cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoznam najbohatších ľudí sveta
Zoznam vychádza každoročne od marca 1987. Bill Gates, zakladateľ spoločnosti Microsoft bol, vrátane zoznamu z roku 2016, na jeho vrchole sedemnásťkrát počas posledných 22 rokov. V roku 2015 dosiahol tento zoznam rekordný počet 1 826 ľudí, ktorý mal rekord v počte 290 nových boháčov: 71 z Číny, 57 z USA, 28 z Indie a 23 z Nemecka. 46 nových miliardárov malo menej ako 40 rokov. V zozname bolo aj rekordných 197 žien. Priemer čistého imania ľudí v zozname je 3,86 miliardy, čo je medzi rokmi 2015 – 2014 prepad o 60 miliónov dolárov. Spoločne títo členovia klubu miliardárov vlastnili v roku 2015 7,1 bilióna dolárov. Ich majetok oproti roku 2014 narástol o 0,7 bilióna dolárov. Podľa správy medzinárodnej charitatívnej organizácie OXFAM osem miliardárov vlastní toľko bohatstva ako „zvyšok (polovica) ľudstva“.
Judith Lightová
Kariéra
V roku 1984 prijala úlohu v televíznom seriály Who's the Boss?. V roku 1989 si zahrala v kriticky oceňovanej dráme, podľa skutočnej udalosti The Ryan White Story ktorý hovorí príbeh chlapca, ktorý trpí ochorením HIV. Lightová vo filme stvárnila matku chlapca, ktorého stvárnil Lukas Haas. V roku 1991 stvárnila hlavnú úlohu v dráme Wife, Mother, Murderer.
V roku 1999 stvárnila v divadelnej hre Wit ženu, ktorá bojuje s rakovinou. Lightová si kvôli úlohe vo filme oholila hlavu. vľavo|náhľad|231x231bod|Lightová v roku 2019 na odovzdávaní cien Tony. Od roku 2006 do roku 2010 účinkovala v televíznom seriály Škaredá Betty. V roku 2010 hrala v divadelnom predstavení Lombardi, v ktorom za svoj herecký výkon získala nomináciu na divadelnú cenu Tony. Tú získala v rokoch 2012 a 2013, za účinkovanie v predstaveniach Other Desert Cities (2012) a Faye (2013). V roku 2014 si zahrala po boku Patricie Clarksonovej vo filme Last Weekend.
Zoznam najbohatších ľudí sveta
Prvých 25 najbohatších najbohatších ľudí Slovenska v roku 2016 dosiahlo spolu majetok 12,4 miliardy dolárov. Najbohatším Slovákom kraľuje Andrej Babiš, ktorý založil spoločnosť Agrofert a svojím majetkom oficiálne prekročil 2,74 miliardy dolárov. Do tohto zoznam najbohatších ľudí sveta sa zo Slovákov v roku 2016 dostal so sumou 1,08 miliardy dolárov Ivan Chrenko, ktorý je zakladateľom a partnerom v nadnárodnej developerskej skupine HB Reavis, ktorá na Slovensku stojí za projektami Auparkov, či Apollo biznis centier, ale má investičné projekty v Česku, Chorvátsku, Poľsku, či v Maďarsku.
Judith Lightová
Kariéra
S Keirou Knightleyovou a Mattom Ryanom účinkovala v roku 2015 v divadle Broadwayi v predstavení Thérèse Raquin.
Po boku Christiny Ricci si zahrala v životopisnej dráme Escaping The Madhouse: The Nellie Bly Story. S Bette Midlerovou účinkuje v televíznom seriály The Politican, ktorý mal premiéru v júni 2020.
Zoznam najbohatších ľudí sveta
Rok 2022
V 36. ročníku zoznamu, sa nachádza 2 668 miliardárov, ktorí spolu vlastnia 12,7 bilióna dolárov. Je to o 87 členov menej než v roku 2021.
Judith Lightová
Súkromný život
Od roku 1985 je vydatá za televízneho herca Roberta Desideria. Pár žije oddelene a nemajú spolu žiadne deti. Dvadsať rokov sa venovala kundalini joge a je židovkou.
Zoznam najbohatších ľudí sveta
Rok 2021
V 35. ročníku zoznamu, sa nachádza 2 755 miliardárov, ktorí spolu vlastnia 13,1 bilióna dolárov. Je to o 660 členov viac ako v roku 2020. Až 86% týchto miliardárov má väčší majetok, než mali v predošlom roku.
Judith Lightová
Súkromný život
Lightová je silnou aktivistkou LGBTQ a HIV. Bola jednou z prvých celebrít, ktoré sa začali zaujímať o túto tému. Pôsobila v právnej rade Matthewa Shepharda či iných organizácii ktoré sa zaoberajú diskrimináciou na základe sexuálnej orientácie.
Zoznam najbohatších ľudí sveta
Rok 2020
V 34. ročníku zoznamu, sa nachádza 2 095 miliardárov, ktorí spolu vlastnia 8 biliónov dolárov. Je to o 58 členov a 700 miliárd menej, ako v roku 2019. Až 51% týchto miliardárov má menší majetok v porovnaní s predošlým rokom. Zoznam bol finalizovaný dňa 18. marca 2020, je preto ovplyvnený udalosťami súvisiacimi s pandémiou COVID-19.
Judith Lightová
Súkromný život
V roku 1980 sa aktívne začala venovať advokátskej činnosti, zastupuje tiež ľudí s ochorením HIV.
Zoznam najbohatších ľudí sveta
Rok 2019
V 33. ročníku zoznamu, sa nachádza 2153 miliardárov, ktorí spolu vlastnia 8,7 biliónu dolárov. Je to o 55 členov a 400 milárd menej, ako v roku 2018. Najviac miliardárov je z USA (609), kým Číne poklesol počet o 324 (ak nepočítame Hong Kong, Macau a Taiwan).
Štatistiky
Zdroj: Forbes.
Montfort (Doubs)
Montfort je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Melo
Melo je mesto v Uruguaji. Leží na severovýchode štátu. Je sídlom departmentu Cerro Largo. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo mesto 51 830 obyvateľov. Je tak deviatym najväčším mestom Uruguaja z hľadiska počtu obyvateľov. Melo sa nachádza v centrálnej časti departmentu Cerro Largo. Je vzdialené približne 60 km od hraníc s Brazíliou a 368 km severovýchodne od hlavného mesta Montevideo.
Melo bolo založené v roku 1795. Od počiatku malo mesto hlavne vojenský význam, keďže tu bola prítomná vojenská posádka a aj mesto samotné založili vojaci. Melo však bolo niekoľkokrát obsadené brazílskym vojskom. Za mesto bolo vyhlásené v roku 1895.
Montflovin
Montflovin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Le Barroux
Le Barroux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Lauris
Lauris je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Le Barroux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Lauris
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montflovin
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Barroux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chris Barron
Chris Barron, vlastným menom Christopher Gross (* 5. február 1968, Honolulu, Havaj, USA), je americký spevák a skladateľ, ktorý je známy ako hlavný spevák skupiny Spin Doctors.
Životopis
Narodil sa v Honolulu, kde bol jeho otec umiestnený počas Vietnamskej vojny. Detstvo strávil v Bronxe a meste Rye, neskôr, keď mal osem rokov, sa na tri roky s rodičmi presťahoval do Austrálie.
Po návrate do Spojených štátov navštevoval strednú školu v Princetone v štáte New Jersey. Tu sproznal budúceho spoluhráča Johna Poppera.
Neskôr rok študoval na Bennington College vo Vermonte. Tam bol členom dvoch miestnych skupín: Dead Alcoholics With Boners a The Funbunnies.
Dňa 17. mája 1999, iba dva týždne pred vydaním albumu skupiny Here Comes the Bride, sa Barron zobudil neschopný rozprávať. Na turné sa ho síce snažil ako speváka zastúpiť Ivan Neville, ale zakrátko museli jeho zvyšok zrušiť.
Do septembra 2001 bola skupina Spin Doctors neaktívna.
Dňa 25. júla 2005 sa oženil s Laurou Benantiovou. O rok neskôr sa rozviedli. Neskôr si vzal herečku a speváčku Lindsay Nicole Chambersovú.
Le Beaucet
Le Beaucet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
65803 Didymos
65803 Didymos (predbežné označenie 1996 GT) je binárna planétka radená do kategórie blízkozemských a potenciálne nebezpečných. Planétka bola objavená v roku 1996 91 cm ďalekohľadom na americkom Národnom observatóriu Kitt Peak v rámci rozbiehajúceho sa projektu hľadania planétok a komét Spacewatch. Pomenovaná je podľa gréckeho slova δίδυμος – „dvojča“.
Planétka je predmetom návštev dvoch kozmických sond. 27. septembra 2022 o 01:14 SELČ americká sonda DART úspešne kolidovala s jej mesiačikom Dimorfos. V roku 2026 by k nej potom mala doraziť európska sonda Hera, ktorá by ju mala po impakte DARTu detailne študovať.
Popis
Didymos patrí do skupín Apollo a Amor – obieha až za dráhou Zeme, nekríži sa s ňou, môže sa k nej však priblížiť na vzdialenosť len 6,1 milióna km. K Slnku sa môže priblížiť na 1,013 AU (151 mil. km), najďalej od neho môže byť 2,276 AU (340 mil. km), pretína teda dráhu Marsu.
K Zemi sa priblížil v novembri 2003 na 7,16 mil. km. Ďalšie podobne blízke stretnutie je vypočítané na november 2123.
Priemer planétky bol radarovými meraniami upresnený na 0,78 ± 0,08 km. Planétka obehne Slnko za 2,11 roka (770 dní). Okolo svojej osi sa otočí za 2,26 hod.
Mesiac Dimorfos
Český astronóm Petr Pravec z hvezdárne Ondřejov objavil 20. novembra 2003 pri planétke mesiačik, nazvaný Dimorfos (jeho predbežné označenie bolo S/2003 (65803) 1). Má priemer približne 160 m a obežnú dobu 11,92 h.
Misia k planétke
náhľad|Porovnanie rozmerov sondy [[Double Asteroid Redirection Test|DART, mesiaca Dimorfos a planétky Didymos s pozemskými artefaktmi.]]
Mesiac Dimorfos bol cieľom americkej sondy DART (Double Asteroid Redirection Test) agentúry NASA. 27. septembra 2022 o 01:14 SELČ sonda do mesiaca narazila s cieľom overiť, či je táto metóda vhodná na odkláňanie potenciálne nebezpečných planétok, pri ktorých existuje riziko kolízie so Zemou.
Následne v roku 2026 by mala k planétke doraziť európska sonda Hera, ktorá by ju mala po impakte detailne študovať.
Mercedes (Uruguaj)
Mercedes je mesto v Uruguaji. Leží v západnej časti štátu v blízkosti hraníc s Argentínou. Mesto je sídlom departmentu Soriano. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo mesto 41 974 obyvateľov. Je tak desiatym najväčším mestom Uruguaja z hľadiska počtu obyvateľov. Nachádza sa na južnom brehu rieky Río Negro. Je vzdialené približne 278 km severozápadne od hlavného mesta Montevideo.
Mesto Mercedes bolo založené v roku 1788 kňazom Manuelom Antoniom de Castro y Careagom. Pôvodný názov mesta bol Capilla Nueva de las Mercedes. Za mesto bolo formálne vyhlásené v roku 1857.
Park Óhori
Pomenovanie Óhori znamená slovo „zákop“ a je odvodené od faktu, že Kuroda Nagamasa, starý lord mesta Fukuoka, si nárokoval vplyv nad severnou zátokou, oblasťou nazývajúcou sa Kusagae, ktorá susedila priamo so zátokou Hakata, a vytvoril tu zákop pre Fukuotský hrad.
Park je domovom rozmanitého množstva rýb a živočíchov, ako napríklad divoké kačice, žaby, korytnačky, čajky a vrabce. Medzi najikonickejších návštevníkov patrí volavka popolavá.
V parku sa nachádza aj budova tradičného japonského divadla Noh, ktoré bolo vybudované v roku 1986 a pomáha zachovať a odovzdať tieto tradičné umenia pre budúce generácie. Je pravidelným miestom organizovania pestrej škály predstavení ako napríklad Noh alebo Kyogen ale aj náučných kurzov a seminárov.
Okrem toho sa v blízkosti parku nachádza Fukuotské múzeum umenia, otvorené v roku 1979. Obsahuje permanentnú výstavu budhistických sôch datovaných do 11. storočia a diela vytvorené modernými umelcami, ako napríklad Miro a Dali. Okrem permanentnej výstavy sa tu nachádza aj variácia špeciálnych dočasných výstav. Pár metrov od múzea sa nachádza aj tradičná japonská záhrada, ktorá však na rozdiel od samostatného parku vyžaduje vstupný poplatok. Návštevníci tu môžu vidieť tradičné prvky japonských záhrad, ako napríklad zenová záhrada a čajovne.
M7 Priest
náhľad|M7 Priest na podvozku M4 Sherman v múzeu v Izraelskom Beyt ha-Totchan. náhľad|Priest Kangaroo na talianskom fronte.
M7 Priest (oficiálne 105 mm Howitzer Motor Carriage M7) bola americká 105mm samohybná húfnica montovaná na podvozok tanku M3 Lee s hmotnosťou 22,5 tony, od varianty M7B1 potom na podvozok tanku Sherman. Počas druhej svetovej vojny tvorila štandardnú výzbroj jednotiek samohybného delostrelectva obrnených divízií americkej armády po roku 1942. Po prvýkrát bolo vozidlo M7 bojovo nasadených britskou armádou v bitke pri El Alameine.
Varianty
V niektorých prípadoch bola zbraň odstránená za účelom prepravy vojakov a vozidlo sa používalo ako obrnený transportér pod názvom Priest Kangaroo. Rýchlo získal prezývku „Defrocked Priest“, čo znamená „kňaz bez plášťa“ v preklade. Prevážalo 12 pešiakov. Prvé nasadenie v Európe bolo v Normandii, kde ho použili Kanaďania. Ostatné vozidlá boli upravované priamo na fronte (Taliansko v rokoch 1944-1945).
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2012
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2012 boli piate majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov, ktoré sa hrali v dvoch výkonnostných kategóriách: Top divízia (elitná kategória) a I. divízia. Majsterkami sveta sa stali hokejistky 🇨🇦 pred obhajkyňami titulu zo 🇺🇸.
Rozdelenie účastníkov do základných skupín
Turnaja sa zúčastnilo osem celkov, rozdelených do dvoch základných skupín: (v zátvorke je umiestenie na MS 2011)
Hrací systém a priebeh ďalšej fázy turnaja
Po skončení základných skupín súťaž pokračovala rovnakým systémom, ako predošlé MS 2011. Víťazi skupín postúpili priamo do semifinále, celky na druhých a tretích miestach odohrali krížovým systémom dve štvrťfinálové stretnutia. Porazení zo štvrťfinále odohrali zápas o 5. miesto, víťazi sa kvalifikovali do semifinále.
Tímy, ktoré v základných skupinách obsadili štvrté miesta, odohrali sériu troch zápasov na dva víťazné o udržanie v Top divízii. Porazený celok z tejto série, ktorým je 🇨🇭, zostupuje do I. divízie MS 2013.
Dejiskom série o záchranu a stretnutia o 5. miesto bol Přerov, štvrťfinále, semifinále, zápas o 3. miesto a finále sa hralo v Zlíne.
Play-off o titul
p = v predĺžení
Kvalifikačný turnaj
Kvalifikačný turnaj I. divízie sa uskutočnil v dňoch 29. novembra4. decembra 2011 v talianskom Asiagu.
Hlavný turnaj
Maďarsko a Veľká Británia si účasť v I. divízii vybojovali v kvalifikácii.
Pozri aj
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2012
2. hokejová liga (Slovensko) 2017/2018
2. hokejová liga (Slovensko) 2017/2018 je dvadsiata piata sezóna v histórii 2. hokejovej ligy. Hrá v nej 20 tímov rozdelených do dvoch skupín. Úspešnejší bude bojovať v baráži o St. Nicolaus 1. hokejovú ligu. Baráž o 1. ligu sa hrať nebude kvôli menšiemu počtu účastnikov v 1. hokejovej lige. Víťaz 2. ligy a porazený finalista postúpia do 1. ligy. Víťazom 2. hokejovej ligy sa stalo mužstvo MHK Humenné a postúpil do St. Nicolaus 1. hokejovú ligy a postúpil aj porazený finalista MHK-Martin.
O play-off v skupine A
(tučne sú zvýraznené domáce zápasy)
Le Pontet (Vaucluse)
Le Pontet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rosanna Arquettová
Rosanna Arquettová (* 10. august 1959, New York, New York, USA) je americká herečka. Pochádza z umeleckej rodiny Arquetteových.
Životopis
Arquettová sa narodila v New Yorku, herečke Bredy „Mardi“ Nowakovej (1939-1997) a Lewisovi Arquettovi, ktorý bol herec a scenárista. Má štyroch súrodencov (Richmond, Patricia, Alexis a David) ktorí sú tiež hercami.
Kariéra
Arquettová sa objavila v niekoľkých televíznych filmoch. V roku 1982 získala nomináciu na cenu Emmy, za film The Executioner's Song. Neskôr v jednom z rozhovorov k filmu uviedla, že bola veľmi nespokojná s jej nahou scénou vo filme a že sa cítila veľmi nepríjemne a že väčšina filmových ponúk ktoré dostávala od nej vyžadovali aby mala vo filme nejakú scénu kde bude nahá.
Jej prvá hlavná úloha prišla v roku 1983 vo filme Baby It You. Film bol veľmi pozitívne hodnotený. V roku 1985 prijala úlohu vedľa Madonny vo filme Desperately Seeking Susan, za ktorú si vyslúžila ocenenie BAFTA a nomináciu na Zlatý glóbus.
V roku 1994 získala menšiu úlohu vo filme Pulp Fiction, ktorý režíroval Quentin Tarantino. V 90. rokoch začala jej filmová kariéra pomaly zastavovať. Priznala, že ju v 90. rokoch sexuálne obťažoval Harvey Weinstein, ktorý sa postaral o to, aby bola za jej filmové role vyplácaná menej ako by mala. Keď sa otvorila v roku 2017 kauza o obťažovaní herečiek, producentom Weinsteinom, Arquettová bola prvá ktorá sa hlásila k obetiam a začala o tom poskytovať niekoľko rozhovorov.
Arquettová sa začala v roku 2002 činiť aj ako režisérka. Podieľala sa na réžií dokumentárneho filmu o herečke Debre Winger, s názvom Searching for Debra Winger a All We Are Saying z roku 2005. Mala tiež menšiu úlohu v seriály Malcolm in the Middle, kde hrala liečiteľku Anitu, ktorá sa vyspí v mladým Malcolmom a tým príde Malcolm o svoje panenstvo.
Osobný život
Arquettová chodila so Stevem Porcarom, ktorý v osemdesiatych rokoch pre ňu zložil pieseň „Rosanna“.
V auguste 2013 sa štvrtý krát Arquettová vydala za investičného bankára Todda Morgana. Jej predchádzajúce manželstvá s režisérom Tonym Grecom, filmovým skladateľom Jamesom Newtonom Howardom a reštaurátorom Johnom Sidelom sa skončili rozvodom. Má jednu dcéru, Zoe Bleu, s Johnom Sidelom.
Filantropia
V roku 2010 sa Arquettová stala veľvyslankyňou dobrej vôle nadácie The Womanity Foundation.
Montgesoye
Montgesoye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam chránených území v okrese Kolín
Toto je zoznam chránených území v okrese Kolín aktuálny k 1.októbru 2019, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Kolín.
Le Thor
Le Thor je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montivernage
Montivernage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Srniak
Srniak je vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Rajecká Lesná, približne juhozápadne od Rajca.
Poloha
Nachádza sa na severnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Strážov. Vrchol leží na rozhraní Žilinského a Trenčianskeho kraja, na hranici okresov Žilina a Považská Bystrica a hrebeňom vedie aj hranica katastrálnych území obcí Rajecká Lesná a Malé Lednice. Srniak je súčasťou hrebeňa, vedúceho zo Strážova severným smerom cez Hrubú Kečku.
Opis
Srniak leží v hrebeni, tvoriacom najsevernejší výbežok Strážovských vrchov, ktorý lemuje tok Rajčanky. Hrebeň vedie zo Strážova severovýchodným smerom cez Čierny a Sádocký vrch až na susednú Babu, kde končí. Zo severného smeru je vrch identifikovateľný kvôli rozsiahlemu kameňolomu, no i jedinečnej symetrickej siluete. Z významných vrchov je na severe Dubová, západne ležia Stráne , južne Šibeničná a východne Baba. Východné svahy hrebeňa odvodňujú prítoky Rajčanky, zo severných voda odteká do Čierňanky a malú časť na juhozápade odvodňujú prítoky riečky Domanižanka do Váhu. Najbližšími sídlami sú východne ležiaca Rajecká Lesná, severovýchodne situovaná Šuja, severozápadne ležiace Malé Lednice a juhozápadne položená Kardošova Vieska.
Výhľady
Nesúvislý lesný porast vrcholu i hrebeňa ponúka niekoľko možností na obmedzený rozhľad. Horizontu dominujú najmä okolité vrchy Strážovských a Súľovských vrchov, neďaleký majestátny Kľak a Žilinská kotlina. Z vhodných lokalít bez vegetácie možno pozorovať najmä Lúčanskú Fatru, čiastočne i Biele Karpaty a Javorníky, nezriedka je na horizonte vidieť aj Veľkú Raču, Pilsko, Babiu horu či Lysú horu.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa a severozápadná časť masívu je verejnosti neprístupná kvôli rozsiahlemu kameňolomu. Prístup je tak možný z okolitých obcí neznačenými lesnými chodníkmi.
Ján Hudacký
Profesionálna kariéra
Po ukončení štúdia najprv pracoval na JRD v obci Soľ ako hlavný energetik. Medzi rokmi 1986-1992 pôsobil ako vývojový pracovník, neskôr vedúci marketingový pracovník vo firme ZPA-KŘIŽÍK Prešov. V roku 1992 sa stal riaditeľom Podnikateľského poradenského centra v Prešove. To sa v roku 1993 pretransformovalo na Regionálne poradenské a investičné centrum (RPIC). Hudacký bol riaditeľom RPIC až do roku 2004. V rokoch 2009-2010 opätovne pôsobil v RPIC ako projektový manažér. Okrem iného bol tiež viceprezidentom Asociácie kresťanských podnikateľov a manažérov.
Po ukončení pôsobenia v NR SR v roku 2016 pracuje Hudacký ako vlastník poradenskej spoločnosti JH Consultancy s.r.o., predseda Správnej rady RPIC Prešov a predseda Inštitútu kresťanskej sociálnej politiky.
Politická kariéra
V parlamentných voľbách v roku 2010 bol na kandidátke KDH zvolený za poslanca NR SR, avšak mandát nezastával, keďže bol menovaný za štátneho tajomníka na Ministerstve dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky. Funkciu zastával do predčasných parlamentných volieb v marci 2012. V nich bol opätovne zvolený za poslanca NR SR. V rokoch 2012-2016 bol predsedom parlamentného Výboru pre hospodárske záležitosti. V roku 2013 opätovne kandidoval do úradu predsedu Prešovského samosprávneho kraja vo voľbách do VÚC, ako kandidát pravicovej koalície KDH, SDKÚ-DS, MOST-HÍD. Znovu skončil na druhom mieste po opätovnej prehre s Petrom Chudíkom. V prvom kole volieb získal 39 105 hlasov (30,28 %), avšak keďže kandidát Smeru-SD Chudík získal už v prvom kole 53,78 % hlasov, bol zvolený za predsedu a druhé kolo voľby sa nekonalo. Vo februári 2018 sa ako bývalý podpredseda KDH podpísal pod otvorený list členov predsedníctvu, ktorý vyzýval k tomu, aby nedošlo ku zmene názvu hnutia. Pred druhým kolom prezidentských volieb v marci 2019 vyhlásil ako predseda Inštitútu kresťanskej sociálnej politiky, aby voliči v záujme voľby menšieho zla nehlasovali za Zuzanu Čaputovú.
Zmluva o vzájomnej obrane medzi Spojenými štátmi americkými a Čínskou republikou
Zmluva o vzájomnej obrane medzi Spojenými štátmi americkými a Čínskou republikou (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, ), neoficiálne čínsko-americká zmluva o vzájomnej obrane (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿), bola bilaterálna medzinárodná zmluva uzavretá vládou Spojených štátov a vládou Čínskej republiky (Taiwanu) 2. decembra 1954, ktorou sa vzájomne zaručili poskytnúť si vojenskú pomoc v prípade vypuknutia vojny alebo hrozby jej vypuknutia. Tento akt bol reakciou na útok komunistickej Čínskej ľudovej oslobodeneckej armády na Kuomintangom kontrolované súostrovie Ťin-men v septembri 1954.
Záväzok obsiahnutý v zmluve sa týkal len ostrova Taiwan a súostrovia Peskadory, no rezolúcia o Formóze z januára nasledujúceho roku ho rozšírila aj na súostrovia Ťin-men a Ma-cu. V súvislosti so zlepšením vzťahov Spojených štátov a Čínskej ľudovej republiky v decembri 1978 prezident Spojených štátov Jimmy Carter upovedomil vládu Čínskej republiky o americkom zámere zrušiť platnosť zmluvy, k čomu napokon došlo k 1. januára 1980, hoci podľa niektorých názorov zmluvu čiastočne (z hľadiska bezpečnostných záruk) nahradil zákon o vzťahoch s Taiwanom prijatý v marci 1979.
Montjoie-le-Château
Montjoie-le-Château je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Reynaldo Bignone
Reynaldo Benito Antonio Bignone Ramayón (* 21. január 1928, Morón – † 7. marec 2018, Buenos Aires) bol argentínsky politik a vojak. 1. júla 1982 sa stal (de facto) 39. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 44. prezidenta krajiny. Pôsobil v argentínskej armáde, dosiahol hodnosť divízneho generála. Bol posledným vojenským prezidentom počas tzv. Národného reorganizačného procesu, ktorý sa vyznačoval systematickým porušovaním ľudských práv, ktoré zahŕňalo politické vraždy, mučenia, únosy, väznenia, či odoberania detí. Dva roky po páde vojenského režimu, teda v roku 1985, bol za tieto zločiny súdený v civilnom procese, kde bol oslobodený. V roku 1990 navyše udelil prezident Carlos Menem amnestiu na zločiny spáchané počas vlády vojenskej chunty, čo malo vylučovať Bignoneho stíhanie v budúcnosti. V roku 2007 po veľkom spoločenskom tlaku zrušil argentínsky najvyšší súd amnestie prezidenta Menema ako neústavné, čo umožnilo zahájiť nové súdne procesy. V nasledujúcich rokoch bol opakovane odsúdený na mnohoročné tresty odňatia slobody a dokonca aj na doživotie za svoj podiel na zločinoch proti ľudskosti. Na druhej strane umožnil konanie slobodných a demokratických volieb a návrat civilnej demokratickej vlády k moci.
Životopis
Narodil sa v meste Morón v provincii Buenos Aires, jeho otec mal taliansky a nemecký pôvod, jeho matka zas mala francúzsky a gibraltársky pôvod. Vo veku 19 rokov sa pripojil k ozbrojeným silám, najskôr študoval na Národnej vojenskej akadémii, následne na Vysokej vojenskej škole. Absolvoval tiež štúdium v Španielsku, po čom bol v roku 1964 vymenovaný za veliteľa 4. pešieho pluku argentínskych pozemných síl. V roku 1975 sa dostal do generálneho štábu pozemných síl a súčasne sa stal riaditeľom Národnej vojenskej akadémie. V marci 1976 sa aktívne podieľal na vojenskom prevrate, ktorým bola zosadená prezidentka María Estela Martínezová Perónová. Ozbrojené sily prevzali vládu nad štátom, prezidentom sa stal generál Jorge Rafael Videla a začal sa tzv. Národný reorganizačný proces, ktorý sa vyznačoval zločinmi proti ľudskosti zo strany ozbrojených síl. Na tejto činnosti sa Bignone aktívne podieľal, keď velil tajnému zariadeniu v nemocnici Posadas, kde armáda zriadila tajnú väznicu, kde dochádzalo k mučeniu personálu tejto nemocnice, z ktorého mnoho členov následne zmizlo. Od decembra 1976 do decembra 1977 bol veliteľom vojenských zariadení na vojenskej základni Campo de Mayo, kde bola tajná väznica El Campito a súčasne velil vojenským operáciám v rámci mesta Buenos Aires. Keď v marci 1981 musel generál Videla odísť z funkcie prezidenta, požiadal Bignone o svoje uvoľnenie do dôchodku.
Zmeny ale priniesla Falklandská vojna z polovice roka 1982, ktorú Argentína prehrala. Prezident Leopoldo Galtieri musel 18. júna skončiť vo funkcii a ozbrojené sily hľadali nového prezidenta. Vo vnútri ozbrojených síl súčasne ale prebiehal vnútorný spor o to, ako ďalej postupovať. Bignone sa ešte pred tým odklonil od frakcie presadzujúcej tvrdú líniu, ktorú reprezentoval bývalý prezident Leopoldo Galtieri. Až do vymenovania riadneho prezidenta ale krajine dočasne vládol generál Alfredo Oscar Saint Jean. Galtieriho nakoniec armáda presadila do funkcie prezidenta, ktorej sa ujal 1. júla 1982. Bignone však čelil rovnakým problémom, ako jeho predchodcovia, ekonomická situácia bola katastrofálna, inflácia stúpla na rekordných 200%. V septembri vláda pristúpila k nariadeniu výšky cien niektorých tovarov, aby zabezpečila ich dostupnosť pre obyvateľov. Začala sa tiež riešiť otázka, čo s následkami Špinavej vojny a Falklandskej vojny. Časť generálov žiadala zaistenie beztrestnosti pre ľudí, ktorí mali tieto udalosti na svedomí. Zároveň sa znova aktivizovali hnutia žiadajúce dodržiavanie ľudských práv, na ich zvýšenú aktivitu reagoval režim opätovným pokračovaním represii. Ozbrojené sily však začali pripúšťať, že počas ich vlády dochádzalo k excesom, no odmietali obvinenia zo systematického prenasledovania a mučenia oponentov. Ani to však nezabránilo odhaľovaniu ďalších dôkazov o zločinoch vojenskej chunty, vrátane masových hrobov so stovkami obetí. Bignone začal vyjednávať, no jednania neboli jednoduché, keďže armáda žiadala beztrestnosť za zločiny spáchané počas jej vládnutia, zároveň generáli žiadali svoju prítomnosť v novej vláde. Na konci roka 1982 začali masové protesty, ktoré armáda veľmi tvrdo potlačila, nasledovala generálna stávka. Bignone tak oznámil, že voľby sa budú konať na jeseň 1983. Už čoskoro niektorí armádni predstavitelia dokonca prestali tajiť, čo sa počas vojenskej vlády dialo, no svoje konanie ospravedlňovali hrozbou komunizmu a prakticky nikto neprejavil ľútosť. V septembri 1983 prijala vojenská vláda zákon o amnestii, no všetky politické strany okamžite vyhlásili, že tento zákon okamžite zrušia, čo sa aj stalo.
Po oznámení dátumu volieb prijal Bignone 28. apríla 1983 rozhodnutie, ktorým nariadil zničenie dokumentácie o zločinoch vojenskej chunty. Najvážnejšími kandidátmi na prezidenta sa stali Raúl Alfonsín z Radikálnej občianskej únie a Ítalo Luder z Justicialistickej strany. Alfonsín sa stal počas kampane tak populárny, že iba v Buenos Aires prišlo na jeho míting pol milióna ľudí. Voľby v októbri 1983 nakoniec vyhral Raúl Alfonsín a jeho Radikálna občianska únia, ktorá získala aj väčšinu v parlamente. Už 22. apríla 1985 sa začal na civilnom súde proces s čelnými predstaviteľmi vojenskej chunty. V týchto procesoch bol ale Bignone oslobodený. Následne v roku 1990 udelil prezident Carlos Menem amnestiu na zločiny spáchané počas vlády vojenskej chunty. Napriek tomu už v januári 1999 začalo vyšetrovanie prípadov odobratých detí disidentom, ktorí boli zavraždení. V roku 2006 bolo Bignonemu nariadené domáce väzenie, o rok neskôr už bol presunutý do väznice a obvinený zo zodpovednosti z odobratia až 500 detí disidentom. V roku 2010 bol uznaný vinným z únosu, mučenia a vraždy 56 ľudí a odsúdený na 25 rokov odňatia slobody. V apríli nasledujúceho roku bol odsúdený na doživotie za zločiny proti ľudskosti a v decembri toho istého roku bol odsúdený na 15 rokov odňatia slobody za zločiny proti ľudskosti spáchané v tajnej väznici nachádzajúcej sa v nemocnici Posadas. V júli 2012 bol znova odsúdený, tento raz znova na 15 rokov, za jeho podiel na ďalších prípadoch odoberaní detí disidentov. V máji 2016 bol odsúdený na 20 rokov za svoj podiel na Operácii Condor, kedy bol uznaný vinným za smrť viac ako 100 ľudí. Bignone zomrel na zlyhanie srdca 7. marca 2018 vo vojenskej nemocnici v Buenos Aires.
Rezolúcia o Formóze
Rezolúcia o Formóze (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, ; oficiálne 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) bolo spoločné uznesenie prijaté Senátom a Snemovňou reprezentantov Spojených štátov 28. a 25. januára 1955 a schválené prezidentom Spojených štátov Dwightom D. Eisenhowerom 29. januára 1955 v reakcii na eskaláciu napätia medzi komunistickou Činskou ľudovou republikou a kapitalistickou Čínskou republikou (Taiwanom) a zhruba mesiac po uzavretí zmluvy o vzájomnej obrane medzi Spojenými štátmi a Čínskou republikou. Kongres tým oprávnil prezidenta nasadiť Ozbrojené sily Spojených štátov na obranu územia Čínskej republiky (Formosa, Peskadory, súostrovia Ťin-men a Ma-cu) proti hroziacemu útoku Čínskej ľudovej republiky.
Návrh uznesenia bol predložený Snemovni reprezentantov 24. januára (ako H. J. Res. 159) a Senátu (ako S. J. Res. 28). Snemovňa uznesenie schválila 25. januára pomerom hlasov 410–3 a Senát tak učinil 28. januára pomerom hlasov 85–3.
Kongres určil platnosť rezolúcie dovtedy, „kým prezident nerozhodne o tom, že mier a bezpečnosť predmetného územia primerane garantujú medzinárodné pomery vytvorené krokmi Organizácie Spojených národov alebo iným spôsobom“. No po zlepšení vzťahov medzi Spojenými štátmi a Čínskou ľudovou republikou Kongres v roku 1974 rozhodol o zrušení rezolúcie.
Nepatrím medzi…
Výroba albumu
Momo (Roman Grigely) - rap, texty
Peter Bulík - Gitara
Juraj Široký - basgitara
Mŕtvy Aleš - Bubny
Janko, Mako, Mŕtvy Aleš - produkcia
Minas (Uruguaj)
Minas je mesto v Uruguaji. Leží na juhovýchode krajiny. Mesto je sídlom departmentu Lavalleja. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo Minas 38 446 obyvateľov. Je tak dvanástym najväčším mestom Uruguaja z hľadiska počtu obyvateľov. Mesto sa nachádza na juhu departmentu Lavalleja medzi horami a potokmi San Francisco a Campanero. Je vzdialené približne 122 km severovýchodne od hlavného mesta Montevideo.
Mesto Minas bolo založené v roku 1783. Jeho pôvodný názov bol Villa de la Concepcion de las Minas. Prvými osadníkmi boli španielske rodiny, ktorým sa nepodarilo úspešne usadiť v Patagónii. Už v roku 1753 mal guvernér Montevidea úmysel nechať osídliť túto oblasť. Mestom sa Minas formálne stal v roku 1888.
Výrobca automobilov
náhľad|Automobilové podniky koncernu [[Volkswagen]]
Výrobca automobilov (iné názvy: výrobca áut, automobilový výrobca ; hovorovo: automobilka  ) je podnik resp. závod, v ktorom sa vyrábajú automobily.
Iné názvy
Podnik sa označuje aj ako podnik na výrobu automobilov/áut, automobilový podnik, automobilová spoločnosť alebo automobilová firma a závod sa označuje aj ako závod/továreň na výrobu automobilov/áut , závod/továreň na automobily/autá , automobilový závod , automobilová továreň , pričom ale tie z týchto názvov, ktoré neobsahujú slovo výroba, sa občas môžu vzťahovať aj na iné podniky či závody automobilového priemyslu.
Ryžový nákyp
náhľad|Ryžový nákyp posypaný cukrom
Ryžový nákyp je nákyp skladajúci sa z ryže, mlieka, vajec, masla a niekedy aj hrozienok. Býva podávaný s kompótom (marhuľovým, broskyňovým, slivkovým alebo iným), prípadne posypaný cukrom alebo na vrchu ozdobený bielkovou penou. Môže sa podávať ako hlavné jedlo alebo dezert.
Výroba
Umytá ryža sa uvarí v hrnci s vodou a neskôr sa pridá mlieko. Uvarená mliečna ryža sa doplní žĺtkom, maslom a neskôr aj vyšľahaným bielkovým snehom. Pripravená zmes sa potom preloží do vymasteného a vysypaného plechu. Je možné spraviť medzi vrstvu z kompótu, naplnený plech sa vloží do nahriatej rúry a nechá piecť asi 40-45 minút.
Loriol-du-Comtat
Loriol-du-Comtat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lioux
Lioux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vaucluse, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Artigas (mesto)
Artigas je mesto v Uruguaji. Leží na severe štátu na hraniciach s Brazíliou. Mesto je sídlom departmentu Artigas. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo mesto 40 657 obyvateľov. Je tak jedenástym najväčším mestom Uruguaja z hľadiska počtu obyvateľov. Mesto leží bezprostredne na hraniciach s Brazíliou od ktorej ho oddeľuje rieka Quaraí. Na druhej strane rieky leží brazílske mesto Quaraí. Od hlavného mesta Montevideo je Artigas vzdialené približne 600 km.
Mesto Artigas bolo založené v roku 1852 s cieľom posilniť hranice s Brazíliou. Pôvodný názov mesta bol San Eugenio del Cuareim. Na druhej strane rieky (a teda aj hranice) bola brazílska vojenská osada, ktorá je v súčasnosti už mestom Quaraí. Svoj súčasný názov dostalo mesto v roku 1915 na počesť uruguajského národného hrdinu Josého Gervasia Artigasa. Mesto je v súčasnosti zamerané na obchod s obilninami. V okolí mesta sa ťažia nerastné suroviny, hlavne achát a ametyst. Tieto sú spracovávané práve v meste a následne vyvážané.
Xenokritos z Téb
Xenokritos (Xenokritos) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. Sochár Xenokritos pochádzal z boiótskych Téb. Svoje diela tvoril zrejme v 2. polovici 4. storočia pred Kr. Pausanias, grécky cestovateľ z druhého storočia, vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že so svojim rodákom Eubiom zhotovil kultovú sochu Hérakla, ktorá sa nachádzala vo svätyni pri Tébach: „''Tu sú tiež reliéfne obrazy žien, dnes už chatrne viditeľné; Tébania ich nazývajú „Nesúce jedovaté šťavy“ (Farmakides). Poslala ich vraj Héra, aby bránili Alkméne pri pôrodných bolestiach. Skutočne jej bránili, takže nemohla porodiť. Ale Teiresiova dcéra Historis si na ne vymyslela lesť: Vykríkla tak, aby ju počuli, že Alkméné porodila; tak sa dali oklamať a odišli. Alkméné potom naozaj pôrod dokončila. Na tom mieste stojí Héraklova svätyňa. Jedna socha z bieleho mramoru má meno Predný bojovník (Promachos), je to dielo Tébanov Xenokrita a Eubia. ''“ Promachos bol prívlastok čiže epiteton mýtického hrdinu Hérakla v Tébach.
Montlebon
Montlebon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cesta III. triedy 2177 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 2177' (III/2177, staré číslo III/065039 '') je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 1,338 km.
Priebeh
Cesta začína v meste Turčianske Teplice, časti Diviaky križovatkou s cestou I/65. Pokračuje do Diviak ako ulica 1. mája západným smerom, neskôr sa stáča smerom na sever ku železničnej stanici. Pokračuje severným smerom ako ulica Staničná, neskôr Matičná a napokon sa napája na cestu III/2183, ulicu Prievidzskú
Stav
Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,774 km (57,8 % priebehu) vo veľmi dobrom stave a na úseku dlhom 0,564 km (42,2 % priebehu) v stave nevyhovujúcom. V roku 2015 prebehla na ceste rekonštrukcia s cieľom opravy vodovodnej prípojky v miestnej časti v úseku dlhom 242 m na polovici vozovky. V roku 2019 bola pri stanici posilnená vozovka v 500 m dlhom úseku cesty.
San José de Mayo
San José de Mayo je mesto v Uruguaji. Leží na juhu krajiny. Mesto je sídlom departmentu San José. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo mesto 36 743 obyvateľov. Je tak trinástym najväčším mestom Uruguaja z hľadiska počtu obyvateľov. Mesto je vzdialené približne 90 km severozápadne od hlavného mesta Montevideo. Na východnej strane je mesto ohraničené riekou San José.
Mesto San José de Mayo bolo založené v roku 1783. V roku 1825 sa na krátko stalo dokonca hlavným mestom Uruguaja. Mestom sa formálne stalo v roku 1856. Postupne sa stalo správnym, hospodárskym a kultúrnym centrom regiónu. V súčasnosti je ekonomika mesta zameraná predovšetkým na chov hovädzieho dobytka. S tým súvisí aj prítomnosť mliekarenského priemyslu v meste.
Kövi
Kövi môže byť:
Program Artemis
Artemis je kozmický program, ktorého cieľom je obnovenie letov človeka na Mesiac. Hlavným cieľom je dostať na povrch Mesiaca v 21. storočí ďalšieho muža a prvú ženu. Zároveň by však na obežnej dráhe okolo Mesiaca mala vzniknúť stanica Gateway a na povrchu Mesiaca by mala byť vybudovaná trvalá infraštruktúra.
Program je realizovaný americkým Národným úradom pre letectvo a kozmonautiku (NASA), ale podieľajú sa na ňom aj americké súkromné spoločnosti, Európska vesmírna agentúra, Japonská kozmická agentúra, Kanadská kozmická agentúra, Talianska kozmická agentúra, Austrálska kozmická agentúra, Kozmická agentúra Spojeného kráľovstva, Kozmická agentúra Spojených arabských emirátov, Štátna kozmická agentúra Ukrajiny a Brazílska kozmická agentúra.
Vznik programu
Program Artemis do istej miery využíva pokrok a skúseností, ktoré boli dosiahnuté pri niektorých predčasne zrušených programoch a misií NASA (napríklad program Constellation alebo misia Asteroid Redirect Mission). Constellation, ktorý bol legislatívne schválený v roku 2005 a prebiehal až do roku 2010, zahŕňal napríklad vývoj kozmickej lode Orion Crew Exploration Vehicle.
Dňa 11. októbra 2010 podpísal prezident Barack Obama zákon NASA Authorization Act of 2010, ktorý obsahoval požiadavky na okamžitý vývoj nosnej rakety Space Launch System ako pokračovateľa Space Shuttle. Zákon zároveň umožnil pokračovať vo vývoji kozmickej lode Orion Crew Exploration Vehicle, ktorá by od roku 2016 umožnila misie za hranicami nízkej obežnej dráhy Zeme.
V decembri 2017 prezident Donald Trump podpísal Space Policy Directive 1. Tento dokument autorizoval NASA na začatie príprav na návrat na Mesiac. O niekoľko mesiacov neskôr vystúpil šéf NASA Jim Bridenstine s prejavom, v ktorom položil základy programu Artemis tak, ako ho poznáme dnes. NASA pôvodne počítala s pristátím posádky na Mesiaci v roku 2028, ale v marci 2019 viceprezident Mike Pence oznámil, že sa tak stane o štyri roky skôr.
Nosná raketa
Pre program Artemis bola vyvinutá superťažká nosná raketa Space Launch System (SLS) od spoločnosti Boeing, ktorá dokáže v rámci jednej misie poslať na Mesiac kozmickú loď Orion, astronautov a náklad. Raketa poskytuje Orionu energiu, ktorá pomáha kozmickej lodi dosiahnuť rýchlosť 39 400 km/h, čo je rýchlosť potrebná pre let na Mesiac.
Prvé tri misie Artemis budú využívať raketu SLS Block 1, ktorá dokáže dostať na Mesiac 27 ton nákladu vrátane Orionu a jeho posádky. Celá raketa je dlhá asi 98 metrov, čo je viac ako výška sochy Slobody. SLS váži 2,6 milióna kg a dokáže vyvinúť o 15 percent vyšší ťah ako raketa Saturn V.
Pohon rakety pozostáva zo štyroch motorov RS-25D na kvapalné palivo a dvoch päťsegmentových pomocných raketových motorov na tuhé palivo. Palivová nádrž pre motory RS-25D má dĺžku 62 metrov a obsahuje palivo (tekutý vodík) s okysličovadlom (tekutý kyslík).
Ďalšou verziou rakety SLS bude Block 1B, ktorá bude schopná vyslať do hlbokého vesmíru 38 ton nákladu. Najvýkonnejšou verziou má byť Block 2, ktorá bude navrhnutá tak, aby dopravila k Mesiacu viac ako 46 ton.
Kozmická loď
Pre mesačné (v budúcnosti tiež medziplanetárne) misie bola vyvinutá kozmická loď Orion MPCV (Orion Multi-Purpose Crew Vehicle). Táto kozmická loď sa skladá z modulu pre posádku CM (Crew Module) a z európskeho servisného modulu ESM (European Service Module). Modul pre posádku zdedil svoj tvar z kapsuly Apollo, ale inak predstavuje úplne novú konštrukciu. Na pohon Orionu slúži európsky servisný modul ESM obsahujúci rad manévrovacích trysiek a hlavný motor AJ10-190, ktorý používa ako palivo monometylhydrazín a ako oxidačné činidlo oxid dusíka NO2. Výhodou hydrazínového paliva je jeho vysoká stabilita a fakt, že znesie aj prudké zmeny teploty po dlhú dobu. Nevýhodou je jeho vysoká toxicita a karcinogenita, preto sa prevažne používa na pohon vyšších stupňov rakiet alebo vesmírnych sond. Vesmírna loď Orion je navrhnutá pre štyroch až šiestich astronautov, ktorých misie môžu trvať po dobu až troch týždňov.
Lunárna vesmírna stanica
Stanica Gateway bude základňou obiehajúcou okolo Mesiaca, ktorá poskytne zásadnú podporu pre udržateľný a dlhodobý návrat človeka na mesačný povrch, ako aj východiskový bod pre prieskum hlbokého vesmíru.
Gateway bude obiehať na polárnej dráhe okolo Mesiaca, periluna má byť vo výške približne 3 000 km nad severným pólom Mesiaca a apoluna vo výške 70 000 km nad južným pólom Mesiaca. Perióda obehu by mala byť 7 dní. Okno pre štart z Mesiaca sa teda bude otvárať každých sedem dní, teda počas najväčšieho priblíženia stanice k povrchu, kedy sa bude môcť uskutočniť spojenie so stanicou. Na rozdiel od ISS nebude stanica obývaná po celý rok.
V prvej fáze sa počíta so štyrmi modulmi lunárnej orbitálnej stanice Gateway.
Astronauti
Dňa 3. apríla 2023 oznámila NASA mená členov posádky Artemis II, ktorá by mala preletieť okolo Mesiaca najskôr v novembri 2024. veliteľom misie má byť Gregory R. Wiseman, prvá žena na lunárnej misii má byť Christina Kochová, ďalej americký astronaut Victor Glover a astronaut Kanadskej vesmírnej agentúry Jeremy Hansen.
Artemis I
Misia Artemis I bola realizovaná bez posádky, pričom na palube Orionu boli namiesto astronautov rôzne prístroje. Vypustených bolo tiež 13 satelitov CubeSat patriacich predovšetkým rôznym univerzitám a výskumným centrám. Časť z nich poskytla dôležité dáta o okolitom prostredí pre ďalšie lety programu Artemis.
Artemis I odštartovala 16. novembra 2022 z Kennedyho vesmírneho strediska z nedávno zrenovovaného Štartovacieho komplexu 39B. SLS vyniesla loď Orion na obežnú dráhu okolo Zeme. Tam sa zapálil motor druhého stupňa RL-10, čo zaistilo "odtrhnutie" z obežnej dráhy Zeme a nasmerovanie na trajektóriu k Mesiacu. Následne došlo k odpojeniu tohto druhého stupňa, z ktorého ešte boli vypustené spomínané satelity a Orion zamieri k Mesiacu. Na jeho obežnej dráhe strávi asi šesť dní a následne sa vráti späť na Zem.
Podľa vyjadrenia agentúry NASA bolo hlavnou prioritou misie otestovať vysokorýchlostný vstup do zemskej atmosféry. Orion vletel do atmosféry rýchlosťou Mach 32, teda asi /h. Tepelný štít sa pritom zahrial na teplotu presahujúcu 2 700 °C. Ponúka sa porovnanie s nedávnym letom Crew Demo-2, pri ktorom posádka na palube lode Crew Dragon vstupovala do atmosféry rýchlosťou /h a tepelný štít sa zahrial asi na 1 900 °C.
Ďalším cieľom misie bolo taktiež získanie reálnych dát z prevádzky SLS a letu k Mesiacu.
Artemis II
Misia Artemis II by mala odštartovať koncom novembra 2024 a bude trvať približne desať dní. Po prvotnom dosiahnutí obežnej dráhy Zeme prebehne jeden oblet, po ktorom sa zapáli motor druhého stupňa, čím sa Orion postupne dostane na vysokú obežnú dráhu Zeme. Tu sa druhý stupeň oddelí od lode a pred tým, než bude navedený do zemskej atmosféry, poslúži ešte raz. Posádka ho využije pri teste manuálneho manévrovania. S využitím palubných prístrojov, kamier, ale aj výhľadu z okien prebehne simulácia priblíženia a následného vzdialenia sa od druhého stupňa, čo poskytne dôležité dáta a poslúži ako tréning na dokovanie, ktoré bude súčasťou ďalších misií programu. Po dokončení tohto testu ovládanie prevezme opäť riadiaci tím na Zemi.
Posádka strávi na vysokej obežnej dráhe Zeme zvyšok dňa, počas ktorého budú testované rôzne systémy lode, predovšetkým tie, ktoré zaisťujú podporu života. Posádka tiež odloží skafandre a prezlečie sa do bežného oblečenia, v ktorom zostane až do dňa návratu na Zem.
Zaujímavé je, že počas pobytu na vysokej obežnej dráhe Zeme bude Orion mimo dosahu bežne používaných komunikačných satelitov TDRS. Tým pádom sa tiež otestuje komunikácia cez Deep Space Network (DSN). Tá bude kriticky dôležitá pri samotnom lete k Mesiacu, pretože bude slúžiť nielen na komunikáciu, ale aj aktualizáciu navigačných dát.