík pracovali veľkí umelci každej z epoch. Zlato vytvára odrazy zábleskami svetla, ktoré prenikajú celým priestorom a činia ho tak takmer nekonečným a nereálnym.
Kostol je prezývaný Chiesa d'Oro (Zlatý kostol). thumb|Farmár Noe, detail mozaikovej výzdoby, 13. storočie Podlaha tvorená mramorovou mozaikou u návštevníka vyvoláva dojem akoby kráčal po bohato zdobenom orientálnom koberci. Stĺpy (údajne je ich v celej bazilike viac ako päťsto) sú zhotovené zo vzácnych druhov mramoru, steny sú pokryté rôznofarebnými mramorovými doskami a ich horné časti sú obložené mozaikovými dekoráciami z farebného skla a zlata.
Opticky sa interiér baziliky delí na tri pozdĺžne časti: ľavá loď, hlavná loď s presbytériom a pravá loď. Medzi najvzácnejšie priestory ľavej lode patrí Capella Santa Maria dei Mascoli (Kaplnka Panny Márie Mascoli), ktorej meno je odvodené od názvu rehoľného bratstva Mascoli. Mozaiky tvoriace výzdobu kaplnky zachytávajú výjavy zo života Panny Márie. Ďalšími mimoriadne cennými priestormi a artefaktami sú Capella di Sant'Isidoro (Kaplnka sv. Izidora) zo 14. storočia postavená na počesť svätca, ktorého ostatky (prevezené do Benátok v roku 1125) sa nachádzajú v sarkofágu hlavného oltára, Capella di Madonna di Nicopeia (Kaplnka Panny Márie Víťaznej) - meno dostala podľa hodnotného byzantského obrazu dopraveného do Benátok na začiatku 13. storočia a renesančný Altare di San Paolo (Oltár sv. Pavla), dielo P. Lombarda.
Presbytérium je od hlavnej lode oddelené gotickým ikonostasom, mramorovým priečelím tvoreným ôsmimi stĺpmi, ktorý nesie na svojom architráve sochy Panny Márie, sv. Jána Evanjelistu a dvanástich apoštolov – dielo pochádzajúce z rokov 1394 - 1404. Dominantu presbytéria tvorí hlavný oltár sv. Marka z rokov 1834 - 1836, keď ho zostavili zo starších častí. Pod presbytériom sa nachádza hrob svätca. Nad hlavným oltárom je akoby rozprestretý baldachýn zo zeleného mramoru neseným alabastrovými stĺpmi s biblickými výjavmi.
Po ľavej i pravej strane pred ikonostasom stoja dve kazateľnice zo 14. storočia - vľavo tzv. dvojitá kazateľnica (ambona), ktorá dostala svoje pomenovanie podľa dvoch nad sebou sa nachádzajúcich kazateľníc, a vpravo tzv. kazateľnica relikvií zo vzácneho mramoru, dielo zložené z pôvodných byzantských častí. Meno kazateľnice je odvodené od toho, že počas liturgií boli z tohto miesta ukazované veriacim ostatky svätých.
left|thumb|Pala d'OroNajcennejšou umeleckou prácou v bazilike je prenosný oltár zvaný Pala d'Oro. Ide o vzácne a jedinečné byzantsko-benátske zlatnícke dielo nesmiernej hodnoty. Skladá sa z viac ako osemdesiatich emailových tabuliek vsadených v harmonickej kompozícii do zlatého ingotu obdĺžnikového tvaru (rozmery 3,48 x 1,4 m), ktorý je ešte vykladaný nespočetným množstvom drahokamov. Prevažná časť emailových tabuliek, zachytávajúcich kresťanské motívy (náboženské slávnosti, podobizne prorokov, apoštolov, svätcov a anjelov), pochádza z Byzancie. Od konca 10. storočia, kedy sa datuje pôvod oltára (bol vyhotovený na objednávku dóžu Pietra Orseola), bol v nasledujúcich obdobiach viackrát dopĺňaný a dnešný vzhľad nadobudol až v roku 1342. Pala d'Oro, ktoré korunuje oltár sv. Marka, bolo zdrojom večnej pýchy Benátskej republiky a i dnes návštevníci obdivujú nádheru kompozície, jemnosť práce a antiku emailov a drahokamov.
Twilight of the Gods
Twilight of the Gods je šiesty album od Bathory. Album nadväzuje na viking metalový štýl svojho predchodcu.
Marcoing (kantón)
Marcoing je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 21 obcí.
Bazilika svätého Marka (Benátky)
Interiér
Z ľavej lode sa vchádza do krypty z 11. storočia, z pravej do klenotnice (Tesoro) s množstvom zlatníckych prác, ktoré ukoristili Benátčania na svojich výpravách.
Twilight of the Gods
Skladby
Texty - Quorthon, hudba - Quorthon (ak nie je uvedené inak)
Na verzii z roku 2003 boli prvé tri piesne spojené do jednej stopy.
Steinbach am Attersee
Steinbach am Attersee je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Vöcklabruck.
Žije tu 849 obyvateľov (1. 1. 2010).
Podveky
Podveky sú obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 210 obyvateľov, z toho 106 mužov a 104 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,8 roka (muži 45,8 roka, ženy 45,9 roka).
Royville
Royville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Spisovateľ
Spisovateľ je človek, ktorý sa profesionálne venuje písaniu, väčšinou kníh. Ale môže písať takmer akýkoľvek text s primeraným rozsahom a obsahom. Spisovateľ používa na svoju prácu prirodzený jazyk občas s miernymi úpravami.
Dobrý spôsob (nie však všeobecne platný) ako odlíšiť človeka, ktorý niečo píše, od spisovateľa, je zistiť, či dostáva peniaze za to, čo píše.
Šírenie myšlienok
Myšlienky spisovateľa sa šíria buď pomocou tlače, ako napríklad noviny, knihy, časopisy, letáky a iné, alebo elektronických médií (pozri nové médiá), ako je napríklad internet, a to verejne alebo tajne (samizdatom).
Románopisec
Potrebuje na svoju prácu spravidla dlhý čas, pretože román je pomerne dlhý literárny útvar. Tieto diela v sebe môžu obsahovať rôzne zápletky a napätie. Písanie románu je obťažné a pre autora je veľkou skúškou, pretože do poslednej chvíle nevie, či sa trafil a či jeho dielo bude niekto čítať.
Poviedkopisec
Potrebuje na svoju prácu o niečo kratší čas ako románopisec. Výsledok jeho práce je poviedka. Ide spravidla o jednoduchší žáner ako román. Poviedka môže byť pre spisovateľa dobrým spôsobom, ako sa dostať k rýchlym peniazom, alebo slúži na spracovanie kratších námetov, ktoré nie sú vhodné pre románové, alebo iné spracovanie.
Životopisec
Ak nejaký človek má na sklonku života pocit, že bol jeho život mimoriadne výnimočný a významný (alebo nemá čo robiť), stáva sa nezriedka takýto človek spisovateľom. A jeho žánrom je životopis (autobiografia), ktorý sa zaoberá osobnými prehrami a výhrami, a snaží sa vysvetliť správnosť či nesprávnosť konania počas života.
Existuje aj celkom iná kategória životopiscov, tí môžu písať z iných ako vyššie spomenutých dôvodov. Napríklad: finančná odmena, záujem o cudzí život a iné. Autori takýchto životopisov majú veľmi často novinárske zázemie a snažia sa podať relevantné fakty o danej osobe, majú však subjektívny filter informácií a nezriedka dochádza k dezinterpretácii faktov.
Básnik
Tento druh spisovateľov hľadá v jazyku slová s podobným zakončením. Tieto zakončenia sa snažia dávať na konce riadkov a potom vzniká zaujímavý úkaz nazývaný rým. Rým však nie je nutnou podmienkou básne. V dnešnej dobe je veľmi ťažké definovať báseň, tým pádom aj básnika. Asi najjednoduchšie je sledovať, koľko riadkov potrebuje spisovateľ na napísanie vety. Ak je to v rozmedzí 3 – 10 riadkov, je veľmi pravdepodobné, že takýto spisovateľ je básnik.
Cestopisec
Píše o nejakom výlete, zameriava sa často na fakty, preto tento druh spisovateľa môže pripomínať prácu novinára. Nie je to však pravidlom. Takýmto spisovateľom je často umožnené cestovať na náklady vydavateľa.
Inšpirácia
Inšpirácia spisovateľov môže byť rôzna. Hlavnými zdrojmi inšpirácie spisovateľa sú: vlastný život spisovateľa, cudzí život, kopírovanie cudzích diel a kopírovanie vlastných diel.
Jazyk
Spisovateľ môže byť svojím dielom zodpovedný aj za vývoj jazyka. Preto obvykle spisovatelia dbajú na dodržiavanie gramatických pravidiel.
Le Leslay
Le Leslay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marcq-en-Barœul (kantón)
Marcq-en-Barœul je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvoria ho dve obce.
Hipokampus
náhľad|Hipokampus Hipokampus (iné názvy: hipokamp, zriedkavo (nesprávne?): hippokampus; lat. hippocampus). Je dôležitou súčasťou mozgu človeka a ďalších stavovcov. Patrí do limbického systému a hrá dôležitú úlohu pri konsolidácii informácií z krátkodobej pamäti do dlhodobej pamäti a priestorovej orientácie. Ľudia a iné cicavce majú dva hipokampy, jeden na každej strane mozgu (cerebrum). Hipokampus je úzko spojený s mozgovou kôrou a u cicavcov sa nachádza v mediálnom temporálnom laloku (strednom spánkovom laloku).
Pri Alzheimerovej chorobe je hipokampus jednou z prvých častí, kde dochádza k poškodeniu. Poruchy pamäti a dezorientácia sa objavia ako prvé príznaky ACH. Škoda na hipokampe môže byť spôsobená aj nedostatočným okysličením (hypoxia). Aj iné ochorenia ako encefalitída, meningitída alebo mediálna temporálna epilepsia (stredná spánková epilepsia) môžu narúšať činnosť hipokampu. Ľudia s rozsiahlym poškodením nie sú schopní udržať si nové spomienky.