cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moruša čierna
Opis
Moruša čierna je opadavý strom dorastajúci do výšky 12 m a šírky 15 m. Koruna stromu je guľatá, strom sa po 100 - 120 rokoch pod váhou bočných konárov často rozpraskne, niekedy aj po celej dĺžke kmeňa. To komplikuje určenie veku starých exemplárov stromu. Množí sa spravidla vegetatívne, potápaním alebo kopcovaním, stromy moruše čiernej preto často rastú v skupinách.
Listy sú dlhé 10 až 20 cm a 6 až 10 cm široké, mäkké na spodnej strane, horná strana listov má kratučké pevné chĺpky.
Jedlé plody sú tmavofialové až takmer čierne, keď sú zrelé. Súplodie je 2 až 3 cm dlhé; má plnú chuť, podobnú moruši červenej odlišnú od mdlej chute moruše bielej.
Pestovanie a použitie
Moruša čierna sa pestuje pre svoje jedlé plody a rastie vo väčšej časti Európy až na východ po Čínu.
Predpokladá sa, že moruša čierna (Morus nigra) pochádza z horských oblastí Mezopotámie a Perzie a dnes je široko rozšírená cez Afganistan, Irak, Irán, Indiu, Pakistan, Sýriu a Turecko, kde strom a jeho plody poznajú pod menom odvodeným z perzštiny toot (moruša) shahtoot (شاه توت) (kráľovská alebo "najlepšia" moruša), alebo v arabčine, shajarat tukki. V týchto oblastiach sa z plodov často pripravujú džemy alebo sorbety.
Výskyt na Slovensku
Morušu čiernu poznali už v antike. V stredoveku ju v Európe šírili mnísi, ktorí ju používali ako liečivú rastlinu. Sú dve hypotézy vysvetľujúce rozšírenie moruše čiernej na Slovensku. Prvá tvrdí, že ju na naše územie priniesli Rimania spolu s viničom hroznorodým (Vitis vinifera). Druhá hypotéza sa opiera o jedno z ľudových označení moruše čiernej "turecká moruša" a predpokladá, že sa na územie Slovenska dostala v čase tureckých nájazdov.
Moruša čierna sa tradične pestuje iba na neveľkom území Slovenska, prevažne v južných oblastiach. Tento druh moruše je na Slovensku zastúpený asi 1500 exemplármi, z toho najvyššia koncentrácia je v okolí obce Pukanec na južnom úpätí Štiavnických vrchov. V tomto území je druh viazaný na vinohrady a vyskytuje sa len v miestach, kde rastie alebo v minulosti rástol vinič hroznorodý (Vitis vinifera). Podľa výskumu v rokoch 20012002 rástlo v tomto období v okolí obce Pukanec 715 stromov moruše čiernej, z toho 420 v extraviláne obce Pukanec. . Podľa výskumu v rokoch 2005 - 2007, v rámci ktorého bolo na Slovensku zmapovaných 964 stromov moruše čiernej v 29 lokalitách, rastie v Pukanci 470 stromov, čo predstavuje jej najväčší výskyt v jednej lokalite v strednej Európe. Z hľadiska frekvencie výskytu nasledujú obce v bezprostrednom susedstve Pukanca - výskum zmapoval 115 stromov moruše čiernej v Devičanoch a 52 v Bohuniciach. Väčší počet stromov moruše čiernej rástol aj v obciach Žemberovce (47), Čajkov (42), Bátovce (34), Pečenice (30), Jabloňovce (27), Sebechleby (27), Dolné Orešany (19), Rybník nad Hronom (18), Nitra (13), Horné Orešany (12), Nová Dedina – časť Gondovo (10). Jednotlivé stromy boli identifikované aj v obciach Hosťová (7), Častá (7), Smolenice (4), Skalica (4), Chtelnica (3), Štitáre (2), Považany (2), Doľany (2), Modra (2), Rovensko (2), Pohranice (1), Sabinov (1), Častkov (1) a Turá (1).
Ako odlíšiť morušu bielu a morušu čiernu
Predstava, že plody moruše bielej sú biele a plody moruše čiernej sú čierne je nesprávna. Kým naozaj platí, že zrelé plody moruše čiernej sú tmavofialové až takmer čierne, plody moruše bielej môžu byť biele ale aj tmavofialové až takmer čierne. Väčšina slovenských moruší s tmavými plodmi sú exempláre moruše bielej, ktorej výskyt sa na Slovensku odhaduje na 20 000 exemplárov. Medzi oboma príbuznými druhmi existuje viacero rozdielov (napríklad rýchlejší rast, skoršie dozrievanie plodov a dlhšie stopky u moruši bielej), no najzásadnejším rozdielom medzi oboma druhmi je chuť plodov. Kým zrelé plody moruše bielej sú spravidla opisované ako sladké a chuťovo mdlé, plody moruše čiernej sú sladko-kyslé a sú považované za veľmi chutné ovocie.
Pôvod nesprávneho označenia „Moruša trnavská“
Ako uvádza Mikuška „V polovici júna 1947 František Strelka, riaditeľ ovocinárskej školy v Šali poslal konárik moruše čiernej z Častej pri Trnave českému botanikovi, rektorovi Karlovej univerzity v Prahe, Karlovi Dominovi. Domin porovnával tieto konáriky s položkami herbára katedry Botaniky Prírodovedeckej fakulty Karlovej univerzity, kde bola Morus nigra zastúpená len niekoľkými neúplnými položkami.“ Sám Domin uvádza, že mal k dispozícii len skromný porovnávací materiál. Na základe tohto porovnania usúdil, že ide o nový, zatiaľ nepopísaný druh moruše Morus trnaviensis - moruša trnavská DOM.
Tento objav samostatného slovenského druhu moruše ako prvý spochybnil Daniel Kovalovský a dnes prevláda názor, že Dominom identifikovaný nový druh bol v skutočnosti klasická moruša čierna. S označením "moruša trnavská" sa je však dodnes možné stretnúť v záhradníckej literatúre.
Imbecilita
Imbecilita (príslušná osoba je imbecil) je v staršom delení (debilita-imbecilita-idiotia) forma duševnej zaostalosti menej výrazná ako hlboká duševná zaostalosť a nie nevyhnutne dedená. Dnes zodpovedá v MKCH-10 F71 (stredný stupeň duševnej zaostalosti) a F72 (ťažká duševná zaostalosť).
NGC 4963
NGC 4963 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. apríla 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Saint-Hilaire (Aude)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 740 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1959
Narodenia
thumb|upright|[[John McEnroe (* 10. február)]] thumb|upright|[[Eva Holubová (* 7. marec)]] thumb|upright|[[Luc Besson (* 18. marec)]] thumb|upright|[[Emma Thompson (* 15. apríl)]] thumb|upright|[[Kevin Spacey (* 26. júl)]] thumb|upright|[[Magic Johnson (* 14. august)]] thumb|upright|[[Simon Cowell (* 7. október)]] thumb|upright|[[Sam Raimi (* 23. október)]] thumb|upright|[[Bryan Adams (* 5. november)]]
Úmrtia
náhled|upright|[[Buddy Holly († 3. február)]] náhled|upright|[[Bohuslav Martinů († 28. august)]] thumb|upright|[[Gérard Philipe († 25. november)]]
Anaxandros
Anaxandros bol kráľ Sparty približne od roku 640 pred Kr. do roku 615 pred Kr. Pochádzal  z kráľovského rodu Agiovcov.
Anaxandros syn Eurykrata patrí medzi málo známych panovníkov Sparty. V zoznamoch antických historikov je v poradí dvanástym panovníkom kráľovského rodu Agiovcov od jej mýtického zakladateľa Eurysthena. Anaxandros vládol približne v období druhej messénskej vojny.
Druhú messénsku vojnu viedli Sparťania proti Messénčanom, ktorí sa opätovne pokúsili vydobyť si slobodu. Pausanias historik a geograf z druhého storočia vo svojej v knihe  Opis Grécka  píše, že kráľ Anaxandros v tejto vojne prejavil vytrvalosť a hrdinstvo, keď bol v jednej z bitiek dokonca aj vážne zranený. Jeho nástupcom sa stal syn Eurykratides, ktorý po druhej messénskej vojne začal vojnu proti Tegei, ktorá za predchádzajúcej vojny podporovala boj Messénčanov  za slobodu.
Coiffy-le-Haut
Coiffy-le-Haut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pollestres
Pollestres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sedemročná vojna (1756 – 1763)
Sedemročná vojna (1756 – 1763) je všeobecne považovaná za prvý globálny konflikt v histórii a bola bojom o svetovú nadvládu medzi Veľkou Britániou a Francúzskom. V Európe konflikt vznikol z problémov, ktoré zostali nevyriešené vojnou o rakúske dedičstvo (1740 – 1748), pričom Prusko sa snažilo o väčšiu dominanciu. Dlhotrvajúce koloniálne súperenie, ktoré postavilo Britániu proti Francúzsku a Španielsku v Severnej Amerike a na karibských ostrovoch, bolo vybojované vo veľkom meradle s následnými výsledkami. V Európe vypukla vojna pre územné spory medzi Pruskom a Rakúskom, ktoré chcelo získať späť Sliezsko po tom, čo ho v predchádzajúcej vojne dobilo Prusko. Británia, Francúzsko a Španielsko bojovali v Európe aj v zámorí s pozemnými armádami a námornými silami, zatiaľ čo Prusko sa snažilo o územnú expanziu v Európe a upevnenie svojej moci.
V rámci preskupenia tradičných spojenectiev, známych ako diplomatická revolúcia (1756), sa Prusko stalo súčasťou koalície vedenej Britániou, ktorej súčasťou bol aj dlhoročný pruský konkurent Hannover. Rakúsko zároveň ukončilo stáročné konflikty spojenectvom s Francúzskom spolu so Saskom, Švédskom a Ruskom. Španielsko sa formálne pripojilo k Francúzsku v roku 1762. Španielsko sa neúspešne pokúsilo napadnúť britského spojenca Portugalsko a zaútočilo svojimi silami, ktoré čelili britským jednotkám v Pyrenejach. Menšie nemecké štáty sa buď pripojili k sedemročnej vojne, alebo dodávali žoldnierov stranám zapojených do konfliktu.
Anglo-francúzsky konflikt o ich kolónie v Severnej Amerike sa začal v roku 1754 v tom, čo sa v Spojených štátoch stalo známym ako francúzska a indiánska vojna, deväťročná vojna, ktorá ukončila prítomnosť Francúzska ako pozemnej veľmoci. Bola to „najdôležitejšia udalosť, ktorá sa odohrala v Severnej Amerike v osemnástom storočí“ pred americkou vojnou za nezávislosť. Španielsko vstúpilo do vojny v roku 1761 a pripojilo sa k Francúzsku v tretej rodinnej dohode medzi dvoma bourbonskými monarchiami. V Európe sa rozsiahly konflikt, ktorý pritiahol väčšinu európskych mocností, sústreďoval na túžbu Rakúska (dlhodobo politické centrum Svätej ríše rímskej nemeckého národa) získať Sliezsko od Pruska. Hubertusburgský mier ukončila vojnu medzi Saskom, Rakúskom a Pruskom v roku 1763. Británia začala svoj vzostup ako prevládajúca svetová koloniálna a námorná veľmoc. Nadvláda Francúzska v Európe bola na istý čas stlmená až do Francúzskej revolúcie a nástupu Napoleona Bonaparteho. Prusko potvrdilo svoje postavenie veľmoci a vyzvalo Rakúsko o dominanciu v rámci nemeckých štátov, čím zmenilo európsku rovnováhu síl.
Zhrnutie
To, čo sa stalo známym ako sedemročná vojna (1756 – 1763), sa začalo ako konflikt medzi Veľkou Britániou a Francúzskom v roku 1754, keď sa Briti snažili expandovať na územie, ktoré si nárokovali Francúzi v Severnej Amerike. Vojna sa stala známou ako francúzska a indiánska vojna, pričom Briti aj Francúzi a ich príslušní indiánski spojenci bojovali o kontrolu nad územím. Nepriateľstvo sa vystupňovalo, keď britské vojsko a domorodé vojsko Mingov (vedené 22-ročným podplukovníkom Georgeom Washingtonom a náčelníkom Tanacharisonom) prepadli malé francúzske vojsko v bitke pri Jumonville Glen dňa 28. mája 1754. Konflikt explodoval cez koloniálne hranice a rozšíril sa na Britániu zmocnením stoviek francúzskych obchodných lodí na mori.
Prusko, rastúca mocnosť, zápasilo s Rakúskom o nadvládu v rámci Svätej ríše rímskej aj mimo nej v strednej Európe. V roku 1756 si štyri najväčšie mocnosti „vymenili partnerov“, takže Veľká Británia a Prusko sa spojili proti Francúzsku a Rakúsku. Prusko si uvedomilo, že vojna sa blíži, preventívne zaútočilo na Sasko a rýchlo ho ovládlo. Výsledok vyvolal rozruch v celej Európe. Kvôli spojenectvu Rakúska s Francúzskom s cieľom získať späť Sliezsko, o ktoré Rakúsko prišlo vo vojne o rakúske dedičstvo, vytvorilo Prusko spojenectvo s Britániou. Neochotne, dodržiavaním cisárskeho snemu Svätej ríše rímskej, ktorá 17. januára 1757 vyhlásila Prusku vojnu, sa väčšina štátov ríše pridala na rakúsku stranu.
Príčiny vojny
Po vojne o rakúske dedičstvo, ktorá sa skončila Drážďanským mierom (1745) sa Mária Terézia vzdala nároku na Bavorsko a Sliezsko. Avšak v skutočnosti chcela iba dostať čas na vybudovanie novej armády a hľadala nové spojenectvá. Mala veľký úspech a utvorila spojenectvo s bývalými nepriateľmi Francúzskom a Ruskom.
Prusko sa ocitlo v ohrození s jediným spojencom a to s Veľkou Britániou. Navzájom sa tieto dve veľmoci dopĺňali, nakoľko Prusko malo vybudovanú vynikajúce pozemné vojsko a Veľká Británia mala pravdepodobne najlepšie loďstvo medzi veľmocami.
Druhý dôvod bolo vzájomné súperenie Anglicka a Francúzska a ich kolónií.
Stručný priebeh
Po vojne o rakúske dedičstvo, ktorá sa skončila Drážďanským mierom (1745) sa Mária Terézia vzdala nároku na Bavorsko a Sliezsko. Avšak nikdy sa nevzdala snahy opätovne získať Sliezsko, a tak sa začala pripravovať na znovuzískanie strateného Sliezska. Jej zámer vytušil Fridrich II., ktorý chcel znásobiť svoju moc, spojil sa s Anglickom a v roku 1756 vpadol na územie Saska, ďalej postupoval na územie severného Česka, ale v bitke pri Kolíne roku 1757 ho Rakúšania porazili. V tej dobe proti nemu vzniklo spojenectvo Francúzska, Ruska a dokonca mu vyhlásil ríšsku vojnu aj nemecký snem. Toho istého roku porazil Fridrich II. početne silnejšie rakúske vojská pri Leuthene. Napriek tejto prehre, Rakúsku pomohli jeho spojenci Rusko a Francúzsko, ktorí napadli Východné Prusko, kde mu spôsobili veľké porážky v bitke pri Zorndorfe a Kunersdorfe. Spojenecké vojská následne vtrhli do samotného Pruska, obsadili dokonca i Berlín. Vtedy sa však situácia začala otáčať. Rusi po smrti cárovnej Alžbety opustili koalíciu, keď na cársky trón nastúpil Peter III., ktorý obdivoval Fridricha. Francúzi so spojencami boli porazení v Indii a Severnej Amerike.
Vojna sa skončila, keď sa obidve bojujúce strany vyčerpali. V konečnom dôsledku Prusko neprehralo a mohlo neskôr pokračovať v podmaňovaní si susedov. Rakúsko sa muselo definitívne vzdať Sliezska. Vojna okrem iného odhalila aj celkovú zaostalosť krajiny, kde vládla Mária Terézia, ktorá sa preto pustila do postupných reforiem. Vojna sa skončila podpísaním Parížskeho mieru a Hubertsburským mierom z roku 1763, ktoré len potvrdili vtedajší stav v Európe a postavenie Veľkej Británie ako primárnej koloniálnej veľmoci. Francúzsko až na malé enklávy stratilo svoje severoamerické a indické územia, čo bol najvýznamnejší výsledok vojny.
Oxford (rozlišovacia stránka)
Oxford môže byť:
Hájsky potok (prítok Turne)
náhľad|Hájske vodopády na Hájskom potoku Hájsky potok je potok v Slovenskom krase, v západnej časti okresu Košice-okolie. Je to ľavostranný prítok Turne, má dĺžka 12 km a je tokom VI. rádu.
Od prameňa steká k obci Hačava, ktorú preteká juhovýchodným smerom. Za obcou sa hlboko zarezáva do krasovej planiny, stupňuje svoj spád a tečie na juh cez hlbokú krasovú tiesňavu - Hájsku dolinu. Preteká perejami v hrubých sedimentovaných vrstvách travertínu, na oboch brehoch míňa niekoľko jaskýň. V oblasti Čertovho mosta má tiesňava najdivokejší ráz (šírka len 10 metrov a až 100 metrov vysoké skalné steny), vzápätí vytvára sústavu 9 vodopádov na travertínových hrádzach, pod názvom Vodopády Hlboký jarok, dosahujúcich výšku od 1,2 až po 6,6 metrov.
Tiesňavu opúšťa pred obcou Háj, zároveň vstupuje do východného výbežku Košickej kotliny. Preteká obcou a stáča sa na juhovýchod, oblúkom obteká Turniansky hradný vrch z východu a následne preteká obcou Turňa nad Bodvou, avšak už južným smerom. Za obcou vytvára výraznú zákrutu, sprava priberá rameno Chotárneho potoka (tzv. Zádielský náhon) a ďalej tečie rozšíreným korytom. Ešte raz sa výraznejšie stáča na juhozápad a južne od Turne nad Bodvou ústi do v nadmorskej výške cca 172 m n. m. Turne.
Bahniansky potok
Bahniansky potok (staršie Bahenský kanál, Bahniansky kanál) je potok na Záhorí, vo východnej časti okresu Senica. Je to pravostranný prítok Myjavy, meria 5,2 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Pramení v Chvojnickej pahorkatine, v podcelku Senická pahorkatina, na západnom svahu Sochorovského (318,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 245 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie na krátkom úseku na juh, zľava priberá krátky prítok z juhozápadného svahu Sochorovského, potom tečie prechodne na juhozápad a napája malú vodnú nádrž. Z nádrže vyteká západným smerom, tečie cez osadu Hlbocký Dvor, esovito sa stáča a západne od osady priberá pravostranný prítok z lokality Drahy pri háji. Následne sa stáča juhozápadným smerom, zľava priberá prítok vznikajúci južne od Hlbockého Dvora a pokračuje severozápadným smerom. Sprava ďalej priberá Hlbocký potok, mení smer toku viac na západoseverozápad, opäť sa esovito stáča a podteká štátnu cestu č. 51. Vstupuje do Borskej nížiny, do podcelku Myjavská niva, z ľavej strany ešte priberá Surovinský potok a k ústiu pokračuje západojuhozápadným smerom. Na území mesta Senica, juhojuhozápadne od osady Dolné Suroviny, ústi v nadmorskej výške cca 194 m n. m. do Myjavy.
Oldřich I.
Po zosadení Boleslava z trónu a nástupe brata Jaromíra k moci, vrátil sa na svoj údel. Tu sa zoznámil s prostou sedliačkou Boženou († 1052), a i napriek tomu, že bol ženatý, oženil sa s ňou. Spolu mali syna Břetislava.
Na jar roku 1012 uskutočnil Oldřich štátny prevrat a zosadil neschopného brata Jaromíra z kniežacieho stolca a sám sa stal kniežaťom.
Bol energickým až bezohľadným panovníkom. Pre českých predákov bol síce menej manipulovateľným ako jeho brat, ale jedine on im mohol zaručiť trvanie přemyslovského rodu. Preto boli ochotní vyrovať sa s istými „nezrovnalosťami“ v životopise budúceho kniežaťa, jeho neurodzeného syna Břetislava. Legitimite svojho syna dopomohol sám Oldřich tým, že v roku 1019 dobyl späť Moravu, kde zvrhol poľskú moc, a pripojil ju k českému štátu. Novodobyté územia dal do správy svojho syna a vylepšil tak vyhliadky Břetislava na kniežací stolec.
V zahraničnej politike Oldřich dlho sledoval záujmy ríše. Na začiatku tridsiatych rokov 11. storočia sa pokúsil o samostatnejšiu a výbojnejšiu politiku v Uhorsku. Rímsky cisár Konrád II. sa však nehodlal s daným stavom zmieriť, a keď sa Oldřich na jeho príkaz nedostavil v roku 1032 do Mersenburgu, cisárov syn Henrich zorganizoval proti Čechám úspešné vojenské ťaženie. V roku 1033 na súde vo Vrbne Konrád zbavil Oldřicha vlády a dal ho uväzniť. V nasledujúcom roku ho však prepustil na slobodu a Oldřich sa opäť stal kniežaťom.
K pozitívnejším stránkam jeho vlády patrí to, že v roku 1032 založil Sázavský kláštor.
Oldřichova vláda býva hodnotená pomerne negatívne. Isté však je, že tento knieža prekonal krízu českého štátu. Správne pochopil, že jediným východiskom, ako zabezpečiť v krajine poriadok, je vláda jedného silného panovníka, a preto odstraňoval z cesty všetko, čo mu v nej stálo.
NGC 4964
NGC 4964 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 14. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Historická budova Slovenského národného divadla
Historická budova Slovenského národného divadla je novorenesančná budova na Hviezdoslavovom námestí, v Bratislave, kde do otvorenia novej budovy sídlilo Slovenské národné divadlo. Budova je národnou kultúrnou pamiatkou.
Neuveriteľných 45 divadiel postavili po celej Európe viedenskí architekti Ferdinand Fellner a Hermann Helmer. Ich podobu namiešali ako stredoeurópsku barokovo-renesančnú zmes s francúzskou príchuťou. Bratislavské Slovenské národné divadlo je jedným z nich. Napriek opulentnej komplikovanosti ( má monumentálne zdvojené schodiská v jednom priestore s posunutím o pol podlažia) ho dokázal Ignác Feigler ml. postaviť za mimoriadne krátky čas – od augusta 1884 do septembra 1886. Triezvy neobarok uspokojoval potrebu pompéznosti, ktorá sa spájala s oficiálnymi stavbami.
Vznik Slovenského národného divadla
Na mieste, kde dnes stojí historická budova Slovenského národného divadla, stálo už od roku 1776 mestské divadlo podľa projektov Mateja Walcha, ktoré dal postaviť gróf Juraj Csáky. Dnešná budova bola postavená podľa návrhov viedenských architektov F. Fellnera a H. Helmera a otvorili ju 22. septembra 1886. Interiér osvetľovalo 800 plynových lámp. Bratislavské mestské divadlo najprv slúžilo staggionovým vystúpeniam nemeckých a maďarských súborov, od roku 1920 je sídlom Slovenského národného divadla. Na budove sa nachádza socha József Attila a Franza Liszta.
Historická budova Slovenského národného divadla bola prispôsobená rastúcim nárokom divadelnej prevádzky rekonštrukciou v roku 1935, kedy sa budovalo nové technické zariadenie javiska a ďalšou rekonštrukciou, ktorá prebehla v rokoch 1949 a spočívala v oprave základov, poškodených bombardovaním, ako aj v obnove hľadiska, foyer a salónu na prvom poschodí. Technické zariadenie z 30. rokov slúžilo ešte dlho po 2. svetovej vojne, až do zásadnej rekonštrukcie divadla, ktorá sa uskutočnila v rokoch 1969 – 1972.
Rekonštrukcia budovy Slovenského národného divadla
Koncept tejto rekonštrukcie, ktorej súčasťou bolo vybudovanie modernej prístavby v zadnej časti budovy na Komenského námestí, vypracoval vtedajší vedúci technického odboru SND Vladimír Hazucha. Autorom projektu bol Ing. Arch. Rajmund Hirth. Generálnym projektantom bol Stavoprojekt Bratislava a scénickú technológiu vypracoval podnik Banské projekty Bratislava a Divadelná služba z Újezdu pri Brne. Generálnym dodávateľom bol Bratislavský stavebný podnik, pričom na realizácii stavby sa podieľalo vyše 120 dodávateľov.
Budova je pamiatkovo chránená, preto musela ostať v pôvodnom slohu fasáda, interiér hľadiska, vstupný foyer a salón na prvom poschodí. V hľadisku sa však urobili zásadné zmeny a kvôli väčšiemu pohodliu divákov sa zmenšil počet miest. Všetky ostatné priestory sa zmodernizovali, zriadila sa centrálna šatňa v suteréne, bufety na druhom poschodí a fajčiareň na prízemí a treťom poschodí. V modernej prístavbe sú pracovne pre vedenie Slovenského národného divadla.
Technické údaje o budove
Hľadisko historickej budovy Slovenského národného divadla má kapacitu 609 divákov. Plocha orchestrišťa je 72 m˛, s maximálnou šírkou 15 m. Portálové zrkadlo má šírku 10,5 m a výšku 7 m. Javisko je 18 m široké, 17,5 m hlboké a 21,3 m vysoké. Rozmery hracej plochy sú 16 x 14 m zadného javiska so zníženým podhľadom 8 x 6,5 m. Točňa má priemer 13 m.
Interiér vyzdobili dnes čiastočne zničenými alegorickými obrazmi od K. Spányiho vo foyeri a maľbami od baróna L. Lüttgendorfa-Leinburga v hľadisku. Nad hlavným portálom umiestnili kamennú skupinu múzy Tálie od viedenského sochára T. Friedla a postavičky puttov so symbolmi tragédie a komédie z dielne Viktora Tilgnera. V ováloch nad loggiou sa pôvodne nachádzali kamenné busty hudobných skladateľov. Pred budovou postavili umelecky hodnotnú Ganymedovu fontánu, ktorej autorom bol V. Tilgner.
Busty na priečelí
Pôvodne boli na priečelí budovy nainštalovaných 5 búst osobností (F. Liszt, W. Shakespeare, J. W. Goethe a dvaja maďarskí spisovatelia J. Katona a M. Vörösmarty), ktoré vytvoril viedenský sochár W. Marhenke. V roku 1936, počas opravy fasády, boli busty zložené, aby uvoľnili priestor slovensko-českým osobnostiam. K vytvoreniu nových búst neprišlo a pôvodné busty zostali v suteréne divadla až do roku 1972, kedy boli busty (s výnimkou Vörösmartyho, ktorá sa stratila) prevedené do majetku Slovenskej národnej galérie. V roku 2003 boli kópie búst osadené na pôvodné miesto. Chýbajúcu bustu nahradila busta W. A. Mozarta od Ivana Herényiho.
Mišo Juzmeski
Mišo Juzmeski, mac. Мишо Јузмески (* 7. apríl 1966, Ochrid) je moderný macedónsky spisovateľ, publicista a fotograf.
Jeho poviedky a iné spisy boli publikované v časopisoch a novinách v Severnom Macedónsku a v zahraničí (Bulharsko, Česko). Vydal niekoľko kníh a ďalších publikácií. Jeho prvá kniha, román "Prejazd v hmle" bol preložený do angličtiny, zatiaľ čo niektoré ďalšie diela do bulharčiny a češtiny.
Pôsobil ako sprievodca, tlmočník (macedónčina je jeho rodný jazyk, ale ovláda viaceré ďalšie jazyky: bulharčina, holandčina, angličtina, francúzština, nemčina, taliančina, srbčina a španielčina), rozhlasový hlásateľ a redaktor novín. Veľa rokov pracoval na projektoch pre rozvoj kultúry a cestovného ruchu vo vidieckych oblastiach.
William Nordhaus
William D. Nordhaus (* 31. máj 1941, Albuquerque, Nové Mexiko, USA) je americký ekonóm, profesor na Yale University.
Obilniny
náhľad|[[Ovos, jačmeň a niektoré potravinárske výrobky z obilných zŕn (chlieb, múka...)]] Obilniny (iné názvy: obilie, zbožie, cereálie, zriedkavo: zbožiny, zastarano: obiliny, nesprávne: obiloviny) sú kultúrne rastliny z čeľade lipnicovitých (a stavikrvovitých) pestované predovšetkým pre zrno v miernom pásme (ale aj v teplom pásme ) všetkých svetadielov, v rôznych nadmorských výškach ; niekedy sa takto označujú aj plody (zrná) týchto rastlín (inak nazývané aj obilky). Hlavné typy obilnín sú: pšenica, jačmeň, kukurica, ryža, raž, ovos, cirok, menej rozšírené pohánka, mohár a i. Spracúvajú sa na múku, krúpy, vločky, slad, škrob, krmivá.
Jedlé obilie
Slovenské právne predpisy pracujú popri termíne obilniny aj s podobným termínom jedlé obilie. Tento je v príslušnej vyhláške definovaný ako „vyzreté zrná obilnín, ktoré sú po vymlátení a ďalších úpravách vhodné na priamu ľudskú spotrebu“. Jedlé obilie možno podľa tejto vyhlášky „členiť a označovať ako“:
Význam obilnín
Obilniny majú v historickom vývoji ľudstva najdôležitejšie postavenie spomedzi poľných plodín. Pestujú sa v prvom rade pre zrno na konzum, na výživu zvierat, na priemyslové spracovanie a na osivo. Obilniny v ľudskej výžive zabezpečujú dnes rozhodujúcu časť energetického príjmu z potravín a nemalý podiel i z celkového príjmu bielkovín. V rozvojových krajinách je denná energetická potreby krytá zo 60 – 80 % obilninami, vo vyspelých krajinách z 20 – 40 %.
Využitie
Obilniny majú výhodný pomer obsahuje základných výživných látok – glycidov a bielkovín, sú zdrojom minerálnych látok a vitamínov skupiny B. Obilniny využívame na rýchlu prípravu pokrmov a to z celých alebo lúpaných zŕn, hlavne kaší (pšeničné krúpy, ovsené vločky, pohánka a podobne), hrubo a jemne mleté múky (na výrobu nekvasených placiek, osúchov, palaciniek, pečiva a chleba), na výrobu cestovín.
Na potravinárske a priemyselné účely využívame jačmeň (pri výrobe sladu a piva), v liehovarníckom priemysle na výrobu alkoholu (jačmeň, raž – whisky), alebo i na produkciu etanolu, vo farmaceutickom priemysle (raž, tritikale, kukurica, pohánka). Priemyselne sa z obilnín získava škrob, ktorý sa využíva v potravinárskom priemysle (pudingy, škrobové sirupy, marmelády, umelý med a podobne), v elektrotechnickom priemysle. Pri výrobe škrobových plastov (fólii), ktoré môžeme využiť i k nastieľaniu pôdy (t. j. k potlačeniu výskytu burín a k obmedzeniu vyparovania vody), po zbere sa rozpadnú a zaorú. Slama obilnín sa využíva k priamemu skrmovaniu ako objemové krmivo, alebo pri výrobe granúl, brikiet a ako nasávací materiál pri spracovaní vedľajších produktov repy, rezkov a melasy.
Hrubá Skála
Hrubá Skála je obec v Česku v okrese Semily v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 585 obyvateľov, z toho 291 mužov a 294 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,3 roka (muži 42,1 roka, ženy 42,4 roka).
3151 Talbot
3151 Talbot je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavil N. G. Thomas 18. apríla 1983.
Dišputa o Najsvätejšej sviatosti
Dišputa o Najsvätejšej sviatosti (tal. La disputa del Sacramento) je názov fresky talianskeho renesančného umelca Raffaela vytvorenej v rokoch 1508 - 1509. Spolu s freskami Aténska škola, Parnas a Cnosti teologické tvorí súčasť nástennej výzdoby miestnosti v Apoštolskom paláci vo Vatikáne, známej ako Stanza della Segnatura.
Významová interpretácia
Freska vo svojej významovej interpretácii vyjadruje to, čo by sme mohli nazvať hľadaním teologickej, čiže duchovnej pravdy a myšlienkovo tvorí protiváhu freske Aténska škola (namaľovanej na protiľahlej stene miestnosti), zosobňujúcej filozofickú alebo svetskú pravdu. V kresťanskej vierouke je pravda stelesnená v eucharistii, Kristovom tele, ktoré pri Poslednej večeri odkázal svojim učeníkom. Dielo malo teda navodzovať atmosféru spojenia duchovnej a svetskej zložky cirkvi, ktorej najvyšším predstaviteľom je osoba pápeža.
Kompozícia a ikonografia
left|thumb|[[Donato Bramante a Francesco Maria della Rovere, fragment]] Maľba je zaujímavá i po stránke kompozície. Na horizontálne členenej scéne, tvorenej spojením neba (Cirkev triumfálna) a pozemského sveta (Cirkev militantná), sa zišla mnohopočetná skupina postáv aby viedli teologickú dišputu o jedinej veci: o eucharistii uloženej v zlatej monštrancii na pozemskom oltári. Ústrednou postavou vrchnej, nebeskej časti, je vzkriesený Ježiš Kristus sediaci podľa ikonografickej tradície medzi Pannou Máriou a svätým Jánom Krstiteľom.
Nebeskú spoločnosť okrem nich tvorí skupina dvanástich postáv - apoštolov, svätcov a starozákonných patriarchov. Každá z postáv je ľahko identifikovateľná podľa oblečenia, príp. atribútu, ktorý ju charakterizuje. Po Ježišovej pravej ruke tak sedí sv. Peter, Adam, sv. Ján, Dávid, sv. Štefan a prorok Jeremiáš. Po Ježišovej ľavici sedia Abrahám, Matúš, Jakub, Mojžiš, sv. Vavrinec a Júda Makabejský. Na všetkých dozerá Boh Otec zosielajúci z neba zlaté svetlo. Po oboch stranách ho sprevádza trojica cherubínov. Kresťanská symbolika je zrejmá z ich počtu (Najsvätejšia Trojica) a rozdielnej farby oblečenia (tri teologické cnosti: čistota, pokora a chudoba).
Spojenie neba a sveta ľudí prestavuje Duch Svätý v podobe holubice so štvoricou anjelov, každý v rukách s jedným z evanjelií. thumb|upright|Štúdia k postave Adama, zač. 16. stor., uhoľ na papieri, [[Galleria degli Uffizi, Florencia]] Zaujímavá skupina svätých, pápežov, biskupov ale i prostých ľudí sa zišla okolo oltára s monštranciou. Títo všetci podľa Raffaelovho podania predstavujú univerzálnu cirkev, šíriacu po svete pravdu o Kristovi.
Raffael medzi ľuďmi v dave umiestnil viacero slávnych osobností, živých aj mŕtvych. Úplne vľavo sa o zábradlie opiera architekt svätopeterskej baziliky Bramante; dlhovlasý mladík, stojaci vedľa neho bol identifikovaný ako Francesco Maria della Rovere, muž v pápežskej tiare uprene upierajúci zrak na monštranciu je pápež Gregor I. Veľký. Skupinu po ľavej strane oltára dopĺňa sv. Hieronym, bradatý muž v červenom plášti s neodmysliteľnou knihou Biblie a mladý muž kľačiaci pri oltári, ktorým je maliar Fra Angelico.
Po pravej strane oltára maliar umiestnil biskupa sv. Ambrosia, dvíhajúceho zrak k nebesiam, sv. Augustína diktujúceho poznámky svojmu sekretárovi a sv. Tomáša Akvinského v rozhovore s pápežom Inocentom III. Vedľa nich po pravej strane stojí čítajúci sv. Bonaventura a žehnajúci pápež Sixtus IV. Medzi slávnych ľudí sa dostal i básnik Dante Alighieri s vavrínovým vencom na hlave. Trochu v úzadí, spoza pleca bradatého muža, akoby nesmelo vykúka hlava Girolama Savonarolu.
Štruktúra a zloženie postáv sa vyznačuje extrémnou zrozumiteľnosťou a jednoduchosťou. Na diele badať vplyv iných umelcov: napr. v postave mladého Francesca Mariu della Rovere je zreteľný vplyv Leonardových štúdií fyziognómie ľudského tela. No postavám s ich typickým raffaelovským výrazom tváre a gestami maliar vtlačil nezameniteľnú pečať expresívnej dôstojnosti.
Pri pohľade na kompozičné rozvrhnutie diela je zreteľné Raffaelovo odlišné videnie oboch svetov. Kým spodná časť v divákovi evokuje chaotický svet ľudí (postavy sú rozmiestnené neusporiadane, živo, zdalo by sa že vášnivo diskutujú či dokonca prekrikujú sa), nebeská časť vyžaruje harmóniu a pokoj (postavy sú symetricky usadené v polkruhu na obláčikových poduškách, mierumilovne sa prizerajúc horlivej debate pod nimi).
Vieroučné posolstvo
Dielo obsahuje vieroučné posolstvo, ktoré interpretované pri pohľade zdola nahor by mohlo znieť: ľudia majú rozjímať, prijímať Najsvätejšiu sviatosť a pôsobením Ducha Svätého sa skrze Ježiša Krista dostanú k nebeskému Otcovi.
Chuchelna
Chuchelna je obec v Česku v okrese Semily v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 983 obyvateľov, z toho 484 mužov a 499 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 39,6 roka, ženy 41,8 roka).
Bayonne (New Jersey)
Bayonne je mesto v okrese Hudson County v americkom štáte New Jersey. Má rozlohu 29,1 km² a v roku 2010 tu žilo okolo 63-tisíc obyvateľov.
Objav
O objave tiež hovoríme pri nájdení veľmi talentovanej osoby, alebo pri objavení nového geografického územia, biologického druhu a podobne.
Colmier-le-Bas
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Sofia Milosová
Sofia Milosová (* 27. september 1969, Zürich, Švajčiarsko) je švajčiarska herečka, dcéra talianskeho otca a gréckej matky. Herectvo vyštudovala na Beverly Hills Playhouse. Hovorí plynule po anglicky, taliansky, francúzsky a nemecky a základnú konverzáciu zvládne v gréčtine a španielčine. V súčasnosti študuje obchod a ekonómiu.
Colmier-le-Bas
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sofia Milosová
Je scientologičkou.
Spánok
náhľad|Spiace dieťa Spánok je pravidelný stav odpočinku, pozorovaný u všetkých druhov cicavcov, vtákov a rýb.
Je charakterizovaný spomalením rytmu dýchania, tepu srdca, nižšou citlivosťou na vonkajšie podnety, zvýšenou mierou anabolizmu (syntéza bunkových štruktúr) a zníženou mierou katabolizmu (zánik bunkových štruktúr). Na rozdiel od bezvedomia, spánok sa považuje len za alterovaný stav vedomia a z veľkej miery ho ovplyvňujú hormóny, ako napr. melatonín.
Spánok zabezpečuje regeneráciu organizmu a jeho nedostatok môže spôsobiť celý rad zdravotných komplikácií.
Rozlišuje sa:
spánku
Na štúdium spánku a jeho priebeh sa používajú hlavne tri prístroje: Pomocou týchto prístrojov môžeme spoľahlivo rozoznávať stav bdelosti a stav spánku.
Národní alternativa
Národní alternativa je nacionálne orientované združenie pôsobiace od 11. augusta 2001 v Česku. Organizácia vystupuje proti členstvu v Európskej únii, je pre trest smrti za obzvlášť závažné trestné činy, voči pozitívnej diskriminácie a voči etnickým menšinám. Predsedníctvo organizácia sídlia v Prahe, miestne organizácie sú v ďalších mestách Česka. Národní alternativa je radikálne pravicová organizácia, ktorá naväzuje na tradíciu českej ultrapravice.
Saint-Jean-de-Barrou
Saint-Jean-de-Barrou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 269 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4965
NGC 4965 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. mája 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
Polikarpov I-15
Polikarpov I-15 bolo stíhacie lietadlo, ktoré vzniklo v konštrukčnej kancelárii Nikolaja Nikolajeviča Polikarpova ako následník vývojového radu po I-5.
Vznik a vývoj
Stroj I-15 prvýkrát vzlietol roku 1933. 21. novembra 1935 vytvoril testovací pilot V. K. Kokkinaki s týmto lietadlom výškový rekord 14 575 metrov. V španielskej občianskej vojne, kde si tieto stroje viedli pomerne úspešne, dostali I-15 prezývku Chato. V priebehu sériovej výroby sa začali používať výkonnejšie motory M-25V z výkonom 570 kW (775 k) a dokonalejšie kovové vrtule. Motor bol lepšie kapotovaný a mal 4 vstupné otvory opatrené vejárovými uzávermi pre reguláciu chladenia. Výzbroj sa zdvojnásobila na štyri synchronizované guľomety PV-l alebo ŠKAS kalibru s celkovou zásobou 2600 nábojov. Takto sa lietadlo, tvarovo už veľmi blízke jednoplošníkom I-16, označoval ako I-15bis alebo I-152. V roku 1939 boli nasadené v bojoch proti Japonsku, ale tam sa prejavila ich úplná zastaranosť. Po prepadnutí ZSSR nacistickým Nemeckom nemohli I-15 a vylepšené I-152 v žiadnom prípade konkurovať lietadlám Luftwaffe. Celkovo bolo vyrobených 3 313 lietadiel tohto typu.
thumb|right|I-15 s motorom M-22 ktoré bolo používané republikánskym Španielskom
Technické údaje
(Platí pre typ I-15 z motorom M-22)
Ponteilla
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
931 Whittemora
931 Whittemora je planétka s priemerom 52 km, ktorú objavil F. Gonnessiat 19. marca 1920.
Tábá
Tábá je egyptské mesto v Akabskom zálive Červeného mora.
Dejiny
Sinajský polostrov vrátane mesta bolo v roku 1967 počas Šesťdňovej vojny obsadené izraelskou armádou, ktorá oblasť opustila až po podpise mierovej zmluvy s Egyptom v roku 1982. Územie Táby sa však nachádzalo v oblasti spornej hranice, nakoľko Izraelčania v meste a okolí počas okupácie vybudovali turistické centrá s hotelmi. Oblasť bola vrátená Egyptu až v roku 1988 a okupačné vojsko sa stiahlo v nasledujúcom roku.
Z Táby sa postupne stalo významné turistické stredisko, ktoré ďalej rozvíja turistické komplexy. Poloha, blízkosť hraníc s Izraelom (Ejlat), Jordánskom (Akaba) a Saudskou Arábiou (Hakl) a dostupnosť leteckou dopravou sem láka turistov z celého sveta. V Tábe sa tiež konalo niekoľko mierových konferencií.
Napriek demilitarizácii oblasti bol v meste v roku 2004 spáchaný teroristický útok, ktorý si vyžiadal 27 obetí a 120 zranených. K útoku sa prihlásila tzv. Islamská brigáda zjednotenia.
Národný park Iguaçu
Národný park Iguaçu je národný park v brazílskom štáte Paraná. Známy je najmä vďaka rovnomenným vodopádom Iguaçu (s prietokom okolo 1000 m³/s, čiastočne ležia aj v Argentíne) a vzácnym druhom divokej zvere (najmä výskytu ohrozených druhov vtáctva).
Park bol vyhlásený v roku 1939 a v roku 1986 bol zaradený na zoznam svetového dedičstva UNESCO, v rokoch 1996 – 2001 bol aj na zozname svetového dedičstva v ohrození.
Erik Sabo
Erik Sabo (* 22. november 1991, Šúrovce) je slovenský futbalista na pozícii záložníka a reprezentant Slovenska. Od augusta 2019 pôsobí v cyperskom klube Anorthosis Famagusta FC.
Klubová kariéra
S Trnavou sa predstavil v sezóne 2014/15 v Európskej lige UEFA. V druhom zápase druhého predkola proti gruzínskemu klubu FC Zestafoni skóroval z pokutového kopu, domáca výhra 3:0 zaistila Trnave postup do 3. predkola proti škótskemu klubu St. Johnstone FC. V sezóne 2014/15 nastrieľal 11 ligových gólov. Zahral si aj v Európskej lige UEFA v sezóne 2015/16.
V auguste 2015 prestúpil z Trnavy do gréckeho tímu PAOK zo Solúnu (po vzájomnom dvojzápase v Európskej lige). S PAOKom podpísal štvorročnú zmluvu. 3. decembra 2015 strelil hetrik v zápase gréckeho pohára proti tímu AO Chania a výrazne tak prispel k výhre 6:2.
Reprezentačná kariéra
Erik Sabo pôsobil v slovenskej futbalovej reprezentácii do 21 rokov.
23. mája 2014 debutoval pod trénerom Jánom Kozákom v A-mužstve Slovenska v priateľskom zápase proti reprezentácii Čiernej Hory (výhra 2:0). Nastúpil v 70. minúte. Na druhý zápas nastúpil o tri dni neskôr 26. mája proti domácemu Rusku (porážka 0:1).
So slovenskou reprezentáciou zažil na jeseň 2015 postup na EURO 2016 vo Francúzsku. Bol to prvý historicky postup na európsky šampionát pre Slovensko.
Kristen Stewartová
Kristen Jaymes Stewartová (* 9. apríl 1990, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká filmová a televízna herečka. Je držiteľkou viacerých ocenení, vrátane ceny César.
Narodila sa v Los Angeles rodičom, ktorí pracovali v show business. Kristen začala svoju kariéru ako detská herečka v roku 1999. V roku 2002 je oznámili, že si zahrá dcéru Jodie Foster v thrileri Panic Room (Úkryt), ktorý získal ocenenie Young Artist Award - Najlepšia mladá herečka v hranom filme. Neskôr vystúpila vo filmoch Chyťte to dievča (2004), Zathura - vesmírne dobrodružstvo (2005) a Útek do divočiny (2007). V roku 2010 získala cenu BAFTA Rising Star. Stewart získala uznanie za rolu Belly Swanovej v filmovej sérii Súmrak (2008-2012).
Neskôr sa objavila vo fantasy filme Snehulienka a Lovec (2012), kde si zahrala úlohu Snehulienky. Vystupovala v dramatických kinách X-Ray a Still Alice (oba v roku 2014) a sci-fi románe Equals (2015). V roku 2015 získala kritické ocenenie za svoju úlohu Juliette Binoche vo francúzskom filme Olivier Assayas Clouds of Sils Maria, za ktorú získala cenu César za najlepšiu herečku.
Kaukazský front (militantná skupina)
Kaukazský front tiež nazývaný Kaukazský front kaukazských mudžáhedínov bola islamská jednotka ozbrojených síl Čečenskej republiky Ičkéria založená v máji 2005 separatistickým prezidentom Čečenska Abdulom-Hamilom Sadulajevom počas Druhej vojny v Čečensku.
Dejiny
Organizácia zjednotila rôzne povstalecké skupiny naprieč Severným Kaukazom na boj s ruskou vládou nielen v Čečensku, ale aj vo zvyšku ruského Kaukazu. Organizáciu viedol Čečen Šamil Basajev až do jeho smrti v júli 2006. Od tej doby ju viedol etnický Inguš Ali Musajevič Tazijev. Tazijev bol živý zajatý v júli 2010. V októbri 2007 bol Kaukazský front pripojený do Kaukazského emirátu a vyhlásil Islamský štát na území Kaukazu v Rusku.
Juraj Matúška
Juraj Matúška de Tvarozsna et Felsőrasztoka (* 14. november 1809, Dolný Kubín – † 24. február 1898, Liptovský Mikuláš) bol slovenský evanjelický kňaz, národnokultúrny dejateľ a sudca.
Životopis
Pochádzal zo šľachtického rodu Matuška z Tvarožnej a Vyšných Ráztok (de Tvarozsna et Felsőrasztoka). Bol starším bratom autora textu slovenskej hymny Janka Matúšku (18211877). Študoval na evanjelickom lýceu v Bratislave a na teologickej akadémii vo Viedni. Sedriálny sudca v Liptovskom Mikuláši, po roku 1876 v Banskej Bystrici. Roku 1837 spoluzakladateľ a prvý predseda Spoločnosti vychovávateľskej oravského bratstva. Bol tiež zakladajúcim členom Tatrína a členom Matice slovenskej. Zúčastnil sa roku 1861 martinského memorandového zhromaždenia.
Skladal duchovné piesne, 18 z nich vyšlo v Zpěvníku 1842.
Tode Ilievski
Tode Ilievski (mk: Тоде Илиевски) je macedónsky básnik, spisovateľ pre deti a mládež, humorista, prekladateľ a šachista.
Život
Narodený 7. marca 1952 v obci Mramorec, Ochrid. Vyštudoval Fakultu filológie v Skopje. Pracoval ako vzdelávací pracovník na viacerých miestach v západnom Macedónsku. Bol riaditeľom rozhlasu v meste Debar.
Podieľal sa na editáciu mnohých literárnych časopisov: "Јужен бран“ (Južná vlna), "Spizalit" (Časopis literatúry), „Радосна вест“ (Dobré správy) a „Копнежи“ (Тúžby) a bol redaktorom časopisov "Клуч" (Kľúč) a "Dzunica". Niektoré jeho básne boli preložené do ďalších jazykov. Bol zaradený do antológie, výbery a učebníc. Preklada zo slovanských jazykov.
Blatný potok (prítok Turne)
Blatný potok je vodný tok v Slovenskom krase, ľavostranný prítok Turne, dĺžka. Niekedy sa označuje neštandardizovanými názvami Chotárny potok alebo aj Blatnica.
V hornej časti preteká Blatnickou dolinou východným smerom, sprava priberá krátky prítok spod Matesovej skaly a oblúkom sa stáča na juhovýchod. Preteká krasovou oblasťou dolnej časti Blatnickej doliny, sprava priberá Šajbový potok a prerezáva sa masívom v oblasti Havranej skaly do Zádielskej doliny.
Tu utvára hlboko zarezanú kaňonovitú dolinu s viacerými jaskyňami a skalnými útvarmi. Z pravej strany priberá Baksovský potok a postupne sa stáča viac na juh, na ľavom brehu oddeľuje skupinu tzv. Krkavčích skál.
Vteká do Turnianskej kotliny, preteká obcou Zádiel, následne cez Dvorníky, kde vytvára dve ramená, pričom hlavné pokračuje na juh, vytvára ostrú zákrutu a pod Dlhým vrchom ústi do Turne. Druhé rameno (Zádielský náhon) pokračuje oblúkom na východ, napája Turniansky rybník, preteká okrajom obce Turňa nad Bodvou a v jej blízkosti ústi do Hájskeho potoka.
Čistychov
Daniel Chladek (* 1981, Bratislava, Česko-Slovensko), známy pod umeleckým menom Čis T (do roku 2018 ako Čistychov), je slovenský rapper, hudobný producent, party DJ a člen hip-hopových skupín L.U.Z.A. a už rozpadnutej legendárnej skupiny Názov Stavby. S rapom začal v polovici deväťdesiatych rokov a v roku 2003 vydal so skupinou Názov Stavby album Reč naša. Svoj debutový sólový album Né produkt vydal o rok neskôr v roku 2004. Prvý album s Luzou 3mená 4písmená vyšiel v roku 2007. Na svojom konte má štyri sólové štúdiové albumy a niekoľko albumov vydaných v spolupráci s domácimi i zahraničnými interpretmi.
1996 – 2016: Začiatky a Názov Stavby
Luza a Drvivá Menšina v roku 1999 zakladajú spolu skupinu Názov Stavby. Skupiny začali spolu koncertovať ako Názov Stavby, objavili sa aj na niekoľkých výberových albumoch. V roku 2000 vydávajú prvé demo LúzaDrviváMenšina Demo CD, vinyl Názov Stavby EP a napokon v roku 2003 debutový album Reč naša.
1998 – súčasnosť: L.U.Z.A.
Luza v roku 1998 nahrala svoje demo s názvom Luza vs. Polícia. Členovia tejto Petržalskej skupiny sú: Čistychov, Slipo a ich DJ Hajtkovič. Po deme v roku 1998 sa všetci venovali skupine Názov Stavby. Tak prišiel čas kedy sa Čisty začal venovať sólam. V roku 2007 prišla Luza s albumom 3mená 4písmená. November 2015 patril určite Luze, pretože po 8 rokoch čakania prišli s novým albumom Legenda.
sólo kariéra
V roku 2004 vydal svoj debutový sólový štúdiový album Né produkt. V roku 2008 vydal druhý sólový album Posledný doberman a v roku 2011 svoj tretí sólový počin Rap/Evolúcia (P.D.P.). V roku 2018 vydal svoj štvrtý sólový album s názvom Yak Orol.
NGC 4966
NGC 4966 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Zoznam biologických článkov/E
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 197 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ea
Easy Mind System
ed
Edaphosaurus - Ede Agost Hudák - Edgarosaurus - Edita Brestenská - Edmontonia - Edmontosaurus - Edmund Reitter - Edouard Chatton - Eduard Daits - Eduard Samuel Bartsch - Eduard Suess - Edvard Troníček (mladší) - Edward Donovan - Edward Drinker Cope - Edward Lawrie Tatum - Edward Lee Thorndike - Edward Osborne Wilson - Edward Wotton
ef
Efedrín - Efektor (fyziológia) - Efeméra (rastlina)
eg
Egyptopitek - Egyptská Mau
ei
Einiosaurus
ek
Ekologická kríza - Ekologická nika - Ekologická pyramída - Ekologická stopa - Ekologická valencia - Ekologické poľnohospodárstvo - Ekologický gradient - Ekológia - Ekológia človeka - Ekosféra (časť biosféry) - Ekosozológia - Ekosystém - Ekosystémové služby - Ekoterorizmus - Ekrixinatosaurus - Ekvatoriálne pásmo - Ekzém
el
Elaphe - Elaphrosaurus - Elasmosaurus - Elasmosaury - Elasmotherium - Elastické väzivo - Elektrotropizmus - Elektrónový mikroskop - Elemír Bokor - Elephas - Elizabeth Blackburnová - Elysia chlorotica - Elzéar Abeille de Perrin
em
Embrik Strand - Embryo - Embryogenéza - Embryológia - Emergencia (botanika) - Emil Abderhalden - Emil Adolf von Behring - Emil Marie Hachler - Emil Vajcík - Emmanuelle Charpentierová - Emu hnedý