cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zlín Z-XII
Technický popis
Riadenie väčšiny Z-XII a Z-212 bolo dvojité. Pedály nožného riadenia boli spojené so smerovkou oceľovými lanami napnutými gumovým povrazom. Ručné riadenie výškového kormidla a krídelok malo odnímateľnú prednú riadiacu páku a prenos síl bol vykonávaný tiež lanami.
Prístrojové vybavenie bolo štandardne len v zadnom pilotnom priestore. Palubná doska (čiernej matnej farby) bežne obsahovala otáčkomer, výškomer ( do 6000 m), rýchlomer ( do 250 km/h), teplomer oleja, tlakomer oleja, vypínač zapaľovania a tiahlo kohúta paliva. Nad palubnou doskou bol kompas. Ukazovateľ stavu paliva na palivovej nádrži bol viditeľný z oboch pilotných priestorov.
Pristávacie zariadenie: Delený hlavný podvozok mal na každej polovici tri vzpery z oceľových rúrok. Hlavná vzpera bola odpružená hydropneumatickým tlmičom Zlinavion. Zlin Z-212 mal mechanické brzdy ovládané pákou po ľavej ruke pilota. Kolesá hlavného podvozka mali rozmer 420 - 150 mm a mal rozchod 2 m. Ostruhu tvorili štyri listové perá a pätka z liatiny. Na želanie zákazníka mohlo byť namiesto pätky inštalované koliesko z tvrdenej gumy (ale to bolo podmienené inštalovaním brzd na hlavnom podvozku) a v prípade Z-212 boli koliesko a brzdy inštalované štandardne.
Pohonná jednotka: Základný variant bol poháňaný motorom Persy II. Bol to plochý štvorválcový vzduchom chladený motor so zdvihovým objemom 2,2 l a výkonom 33 kW (47 k). Palivová nádrž umiestnená v prednej časti trupu mala pri Z-XII 45 l a v prípade Z-212 až 70 l. Olejová nádrž Z-XII s objemom 10l bola súčasťou motora a olejová nádrž Z-212 s objemom 7 l bola upevnená pred protipožiarnou stenou na prvej trupovej prepážke. Najlacnejší variant Z-XII bol ponúkaný s motorom Persy I. Ponúkané boli aj s motormi Persy III. Zlín Z-212 bol vybavený motorom Walter Mikron 4 II s výkonom 45 kW (62 k). Vrtuľa Zlinavion  bola dvojlistová drevená s páteným poťahom.
Právna spôsobilosť
Právna spôsobilosť (niekedy nazývaná právna subjektivita alebo právna osobnosť [oboje v najširšom zmysle] ) je možnosť (spôsobilosť) mať práva a povinnosti a správať sa určitým právne relevantným spôsobom.
Typy
Typy právnej spôsobilosti sú:
Nat King Cole
Nat King Cole, vlastným menom Nathaniel Adams Coles (* 17. marec 1919, Montgomery, Alabama, USA † 15. február 1965, Santa Monica, Kalifornia), bol americký džezový pianista, hudobný skladateľ a spevák s jemným barytónovým hlasom. Ako jeden z prvých Afroameričanov sa pravidelne objavoval v televíznych reláciách a po smrti dosiahol celosvetovú popularitu. Radí sa medzi najvýznamnejšie postavy hudobnej histórie USA.
Životopis
V roku 1936 začal hrať v kapele Rogues Of Rhythm. V tom istom spoluzaložil v Los Angeles jazzové King Cole trio. Popri hraní na klavír sa od 40. rokov čoraz viac venoval spevu a účinkoval s radom veľkých orchestrov. Objavil sa v mnohých televíznych programoch, rovnako ako vo filmoch. V 50. a 60. rokoch smeroval svoju produkciu k väčšinovému strednému prúdu pop music, čím získal masovú popularitu.
23. augusta 1956 spieval v San Franciscu na Republikánskom národnom zjazde, ktorý nominoval prezidentského kandidáta Dwighta Eisenhowera. Pieseň „That's All There Is to That“ mala veľký potlesk. O štyri roky neskôr sa zúčastnil aj na Demokratickom národnom zjazde 1960, kde podporil prezidentského kandidáta Johna F. Kennedyho. Potom ho Frank Sinatra vybral ako jedného z umelcov, ktorý účinkoval v rámci inauguračných plesov 20. januára 1961. S prezidentmi J. F. Kennedym a L. B. Johnsonom niekoľkokrát diskutoval o občianskych právach.
V roku 1948 sa rozviedol s prvou manželkou Nadine Robinsonovou. Šesť dní po tom sa oženil druhýkrát so speváčkou Mariou Hawkins Ellington, s ktorou vychovával päť detí: speváčku Natalie (* 1950† 2015), adoptovanú dcérou Carole (dcéru Mariinej sestry, * 1944† 2009), adoptovaného syna Nata Kelly (* 1959† 1995), ktorý zomrel na AIDS, a dvojčatá Casey a Timolinu (* 1961).
La Neuveville-sous-Châtenois
La Neuveville-sous-Châtenois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Nat King Cole
Životopis
Zomrel v 45 rokoch na karcinóm pľúc v St. John je Hospital.
La Neuveville-sous-Châtenois
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Nat King Cole
Životopis
V roku 2000 bol in memoriam uvedený do Rock and Roll Hall of Fame.
La Neuveville-sous-Châtenois
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Neuveville-sous-Montfort
La Neuveville-sous-Montfort je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Credo BC 11
Credo BC 11 je maďarský mestský midibus s dĺžkou 10,7 m vyrábaný v rokoch 2002 až 2005. Autobusy boli vybavené motormi typu Iveco Tector s výkonom 176 kW. V prednej časti vozidla mali bubnové brzdy typu Rába 501 a vzadnej časti vozidla Rába 106. Neexistovala žiadna nízkopodlažná verzia týchto autobusov. Od medzimestského typu Credo EC 11 sa tento autobus líši v počte dverí. V prednej a zadnej časti vozidla sú jedny jednokrídlové dvere a v strednej časti vozidla sú jedny dvojkrídlové dvere. Credo BC 11 koncepčne vychádza z typu SOR B 10.5 od českého výrobcu SOR, v Maďarsku prebiehala licenčná výroba týchto autobusov na základe dohody.
Opis
Karoséria autobusu je panelová a polosamonosná, jeho skelet je z ocele a je zvarený s podvozkom autobusu. Na výstup a nástup cestujúcich sú zabezpečené jedny jednokrídlové dvere v prednej a zadnej časti vozidla a jedny dvojkrídlové dvere v strednej časti vozidla, ktoré taktiež slúžia na nástup s kočíkom alebo invalidným vozíkom. Dvere fungujú na pneumatickom pohone od firmy ISAF. Interiér autobusu je pokrytý protišmykovou podlahou. Vetranie je zabezpečené stropnými vetrákmi a kúrenie teplovodnými radiátormi.
Kostol Sedembolestnej Panny Márie (Košice)
Kostol Sedembolestnej Panny Márie je barokový kostol v Košiciach, v mestskej časti Sever na ulici Na Kalvárii. Je to najväčší kalvársky kostol na Slovensku.
Vznik
O výstavbu kostola na kopci z názvom Kalvária sa zaslúžili jezuiti, ktorí sa aj v Košiciach vyznačovali napĺňaním radových snáh o šírenie vzdelania medzi čo najväčšími vrstvami obyvateľstva. V 18. storočí v meste mali na starosti gymnázium a univerzitu, ktorá mala dve fakulty. V tom čase sa od mesta relatívne vzdialený vrch ešte nenazýval Kalvária, toto meno dostal až potom, čo sa tu v roku 1736 rozhodlo o výstavbe kostola.
Projekt tejto sakrálnej stavby je dielom staviteľa Nikodéma Litzkého. Stavať sa však začalo až šesť rokov od prijatia zámeru, čiže v roku 1742. Je nutné povedať, že stavba takéhoto druhu chrámu si zvyčajne vyžadovala relatívne kratší čas, ale kostol na Kalvárii bol ukončený až v roku 1758. Nebol v centre mesta, dokonca v tom čase bola Kalvária v lesoch a išlo o jeden z prvých výraznejších kopcov Slovenského rudohoria v okolí.
V čase výstavby sa kostol vyznačoval nízkou drevenou vežičkou. Mal dve podlažia, čo bolo na vtedajšie časy naozaj niečo netypické. Staval sa 16 rokov, ale jezuitom slúžil len 15 rokov. V roku 1773 bol totiž jezuitský rád rozpustený. Chrám si prisvojilo vojsko, ktoré si v ňom urobilo muničný sklad. Len čo však utíchli napoleonské vojny, kostol získala katolícka cirkev. Bolo však nevyhnutné pristúpiť k jeho rozsiahlej renovácii.
Biskupský a farský úrad v Košiciach po ukončení rekonštrukcie v roku 1820 dali chrám opätovne vysvätiť. Košický biskup požiadal pápeža Leva XII., aby na Kalvárii bolo možné predávať odpustky a pápež požiadavke vyhovel.
Súčasný vzhľad kostol získal v roku 1870, kedy bolo opäť nutné pristúpiť k jeho rekonštrukcii a spomínaná drevená vežička sa stala minulosťou. V tom istom roku postavili za svätyňou otvorenú kaplnku. V nej sa nachádzalo súsošie Piety.
Pred kostol inštalovali súsošie Golgoty – ukrižovaného Krista s dvoma zločincami. Medzi krížmi boli pôvodne inštalované sochy P. Márie a sv. Jána.
Interiér
Interiér kostola bol v čase jeho zrodu barokový. Oltár dolného podlažia – tzv. slovenského kostola, má stále pôvodnú barokovú plastiku P. Márie. Zachovala sa aj baroková plastika sediaceho Krista s tŕňovou korunou. Oltár na hornom podlaží je novodobý. V tejto časti zaujme obraz naivného maliara Alexandra Kováča, ktorý zobrazuje troch košických mučeníkov. Samozrejme, podľa predstáv autora, pretože ich podobizeň je neznáma.
Kaplnky
Zaujímavá je aj história stavby cesty a kaplniek, ktoré ku kostolu vedú od amfiteátra. Kalváriu osadili stromami v roku 1830. Cintorín Rozália už mestu kapacitne nestačil a tak sa na Kalvárii v rokoch 1849 až 1889 aj pochovávalo. Kaplnky vznikali ako krypty bohatých rodín. Kto chcel mať na tomto významnom mieste rodinnú hrobku, musel súhlasiť s podmienkou, ako bude vyzerať a že jej predná časť bude slúžiť ako kaplnka krížovej cesty. Kaplniek je celkovo 16, vyzerajú na prvý pohľad rovnako. No z bližšieho pohľadu, je predsa viditeľných viacero architektonických rozdielov. Krížová cesta má 14 zastavení, ďalšie dve kaplnky boli postavené na počesť panny Márie. Vchody do rodinných krýpt sa stavali v zadnej časti kaplniek, žiaľ viaceré sa stali neskôr stali obeťami vandalov.
Súčasnosť
Kalvária bola starostlivo udržiavaným miestom až do 50-tych rokov 20. storočia. V 60-tych rokoch cintorín na Kalvárii zrušili, na týchto miestach sa začali stavať domy, v pláne bola aj likvidácia kaplniek. No na to, našťastie, nedošlo.
V novodobej histórii Kalvárie má významné postavenie skromný človek, kňaz na dôchodku, salezián Don Timko. Ten býval v jednom z domov pri kostole a z vlastnej vôle sa po celých dvadsať rokov sám staral o udržiavanie a čistotu týchto miest.
V kostole sa konajú dva odpusty ročne a to 3. mája a 15. septembra.
Queen Latifah
Dana Elaine Owens (* 18. marec 1970, Newark, New Jersey, USA), známa pod umeleckým menom Queen Latifah, je americká herečka, speváčka a producentka. Je držiteľkou cien Grammy, Emmy, Zlatého glóbusu aj nominácie na Oscara. V roku 2021 jej bola udelená Cena za celoživotné dielo na BET Awards.
Životopis
Jej matka Rita Bray bola učiteľka, otec Lancelot Owens policajný dôstojník. Okrem Queen mali ešte syna Lancelota Jr. Rodičia sa rozviedli, keď mala desať rokov.
Gunnar Fant
Carl Gunnar Michael Fant (* 8. október 1919, Nyköping† 6. jún 2009, Danderyd) bol švédsky inžinier a jazykovedec, popredný svetový výskumník v oblasti ľudskej reči a zvlášť v oblasti umelej syntézy reči. Väčšinu svojej kariéry strávil ako profesor na švédskom Kráľovskom technologickom inštitúte (KTH) v Štokholme.
Samuel Ormis
náhľad|Pamätná tabuľa v obci Nižná Slaná, osadená v roku 2009 [[Matica slovenská|Maticou slovenskou pri príležitosti 185. výročia jeho narodenia ]] Samuel Ormis (pseud. Zdychavský, Samko Revúcki, Samko Zdichavskí, Zdíchavský, Zdýchavský; * 1. júl 1824, Revúca – † 18. september 1875, tamže) bol slovenský pedagóg, ľudovýchovný pracovník, spisovateľ.
Štúdium a život
Narodil sa v rodine Michala Ormisa a Júlie rod. Bokorovej. Navštevoval základnú školu v Revúcej, študoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, teológiu v Bratislave. V roku 1855 bol vysvätený za kňaza, pôsobil ako vychovávateľ v Rimavských Janovciach a v Ordássi, pôsobil ako výpomocný profesor na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, ako profesor na gymnáziu v Rožňave a Revúcej.
Počas štúdií bol aktívnym členom Jednoty bratskej mládeže slovenskej, redigoval rukopisný časopis Štiavnický zábavník (neskôr premenovaný na Sitno), v Bratislave spolupracoval s Ľudovítom Štúrom, pripravil na vydanie posledné číslo jeho Slovenských národných novín. Počas pôsobenia v Banskej Štiavnici založil nedeľnú školu pre baníkov a Spoločnosť podsitniansku na vydávanie slovenských kníh.
Bol popularizátorom moderného poľnohospodárstva, ovocinárstva, včelárstva a rozvoja remesiel a články s touto tématikou uverejňoval v periodikách ako Pešťbudínske vedomosti a Živena. Svoje pedagogické články a filozofické úvahy publikoval v časopise Cyrill a Metod, Národný hlásnik, Letopis Matice slovenskej, Cirkevné listy, Učiteľské noviny a Obzor. Vo svojom diele vychádzal z Plutarcha, J. A. Komenského, J. J. Rousseaua.
Prepáčte (Official)
Prepáčte (Official) je štvrtý štúdiový album slovenskej hip-hopovej skupiny DMS. Album bol vydaný 18. decembra 2018. Ako prvý bol z albumu predstavený singel „Kardio“ 18. júla 2018.
O albume
Na albume sa nachádza 15 skladieb a jeden skit. Na albume sa objavili viacerí známi raperi, ako Strapo, Kali, Nerieš, Lvcas Dope. Na tomto albume prvýkrát rapoval producent Smart a to v skladbe „Horšia pesnička“, ku ktorej robil beat Separ.
Na hudobnej produkcii albumu sa okrem Smarta a Dameho, ktorí patria do skupiny DMS podieľali aj Homiebeats, Special Beatz, Peter Pann, Grizzly, DJ Wich a dokonca aj Separ.
Videoklipy boli natočené ku skladbám „Kardio“, „Nemám čas“ a „Zlatí a zároveň kanál“.
Zoznam skladieb
Zoznam skladieb prevzatý z oficiálnej stránky Ruka Hore.
Charles Algernon Parsons
Charles Algernon Parsons (* 13. jún 1854, Londýn, Spojené kráľovstvo† 11. február 1931, Kingston, Jamajka), bol britsko-írsky vynálezca a technik.
Životopis
Narodil sa v Londýne v anglicko-írskej rodine,  ako mladší syn slávneho astronóma Williama Parsonsa.
Vyštudoval strojné inžinierstvo v Dubline a potom matematiku na St John's College v Cambridge (1877).
V roku 1884 vynašiel a patentoval pretlakovú parnú turbínu, ktorú neskôr doplnil redukčnou prevodovkou k pohonu pomalobežného hriadeľa lodnej vrtule. V roku 1894 ju inštaloval na parník Turbinio, ktorý vytvoril niekoľko v tej dobe platných rýchlostných rekordov. Jeho turbíny boli potom inštalované ako pohonné jednotky nových lodí Royal Navy a zabezpečili mu na dlhú dobu totálnu prevahu. Neskôr boli montované aj do civilných lodí.
Kolok veľký
Je rozšírený v rýchlo tečúcich vodách a podhorských tokoch v povodiach riek Dunaj, Dnester a Prut.
Dorastá do 48 cm, zvyčajne 20 až 30 cm a váhy 250 g. Telo má vretenovité, hlava je zhora sploštená a ústa sú polospodné. Aktívny je v noci, živí sa bentosom alebo malými rybami.
Charles Algernon Parsons
Životopis
V roku 1911 ho kráľ povýšil do šľachtického stavu a užíval titul Sir. Postupne si na svoje konto pripísal 300 patentov.
Kolok veľký
Neresí od apríla do mája na štrkovom alebo pieskovom dne, do ktorého kladie lepkavé vajíčka.
Charles Algernon Parsons
Životopis
Zomrel vo veku 76 rokov v Kingstone na ostrove Jamajka.
Tepelná elektráreň
náhľad|[[Elektráreň Vojany]]
Tepelná elektráreň je typ elektrárne, ktorá používa na pohon turbín teplo, vznikajúce spaľovaním uhlia, plynu alebo mazutu, jadrovým rozpadom (jadrové elektrárne), alebo zemským teplom (geotermálne elektrárne). V kotli sa vyrába para, ktorá poháňa turbínu pripojenú k alternátoru. Premena tepelnej energie na elektrickú sa realizuje parným cyklom. Niekedy sa pojem tepelné elektrárne vzťahuje len na uhoľné elektrárne.
Činnosť a funkcia tepelných elektrární je v rámci elektrizačnej sústavy Slovenska významná, predstavujú významné zdroje pracujúce v základnom zaťažení alebo v pološpičkovom režime. Celkový inštalovaný výkon tepelných elektrární v portfóliu Slovenských elektrární, a.s., je 581 MW.
Tepelnú elektráreň tvorí niekoľko samostatných výrobných blokov o potrebnej veľkosti a výkone. Každý blok elektrárne môže pracovať samostatne. Princíp fungovania je jednoduchý. Uhlie zo skládky je vynášané zauhľovacím pásom do zásobníka uhlia, ktorý sa nachádza pri každom kotli. Uhlie sa postupne suší a melie na prášok, následne sa spaľuje v kotle. V stenách kotla sú umiestnené trubkové alebo membránové výparníky, v ktorých sa voda mení na paru a vzniknutá para o vysokej teplote a tlaku je odvádzaná do parného bubna. Odtiaľ je para vedená cez prehrievače a prihrievače parným rozvodom na lopatky turbíny, ktorá je spojená s generátorom.
Klasická elektráreň pozostáva z kotolne, medzistrojovne, strojovne, vyvedenia elektrického výkonu a z pomocných prevádzok (zauhľovanie, úprava vody, vodné hospodárstvo, zadný palivový cyklus atď.).
Stefanos Tsitsipas
Stefanos Tsitsipas (* 12. august 1998, Atény, Grécko) je grécky profesionálny tenista. Víťaz turnaja Majstrov z roku 2019 na ktorom sa stal najmladším víťazom koncoročného turnaja za posledných osemnásť rokov, víťaz exhibičného juniorského turnaja majstrov Next Gen ATP Finals z roku 2018. Bývalá juniorská svetová jednotka vo dvojhre a víťaz juniorskej wimbledonskej štvorhry. Získal päť titulov vo dvojhre na ATP Tour.
Finálové účasti na turnajoch ATP (12)
Dvojhra – výhry (5) Dvojhra – prehry vo finále (7) Štvorhra – prehry vo finále (1)
La Petite-Fosse
La Petite-Fosse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plasnes
Plasnes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Andrej Hieng
Andrej Hieng (* 17. február 1925, Ľubľana† 17. január 2000, tamže) bol slovinský spisovateľ, dramatik, režisér, scenárista.
Plasnes
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andrej Hieng
Životopis
Narodil sa v buržoáznej rodine so šiestimi deťmi. V dôsledku bankrotu sa rodina presťahovala do prímestskej vily neďaleko proletariátu Kosez. Počas jeho vysokoškolského štúdia ochorel na astmu. V roku 1946 odišiel na vojenskú službu, odkiaľ písal listy svojmu priateľovi, sochárovi Jakobovi Savinškovi a čítal básne Mila Kačiča. Bol priateľom s Herbertom Grünom.
V rodinnej knižnici sa zoznámil s moderným románom. V rokoch 1948 až 1952, na Akadémii múzických umení v Ľubľane, predchodcami dnešnej AGRFT, študoval réžiu. V roku 1951 bol režisérom v Prešernovom divadle v Kranji, od roku 1952 do roku 1960 v Slovinskom ľudovom divadle v Celje. Od roku 1961 pôsobil ako nezávislý umelec a režisér v rôznych divadlách v Ľubľane, Maribore a Terste. Od roku 1983 do roku 1988 bol umeleckým riaditeľom divadla Celje a v roku 1988 prevzal tú istú prácu v Ľubľanskom divadle. V roku 1995 sa stal mimoriadnym členom SAZU.
Hieng získal za svoju tvorbu niekoľko ocenení:
Literárne dielo
Hiengovou prvou prácou je línia Petera Helmana, publikovaná v rokoch 1939/1940 v časopise Slovinskej mládeži. Po roku 1945 vzbudil pozornosť novelami Študije o nenavadnih značajih (1950/1951). V nich sa vzdialil od foriem spoločenského alebo socialistického realizmu, a preto dostal polemické prijatie. V polovici 50. rokov sa stal jedným z popredných rozprávačov a neskôr dramatikov. Jeho diela sa vyznačujú psycho-realistickou témou, ktorá vychádza z psychoanalýzy a novoromantickej tradície a spája s erotickými, buržoáznymi, umeleckými a autoritatívnymi motívmi. Ide o zobrazovanie duchovného sveta, sveta podvedomia a vnútorných rozdelení jeho hrdinov. Štýlom sa nakláňa k modernému románu a jeho prvkom, najmä k vnútornému monológu. Po svojom prvom významnom vystúpení v knihe Novely, so spoluautormi L. Kovačičom a F. Bohancom, kde publikoval poviedky Noži in Onstran livade je rož, nezávisle vydal ďalšie dva romány, po ktorých nasledovalo ešte päť románov.
Groteskné a historicko-alegorické prvky sú viditeľné v Hiengovej dramatike. Dominantou je historická podstata, dobyvateľ ako degenerovaná moc, z nej výsledné národné a individuálne traumy, politická emigrácia, rozpad rodiny, útlak umelcov.
Jeho diela boli preložené do albánskeho, anglického, českého, francúzskeho, talianskeho, maďarského, macedónskeho, nemeckého, ruského, srbsko-chorvátskeho jazyka a mnoho ďalších.
Režíroval krátky hraný film Sobota, njegov dan (1957) a hraný film Kala (1958). Je spoluautorom scenárov alebo pomocným režisérom filmov: Balada o trobenti in oblakov (1961), Tistega lepega dne (1962), Ne joči, Peter (1964), Amandus (1966) a Povest o dobrih ljudeh (1975).
Hieng na Slovensku
Román Les a bralo vyšiel v preklade M. Václava v roku 1972. Hieng prejavil zmysel pre kompozíciu a psychologickú analýzu, miestami ide o grotesknosť. Melichar Václav príležitostne publikoval preklady slovinskej literatúry v periodikách na prelome 80. a 90. rokov.
Kalifornský králik
Kalifornský králik, niekedy nazvaný aj kalifornský biely králik  je populárne americké masové plemeno králika. Na Slovensku ide o jedno z najčastejšie chovaných masových plemien, vo svete sa dokonca ide o druhé najchovanejšie plemeno (na prvej priečke sa drží Novozélandský biely králik).
História
História kalifornských králikov nie je príliš dlhá; ich šľachtenie začalo pravdepodobne na začiatku 20. rokov 20. storočia a stál za ním chovateľ králikov George West. George West žil v južnej Kalifornii, podľa ktorej bolo toto plemeno následne pomenované, a jeho cieľom bolo získať králika so šťavnatým mäsom a kvalitnou kožušinou. K jeho vyšľachteniu West využil činčily, ruského králika, novozélandského bieleho a himalájskeho králika. V roku 1928 bolo plemeno po prvýkrát vystavené, ale príliš sa medzi chovateľmi neuchytilo. V roku 1946 bol založený prvý chovateľský klub a do Európy, konkrétne do Anglicka, bol prvý jedinec dovezený v roku 1958.
Vzhľad
Telo kalifornského králika je pomerne zavalité, dobre osvalnené, s výraznou širokou hruďou. Hlava je dobre tvarovaná, vzpriamená. Krk krátky, harmonicky napojený na až neprimerane dlhy chrbát. Uši dobre nasadené na hlavne, pomerne ťažké a vedené priamo nahor. Oči jasné, živé, väčšinou ružovej až červenej farby. Farba pazúrov býva tmavo rohovitá až čierna. Srsť s hustou podsadou je dlhá asi, je lesklá a na dotyk hladká. Farba nosu, nôh, uší, chvosta by mala byť čo najtmavšia. Chvost rovný a vzpriamený. Hmotnosť králikov v dospelosti sa pohybuje od 3,5 do, samice sú väčšinou mierne ľahšie než samci.
Ráztočná ulica (Bratislava)
Ráztočná ulica (časť cesty II/572) je ulica v Bratislave, v mestskej časti Vrakuňa. Križuje sa spolu so 6 ulicami: Amarelková, Ihličnatá, Osiková, Blatúchová, Jazmínová a Begóniová.
La Petite-Raon
La Petite-Raon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prežihov Voranc
Lovro Kuhar, známy pod pseudonymom Prežihov Voranc (* 10. august 1893, Ravne na Koroškem, Rakúsko-Uhorsko† 18. február 1950, Maribor), bol slovinský spisovateľ a politik.
Život
Vorancova literárna reputácia bola založená v 30. rokoch minulého storočia pomocou série slovinských románov a poviedok v socialistickom realistickom štýle, ktoré pozoruhodne zobrazili chudobu vo vidieckych a priemyselných oblastiach Slovinska. Jeho najdôležitejšími románmi sú Požganica (1939) a Doberdob (1940).
Prezihov Voranc sa narodil v Podgore pri Kotlju, kde navštevoval základnú školu. Mal brata Alojza Kuhara a keďže ich rodičia boli chudobní, nemohli si dovoliť podporovať oboch synov v štúdiu. Lovro musel narozdiel od svojho brata zostať na farme a pomáhať rodičom. Z tohto dôvodu sa vzdelával sám. V roku 1919 pracoval ako robotník, neskôr ako úradník v oceliarni v Ravne. Keďže pôsobil v nelegálnej KPJ, musel emigrovať v roku 1930, pričom žil vo Viedni, Paríži a Moskve. Ako agent Comintern cestoval po Európe a bol niekoľkokrát väznený kvôli komunistickej činnosti. Nakoniec sa stal jedným z vedúcich mužov (člen politbyra CK) CPY. Po spore s Josipom Brozom Titom sa v roku 1939 nelegálne vrátil do Slovinska a tajne zostal v Ľubľane. Do apríla 1941, na začiatku druhej svetovej vojny v Juhoslávii, sa stiahol z politiky a venoval sa písaniu.
Po založení OF bol znovu aktívny v orgánoch strany a v rôznych OF komisiách. Začiatkom roku 1943 bol zatknutý príslušníkmi MVAC a odovzdaný Talianom. Po kapitulácii v Taliansku ho Nemci vzali do väzenia v Begunje a potom na ďalšie výsluchy v sídle gestapa v Berlíne. Počas výsluchu mu Nemci ponúkli predsedníctvo slovinského bábkového štátu, ktorý by okrem Ľubľany a Primorskej oblasti pozostával z Gorenjska a Štajerska, ponuku však odmietol. Potom bol poslaný do koncentračného tábora Sachsenhausen a v januári 1945 do Mauthausenu, odkiaľ sa po vojne vrátil do svojho domovského mesta. Stal sa tiež predsedom Klubu korutánskych Slovincov v Ľubľane.
Tvorba
Patrí do obdobia spoločenského realizmu v Slovinsku, ktoré trvalo od roku 1930 do roku 1941. Sociálny realizmus však patrí do obdobia literatúry 20. storočia. V tomto období je klasifikovaný kvôli dominantným témam roľníka, proletariátu, opisu osudu malých ľudí. Diela Prežihova Voranca sú obsiahnuté v učebnici stredných škôl, kde sa diskutuje o novele Samorastniki a Esophagus, zatiaľ čo na základnej škole sa nachádza Ajdovo strnišče, Potolčeni kramoh, Prvo pismo, Solzicea výňatok z románu Doberdob. Písal aj pre rozhlas Kričač a zúčastnil sa redakčnej rady Slovenskega zbornika.
Zoznam chránených území v okrese Nymburk
Toto je zoznam chránených území v okrese Nymburk aktuálny k júlu roku 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Nymburk.
Prežihov Voranc
Ocenenia
Prežihov Voranc získal za poviedku Solzico ocenenie Prešernovo nagrado, v roku 1949 získal taktiež ocenenie Levstikovo nagrado. Vtedy boli tieto ceny prvýkrát udelené. Podľa Prežiha sú dnes pomenované názvy škôl v Jesenici, Srednji Bistrici, Ľubľane, v údolí neďaleko Terstu, v Doberdobe, v Maribore a v Ravne na Koroške. V Korutánskej centrálnej knižnici dr. Franca Sušnika má pamätnú miestnosť. Zhromažďujú sa tu všetky jeho knihy a preklady do cudzích jazykov. Uložené sú tu tiež rukopisy niektorých z jeho príbehov a románov. Je po ňom pomenovaná aj knižnica v Ľubľane.
Jaroslav Naď
PhDr. Jaroslav Naď, PhD. (* 21. marec 1981, Nitra) je slovenský politik, bývalý diplomat, analytik v oblasti obrany a bezpečnosti a od marca 2020 do mája 2023 minister obrany SR.
Vzdelanie
Jaroslav Naď v rokoch 19992004 vyštudoval politológiu na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Počas štúdia absolvoval tiež stáže pri európskych inštitúciách v Bruseli a na Ministerstve obrany SR. Na UMB v roku 2005 zložil tiež rigoróznu skúšku z odboru medzinárodné vzťahy a bezpečnosť. Ďalšie vzdelanie získal v kurzoch George C. Marshall Center a Školy NATO v Nemecku (20052006), na kurze U.S. – European Security Course v USA (2007) a na European Security and Defence College v Belgicku (20082009). V roku 2018 získal Naď doktorský titul PhD. z národnej a medzinárodnej bezpečnosti na Akadémii ozbrojených síl v Liptovskom Mikuláši.
Kariéra
Ešte počas vysokoškolského štúdia pôsobil v mimovládnych organizáciách Euroatlantické centrum a Slovenská spoločnosť pre zahraničnú politiku. Po skončení štúdia v rokoch 2004 až 2013 pracoval na Ministerstve obrany SR na rôznych pozíciách, medzi inými ako zástupca riaditeľa Odboru medzinárodných vzťahov, riaditeľ Kancelárie štátneho tajomníka a jeho poradca, či generálny riaditeľ Sekcie obrannej politiky, medzinárodných vzťahov a legislatívy. V rokoch 2012 až 2013 pôsobil ako diplomat – vedúci sekcie obrany na Stálej delegácii Slovenska pri NATO a na Stálom zastúpení Slovenska pri Európskej únii. V rokoch 20142015 pracoval ako zástupca riaditeľa mimovládnej organizácie Globsec a expert tejto organizácie na obranu a medzinárodnú bezpečnosť v rámci Globsec Policy Institute. V rokoch 20162018 pracoval ako riaditeľ v mimovládnej organizácii Slovenský inštitút pre bezpečnostnú politiku. V rokoch 20142018 pôsobil ako konateľ spoločnosti CYPHER, s. r. o.
Politická kariéra
Ako vysokoškolák bol Naď v rokoch 20002002 členom strany SMER, podľa vlastných slov preto, že jeho otec patril medzi zakladajúcich členov strany. V roku 2001 alebo 2002 sa prestal zúčastňovať straníckych aktivít a platiť členské poplatky, zo strany bol preto vylúčený.
Od novembra 2018 pôsobil v hnutí Obyčajní ľudia a nezávislé osobnosti. V hnutí bol Naď vyhlásený za tieňového ministra obrany a pôsobil ako expert pre oblasť medzinárodnej bezpečnosti a obrany a na oblasť spravodajských služieb. V roku 2018 sa s najvyšším počtom hlasov stal ako nezávislý kandidát poslancom obecného zastupiteľstva a vicestarostom obce Hrubá Borša, kde pôsobil od decembra 2018. Od roku 2023 je podpredsedom strany Demokrati.
Minister obrany SR (od 2020)
V parlamentných voľbách vo februári 2020, v ktorých kandidoval za hnutie OĽANO, získal 101 819 preferenčných hlasov a stal sa poslancom NR SR. Svoj mandát si však neuplatňuje, keďže 21. marca 2020 sa stal ministrom obrany vo vláde Igora Matoviča. V apríli 2020 oznámil Naď zrušenie prebiehajúceho tendru na nákupy obrnených vozidiel 4x4 pre Ozbrojené sily SR a pozastaví rovnaký tender pre vozidlá 8x8.
Súkromný život
Jaroslav Naď je rozvedený, má tri deti. Pôvodne bol ženatý s Katarínou, rodenou Balákovou, s ktorou mali dve deti. Do mája 2020 žil s partnerkou, novinárkou Barbarou Túrosovou, s ktorou má jedno dieťa.
La Salle (Vosges)
La Salle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vosges, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pont-Audemer (obec)
Pont-Audemer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ženská dvojhra na Australian Open 2016
Do súťaže ženskej dvojhry na melbournskom Australian Open 2016 nastúpilo 128 hráčok. Dvanásť z nich postúpilo z trojkolovej kvalifikácie. Obhajkyňou titulu bola americká svetová jednotka Serena Williamsová.
Víťazná Nemka Angelique Kerberová do rebríčka získala 2 000 bodov a pripísala si čiastku 3 800 000 austrálskych dolárov, finalistka Serena Williamsová získala polovičnú odmenu. Najpočetnejšie zastúpenie mali v pavúku reprezentantky Spojených štátov so 17 tenistkami, 10 tenistiek bolo z Nemecka a po 9 tenistiek bolo z Česka a Austrálie.
Turnaj
V prvom kole bolo vyradených dvanásť nasadených, čo predstavovalo vôbec najvyšší počet takto vypadnutých hráčok od zavedenia 32 členného systému nasadzovania pre Grand Slamy vo Wimbledone 2001.
V úvodnom kole dohrala svetová dvojka Simona Halepová, keď nestačila na čínsku kvalifikantku a 133. hráčkou rebríčka Čang Šuaj vo viac ako hodinovom duely. Číňanka držala medzi hráčkami do 300. miesta rekordnú šnúru štrnástich prehier v prvých kolách Grand Slamu bez jediného víťazstva, ktorú touto výhrou ukončila. Z pätnástich súperiek však desať figurovalo v prvej dvadsiatke rebríčka a len dve boli postavené mimo Top 50. Po US Open 2015 pritom zvažovala ukončenie kariéry a Australian Open sa tak mohol stať jej posledným grandslamom. Halepová prehrala v Melbourne Parku otvárací duel tretíkrát za predchádzajúcich päť rokov, rovnako ako v sezónach 2012 a 2013.
V druhom kole dohrala svetová sedmička Petra Kvitová, keď nenašla recept na čerstvú víťazku Hopmanovho pohára a nováčika roka Dariu Gavrilovovú. V dvojsetovom stretnutí, trvajúcom hodinu a pol, zahrala 17 víťazných lôpt a vytvorila 35 nevynútených chýb. V úvodnom sete dvakrát nevyužila výhodu prelomeného podania Austrálčanky. V druhej fáze odišla porazená tiež kvalifikantka a 114. žena svetovej klasifikácie Kristýna Plíšková. V dueli s Portoričankou Monicou Puigovou nevyužila päť mečbalov, aby následne nezvládla záver tretieho setu po výsledku 7–9. Napriek tomu v zápase vytvorila nový rekord okruhu WTA, keď zahrala 31 es. Tým prekonala výkon Sabine Lisickej z birminghamského turnaja AEGON Classic 2015, kde ich Nemka nastrieľala dvadsaťsedem.
Johanna Kontová sa stala prvou Britkou v semifinále Grand Slam od US Open 1983, kde medzi poslednú štvoricu hráčok prenikla Jo Durieová. Čang Šuaj postúpila ako prvá kvalifikantka do štvrťfinále Australian Open od roku 1990, na ktorom si túto fázu zahrala Mexičanka Angélica Gavaldónová.
Prvýkrát v kariére sa do finále Grand Slamu prebojovala Nemka Angelique Kerberová, ktorej protivníčkou bola svetová jednotka a dvadsaťjedna grandslamová šampiónka Serena Williamsová.
Po trojsetovom priebehu získala 28 ročná Kerberová premiérový grandslamový titul, a to ako prvý nemecký tenista od triumfu Steffi Grafovej na French Open 1999. Po nej sa tiež stala druhou nemeckou šampiónkou na turnajoch veľkej štvorky a druhou Nemkou, ktorá vystúpila na 2. miesto rebríčka WTA. Predstavovala prvého tenistu histórie, ktorý vyhral dvojhru na Grand Slame potom, čo odvrátil mečbal v prvom kole. Blízko vyradenia sa ocitla už v úvode turnaja, keď čelila mečbalu Japonky Misaki Doiovej, v zápase kde bojovala s kŕčmi a vyčerpaním. Po výhre uviedla: „''Je fantastické poraziť Serenu a ešte vo finále grandslamu. ... Splnila som si sen, na ktorom som tvrdo pracovala. Som grandslamovou šampiónkou, čo znie bláznivo''“.
Oakwood Memorial Park Cemetery
Oakwood Memorial Park Cemetery je cintorín v Los Angeles, nachádza sa v údolí San Fernando, obklopený skalnatými kopcami. Ako cintorín, sa používa od roku 1924. Je miestom odpočinku niekoľkých filmových hviezd ako Fred Astaire, Ginger Rogers, Gloria Grahame a Stephen Boyd.
Banská Štiavnica (historický okres)
Okres Banská Štiavnica (V roku 1922 okres Banská Štiavnica-Belá) bol jedným z administratívnych celkov v Česko-Slovensku a na Slovensku. Okres bol vyhlásený dňom 21. septembra 1922 ako slúžnovský okres Hontianskej župy a svoju pôsobnosť ukončil reformou územnej správy v roku 1960. Sídlom okresu bola Banská Štiavnica. Pôsobnosť okresu bola obnovená v roku 1996.
Historický vývoj
Dňa 21. septembra 1922 vláda Česko-Slovenskej republiky vydala nariadenie č. 275/1922 Zb., ktorým sa mali previesť niektoré úpravy politickej správy na Slovensku.
Municipálne mesto Baňská Štiavnica-Banská Belá bolo prehlásené za veľkú obec, čím mu zanikol špeciálny štatút municipálneho mesta a stalo sa integrálnou súčasťou Hontianskej župy. Zároveň bol vytvorený nový slúžnovský okres so sídlom v Banskej Štiavnici-Belej. Ten vznikol pripojením obcí zo stávajúcich slúžnovských okresov Krupina a Bátovce, zároveň do novovnziknutého okresu boli pripojené aj obce z Tekovskej župy a jedna obec z župy Zvolenskej, čím sa vymedzili nové hranice územia Hontianskej župy.
Hontianska župa, ako aj jej slúžnovské okresy, zanikla 1. januárom 1923. Od tohto dátumu bolo uvedené do platnosti nové župné zriadenie, ktoré nahradilo dovtedajšiu územnú správu na Slovensku. Celé územie slúžnovského okresu Banská Štiavnica-Belá bolo v nezmenenej podobe prevedené do novej Pohronskej/Zvolenskej župy pod správu nového okresu so sídlom v Banskej Štiavnici.
Sídlo okresu:
Banská Štiavnica (vrátane Banskej Hodruše), Banská Belá
Zo slúžnovského okresu Svätý Kríž nad Hronom:
Použité sú dobové názvy obcí.
Prevrátená hodnota
Prevrátená alebo obrátená hodnota čísla x, značená ako 1/x alebo x-1, je číslo, ktoré po vynásobení číslom x dáva multiplikatívnu identitu, teda 1 (neutrálny prvok voči násobeniu). Platí teda:
Pomocou exponentu možno prevrátenú hodnotu zapísať ako x-1, z čoho po vynásobení číslom x vyplýva xx-1 = x0 = 1.
Prevrátená hodnota zlomku a/b je b/a (pretože 1/(a/b) = b/a). Na zisk prevrátenej hodnoty akéhokoľvek reálneho čísla (okrem nuly) stačí vydeliť jednotku daným číslom. Napríklad prevrátená hodnota čísla 5 je 0,2 (teda 1/5) a prevrátená hodnota čísla 0,25 je 4 (1/0,25).
Funkcia f(x) = 1/x, ktorá každému číslu x priradzuje jeho prevrátenú hodnotu, je jedným z najjednoduchších príkladov funkcií, ktoré sú involutívnymi zobrazeniami (aplikovaním funkcie na jej výsledok možno získať pôvodné číslo). Táto funkcia je špeciálnym prípadom nepriamej úmernosti a lineárnej lomenej funkcie. Grafom tejto funkcie je hyperbola.
Násobenie číslom je ekvivalentné deleniu jeho prevrátenou hodnotou a naopak. Napríklad násobenie 4/5 dáva rovnaký výsledok ako delenie 5/4 (teda 1,25). Násobenie nejakým číslom a potom násobenie jeho prevrátenou hodnotou teda vráti pôvodné číslo (pretože násobok čísla a jeho prevrátenej hodnoty je 1).
La Vacheresse-et-la-Rouillie
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pont-Authou
Pont-Authou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sampor
Sampor je mestská časť mesta Sliač. Do roku 1979 bol samostatnou obcou v okrese Zvolen.
Polohopis
Obec Sampor od roku 1979 je administratívnou súčasťou mesta Sliač, aj keď leží na severovýchod od mesta Sliač. Od mesta Zvolen sa nachádza rovnako na severovýchod. Od Banskej Bystrice je vzdialený Sampor. Ide o rádovú potočnú dedinu s katastrálnou rozlohou.
Obec Sampor vznikla na obchodnej ceste medzi vígľašským panstvom a Banskou Bystricou. Dedinka leží vo Zvolenskej kotline s charakterom pahorkatiny so širokými chrbtami, ktoré sú zvyškami poriečnej rovne. Územie Sampora odvodňuje rovnomenný potok, ktorý je prítokom riečky Lukavica, vlievajúcej sa do Hrona. Prítomnosť vodných zdrojov v podobe žriediel a tokov sa nielen v samporskom chotári, ale aj v celej Zvolenskej kotline stala jedným z určujúcich činiteľov pri utváraní osídlenia. Sampor leží, Sampor-rázcestie je vo výške
thumb|Samporské ovce
Dejiny
Od konca 18. storočia sú doložené tieto tvary názvu sídla:
Vznik usadlostí
Pomerne dlhé a pokojné obdobie vlády Anjouovcov prinieslo celý rad pozitívnych zmien pre stredovekú spoločnosť, akými boli napríklad hospodársky rast, osídľovanie vyššie položených regiónov a rozvoj trhu i remesiel. Aj v Podpolianskom regióne bolo vidno pozitívne zmeny. Pre vzrastajúci počet obyvateľov bolo treba zabezpečiť dostatok potravín. Preto sa začalo s klčovaním lesov a hájov, ležiacich na okrajoch chotárov dedín, a tým aj k zväčšovaniu plôch obrábanej pôdy a zakladaniu nových poddanských usadlostí. I keď počet kráľovských majetkov ostal v tejto oblasti naďalej vysoký, zároveň dochádzalo aj k rozširovaniu zemianskych majetkov. K starším zemianskym sídliskám z 13. storočia ako sú Hronsek, Radvaň, Veľká Lúka, Horná Mičiná a Poniky pribudol celý rad nových zemianskych sídlisk – Čerín, Zolná, Dúbravica, Sebedín, Sampor, Lukavica, Lukové a ďalšie.
O osídlení v blízkom Sampore hovorí metácia Čerína v roku 1300. Ohraničenie prechádzalo popri väčšom potoku Sampor (Zampur) k prvému medzníku okolo hranice zemana Heinza (Hench de Zampur – Henrich zo Sampora ). S uvedeným vlastníkom možno azda stotožniť osobu s dosial neurčeným predikátom (Hench de Zaym), ktorý spolu so svojim bratom Tomášom v roku 1286 predal svoj majetok na Ostrej Lúke magistrovi Otovi. Na prelome 14. a 15. storočia sídlila v Sampore jedna z vetiev zemanov z Poník. Obec sa neskôr dostala do držby ich príbuzných Šóšovcov. Spomínaný Heinz mohol nadobudnúť majetok v Sampore na základe kráľovskej donácie.
thumb|Príjazdová cesta do dedinky
1. hodnoverná písomná zmienka o usadlosti Sampor
Dňa 12. apríla 1336 synovia Pavla Madáča predstúpili pred zvolenského župana Donča a spolu so svojím bratrancom Tomášom, synom Benedikta, vyhlásili, že prisľúbili dať súhlas s predajom časti Sampora, ktorý patril Mikulášovi, len čo sa vrátia z vojenskej výpravy. Mikuláš syn Henza zo Sampora vzhľadom na svoju chudobu a ťažkosti ponúkol svoj majetok Sampor z titulu susedstva na kúpu, alebo zálohovanie Mikulášovi, Lökősovi (Leukus), Jánovi a Pavlovi synom Pavla, syna Madača (Madach), ako aj Tomášovi synovi Benedikta, syna tohože Madača a tiež Ondrejovi z Lánca (Mikuláš sa rozhodol nakoniec predať svoj majetok dobronivskému podkastelánovi Ondrejovi z Lánca (de Lanch, Abovská župa), servientovi zvolenského župana Donča ). Menovaní Pavlovi synovia a Benediktov syn dovolili kúpiť spomínaný majetok Ondrejovi z Lánca. Slobodné právo kúpy majetku Sampor mu potvrdil sused Tomáš syn Benedikta zo Zolnej (de Zouna) opätovne i podľa listiny Turčianskeho konventu vydanej 21. máj a 1337. Kupujúci Ondrej Lánci je v tomto dokumente zároveň titulovaný ako dobronivský vicekastelán. Okrem majetkových pomerov v Sampore písomné správy obsahujú aj údaje o osídlení v regióne.
Regest listiny
Listina bola napísaná v šiestu nedeľu po veľkonočnej oktáve Roku Pána tisíc tristo tridsať šesť, čo vychádzalo na 12. apríla (1336) vo Zvolene pred vtedajším zvolenským županom Dončom. Mikuláš dal do ponuky svoj majetok Sampor na predaj. Podľa vtedajšieho práva najprv majetok ponúkol svojim susedom Vavrincovi, Mikulášovi, Pavlovi a Jánovi, ktorý boli synovia Pavla, majiteľa majetku Čerín. Ďalej svoj majetok ponúkol Tomášovi, keďže jeho otec Benedikt bol zas vlastníkom majetku Zolná. Tomáš bol bratrancom Pavlových synov, nakoľko Pavol a Benedikt boli bratia a mali spoločného otca Mádača. Keďže všetci piati odmietli ponuku, Mikuláš majetok nakoniec predal Ondrejovi z Lánca, familiárovi župana Donča.
Vystupujúce osoby v listine
pozn. 1 Začiatkom 14. storočia žil Pavol pravdepodobne na svojom majetku Čerín. Poukazuje na tento fakt viacero listín z rokov 13121314, v ktorých sa spomína ako šľachtický arbiter a svedok pri rôznych právnych konaniach.
Samporskí šľachtici
Nejasná ostáva otázka zaradenia šľachticov zo Sampora (Henich, jeho syn Mikuláš a synovia Matej a Mikuláš), no vzhľadom na priestorové rozloženie ich majetku, ktorý bezprostredne susedil s majetkami Madáčových synov, možno predpokladať, že tiež patrili k širšiemu rodovému spoločenstvu Radun.
Šľachtici zo Samporu
Radunovci
Radunov pravdepodobne druhorodený syn Madáč (1241 – 1278), zakladateľ rodu Madáč, bol pážaťom a neskôr dvoranom kráľa Bela IV., rovnako ako aj jeho otec. Spolu s ním a so svojimi bratmi žil na kráľovskom dvore a verne slúžil panovníkovi. V posledných rokoch svojho života zrejme sídlil na svojich novohradských majetkoch v Oslároch – Veľkom Krtíši. V prameňoch sa spomína roku 1278, keď uzavrel dohodu s komesom Petrom, synom Mikuláša a Biterom (predkovia Balašovcov) o chotárnych hraniciach medzi Oslármi a susednými Strhármi. Vtedy vystupuje s predikátom „z Oslárov“ (de Oslar). O jeho smrti nie sú zachované správy. Zanechal piatich synov: Benedikta, Ondreja, Pavla, Štefana a Mika. Z nich najvýznamnejší bol Pavol (1287 – 1326), kráľovský vojak a familiár šarišského a zvolenského župana Demetera. Roku 1298 sa zúčastnil na vojenskom ťažení Demetera v Nemecku, kde bojoval proti nemeckému kráľovi Adolfovi Nasavskému za záujmy uhorského kráľa Ondreja III. v bitke pri Göllheime na Rýne. Osobitné vojenské zásluhy si získal aj pri ďalších vojenských výpravách, najmä pri dobýjaní hradu Kysak (Köszeg) a hradu Šomoď (Sümig, župa Zala), ktorý bol v rukách kráľovho nepriateľa Mikuláša, syn Henricha. Kráľ Ondrej III. jeho početné vojenské zásluhy bohato odmenil. Roku 1300 mu najskôr daroval majetok Štiavnica v Liptove. V tom istom roku ho obdaroval aj majetkom Čerín vo Zvolenskej župe. Podľa metácie uvedenej v listine išlo o majetok, ktorý vypĺňal územie medzi potokmi Lukavica, Zolná a Sampor. Na severe hraničil s územím patriacim Mikovi (Horná a Dolná Mičiná) a na juhu s územím komesa Henicha (dnes Sampor). Podľa tejto donačnej listiny vraj Ondrej III. daroval Pavlovi „opustenú zem bez akéhokoľvek obyvateľstva“. Termín „prázdna zem bez obyvateľstva“ (terra vacua semper et habitatoribus destituta) treba pritom chápať nie ako neosídlenú, pustú zem bez akéhokoľvek obyvateľstva, ale ako vlastnícky právne neobsadený majetok, ktorý preto patril do donačnej právomoci uhorských kráľov. O tom, že spomínané územie už vtedy nebolo úplne opustené a bez obyvateľstva, svedčí samotná listina. V prvom rade je to pomerne presná topografia územia s už ustálenými názvami vôd, popri ktorých viedli hranice spomenutých majetkov, ako i samotný názov lokality (terra Cheren). Je zrejmé, že toto územie už bolo osídlené, lebo darovanie majetku v stredoveku malo význam len vtedy, ak rodine zemana zaisťovali poddaní svojou prácou na zúrodnenej pôde dostatočné živobytie.
Vymedzenie a predaj majetkov
Podľa listiny z 12. apríla 1336 mohol byť Ondrej z Lánca susedom Henzovho syna Mikuláša už pred kúpou jeho majetku. Ondrej patril k familiarite župana Donča o čom svedčí aj jeho funkcia vicekastelána hradu Dobrá Niva. Ondrej syn Jakuba z Lánca už v roku 1324 nadobudol majetok Rakovec na juhu Zvolenskej stolice. Nakoľko dohoda o kúpe Sampora obsahuje aj zmienku o predchádzajúcej kúpe časti zeme Hrádok pri meste Zvolen je pravdepodobné, že pri tejto kúpe mohla rozhodovať práve blízkosť obidvoch majetkov. Metácia východnej časti chotára Zvolena spomína v roku 1263 vrch Haraduk, totožný s lokalitou Hrádok na území Lieskovca. Vzhľadom na situovanie pri Zvolene možno vzťahovať k tejto lokalite aj označenie Hradik v listine z roku 1336. Polohu kúpenej časti zeme Hrádok môžeme lokalizovať priamo do chotára Lieskovca. Inou možnosťou je územie niektorej z okolitých obcí. Poloha v blízkosti Hrádku aj Sampora navodzuje otázku, či uvedenou časťou zeme nemohlo byť i neskoršie Lukové. Metácia čerínskeho majetku Madačovho syna Pavla v roku 1300 opisuje hranice územia na severe vymedzeného chotármi Mičinej a Poník. Južné hranice prechádzali k väčšiemu potoku Sampor (ad maiorem aquam Zampur) a jeho sútoku s Lukavicou. Po obvode chotára sa metácia vracala k prvému medzníku okolo hranice komesa Henza (circa metam comitis Hench). Smer ohraničenia poukazuje na umiestnenie Henzovho majetku, ktorý sa už v roku 1300 nachádzal v oblasti Sampora. K ďalším údajom vzťahujúcim sa k osídleniu územia patrí údaj o Zolnej vo vlastníctve Benediktovho syna Tomáša. Podľa listiny vydanej 24. augusta 1337 protestovali synovia Madačovho syna Pavla pred zvolenským županom Dončom proti ich príbuznému a susedovi Benediktovmu synovi Tomášovi. Ten chcel bez ich dovolenia predať všetky svoje majetky a majetkové podiely svojmu švagrovi, Petrovmu synovi Benediktovi. Okrem Zolnej mohol Tomáš v tomto období vlastniť i majetok v Sampore.
thumb|Dedinka v údolí