cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Židovská národná rada
Úlohy pri založení Izraela
Za vzťahy s Arabmi, spojenie s Židovskou agentúrou a rokovanie s britskou vládou bolo zodpovedné politické oddelenie Židovskej národnej rady. S rastom jišuvu preberala Židovská národná rada viac funkcií, ako je vzdelanie, zdravotná a sociálna starostlivosť, vnútorná obrana a bezpečnostné otázky a počas druhej svetovej vojny organizovala nábor židovských mužov do britských ozbrojených síl. V 40. rokoch sa rozrástla o oddelenie pre fyzický výcvik, kultúru, tlač a informácie.
Ivo Rüthemann
Ivo Rüthemann (* 12. december 1976, St. Gallen, Švajčiarsko) je bývalý švajčiarsky hokejový útočník. Meria 173 cm a váži 77 kg (2006).
Klubový hokej
V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu švajčiarskej najvyššej súťaže SC Bern.
Židovská národná rada
Úlohy pri založení Izraela
Správa Anglo-amerického vyšetrovacieho výboru z roku 1946 tvrdí:
Tacitus o Kristovi
Pilátove tituly
Staroveké záznamy rôzne uvádzajú Pilátove tituly – prefekt, guvernér, hegemón, prokurátor. Vedci tvrdia, že nemusí ísť o chyby. Autori pochádzajú z rôznych geografických oblastí a dôb a píšu v rôznych jazykoch. Navyše rímsky systém spravovania provincií bol pomerne premenlivý. V rôznych obdobiach mali úradníci rôznu moc. Mohli byť aj dočasne vymenovaní v prípade náhleho úmrtia.
Ivo Rüthemann
Reprezentácia
Tréner Ralph Krueger ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 32.
Židovská národná rada
Úlohy pri založení Izraela
Keď bol v roku 1948 založený štát Izrael, poslúžila štruktúra jednotlivých oddelení ako základ pre vládne ministerstvá. 2. marca 1948 sa Židovská národná rada rozhodla sformovať dočasnú vládu a 14. mája 1948 (deň, kedy zanikol britský mandát) sa jej členovia zišli v Telavivskom múzeu umenia a podpísali Deklaráciu nezávislosti Štátu Izrael. Členovia Židovskej národnej rady utvorili prechodnú vládu rodiaceho sa Izraela.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2010
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2010 boli v poradí 32. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová asociácia (ABASU). Konali sa v Santiagu, v Čile v dňoch od 10.14. augusta 2010, za účasti 7 tímov. Čile bolo organizátorom juhoamerického šampionátu žien šiestykrát, keď predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1946, 1960, 1968, 1989 a 1997. Trinásty titul v rade a dvadsiaty tretí celkovo získala 🇧🇷, ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad 🇦🇷.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2011, ktoré organizovala Kolumbia. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá. Rovnako slúžili ako kvalifikácia na basketbalový turnaj Panamerických hier 2011 v Guadalajare, kde postúpila tiež najlepšia trojica družstiev.
Konečné poradie
Pozn: Po neúčasti USA na Majstrovstvách Ameriky 2011 na turnaj neskôr postúpilo aj Čile.
Mark Breeze
Mark Breeze, tiež známy aj ako DJ Breeze (vlastným menom Mark Brady) je britský UK Hardcorový producent a DJ. Najviac známy je svojimi piesňami „Let's Fly“ a „Jump a Little Higher“ a opakovanou spoluprácou na DJských mixoch pre hardcorové kompilácie ako je napríklad séria Clubland X-Treme Hardcore.
Tiež je veľmi známy ako člen DJskej dvojice Styles & Breeze spoločne s Darrenom Stylesom. Spolu nahrali viacero známych hardcorových a trance skladieb ako „Heartbeatz“ (16. miesto v UK), „You’re Shining“ (19. miesto v UK) či „Let Me Fly“ (59. miesto v UK).
Vystrčenovice
Vystrčenovice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 111 obyvateľov, z toho 49 mužov a 62 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,3 roka (muži 45,8 roka, ženy 39,4 roka).
Libertín
Libertín môže byť:
Saint-Romain-en-Gal
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kordelivka
Kordelivka je dedina (село) na Ukrajine v Kalynivskom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 2 902 obyvateľov.
Rokoš
Rokoš môže byť:
David Herbert Lawrence
David Herbert Lawrence (* 11. september 1885 – † 2. marec 1930) bol anglický spisovateľ, predstaviteľ anglického modernizmu. Je autorom románov, poviedok, reportáží, básní a literárnokritických diel.
Jeho najznámejší román Milenec lady Chatterleyovej (Lady Chatterley's Lover, 1928) bol na svoju dobu odvážnym stvárnením vzťahu muža a ženy. Bol označený ako nemravný a ako taký aj zakázaný.
Sound Blaster
right|thumb|Pôvodná 8-bitová karta Sound Blaster right|thumb|Sound Blaster PRO
Verzie
Pôvodný Sound Blaster bola 8-bitová ISA karta, ktorá poskytovala zvukový výstup v 8-bitovej kvalite v mono prevedení. Neskôr vychádzali vylepšené verzie, ktoré prinášali postupné zlepšenia.
Chauvoncourt
Chauvoncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iskerníkovité
Iskerníkovité (Ranunculaceae) je čeľaď radu iskerníkotvaré (Ranunculales). Obsahuje približne 1700 druhov. Jej najväčší rod je iskerník (Ranunculus, 600 druhov), ktorý je tiež najrozšírenejším rodom tejto čeľade na území Slovenska (26 druhov).
Zástupcovia tejto čeľade majú kvety s vrchným semeníkom a ich kvetné obaly a tyčinky sú voľné (nezrastené). Väčšinou sú to byliny, zriedkavo liany a dreviny. Ich telo, stonku a listy, pokrývajú často jednoduché chlpy - trichómy. Cievne zväzky prechádzajúce stonkou sú usporiadané v niekoľkých koncentrických kruhoch, alebo sú roztrúsené. Listy majú striedavé postavenie, sú jednoduché, delené alebo zložené. Okraj listov môže byť pílkovitý, zúbkatý alebo vrúbkovaný, žilnatina perovitá alebo dlaňovitá. Pokiaľ sú kvetné obaly rozlíšené na kalich a korunu, majú 5 kališných a 5 korunných lupienkov. Ak sú nerozlíšené na kalich a korunu, kvetných častí je 4 a viac. Kališné lístky sú často opadavé až prchavé. Korunné lupienky majú na báze nektáriá. Väčšinou sú hmyzoopelivé, niekoľko druhov je vetroopelivých. Plodom sú nažky alebo mechúriky. Semená sú rozširované buď vetrom alebo živočíchmi, na čo sú prispôsobené. Ich semená majú malé embryo, ale sú bohaté na endosperm. Všetci zástupcovia obsahujú alkaloidy, sú jedovaté.
Saint-Manvieu-Bocage
Saint-Manvieu-Bocage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Iskerníkovité
Sú typickou čeľaďou holoarktickej floristickej ríše, vyskytujú sa aj na území Slovenska. Na území Slovenska sa vyskytuje 23 rodov so 79 druhmi. Ich typickí zástupcovia v slovenskej flóre sú napríklad iskerník prudký (Ranunculus acris), hlaváčik jarný (Adonis vernalis), veternica hájna (Anemone nemorosa), pečeňovník trojlaločný (Hepatica nobilis), orlíček obyčajný (Aquilegia vulgaris) a mnohé iné.
Saint-Manvieu-Bocage
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 578 obyvateľov (2009).
Stano Marček
Stano Marček, oficiálne Stanislav Marček (* 5. január 1953, Slovensko) je slovenský esperantista, učiteľ, vydavateľ, člen Akadémie esperanta a laureát Ceny Deguĉi.
Profesijný život
Marček študoval prístrojové a automatizačné technológie. Po štúdiu pracoval v produkcii papiera, tapiet a celulózy a viedol odbor elektroniky.
V 80-tych a 90-tych rokoch 20. storočia pracoval ako manažér úspešnej Československej rockovej hudobnej skupiny Team. Okrem iného zabezpečil vydanie ich prvého albumu aj v esperantskej verzii – Ora Team, prípadne aj pod názvom Team en Esperanto.
Hrotokrídlovcovité
Hrotokrídlovcovité (lat.: Hepialidae) je čeľaď motýľov z taxónu uzdokrídle (Frenata). Sú to motýle, ktoré sú aktívne v noci, ale aj cez deň - zvyčajne večer pred zotmením. Priraďujeme ich k jednoduchším a vývojovo nižším skupinám motýľov. Na svete žije takmer 600 druhov tejto čeľade, ktoré sú systematicky zatriedené do cca. 60 rodov. S výnimkou Madagaskaru a západnej Afriky sú rozšírené po celom svete. Najviac druhov sa vyskytuje na území Austrálie.
Stano Marček
Činnosť v esperantskom hnutí
náhľad|Marček (4. zľava) na zasadnutí organizačného výboru [[Svetový kongres esperanta 2016|Svetového kongresu esperanta 2016, kde bol na začiatku zodpovedný za prednáškový a umelecký program]] Marček sa začal učiť esperanto ako 12-ročný na základnej škole. Ako mládežník bol činný v slovenskom mládežníkom esperantskom hnutí a viedol kurzy esperanta. Založil, viedol a prihlásil do TEJO organizáciu Junaj Esperantistoj en Slovakio (JES), ktorá neskôr zanikla, ale v roku 2003 bola založená organizácia s rovnakou témou, Slovenská esperantská mládež.
Hrotokrídlovcovité
Všeobecná charakteristika
Ide o menšie až stredne veľké druhy motýľov. Vyskytujú sa takmer po celom svete. Motýle sú zvyčajne nenápadne sfarbené. Majú malú hlavu a krátke tykadlá, ktoré bývajú u samčekov jemne zúbkované. Oči sú hladké a cuciak je zakrpatený a zvyčajne nefunkčný. Rozpätie krídel býva od 23 do 60 mm. Niektoré exotické druhy majú aj viac ako 10 cm. Oba páry krídel sú navzájom podobné veľkosťou a tvarom primitívnej  žilnatiny. Na vnútornom okraji predných krídel je viditeľná uzdička - frenulum, z čoho pochádza aj odborný názov tejto časti motýľov - uzdokrídle (Frenata). Hepialidae sa vyznačujú pohlavným dimorfizmom. Samičky nekladú vajíčka na živné rastliny, ale ich vypúšťajú voľne za letu do vegetácie, preto ich počet býva niekedy obrovský - rádove viac ako 1000 kusov. Húsenice žijú na koreňoch, alebo priamo v koreňoch živných rastlín. Niektoré druhy môžu ojedinele pri svojom premnožení aj lokálne škodiť.
Stano Marček
Činnosť v esperantskom hnutí
Od 2010 je predsedom Slovenskej esperantskej federácie (SKEF). SKEF organizovala Svetový kongres esperanta 2016, pričom Marček bol na začiatku zodpovedný za prednáškový a umelecký program v rámci organizačného výboru (LKK).
Stano Marček je členom Akadémie esperanta.
Hrotokrídlovcovité
Systematika
Hrotokrídlovcovité motýle patria do nadčeľade Hepialoidea. Delia sa na približne 60 rodov. U nás je táto čeľaď zastúpená šiestimi druhmi, ktoré všetky patria do rodu Hepialus Fabricius, 1775.
Stano Marček
Redaktor časopisov a revue
náhľad|vľavo|Marček bol redaktorom revue [[Esperanto (časopis)|Esperanto, orgánu Svetového esperantského zväzu (UEA). Na fotografii (v hornom rade, 1. zľava) s ďalšími funkcionármi UEA.]] Marček pracuje ako redaktor Juna Amiko (časopis ILEI), Esperanto aktuell (časopis Nemeckého esperantského zväzu) a od 2013 pomáha s Esperantisto Slovaka (orgán Slovenskej esperantskej federácie), ktorého hlavným redaktorom bol od 1985 do 1995.
Hrotokrídlovcovité
Systematika
Zoznam druhov na území Slovenska: Schiffermüller]], 1775
Stano Marček
Vydavateľská činnosť
náhľad|Marček predstavuje svoje učebnice a ďalšie diela Marček vlastní vydavateľstvo v ktorom vydáva tak predovšetkým svoje vlastné publikácie ale aj publikácie iných autorov.
Medzi jeho diela patrí učebnica Esperanto per rekta metodo, ktorá je (v roku 2014) preložená do 34 jazykov. Tiež je autorom zbierky krížoviek, vzdelávaco-zábavných kníh, zvukových kníh a metodických materiálov. Do slovenčiny preložil a vydal knihu Zamenhofova ulica od Romana Dobrzinského, bol redaktorom a vydal knihu Bona Espero, idealo kaj realo od rovnakého autora.
Vyučovanie
náhľad|vľavo|Marček (3. sprava) pravidelne učí na [[Letná škola esperanta|Letnej škole esperanta na Slovensku]] V 1977 získal diplom učiteľa esperanta s oprávnením na vedenie kurzov podľa zväzových skúšok u Eduarda Vladimíra Tvarožka a Magdy Šaturovej-Seppovej. Viedol kurzy rôznych úrovní počas detských jazykových táborov SET-Lanĉov a InPaSem v Česku, SELKO, Letnej školy esperanta (SES) na Slovensku, Letné E-kurzy vo Fínsku, Poľsku, Nemecku, Francúzsku (TAKE/IKEF), Švajčiarsku (KCE, La Chaŭ-de-Fonds), Španielsku (Internacia Semajno), Novom Zélande (Oceánsky Kongres) a iných. V 1982 organizoval a riadil Medzinárodný mládežnícky kurz (Internacia Junulara Kursejo) v Bardejove na Slovensku.
Ocenenia
Za svoju činnosť bol Marček viackrát ocenený rôznymi cenami.
Za „vyučovanie esperanta, informovanie o Slovensku v prostredí esperantistov“  bol v roku 2008 deklarovaný Esperantistom roku na Slovensku. V 2010 bol zapísaný do Panteono (Panteón) projektu Edukado.net.
V 2014 mu bola na základe rozhodnutia predsedníctva UEA udelená Cena Deguĉi, známa tiež ako „esperantská cena mieru“ za „dlhodobú činnosť ako učiteľ esperanta v mnohých krajinách a za jeho novinársku činnosť ako redaktor mnohých esperantských časopisov“. Slávnostné odovzdanie sa neuskutočnilo počas verejného vyhlásenia, počas 99. ročníka svetového kongresu esperanta, kvôli neprítomnosti Marčeka, ale počas KAESTu 2014, kde cenu odovzdal Stefan MacGill, vtedajší podpredseda UEA.
Osobný život
Stano Marček je ženatý, otec jednej dcéry (narodená v 1980) a jedného syna (narodený v 1983).
Rodné meno
Rodné meno môže byť:
Hlucháň hôrny
Hlucháň hôrny (iné názvy: tetrov hlucháň, hlucháň lesný, hlucháň obyčajný ; lat. Tetrao urogallus) je vták z čeľade bažantovité (Phasianidae). Hlucháň je obyvateľom severnej tajgy a hustých európskych lesov. Na Sibíri zasahuje až k rieke Lene. Jeho areál rozšírenia sa podobá areálu rozšírenia borovice lesnej a čučoriedky. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov hlucháň hôrny patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci z dôvodu ničenia jeho biotopov. Dôsledkom je zmenšenie areálu rozšírenia najmä na západnom a východnom okraji následkom lokálneho vymiznutia. Európska populácia je stúpajúca.
Opis
Hlucháň hôrny je najväčší z čeľade bažantovité, dospelý samec meria 83 až 95 cm a váži 3,3 až 6,5 kilogramov, farba operenia je tmavá s nevýrazne sfarbenou hlavou a svetlým zobákom. Jeho výrazný chvost má široké oblé zakončenie. Samica je asi o menšia a je sfarbená hrdzavo-hnedo.
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 500 - 700, zimujúcich jedincov 1 100 - 2 000. Na Slovensku bolo dokázané alebo pravdepodobné hniezdenie v 26,80 % a zimovanie v 24,90 % mapovacích kvadrátoch. Veľkosť populácie vykazuje výrazný pokles viac ako o 50 %. Veľkosť územia, na ktorom sa vyskytuje, vykazuje mierny pokles od 20 % - 50 %. Ekosozologický status v roku 1995 V - zraniteľný. V roku 1998 VU:A1cd,B2acd - zraniteľný. V roku 2001 VU - zraniteľný. V roku 2014 EN A2ac; C2a(i) - silne ohrozený. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Za posledných asi 30 rokov hlucháňov u nás ubúda (údaj 1983), v období mapovania v rokoch 1980 - 1999 prežívali už len miestne malé populácie v nasledujúcich pohoriach: Belianske Tatry, Vysoké Tatry, Západné Tatry, Nízke Tatry, Malá Fatra, Veľká Fatra, Kremnické vrchy a Slovenské rudohorie.
Spôsob života, biotop a potrava
Po väčšine roka žije tetrov skryto a samotársky v miestach kde nie je rušený prítomnosťou človeka; potrebuje vhodný životný priestor o rozlohe až 30 kilometrov štvorcových. Obýva slnečné zmiešané a ihličnaté lesy alebo rašeliniská, kde si opatruje potravu zberom a hrabaním. Živí sa bobuľami, travinami, ihličím a mravcami.
K jeho prirodzeným predátorom patria kuna lesná a líška obyčajná, vajcia z hniezd vyberajú straky a vrany.
Hniezdenie
Na jar začína tokať ešte za tmy v korunách stromov a tok dokončuje na zemi. Samica znáša a zahrieva 5 (6) až 10 (12) vajec, kuriatka sa liahnu po 28 dňoch o ktoré sa sama stará. V prvom roku života v priemere prežije len asi desať percent mláďat.
Iné
Tetrov hlucháň a tetrov skalný sa niekedy v prírode krížia. Kríženec pripomína vzhľadom i veľkosťou viac hlucháňa. Poľovníci mu hovoria tetrovec.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 4610 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Hlucháň hôrny je druh európskeho významu, ktorý sa vyskytuje v 13 chránených vtáčich územiach.
Druh je zaradený do smernici o vtákoch (Príloha I).
V roku 2020 Európska komisia zažalovala Slovensko za nedostatočnú ochranu hlucháňa hôrneho. Ministerstvo životného prostredia sa snaží odvrátiť prehru v tomto konaní vytvorením novej rezervácie zameranej špeciálne na hlucháne v národnom parku Nízke Tatry s názvom Prírodná rezervácia Hluchánia.
Podhradský potok (prítok Omastinej)
Prameň
Tečie v Strážovských vrchoch, kde pramení v podcelku Nitrické vrchy, v časti Rokoš, na juhojuhozápadnom svahu vrchu Rokoš (1 009,9 m n. m.) v lokalite Kamenné Zrubiská, v nadmorskej výške približne 600 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na severozápad, pri samote Zengová sa stáča a pokračuje západným smerom. Na hornom toku sa niekoľkokrát vlní, na strednom toku sa esovito stáča a vytvára výrazný ohyb prehnutý na sever. Ďalej priberá krátky ľavostranný prítok prameniaci severozápadne od hradného brala hradu Uhrovec a stáča sa severozápadným smerom. Na dolnom toku vteká do výbežku Nitrianskej pahorkatiny, do časti Bánovská pahorkatina a preteká intravilánom obce Uhrovské Podhradie. Napokon sa oblúkom stáča na sever a severozápadne od obce, pri osade Karolintál, ústi v nadmorskej výške cca 291 m n. m. do Omastinej.
Omastiná (potok)
Omastiná je potok vo východnej časti okresu Bánovce nad Bebravou. Je to ľavostranný prítok Radiše, meria 7,3 km a je tokom VI. rádu.
Prameň
Tečie v Strážovských vrchoch, pramení v podcelku Nitrické vrchy, v časti Suchý, na juhojuhovýchodnom svahu Malej Homole (908,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 550 m n. m.
Opis toku
V pramennej oblasti tečie sprvu juhojuhozápadným smerom, vytvára oblúk smerujúci na západ a zľava priberá prítok pretekajúci Suchou dolinou. Ďalej tečie juhozápadným smerom, sprava priberá prítok prameniaci východne od Štvrtí, zľava prítok prameniaci severne od Zápača a preteká intravilánom obce Omastiná. V obci priberá pravostranný prítok z lokality Štvrte, následne sa stáča na západ, vteká do výbežku Nitrianskej pahorkatiny (jej časti Bánovská pahorkatina), kde tečie popri osade Korintál, pričom sprava najprv priberá prítok z oblasti Brusného, zľava potom Podhradský potok, následne vytvára výrazný meander ohnutý na sever, do ktorého sprava ústi prítok z lokality Roháčová. Ďalej tečie prechodne juhozápadným smerom, napokon sa stáča na západ a preteká okrajom intravilánu Žitnej prevažne na pravom brehu. Tu ešte priberá pravostranný prítok z lokality Roháčová a v blízkosti centra obce ústi v nadmorskej výške cca 261,5 m n. m. do Radiše.
Quadruplealliance
Quadruplealliance (iné názvy: štvorspolok, spolok/aliancia štyroch (veľmocí/mocností), zriedkavo štvordohoda, štvoraliancia) môže byť:
Štvorspolok alebo zriedkavo quadruplealliance môže byť aj na začiatku 20. storočia označenie pre:
Štvordohoda je alternatívne označenie Dohody počas prvej svetovej vojny, pozri Dohoda (prvá svetová vojna)
Mirko Cvetković
Mirko Cvetković (*16. august 1950) je srbský politik. V rokoch 2008 - 2012 predsedom vlády Srbska. Od 15. mája 2007 do nástupu na premiérsky post bol ministrom financií vo vláde Vojislava Koštunicu.
Biografie
Mirko Cvetković vyštudoval ekonómiu na Univerzite v Belehrade. Po štúdiu na 10 rokov pracoval v Ústave baníckej činnosti a ďalších 6 rokov na Ústave ekonómie. Následne 7 rokov pracoval ako poradca v poradenskej spoločnosti CES MECON.
V 80. rokoch dvadsiateho storočia bol konzultantom Svetovej banky pre programy v Pakistane, Indii a Turecku. Pracoval aj pre Rozvojový program OSN v Somálsku.
Od roku 1998 do roku 2001 bol ekonomický poradca na Ústave baníctva. V januári 2001 prevzal pozíciu námestníka ekonomiky a privatizácie. V rokoch 2003-2004 pôsobil ako riaditeľ agentúry pre privatizáciu. 15. mája 2007 sa stal druhým ministrom financií vo vláde premiéra Vojislava Koštunicu, ktorý zastával do 7. júla 2008.
Mirko Cvetković je ženatý a má dve deti.
Premiér
Po parlamentných voľbách 27. júna 2008 ho prezident Srbska Boris Tadić poveril zostavením vlády a ním navrhnutý kabinet bol schválený Národným konventom 7. júla 2008. Zo 164 prítomných poslancov 250-členného parlamentu ho v hlasovaní podporilo 127. Cvetković vytvoril vládnu koalíciu z Demokratickej strany, strany G17 Plus, Socialistickej strany Srbska a maďarskej koalície a bosnianskej strany Zoznam.
Vo inauguračnom svojom prejave oznámil, že prvým krokom jeho vlády by malo byť predložiť na ratifikáciu Stabilizačnú a asociačnú dohodu s EÚ, ktorá by mala viesť k hlavnému cieľu - k splneniu podmienok pre pristúpenie Srbska k EÚ na konci súčasného funkčného obdobia vlády. Zároveň Cvetković uviedol, že Srbsko neuzná nezávislosť Kosova.
Predikát (logika)
Predikát je:
Antroponymum
Ako meno sa v užšom zmysle označuje aj len časť antroponyma známa aj ako krstné meno či rodné meno. Meno vydatej ženy, ktoré mala za slobodna, sa nazýva rodné priezvisko.
Druhy mena:
Na Slovensku sa vo včasnom stredoveku používala jednomenná sústava. V 15. storočí začala vznikať dvojmenná sústava ((krstné/rodné) meno – prímeno) a od 18. storočia je právne záväzná dvojmenná sústava ((krstné/rodné) meno – priezvisko).
Meno v religionalistike
Meno bolo považované za starých čias za jednu z duší bytosti, ktorá ho niesla a ktorá mala okrem neho aj ďalšie duše, ako krv, dych, tieň, dušu-dvojníka. Meno bolo s jeho nositeľom bytostne spojené. Preto sa ani človek väščinou kdekomu nepredstavoval. V niektorých krajinách mali králi dve mená: jedno pre bežné používanie, druhé tajné. Inde sa miesto mena kráľa vôbec používala náhrada: faraon (= veľký dom), v Turecku sa vravelo Veľká brána. Indiáni niektorých kmeňov nepoužívali mená ani medzi blízkymi. Žena označovala muža: otec mojich detí. Meno tu je miestom, kde sa mi môže pomôcť dobrorečením alebo ublížiť zlorečením. Aj boh má svoje meno. Je sväté, nemožno ho teda beztrestne používať zbytočne. Býva niekedy tabu, ako to bolo do značnej miery v neskorom Izraeli. Vzývať boha, čiže volať jeho meno, je radno na svätom mieste, ak chce človek s bohom vstúpiť do kontaktu. Vzývanie sa však neviaže len na sväté miesto. Volanie božieho mena spolu s prívlastkami alebo krátkymi oslavnými vetami alebo prosbami tvorí litániu. Vzývanie takisto iniciuje modlitbu.
Meno na Slovensku
Na Slovensku je výber prvého mena obmedzený kalendárom. Niektoré zmeny mena sú umožnené na matričnom úrade. Ide o zmenu po rozvode, meno osvojeného dieťaťa, doplnenie druhého či tretieho prvého mena. Zmena je možná aj ekvivalent mena v inom jazyku. Každý typ zmeny je však povolený iba raz. Iné zmeny sú možné len so súhlasom okresného úradu kam občan podáva žiadosť. Zákonným je len „dôvod osobitného zreteľa“.
Valle de Viñales
Viñales je krasové údolie na západe Kuby. Leží v provincii Pinar del Río 150 km juhozápadne od Havany. Mestečko Viñales podľa ktorého sa údolie nazýva, leží práve v tomto údolí. Údolie je obklopené tzv. mogotmi, ktoré sú najvýraznejším charakteristickým krajinným prvkom celej oblasti. V roku 1999 bolo údolie vyhlásené za národný park a zároveň zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Dôvody zápisu na zoznam Svetového kultúrneho dedičstva boli:
Vichy
Vichy je francúzske mesto v departemente Allier v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Geografia
Vichy leží na brehoch rieky Allier v strednom Francúzsku. Patrí medzi významné liečebné kúpele s horúcimi a studenými prameňmi. Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Dejiny
Začiatky mesta siahajú do rímskych čias. Za čias Diokleciána sa nazývalo Vipiacus, z čoho vznikol dnešný názov. V roku 1344 dostal krajinu do vlastníctva vojvoda Peter I. z rodu Bourbonovcov. V roku 1410 bol založený benediktínsky kláštor Célestin. V roku 1527 sa vrátilo vlastníctvo mesta francúzskej korune. Na konci 16. storočia prišli prví pacienti kvôli svätému prameňu, ktorý čoskoro získal meno "Zázračný prameň.
Počas druhej svetovej vojny v rokoch 1940 – 1944 bolo hlavným mestom kolaborujúceho vichystického Francúzska.
Obyvateľstvo
Vichy má 25090 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva
Edwardovo jazero
náhľad|250px|Edwardovo jazero (satelitná snímka) náhľad|250px|Edwardovo jazero (pod písmenom E) na mape Edwardovo jazero (skôr Idi Amin alebo Idi Amin Dada, dnes tiež Rutanzige) je jazero vo Východnej Afrike v povodí rieky Níl na hraniciach Konžskej demokratickej republiky a Ugandy. Nachádza sa vo Východoafrickej priekopovej prepadline a zaradzuje sa medzi Veľké africké jazerá(15. najväčšie v Afrike). Jeho severné pobrežie je niekoľko kilometrov od rovníka. Má rozlohu. Je dlhé a maximálne  široké. Dosahuje maximálnu hĺbku. Leží v nadmorskej výške.
Jazero je napájané z riek Nyamugasani, Ishasha, Rutshuru a Rwindi. Z jazera odteká rieka Semliki, ktorá tečie do Albertovho jazera.
Fauna a flóra
Na jazere je rozvinutý rybolov. V jazere sa nachádza množstvo druhov rýb, napr. Bagrus docmak, Sarothelodon niloticus, Sarothelodon leucostictus, Haplochromis a Schutzia eduardiana. Rybolov je tu veľmi dôležitou aktivitou. Fauna žijúca na brehoch jazera zahrnuje napr. šimpanzov, slony, krokodílov a levy, ktorým poskytuje ochranu Národný park Virunga (Konžská demokratická republika) a Národný park kráľovny Alžbety (Uganda). Žije tu tiež mnoho vtákov.
Repete Návraty (televízna relácia)
Repete Návraty je hudobno-zábavná relácia Martina Jakubca, ktorá je priamym pokračovaním populárnej relácie Repete Ivana Krajíčka, ktorá sa vysielala v 90. rokoch v Slovenskej televízii. Reláciu moderuje Martin Jakubec, ktorý je zároveň režisérom, scenáristom a sám v relácii vystupuje ako spevák.
História obnovenia
Pôvodná relácia Repete začala zanikať po smrti Ivana Krajíčka v roku 1997, kedy ju ešte istý čas viedla Zora Kolínska. Neskôr zanikla úplne. V roku 2007 požiadal o licenčnú a ochrannú známku ÚPV SR "Repete" a "Repete Návraty", spevák, producent, režisér a moderátor Martin Jakubec a tým sa začala nová história tejto relácie. Po jej získaní reláciu obnovil a oslovil všetkých pôvodných interpretov ako napr. Dušana Grúňa, Lýdiu Volejníčkovú, Zdena Sychru, Oľgu Szabovú a ďalších. Speváci momentálne dokončujú hudobný výber skladieb, ktoré zaradia na set CD pod názvom Repete Návraty, kde budú účinkovať spolu za sprievodu Big bandu.
Účinkujúci
Účinkujú : spevák, moderátor a zabávač Martin Jakubec a jeho hostia Lýdia Volejníčková, Dušan Grúň, Oľga Szabová, Zdeno Sychra, Monika Stanislavová, Nora Blahová, Miriam Klimentová, Ján Hruška, Ivan Ožvát, Eva Máziková na halfplayback alebo za sprievodu Slovenského orchestra.
Dôstojník
náhľad|Vyšší dôstojník [[Britská armáda|Britskej armády, podplukovník Alistair Aitken, a práporčík počas brífingu.]] Dôstojník (hovorovo alebo zastarano oficier ) je príslušník ozbrojených síl s vyššou vojenskou hodnosťou,  alebo príslušník polície, hasičskej jednotky či iného zboru používajúceho hodnosti (napr. väzenská stráž) s vyššou policajnou, hasičskou či podobnou hodnosťou.
Spravidla sa rozlišujú nižší (zastarano subalterní) a vyšší dôstojníci.
Všeobecná charakteristika
Veliaci dôstojníci väčšinou riadia vojenské jednotky, kde sú im podriadení poddôstojníci a mužstvo. Dôstojníci sú hlavnou autoritou jednotiek a nesú zodpovednosť za ich činnosť a splnenie úloh nariadených vyššími autoritami. Tiež nesú zodpovednosť za použitie sily ale aj financie, výzbroj a výstroj jednotky, či dohliadajú na disciplínu. Hodnosť dôstojníka však môže byť pridelená aj príslušníkom rôznych druhov ozbrojených síl a špecialistom, ktorí nemusia byť bezprostredne veliacimi dôstojníkmi (napr. v letectve či zdravotnej službe).
Slovensko
Po vzniku samostatnej Slovenskej republiky 1. januára 1993 prevzali novovzniknuté ozbrojené sily (Armáda Slovenskej republiky, Železničné vojsko a Vojská ministerstva vnútra) hodnostnú štruktúru používanú v Československej ľudovej armáde od roku 1960 a následne v Česko-slovenskej armáde (19901992) v zmysle zákona č. 76/1959 Zb. z 18. decembra 1959 o niektorých služobných pomeroch vojakov, v ktorom sa ustanovili dôstojnícke hodnosti podporučík, poručík, nadporučík, kapitán, major, podplukovník a plukovník. Keď v roku 1997 došlo k prijatiu nového branného zákona (zákon č. 351/1997 Z. z. z 21. novembra 1997) a zákona č. 370/1997 Z. z. zo dňa 21. novembra 1997 o vojenskej službe, hodnostná štruktúra ostala nezmenená.
Na základe zákona č. 321/2002 Z. z. z 23. mája 2002 o ozbrojených silách Slovenskej republiky, ktorý nadobudol účinnosť 1. júla 2002, došlo k zlúčeniu Armády Slovenskej republiky, Železničného vojska a Vojsk Ministerstva vnútra do Ozbrojených síl Slovenskej republiky (OS SR). Nová hodnostná štruktúra ozbrojených síl bola zavedená zákonom č. 512/2002 Z. z. z 19. augusta 2002, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 370/1997 Z. z. o vojenskej službe v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, na základe ktorého bola zrušená hodnosť podporučíka. V tejto podobe platila do konca roka 2005, keďže 1. septembra 2005 nadobudol účinnosť zákon č. 346/2005 Z. z. z 23. júna 2005 o štátnej službe profesionálnych vojakov ozbrojených síl Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov, ktorého prijatie vyplývalo zo zrušenia povinnej vojenskej služby a ustanovenia plne profesionálnych ozbrojených síl a na základe ktorého bol ustanovený hodnostný zbor dôstojníkov pozostávajúci z hodností: poručík, nadporučík, kapitán, major, podplukovník, plukovník, brigádny generál, generálmajor, generálporučík a generál.
Nariadením ministra obrany Slovenskej republiky č. 20/2006 z 30. novembra 2006 o implementácii kódov NATO na označenie vojenských hodností bol implementovaný štandardizačný dokument Organizácie Severoatlantickej zmluvy (NATO) STANAG 2116 (edícia 5). Tým sa pre hodnostný zbor dôstojníkov (vrátane generálov) uplatnilo označenie kódom „OF“ (officer) a boli zavedené záväzné preklady hodností do anglického jazyka: Lieutenant, First Lieutenant, Captain, Major, Lieutenant Colonel, Colonel, Brigadier General, Major-General, Lieutenant-General, General. Hodnostná štruktúra OS SR nezmenená aj po prijatí zákona č. 281/2015 Z. z. z 25. septembra 2015 o štátnej službe profesionálnych vojakov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, ktorým sa zrušila hodnostná skupina práporčíkov (t. j. hodnosti podpráporčík, práporčík, nadpráporčík).
Policajný zbor prebral hodnostnú štruktúru používanú Zborom národnej bezpečnosti od roku 1971, v ktorej sú dôstojníckymi hodnosťami: podporučík, poručík, nadporučík, kapitán, major, podplukovník a plukovník.
Hasičský a záchranný zbor používa dôstojnícke hodnosti: podporučík, poručík, nadporučík, kapitán, major, podplukovník a plukovník. Dobrovoľná požiarna ochrana Slovenskej republiky, ktorá združuje dobrovoľné hasičské zbory na Slovensku vo svojej hodnostnej štruktúre nevyčleňuje dôstojnícke hodnosti.
Vígľašský zámok
Vígľašský zámok alebo Vígľaš je zámok nachádzajúci sa na východnom okraji obce Vígľaš.
Významné udalosti:
Dejiny
Počiatky obývania skalného ostrohu nad riekou Slatina môžeme predpokladať už v ranom stredoveku, kedy sa v týchto miestach nachádzalo slovanské hradisko. Neskôr tu vznikol kláštorný objekt, pravdepodobne spravovaný templárskym rádom. Po ich zániku sa majetok dostal do rúk pravdepodobne ďalšiemu rádu Johanitov (neskôr sa začali nazývať Maltézki rytieri), alebo kráľovi Karolovi Róbertovi. Kráľ Karol Róbert z Anjou zakladá v roku 1325 prvý svetský rytiersky rád v Európe - Uhorskú bratskú milíciu – Rád rytierov sv. Juraja. Jeho syn Ľudovít I., zvaný Veľký (z Anjou), pokračoval neskôr ako Veľmajster v rytierskom ráde - Uhorskej bratskej milícii a prijíma do rádu dokonca viacej členov ako jeho predchodca. Ľudovít I. buduje hradné sídlo na Vígľaši, neskôr ho dokončuje Žigmund Luxemburský a dáva ho prestavať na poľovnícky zámok.
Uhorský kráľ, rímsko-nemecký cisár a neskôr i český kráľ Žigmund Luxemburský s manželkou Barbarou Celjskou v roku 1408 zakladajú Rád draka. Prijímajú svojich prívržencov a panovníkov a vytvárajú s nimi koalíciu. Zámok Vígľaš sa stáva miestom stretnutí tohto rádu. Neskôr Žigmund dáva zámok do správy kráľovnej Barbary, ktorá ho spravuje až do jeho smrti. Obľúbeným miestom oddychu je zámok i za vlády kráľa Mateja Korvína. Okolité kráľovské lesy poskytovali množstvo príležitostí na oddych a poľovačky.
Dôstojník
Slovensko
Colníci, t. j. príslušníci Finančného riaditeľstvo Slovenskej republiky, Kriminálneho úradu finančnej správy alebo colných úradov, používajú ako dôstojnícke hodnosti: podporučík, poručík, nadporučík, kapitán, major, podplukovník a plukovník.
Vígľašský zámok
Dejiny
V druhej polovici 16. storočia zohral zámok významnú úlohu v protitureckých bojoch. Vtedy k nemu pristavali nové opevnenie so štyrmi nárožnými vežami a udržovali v ňom stálu vojenskú posádku. Roku 1605 sa ho na prechodný čas zmocnili povstalci Štefana Bočkaja. Neskôr sa dostal do súkromného vlastníctva feudálnych rodín. Najskôr ho od roku 1636 vlastnili aj s príslušným panstvom Čákiovci a od roku 1690 až do konca feudalizmu Esterháziovci. Títo ho v 18. storočí prestavali na hradný kaštieľ, takže sa z jeho pôvodného stavu zachovalo pomerne málo (gotická kaplnka a časť opevnenia zo 16. storočia). Zámok naposledy reštaurovali ešte aj v druhej polovici 19. storočia. Počas 2. svetovej vojny bol poškodený a z veľkej časti vyhorel. V roku 1968 vyšiel zaujímavý članok Čo s Vigľašským zámkom v časopise Predvoj IV, č. 7. Autor: Ján Gasper
Rekonštrukcia zámku
thumb|Nádvorie Vígľašského zámku pred rekonštrukciou
thumb|Rovnaké nádvorie Vígľašského zámku po rekonštrukcii.
Ruiny zámku boli odkúpené od obce súkromným investorom v roku 2007, kedy sa začal realizovať projekt obnovy zámku pod dohľadom odborníkov z pamiatkových úradov. V roku 2009 sa zahájila samotná obnova hradného opevnenia, priľahlých bášt a zámockého objektu. Rozsiahla rekonštrukcia bola ukončená v roku 2013 a v roku 2014 sa stal zámok oficiálnym sídlom Rádu mečov kruhu. V septembri 2014 bol zámok slávnostne otvorený ako kongresový hotel The Grand Vígľaš**** s poskytovaním wellness služieb.
Rudolf Cigánik
Rudolf Cigánik (* 10. január 1961, Handlová) je slovenský akademický maliar, ilustrátor, grafik, sochár a svetovo uznávaný tvorca poštových známok.
Dielo
Vydal už svoj druhý samizdat o vytvorení najväčšej poštovej známky na svete klasickou technológiou oceľorytiny vo veľkosti 7,3× v máji 2004, tentoraz do ocele vyryl v podobe známok portréty svojej netere Martiny Cigánikovej a jej snúbenca Petra Chromčáka. Známky sú súčasťou originálnej pozvánky na ich svadbu. Namiesto nominálnej hodnoty je na nej vytlačená hodina sobáša. Vyhlásenie známky roka 2002 v Kostoľanoch pod Tríbečom v Zlatomoravskom okrese bolo vyvrcholením medzinárodnej filatelistickej výstavy Nitrafila. Víťazom 10. ročníka ankety o najkrajšiu známku Slovenska za rok 2002 sa stal po Cigánik už tretí raz za sebou. V tomto prípade ide o výnimočnú dvojznámku, na ktorej je zobrazený Bojnický zámok v nominálnej hodnote 12 Sk a terasy v čínskom Handan (8 Sk).
Obe známky sa používajú aj v Číne, kde je ich nominálna hodnota 80 jüanov. Autora prišiel oceniť aj veľvyslanec Čínskej ľudovej republiky na Slovensku Juan Guisen, ktorý zdôraznil, že známková tvorba prináša aj Číňanom veľkú radosť. Svedčí o tom i skutočnosť, že pri uvedení známky vlani na jeseň odhalili pri terasách Handan Cigánikovi pamätnú tabuľu. Za výnimočný možno považovať i fakt, že na realizáciu známky bol vyhlásený konkurz, do ktorého sa prihlásili traja slovenskí a štyria čínski výtvarníci. Rudolf Cigánik sa doteraz autorsky podieľal na 64 slovenských známkach, najbližšie vyjde jeho divá mačka. Súčasťou výstavy Nitrafila bola tiež anketa o najkrajšiu slovenskú známku desaťročia. Aj v nej zvíťazil Cigánik spolu s výtvarníkom Dušanom Kállayom. Ide o dejiny poštového práva v nominálnej hodnote 20 Sk vydané v roku 2000.
Jariabok hôrny
Jariabok hôrny (iné názvy: kuropta hôrna, jariabok lesný ; lat. Tetrastes bonasia) je vták z čeľade bažantovité (Phasianidae). Obýva palearktídu. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov jariabok hôrny patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, v Európe sú stavy stabilné. Populácia klesá z dôvodu ničenia biotopov, v niektorých oblastiach Číny a Mongolska vymizol z dôvodu straty lesných porastov.
New Horizons
Sondu postavilo a prevádzkuje Laboratórium aplikovanej fyziky (APL), Laurel, MD (USA) pri Univerzite Johna Hopkinsa. Projekt v rámci programu New Frontiers (nové hranice) financuje NASA.
Jariabok hôrny
Opis
Jariabok hôrny meria 35  –  a váži 320 – 475 g.
Hlas
Hlas tokajúcich samčekov sa skladá z vysokých pískavých tónov ako "cissi-ceri-ci, ci cui", pripomína spev králika zlatohlavého alebo kôrovníka dlhoprstého
New Horizons
Opis sondy
thumb|Schéma sondy zhora. Experimenty sú označené červenou farbou Obrázok: NASA/APL thumb|Schéma sondy zdola. Experimenty sú označené červenou farbou Obrázok: NASA/APL Trojosovo alebo rotáciou stabilizovaná sonda v tvare nízkeho nepravidelného šesťbokého hranolu s rozmermi základne približne 2,1 (resp. 2,7 m vrátane RTG) × 1,8 m a výškou 0,7 m (2,2 m vrátane anténneho systému a adaptéru pre pripojenie k nosnej rakete) je vybavená rádioizotopovým termoelektrickým generátorom RTG (Radioisotope Thermolectric Generator), dodávajúcim na začiatku misie 240 W (v roku 2015 minimálne 200 W) elektrickej energie. Ako zdroj slúži 11 kg oxidu plutoničitého 238PuO2. Sonda nesie sedem vedeckých experimentov s celkovou hmotnosťou 30 kg, a to:
Jariabok hôrny
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 19801999 bol 3 000 – 5 000, zimujúcich jedincov 6 500 – 13 000. Veľkosť populácie vykazovalo mierny nárast o 20 do 50%. Jariabok hôrny sa vyskytoval celoročne v mnohých pohoriach Slovenska od 300 –. Ako hniezdič bol zistený v 53,1 % mapovaných kvadrátoch Slovenska. Ekosozologický status v roku 1995 R – vzácny. V roku 1998 LR:nt – menej ohrozený druh (nt – takmer ohrozený taxón). V roku 2001 žiadny. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S – vyhovujúci ochranársky status.
New Horizons
Opis sondy
Riadenie sondy zaisťuje procesor typu Mongoose V (taktovacia frekvencia 12 MHz). Vedecké a technické dáta sú zaznamenávané do dvoch polovodičových veľkokapacitných pamätí s kapacitou 2 × 64 Gbit. Komunikačný systém sondy pracuje v pásme X (8 GHz, prenosová rýchlosť od Pluta 800 bit/s). Predpokladá sa, že prenos všetkých dát z preletu okolo Pluta bude trvať 9 mesiacov. Sonda je ďalej vybavená 12 motorčekmi spaľujúcimi jednozložkové kvapalné pohonné látky (hydrazín) s ťahom 12 × 0,8 N a 4 silnejšími motorčekmi na rovnaké pohonné látky s ťahom 4 × 4,4 N; motorčeky sú rozdelené do dvoch nezávislých okruhov po 8 motorčekoch. Motorčeky slúžia na udržiavanie orientácie počas skúmania planét a počas korekčných manévrov; väčšinu doby preletu medziplanetárnym priestorom je orientácia udržiavaná rotáciou sondy rýchlosťou približne 5 ot./min. Na zisťovanie orientácie v priestore slúži inerciálna plošina IMU (Inertial Measurement Unit) a systém sledovačov hviezd.
Jariabok hôrny
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20082012 bol 2 0004 000 párov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (20002012) aj z pohľadu dlhodobého trendu od roku 1980 (19802012) boli klesajúce. Veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov ako aj z pohľadu dlhodobého trendu bola stabilná. V roku 2014 LC - menej dotknutý.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20132018 bol 9 000 15 000 párov. Krátkodobý trend i veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov (20072018) aj z pohľadu dlhodobého trendu od roku 1980 (19802018) boli stabilné.
New Horizons
Priebeh letu
thumb|Štart sondy New Horizons thumb|Sekvencia piatich záberov sondy zachytáva erupciu sopky [[Tvashtar na Jupiterovom mesiaci Io]] Nosná raketa typu Atlas 5 model 551 (výr. č. AV-010) s urýchľovacím tretím stupňom Star 48 vzlietla po niekoľkých odkladoch, spôsobených prevažne zlým počasím, z rampy SLC-41 kozmodrómu Cape Canaveral na Floride 19. januára 2006 o 19:00:00 svetového času (UT). O 19:41:41 UT tretí stupeň naviedol užitočné zaťaženie na hyperbolickú únikovú dráhu zo zemského gravitačného poľa, o 19:44:55 UT sa od tohto stupňa sonda oddelila a začala samostatnú púť k Jupiteru a ďalej k Plutu. Stala sa tak zatiaľ najrýchlejšie sa pohybujúcim umelým kozmickým telesom v zemskom gravitačnom poli. Vyhorený raketový stupeň Star 48B sa nachádza na podobnej dráhe ako samotná sonda, ale postupne sa od nej vzďaľuje. Pluto minie raketový stupeň vo vzdialenosti približne 200 miliónov kilometrov.
Riadiace stredisko overovalo funkcie sondy a vykonalo niekoľko malých korekcií dráhy. Okolo 04:00 UT dňa 20. januára sonda prekročila dráhu Mesiaca a 78 dní po štarte (7. apríla) prekročila dráhu Marsu. Planéta sa vtedy nachádzala v inej časti svojej dráhy, takže nebolo možné ju pozorovať. 5. apríla 2006 bol do palubnej pamäte sondy nainštalovaný nový softvér C&DH 3.5 (Command and Data Handling). V máji 2006 vstúpila sonda do hlavného pásma planétok. Jej dráha jej však neumožňovala stretnúť sa s nijakým jeho väčším objektom a prípadné dráhové korekcie, aby sa sonda priblížila k nejakej planétke, boli zamietnuté. Napriek tomu sonda odoslala isté údaje o planétke 2002 JF56, ktorú minula vo vzdialenosti 101 867 km. Pri tomto prelete odskúšala navádzanie prístrojov na rýchlo sa pohybujúci objekt.
Prelet okolo Jupitera
4. septembra 2006 sonda po prvýkrát vyfotografovala približujúci sa Jupiter, hoci bola od neho ešte 291 miliónov km ďaleko. Etapa preletu sondy okolo planéty bola oficiálne zahájená začiatkom januára 2007. 5. januára prebehlo prvé skúšobné pozorovanie Jupitera a 8. januára sa začalo zatiaľ čiernobiele snímkovanie. Sonda snímkovala tiež už z veľkých vzdialenosti Jupiterove mesiace, jednak kvôli nácviku optickej navigácie a jednak sa pomocou nich vykonávala kalibrácia prístrojov. V polovici februára už bol New Horizons tak blízko Jupitera, že planéta sa pri pohľade zo sondy javila veľká ako Mesiac v splne. S približujúcim sa cieľom vzrastala aj intenzita vedeckých výskumov. Sledovali sa nielen útvary v Jupiterovej atmosfére, ale aj povrch niektorých jeho mesiacov. 27. februára úspešne prebehol gravitačný manéver, ktorý sondu definitívne naviedol na cestu k Plutu. Gravitačné pole Jupitera pridalo sonde rýchlosť 3.9 km/s. Najbližšie priblíženie k planéte nastalo 27. februára 2007 v čase 05:43 UT vo vzdialenosti 2,3 milióna km. Podľa telemetrických údajov systémy sondy prekonali silnú radiáciu, ktorej boli vystavené počas najväčšieho priblíženia, bez problémov. Sonda postupne vysielala namerané údaje z preletu.
8. júna 2008 prekročil New Horizons dráhu Saturnu. V priebehu preletu medzi Jupiterom a Plutom boli všetky vedecké prístroje a väčšina systémov sondy hibernované a spúšťané približne raz ročne pre komplexné zistenie ich technického stavu.
Prelet okolo Ultima Thule
1. januára 2019 sa stretla s planétkou 2014 MU69, najvzdialenejším objektom, ktorý bol a aj dlho bude preskúmaný kozmickou sondou. Objekt má neoficiálnu prezývku Ultima Thule. Prvé blízke snímky potvrdili špekuláciu, že ide o kontaktnú dvojplanétku, prvú kedy navštívenú kozmickou sondou. Teleso bolo objavené až v roku 2014, čiže v dobe, kedy bola New Horizons už osem rokov vo vesmíre. Stalo sa prvým telesom, ktoré bolo objavené až potom, ako odštartovala sonda pre jeho prieskum. Neskorý objav tiež spôsobil ťažkosti pri navigácii, pretože od objavu do preletu bolo o parametroch obežnej dráhy planétky známych primálo informácií. Z tohto dôvodu nebolo dlho isté ani to, ktorým smerom má New Horizons vôbec zamieriť svoje objektívy, aby na nich objekt bol. Sonda preto pred preletom vykonala kompletné skenovanie celej oblasti, v ktorej sa Ultima Thule mohla nachádzať. Orientácia sondy mohla byť upravená najneskôr tri dni pred preletom.
Koncom 29. decembra 2018 začala sonda o planétke zbierať viac údajov. V tej dobe sa aj na snímkach jej najlepšej kamery toto malé teleso stále javilo ako jednopixelový bod. 1. januára o 6:33 sa sonda priblížila k planétke na minimálnu vzdialenosť - 3 500 kilometrov. Sonda prelet prežila bez problémov a uložila si údaje z neho do palubnej pamäte, odkiaľ ich postupne bude vysielať na Zem.
Plánovaný ďalší priebeh letu
náhľad|Objekt Kuiperovho pásu [[2014 MU69|Ultima Thule, zobrazený sondou New Horizons zo vzdialenosti 6 700 km]] Expedícia má potom pokračovať až do roku 2020. Počas tejto doby sa bude pohybovať oblasťou Kuiperovho pásu.
Fongafale
thumb|right|Atol [[Funafuti s vyznačeným najväčším ostrovom Fongafale]]
Fongafale je ostrov z atolu Funafuti v ostrovnom štáte Tuvalu.
Dvojitá fasáda
Druhá polovica 20. storočia je v oblasti fasádnej techniky občianskych budov charakterizovaná rozvojom dnes už klasických transparentných fasád, aplikovaných prevažne na vysokých budovách. Počiatky tohto rozvoja sú charakterizované transparentnými fasádami panelového typu, montovanými z kompletizovaných dielcov.
Faktory podmieňujúce vznik dvojitej transparentnej fasády
Dvojité fasády majú svoj pôvod v klasických transparentných fasádach pri budovách situovaných v lokalitách s náročnou vonkajšou klímou a rovnako pri vysokých budovách, kde náročnosť zaťaženia vonkajšou klímou rastie s výškou budovy nad terénom. Zo všetkých meteorologických faktorov vonkajšej klímy pre konštrukčnú tvorbu detailov, prvkov a sústav fasád má rozhodujúci vplyv práve najpremenlivejší prvok prízemnej vrstvy atmosféry – vietor a jeho účinok s dažďom – vetrom hnaný dážď. Vetrom hnaný dážď je určujúcim faktorom nežiaducej penetrácie vody ich konštrukčnými detailmi či prvkami s nepriaznivým dopadom na hľadisko zachovania kvality fasády v období určenom pre exploatáciu (životnosť konštrukcie v detailoch jej stykov) budovy a ekologické nároky tvorby architektonického prostredia v nej.
Vznik dvojitého okna
Snahy eliminovať naznačené defekty fasád v podmienkach náročnej vonkajšej klímy spočiatku viedli k novej konštrukcii dvojitého okna s predsadenou pevnou sklenou tabuľou. Medzi ňou a vlastnou transparentnou konštrukciou okna s dvoj- a viacnásobným skleným systémom vytvorený dekompresný medzipriestor eliminoval sily spôsobujúce nežiaduci pohyb až penetráciu dažďovej vody. Ďalší vývoj a skúmanie dvojitého okna ukázal, že pri charakteristických priestorových vzduchových prúdov a náraze vetra vznikne dekompresný medzipriestor aj pri otvoroch situovaných v jeho dolnej a hornej úrovni. Ak do takto koncipovaného medzipriestoru dvojitého okna situujeme aj tieniace zariadenie, transportujeme v ňom krátkovlnné solárne žiarenie na dlhovlnné tepelné žiarenie, ktoré pohybom vzduchu odvádzame do vonkajšej klímy. Tým vytvárame systém pre pasívne chladenie v lete, alebo teplovzdušné vetranie v prechodnom jarnom, jesennom a zimnom období.
Dvojitá transparentná fasádna stena
Až v ďalšom vývoji sa princíp dekompresných medzipriestorov dvojitých okien začal aplikovať na celú dosiaľ používanú transparentnú obvodovú stenu. Týmto z klasickej transparentnej obvodovej steny vzniká dvojitá transparentná stena s medzipriestorom širokých geometrických, a rovnako aj fyzikálnych modifikácií, predovšetkým v oblasti stavebnej solárnej tepelnej techniky.