cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kostol svätých Petra a Pavla (Barca)
Posledné prestavby
V roku 1951 prebehla veľká rekonštrukcia farnosti. Povala farského kostola bola na spadnutie. Došlo k náročnej a nákladnej výmene celého stropu v novej časti kostola. Hlavný oltár bol prerobený betonárskym majstrom Ondrejom Milkovičom. V roku 1952 sa začala betónovať dlažba a zábradlia. Zároveň sa v starej časti pri veži zhotovil oltár P. Márie lurdskej. Pôvodná gotická veža na západnej strane kostola bola neogoticky upravená s kamennými štítmi, lemovanými krabmi a krížovou kyticou.
V októbri 1962 boli vymenené dvierka na hlavnom bohostánku za mosadzné s bohatou výzdobou tŕňovej koruny. Zhotovila ich Charita - chrámová služba v Prahe. V tom čase bola vymenená škridla strechy za plech.
Hlavný oltár bol upravený v roku 1966, keď boli sochy sv. Petra a Pavla umiestnené na múre za oltárom.
V roku 1984 boli prevedené úpravy interiéru aj exteriéru - výmena stropu v najstaršej časti lode kostola, zväčšenie chóru, nové okná a vonkajšia omietka.
Exteriér
Kostol pozostáva zo staršej svätyne, orientovanej na východ, z ktorej sa stáva bočná kaplnka a novšej prestavanej svätyne na sever. Priestorovo sa delí na svätyňupresbytérium, chrámovú loď, chrámovú predsieň a sakristiu.
Polygonálne uzavretá bočná kaplnka pozostáva aj z oporných pilierov, ktoré vystupujú do exteriéru. Medzi piliermi sa nachádzajú tri úzke vysoké okná zakončené lomeným oblúkom. Otvor je ďalej dekorovaný neskorogotickou plamienkovou kružbou.
Pôvodná gotická veža s neogotickou úpravou obsahuje kamenné štíty, lemované kraby a krížovú kyticu.
Interiér
Vedľajšia kaplnka, súčasť pôvodného kostola s gotickým pôvodom, má pôvodnú hviezdicovitú klenbu, raz vyžľabené rebrá s náznakom prelínania a rastlinné hlavice okrúhlych prípor. Presbytérium má tri lomené okná s pôvodne neskorogotickou plamienkovou kružbou. Medzi oknami sa nachádza nástenná maľba anjela s ochranným mečom a socha Panny Márie s dieťaťom. Sakristia na severnej strane kostola je zaklenutá valenou klenbou.
Keď v rokoch 17571786 nastali opravy interiéru, pôvodný štýl kostola sa veľmi zmenil. Zachované ostali gotické okná a sanctuárium (oltár).
Polygonálne zakončené presbytérium nového kostola, inšpirované gotikou pôvodnej stavby, má lomené okná a paprsčitú klenbu.
Lunety sa zbiehajú v stene do prípor s polygonálnymi rastlinnými hlavicami. Loď nového kostola má kazetový betónový strop. Vonkajšia úprava je hladká okrem lomeného portálu, na ktorom je nástenná maľba Krista s ružicovým oknom so zasklením farebnou mozaikou.
Ornamentovú výzdobu urobil maliar Štefan Fotta a obrazy namaľoval akademický maliar Mikuláš Jordán.
Nástenná maľba
Nástenná maľba vo vedľajšej kaplnke zobrazuje archanjela Michaela s mečom v ruke. Názov diela je Quis ut Deus? (Kto je ako Boh?). Archanjel Michael je najznámejším archanjelom, ktorý sa spomína v Biblii. Uznáva ho kresťanská, židovská aj islamská kultúra. Je známy aj ako svätý Michael, Bester, Sabbathiel alebo Mika'il. Otázkou „Kto je ako Boh?“ dáva najavo, že Bohu sa nič nevyrovná.
Archanjel Michael sa považuje za symbol víťazstva kresťanstva nad pohanstvom, tiež dobra nad zlom, harmónie nad chaosom. Nesie silu, ktorá dokáže spájať nebo a Zem. Je zobrazovaný v červenom či zelenom rúchu, alebo v žiarivo striebornom brnení. V rukách máva meč. Ten symbolizuje nezlomnú silu Michaela, ktorá pochádza od samotného Boha. Slúži k boju so zlom a dáva silu na prekonanie všetkých prekážok, tiež oslobodzuje od strachu.
Úcta k svätému Michalovi je veľmi stará a rozšírená. Od raných kresťanských čias si ho uctievali kresťania ako svojho patróna. Tradujú sa udalosti, pri ktorých sa zjavil a pomohol k víťazstvu nad pohanmi alebo ochránil pred nebezpečenstvom. Jeho sviatok sa slávi 29. septembra, v obnovenom cirkevnom kalendári (r. 1969) sa v ten istý deň slávi sviatok aj sv. archanjelov Gabriela a Rafaela.
Povesť
Ústnym podaním sa zachovali okolnosti výstavby kostola. Staviteľmi sa stali talianski majstri, ktorí stavali Dóm svätej Alžbety v centre Košíc. Kvôli nezhodám s košickým magistrátom kostol v Košiciach nedokončili a odišli do Barce. Panstvo v Barci, ktoré malo majetkové a hraničné spory s Košicami, ich rado prijalo. Počas svojej vzbury postavili kostol v Barci a vypomohli si materiálom z katedrály v Košiciach.
Podhorské
Podhorské môže byť:
Modane
Modane môže byť:
Imprimatur
Imprimatur môže byť:
Hazal Kaya
Hazal Kaya (* 1. október 1990, Istanbul, Turecko) je turecká seriálová a filmová herečka.
Periéres (kráľ Sparty)
Periéres alebo Periérés ( - Periéres/iný prepis Periérés) bol v gréckej mytológii kráľ Sparty.
Pôvod a identifikácia postavy Periéra na základe dochovaných antických textov je plná rozporov. V najstarších mýtoch bol kráľom v Messénii a pravdepodobne až neskôr ho Sparťania začlenili do genealógie spartských kráľov, aby si aj tým podložili nároky na dobytú Messéniu.
Podľa jednej verzie bol Periéres synom Aiola, ktorý vládol v Tesálii. Aiolos so svojou manželkou Enaretou mali päť dcér, Kanaku, Alkyonu, Perimédu, Kalyku, Peisidiku a sedem synov, ktorí sa všetci stali vládcami. Krétheus vládol v Iólku, Salmóneus v Salmónii, Sizyfos v Korinte, Magnes v Magnésii, Athamas v boiótskom Orchomene, Deión vo Fókide a Periéres sa stal kráľom v Messénii.
Pausanias tiež považoval Periéra za syna Aiola a píše, že sa Periéres oženil s Gorgofonou dcérou Persea a mali dvoch synov Afarea a Leukippa, ktorí sa po jeho smrti stali kráľmi v Messénii. Gorgofóna sa potom vydala za spartského kráľa Oibala a boli rodičmi Tyndarea a Hippokoóna. Historik Apollodóros z Atén vo dvoch pasážach tvrdí, alebo naznačuje, že jeho otec bol Aiolos, ale na inom mieste píše, že ním bol spartský kráľ Kynortas. Vyzerá to tak, akoby išlo o dve rozličné postavy. Prvý Periéres bol synom Aiola a Enarety a otcom Afarea, Leukippa, Tyndarea, a tiež Ikaria a druhý bol synom spartského kráľa Kynorta a otec Oibala.
Hostinského sídlisko
náhľad|Pohľad na sídlisko
Priestorovo nadväzuje na sídliská Februárka a Teplická. Obsadzuje územie v blízkosti priemyselných areálov a starších obytných kolónií z 1. polovice 20. storočia. Bola to jedna z prvých realizácií v Česko-Slovensku, ktorá sa dnes zvykne označovať ako „bruselský štýl“. Panelová výstavba používa konštrukčný systém BA, sú tu 2 typy domov, 7-podlažné radovky a 12-podlažné bodové domy.
Morizécourt
Morizécourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Just (Eure)
Saint-Just je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Heidenheim an der Brenz
Heidenheim an der Brenz je veľké okresné mesto na východe nemeckej spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko na hranici s Bavorskom, asi 17 km južne od Aalenu a 33 km severne od Ulmu. Je to krajské mesto, najväčšie mesto krajinského okresu Heidenheim a po Aalene a Schwäbisch Gmünde tiež tretie najväčšie mesto regiónu Východné Württembersko.
Mortagne (Vosges)
Mortagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krymská republika (rozlišovacia stránka)
Krymská republika môže byť:
Jalakšová
Jalakšová je miestna časť obce Bátovce, predtým samostatná obec (do roku 1943 ) v okrese Levice, v Nitrianskom kraji. Nachádza sa 13 km severovýchodne od Levíc, na ľavom brehu potoka Sikenica.
Dejiny
Obec sa spomína pod názvami :
Párok
náhľad|Párok s horčicou a žemľou Párok (spravidla uvádzané v množnom čísle, teda párky) je druh údeniny, ktorý je pripravovaný z jemne mletého (doska s otvormi ) bravčového, hydinového, teľacieho alebo hovädzieho mäsa, dochuteného pomerne jemným korením, soľou, čiernym korením a regionálne špecifickými zmesami. Táto zmes, často (ale nie vždy) s prídavkom múky, je narážaná do črievok s priemerom zvyčajne a pretáčaná na dĺžku 10 – 20 centimetrov po dvojiciach, ktoré dali výrobku jeho názov. Kratšie druhy sa označujú ako minipárky nebo koktailové párky. Moderná priemyselná výroba vyrába párky v súvislom pletenci, čím pôvodný názov stratil svoje opodstatnenie.
Za krajinu pôvodu párkov je označované Nemecko, konkrétne Frankfurt nad Mohanom, kde podľa záznamov kronikára Achilla Augusta Lersnera boli párky predávané už v roku 1487. Podľa tamojších cechovných pravidiel sa k ich výrobe používalo chudé mäso z boku (brato), ktoré dalo výrobku názov bratwurst. Výrobok sa rýchlo stal obľúbeným a napodobňovaným. Do Viedne zaviedol jeho výrobu mäsiar Johan Georg Lahner v roku 1805 a z Viedne sa obľuba párkov (označovaných ako viedenské) preniesla aj do Česka, kde získal párok značnú obľubu najmä vďaka Satrapovým výrobniam v Studenej a v Kostelci pri Jihlave.
Typické korenenie párku je (okrem čierneho korenia a soli) sladkou paprikou, muškátovým orieškom a novým korením pre jemné párky, rascou, štipľavou paprikou a niekedy aj cesnakom pre debrecínske párky alebo bielym korením, muškátovým kvetom a muškátovým orieškom pre frankfurtské párky.
Kuchynská úprava párkov je možná ohrievaním, opekaním alebo vzácnejšie nakladaním. Ohrievaný párok je šťavnatý, s napnutým črievkom, mäsovo červenej alebo nahnedlej farby, na skuse súdržný, s nevýraznou mozaikou diela. Obalové črievko sa zvyčajne nešúpe, s výnimkou párkov v celofánovom šúpacom (strip) črievku. Opečený párok by nemal vykazovať stopy tvorenia „chlebovej kôrky“.
Posun kvality párkov v Česku
Česko-Slovensko prijalo po svojom vzniku do legislatívy rakúsko-uhorský potravinový kódex (Codex Alimentarius Austriacus), ktorý dbal na kvalitu potravín. Párky, ako aj všetky údeniny, sa vyrábali z mäsových zložiek a nemohli obsahovať nijaké cudzorodé látky s výnimkou soli, korenia, vody v povolenom množstve pri solení nastriekávaním, vitamínov či minerálnych látok pri povolenej fortifikácii. Za druhej svetovej vojny dochádzalo k používaniu náhrad, ale prevažne živočíšneho pôvodu. V povojnovom období sa obnovila solídna výroba, po roku 1948 boli vydané normy, ktoré stanovovali zloženie výrobkov. Pri nedostatku či prebytku niektorých druhov mias či tuku síce dochádzalo k občasnému porušovaniu týchto noriem, ale stále išlo o mäsový výrobok.
Podstatná zmena sa udiala v prvej polovici 90. rokov 20. storočia, kedy došlo k zrušeniu štátnych a odborových noriem na potraviny. Na českom trhu sa začali objavovať výrobky deklarované ako párky alebo klobásy, ktoré však obsahujú rôzne náhrady, ako je hydinový separát, škrob, rastlinné bielkoviny (sója), múka a podobne alebo majú vysoký obsah vody, zahusťovadiel, farbív a dochucovadiel.
Koronavírusová recesia
náhľad|Vývoj hodnoty [[burzový index|burzového indexu Dow Jones od januára do marca 2020]] Koronavírusová recesia je významná ekonomická recesia, ktorá v roku 2020 významne ovplyvňuje ekonomiku takmer všetkých štátov sveta. Spúšťačom recesie bola Pandémia ochorenia COVID-19, proti ktorej šíreniu sa celosvetovo začali zavádzať preventívne opatrenia ako zatváranie obchodov, škôl či štátnych hraníc. Ide o najhoršiu recesiu od Veľkej hospodárskej krízy v 30. rokoch 20. storočia. Ekonomické dopady se líšia v rôznych oblastiach sveta podľa toho, ako rýchlo sa v daných oblastiach podarilo získať kontrolu nad šírením pandémie a aj s ohľadom na vývoj a bilanciu daných ekonomík v minulých rokoch.
Priebeh
Prvé zreteľné ekonomické problémy sa začali prejavovať na prelomu februára a marca 2020 so začiatkom výrazného poklesu cien ropy na svetových trhoch. Klesol aj dopyt po cestovaní. Pokles citeľne zasiahol leteckú dopravu. V priebehu marca sa vo väčšine sveta významne obmedzila vnútroštátna verejná doprava a došlo k obmedzovaniu prevádzky podnikov. Kvôli dĺžke trvania obmedzení až niekoľko mesiacov, vyhlásilo viacero spoločností insolvenciu alebo došlo k prepúšťaniu zamestnancov, čo zvýšilo mieru nezamestnanosti. Napríklad v Spojených štátoch amerických, kde miera nezamestnanosti kolísala v období od mája 2019 do februára 2020 medzi 3,4 a 3,7 %, v marci 2020 vzrástla na 4,4 % a v apríli skokovo na 14,7 %. Takúto hodnotu nedosiahla nikdy od začiatku sledovania v roku 1948. Pri predchádzajúcej recesii sa na prelome rokov 2009 a 2010 pohybovala okolo 10 %.
Počas recesie sa prepadla cena ropy kvôli obchodnej vojne medzi Ruskom a Saudskou Arábiou, prepadu v odvetví turizmu, energetiky a výraznému zníženiu spotrebiteľskej aktivity v porovnaní s predchádzajúcou dekádou. Prebytok ponuky nad dopytom spôsobil, že sa koncom apríla prvýkrát v dejinách ropa predávala za zápornú cenu (teda že predávajúci platil kupujúcemu za odobratú ropu). Svetové akciové burzy klesli v priebehu druhej polovice februára a marca zhruba o 20 až 30%. Zároveň vykazovali veľmi veľkú volatilitu, najmä kvôli extrémnej neistote na trhu.
Štátom sa zvyšujú náklady na záchranu obyvateľov a zároveň sa znižujú príjmy do rozpočtu, preto si požičiavajú. Štáty se teda postupne zadlžujú. Veľké množstvo krajín ešte nedokázalo znížiť dlh z obdobia predchádzajúcej celosvetovej ekonomickej krízy (20082015) alebo ich štátny dlh v pomere k HDP v posledných rokoch ešte narástol. Koronavírusová recesia teda môže niektoré štáty ekonomicky extrémne poškodiť, najmä tie štáty, ktoré na tom neboli dobre ešte pred touto recesiou (napríklad Grécko alebo Libanon).
Následky
Medzinárodný menový fond v apríli 2020 varoval, že ekonomický dopad pandémie koronavírusu bude omnoho horší, než predchádzajúca ekonomická kríza. Svetový potravinový program OSN varoval pred „hladomorom biblických rozmerov“, keď by počet hladujúcich mohol vzrásť zo 135 miliónov na viac ako 250 miliónov.
Saint-Laurent-du-Tencement
Saint-Laurent-du-Tencement je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Castelli (brand)
Castelli je talianska značka športového oblečenia a doplnkov. Sídli vo Fonzaso v Benátsku (Taliansko). Castelli sa špecializuje na cyklistické a triatlonové oblečenie. Produkty značky Castelli charakterizuje logo predstavujúce bieleho škorpióna vo vnútri červeného kruhu.
Dielňa Gianniho Vittore
V 1876 si Gianni Vittore otvoril malú dieľnu v Miláne, kde ručne vyrábal oblečenie nielen pre obchodníkov, ale aj milánsky baletný súbor a onedlho aj slávne futbalové tímy ako Miláno a Juventus. Medzi jeho zákazníkov patril aj Alfredo Binda, niekoľkonásobný víťaz Giro d'Italia.
V roku 1935 sa k Giannimu pripojil Armando Castelli a v tom istom roku sa rozhodol kúpiť spoločnosť, pre ktorú pracoval a udržať si klientelu Gianniho Vittoreho, vrátane Gina Bartaliho a Fausta Coppiho.
Značka Castelli
Castelli postupne rozšírilo výrobu zásobovaním rôznych tímov a v nasledujúcich rokoch nosili oblečenie Castelli aj najväčšie hviezdy cyklistiky ako Louison Bobet, Rik Van Looy a Jacques Anquetil alebo spomínaný Alfredo Binda.
V roku 1948 sa narodil Maurizio, Armandov syn, a už od útleho veku bol uchvátený športovým oblečením a učil sa jeho výrobe v dielni svojho otca. Avšak vzájomne si nerozumeli a ich cesty sa rozišli. Tradicionalistické spôsoby otca sa stretli s tvorivosťou syna, a tak dal Maurizio v roku 1974 život vlastnej spoločnosti, ktorú nazval Castelli a zvolil si škorpióna za svoj znak.
V roku 1977 predstavil cyklistické šortky z Lycry, teda revolučného elastického materiálu, v tom čase používaný len lyžiarmi. Táto syntetická látka sa v cyklistickom obleční používa dodnes. Maurizio, inšpirovaný úspechom šortiek Lycra, pokračoval v uplatňovaní svojich schopností v cyklistike. Šampióni ako Eddy Merckx, Bernard Hinault, Francesco Moser, Giuseppe Saronni, Ercole Baldini a Silvio Martinello si pre svoje preteky vybrali oblečenie Castelli. Maurizio bol priekopníkom sublimačného farbenia, ktoré umožnilo mať farby, logá a grafiku na technickej tkanine. 9. novembra 1979 bol Castelli ocenený zlatým Diskobolusom, prestížnym ocenením od Corriere dello Sport - Stadio.
V roku 1981 obliekol Maurizio svojich cyklistov do tyrkysových šortiek z Lycry, keď v tom čase boli povolené len čierne šortky, takže jazdci sa objavili na štartovacej čiare a vytvorili nečakanú explóziu farieb, no nakoniec si museli šortky aj tak vymeniť.
Koncom 80. a začiatkom 90. rokov bola spoločnosť Castelli chvíľu oficiálnym dodávateľom dresov pre Tour de France a Giro d'Italia.
V roku 1995 Maurizio Castelli náhle zomrel vo veku 47 rokov na infarkt počas cyklo výstupu na Cipressu. V roku 1996 na olympijských hrách v Atlante mala Paola Pezzo oblečenú cyklistickú súpravu Castelli a vyhrala s ňou zlatú medailu v horskej cyklistike. Spoločnosť Castelli bola prvou značkou, ktorá sa pustila do výlučne dámskej kolekcie pre cyklistiku. V roku 1997 Castelli spôsobil revolúciu v cyklistickom sedadle a dal život Progetto Y.
Rok 1999 znamenal návrat Castelliho k profesionálnej cyklistike so španielskym tímom ONCE-Deutsche Bank. V nasledujúcom desaťročí obliekalo Castelli hviezdnych jazdcov ako Laurent Jalabert, Carlos Sastre a Andrea Peron, ale aj mnohé známe tímy ako Roslotto, Refin Ceramiche, Tenax, Tinkoff a Saunier Duval.
V roku 2003 sa Giordano Cremonese, prezident Manifattura Valcismon, materskej spoločnosti značky Sportful, rozhodol kúpiť Castelli a presťahovať ho z Rosate do Fonzaso. Spoločnosti fungujú dodnes z rovnakého sídla.
V roku 2009 sa Castelli stala súčasťou dodávateľských značiek Cervélo TestTeam, medzi ktoré patrili okrem iného Carlos Sastre, Thor Hushovd a Heinrich Haussler. Rok 2017 značí pre Castelli ďalší dôležitý úspech - spoločnosť sa totiž stala oficiálnym sponzorom tímu Sky, ktorý sa neskôr v roku 2019 premenoval na tím Ineos. V roku 2018 spolu podpísali zmluvu o sponzorovaní dresov Giro d'Italia na štyri roky.
V roku 2020 oznámili, že firma ukončila svoje sponzorstvo s tímom Ineos a začala sponzorovať Deceuninck–Quick-Step od roku 2022.
Referencie
<references group="" responsive="1">
Saint-Laurent-des-Bois (Eure)
Saint-Laurent-des-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Jony Ive
Sir Jonathan Paul Ive, KBE, HonFREng, RDI (* 27. február 1967, Londýn) je britský priemyselný a produktový dizajnér a podnikateľ. V rokoch 1997 až 2019 bol vedúcim dizajnérom (chief design officer, CDO) spoločnosti Apple Inc. (do roku 2015 bol známy ako senior vice principal pre priemyselný dizajn ) a pôsobí ako rektor Royal College of Art.
Saint-Laurent-des-Bois (Eure)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jony Ive
Ive nastúpil do spoločnosti Apple v septembri 1992. Koncom 90. rokov 20. storočia bol po návrate spoluzakladateľa Steva Jobsa do spoločnosti povýšený na senior vice principal priemyselného dizajnu a v roku 2015 na CDO. Ive úzko spolupracoval s Jobsom počas ich spoločného pôsobenia v Apple a okrem iného zohral dôležitú úlohu pri návrhoch počítačov iMac, Power Mac G4 Cube, iPodov, iPhonov, iPadov, MacBookov a častí používateľského rozhrania mobilného operačného systému iOS. Podieľal sa aj na stavbách, ako sú Apple Park a Apple Stores. Z Apple odišiel v júli 2019.
Saint-Laurent-des-Bois (Eure)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Jony Ive
Narodil sa v Londýne, kde žil do veku 12 rokov, kedy sa jeho rodina presťahovala do Staffordu. Študoval dizajn na Newcastle Polytechnic a neskôr ho zamestnala londýnska začínajúca dizajnérska firma Tangerine. Po nástupe do Apple začal navrhovať PowerBooky a počítače Mac. V roku 2012 napokon prijal americké občianstvo a stal sa britsko-americkým štátnym príslušníkom. V máji 2017 bol pozvaný na Royal College of Art ako jej riaditeľ, pričom jeho funkčné obdobie bolo stanovené na päť rokov, teda do mája 2022.
Saint-Laurent-des-Bois (Eure)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Morville (Vosges)
Morville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Jony Ive
Za svoje návrhy a patenty získal rôzne ocenenia a vyznamenania. V Spojenom kráľovstve bol vymenovaný za Royal Designer for Industry (RDI), Honorary Fellow of the Royal Academy of Engineering (HonFREng) a Knight Commander of the Order of the British Empire (KBE). V roku 2018 mu bolo udelené Professor Hawking Fellowship of the Cambridge Union Society. V ankete BBC z roku 2004 bol označený za najvplyvnejšiu osobu britskej kultúry. Jeho návrhy boli označené za neoddeliteľnú súčasť úspechov spoločnosti Apple, ktorá sa stala najväčšou v oblasti informačných technológií podľa tržieb a najväčšou na svete podľa trhovej kapitalizácie.
Dňa 27. júna 2019 v rozhovore pre Financial Times oznámil, že po 27 rokoch odchádza zo spoločnosti Apple a spolu s priemyselným dizajnérom Marcom Newsonom zakladá vlastnú dizajnérsku firmu LoveFrom. Rodina Agnelliovcov ho najala, aby od roku 2021 pracoval na vozidlách Ferrari.
Morville (Vosges)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Škoda Kodiaq
Škoda Kodiaq je stredne veľké SUV, ktoré od roku 2016 vyrába česká automobilka Škoda Auto. Automobil je postavený na základe platformy Volkswagen Group MQB, ktorú zdieľa s automobilmi Volkswagen Tiguan a Seat Ateca, hoci je Kodiaq dlhší ako Tiguan a dostupný je v 7-miestnom usporiadaní interiéru.
História
Pôvodne bolo predpokladané, že nové SUV od Škody bude niesť názov "Snowman" alebo "Polar", čo však bolo neskôr vyvrátené vedením Škody ako špekulácie médií. Dňa 23. decembra 2015 si Škoda oficiálne zaregistrovala názov "Kodiaq", ktorý odkazuje na Medveďa hnedého kodiaka, najväčšieho hnedého medveďa.
Vo februári 2016 boli predstavené obrázky konceptu Vision C a model konceptu bol vystavený v marci 2016 na Ženevskom autosalóne. SUV vo svojej konečnej podobe bolo dňa 29. septembra 2016 uvedené na Parížskom autosalóne. Prvé automobily Škoda Kodiaq boli dodané zákazníkom vo februári 2017.
Nadia Muradová
Nadia Muradová (* 1993, Kočo, Irak) je iracká jezidská ľudskoprávna aktivistka.
Škoda Kodiaq
Bezpečnosť a ocenenia
V novembri 2016 bola Škoda Kodiaq nazvaná ako "Best Family Car in the World" časopisom Top Gear. Škoda Kodiaq vyhrala cenu Car of the Year 2017 v Česku, Poľsku a Bulharsku.
Motory
Automobil Škoda Kodiaq je dostupný s radom prepĺňaných benzínových a naftových motorov, od 1,4 do 2 litrov, s možnosťou výberu pohonu predej nápravy alebo všetkých štyroch kolies.
Nadia Muradová
V roku 2014 ju uniesli bojovníci Islamského štátu. V roku 2018 dostala Nobelovu cenu za mier.
Škoda Kodiaq
Motory
Benzínové motory
Naftové motory
Nadia Muradová
Život
Narodila sa v dedine Kočo v Iraku. V roku 2014 dedinu obkľúčili teroristi z Islamského štátu a pri útoku, kedy prišlo o život na 600 mužov a chlapcov, zabili tiež osem bratov a matku Nadie. Celkom stratila 18 členov rodiny. Nadiu a jej dve sestry spolu s ďalšími 150 ženami odvliekli z ich dedín do Mosulu a niekoľko mesiacov ich využívali ako sexuálne otrokyne. V novembri 2014 sa jej vďaka pomoci jednej mosulskej rodiny podarilo utiecť. Neskôr sa dostala do nemeckého Stuttgartu.
V decembri 2015 prehovorila v Bezpečnostnej rade OSN o útoku proti jezidom, požiadala pritom o ich ochranu a zastavenie genocídy.
Muradovú sa rozhodla zastupovať právnička Amal Clooney, ktorá chce vodcu Islamského štátu dostať pred Medzinárodný trestný súd v Haagu.
Monastier Studenica
Monastier Studenica alebo Kláštor Studenica je pravoslávny kláštor, monastier a kultúrna pamiatka Svetového dedičstva UNESCO v Srbsku. Kláštor sa nachádza asi 24 kilometrov od mesta Kraljevo, v krajine pod pohorím Golija. Bol založený v 12. storočí srbským panovníkom Štefanom Nemanjom v postbyzantskom architektonickom a umeleckom štýle Rašskej školy. Je najväčším a najbohatším kláštorom Srbskej pravoslávnej cirkvi. V stredoveku plnil úlohu centra srbskej kultúry, náboženstva a vzdelanosti. Vznikli tu početné literárne diela a pôsobila v ňom stredoveká medická škola. Významnou osobnosťou kláštora bol svätý Sáva, ktorý vytvoril jeho typikon. V chráme sa nachádzajú vzácne fresky vytvorené v byzantskom štýle, zvlášť cenená je freska Ukrižovania.
História
Priestory monastiera s opevnenou vstupnou vežou v pozadí|vľavo|náhľad Kláštor bol založený za vlády veľkého župana Štefana Nemanju, vystavaný bol v období rokov 1183 až 1196 v štýle Rašskej školy. V roku 1196 Štefan abdikoval a na istý čas sa stal studenickým mníchom, pričom prijal meno Simeon. O niekoľko rokov odišiel Štefan ku koncu života do Chilandaru na Athose, kde zomrel. Jeho telo bolo neskôr prenesené a pochované v Studenici. Nemanja je spolu s manželkou oslavovaný ako pravoslávny svätec. Ďalšou ranou osobnosťou kláštora bol Nemajov syn svätý Sáva, ktorý sa stal v roku 1208 igumenom kláštora a zaviedol v kláštore typikon podľa predlohy Kláštora Euergetis v Konštantínopole.
Hlavný chrám zasvätený Bohorodičke bol dostavaný v roku 1209 a slúžil aj ako krypta. Kláštor bol miestom, kde vznikla iniciatíva vzniku nezávislej autokefálnej srbskej cirkvi a vznikli tu prvé literárne diela v srbčine. Nemanjov vnuk Radoslav nechal v roku 1230 vystavať nartex Chrámu Bohorodičky s pripojenými kaplnkami, a kráľ Štefan Uroš II. Milutin nechal v roku 1314 v kláštore postaviť menší chrám zasvätený rodičom Panny Márie, svätým Joachimovi a Anne. Milutinov chrám sa nazýva aj Kraljeva Crkva (Kráľovský chrám). Ku kláštoru prislúchalo pôvodne viacero chrámov a menších kaplniek, dnes sú zachované len tri chrámy.
V osmanskom období rozvoj kláštora ustal. Pôvodná olovená strecha kláštorného kostola bola pretavená na muníciu pre turecké vojsko a v priebehu rakúsko-tureckej vojny v rokoch 16831699 bol kláštor vyrabovaný rakúskymi vojskami. Obrovskú ranu monastier utrpel počas prvého srbského povstania, keď bol vypálený osmanskými vojskami. Kláštor bol následne obnovený, no niektoré úpravy mu skôr uškodili. V roku 1846 boli niekdajšie byzantské fresky prekryté novými vrstvami a pôvodné vzácne diela boli obnovené až v rámci rekonštrukcií v roku 1951. V roku 1986 bol monastier zapísaný na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Architektúra a fresky
Kaplnka, či Kostol svätého Mikuláša je jednoduchšia jednoloďová stavba z 12. storočia. Na východnej strane je zakončená s polkruhovou apsidou v ktorej je umiestnený oltár. Kostol bol postavený z rozbitých a tesaných kameňov a vápencovej malty, chrám obsahuje čiastočne zachovanú nástennú výzdobu. Pri reštaurátorských prácach boli objavené aj ornamentálne prvky.
Kláštorný komplex je obohnaný kruhovitým valom s dvomi opevnenými bránami. Okrem troch kostolov sa v komplexe zachovali aj priestory pre mníchov, či refektár postavené pozdĺž valu. Ku kláštoru prislúchali aj pustovne v horách. V areáli boli objavené aj ruiny ďalšej sakrálnej stavby, zrejme Kaplnky Jána Krstiteľa.
Lola Montez (rozlišovacia stránka)
Lola Montez alebo Montes môže byť:
Saint-Léger-de-Rôtes
Saint-Léger-de-Rôtes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moussey (Vosges)
Moussey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Baranská župa (Uhorsko)
Baranská župa resp. Baranská stolica resp. Baranský komitát (namiesto slova Baranská/-ý môže byť Baraňská/-ý alebo staršie Baraňanská/-ý; iný názov: Baraňa;, 🇩🇪, 🇭🇺) bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku. Hlavným mestom bolo Päťkostolie (Pécs). V súčasnosti väčšinu jej územia tvorí Baranská župa v Maďarsku, južná časť patrí k Chorvátsku.
Slúžnovské okresy
V roku 1910 sa Baranská župa delila na sedem slúžnovských okresov
Neznáma zo Seiny
náhľad|Neznáma zo [[Seina|Seiny (L’Inconnue de la Seine)]] L’Inconnue de la Seine bola neidentifikovaná mladá žena, ktorej domnelá posmrtná maska sa po roku 1900 stala populárnou súčasťou umeleckých výstav. Jej vzhľad bol inšpiráciou množstva literárnych diel. V USA je maska známa aj ako La Belle Italienne. Táto tvár je v súčasnosti požívaná ako model figuríny pre nácvik kardiopulmonálnej resuscitácie a býva preto označovaná za „najpobozkávanejšiu tvár“ všetkých čias.
História
Podľa často sa interpretovaného príbehu bolo telo mladej ženy vytiahnuté na parížskom nábreží Quai du Louvre z rieky Seiny koncom 80. rokov 19. storočia. Nakoľko telo nevykazovalo žiadne známky násilia, bolo u obete konštatované, že smrť bola spôsobená po samovražde. K udalosti bol interpretovaný príbeh, podľa ktorého patológ v parížskej márnici bol natoľko uchvátený jej krásou, že sa rozhodol vyrobiť voskový model jej sadrového odliatku posmrtnej masky. Z výsledku vznikli pochybnosti, či je možné, že výraz tváre voskového modelu môže patriť utopenému.
V nasledujúcich rokoch vzniklo z pôvodného modelu množstvo kópií. Kópie sa rýchlo stali aj keď morbídnou no módnou súčasťou parížskej bohémskej spoločnosti. Albert Camus a iní umelci prirovnávali jej záhadný úsmev k úsmevu Mony Lízy. Vyvolávalo to viacero špekulácií o tom, že môže naznačovať zdanlivo šťastný výraz jej tvári, ktorá bola vnímaná ako strašidelne pokojná, evokovalo to predstavy o jej živote, smrti a o jej mieste v spoločnosti.
Popularita tejto postavy je zaujímavá aj pre históriu umeleckých médií, ktoré súviseli s jej všeobecne rozšírenou reprodukciou. Jej pôvodné vyobrazenie bolo odfotografované a z filmových negatívov boli vytvorené nové odliatky. Tieto nové odliatky zobrazovali detaily, ktoré sa v telách vytiahnutých z vody zvyčajne strácajú, no zdanlivé zachovanie týchto detailov vo vizáži reprodukovaných odliatkov akoby len posilnilo jeho autentickosť.
Básnik, prozaik, esejista a kritik Al Alvarez vo svojej knihe o samovražde The Savage God napísal: „Hovorím, že celá generácia nemeckých dievčat modelovala svoj vzhľad podľa nej.“ Podľa Hansa Hesseho z University of Sussex, Alvarez uvádza, „L’Inconnue de la Seine sa stala erotickým ideálom svojej doby, porovnateľným s tým čím bola Bardotová pre 50. roky. Myslí si, že podľa nej sa modelovali nemecké herečky ako Elisabeth Bergnerová. Nakoniec bola ako paradigma vytlačená Gretou Garbo."
Od roku 2017 vyrábala dielňa s názvom L'Atelier Lorenzi v Arcueili sadrové posmrtné masky z formy z 19. storočia, o ktorej sa hovorí, že je to pôvodná forma L’Inconnue de la Seine.
Literatúra Spojeného kráľovstva
Najstaršiu zmienku o Neznámej zo Seiny možno nájsť v novele Richarda Le Gallienna The Worshiper of the Image r. 1900), v ktorej sa anglický básnik zamiluje do masky. Táto láska nakoniec vedie k smrti jeho dcéry a samovražde jeho manželky.
Obrázok L’Inconnue de la Seine bol použitý na ilustráciu obálky mysteriózneho románu o rodinnej histórii A Habit of Dying. Obálku navrhol americký umelec a dizajnér DJ Wiseman.
Literatúra Severnej Ameriky
L’Inconnue de la Seine je spomenutá v románe Williama Gaddisa The Recognitions (r. 1955).
Ako zdroj pre model záchranárskej figuríny označuje Neznámu zo Seiny aj americký spisovateľ Chuck Palahniuk v príbehu Exodus v jeho poviedkovej knihe Haunted.
Postava forenznej antropologičky Temperance Brennanová, od Kathy Reichsovej, diskutuje o prípade Neznámej zo Seiny s kolegom v kriminálnom románe The Bone Code z roku 2021.
Na L’Inconnue de la Seine je odkaz aj v Letters from Paris (Listoch z Paríža) od Juliet Blackwellovej, ktorá špekulatívne rozprávanie o L’Inconnue poskytla vo forme flashbackov a prepožičala jej meno Sabine.
Slovanská literatúra
Český poet Vítězslav Nezval inšpirovaný touto témou napísal v roku 1929 báseň Neznámá ze Seiny, inšpirovanú príbehom v roku 1929.
V roku 1934 ruský básnik Vladimir Nabokov napísal poému L’Inconnue de la Seine, ktorá vyšla v novinách Poslednie Novosti. Tvrdilo sa, že táto báseň má rovnako veľa spoločného so slovanským mýtom o rusalke ako so samotnou maskou.
Francúzska literatúra
V diele surrealistického francúzskeho básnika Louisa Aragona Aurélien z roku 1944 zohrala L’Inconnue významnú úlohu ako jeden z hlavných objektov pri pokusoch o omladenie masky z rôznych fotografií. Začiatkom 60. rokov prispel fotografiami do nového vydania tohto diela americký maliar, fotograf, tvorca koláží, sochár a filmár Man Ray.
V roku 2012 napísal francúzsky spisovateľ Didier Blonde román s názvom L’Inconnue de la Seine o mužovi v Paríži, ktorý narazí na kópiu masky v obchode so starožitnosťami a ktorý sa snaží zistiť viac o dievčati, podľa ktorej bola maska modelovaná.
Nemecká literatúra
Protagonista jediného románu Rainera Maria Rilkeho, Die Aufzeichnungen des Malte Laurids Brigge (Zápisky Malteho Lauridsa Briggeho, 1910) poznamenáva: „Odlievač, ktorého každý deň navštevujem, má vedľa dverí zavesené dve masky. Tvár utopeného mladého, ktorú niekto skopíroval v márnici, lebo bola krásna, lebo sa stále usmievala, lebo jej úsmev bol taký záludný– akoby to vedela.“
V roku 1926 Ernst Benkard publikoval Das ewige Antlitz, knihu o 126 posmrtných maskách, v ktorej o našom subjekte napísal, že je „ako jemný motýľ, ktorý sa bezstarostne a rozjarene trepotal priamo na lampe života, až kým si nespálil svoje jemné krídla."
Najpredávanejší román Reinholda Conrada Muschlera z roku 1934, Die Unbekannte, rozpráva bláznivý príbeh o osude provinčnej siroty Madeleine Lavinovej, ktorá sa zaľúbila do britského diplomata lorda Thomasa Vernona Benticka a po romániku, keď sa Bentick vráti k svojej snúbenici, spáchala samovraždu v Seine. Tento román sa v roku 1936 stal námetom na rovnomenný film.
Niektoré ďalšie príklady:
Film
Režisérka Agnès Vardová hovorí o Neznámej zo Seiny vo svojom dokumentárnom filme Jane B. par Agnès V. z roku 1988. Hovorí o súvislosti túžby Jane Birkinovej byť slávnou, no anonymnou, tak ako je toto neznáme dievča.
Kardiopulmonálna resuscitačná (KPR) figurína
Tvár tejto neznámej ženy bola použitá aj ako hlava figuríny prvej pomoci, v zahraničí nazývanej Resusci Anne. V roku 1958 ju navrhli Peter Safar a Asmund Laerdal a od roku 1960 je používaná v mnohých kurzoch KPR. Z tohto dôvodu je táto tvár označovaná ako „najpobozkanejšia tvár“ všetkých čias.
Jewish Holocaust Museum and Research Centre
náhľad|Jewish Holocaust Centre v [[Melbourne, Austrália]] Jewish Holocaust Centre (predtým Jewish Holocaust Museum and Research Centre) v Elsternwicku, predmestí Melbourne v štáte Viktória v Austrálii bolo založené v roku 1984 preživšími holokaustu.
Múzeum sa zaoberá spomienkou na šesť miliónov židov, ktorí zomreli počas nacizmu v rokoch 1933 až 1945.
Cieľom je boj proti rasizmu a propagácia tolerancie v ľudskej spoločnosti. Tieto základy chcú dať ďalej hlavne mladým návštevníkom. Každoročne navštevuje múzeum okolo 16 000 žiakov. Okrem prehliadok pre školské skupiny, múzeum ponúka program vzdelávania pre dospelých, školenia pre učiteľov a verejné prednášky. Múzeum zohráva dôležitú úlohu aj v starostlivosti a podpore tých, ktorí prežili holokaust.
Od roku 2008 majú rakúskí dobrovoľníci vrámci rakúskej zahraničnej služby možnosť pracovať 10-12 mesiacov v Jewish Holocaust Centre, alternatívne k povinnej vojenskej alebo náhradnej civilnej službe v Rakúsku. K ich úloham patria okrem ineho prekladanie dokumentov a príprava výstav.
Poissonovo číslo
Poissonovo číslo môže byť:
Moyemont
Moyemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moyenmoutier
Moyenmoutier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Škoda 14TrSF
Konštrukcia a modernizačné prvky
Podobne ako produkcia trolejbusov Škoda 14Tr prebiehala aj výroba vozov 14TrSF. V Ostrovským závode vyrobila Škoda skelet vozidla, kompletizácia trolejbusu prebiehala vo firme ETI Baltimore v USA. Túto spoločnosť založila Škoda spoločne s firmou AAI Baltimore práve pre účely kompletizácie trolejbusových karosérií určených pre americký trh. Výroba sériových trolejbusov 14TrSF tu prebiehala od roku 2000.
Moyenmoutier
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Škoda 14TrSF
Konštrukcia a modernizačné prvky
Voz 14TrSF konštrukčne vychádza z klasického trolejbusu 14Tr. Bol upravený dizajn vozidla (najmä predného a zadného čela), zmenený bol aj interiér (v prednej časti trolejbusu sú umelohmotné sedačky umiestnené pozdĺžne, v zadnej priečne), bola upravená aj elektrická výzbroj. Rozdiel je tiež v počte dverí; dvojkrídlové skladacie dvere sú iba dvoje (predné a stredné).
Moyenmoutier
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Škoda 14TrSF
Prototypy
Vznikli celkom tri prototypy trolejbusu 14TrSF. V roku 1998 bol vyrobený prvý prototyp, ktorý bol ako jediný voz tohto typu kompletne vyrobený v Ostrove nad Ohří. Najprv bol skúšaný u výrobcu, neskôr bol odstavený, v čase ukončenia výroby trolejbusov v Ostrove v roku 2004 sa stále nachádzal v hale Škody.
Dodávky trolejbusov
V rokoch 1998 až 2003 bolo vyrobených celkom 241 vozov 14TrSF.
Saint-Maclou
Saint-Maclou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Výška trojuholníka
Výška trojuholníka je kolmá úsečka spustená z vrcholu na protiľahlú stranu. Priesečník výšky s príslušnou stranou sa nazýva päta výšky. Každý trojuholník má tri výšky. Menšej strane zodpovedá väčšia výška. Priamky, na ktorých ležia výšky, sa pretínajú v jednom bode, ktorý sa nazýva ortocentrum. Ortocentrum leží vo vnútri trojuholníka, ak je ostrouhlý. V pravouhlom trojuholníka splýva s vrcholom, kde je pravý uhol. Pri tupouhlom trojuholníku leží ortocentrum mimo trojuholník. Spojnice piet výšok tvoria ortický trojuholník. Pravouhlý trojuholník nemá ortický trojuholník, pretože jeho dve päty výšok splývajú. Ortocentrum ostrouhlého trojuholníka je stredom kružnice vpísanej jeho ortickému trojuholníku; ortocentrum tupouhlého trojuholníka je stredom jednej z kružníc pripísaných jeho ortickému trojuholníku. Výšky sa označujú malým písmenom v s dolným indexom príslušnej strany: va vb vc
Saint-Maclou
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Výška trojuholníka
Pre výšky trojuholníka platí Pre veľkosti výšok platí
Saint-Maclou
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Výška trojuholníka
Výška trojuhelníka
Výška a obsah trojuholníka
Obsah trojuholníka sa vypočíta podľa vzorca:
Nayemont-les-Fosses
Nayemont-les-Fosses je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Verejné prístavy
thumb|right|Areál nákladného prístavu v Bratislave Verejné prístavy, a. s. je štátna spoločnosť založená na základe zákona č. 500/2007 Z. z. dňa 21. januára 2008. Slovenskú republiku ako zakladateľa v nej zastupuje Ministerstvo dopravy a výstavby Slovenskej republiky. Spoločnosť vlastní pozemky veľkých prístavov na Dunaji na území Slovenska:
Nayemont-les-Fosses
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Verejné prístavy
Spoločnosť Verejné prístavy, a. s. na základe zákona vykonáva činnosti:
Nayemont-les-Fosses
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Léger-du-Gennetey
Saint-Léger-du-Gennetey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Marcel (Eure)
Saint-Marcel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Priedolský potok
Priedolský potok je potok v regióne Horný Zemplín, v juhozápadnej časti územia obce Vyšná Jablonka a v malom úseku v severovýchodnej časti obce Nižná Jablonka v okrese Humenné v Prešovskom kraji. Je pravostranným prítokom Rieky v povodí Udavy; má dĺžku. Je vodným tokom VIII. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-30-03-2123. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologická oblasť Nízke Beskydy, geomorfologický celok Laborecká vrchovina, dolná časť toku a ústie geomorfologický podcelok Medzilaborecká brázda.
Prameň
Pramení v nadmorskej výške v lesnom extraviláne na východnom svahu vrchu Ščob s nadmorskou výškou, ktorého najvyšší bod leží už na území susednej obce Svetlice, a zároveň na južnom úpätí svahu pasienka s prímesou náletových drevín Baranov, v juhozápadnej časti obce Vyšná Jablonka v okrese Humenné, v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina.
Opis toku
Tečie juhozápadným smerom lesným extravilánom so skladbou bučina s prímesou borovice, mení smer na juhovýchod, postupne sa les strieda s trvalým trávnym porastom, mení smer na juh, preteká cez pole s charakterom pasienka Kýčera, pravým brehom obteká pasienok Lán, jemne sa stáča na juhozápad, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, podteká cestu z obce Svetlice do Nižnej Jablonky a zároveň vteká na územie obce Nižná Jablonka, mení smer na juhovýchod sledujúc túto cestu a v nadmorskej výške ústi do vodného toku Rieky v povodí Udavy ako jej pravostranný prítok. Priedolský potok nemá prítok.
Priedolský potok pramení a preteká na území extravilánu obce Vyšná Jablonka a preteká a ústi na území extravilánu obce Nižná Jablonka v okrese Humenné v Prešovskom kraji, v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina a ústi v jeho geomorfologickom podcelku Medzilaborecká brázda.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Priedolský potok má pôvod v názve pasienka a poľa Na priedole v juhozápadnej časti územia obce Vyšná Jablonka s presahom cez obecnú hranicu i do susednej obce Nižná Jablonka, tento objekt je vzdialený od stredného toku Priedolského potoka 500 m na západ. Z toponyma Na priedole rozšírením o formant -ský, a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Priedolský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov pasienka a poľa Na priedole má pôvod v charakteristickom výskyte topografického objektu priedol vo význame topografický objekt, miesto pred dolinou, preddolie v priestore pomenúvaného pasienka a lesa. Motivácia pomenovania sa zo súčasnej slovenčiny postupne vytráca, lebo apelatívum priedol ako topografický termín je vysunuté na okraj jej slovnej zásoby.
Hydronymum Priedolský potok bolo štandardizované v roku 1990.
Ján Burián
Ján Burián (* 2. november 1852, Kalinkovo† 30. december 1926, Budapešť, Maďarsko) bol literárny historik, klasický filológ (latinčina, gréčtina), pedagóg a zostavovateľ latinského slovníka pre stredné školy.
Rodina
Pochádzal z chudobnejšej vetvy zemianskej rodiny Buriánovcov. Narodil sa v roku 1852 v hornožitnoostrovskej obci Kalinkovo.
Profesný život
Ešte počas štúdií na gymnáziu sa u neho prejavili pedagogické vlohy, a tak popri štúdiu pôsobil ako vychovávateľ mladých grófov Alexandra Pálffyho a Alexandra Andrássyho. V rokoch 18781879 pôsobil ako vyučujúci ašpirant na Pedagogickom výchovnom ústave pre stredné školy v Budapešti, v roku 1879 bol zastupujúcim pedagógom na Katolíckom hlavnom gymnáziu v Trenčíne. V rokoch 1877 až 1878 sa zúčastnil bojov počas povstania v Bosne. V rokoch 1879 – 1898 prednášal na Cisársko-kráľovskom štátnom hlavnom gymnáziu v Lučenci, kde okrem iného pôsobil aj ako učiteľ telesnej výchovy. Od roku 1898 až do roku 1921 bol riaditeľom Katolíckeho hlavného gymnázia v meste Arad (v dnešnom Rumunsku), kde zároveň pôsobil aj ako inšpektor školského obvodu (od roku 1913). Po skončení 1. svetovej vojny a rozpade monarchie sa jeho pôsobisko mesto Arad stal súčasťou Rumunska. Dňa 16. júla 1919 musel opustiť lýceum v Arade, napriek ťažkostiam ako 67 ročný viedol v meste novovzniknuté katolícke gymnázium. V lete 1922 však musel definitívne opustiť územie Rumunska. Usadil sa v Budapešti, kde ešte chvíľu pokračoval v pedagogickej činnosti na gymnáziu Ferenca Kölcseyho. Bol členom Filologickej spoločnosti. V Budapešti ostal žiť až do svojej smrti v roku 1926.
Súkromný život
Počas svojho pedagogického pôsobenia na gymnáziu v Lučenci sa zoznámil so svojou manželkou Oľgou rod. Pokorny, dcérou vtedajšieho mešťanostu Alexandra Pokorného (maď. Pokorny Sándor). S Oľgou sa zosobášili v roku 1883 v Lučenci.
Hoci nie často, ale o to srdečnejšie navštevoval svoju rodnú obec Kalinkovo, kde sa snažil podporovať kultúru a tiež úroveň vtedajšej ľudovej školy, či už finančne, alebo materiálne.
Zomrel 30. decembra 1926 v Budapešti, pochovaný je na Národnom cintoríne v Budapešti (Fiumei úti Nemzeti sírkert, predtým Kerepesi úti temető), žiaľ jeho hrob bol pred časom zrušený.
Pamiatka
V roku 2016 bola v Kalinkove na počesť rodáka pomenovaná ulica Jána Buriána pri Kultúrnom stredisku.
Boeing KC-46 Pegasus
Boeing KC-46 Pegasus je americké vojenské lietadlo určené pre dopĺňanie paliva iných lietadiel vo vzduchu. Okrem dopĺňania paliva môže slúžiť aj na prepravu cestujúcich a nákladu. Je postavené na platforme Boeingu 767-200ER, ktorý je v prevádzke od roku 1984. Americké letectvo plánuje kúpiť 179 nových lietadiel KC-46, ktoré by mali nahradiť 58 vzdušných tankerov KC-10 Extender a asi stovku strojov KC-135 Stratotanker.