cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stredná odborná škola (Stará Turá)
Stredná odborná škola Stará Turá (SOŠ Stará Turá) je moderná stredná odborná škola sídliaca v meste Stará Turá. Vznikla 1. septembra 2003 zlúčením Strednej priemyselnej školy elektrotechnickej a Stredného odborného učilišťa elektrotechnického ako Združená stredná škola elektrotechnická a 1. septembra 2008 bola premenovaná na Strednú odbornú školu. V roku 2018 prešla rekonštrukciou vonkajšej fasády a jedálne a bola pristavená aj oddychová zóna pre žiakov. V decembri 2019 bola dokončená rekonštrukcia hlavnej časti telocvične a šatní.
Kamenné vráta (vrch v Tribči; 617,8 m n. m.)
Kamenné vráta je vrch v pohorí Tribeč. Leží nad obcou Zlatno, približne severozápadne od Zlatých Moraviec.
Poloha
Nachádza sa v centrálnej, najvyššej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Tribeč a časti Vysoký Tribeč. Vrch leží na území Nitrianskeho kraja, v okrese Zlaté Moravce a zasahuje na katastrálne územia obcí Zlatno a Velčice. Patrí do CHKO Ponitrie a najbližšími sídlami sú juhovýchodne ležiace Zlatno, južným smerom ležiace Mankovce a Velčice, juhozápadne situované Kostoľany pod Tribečom a severne ležiaca Ješkova Ves a Krnča.
Opis
Kamenné vráta sú súčasťou rázsochy, ktorá vybieha z hlavného hrebeňa v masíve Mišovho vrchu. Južným smerom je sedlom oddelený Čierny hrad s rovnomennou ruinou, západne leží Veľký  i Malý Tribeč  a Medvedí vrch, severne oddeľuje plytké sedlo Mišov vrch a severovýchodne sa nachádza Javorový vrch. Západné svahy odvodňuje Čerešňový potok, východne situované potok Stránka, oba smerujúce do Žitavy. Na vrchol nevedie značená trasa, no blízkym sedlom vedie chodník zo Zlatna.
Výhľady
Zmiešaný les pokrýva takmer celý vrch, preto rozhľad je možný len veľmi výnimočne. Z malých miest s redšou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Tribeča, neďalekú Podunajskú pahorkatinu a Pohronský Inovec.
Prístup
Na vrchol Kamenných vrát nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z okolia, resp. odbočením zo značenej trasy na Čierny hrad v južne ležiacom sedle.
Gailhan
Gailhan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Duncan MacPherson
Duncan MacPherson (* 3. február 1966, Saskatoon, Kanada† 9. august 1989, Stubai Gletscher, Rakúsko) bol kanadský hokejista, ktorý zahynul za záhadných okolností počas pobytu v Rakúsku. Dlho bol považovaný za nezvestného a jeho telo bolo nájdené až v roku 2003.
Hokejová kariéra
V juniorskej lige WHL obliekal dres celku z rodného mesta Saskatoon Blades. Vďaka dôraznej hre pred vlastnou bránkou a vodcovským schopnostiam bol na drafte 1984 zvolený klubom New York Islanders už v prvom kole. Jeho kariéru poznačili mnohé zranenia, ktoré ho prenasledovali najmä po prechode do seniorského hokeja. Hoc bol párkrát povolaný do prvého tímu Islanders, žiaden zápas v NHL nikdy neodohral a po troch rokoch paberkovania v nižších súťažiach IHL a AHL, bol v roku 1989 vykúpený zo zmluvy.
Príchod do Európy
Začiatkom augusta 1989 mal MacPherson prijať pozíciu hrajúceho trénera v škótskom mužstve Dundee Tigers. Pred príchodom do Škótska sa Kanaďan rozhodol navštíviť zopár bývalých spoluhráčov, v tej dobe hrajúcich v Nemecku. V Norimbergu navštívil Georga Pesuta, rodinného priateľa, ktorý tu dlhodobo žil a pretože práve odchádzal so svojím klubom na sústredenie, súhlasil, že Duncanovi požičia svoje auto, aby mohol cestovať ďalej po Európe – tentoraz mal namierené do Rakúska. Ubytoval sa v lyžiarskom stredisku neďaleko Innsbrucku, kde mal v pláne naučiť sa snoubordovať.
Zmiznutie
Prvé pochybnosti ohľadom hokejistu vzplanuli, keď sa MacPherson nedostavil 12. augusta do Škótska, ako mal s klubom naplánované. O pár dní neskôr sa rozhodla jeho matka Lynda skontaktovať s Georgom Pesutom, ktorý sa práve vrátil z hokejového kempu, no ostal taktiež šokovaný, keď v garáži jeho auto chýbalo a po MacPhersonovi našiel vo svojom byte iba hokejovú výstroj. Rodičia Kanaďana neváhali a nahlásili zmiznutie svojho syna. Po dvoch týždňoch bezvýsledného pátrania polície sa nakoniec sami rozhodli zamieriť do Európy v snahe nájsť svojho syna. Situácii nepomohlo ani to, že rakúska polícia zo začiatku rodičov hráča odbíjala slovami, že ich syn je dospelý človek a má právo zmiznúť. Toto vysvetlenie ale nebolo uspokojivé, nakoľko z MacPhersonovho účtu neboli v poslednej dobe vybraté žiadne peniaze, čo podporovalo zlú predtuchu, že zmiznutie bolo skôr náhle a nečakané ako plánované. Až keď sa o tomto zmiznutí začalo vysielať v rakúskej verejno-právnej televízii ORF, došlo k posunu v prípade.
Po 42 dňoch od nahlásenia zmiznutej osoby sa našlo vypožičané auto, ktoré bolo stále zaparkované neďaleko lyžiarskeho strediska. Onedlho nato rodinu skontaktoval muž, ktorý tvrdil, že 9. augusta mal poskytnúť Duncanovi kurz snoubordovania. Dôveryhodnosť jeho príbehu bola potvrdená, keď dokázal presne opísať MacPhersonovo oblečenie, ktoré mu jeho matka darovala predošlé Vianoce. Učiteľ snoubordovania na záver dodal, že mu MacPherson spomínal, že sa v ten deň ešte chystá na túru ku ľadovcu Stubai. To bolo naposledy, čo ho niekto videl.
Zmiznutie ďalšieho Kanaďana
Približne pár týždňov po zmiznutí MacPhersona sa z lesov neďaleko rakúskeho mesta Villach vynoril dezorientovaný muž, ktorý tvrdil, že stratil pamäť. Bol približne rovnako vysoký ako Duncan a vekovo na tom tiež mohol byť podobne. Tento muž navyše rozprával plynule po anglicky, akoby to bol jeho rodný jazyk. Muž bol prevezený do nemocnice, kam za ním dorazila aj polícia, ktorá mala za to, že sa jedná práve o nezvestného hokejistu. Muž mal dokonca na kolene jazvy, ktoré by odpovedali operáciám kolena, ktoré MacPherson podstupoval kvôli častým zraneniam. Chlap si dokonca spomínal, že istý čas žil v New Yorku, čo sa taktiež zhodovalo s MacPhersonom, nakoľko bol draftovaný mužstvom z tohto mesta. Policajti na základe mnohých podobností s MacPhersonom zobrali tohto muža na hokejový štadión, nech im predvedie či sa dokáže korčuľovať. Chlap sa na ľade kĺzal s takou ľahkosťou a elegantnosťou, že každý, kto ho vtedy pozoroval, nadobudol presvedčenie, že sa musí jednať o profesionála. Muž sa neskôr identifikoval ako Mark Schöffman, no toto meno si pravdepodobne vymyslel, nakoľko priezvisko prevzal od zdravotnej sestry, ktorá mu bola v rakúskej nemocnici najväčšmi sympatická a o krstnom mene Mark sa vyjadril, že sa mu páči jeho výslovnosť.
Nádej, že sa prípad dočká šťastného konca, bola zmarená, keď bola rodine MacPhersonovcov poskytnutá fotografia Mark Schöffmana, ktorú rodina so zármutkom okomentovala, že sa určite nejedná o ich syna, ktorý bol robustný chlap s vlasmi čiernymi ako uhlie, ale muž na fotografií bol pochudnutý a s blonďavou šticou. Na žiadosť rodiny sa ale pre istotu vypravil do Villachu Emanuel Viveiros, ktorý sa s Duncanom poznal z čias spoločného pôsobenia v AHL a v čase zmiznutia žil vo Viedni. No aj Viveiros vyvrátil, že by Schöffman bol jeho bývalým spoluhráčom.
Úmrtie
Rozuzlenie záhadného príbehu prišlo v roku 2003, kedy jeden zo zamestnancov lyžiarskeho rezortu pri ľadovci Stubai objavil telo. Rodičia MacPhersonovcov tak ešte naposledy cestovali do Rakúska a matka Lynda so slzami v očiach potvrdila, že objavená mŕtvola bola kedysi skutočne jej synom.
Petit-Croix
Petit-Croix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gajan (Gard)
Gajan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Popínavá rastlina
thumb|Rôzne druhy drevitých lián v tropickej Austrálii. thumb|Drevité liany v [[Udawattakele na Srí Lanke.]] Popínavá rastlina alebo popínavka je rastlina, ktorej hlavná stonka je chabá (t.j. málo pevná, spravidla preto, že je tenká a veľmi dlhá), a preto sa nemôže udržať vzpriamene, ale sa popína po nejakej (živej či neživej) opore, alebo sa o ňu opiera alebo sa okolo nej ovíja, aby mohla rásť smerom k oblohe.
Liany sa vyskytujú najmä v tropických a subtropických pralesoch, v oveľa menšej miere aj inde na Zemi.
Terminológia
Základná definícia popínavej rastliny je uvedená vyššie (popínavá rastlina v širšom zmysle). Pojem popínavá rastlina v užšom, zriedkavejšom zmysle nezahŕňa buď ovíjavé liany alebo opieravé liany (o týchto typoch lián porov. nižšie kapitolu o druhoch popínavých rastlín). Nižšie sa popínavou rastlinou (ak nie je uvedené inak) vždy myslí popínavá rastlina v širšom zmysle.
Stonka popínavej rastliny sa volá popínavá stonka (lat. cauloma alligatum), v niektorých textoch však pojem popínavá stonka nezahŕňa ovíjavú stonku a v niektorých textoch ani priliepavú stonku (o týchto typoch stoniek porov. nižšie kapitolu o druhoch popínavých rastlín).
Pojem popínavá rastlina či liana obyčajne (i keď existujú aj výnimky ) nezahŕňa plazivé rastliny, t. j. ak popínavá rastlina rastie po zemi (čo robia aj plazivé rastliny), robí tak len vtedy, ak nemá k dispozícii nič, po čom by mohla rásť smerom k oblohe.
Zdroje tejto kapitoly a úvodu článku:
Druhy
Druhy lian (popínavých rastlín) sú (ako príklady sú tu uvedené len rastliny známe na Slovensku):
Marie-Antoine Carême
Marie-Antoine Carême alebo tiež Antonin Carême (* 8. jún 1784, Paríž† 12. január 1833, Paríž) bol francúzsky kuchár, jeden z najslávnejších gastronómov 19. storočia. Zakladateľ tzv. haute cuisine. Vynašiel tortu zvanú suflé, smotanovo-jahodovú tortu Charlotte Malakoff a tiež vyprážané zemiakové hranolčeky. Bol osobným kuchárom Napoleona Bonaparta a neskôr ruského cára Alexandra I.
Život
Narodil sa v mnohopočetnej rodine, ako už 16. dieťa parížskeho kamenára. Vyučil sa cukrárom u Sylvaina Baillyho v jeho Patisserie de Paris. Legenda (šírená najmä Alexandrom Dumasom) hovorí, že sa nešťastne zamiloval do Baillyho dcéry a chcel kvôli tomu spáchať samovraždu. Pretože bola jeseň a jedovaté rastliny už nerástli, skúsil sa otráviť surovými zemiakovými hľuzami. Aby sa mu dobre jedli, nakrájal zemiaky na malé hranolčeky, osmažil ich na panvici a osolil. Zjedol ich štvrť kila a šiel si ľahnúť s vierou, že sa už neprebudí. Ráno zistil, že vynašiel svoju prvú gastronomickú inováciu. K ďalším, vytvoreným už vo vlastnom podniku Patisserie de la rue de la Paix, patrí cukrovinka soufflé. Zmenil francúzsku kuchyňu aj tým, že ju založil na omáčkach a korenení čerstvými bylinkami. Omáčok vymyslel okolo stovky, k najslávnejším patrí espagnole, velouté, allemande, béchamel, ktoré sú označované za tzv. materinské omáčky. Zjednodušil tiež jedálny lístok, chody rozdelil len na polievku, mäso so zeleninou, rybu, pečenú hydinu, šaláty a zákusky.
Jeho sláva ho priviedla do osobnej kuchyne významného politika Charlesa Maurice de Talleyrand-Périgorda. Odtiaľ viedla cesta k Napoleonovi, ktorý mu dal za úlohu vytvoriť jedálniček, v ktorom sa nebude celý rok opakovať žiadne jedlo. Navyše mal variť vždy iba zo sezónnych potravín. Oboje sa Caremovi podarilo. Po Napoleonovom páde si ho vyžiadal cár Alexander I. do Petrohradu. Práve pre Alexandra vymyslel slávnu tortu Malakoff, ktorej obľuba prišla neskôr najmä v Spojených štátoch. Po návrate z Ruska do Paríža varil pre bankára Jamesa Mayera Rothschilda. Veľkým impulzom k šíreniu jeho slávy, ale aj štýlu varenia do sveta, bol Viedenský kongres (18141815), na ktorom varil. Mnoho monarchov a štátnikov si z kongresu domov priviezlo okrem iného aj predstavu o „vysokej kuchyni“, ktorú sa potom doma snažili napodobňovať.
Petitefontaine
Petitefontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vietnamský nový rok
náhľad|Hoa Mai so zavesenými červenými obálkami Vietnamský nový rok (vietnamsky Tết Nguyên Đán, skrátene Tết) je najdôležitejším vietnamským sviatkom. Sviatky začínajú v prvý deň prvého mesiaca lunárneho kalendára, čo býva v gregoriánskom kalendári v januári alebo februári. Podľa vietnamského kalendára oslavuje Tết príchod jari. Jeho názov môžeme do slovenčiny preložiť ako „Sviatok prvého rána prvého dňa“. Mnohí Vietnamci sa na sviatok pripravujú varením a pečením tradičných jedál a upratovaním domu. Medzi typické jedlá patrí bánh chưng, bánh dày, canh măng, giò a lepkavá ryža. K oslavám sa viažu aj rôzne vietnamské tradície, napríklad návšteva domu človeka v prvý deň nového roka (xông nhà), uctievanie predkov, prianie novoročných pozdravov, dávanie obálok s „peniazmi šťastia“ deťom. Tết je pre ľudí vo Vietname príležitosťou, kedy sa stretne celá rodina a sviatky sa nesú v znamení pokoja, lásky, pohody a priateľstva. Oslavy môžu trvať 3 až 7 dní.
Tradície
Počas sviatku sa zíde celá rodina. Uctia si pamiatku rodiny pri rodinnom oltári, ktorý sa nachádza v skoro každom dome, alebo navštevujú hroby predkov vo svojej domovine. Aj napriek tomu, že Tết je štátny sviatok, každý región a náboženstvo má svoje vlastné tradície.
Tết sa delí na tri časti: Tất Niên (pred oslavami Nového roka), Giao Thừa (oslavy Nového roka) a Tân Niên (Nový rok).
Pred Tết sú ľudia v zhone z nakupovania, upratovania domu, prípravy tradičných jedál a čakajú na svojich blízkych, ktorí sa vracajú domov. Ľudia sa snažia zaplatiť svoje dlhe v predstihu, aby boli počas Tết bez dlhov. Rodičia svojim deťom kupujú nové oblečenie. Ulice a obchody sú plné ľudí, pretože počas osláv bude všetko zatvorené. Nový rok, prvý deň Tết, je vyhradený pre najbližšiu rodinu. Deti majú oblečené nové oblečenie, dávajú starším tradičné pozdravy a dostávajú peniaze v červených obálkach.
Darovanie peňazí
Vietnamské deti dostávajú od rodičov červené obálky s peniazmi. Tradícia „peňazí šťastia“ sa nazýva lì xì (na juhu) alebo mừng tuổi (na severe). Tieto peniaze by mali deťom zabezpečiť štastie v nadchádzajúcom roku.
Prvá návšteva
Vietamci veria, že prvý človek, ktorý vstúpi do ich domu, určuje ich šťastie v novom roku. Preto počas prvého dňa nikto nepríde bez toho, aby bol pozvaný. V rámci tradícií počas Tết ide o jednu z najdôležitejších a nazýva sa xông đất alebo xông nhà. Dobrým znakom býva zväčša osoba s dobrou povahou, morálkou a úspechom. Na návštevu by nemala prísť osoba, ktorej práve niekto zomrel.
Výzdoba
Vietnamci svoje domovy zdobia stromami alebo ich vetvami. Medzi typické patria vetvy broskyne, zlatý dážď alebo kumkvat. Broskyňa symbolizuje dlhú životnosť, šťastie a blahobyt, kumkvat zas prosperitu a úspešnú úrodu. Zlatý dážď vďaka svojej žltej farbe, ktorá je vo Vietname symbolom nádeje, symbolizuje luxus a eleganciu, pretože má rovnakú farbu ako zlato.
Tradičné jedlá
náhľad|Bánh chưng Vo vietnamčine sa oslavovať Tết povie ăn Tết, čo doslovne znamená „jesť Tết“. Toto je dôkazom, že jedlo je dôležitou súčasťou osláv. Niektoré jedlá sa konzumujú celoročne, zatiaľ čo ostatné sú pripravované len počas Tết. Niektoré jedlá sú tiež vegetariánske, pretože sa verí, že jedenie vegetariánksych jedál počas Tết nosí šťastie. Tu je zoznam niektorých tradičných jedál:
Leontyne Priceová
Leontyne Priceová (* 10. február 1927, Laurel, Mississippi, USA) je americká operná speváčka, sopranistka.
Bola prvou černoškou, ktorá sa stala stálym členom Metropolitnej opery v New Yorku. Jej lyrický soprán sa uplatnil predovšetkým v dielach Verdiho, Puciniho a Mozarta. Roku 1964 bola vyznamenaná Prezidentskou medailou slobody. Získala 19 cien Grammy a roku 1989 jej bola navyše udelená Grammy za celoživotné dielo. Roku 1983 získala cenu Emmy. Vyštudovala Juilliard School v New Yorku. Opernú kariéru ukončila roku 1985, avšak aj potom koncertovala, až do roku 1997. V roku 1962 bola zvolená za členku American Academy of Arts and Sciences.
Gallargues-le-Montueux
Gallargues-le-Montueux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lütfi Paša
Lütfi Paša (osm. tur. لطفى پاشا, Luṭfī Paşa, mod. tur. Lütfi Paşa, úplnejšie Damat Çelebi Lütfi Paşa; cca. 1488 – † 27. marec 1564, Didymoteicho, Osmanská ríša) bol osmanský štátnik, generál, a veľkovezír Osmanskej ríše pod vládou Süleymana I. v rokoch 1539 až 1541.
Život
Lütfi bol Albánec z Vlory. V útlom veku sa dostal do paláca sultána Bayezida, kde dostal dôkladnú výchovu o islamských vedách.
Jeho prvé vymenovanie do služby mimo paláca bolo guvernér Kastamonu a následne sa stal guvernérom Karamanu. Lütfi Paša zanechal veľa informácii o svojom živote vo svojej knihe Asafname. Avšak nezapísal žiadne detaily a dáta o etape života, kedy ešte neslúžil v paláci. Zúčastnil sa obliehania Viedne (1529). Vo svojich knihách sa zamýšľal na tím, či sultáni, ktorí neboli čistými Arabmi, by mali niesť titul kalifov.
V roku 1539, po smrti Ayas Mehmeda Pašu, sa stal veľkovezírom Osmanskej ríše (po troch rokoch od smrti Ibrahima Pašu). V roku 1541 zmlátil svoju ženu (sultánovu sestru Şah-Huban Sultán) po jej sťažnosti na jeho príliš kruté tresty pre prostitútky. Sultánka sa s ním potom so súhlasom brata rozviedla, sultán ho zosadil z pozície a ako nového veľkovezíra menoval Hadıma Süleymana Pašu.
Diela
Napísal dvadsaťjeden diel hlavne o náboženských témach; 13 z nich napísal arabsky a 8 turecky. Dve z jeho diel, prvý s názvom Asafname, boli o rôznych pohľadoch na štátnikov a dielo Tevâriḫ-i al-i 'Osman popisovalo osmanskú históriu vrátane jeho vlastných skúseností za vlády sultánov Bayezida II., Selima I. a Süleymana I.
V populárnej kultúre
V televíznom seriáli Sultán stvárnil Lütfi Pašu turecký herec Mehmet Özgür.
Karafiátová revolúcia
náhľad|Dav oslavuje na obrnenom vozidle [[Panhard EBR v Lisabone, 25. apríla 1974.]]
Karafiátová revolúcia známa aj pod názvom '''25. apríl''' bol štátny prevrat ľavicovo orientovaných vojenských dôstojníkov, ktorý 25. apríla 1974 v Lisabone zvrhol autoritársky režim Estado Novo, spôsobil veľké sociálne, ekonomické, územné, demografické a politické zmeny v Portugalsku a jeho zámorských kolóniách. Výsledkom bol prechod Portugalska k demokracii a koniec portugalskej koloniálnej vojny.
Začali sa rokovania s africkými hnutiami za nezávislosť a do konca roku 1974 boli portugalské jednotky stiahnuté z Portugalskej Guiney, ktorá sa stala členským štátom OSN. V roku 1975 nasledovala nezávislosť Kapverd, Mozambiku, Svätého Tomáša a Princovho ostrova a Angoly v Afrike a vyhlásenie nezávislosti Východného Timoru v juhovýchodnej Ázii. Tieto udalosti podnietili migráciu portugalských občanov z portugalských afrických území (väčšinou z Angoly a Mozambiku).
Karafiátová revolúcia dostala svoj názov podľa toho, že sa takmer nestrieľalo a od pracovníčky reštaurácie Celeste Caeiro, ktorá ponúkala karafiáty vojakom, keď obyvateľstvo vyšlo do ulíc na oslavu konca diktatúry. Vojaci mali karafiáty umiestnené na ústiach zbraní a na uniformách.
V Portugalsku je 25. apríl štátnym sviatkom, kedy si revolúciu pripomínajú.
Pozadie
V 70. rokoch 20. storočia Portugalsko už bolo takmer polstoročia pod autoritatívnou vládou. Štátny prevrat z 28. mája 1926 zaviedol autoritársky režim zahŕňajúci sociálny katolicizmus a integralizmus. V roku 1933 bol režim premenovaný na Estado Novo (Nový štát). António de Oliveira Salazar pôsobil ako predseda vlády do roku 1968.
Politická polícia Estado Novo, perzekuovala odporcov režimu, ktorí boli často mučení, väznení alebo zabíjaní.
V roku 1958 sa generál Humberto Delgado, bývalý člen režimu, postavil proti prezidentskému kandidátovi Américovi Tomásovi. Tomás vyhral voľby aj napriek tvrdeniach o rozsiahlych volebných podvodoch a Salazarova vláda následne upustila od ľudovej voľby prezidenta a zverila túto úlohu Národnému zhromaždeniu.
Portugalská vláda Estado Novo zostala v druhej svetovej vojne neutrálna a jej povojnoví partneri v NATO ju spočiatku tolerovali kvôli jej anti-komunistickému postoju. Ako sa Studená vojna rozvíjala, štáty Západného a Východného bloku proti sebe súperili podporovaním partizánov v portugalských kolóniách, čo viedlo k portugalskej koloniálnej vojne (19611974).
Salazar mal mozgovú príhodu v roku 1968 a vo funkcii predsedu vlády ho nahradil Marcello Caetano, ktorý prijal slogan „nepretržitého vývoja“ a navrhoval mnohé reformy, ako napríklad mesačný dôchodok aj pre vidieckych pracovníkov, ktorí neboli štátu verejnoprospešní. Marcelistova jar zahŕňala väčšiu politickú toleranciu a slobodu tlače a bola vnímaná ako príležitosť pre opozíciu získať ústupky od režimu. Portugalsko zažilo v roku 1969 ochutnalo demokraciu a Caetano schválil prvé demokratické hnutie odborových zväzov v krajine od 20. rokov 20. storočia. Po voľbách v roku 1969 a 1973 sa však vláda a armáda postavili proti Caetanovi s politickými represiami proti komunistom a antikolonialistom.
Ekonomické podmienky
náhľad|Portugalské kolónie v Afrike za vlády Estado Novo Hospodárska politika režimu Estado Novo podporovala vytváranie veľkých konglomerátov. Režim udržiaval politiku korporativizmu, ktorá viedla k umiestneniu veľkej časti ekonomiky do rúk konglomerátov, napr. do rodiny Antónia Champalimauda.
Jednou z najväčších konglomerátov bola Companhia União Fabril (CUF) so širokým spektrom záujmov vrátane cementu, petrochémie, agrochemikálií, textilu, nápojov, námorníctva, elektrotechniky, poisťovníctva, bankovníctva, papiera, cestovného ruchu a baníctva, s pobočkami v celom Portugalskom kráľovstve.
Príjmy z kolónií pochádzali z ťažby surovín: ropy, kávy, bavlny, kešu orieškov, kokosových orechov, dreva, minerálov (vrátane diamantov), kovov (ako je železo a hliník), banánov, citrusov, čaju, rýb,...
Odbory nepresadzovali minimálnu mzdu.
Od 60. rokov 20. storočia vypuknutie koloniálnych vojen v Afrike spustilo významné sociálne zmeny, medzi ktoré patrí aj rýchle začlenenie žien na trh práce.
Koloniálna vojna
náhľad|Vrtuľník PoAF v Afrike Hnutia za nezávislosť začali v afrických kolóniách. Salazarove a Caetanove režimy reagovali presmerovaním stále väčšej časti portugalského rozpočtu na koloniálnu správu a vojenské výdavky a krajina sa čoraz viac izolovala od zvyšku sveta, čelila rastúcemu vnútornému nesúhlasu, zbrojným embargám a iným medzinárodným sankciám.
Začiatkom 70. rokov 20. storočia už nebolo žiadne politické riešenie. Hoci počet obetí bol relatívne malý, vojna trvala vyše 13 rokov; Portugalsko čelilo medzinárodnej kritike a bolo čoraz viac izolované. Udalosti ako Masaker vo Wiriyamu podkopávali popularitu vojny a postavenie vlády, hoci podrobnosti o masakri sú stále sporné.
Axel Paulsen
Axel Paulsen (* 18. júl 1855, Kristiania (dnes Oslo)† 9. február 1938, Nesodden) bol nórsky krasokorčuliar a rýchlokorčuliar.
Roku 1882 vynašiel nový krasokorčuliarsky skok s jeden a pol otočkou, ktorý je dnes nazývaný jeho menom Axel-Paulsenov skok, väčšinou iba Axel. Vo svojej dobe sa preslávil však najmä ako rýchlokorčuliar, keď držal osem rokov titul majstra sveta (v rokoch 18821890) a päťkrát prekonal svetový rekord. Vynašiel tiež nový druh rýchlokorčuliarskych korčúľ. Po smrti svojho otca prevzal vedenie rodinnej kaviarne v Oslo a šport zanechal. V roku 1976 bol posmrtne uvedený do krasokorčuliarskej Siene slávy.
Karafiátová revolúcia
Koloniálna vojna
Vojna sa v Portugalsku stala nepopulárnou. Tisíce ľavicových študentov a protivojnových aktivistov sa vyhli brannej povinnosti nelegálnou emigráciou, predovšetkým do Francúzska a Spojených štátov amerických. Medzitým sa tri generácie pravicových militantov v portugalských školách riadili revolučným nacionalizmom čiastočne ovplyvneným európskym neofašizmom a podporovali portugalskú ríšu a autoritársky režim.
Vojna mala hlboký dopad na krajinu. Revolučné hnutie ozbrojených síl začalo ako pokus o oslobodenie Portugalska od režimu Estado Novo a spochybnenie nových vojenských zákonov, ktoré vstúpili do platnosti. náhľad|Predvolebný plagát z roku 1976 pre Otela Saraiva de Carvalha, vodcu karafiátovej revolúcie
Revolúcia
Vo februári 1974 sa Caetano rozhodol odvolať generála Antónia de Spínolu z velenia portugalských síl v Guinei vzhľadom na narastajúci nesúhlas Spínolu s presadzovaním vojenských dôstojníkov a smerovaním portugalskej koloniálnej politiky. Stalo sa tak krátko po vydaní Spinolovej knihy Portugalsko a budúcnosť, v ktorej vyjadril svoje politické a vojenské názory na portugalskú koloniálnu vojnu. Niekoľko vojenských dôstojníkov, ktorí boli proti vojne, vytvorilo hnutie s cieľom zvrhnúť vládu štátnym prevratom. Na čele hnutia stáli Vítor Alves, Otelo Saraiva de Carvalho a Vasco Lourenço. Hnutiu pomáhali ďalší dôstojníci portugalskej armády, ktorí podporovali Spínolu a demokratickú občiansku a vojenskú reformu. Špekuluje sa, že skutočne viedol revolúciu Francisco da Costa Gomes.
Prevrat mal dva tajné signály. Najprv bola odvysielaná skladba Paula de Carvalha „E Depois do Adeus“ (portugalská pieseň v Eurovízii v roku 1974) 24. apríla popoludní. Toto upozornilo povstaleckých kapitánov a vojakov, na začiatok prevratu.
Druhý signál prišiel 25. apríla ráno, keď Rádio Renascença odvysielalo „Grândola, Vila Morena“ (pieseň Zeca Afonsa, politického speváka, ktorý mal v tom čase zakázané vysielať v portugalskom rádiu). Týmto dalo Hnutie signály na prevzatie strategických bodov v krajine.
O šesť hodín neskôr Caetanova vláda ustúpila. Napriek opakovaným rádiovým výzvam „kapitánov apríla“, ktorí radili civilistom, aby zostali doma, tisíce Portugalcov vyšlo do ulíc, odporujúc povstalcov. Ústredným miestom stretnutia bol lisabonský kvetinový trh, ktorý bol vtedy bohato zásobený karafiátmi. Niektorí z povstalcov dávali karafiáty do hlavne svojich zbraní. Hoci prevratu nepredchádzali žiadne masové demonštrácie, spontánna občianska angažovanosť zmenila vojenský prevrat na ľudovú revolúciu „vedenú radikálnymi armádnymi dôstojníkmi, vojakmi, robotníkmi a roľníkmi, ktorí pomocou jazyka socializmu a demokracie zvrhli senilnú Salazárovu diktatúru,“ poznamenal súčasný pozorovateľ tej doby, „pretože mal malú masovú podporu a bol ľahko potlačený Socialistickou stranou a jej spojencami.“
Caetano našiel útočisko vo veliteľstve lisabonskej vojenskej polície. Túto budovu partizáni obkľúčili a tlačilo naňho, aby odovzdal moc generálovi Spínolovi. Caetano a prezident Américo Tomás utiekli do Brazílie; Caetano tam strávil zvyšok svojho života a Tomás sa o niekoľko rokov vrátil do Portugalska.
Revolúciu pozorne sledovalo susedné Španielsko, kde vláda plánovala nástupníctvo španielskeho diktátora Francisca Franca. Franco zomrel o rok a pol neskôr, v roku 1975.
Vládne sily zastrelili štyroch civilistov, osoby zodpovedné za streľbu boli neskôr zatknuté Revolučným hnutím.
Následky
náhľad|Demonštrácia v [[Porto (mesto v Portugalsku)|Porte, 1983]] Po prevrate držala moc vojenská Junta národnej spásy. Portugalsko zažilo turbulentné obdobie, známe ako Prebiehajúci revolučný proces.
Konzervatívne sily obklopujúce Spinolu a radikáli z Revolučného hnutia sa navzájom konfrontovali a Spinola bol nútený vymenovať kľúčových predstaviteľov Hnutia do vyšších bezpečnostných funkcií. Pravicové vojenské osobnosti sa pokúsili o neúspešný proti-puč, čo viedlo k odvolaniu Spinolu z úradu. Nepokoje v rámci Hnutia medzi ľavicovými silami (blízkymi komunistickej strane) a umiernenejšími skupinami (spojenými so socialistami) nakoniec viedli k rozštiepeniu a rozpusteniu skupiny.
Táto etapa trvala až do prevratu 25. novembra 1975, ktorý viedla skupina krajne ľavicových dôstojníkov, konkrétne Otela Saraiva de Carvalho. Bolo charakterizované ako komunistické sprisahanie s cieľom získať moc s úmyslom zdiskreditovať mocnú komunistickú stranu. Po ňom nasledoval úspešný proti-puč centristickejších dôstojníkov. Prvé slobodné voľby v Portugalsku sa konali 25. apríla 1975 s cieľom napísať novú ústavu nahrádzajúcu ústavu z roku 1933, ktorá prevládala počas éry Estado Novo. Ďalšie voľby sa konali v roku 1976 a úradu sa ujala prvá ústavná vláda vedená stredo-ľavicovým socialistom Máriom Soaresom.
Dekolonizácia
Pred aprílom 1974 koloniálna vojna v Afrike pohltila až 40 percent portugalského rozpočtu. Hoci sa časť Guiney-Bissau stala de facto nezávislou v roku 1973, Bissau a ďalšie veľké mestá boli stále pod portugalskou kontrolou. V Angole a Mozambiku boli hnutia za nezávislosť aktívne vo vzdialenejších vidieckych oblastiach, z ktorých portugalská armáda ustúpila.
Dôsledkom karafiátovej revolúcie bolo náhle stiahnutie portugalského administratívneho a vojenského personálu z jeho zámorských kolónií. Do Portugalska sa vrátili státisíce portugalských Afričanov.
Angola začala desaťročia trvajúcu občiansku vojnu, do ktorej sa zapojili Sovietsky zväz, Kuba, Južná Afrika a Spojené štáty americké. Milióny Angolčanov zomreli v dôsledku nezávislosti v ozbrojenom konflikte, podvýžive a chorobách.
Východný Timor bol napadnutý Indonéziou a bol okupovaný až do roku 1999. Odhaduje sa, že od roku 1974 do roku 1999 zomrelo v súvislosti s konfliktom 102 800 ľudí, z ktorých väčšina zomrela počas indonézskej okupácie.
Po dlhom období totalitnej vlády zažila Guinea-Bissau v roku 1998 krátku občiansku vojnu a ťažký prechod k civilnej vláde.
Kapverdy a Svätý Tomáš a Princov ostrov sa v období dekolonizácie vyhli občianskym vojnám a začiatkom 90. rokov zaviedli politické systémy viacerých strán.
Zmluvou podpísanou v roku 1974 Portugalsko uznalo začlenenie bývalej Portugalskej Indie do Indie.
Sloboda vyznania
náhľad|Most 25 de Abril, pôvodne pomenovaný podľa bývalého premiéra Antónia de Oliveira Salazara, je ikonou [[Lisabonu]] náhľad|Pamätník revolúcie z 25. apríla v Lisabone Ústava z roku 1976 zaručuje všetkým náboženstvám právo na vyznávanie viery a nekatolícke skupiny sú uznané ako právnické osoby s právom zhromažďovania. Katolícka cirkev sa však stále snažila brániť ďalšej misijnej činnosti.
Zákaz činnosti Svedkov Jehovových bol zrušený. Svedkovia boli zaregistrovaní ako náboženská organizácia v decembri 1976 a o dva roky neskôr zorganizovali svoj prvý portugalský medzinárodný zjazd v Lisabone.
Výsledky
Po období nepokojov sa Portugalsko ukázalo ako demokratická krajina. Krajina sa zbavila takmer všetkých bývalých kolónií a zažila vážne ekonomické otrasy. Pre Portugalcov a ich bývalé kolónie to bolo veľmi ťažké obdobie, no občianske práva a politické slobody boli dosiahnuté.
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2020
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2020 bol v poradí 13. turnaj majstrovstiev sveta vo florbale mužov, ktoré organizovala Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Prebiehať mali v decembri 2020, ale kvôli pandémií Covid 19 bol turnaj preložený na 3. – 11. decembra 2021. Turnaj sa konal v Helsinkách, preto aj časy zápasov sú uvádzané v miestnom, východoeurópskom čase.
Garons
Garons je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nem csupa angyal
Nem csupa angyal je desiaty štúdiový album maďarskej pop rockovej skupiny KFT, ktorý v roku 2006 vydalo hudobné vydavateľstvo Hungaroton.
Svätá liga (1684)
Svätá liga (lat. Sacra Ligua) z roku 1684 bolo vojenské zoskupenie krajín zorganizované pápežom Inocentom XI. ako protiváha Osmanskej ríše počas Veľkej tureckej vojny. Ligu pri jej vzniku tvorili Pápežský štát, Svätá rímska ríša vedená cisárom Leopoldom I., Poľsko-litovská únia vedená kráľom Jánom III. Sobieskim a Benátska republika. V roku 1686 sa k zoskupeniu pripojilo i Rusko. Svätá liga oficiálne zanikla podpísaním Karlovického mieru s Osmanskou ríšou v roku 1699.
Hmotnostná cytometria
Hmotnostná cytometria (mass cytometry, inak aj CyTOF – Cytometry by Time-Of-Flight) je technikou hmotnostnej spektrometrie slúžiacej k charakterizácii jednotlivých buniek vo forme multiparametrických dát. K získavaniu informácii o jednotlivých bunkách slúži princíp time-of-flight (čas letu) hmotnostnej spektrometrie s indukčne viazanou plazmou (ICP-MS – inductively coupled plasma mass spectrometer). V posledných rokoch našla mnoho uplatnení najmä ako náhrada prietokovej cytometrie pri multiparametrickej single-cell analýze (analýza jednotlivých buniek) pri veľkom počte sledovaných vlastností.
Princíp metódy
Meraná vzorka je označená protilátkami proti hľadanej štruktúre značenými čistými stabilnými izotopmi ťažkých kovov prechodných prvkov (asi 100 atómov/protilátku) Po injekcii buniek do prístroja sú bunky unášané prúdom argónu do plazmy, kde sú častice vaporizované, atomizované a ionizované. Ľahšie ióny (<100 Da) sú unášané argónom mimo detekčnú oblasť, ióny ťažkých kovov sú zamerané do plošného zväzku v akcelerátore. Z akcelerátoru sú impulzom vyslané k detektoru. Ľahšie ióny letia rýchlejšie a dopadajú na detektor skôr ako ťažšie ióny, čo je princípom rozlíšenia a detekcie.
Spracovanie dát
Súčasťou hmotnostného cytometra je softvér konvertujúci namerané dáta do štandardného cytometrického formátu (FCS). Následne môžu byť dáta spracované klasickými softvérmi pre prietokovú cytometriu, rovnako i novo tvorenými samostatnými softvérmi pre hmotnostnú cytometriu s novými funkciami a nesupervizovanou analýzou.
Použitie
V súčasnosti nachádza hmotnostná cytometria najväčšie uplatnenie v imunológii a onkológii, aj vďaka možnosti tzv. barcodingu buniek (označenie buniek „čiarovým kódom“). Ďalšou výhodou umožňujúcou uplatnenie v onkológii je aj možná analýza tkaniva (napríklad tkanivého rezu). Uskutočniteľné sú aj epigenetické analýzy a meranie proteínov i nukleových kyselín (proteómu i transkriptómu) v rámci jednej bunky. Ďalším možným využitím hmotnostnej cytometrie je štúdium obnovy funkcie kostnej drene po jej transplantácii. V neposlednom rade sa hmotnostná cytometria používa aj na vývoj nových liečiv.
Výhody
Medzi jednoznačnú výhodu hmotnostnej cytometrie oproti prietokovej cytometrii patrí možnosť merania vyššieho počtu parametrov, nakoľko odpadá problém spektrálneho prekryvu fluoroforov a s tým aj následná nepotrebnosť kompenzácie. V súčasnosti je možné merať približne 40 – 50 parametrov, v budúcnosti je možné rozšírenie až na asi 100 parametrov. Ďalšou výhodou hmotnostnej cytometrie je aj možnosť absolútnej kvantifikácie daného parametru.
Nevýhody
Jednou z nevýhod hmotnostnej cytometrie je nemožnosť sortingu (keďže bunky sú počas analýzy zničené). Oproti prietokovej cytometrii je stále najväčšou nevýhodou rádovo nižšia rýchlosť hmotnostnej cytometrie, a s tým súvisiaca aj maximálna veľkosť vzorky. Taktiež má hmotnostná cytometria v súčasnosti o niečo nižšiu senzitivitu a vyššiu stratu buniek pred meraním. Problémom môže byť aj neúplná čistota izotopov, ktorá sa väčšinou pohybuje do 1% prímesí. Nevýhodou môže byť aj v súčasnosti stále vysoká cena prístroja a s tým súvisiaca nižšia dostupnosť.
Petitmagny
Petitmagny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vrť (prírodná rezervácia)
Vrť je prírodná rezervácia v okrese Nymburk, na katastrálnych územiach Semice a Ostrá. Vyhlásená bola v roku 1973, v roku 2002 rozhodol Okresný úrad v Nymburku o úprave hraníc rezervácie. Má rozlohu.
Ochrana
Hlavným motívom vyhlásenia prírodnej rezervácie je ochrana zachovalých polabských prirodzených lužných lesov. Zastúpený bol predovšetkým dubo-brestový luh s typickým jarným aspektom cibuľovitých bylín. Vplyvom vysušenia nivy dnes prevláda druhovo chudobná dubohrabina. Na miestach s najvyššou vlhkosťou sa vyskytujú jelšiny a vrbiny. Zvyšky neregulovaného ramena rieky Labe hostia rastliny typické pre tento biotop.
Ohrozenie
Územie je narušované zo severu vyvážaním odpadkov a nepovoleným výrubom drevín chatármi.
Huby
Zo vzácnych druhov húb bol zaznamenaný nález pečiarky snehobielej (Agaricus chionodermus), bedličky ježatej (Lepiota echinacea ) a bedličky ružovkastej (Lepiota subincarnata).
Fauna
Z fauny sú tu zastúpené najmä vtáky, ktorých tu bolo pozorovaných 45 druhov. Ďalej sú tu hojne zastúpené mäkkýše, ako napríklad vlahovka červenkastá (Monachoides Incarnatus), bacuľka krovinová (Fruticicola fruticum), jantárovka žltá (Succinea putris), a pavúky, napríklad čeľaď plachetnatkovitých a križiak Meta reticulata. Z obojživelníkov tu žije skokan štíhly (Rana dalmatina).
Garrigues-Sainte-Eulalie
Garrigues-Sainte-Eulalie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vzdušnicovce
Vzdušnicovce (lat. Tracheata) je (najmä v starších systémoch) taxón najčastejšie definovaný tak, že pozostáva zo šesťnôžiek (Hexapoda) a viacnôžiek (Myriapoda). V tomto význame sú synonymami názvu Tracheata názvy Atelocerata, Uniramia, Eutracheata, Monocerata, Antennata a Monantennata. Výraz Tracheata (a Atelocerata, Uniramia a Antennata) má však aj iné definície (pozri nižšie).
Definícia č. 1
Tracheata bolo pôvodne (zhruba v 1. polovici 19. storočia) synonymum výrazu Trachearia(e), čo bol vo vtedajších systémoch veľký taxón patriaci do pavúkovcov (Arachnida). Arachnida sa totiž vo vtedajších systémoch delili podľa typu dýchacej sústavy na 2 taxóny (obyčajne rady) – Pulmonaria (=Pulmonariae, Pulmonata) a Trachearia (=Tracheariae, Tracheata).
Definícia č. 2
Bronn v roku 1858 ako prvý (známy) text použil názov Tracheata v úplne inom význame – ako súhrnné označenie pre šesťnôžky (Hexapoda), viacnôžky (Myriapoda) a pavúkovce (Arachnida, Arachnoidea). Formálne správne tento taxón prvýkrát opísal až Haeckel v roku 1866, pričom ale u Haeckela taxón Arachnida zahŕňal aj to, čo dnes označujeme ako nohatky(Pantopoda) a pomalky (Tardigrada).
Definícia č. 3
Pocock v roku 1893 zúžil Haeckelovu definíciu tak, že z nej vyhodil pavúkovce, čiže definoval Tracheata ako šesťnôžky (Hexapoda) + viacnôžky (Myriapoda). Táto definícia Tracheata je bežná dodnes.
Synonymá pre Tracheata vo význame Hexapoda+Myriapoda sú: Atelocerata [v užšom zmysle], Uniramia [v užšom zmysle] , Eutracheata , Monocerata , Antennata (názov Antennata ale má ešte iný význam – pozri Antennata) a Monantennata. V súčasnosti sa z týchto nazvov používajú najmä názvy Tracheata a Atelocerata.
Definícia č. 4
V minulosti niektorí autori zaraďovali do Tracheata aj taxón pazúrikavce (Onychophora), čiže podľa týchto autorov Tracheata = Hexapoda + Myriapoda + Onychophora.
Synonymá pre takto definované Tracheata sú: Atelocerata [v širšom zmysle], Uniramia [v širšom zmysle], Ceratophora a Eucephalica
Platnosť či neplatnosť taxónu
Od 90. rokov 20. storočia všetky molekulárne fylogenetické štúdie tvrdia, že taxón Hexapoda nie je príbuzný s taxónom Myriapoda, ale je príbuzný s taxónom kôrovce (Crustacea, =Branchiata). Čiže podľa týchto štúdií z vývojového hľadiska taxón Tracheata (=Atelocerata), tvorený taxónmi Hexapoda a Myriapoda, neexistuje a existuje len taxón nazývaný Pancrustacea (=Tetraconata) tvorený taxónmi Hexapoda a Crustacea (pričom ale Crustacea je podľa väčšiny týchto štúdií parafyletický taxón, lebo podľa nich z vývojového hľadiska nielenže je Hexapoda príbuzné s Crustacea, ale patrí rovno dovnútra Crustacea). Väčšina morfologických štúdií však naopak trvá na starom systéme, t. j. podľa týchto štúdií je správne používať taxón Tracheata (Atelocerata) tvorený taxónmi Hexapoda a Myriapoda. Wägele-Kück 2014 tvrdia a dokladajú, že morfologické štúdie majú pravdu a taxón Pancrustacea je len výsledkom systematickej chyby molekulárnych štúdií (pričom táto chyba je typická pre molekulárne štúdie vôbec, netýka sa teda len tohto špecifického prípadu). Kjer et al. 2016 vo svojej syntéze nových systémov prácu Wägele-Kück 2014 ignorujú a uvádzajú len taxón Pancrustacea. Súčasný väčšinový (hoci sporný) názor je teda taký, že z vývojového hľadiska je správne používať taxón Pancrustacea (Hexapoda+Crustacea) a je nesprávne používať taxón Tracheata (Hexapoda+Myriapoda).
Keďže je teda sporné, či je Hexapoda príbuzné s Crustacea alebo s Myriapoda, niektoré systémy – aby sa vyhli tejto problematike – neuvádzajú taxón Pancrustacea, ani taxón Tracheata, ale len priamo taxóny, z ktorých sú zložené, t. j. hryzadlovce (Mandibulata) uvádzajú ako zložené priamo z taxónov Myriapoda, Crustacea a Hexapoda (porov. napr. Tirjaková et al. 2015). Treba ale dodať, že sporné je aj celkové postavenie Myriapoda, pretože existuje menšinový názor, podľa ktorého je Myriapoda príbuzné s Chelicerata a nie s Hexapoda či Crustacea (z čoho vyplýva, že neexistuje ani taxón Mandibulata); preto niektoré systémy – aby sa vyhli tejto problematike – neuvádzajú taxón Pancrustacea, ani taxón Tracheata, ani taxón Mandibulata a uvádzajú len taxóny, z ktorých sú zložené, t. j. článkonožce (Arthropoda) uvádzajú (ak odhliadneme od vyhynutých taxónov) ako zložené priamo z taxónov Chelicerata, Myriapoda, Crustacea a Hexapoda (porov. napr. Ruggiero et al. 2015, Zhang 2011).
Charakteristika
Tracheata sú primárne suchozemské článkonožce, no malá časť druhov (asi 1 %) sa druhotne vrátila do sladkej vody, len výnimočne do mora. Vodné Tracheata sú však, podobne ako suchozemské, odkázané na príjem atmosférického kyslíka, len niektoré larvy majú zariadenie na získavanie O2 z vody (tracheálne žiabre), výnimočne sa vyskytujú primitívne kutikulárne žiabre (larvy niektorých Nematocera). Len ojedinelé najdrobnejšie formy môžu mať dýchacie orgány redukované, v tom prípade dýchajú celým povrchom (Pauropoda).
Telo má v dospelosti vždy jasne odlíšenú hlavu, na ktorej je len 1 pár tykadiel, mandibuly a len veľmi zriedka 2 páry maxíl (Pselaphognatha, Chilopoda); čeľuste 2. páru väčšinou zrastajú na labium – tzv. spodnú peru (Hexapoda), alebo oba páry čeľustí modifikujú na gnathochilárium (Chilognatha). V najjednoduchších prípadoch má telo len 2 oddiely – hlavu a trup (truncus, idiosoma). Trup tvoria nediferencované hrudné a bruškové somity (časť Myriapoda), niekedy je však hrudný oddiel naznačený; –» Diplopoda.
Vylučovacími orgánmi sú okrem vzácnych výnimiek ektodermálne Malphigiho trubice. Stavba obehovej i tráviacej sústavy zodpovedá všeobecnej charakteristike článkonožcov. Trubicovité srdce je v chrbtovej časti bruška, po bokoch má niekoľko párov ostií. Tráviaca sústava nemá hepatopankreas, tráviace enzýmy produkuje epitel žalúdka. Na začiatku žalúdka sú často slepé výbežky (coeca) so symbiotickými mikroorganizmami.
Rozmnožovanie Tracheata prebieha oplodnenými vajíčkami, častá je však i partenogenéza. Kopulačným orgánom je penis, ojedinele modifikované končatiny (Myriapoda). U niektorých skupín (Thysanura, Blattodea a i.) pozorujeme spermatofóry. Vývin je väčšinou ďalekosiahla premena sekundárnej larvy (Holometabola), alebo ide o neúplnú premenu (ostatné kohorty hmyzu). Vývin má niekedy charakter anamérie (Diplopoda, časť Chilopoda a Protura), alebo je dokonca epimérny, teda priamy v najužšom chápaní (Scolopendromorpha, Geophilomorpha, Thysanura a väčšina Entognatha).
Systematika
Nasledujú príklady vnútorných systematík z literatúry:
Franc 2005
podkmeň vzdušnicove (Tracheata)
==== Kratochvíl-Bartoš 1954, Betina et al. 1975, Ferianc 1978, MSE 1993   ==== podkmeň vzdušnicovce (Tracheata)
====Brtek et al. 1997 ==== podkmeň vzdušnicovce (Tracheata)
Ďalšie
Kluge 2000 – 2016 uvádza ako prehľad nasledujúce alternatívne systémy vzdušnicovcov (on sám je autorom prvého a je zástancom používania názvu Atelocerata); uvedené sú len latinské názvy:
Atelocerata:
Láska na chate
Láska na chate je romantická relácia vysielaná od 30. augusta 2022 na TV JOJ.
Gudon
Gudon (po nemecky: Gufidaun) je obec na severe Talianska v regióne Tridentsko-Horná Adiža v autonómnej provincii Bolzano – Horná Adiža. Obec patrí pod magistrát mesta Chiasa (po nemecky: Klausen). Má približne 500 obyvateľov.
Obec Gudon sa nachádza na severe Talianska pod alpským pohorím v údolí Isarco (Eisacktal) len tri kilometre od radnice mesta Chiasa v nadmorskej výške  nad morom.
Osada už na tomto mieste existovala približne v rokoch 948 až 957, kedy jej meno uvádza dokument Cubidunes napísaný biskupom Lantpertom z bavorského mesta Freising. V neskorších písomných záznamoch je obec doložená v roku 1250 pod názvom Cuvedun, v roku 1273 ako Guvidaun a ako Gufidaun od roku 1370.
Ekonomika obce je založená predovšetkým na ziskoch z cestovného ruchu. V obci upúta pozornosť budova farského kostola, zasvätená sv.Martinovi z roku 1280 (nem. St-Martins-Kirche), panstvo a hrad Summersberg (nem. Summersberg Schloss) a zámok Koburg (po nem. Schloss Koburg), obe  datované od stredoveku.
Pozoruhodná je aj stredoveká budova Hohenhaus (nem. Ansitz Hohenhaus), bývalé sídlo súdu v roku 1740. Budova bola kompletne obnovená v roku 2002. Dnes je sídlom združenia obce a miestnej knižnice.
Kevin Farrell
Kevin Farrell môže byť:
Gaujac (Gard)
Gaujac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Matúš
doc. Ing. Jozef Matúš, CSc. (* 2. marec 1940, Trnava – † 29. november 2017, Trnava) bol slovenský vysokoškolský pedagóg, dekan Fakulty masmediálnej komunikácie Univerzity sv. Cyrila a Metoda v rokoch 2004 až 2010 a od roku 2017 rektor Univerzity sv. Cyrila a Metoda.
Životopis
Vysokoškolské vzdelanie ukončil na Ekonomickej univerzite v Bratislave a habilitoval v roku 2007 na Materiálovotechnologická fakulta Slovenskej technickej univerzity v Trnave.