cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Smrť Panny Márie (Caravaggio)
Kompozícia a ikonografia
Okolo Máriinho lôžka sú zhromaždení trúchliaci apoštoli. Spolu s nimi divák prežíva chvíle smrteľnej úzkosti a ľudského smútku. Už samotná vážnosť apoštolov, prosto odených do ťažkých látok, prispieva k dojmu dusivej a smútkom naplnenej atmosféry interiéru. Smútok však strieda nádej, že, vychádzajúc z kresťanského presvedčenie, smrť nie je koniec, je iba prechodom z jedného sveta do druhého. Na obraze má nádej podobu svetla, akéhosi Božského mystéria, ktoré sa zhora vlieva do miestnosti cez neviditeľný otvor a ožaruje Máriinu hlavu ovenčenú jemne naznačenou tenučkou svätožiarou.
Osud obrazu
Po dohotovení diela však nasledovala katastrofa. Umelcovo svojské podanie sa u zadávateľov stretlo s ráznym odmietnutím. Karmelitáni nevideli v diele dojemné rozjímanie o žiali a smrti. Viac ako námet ich zaujala osoba Panny Márie, v ktorej spoznali miestnu prostitútku, ba čo viac, Caravaggiovu milenku. Podľa nich jej telo s nafúknutým bruchom svedčilo o nejakej chorobe. Boli otrasení touto „nehanebnosťou“ ako aj výjavom, na ktorom absentoval čo i len náznak dôstojnosti. Nepopierali umelecké kvality diela, no pre „necudnosť a nedostatok slušnosti“ ho odmietli a u benátskeho umelca Carla Saraceniho si objednali náhradu.
Jeden z Caravaggiových „najrevolučnejších“ obrazov otriasol základmi vekmi zaužívaných výtvarných konvencií. Pre cirkevné kruhy bola Panna Mária kráľovnou nebies, kedy by mala byť zobrazovaná s najväčšou velebnosťou pri zachovaní slušnosti a pri maľovaní jej smrti by sa mal umelec starostlivo vyhýbať akýmkoľvek apokryfným prameňom.
Caravaggio vzhľadom na uvedené okolnosti nenašiel pre svoj obraz kupca. Napokon ho pre svoju súkromnú zbierku získal mantovský vojvoda Vicenzo Gonzaga, a to na radu Rubensa, fascinovaného obrazom, jeho námetom i technikou prevedenia šerosvitu. V roku 1628 bol obraz spolu s ďalšími dielami z vojvodovej zbierky predaný anglickému kráľovi Karolovi I. Po jeho smrti sa prostredníctvom istého francúzskeho kupca dostal z Anglicka na kontinent, kde ho neskôr získal kráľ Ľudovít XIV. Z kráľovských zbierok sa sa dostal do galérie Louvre.
Pankrác (Praha)
náhľad|Pankrác
Pankrác je názov náhornej časti katastrálneho územia Nusle v Prahe 4. Pre Pražanov sú Nusle v údolí, takže pozemky na náhornej plošine južne od Nuselského údolia sú označované ako Pankrác. Meno vzniklo podľa dosiaľ stojaceho kostola Sv. Pangráca, ktorý je filiálnym k farnému kostolu Sv. Václava v Nusliach.
Na 90. výročie prvej voľby T.G. Masaryka za prezidenta Česko-Slovenska (14. novembra 2008) tu bolo pri stanici metra linky otvorené rozsiahle moderné obchodné stredisko nazvané „Arkády Pankrác“.
Viacnásobná hviezda
upright=2|thumb|[[Trojhviezda HD 188753, príklad viacnásobnej hviezdy (umelcova predstava)]] Viacnásobná hviezda je systém pozostávajúci z troch alebo viacerých hviezd, ktoré sa zo Zeme javia pri sebe blízko na oblohe. Toto môže byť dôsledkom fyzickej blízkosti hviezd a ich vzájomného gravitačného pôsobenia, vtedy je viacnásobná hviezda považovaná za fyzickú. V druhom prípade môže byť ich blízkosť iba domnelá, vtedy ide o optický systém. Fyzické viacnásobné hviezdy sa vo všeobecnosti nazývajú aj viacnásobnými hviezdnymi sústavami.
Väčšina týchto systémov sú trojhviezdy často označované ako trinary alebo temary. Väčšie systémy, ako sú štvorhiezdy, päťhviezdy, šesťhviezdy a tak ďalej, sa štatisticky vyskytujú menej.
Veľkosť systému viacnásobnej hviezdy sa pohybuje v strede medzi systémom dvojhviezdy, s dvoma hviezdami na stabilných obežných dráhach a otvorenými hviezdokopami, ktoré majú komplexnejšiu dynamiku a obsahujú od 100 do 1000 hviezd. Môžu byť rozdelené do dvoch tried, ktoré zodpovedajú týmto dvom extrémom. Väčšina viacnásobných hviezd je usporiadaná hierarchickým spôsobom s menšou obežnou dráhou umiestnenou vo vnútri väčšej obežnej dráhy. V takýchto systémoch je málo interakcií medzi obežnými dráhami, pričom podobne ako u dvojhviezd sú stabilné. Ďalšie viacnásobné hviezdy, označované ako trapezia, sú veľmi mladé, nestabilné systémy. Predpokladá sa, že vznikli vo hviezdnych "škôlkach" a rýchlo sa oddelili do viacnásobnej hviezdy. Príkladom takého systému je Trapéz v hmlovine Orión.
Systémy trojhviezd
Vo fyzickom systéme trojhviezd každá hviezda obieha okolo ťažiska systému. Zvyčajne dve hviezdy vytvoria uzatvorený dvojhviezdny systém a tretia hviezda obieha tento pár vo vzdialenosti oveľa väčšej ako sú obežné dráhy prvých dvoch hviezd. Toto usporiadanie sa nazýva hierarchické. Dôvodom pre takéto usporiadanie je, že ak sú veľkosti vnútorných a vonkajších obežných dráh porovnateľne veľké, systém sa môže stať dynamicky nestálym, čo vedie k vyvrhnutiu hviezdy z takéto systému.
Trojhviezda, v ktorej nie sú všetky hviezdy gravitačne spojené, môže obsahovať fyzickú dvojhviezdu a ďalšiu optickú hviezdu (spoločníka), akou je napríklad Alfirk. Zriedkavo sa môže vyskytnúť aj čisto optická trojhviezda akou je Gamma Serpentis, kde je každá z trojice v úplne inej vzdialenosti od Zeme.
Vyššia početnosť
left|300px|thumb|Mobilné diagramy: (a) mnohonásobný - multiplex, (b) simplex, dvojhviezda, (c) simplex, trojhviezda, (d) simplex, štvorhviezda hierarchie 2, (e) simplex, štvorhviezda hierarchie 3, (f) simplex, päťhviezda hierarchie 4 Hierarchické viacnásobné hviezdne systémy s viac ako troma hviezdami môžu vytvoriť viac komplikovaných usporiadaní, ktoré môžu byť znázornené na tzv. mobilnom diagrame. Na obrázku vľavo sú znázornené niektoré príklady. Každá úroveň diagramu znázorňuje rozklad systému na dva alebo viac systémov s menšou veľkosťou. Počet úrovní v diagrame sa nazýva hierarchia.
Jednoduchý diagram hierarchie 1, ako je znázornené v b, popisuje systém dvojhviezdy.
Jednoduchý diagram hierarchie 2 môže popisovať systém trojhviezdy ako je c, alebo štvorhviezdy ako je d.
Jednoduchý diagram hierarchie 3 môže popisovať systémy od štyroch do ôsmich hviezd. Mobilný diagram e znázorňuje príklad štvorhiezdneho systému hierarchie 3 skladajúceho sa z jednej vzdialenej hviezdy obiehajúcej okolo blízkej dvojhviezdy, pričom jedna zložka dvojhviezdy je zároveň ešte bližšou dvojhviezdou.
Skutočným príkladom systému hierarchie 3 je Kastor, tiež známy ako Alpha Geminorum alebo α Gem. Skladá sa z viditeľnej dvojhviezdy (javí sa tak), ktorá po bližšom preskúmaní pozostáva z dvoch spektroskopických dvojhviezd. Môže byť aj štvorhviezdou hierarchie 2, podobne ako d, okolo ktorej obieha ďalšia nejasná hviezda, ktorá sa javí ako červená trpaslíčia dvojhviezda. Týmto spôsobom by z nej bola šesťhviezda hierarchie 3.
Maximálnou hierarchiou v A. A. Tokovininovom katalógu viacnásobných hviezd y roku 1999 je 4. Napríklad hviezdy Gliese 644A a Gliese 644B sú sformované do blízkej viditeľnej dvojhviezdy, zatiaľ čo Gliese 644B je spektroskopickou dvojhviezdou, takže ide o trojhviezdny systém. Tento systém má vzdialenú viditeľnú obiehajúcu hviezdu Gliese 643 a ešte vzdialenejšiu Gliese 644C. Tieto hviezdy na seba gravitačne pôsobia. Takto vzniká päťhviezda s hierarchiou 4 podobne ako v f.
Vyššie hierarchie sú tiež možné. Väčšina týchto hierarchií sú buď stále systémy alebo trpia vnútornými poruchami. Ostatné komplexné viacnásobné hviezdy sa časom teoreticky rozdrobia na menej komplexné systémy ako sú častejšie pozorované trojhviezdy, prípadne aj štvorhviezdy.
Trapézia
Druhá známa trieda viacnásobných hviezd pozostáva z mladých trapézií, pomenovaných podľa viacnásobnej hviezdy známej ako Trapéz v srdci hmloviny Orión. Takéto systémy nie sú vzácne, ale často sa vyskytujú v blízkosti alebo vo vnútri jasných hmlovín. Tieto hviezdy nemajú štandardné hierarchické vzťahy, ale kompletné nestabilné obežné dráhy, kde centrum gravitácie nie je pevne fixované na jeden bod, ale pohybuje sa v závislosti od toho, ako hviezdy menia svoje spoločné pozície. Tento vzťah sa nazýva Interplay (súhra). Takéto hviezdy sa nakoniec upokoja a vytvoria blízku dvojhviezdu so vzdialeným spoločníkom, ďalšou hviezdou, ktorá bola kedysi súčasťou systému, ale bola vyvrhnutá svojou veľkou rýchlosťou do medzihviezdneho priestoru. Príkladom takýchto vyvrhnutých hviezd môžu byť AE Aurigae, Mu Columbae a 53 Arietis, ktoré sa dostali do Trapéza v hmlovine Orión pred niekoľkými miliónmi rokov.
Vypočítanie ťažiska dvojhviezd
V prípade jednoduchej dvojhviezdy (r1) je vzdialenosť od ťažiska prvej hviezdy k ťažisku hmoty daná:
kde:
Ak a je veľká polos obežnej dráhy na elipse jedného telesa okolo druhého, potom r1 bude veľká polos obežnej dráhy prvého telesa okolo ťažiska hmoty alebo barycentra, a r2 = a - r1 bude veľká polos obežnej dráhy druhého telesa. Ak sa centrum hmoty nachádza vo vnútri masívnejšieho telesa, tak toto teleso sa bude javiť ako rozkmitané s postrehnuteľnou obežnou dráhou.
Ťažiská hmoty
Obrázky sú reprezentačné a nie simulované. Pozícia červeného kríža označuje centrum gravitácie systému.
Označenia viacnásobných hviezd
Komponenty viacnásobných hviezd môžu byť špecifikované pripojením prípon, A, B, C atď., do označenia systémov. Prípony AB môžu byť použité na označenie páru skladajúceho sa z A a B. Postupnosť písmen B, C, atď. môže poukazovať na odlúčenie od komponentu A. Komponenty objavené v blízkosti už existujúceho komponentu môžu byť označované Aa, Ba atď.
Názvoslovie v katalógu viacnásobných hviezd
thumb|upright=1|Záznam podsystémov v A. A. Tokovininovom hviezdnom katalógu viacnásobných hviezd. A. A. Tokovininov hviezdny katalóg viacnásobných hviezd používa systém, v ktorom každý podsystém v mobilnom diagrame je kódovaný postupnosťou číslic. V mobilnom diagrame d (na obrázku hore), sa napríklad najširšiemu systému priradí číslo 1, zatiaľ čo podsystémy obsahujúce jeho základné komponenty budú označené ako 11 a podsystémy obsahujúce jeho druhotné komponenty budú označené ako 12. Podsystémy, ktoré sa objavia pod tým v mobilnom diagrame, budú očíslované tromi, štyrmi alebo viacerými číslicami. Keď sa touto metódou popisuje nie-hierarchický systém, rovnaké číslo podsystému sa použije viac ako raz, napríklad, systém s tromi optickými komponentami A, B a C, pričom žiadne dva z nich nemôžu byť zoskupené do podsystému, bude mať dva podsystémy označené číslom 1 označujúcim dve dvojhviezdy AB a AC. V tomto prípade, ak B a C boli potom spojené do dvojhviezd, tak tieto budú mať označenie podsystémov 12 a 13.
Budúce názvoslovie systémov viacnásobných hviezd
Súčasné názvoslovie dvojhviezd a viacnásobných hviezd môže pôsobiť zmätočne pri rôznych spôsoboch rozdielneho označovania novoobjavených dvojhviezd. Príkladom sú označenia pri objavení optických dvojhviezd a označenia dvojhviezd v zákryte. Navyše aj čísla komponentov môžu byť udávané rôzne, v závislosti od rôznych autorov (jeden dá A a druhý dá C). Rokovania začaté v roku 1999 vyústili do štyroch navrhovaných schém na riešenie tohto problému:
Pre systém označovania, identifikovanie hierarchie vo vnútri systému, je výhodnejšie pri identifikovaní podsystémov a vypočítavaní ich vlastností.
Príklady
thumb|upright=1|[[HD 98800 je štvorhviezdny systém nachádzajúci sa v TW Hydrae asociácii.]]
Latour-de-France (kantón)
Latour-de-France je francúzsky kantón v departemente Pyrénées-Orientales v regióne Languedoc-Roussillon. Skladá sa z 10 obcí.
Roman Polák (režisér)
Roman Polák (* 30. september 1957, Nové Mesto nad Váhom) je slovenský divadelný a televízny režisér, príležitostný herec.
Po absolvovaní odboru divadelná réžia na VŠMU v Bratislave v roku 1982 pôsobil v činohre Štátneho divadla v Košiciach a v rokoch 1984 - 1989 v Divadle SNP v Martine.
Fosfor
História
Brand zo začiatku držal proces výroby phosphorusu v tajnosti, ale neskôr ho predal istému Krafftovi z Drážďan za 200 toliarov. To, že phosphorus sa vyrába z moču objavili aj švéd Johann Kunckel (1678) a anglický prírodovedec Robert Boyle (1680). Krafft sa s Boylom dokonca v Londýne stretol, no Boyle tvrdil, že nezískal od neho receptúru, len informáciu, že phosphorus sa vyrába z „niečoho, čo pochádza z tela človeka“. Táto indícia doviedla Boyla až k výrobe phosphorusu a neskôr proces zdokonalil tým, že do zmesi pridal piesok: Boyle dokonca neskôr vyrobil aj oxid fosforečný a kyselinu fosforečnú a použil phosphorus ako zapaľovač krátkeho drievka so sírovou hlavičkou, predchodcu dnešných zápaliek.
Roman Polák (režisér)
V rokoch 1990 - 1995, v období bez stáleho angažmá, spolupracoval s viacerými divadlami, vrátane Divadla Astorka Korzo ’90, kde sa stal v roku 1996 interným režisérom. V roku 2000 sa vrátil do Košíc ako umelecký šéf činohry Štátneho divadla, ale inscenoval tu aj dve opery, Pucciniho Toscu a Mozartovho Dona Giovanniho. Od apríla 2006 do mája 2008 bol riaditeľom Činohry SND.
Fosfor
História
V roku 1769 švédski vedci Johan Gottlieb Gahn a Carl Wilhelm Scheele (pôvodom Nemec) zistili, že v kostiach sa nachádza fosforečnan vápenatý – Ca3(PO4)2 a pripravili phosphorus z kostného popola (ten sa stal hlavným zdrojom fosforu až do druhej polovice 19. storočia). Objavovanie fosforu ukončil Antoine Lavoisier, ktorý phosphorus prehlásil za chemický prvok.
Fyzikálne vlastnosti
Elementárny fosfor sa vyskytuje vo viacerých alotropných modifikáciách, z ktorých najznámejšie sú biely a červený fosfor, pričom červený fosfor je prechodová fáza medzi bielym a fialovým fosforom. Jednotlivé modifikácie sa líšia fyzikálno-chemickými vlastnosťami. V kvapalnom stave je tvorený molekulami P4, v plynnom taktiež P4 a nad teplotou 800 °C molekulami P2.
Roman Polák (režisér)
Od 1. januára 2013 do 30. decembra 2018 riaditeľom Činohry Slovenského národného divadla. V súčasnosti je profesorom na VŠMU a režisérom na voľnej nohe.
Fosfor
Biely fosfor
Biely fosfor je mäkká voskovitá tuhá látka, ktorá sa dá krájať nožom. V čistom stave je biely, nečistoty ho sfarbujú do žlta, preto sa niekedy označuje aj ako žltý fosfor. Teplota topenia je 44,15 °C, teplota varu 276,85 °C. Je nerozpustný vo vode, ale dobre sa rozpúšťa v nepolárnych rozpúšťadlách ako sírouhlík, benzén, taktiež aj v chloride sírnom a fosforitom. Je mimoriadne jedovatý, smrteľná dávka pre človeka je približne 0,15 g.
Biely fosfor je tvorený molekulami P4 tvaru tetraédra, ktoré sú príčinou jeho vysokej reaktivity. Väzbový uhol atómov fosforu v tetraédri je len 60 °. Biely fosfor je na vzduchu samovznetlivý, preto sa uchováva pod vodou. Taktiež sa priamo zlučuje s halogénmi, sírou a viacerými kovmi. Oxidujúcimi kyselinami reaguje za vzniku kyseliny trihydrogenfosforečnej a v roztokoch silných hydroxidov reaguje disproporcionačne za vzniku fosforečnanu a fosfánu.
Biely fosfor svetielkuje. Tento jav je spôsobený oxidáciou pár fosforu, ktorý nepatrne sublimuje, kyslíkom na oxid fosforitý a neskôr na oxid fosforečný za emisie svetla, čiže ide o tzv. chemoluminiscenciu.
Červený fosfor
Červený fosfor vzniká zahriatím bieleho fosforu na 250 °C v uzavretej nádobe pod tlakom v inertnom prostredí. Táto premena je urýchlená malým množstvom jódu alebo síry, taktiež aj pôsobením UV (preto veľmi pomaly prebieha aj pri pôsobení slnečného svetla). Týmito vplyvmi dochádza k porušovaniu väzieb v molekulách P4 bieleho fosforu a „zosieťovaniu“ týchto molekúl. Zosieťovanie nie je dokonalé, preto je červený fosfor amorfný, alebo sa považuje za prechodovú fázu medzi bielym a fialovým fosforom.
Waidmannsfeld
Waidmannsfeld je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Viedenské Nové Mesto-vidiek.
Fosfor
Červený fosfor
Červený fosfor je na vzduchu stály, nie je jedovatý a nie je rozpustný v polárnych ani nepolárnych rozpúšťadlách. V závislosti od spôsobu prípravy má teplotu topenia od 585 °C do 600 °C. a farbu od svetločervenej až po fialovú a hnedú. Taktiež je omnoho menej reaktívny ako biely fosfor. Zahrievaním sublimuje a následnou kondenzáciou vzniká biely fosfor.
Waidmannsfeld
Žije tu 1 620 obyvateľov (1. 1. 2010).
Fosfor
Fialový fosfor
Fialový fosfor (alebo aj Hittorfov fialový fosfor) vzniká zahrievaním červeného fosforu v uzatvorenej tube pri teplote 530 °C. Je to konečný produkt polymerizácie červeného fosforu. Ak je zahrievaný v inertnej atmosfére, presublimuje a pary skondenzujú vo forme bieleho fosforu (v prípade rýchleho ochladenia vo vákuu však pary skondenzujú vo forme fialového fosforu).
Fialový fosfor je oveľa menej reaktívny ako červený fosfor. Na vzduchu je stály do teploty 300 °C, nie je rozpustný v žiadnom rozpúšťadle, nereaguje ani s roztokmi hydroxidov. Pomaly reaguje s halogénmi, taktiež s oxidujúcimi kyselinami (ako kyselina dusičná).
Chemické vlastnosti
Reaktivita fosforu je závislá od jeho modifikácie. Najreaktívnejší je biely fosfor, ktorý sa za izbovej teploty priamo zlučuje s viacerými prvkami – je samovznietivý so vzdušným kyslíkom, priamo reaguje aj s halogénmi a so sírou. Červený fosfor je oveľa menej reaktívny, s kyslíkom horí až pri teplote nad 400 °C. Čierny fosfor je najmenej reaktívna modifikácia.
Spôsob väzby
Vzhľadom na elektronegativitu fosforu má väčšina väzieb prevažne kovalentný charakter. Nepolárne väzby sa vyskytujú v molekulách s P4, H2P-PH2, X2P-PX2 (kde X je Cl, alebo I). V ostatných zlúčeninách sú väzby polárne, v porovnaní sa analogickými zlúčeninami dusíka však menej polárne. Iónové väzby sú vzhľadom na energetickú nevýhodnosť prakticky neexistujúce.
V zlúčeninách fosfor vytvára hybridné orbitály SP3 ktoré poskytujú štyri σ-väzby, stabilizáciou prvkami s vysokou elektronegativitou (kyslík, fluór, chlór) sa do väzby zapájajú aj orbitály d z tretej vrstvy (pre ktoré je inak vzhľadom na ich vysokú energiu účasť na väzbe výhodná), čím fosfor môže vytvárať päť, resp. šesť σ-väzieb s hybridizáciou SP3D alebo SP3D2.
Atóm fosforu nie je schopný tvoriť π-väzby prekrývaním sa p orbitálov, ale vytvára πd-väzby (prekrývaním dπ–pπ orbitálov), ktoré sú príčinou rozdielnych fyzikálno-chemických vlastností kyslíkatých zlúčenín fosforu oproti dusíku. Pri fosfore sa bežne vyskytujú dimérne, prípadne polymérne štruktúry (P4O6, P4O10, (PO2)x, (PO3)xx− a pod.). V cyklickej zlúčenine (PNCl2)3 fosfor vytvára aj delokalizované π-väzby, podobne ako uhlík v benzéne.
V prípade trojväzbových zlúčenín voľný elektrónový pár vystupuje ako donor elektrónov, čiže zlúčeniny takéhoto typu vystupujú ako ligandy v komplexných zlúčeninách.
Izotopy
V prírode sa vyskytuje jediný stabilný izotop 31P. Z umelo pripravených nuklidov je významný izotop je 32P s polčasom rozpadu 14,28 dní, ktorý sa používa pri výskume metabolizmu fosforu v ľudskom tele.
Zlúčeniny s vodíkom
Fosfán (PH3) je bezfarebný jedovatý plyn s nepríjemným zápachom. Väzby v molekule sú vzhľadom na približne rovnaké hodnoty elektronegativít oboch prvkov nepolárne, no formálne sa záporný náboj pripisuje fosforu. Jeho molekula má tvar trojbokej pyramídy s atómom fosforu vo vrchole. Na rozdiel od amoniaku, ktorého je obdobou, fosfán nie je schopný viazať sa vodíkovými mostíkmi, preto je omnoho prchavejší. Pripravuje sa rozkladom fosfidov vodou, alebo zriedenými kyselinami: taktiež aj rozkladom fosfóniových solí hydroxidmi alkalických kovov Fosfán sa nepatrne rozpúšťa vo vode, kde sa správa ako veľmi slabá zásada. So silnými kyselinami poskytuje fosfóniové soli PH4+, ktoré však veľmi ochotne hydrolyzujú späť na fosfán a príslušnú kyselinu. Má silne redukčné vlastnosti, v kyslíkatej atmosfére po zapálení zhorí a z roztokov strieborných (príp. meďnatých) solí redukuje kovové striebro (meď): Sú známe aj zlúčeniny, kde je jeden atóm vodíka substituovaný iným atómom, čiže dihydrogenfosfidy (napr dihydrogenfosfid sodný NaPH2, ktorý sa pripravuje reakciou fosfánu s trifenymetylsodíkom v éterickom prostredí).
Difosfán (P2H4) je fosforečným analógom hydrazínu. Je to bezfarebná kvapalina, ktorá vzniká ako vedľajší produkt pri rozklade fosfidov vodou a od fosfánu sa oddeľuje ochladením. Na rozdiel od hydrazínu nemá zásadité vlastnosti. Jeho pary sa samovoľne zapaľujú a účinkom zvýšenej teploty sa rozkladá na produky podobné organickým polymérom (plastom), ktoré majú priemerné zloženie P2H a sú pomerne stále.
Fosfidy
Fosfidy sú binárne zlúčeniny fosforu s menej elektronegatívnymi prvkami. Pripravujú sa obvykle priamym zlučovaním fosforu s príslušným prvkom. Rozdeľujú sa na: Kým polymérne fosfidy sa vodou rozkladajú za uvoľňovania fosfánu, kovové sú väčšinou chemicky inertné.
Halogenidy
S halogénmi vytvára fosfor zlúčeniny typu PX3, PX5, prípadne P2X4, taktiež aj zmiešané halogenidy PX2Y a PX3Y2. Halogenidy fosforité existujú pri všetkých štyroch halogénoch (astát nepočítajúc). Ich molekula má tvar trojbokej pyramídy s atómom fosforu na vrchole. Jodid fosforitý je za normálnych podmienok tuhý, chlorid a bromid sú kvapalné a fluorid fosforitý je plynná látka. Všetky halogenidy fosforité ochotne reagujú s vodou za vzniku kyseliny trihydrogenfosforečnej a halogénvodíkovej.
Pripravujú sa priamou syntézou fosforu s prvkami, s výnimkou fluoridu, ktorý sa pripravuje reakciou fluoridu arzenitého s chloridom fosforitým: Halogenidy fosforečné sú známe iba pri fluóre, chlóre a bróme. Fluorid fosforečný je za normálnych podmienok plyn, chlorid kvapalný a bromid tuhý. Ich molekula má tvar trojbokej dipyramídy s atómom fosforu v strede. V kryštalickom chloride sa vyskytujú anióny PCl4+ a PCl6−, čo naznačuje dvojakú hybridizáciu atómov fosforu (v katióne je to SP3 a anióne SP3D2). Iónovú štruktúru potvrdzuje aj elektrická vodivosť roztoku chloridu fosforečného v nitrobenzéne.
Halogenidy fosforečné s vodou ochotne reagujú za vzniku trihalogenid-oxidov fosforečných, pri nadbytku vody reakcia ďalej prebieha až za vzniku kyseliny trihydrogenfosforečnej. Pripravujú sa syntézou halogenidov fosforitých a príslušného halogénvodíka: Fluorid fosforečný reaguje s fluorovodíkom za vzniku silnej kyseliny hexafluorofosforečnej. Známe sú aj jej soli – hexafluorofosforečnany.
Z halogenidov fosfornatých sú známe len chlorid a jodid fosfornatý. Obe látky sú nestále, zahrievaním sa rozkladajú na halogenidy fosforité a fosfor, rozkladajú sa aj vodou.
Oxidy
thumb|left|160px|Štruktúra oxidu fosforitého. thumb|left|160px|Štruktúra oxidu fosforečného. Sú známe tri oxidy fosforu – oxid fosforitý P4O6, oxid fosforičitý (PO2)x a oxid fosforečný P4O10.
Oxid fosforitý je biela kryštalická látka s teplotou topenia 23,8 °C, silne jedovatá. Pripravuje sa regulovaným spaľovaním fosforu. vo všetkých troch skupenstvách sa skladá z molekúl P4O6. Štruktúru molekuly tvoria štyri tetraedricky usporiadané atómy fosforu, pričom každá dvojica fosforových atómov je spojená atómov kyslíka. Oxid fosforitý sa vo vode rozpúšťa za vzniku kyseliny fosforitej. V horúcej vode však vzniká fosfán, kyselina trihydrogenfosforečná a červený fosfor. Pri zahrievaní nad 210 °C sa rozkladá na červený fosfor a oxid fosforičitý.
Oxid fosforičitý je priehľadná kryštalická látka, ktorá sa na vzduchu rozplýva a je dobre rozpustná vo vode. V roztoku sa nachádza zmes kyseliny fosforitej a fosforečnej.
Oxid fosforečný sa vyskytuje vo viacerých modifikáciách, z nich najznámejšia je hexagonálna modifikácia, ktorá je aj priemyselne dodávaná. Okrem toho kryštalizuje aj v rombickej sústave. V štruktúre je každá dvojica tetragonálne usporiadaných atómov fosforu spojená atómom kyslíka, zvyšné štyri kyslíky sú nadviazané vo vrcholoch tetraédra. Pripravuje sa spaľovaním v suchom vzduchu a následným ochladením pár.
Oxid fosforečný má silné dehydratačné vlastnosti, dokonca tak silné, že odoberá vodu aj kyseline sírovej a dusičnej, pričom vznikajú príslušné anhydridy oboch kyselín. Preto sa v laboratóriu často používa na vysušovanie plynov, prípadne na odstraňovanie vlhkosti z látok.
Ostatné binárne zlúčeniny
So sírou tvorí fosfor sulfidy zloženia P4S3, P4S5, P4S7, P4S10. Vznikajú priamym zlučovaním oboch prvkov v určitom stechiometrickom pomere (taký aby vznikl príslušný sulfid) pri zvýšenej teplote. Sú to poväčšine do žlta sfarbené kryštalické látky. P4S10 je sírnym analógom oxidu fosforečného (P4O10), v štruktúre iných sulfidov fosforu sa nachádzajú priamo spojené dva atómy fosforu (každý z iného tetraédra) mostíkom.
S dusíkom fosfor vytvára taktiež viacero zlúčenín, najlepšie preskúmaný je chlorid-nitrid fosforečný, presnejšie cyklické polyméry tejto zlúčeniny. Vzniká zahrievaním chloridu fosforečného s chloridom amónnym pri teplote 150 až 200 °C. V triméri chlorid-nitridu fosforečného sa nachádzajú delokalizované π-väzby, podobne ako v benzéne.
Kyseliny
Fosfor vytvára viacero kyslíkatých kyselín v (často formálnom) oxidačnom stupni I, III, IV a V, taktiež aj peroxokyseliny.
V oxidačnom stupni I je to kyselina fosforná, alebo správnejšie kyselina dihydrido-dioxofosforečná H(PH2O2). Je to stredne silná jednosýtna kyselina, jej soli sa nazývajú fosfornany. Kyselina fosforná je biela kryštalická látka s teplotou topenia 26,5 °C, má silne redukčné vlastnosti. Zahrievaním nad teplotu 130 °C sa rozkladá na fosfán, fosfor, kyselinu fosforitú a vodík. Pripravuje sa zo svojich solí vytesnením kyselinou sírovou: Dá sa pripraviť aj oxidáciou fosfánu vodnou suspenziou jódu:
Kyselina tetrahydrogendifosforičitá H4P2O6 sa nachádza v zmesi, ktorá vzniká pomalou oxidáciou bieleho fosforu. Za vyššej teploty a za prítomnosti silných kyselín disproporcionuje na kyselinu fosforitú a trihydrogenfosforečnú, inak je pomerne stála voči oxidačným činidlám.
Kyselina trihydrogenfosforečná H3PO4 je najbežnejšou oxokyselinou fosforu. Pripravuje sa spaľovaním bieleho fosforu a následnou hydratáciou oxidu fosforečného, prípadne rozkladom fosforečnanov. Je to bezfarebná kryštalická látka, vo vode veľmi dobre rozpustná. Je to trojsýtna, stredne silná kyselina, aj keď je pri izbovej teplote málo reaktívna. Pri zvýšenej teplote však reaguje s väčšinou kovov, dokonca aj s ich oxidmi.
Kyselina tetrahydrogendifosforečná H4P2O7 sa pripravuje dehydratáciou kyseliny trihydrogenfosforečnej pri 220 °C, prípadne tiež kyštalizuje z roztoku, v ktorom je pomer látkových množtiev oxidu fosforečného a vody v okolí hodnoty 0,5. Je to stredne silná kyselina, silnejšia ako kyselina trihydrogenfosforečná. Zo solí sú známe difosforečnany, prípadne dihydrogendifosforečnany.
Kyselina hydrogenfosforečná (alebo kyselina metafosforečná) HPO3 je konečný produkt dehydratáciue kyseliny ttrihydrogenfosforečnej. Je to tvrdá sklovitá látka, vo vode dobre rozpustná. Jej roztok postupne prechádza an kyelinu trihydrogenfosforečnú.
Známe sú aj soli kyseliny cyklo-trihydrogentrifosforečnej a cyklo-tetrahydrogentetrafosforečnej. V štruktúre spomínaných cyklofosforečnanov existujú anióny P3O93−, resp. P4O124−, zložené z tetraédrov PO4, ktoré sú spojené do kruhu prostredníctvom kyslíkových atómov.
Fosforečnany
thumb|left|140px|Fosforečnan meďnatý. thumb|left|140px|Fosforečnan horečnatý. thumb|left|140px|Fosforečnan strieborný.
Fosforečnan je súhrnné označenie pre soli kyselín fosforečných, v užšom zmysle pre soli kyseliny trihydrogenfosforečnej. Kyselina trihydrogenfosforečná vytvára tri typy solí: fosforečnany M3IPO4, hydrogenfosforečnany M2IHPO4 a dihydrogenfosforečnany MIH2PO4. Kyselina hydorgenfosforečná poskytuje len fosforečnany MIPO3 a kyselina tetrahydrogendifosforečná difosforečnany M4IP2O7 a dihydrogendifosforečnany M2IH2P2O7.
Taktiež sú známe aj soli cyklických a polymérnych kyselín fosforečných, ako cyklo-tetrafosforečnan tetrasodný Na4P4O12, príp. trifosforečnan pentasodný Na5P3O10.
Fosforečnany sa obvykle pripravujú neutralizáciou kyseliny fosforečnej s hydroxidom/uhličitanom alkalického kovu. Taktiež sa pripravujú zrážaním rozpustných fosforečnanov s príslušnými soľami kovov.
Molekula PO4 má tvar pravidelného tetraédra, v strede je umiestnený atóm fosforu s hybridizáciou SP3 a vo vrcholoch atómy kyslíka.
Organické zlúčeniny fosforu
Fosfor vytvára viacero typov organických zlúčenín. Medzi najznámejšie patria estery kyseliny trihydrogenfosforečnej, tzv. organofosfáty. Viaceré z nich majú dôležitú biochemickú úlohu a sú pre život nevyhnutné. Napr. nukleotidy ako zložky nukleových kyselín sú estery kyseliny trihydrogenfosforečnej s ribózou, príp. deoxyribózou, taktiež aj jednotlivé nukleotidy sú viazané cez fosfor. No taktiež sú aj hlavnou priemyselných insekticídov, pesticídov, ale aj nervových plynov (ako sarín, tabun, VX atď.).
Dôležitú úlohu v biochémii hrajú aj fosfolipidy ako základ biologických membrán (presnejšie fosfolipidové dvojvrstvy). Fosforová zložka je polárnou časťou dvojvrstvy. Z iných zlúčenín sú známe aj soli fosfónia (PH4+), organické fosfidy atď.
Výskyt v prírode
V prírode sa fosfor vyskytuje len v zlúčeninách. V zemskej kôre sa fosfor vyskytuje pomerne hojne, je celkovo 11. prvkom v poradí výskytu a jeho koncentrácia sa priemerne odhaduje na 11,2 g/kg. V morskej vode je jeho koncentrácia veľmi nízka, iba 0,07 mg/l, vo vesmíre pripadá na jeden atóm fosforu približne 3 000 000 atómov vodíkov.
Najdôležitejším minerálom s obsahom fosforu je zmiešaný fosforečnan vápenatý – apatit, jeho štruktúra sa dá vyjadriť všeobecným vzorcom Ca5(PO4)3X (kde X môže byť OH, F, Cl). Apatit slúži ako základná surovina pre výrobu fosforu, ako aj jeho zlúčenín. Hlavná oblasť ťažby leží v Rusku (polostrov Kola), Maroku a v USA.
Ďalšími minerálmi s obsahom fosforu sú napr. fosforit Ca3(PO4)2 (odroda apatitu), wavellit Al3[(OH, F)3|(PO4)2]·5H2O a vivianit Fe3(PO4)2·8 H2O.
Výroba
Základom priemyselnej výroby elementárneho fosforu je redukcia fosforečnanov koksom (uhlíkom) za prítomnosti kremenného piesku podľa rovnice:
Čiže
Fosfor pri vysokej teplote (okolo 1 300 °C) v tavenine tečie ako modifikácia P4 a je zachytený po kondenzácii vo vode ako biely fosfor. Pri zahrievaní bieleho fosforu v inertnej atmosfére, prechádza na modifikáciu červeného fosforu, ktorá má polymérnu štruktúru Pn.
Dnes už takmer nepoužívaná metóda výroby je Pelletierova metóda. Pri nej sa fosforečnan vápenatý mení v prostredí mierne koncentrovanej kyseliny sírovej na dihydrogenfosforečnan vápenatý. V druhom kroku je odstránena sadra a dihydrogenfosforečnan vápenatý je redukovaný koksom pri teplote 1 000 °C v šamotových peciach.
Použitie
Vlastnosti a použitie fosforu je silne závislé na alotropnej forme, v ktorej sa fosfor práve vyskytuje.
Zliatiny
Elementárny fosfor sa v menšom množstve pridáva do zliatin kovov pre úpravu ich fyzikálnych vlastností. Jeho prítomnosť v zliatinách značne zvyšuje tvrdosť výsledného produktu. Významné je legovaní fosforu do strieborných pájok a bronzu, ale i niektorých špeciálnych ocelí.
Fosfor v biológii
Fosfor sa vyskytuje vo všetkých živých organizmoch na Zemi, viazaný je predovšetkým v kostiach (ako fosforečnan vápenatý) a zuboch, ale je aj zložkou dôležitých organických molekúl ako DNA a RNA, energetických prenášačov (ADP, ATP) a je obsiahnutý vo viacerých tukoch, inak lipidov.
Alexej I. (Rusko)
Život a vláda Alexeja I.
náhľad|300px|vľavo|Mapa [[Republika oboch národov|Poľsko-litovského kráľovstva po podpise Andrusovského mieru; tmavozelené časti pripadli Ruskej ríši]] Za jeho vlády sa viedli dve veľké vojny – rusko-poľská vojna (1654 – 1667) a rusko-švédska vojna (1656 – 1658). V prvej sa cár so súhlasom bojarskej dumy rozhodol pripojiť k ríši územia, ktoré v stredoveku tvorili súčasť Moskovskej ríše. Na úkor oslabeného Poľska bola dobytá oblasť okolo mesta Smolensk a najmä tzv. ľavobrežná Ukrajina (na východ od toku rieky Dneper), ktorú z veľkej časti osídlili pravoslávni kozáci. Územia obývané kozákmi sa dostalo pod priamu vládu Moskvy a kozáci tým stratili svoju čiastočnú nezávislosť, čo pôvodne hajtman Bohdan Chmeľnyckyj nepredpokladal (definitívne kozácku autonómiu zrušila cárovná Katarína II. (Rusko)). V roku 1655 do oslabeného Poľského kráľovstva vtrhli aj švédske vojska kráľa Karola X. Gustáva (tzv. potopa). Pre spory o územné zisky medzi švédskym kráľom a ruským cárom sa začala medzi oboma krajinami v roku 1656 vojna. Vojna so švédskom bola definitívne ukončená až podpisom mierovej dohody v roku 1661 v zámku Cardis (dnes mesto Kärde v Estónsku). Mier s Poľsko-litovským kráľovstvom bol podpísaný až v roku 1667 v dedinke Andrusovo (neďaleko Smolenska), podľa čoho sa nazýva Andrusovským mierom. Rusko ním získalo tzv. ľavobrežnú Ukrajinu s mestom Kyjev a oblasť okolo miest Černigov a Smolensk. Za Alexejovej vlády vypuklo v Rusku mnoho povstaní. Na začiatku to boli povstania v mestách Pskov a Veľký Novgorod. V roku 1662 vybuchlo povstanie kvôli znehodnocovaniu meny. Na juhu Ruska povstanie kozákov pod velením Stepana Razina. Povstanie bolo napokon na jeseň 1670 potlačené a Stenka Razin bol v júni roku 1671 popravený rozštvrtením v Moskve.
Za Alexejovej vlády došlo aj k rozkolu s najvyšším predstaviteľom pravoslávnej cirkvi – s moskovským patriarchom Nikonom (v úrade v rokoch 1652 – 1666). Patriarcha Nikon totiž začal po synodách v rokoch 1654 a 1656 zavádzať v cirkvi také reformy, ktoré ju mali priblížiť gréckej (pôvodne byzantskej) podobe pravoslávneho kresťanstva. V tomto duchu boli revidované bohoslužobné knihy podľa vzoru novších gréckych, ale zmeny sa dotkli aj rituálov a náboženských gest - napríklad podľa nového nariadenia sa pravoslávni veriaci mali prežehnávať tromi prstami a nie iba dvomi. Veriaci, ktorí ostali verní staršej podobe pravoslávia sa začali nazývať staroverci a boli svetskou mocou veľmi tvrdo prenasledovaní. V poslednej tretine 17. storočia však radšej páchali hromadné samovraždy samoupálením, akoby sa mali podvoliť reformovanej podobe pravoslávia. Cár spočiatku s novými reformami súhlasil, ale keď sa napokon Nikon pokúsil nastoliť supremáciu duchovnej moci nad svetskou (teda nad samotným panovníkom), upadol do cárovej nemilosti. Na veľkej synode v Moskve konanej v roku 1666 bol Nikon z postu patriarchu odvolaný a dožil v kláštornom ústraní.
Anna Vargová (moderátorka)
Anna Vargová je slovenská novinárka a moderátorka.
Vyštudovala žurnalistiku na FF UK v BA-1986-1990, redaktorka Rádiožurnálu SRo, spravodajstva STV, TV JOJ, Rádio Twist, TV VTV, Luna, moderátorka politických diskusíí-O 5 minút 12, Sedmička, Duel alebo dialóg, Zoči-voči, momentálne Otvorene s Annou Vargovou v Rádiu Slovensko. Absolvovala novinársku stáž v Japonsku v roku 1994, bola spravodajkyňou Hlasu Ameriky zo Slovenska. V roku 1998 získala Krištáľové krídlo.
Ocenenia
1998 - Krištáľové krídlo v kategórii publicistika a literatúra
Mořinka
Mořinka je obec v Česku v okrese Beroun v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 133 obyvateľov, z toho 69 mužov a 64 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 40,9 roka, ženy 42,1 roka).
Hydraulické vápno
Hydraulické vápno je druh vápna používaného na výrobu vápennej malty. Hydraulicita je schopnosť vápna stvrdnúť pod vodou. Hydraulické vápno sa vyrába žíhaním vápenca obsahujúceho íl a iné nečistoty. Vápnik v peci reaguje s nerastmi obsiahnutými v íle a tvorí kremičitany, ktoré umožňujú, aby vápno tvrdlo bez prítomnosti vzduchu. Nezreagovaný vápnik je uhasený na hydroxid vápenatý. Hydraulické vápno sa používa v prípadoch, kedy je potrebné rýchlejšie počiatočné tvrdnutie, ako umožňuje bežné vápno, v náročnejších podmienkach (aj pod vodou).
Použitie v stavebníctve
Hydraulické vápno sa používa ako konštrukčný materiál z týchto dôvodov:
Klasifikácia
Prírodné hydraulické vápno (NHL) sa klasifikuje podľa pevnosti alebo podľa hydraulického modulu. Hydraulický modul je definovaný takto:
MH=CaO/(Al2O3+Fe2O3+SiO2)
Vápna s MH > 9 sa považujú za vápna vzdušné.
Martin Štrbák
Martin Štrbák je:
Remilly-sur-Tille
Remilly-sur-Tille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fresnoy-Folny
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jiří Baborovský
Jiří Baborovský (* 28. august 1875, Březové Hory – † 10. október 1946, Brno) bol český fyzikálny chemik. Venoval sa štúdiu kinetiky chemických reakcií.
Fresnoy-Folny
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1983
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1983 boli v poradí 5. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Káhire, v Egypte v júli 1983, za účasti 10 mužských a 9 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo iba mužské družstvo Maroka. V mužskej kategórii obhájilo titul 🇩🇿, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇨🇬. Pre strieborné Kongo to bola prvá medaila. U žien získalo titul tretíkrát v rade 🇨🇬 po finálovej výhre nad 🇳🇬.
Jiří Baborovský
Vyštudoval v Lipsku, bol vôbec prvým docentom fyzikálnej chémie v Česku. Napísal známe učebnice fyzikálnej chémie Theoretická a fysikální chemie (1919) a Úvod do theoretické a fysikální chemie (1926), ktoré mali veľký význam v čase, kedy bol pôvodnej českej odbornej chemickej literatúry vážny nedostatok.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1983
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia mužských afrických družstiev na Letné olympijské hry 1984, ktoré hostilo Los Angeles. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo. Ďalšie družstvo v poradí postúpilo na MS B kategórie 1985.
Renève
Renève je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Millas (kantón)
Millas je francúzsky kantón v departemente Pyrénées-Orientales v regióne Languedoc-Roussillon. Skladá sa z deviatich obcí.
Kríženie (architektúra)
náhľad|Pôdorys chrámu – kríženie je vyznačené svetločervenou  farbou náhľad|Katedrála sv. Víta – pohľad z hlavnej lode do kríženia Kríženie býva v sakrálnej architektúre použité vo veľkých kostoloch, napríklad v gotických katedrálach. V podstate ide o prienik hlavnej lode a naväzujúceho chóru s priečnou loďou. Kríženie má spravidla štvorcový pôdorys. Vždy je architektonicky zvýraznené. V gotickej architektúre to býva mohutná štvorcová krížová rebrová klenba, ktorá je nesená mohutnými zväzkovými piliermi. Môže tu však byť tiež umiestnena (najmä vo Francúzsku) do interiéru kostola otvorená veža. V renesancii a baroku tu je často umiestnená kupola.
Roger Bruce Chaffee
Roger Bruce Chaffee (* 15. február 1935, Grand Rapids – † 27. január 1967, Cape Canaveral) bol americký astronaut.
Exteriér
Exteriér označuje vonkajší vzhľad, časť, priestor alebo tvar nejakého objektu, najčastejšie stavby. Používa sa najmä v spojení s architektúrou. Je antonymom k slovu interiér.
Nenačovice
Nenačovice je obec v Česku v okrese Beroun v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 246 obyvateľov, z toho 111 mužov a 135 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 43,1 roka, ženy 38,6 roka).
Katastrofa
náhľad|vpravo|Lesný [[požiar na Floride v Spojených štátoch (máj 2007) sa vymkol spod kontroly a miestnym záchranárom musela poskytnúť podporu FEMA]]
Waldegg
Waldegg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Viedenské Nové Mesto-vidiek.
Katastrofa
Katastrofa (z ) alebo pohroma je náhla neočakávaná udalosť s tragickými následkami, veľké nešťastie.
Z hľadiska krízového manažmentu je katastrofa termín, ktorý je v prípade slovenskej právnej úpravy definovaný ako „mimoriadna udalosť, pri ktorej dôjde k narastaniu ničivých faktorov a ich následnej kumulácii v dôsledku živelnej pohromy a havárie.“ Právne definície v iných štátoch sa môžu líšiť, vo všeobecnosti ale ide o mimoriadnu udalosť väčšieho rozsahu s (obzvlášť) ničivými následkami.
Fresquiennes
Fresquiennes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lúčna
Lúčna môže byť:
Interiér
Interiér označuje vnútorný priestor nejakého objektu, najčastejšie stavby. Používa sa najmä v spojení s architektúrou. Je antonymom k slovu exteriér. Pre interiér sú typické najmä estetické požiadavky, ktoré rieši interiérový dizajn. Funkčnosť interiéru zabezpečuje vnútorné technické vybavenie (inštalácie, zdravotechnika, ...) a mobiliár.
Devoll (rieka)
Priebeh toku
Pramení v horách Gramos. Pretína medzihorskú kotlinu Korçë, kde vytvára plytké jazero Maliqi. Neďaleko mesta Poshnja vytvára po sútoku s Osumom rieku Semani.
Vodný stav
Vysoký vodný stav je na jeseň a v zime a nízky v lete. Priemerný prietok v ústí je 49,5 m³/s.
Využitie
Využíva sa na zavlažovanie a na zisk vodnej energie (hydroelektráreň).
Mont-Louis (kantón)
Mont-Louis je francúzsky kantón v departemente Pyrénées-Orientales v regióne Languedoc-Roussillon. Skladá sa z 15 obcí.
Flochovec
Flochovec je potok v hornom Turci, v juhovýchodnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to pravostranný prítok Turca, meria 4,1 km a je tokom IV. rádu. Nárečovo sa označuje ako Štrich.
Prameň
Tečie v Kremnických vrchoch, kde pramení v podcelku Flochovský chrbát na juhojuhozápadnom svahu Flochovej (1 316,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 230 m n. m.
Sninské rybníky
Sninské rybníky sú rekreačná oblasť v regióne Horný Zemplín, na okraji mesta Snina, približne od jeho centra v doline potoka Bystrá.
Rekreačná oblasť Sninské rybníky je obklopená Vihorlatskými vrchmi s cyklotrasami a turistickými chodníkmi. Je východiskovým bodom pešej turistickej trasy, vyznačenej modrou turistickou značkou na obľúbený Sninský kameň, odkiaľ je možné pokračovať k najväčšiemu zahradenému sopečnému jazeru na Slovensku – Morskému oku. Tieto prírodné výtvory sú súčasťou územia Vihorlatský prales, skrátene aj Vihorlat, ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Karpatské bukové pralesy a staré bukové lesy Nemecka. Dôvodom boli zachovalé bukové pralesy s vyše 240-ročnými exemplármi.
náhľad|vľavo|[[Biokúpalisko Sninské rybníky]]
V areáli rekreačnej oblasti sa nachádza prírodné kúpalisko (pozri: Biokúpalisko Sninské rybníky), ktoré bolo v roku 2010 prestavané z pôvodných troch prírodných kúpalísk. Je druhým bio kúpaliskom na Slovensku, využívajúcim technológiu samočistenia vody pomocou rastlín a rias. Získalo ocenenie NAJ produkt cestovného ruchu Prešovského kraja za rok 2014. Jeho areál pozostáva z kúpaliska s troma hĺbkovými pásmami – priestor pre malé deti (hĺbka - ), časť pre neplavcov (hĺbka  - ) a plavecká časť (hĺbka  - ), ktorá je od neplaveckej oddelená mólom, zo zatrávnených plôch na oddych a zo samotného bazéna slúžiaceho na filtráciu a čistenie vody. Napustenie biotopu je napojené z prírodného zdroja vodného toku Bystrá. Návštevníkom na rekreáciu slúžia ihriská pre športové aktivity, detské ihriská.
Vedľa kúpaliska sa nachádza kemp Autocamping Snina, ktorý je najvýchodnejším kempom na Slovensku. Ide o sezónne zariadenie, každoročne od 15. 5. do 30. 9. navštevované turistami. Ponúka ubytovanie v chatkách, stanovanie a kempovanie na trávnatej ploche.
V letných mesiacoch sa v rekreačnej oblasti v areáli amfiteátra konajú viaceré známe hudobné festivaly, ako Podvihorlatský folklórny festival, Farfest Snina či najznámejší z nich Rock pod Kameňom – Snina Open Air Festival.
V rekreačnej oblasti sú poskytované stravovacie a ubytovacie služby.
Prístup
Do mesta Snina je možné dopraviť sa prímestskou dopravou autobusovými linkami SAD Humenné, alebo vlakovou dopravou ŽSR. Vzdialenosť: Humenné-Snina. Pre vyhľadanie spojenia možno použiť internetový cestovný poriadok.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Schmittviller
Schmittviller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
18. september
Narodenia
thumb|upright|[[Peter Šťastný (* 1956)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Jimi Hendrix († 1970)]] náhled|upright|[[Ruth Baderová Ginsburgová († 2020)]]
Žeriavotvaré
Žeriavotvaré alebo žeriavy alebo žeriavovce alebo krátkokrídlovce (Gruiformes) v širšom zmysle alebo alternatívny názov chriašteľotvaré alebo chriaštele (Ralliformes) v širšom zmysle je rad letcov.
Charakteristika
Väčšinou majú dlhé nohy, tenký zobák, zaokrúhlené krídla a nenápadné sfarbenie. Nikdy nemajú hrvoľ. Mnohé sú sťahovavé, pričom hniezdiská a zimoviská bývajú od seba vzdialené.
Systematika
Rad žeriavotvaré/žeriavy/žeriavovce (Gruiformes) / chriašteľotvaré/chriaštele (Ralliformes) v širšom zmysle
Olette (kantón)
Olette je francúzsky kantón v departemente Pyrénées-Orientales v regióne Languedoc-Roussillon. Skladá sa z 15 obcí.
Vladimír Jancura
Vladimír Jancura (* 20. júl 1948, Humenné) je slovenský novinár a reportér. V rokoch 19951996 bol šéfredaktorom denníka Pravda.
V roku 1966 ukončil strednú všeobecnovzdelávaciu školu v Medzilaborciach, potom vyštudoval novinárstvo na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Už počas štúdia v roku 1969 pracoval v regionálnych novinách a v Pravde na víkend (vo vtedajšej víkendovej prílohe Pravdy P 24).
V rokoch 19801983 absolvoval internú ašpirantúru na Katedre žurnalistiky Akadémie spoločenských vied v Moskve, odkiaľ pravidelne dopisoval do Nového slova (v rokoch 19721986). V roku 1986 prešiel do redakcie Pravdy ako stály spravodajca týchto novín v Moskve. Po návrate domov v roku 1991 viedol reportérske oddelenie Pravdy. V roku 1995 sa stal na osem mesiacov šéfredaktorom Pravdy. Potom tam pôsobil ako novinár a reportér.
Piper J-3 Cub
náhľad|Piper Cuby nazhromaždené pri ich 75. výročí na [[AirVenture 2012]] náhľad|Fotografia kokpitu lietadla Piper Cub. Lietadlo má menej leteckých prístrojov ako väčšina moderných lietadiel Piper J-3 Cub je malé, jednoduché, ľahké lietadlo, ktoré bolo vyrábané medzi rokmi 1937 a 1947 spoločnosťou Piper Aircraft. S usporiadaním pre dvoch členov posádky (v zadu a vpredu) bolo toto lietadlo určené pre výcvikové lietanie, ale stalo sa z neho jedno z najobľúbenejších a najznámejších ľahkých lietadiel všetkých čias. Jednoduchosť, dostupnosť a obľúbenosť Piper Cub je porovnávaná k zavedeniu automobilu Ford Model T.
Pre štandardný chrómovo žltý náter lietadla je nazývaný tiež ako “Cub Yellow” (Žlté medvieďa).