cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orion (kozmická loď)
Opis lode
Kozmická loď Orion pozostáva z dvoch základných častí modulu pre posádku (Crew Module – CM) a servisného modulu (Service Module – SM). Na štartovacej rampe a počas prvých fáz letu je navyše k tejto zostave pripojená veža záchranného raketového systému (LAS – Launch Abort System, dosl. systém prerušenia štartu).
Modul pre posádku
thumb|right|Interiér makety Orionu, október 2014 thumb|right|Test padákového systému Orionu, marec 2017
Modul pre posádku (Crew Module – CM) je podobný veliteľskému modulu lode Apollo, ale je väčší. Má tvar zrezaného kužeľa so základňou s priemerom 5,02 m a výškou 3,3 m (Apollo malo priemer 3,9 m a výšku 3,2 m). Momentálne má kapacitu štyri osoby na obdobie 21 dní (Apollo malo kapacitu 3 osoby na obdobie max. 14 dní), aj keď pôvodne sa počítalo až so šesťčlennou posádkou. Tiež môže zostať niekoľko mesiacov v hibernácii (napr. pripojená k ISS alebo pri ceste na Mars). V kabíne je zmes N2/O2 pri tlaku 101,3 kPa ako na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS).
Vstup a výstup je možný poklopom (pre výstup do voľného priestoru je možné celú kabínu odtlakovať). Ďalej vo vrchole kužeľa je spojovací systém (docking adapter), ktorým sa môže Orion spojiť s inou kozmickou loďou. Spojovací systém by mal byť androgýnny takže sa môžu spojiť aj dve lode Orion navzájom.
Loď má byť vybavená modernou avionikou (navigačný systém a riadiaci počítač). Má zredukovaný počet tzv. budíkov a fyzických ovládacích prvkov (tzv. glass cockpit). Tiež má byť vybavená kamerami s vysokým rozlíšením.
Systém prerušenia štartu
V prípade poruchy nosnej rakety alebo iného nebezpečenstva na štartovacej rampe a počas úvodných fáz letu dôjde k aktivácii vežičky systému prerušenia štartu (LAS – Launch Abort System). Tá sa spoločne s modulom pre posádku oddelí od servisného modulu a nosnej rakety a odnesie ho do bezpečnej vzdialenosti (a výšky). Potom sa oddelí aj LAS a modul pre posádku sa znesie k zemi na padákoch.
V porovnaní so systémom LES (Apollo) nie je LAS s kozmickou loďou spojený priehradovým nosníkom, ale sedí priamo na nej a trysky sú umiestnené navrchu prerušovacieho motora (s reverzovaným ťahom). Apollo LES používal na riadenie aerodynamickej plochy, LAS používa raketový motor na tuhé palivo s osemcestným ventilom, ktorý umožňuje meniť výsledný smer ťahu.
Prerušenie štartu zo štartovacej plochy NASA odskúšala vo štvrtok 6. mája 2010 na White Sands Missile Range v Novom Mexiku.
Zmeny v návrhu
V priebehu času došlo k sérii zmien v návrhu, vrátane mena (z CEV na MPCV), rozmerov lode, počtu členov posádky (zo 6 na 4). Ďalej sa uvažovalo aj o pristátí na súši, ale nakoniec bude Orion pristávať na vode, takisto ako Apollo.
Pôvodne mal Orion štartovať na raketách Ares I, teraz má štartovať na raketách SLS.
Vývojový harmonogram a plánované misie
thumb|right|Štart prvého nepilotovaného letu ([[Exploration Flight Test-1) kozmickej lode Orion, 5. december 2014]]
Pôvodne sa mal prvý pilotovaný let uskutočniť v roku 2014. Všetko sa ale zmenilo so zrušením projektu Constellation a vzhľadom k zmenám a škrtom došlo k značnému posunu.
Dňa 5. decembra 2014 odštartoval prvý nepilotovaný let (Exploration Flight Test-1 alebo EFT-1), ktorý preveril hlavne tepelný štít, palubné systémy, padáky a dôležité „separačné udalosti“ (odhodenie LAS, odhodenie krytov servisného modulu, odhodenie servisného modulu, odhodenie krytu padákov, otvorenie padákov). Loď bola navedená na eliptickú obežnú dráhu s apogeom 5 800 km, takže do atmosféry vstúpila rýchlosťou zodpovedajúcej 80 – 85% rýchlosti pri návrate z Mesiaca.
Misia Artemis I sa uskutočnila 16. novembra 2022. Išlo o nepilotovaný let, prvý let Orionu na rakete SLS. Loď strávila vo vesmíre 25 dní, z toho väčšinu na retrográdnej obežnej dráhe okolo Mesiaca. Loď pristála na Zemi 11. decembra 2022.
Harmonogram misie Artemis II je plánovaný na rok 2024 a Artemis III na rok 2025.
Vigneulles-lès-Hattonchâtel (kantón)
Vigneulles-lès-Hattonchâtel je francúzsky kantón v departemente Meuse v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 14 obcí.
Arleuf
Arleuf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Einsteinova hádanka
Einsteinova hádanka alebo zebra je logická hádanka, o ktorej sa traduje, že ju vytvoril mladý Albert Einstein (údajne vyhlásil, že ju dokážu vyriešiť iba 2% ľudí). Niekedy sa za jeho autora považuje pre zmenu Lewis Carroll.
Tipy
Otázka znie: Kto chová ryby?
Riešenie
Ak nepatríte medzi tie 2% vyvolených, najlepšia možnosť je asi zapísať si riešenie do tabuľky:
Klaus an der Pyhrnbahn
Klaus an der Pyhrnbahn je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Kirchdorf an der Krems.
Žije tu 1 154 obyvateľov (1. 1. 2010).
Židia v Česku
Židia v Česku patria k aškenázskej židovskej populácii. Prví židia sa na územie dnešného Česka usídlili asi v 10. storočí. Táto minorita bola neustále pod tlakom politickej moci, kresťanov či hospodárskej konkurencie, ktorý nezriedka prerástol v pogrom či vyháňanie židov. Situácia sa začala zlepšovať až v dobe osvietenstva, ale v dôsledku rastúceho nacionalizmu nakoniec došlo k tragédii holocaustu, ktorú neprežilo na 80 tisíc českých, moravských a sliezskych židov. V dôsledku komunistickej politiky sa počet židov ešte znížil a ani po obnovení demokracie nepredstavuje židovská menšina viac než zlomok pôvodného počtu.
Podľa American Jewish Year Book žilo roku 2010 v Česku 3 900 Židov. Podľa predbežných výsledkov zo sčítania ľudu roku 2011 sa k židovskému vyznaniu prihlásilo 1 132 obyvateľov. Federácia židovských obcí (FŽO) však uvádza, že registruje okolo 3 000 svojich členov, a celkový počet Židov v Česku odhaduje na 15 – 20 tisíc.
V súčasnosti sa v Česku nachádza 10 židovských obcí (z toho 7 v Čechách a 3 na Morave) zoskupených pod Federáciu židovských obcí. Bohoslužby sa konajú v štyroch synagógach v Prahe (Španielskej, Jeruzalemskej, Staronovej a Vysokej synagóge) a v niektorých ďalších mestách.
Uzavretie do giet a Statuta Judaeorum
Nepokojom sa snažili predchádzať aj českí králi, ktorí však vzniknutú situáciu využili vo svoj prospech. Prvé privilégia vydal židom Václav I. (obsah však zostáva neznámy) a Přemysl Otakar II., ktorý ich vydal niekedy medzi rokmi 1254 – 1262 pod názvom Statuta Iudaeorum. Židia sa tak dostali do zvláštneho postavenia servi camerae regiae (služobníkov kráľovskej komory), kedy sa stali kráľovským majetkom, a akýkoľvek útok na židov bol teda považovaný za útok na majetok kráľovskej komory a podľa toho bol tiež trestaný. Za kráľovskú ochranu museli však židia náležite platiť dane a ochotne poskytovať panovníkovi pôžičky.
Významné komunity a osobnosti
náhľad|[[Staronová synagóga, jedna z najstarších stredoeurópskych synagóg]] V tom čase (teda v 2. polovici 13. storočia) boli židia usadení už na niekoľkých miestach v českých krajinách, najmä vo významných obchodných centrách (Praha, Brno, Olomouc, Jihlava, Znojmo, Litoměřice, Příbram) a v Prahe bola tiež vybudovaná dvojloďová gotická Staronová synagóga, na ktorej boli badateľné francúzske a porýnske vplyvy. Vo väčších mestách židovské osídlenie tvorilo 100 – 200 ľudí, v menších mestách však maximálne dve rodiny.
Hlavné centrum židovskej vzdelanosti sa nachádzalo práve v Porýní a Španielsku, a české krajiny tak boli bokom od hlavných stredísk židovského osídlenia. Do českých krajín prichádzali vzdelanci z francúzskych a porýnskych ješiv len občas, aby tu vyučovali ďalších žiakov. Medzi najvýznamnejších učencov, ktorí v českých krajinách pobývali patria hlavne Jicchak ha-Lavan, Petachja ben Jakob či Jicchak ben Moše.
V hebrejskej literatúre písanej na území českých krajín sú doložené české glosy (napr. v najstaršom dochovanom hebrejskom rukopise v českých krajinách, tzv. Chebskej biblii), ktoré naznačujú možnosť, že sa vtedy židia mohli dorozumievať po česky (pozri lešon Kenaan). Náhrobné nápisy svedčia o tom, že židia dokonca niekedy používali české mena. Bežná však bola zrejme okrem dialektov hebrejčiny aj nemčina.
Doba luxemburská a husitská
Nástup Luxemburgov na český trón priniesol židom v českých krajinách väčšiu stabilitu. Aj keď Karol IV. dovolil ríšskym mestám usporiadať protižidovské pogromy, v samotnej Korune českej židov chránil, takže masívna vlna židovských pogromov, ktorá v západnej Európe vyčíňala na prelome 40. a 50. rokov 14. storočia a bola spojená so šírením morovej nákazy, sa českým krajinám až na ojedinelé výnimky vyhla (pogromy sa odohrali v Znojme roku 1338, vo Vroclave roku 1349 a v Chebe roku 1350). Dôvody Karolovej ochrany boli predovšetkým ekonomické, takže aj keď boli ochránení pred fyzickým napadnutím, bolo rušenie kresťanských dlhov u židov pomerne bežné. Židia sa nezriedka stávali aj obeťami kriminality a naďalej trvali obmedzenia z predchádzajúcich storočí.
náhľad|Starý židovský cintorín v [[Kolíne, založený roku 1418]] Za vlády Václava IV., na začiatku jeho vlády žilo v Prahe asi 750 židov, ktorí mali cintorín na Novom Meste, sa situácia zhoršila. Aj keď Václav bol niekedy nazývaný „filosemitom“, skutočnosť bola taká, že roku 1385 zrušil všetky dlhy u židovských veriteľov, z ktorých mnohých navyše nechal zatknúť. Roku 1389 sa na veľkú noc v neprítomnosti kráľa odohral v Prahe veľký pogrom, ktorý opísal v svojej elégii pražský rabín a básnik Avigdor Kara a ktorého vinníci zostali nepotrestaní.
Voči husitstvu cítili niektorí židia najprv sympatie a husitská revolúcia skutočne najprv oslabila feudálne spoločenské väzby a uvoľnila niektoré obmedzenia týkajúce sa židov. Skoro však židia vytriezveli – husiti rozpútali na začiatku 20. rokov 15. storočia niekoľko pogromov a v ďalších desiatich rokoch boli židia vyhnaní z niektorých miest, lebo platnosť Statuta Iudaeorum v tom čase nikto nezaručoval. Po skončení husitských vojen sa situácia stala o niečo stabilnejšia, napriek tomu si však židia v žiadnom prípade nemohli byť istí pred vyháňaním z miest (najmä kvôli konkurencii kresťanským remeselníkom), ani pred pogromami, ktoré vypukali hlavne v dobách anómie (napr. roku 1448 pri dobytí Prahy Jiřím z Poděbrad či pri pražskom prevrate roku 1483).
Doba jagelovská
náhľad|Židia sa v 1. polovici [[16. storočia nachádzali na bojisku medzi kráľom, mestami a šľachtou. Najznesiteľnejšie podmienky poskytovala židom šľachta, napríklad v Mikulove]] Počas vlády Jagelovcov sa situácia zlepšila len málo. Kráľovská moc bola oslabená a panovník len ťažko získaval späť svoje regály, vrátane právomoci nad židmi. Od židov preto často rôzne poplatky požadovali mesto aj kráľ. Navyše zákaz lichvy, ktorý až dosiaľ pre kresťanov platil, sa stále častejšie porušoval, takže záujem o židovské pôžičky klesal. Židia sa snažili zaistiť si obživu aj v remeslách, kde sa však stali konkurenciou kresťanským remeselníkom, takže napätie medzi kresťanmi a židmi stúpalo, židia boli opäť vyháňaní z miest.
V priebehu 15. storočia a za vlády Jagelovcov došlo k zásadnej premene židovského osídlenia v českých krajinách. Kým predtým žili židia prevažne v kráľovských mestách, začali sa v tomto období presúvať na vidiek a do poddanských miest pod právomoc (najmä moravskej) šľachty, ktorá podnikavým židovským rodinám ochotne poskytovala zamestnanie aj ochranu a ktorá tak mohla účinnejšie hospodársky súťažiť s mestami.
Vláda Ferdinanda I.
S nástupom Ferdinanda I. Habsburského na český trón roku 1526 sa situácia pre židov začala vyvíjať sľubne. Roku 1527 im Ferdinand potvrdil ich privilégia a v nasledujúcich 15 rokoch sa počet pražských židov zdvojnásobil. Šľachta židov chránila, ale v mestách židia predstavovali nebezpečnú konkurenciu remeselníckym cechom, ktoré sa kvôli svojmu konzervatizmu len ťažko vyrovnávali s rozvojom zahraničného obchodu a technologického pokroku. Židov ale žiadne cechové pravidlá nezväzovali, a tak mohli svoju činnosť pomerne ľahko prispôsobovať meniacim sa podmienkam. Mešťania sa preto neustále snažili vymôcť si u kráľa vypovedanie židov.
K vyháňaniu skutočne dochádzalo. Najprv šlo len o jednotlivé mestá (roku 1522 vyhnali židov z Opavy, 1535 z Hlubčic), roku 1541 bolo proti židom vznesené obvinenie, že spôsobili požiar Malej Strany a Hradčan a že sú vyzvedači Turkov, a boli vypovedaní z českých krajín. Lenže na Morave a v Sliezsku šľachta nemala záujem vyháňať židov, a tak vypovedací edikt nerešpektovala. Vyhnanci z Čiech sa teda usadzovali najmä v týchto oblastiach.
Po porážke stavovského povstania roku 1547 sa však významne zmenil pomer síl medzi kráľom, šľachtou a mestami – moc miest bola zlomená, takže si nemohli dovoliť protestovať proti Ferdinandovmu rozhodnutiu z roku 1545, ktorým povoľoval židom návrat do Čiech, ale roku 1557 mešťania obvinili židov z vývozu striebra a dosiahli ďalšie vypovedanie z Čiech, ku ktorému však kvôli byrokratickým prieťahom fakticky nedošlo. náhľad|vľavo|upright|[[Maiselova synagóga postavená dvorským židom Rudolfa II.]]
Obdobie dvorských židov (rudolfínske obdobie a tridsaťročná vojna)
Za vlády Maxmiliána II. sa situácia o niečo zlepšila, lebo roku 1567 im potvrdil ich privilégia, ale skutočný rozvoj židovského spoločenstva nastal za vlády jeho syna Rudolfa II., ktorý na sťažnosti mešťanov proti židom nereagoval, čo židom prinieslo po dlhej dobe vytúženú stabilitu pomerov. Rudolf II. využíval služby dvorského žida Mordechaja Maisla, ktorý financoval mnohé stavby v židovskom gete (Židovská radnica, Vysoká synagóga, Maiselova synagóga). Podobne sa rozvíjali aj ďalšie židovské obce v českých krajinách.
Svoj zlatý vek židia zažívali nielen po stránke materiálnej, ale aj duchovnej. V českých krajinách pôsobili mnohí učenci, napr. Maharal, Jom Tov Lipmann Heller, historiograf David Gans, alebo kabalista Ješaja Horowitz. V Prahe bola navyše od roku 1527 v prevádzke hebrejská tlačiareň rodiny Gersonidov.
Počas tridsaťročnej vojny sa židia postavili na stranu Habsburgovcov, pretože postojom stavov si nemohli byť istí. Habsburgovia zas od židov potrebovali obrovské sumy na vedenie vojny, za čo im poskytli relatívne bezpečie a zrušenie niektorých obmedzení (predovšetkým boli zväčšene slobody v oblasti remesiel a voľnosť usídľovania v celej krajine). Vysoké pôžičky spôsobovali chudobnutie židov, navyše riskantné machinácie s peniazmi (aféra dlhej mince) viedli k pádu židovského obchodníka Jakuba Baševiho z Treuenburka. Židia rovnako ako ostatné obyvateľstvo znášali obťaže vojny a v Prahe sa napríklad roku 1648 zúčastnili na obrane mesta proti Švédom.
Obdobie „úradného antisemitizmu“
Po skončení vojny už židovské pôžičky neboli toľko potrebné, navyše židmi získané privilégia boli tŕňom v oku českému zemskému snemu. Hospodársku situáciu navyše zhoršoval prúd utečencov z Haliče, kde najskôr zúrili pogromy Bohdana Chmelnického a potom švédsko-ruské vojny. Český zemský snem preto roku 1650 opäť zrušil židovské výsady a od Leopolda I. si roku 1681 vymohol vypovedanie židov z tých miest, kde nebývali pred rokom 1657, čo síce v podstate znamenalo uznanie statu quo, zároveň však toto opatrenie bránilo rozširovaniu židovského osídlenia.
náhľad|Nepriaznivé podmienky v Čechách viedli niektorých židov k presúvaniu do periférnych oblastí, napr. do [[České Sliezsko|Rakúskeho Sliezska; židovský cintorín v Těšíne]] Na Morave bola situácia o niečo priaznivejšia. Na rozdiel od Viedne, odkiaľ boli židia roku 1670 pre údajnú spoluprácu s Turkami vyhnaní. Títo utečenci posilnili moravské židovské komunity, ktoré teraz začali vznikať aj na severovýchode tejto krajiny. Priaznivejšie podmienky však poskytovalo židom najmä Tešínske kniežatstvo.
Situácia sa však ešte viac zhoršila za Karola VI., ktorý vydal roku 1726 translokačný reskript, ktorý nariaďoval opätovné uzavrenie židov do giet, a familiantský zákon, stanovujúci numerus clausus (maximálny počet židovských rodín v krajine, dôsledkom bolo, že ženiť sa legálne mohli len prvorodení synovia). Ale ešte horším opatrením boli židia postihnutí výnosom Márie Terézie, ktorá ich roku 1744 kvôli údajnej spolupráci s protivníkom pri vojne s Pruskom a pruskej okupácii Prahy vypovedala z Čiech a o rok neskôr aj z Moravy a Sliezska.
Ale po odchode židov z Prahy mesto zaznamenalo obrovský hospodársky pokles, a tak bolo od ďalšieho vyháňania upustené, takže ostatných židov v Čechách, na Morave a v Sliezsku sa vyhostenie prakticky nedotklo. Oficiálne bol židom povolený návrat roku 1748 za tzv. tolerančnú daň. O desať rokov neskôr cisárovná navyše ešte zaťažila židov stredovekou povinnosťou nosiť zvláštne označenie.
Obdobie osvietenstva
Obrat nastal, keď sa vlády ujal Jozef II., ktorý roku 1781 zrušil nevoľníctvo a označovanie židov, umožnil židom prístup k univerzitnému vzdelaniu. Všetky opatrenia však mali za cieľ nie poskytnúť židom slobodu, ale začleniť ich do služieb štátu, takže cisár rovnako nariadil obmedzenie právomocí židovskej samosprávy, nariadil židom prijať nemecké mená a priezviská (aby bol uľahčený styk židov s úradníkmi, pre ktorých boli hebrejské mena nezrozumiteľné), rovnako numerus clausus zostal naďalej v platnosti, rovnako ako tolerančná daň. Opatrenia ohľadne židov potom pre Kráľovstvo české roku 1797 zhrnul Systemálny patent.
náhľad|vľavo|Reformy v judaizme sa prejavili aj v maurskom slohu synagóg, ktorého vrcholom sa v českých krajinách stala pražská [[Španielska synagóga (1868)]] Tieto zmeny mnoho židov podnietili k asimilácii, t. j. k splynutiu s kresťanským okolím, čím sa snažili získať rovnaké postavenie ako kresťania. V rovnakej dobe začali do českých krajín prenikať z nemeckých krajín myšlienky haskaly, ktorá reagovala na asimilacionizmus a snažila sa vyzdvihnúť hodnotu židovstva, byť za cenu odloženia mnohých tradičných zvykov. Výsledkom stretu medzi haskalou a tradičným judaizmom potom bol vznik reformného judaizmu, ktorý sa snažil prispôsobiť judaizmus požiadavkám modernej doby, bez toho aby však boli dotknuté základy židovskej viery.
Asimilácia alebo sionizmus?
Zmeny v židovstve pokračovali aj v 19. storočí. Veľký vplyv zohral rozvíjajúci sa nacionalizmus a židia sa tak rozdelili medzi dve myšlienkové hnutia. Priaznivci asimilácie (v nastávajúcej dobe sekularizácie spoločnosti už nebol nutnou podmienkou krst) uprednostňovali zblíženie sa s nemeckou či českou kultúrou, takže sa z nich stávali Nemci či Česi „izraelského vyznania“ (resp. „mojžišského“). Naproti tomu sionisti zdôrazňovali národnú a kultúrnu identitu židov.
Oba prúdy vytvárali svoje vlastné spolky (sionistické, česko-židovské či nemecko-židovské), čo bolo umožnené ďalšou liberalizáciou – po revolúcii roku 1848 židia získali slobodu pohybu, usídľovania a sobášov, zároveň bola ukončená platnosť numeru clausu a židia už naďalej nemuseli platiť tolerančnú daň. Roku 1867 boli tieto zmeny potvrdené ústavou, ktorá židom priznala rovnaké práva ako ostatným obyvateľom krajiny. Židia sa tak mohli sťahovať do predtým zakázaných miest, počet židovských obcí stúpal, takže roku 1890 musel byť vydaný zákon, ktorý vzniku a fungovaniu židovských obcí dával poriadok.
Rozmach nacionalizmu však neviedol len k sionizmu, ale tiež k antisemitizmu, ktorý bol na rozdiel od náboženského antijudaizmu motivovaný práve myšlienkou národa a národného boja – židovský národ sa stal konkurentom ostatným národom. Nacionálna propaganda viedla často k nenávisti voči ostatným národom a nevraživosť voči židovskému národu sa prejavila roku 1899 pri hilsneriáde, pri ktorej sa vynorilo dosiaľ nepreukázané obvinenie občana židovského vyznania z rituálnej vraždy. Naďalej sa stupňovali nálady proti Židom ako celku. Antisemitizmus bol tiež prejavom sťažovania sa na úspešných židovských podnikateľov, ktorí stáli pri zrode mnohých významných továrni, zároveň však boli verbálne útoky na židov prostriedkom politického boja a k získaniu hlasu voličov.
Česko-Slovensko
náhľad|[[Frýdek|Frýdecká textilka postavená židovským podnikateľom; ak keď židia v tomto meste tvorili len 2 % miestneho obyvateľstva, vlastnili viac ako polovicu miestnych tovární]]
Prvá republika
Vznik Československej republiky židia prijali rozpačito, niektorí nový štát uvítali, iní však boli dosť opatrní. Nakoniec však pozitívny prístup prevážil a židia sa aktívne zapojili do politického aj hospodárskeho života republiky. V snahe oslabiť nemeckú národnosť bolo židom umožnené prihlásiť sa k „židovskej národnosti“ a židia dokonca založili Židovskú stranu, ktorá vo voľbách v roku 1929 a 1935 získala v parlamente niekoľko kresiel. Rovnako vzniklo aj mnoho židovských športových (napr. Makabi) a sionistických spolkov.
Vedľa sionistov však rozvíjali svoju činnosť tiež asimilanti, ktorí boli reprezentovaní najmä Zväzom Čechov-židov. Práve z okruhu asimilantov vzišlo mnoho česky aj nemecky píšucich spisovateľov a básnikov, ako Karel Poláček, Jiří Langer, Egon Hostovský, Jiří Orten, Franz Kafka, Max Brod, Egon Erwin Kisch, alebo maliar Robert Guttmann a sochár Otto Gutfreund, skladatelia Hans Krása a Pavel Haas, brat slávnejšieho herca Huga Haasa.
Ekonomický vplyv si židia zachovali, stáli pri zrode a rozvoji mnohých podnikov, ktoré fungujú dodnes (Avia, ČKD, Slezan, Solo Sušice, Moser a i.). Veľká hospodárska kríza tak židovských podnikateľov citeľne zasiahla, navyše znovu prispela k vzostupu protižidovských nálad.
náhľad|vľavo|[[Koncentračný tábor Terezín|KT Terezín bol pre väčšinu židov len prestupnou stanicou pri ceste do vyhladzovacích táborov]]
Predzvesti tragédie a holokaust
Okrem hospodárskej krízy sa židovského spoločenstva dotklo aj dianie v Nemecku, kde roku 1933 vzniklo Nacistické Nemecko, ktoré o päť rokov neskôr zabralo zvrchované územie Rakúska. Mnohí židia z týchto krajín hľadali útočisko v Česko-Slovensku. Len málo česko-slovenských židov vzalo tieto varovné signály vážne a opustilo krajinu. Už za druhej republiky boli prijaté niektoré protižidovské opatrenia.
Po vzniku Protektorátu Čechy a Morava v marci 1939 boli Židia postupne systematicky vyraďovaní z hospodárskeho aj spoločenského života. Všetky židovské záležitosti mala na starosti Ústredňa pre židovské vysťahovalectvo, ktorá sa najprv snažila Židov donútiť, aby emigrovali do zahraničia, potom však zmenila stratégiu a začala pripravovať realizáciu tzv. „konečného riešenia židovskej otázky“. Ústredňa donútila pražskú židovskú náboženskú obec poslušne vykonávať nacistické nariadenia a podieľať sa na deportáciách Židov m. i. do koncentračného tábora Terezín, ktoré začali na jeseň 1941 a na začiatku roku 1943 bolo na slobode už len na 3 tisíc Židov.
Pri vzniku Protektorátu Čechy a Morava žilo na tomto území cez 120 tisíc Židov. Asi 30 tisíc Židom sa podarilo emigrovať, ale drvivá väčšina ostatných bola deportovaná. Počet českých židovských obetí holokaustu nie je presne známy, zavraždených však bolo minimálne 80 tisíc Židov. Mnoho židov sa počas vojny aktívne zapojilo do odboja a tvorili nezanedbateľnú časť zahraničnej československej armády. V niektorých jednotkách zahraničného zboru v ZSSR tvorili židia až 70 %.
náhľad|upright|Mená českých židovských obetí holokaustu v [[Pinkasova synagóga|Pinkasovej synagóge]]
Povojnové a komunistické Česko-Slovensko
Židia, ktorí vyčíňanie nacistov prežili a vrátili sa, neboli vždy práve vítaní, obzvlášť nie tými, ktorí už s ich návratom nepočítali a teraz sa obávali reštitúcií. Ale reštitúcia tovární predtým vlastnených židmi bola v čase znárodňovania prakticky nemožná. Židia, ktorí sa hlásili k nemeckej národnosti, boli po vojne prenasledovaní ako Nemci. Mnohí židia ani nemali chuť ďalej v Európe zotrvávať a odišli do mandátnej Palestíny. Tí, ktorí zostali, si často zo strachu nechali zmeniť meno.
Komunistický režim začal veľmi skoro voči židom vystupovať nepriateľsky a znovu vyvolával antisemitské predsudky. Na vlne ľudového antisemitizmu participoval aj proces s Rudolfom Slánským a tzv. „spikleneckým centrom“, v ktorom zo 14 obvinených bolo 11 označených ako „židovského pôvodu“, ako zdôraznilo Rudé právo. Z jedenástich popravených potom bolo osem židovského pôvodu. Podobne ako aj u iných vyznaní, bola aj židom obmedzená ich náboženská sloboda. V päťdesiatych rokoch boli rovnako zinscenované procesy, ktorých obeťou boli ľudia, ktorí sa angažovali v pomoci Izraelu v roku 1948 a neskôr (Eduard Goldstücker). Tiež diplomatické styky s Izraelom, ktorý koncom 40. rokov Česko-Slovensko podporovalo, boli roku 1967 po šesťdennej vojne prerušené.
Velestúr
Vrch je známy aj tzv. Velestúrskym nápisom.
Židia v Česku
Súčasnosť
náhľad|vľavo|[[Smíchovská synagóga, sídlo Archívu židovského múzea v Prahe]] Zamatová revolúcia a zmena spoločenského zriadenia v roku 1989 sa pozitívne odrazila aj na živote židovských komunít v Čechách, na Morave a v Sliezsku. Roku 1991 bola predtým komunistami ovládaná Rada židovských náboženských obcí premenená na Federáciu židovských obcí v ČR (FŽO), ktorá v súčasnosti združuje desať židovských obcí na území Česka. Rozvoj židovského náboženského života signalizoval aj nárast židovských komunít (okrem tradičných i o konzervatívnych a reformný) a kultúrnych akcií so židovskou tematikou. Zároveň sa znížil vekový priemer členov židovských obcí a rada z nich bola obohatená o navrátených sa členov zo zahraničia alebo o potomkov asimilovaných Židov z prvej povojnovej generácie. Dnes žije v Česku asi 4000 osôb židovského vyznania.
Židovské komunity môžu opäť slobodne vykonávať náboženské a kultúrne aktivity, medzi ktorými je zahrnutá aj prezentácia izraelskej kultúry v Česku, za komunistického režimu de facto bojkotovaná. Medzi tieto činnosti patrí tiež publikačná aktivita, FŽO podporuje nakladateľstvo Sefer a mesačník Roš chodeš.
Velestúr
Opis
Velestúr je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie zo severne situovanej Skalky južným smerom cez Mýtny vrch. Z vrcholovej časti vybieha západným smerom bočný hrebeň Smrečníka a Kremnického štítu, juhozápadným hrebeň k vrchu Labušen a Horný chlm a južne od sedla Tri kríže vybieha rázsocha aj východným smerom na Košiare a Lažtek. Blízkosť strediska na Skalke, atraktívny hrebeň a sieť značených trás uľahčujú dostupnosť vrcholu. Dominantným vrchom oblasti je Skalka s vysielačom Suchá hora, no severným susedom Velestúra je Zlatá studňa  a západným vrch Smrečník. Južne leží Labušen a východným smerom Krpcová  a Košiare. Oblasť patrí do povodia Hrona; východnú časť hrebeňa odvodňuje Malachovský potok, severozápadné svahy odvodňujú prítoky Skalky do Kremnického potoka a južné sú pramennou oblasťou Vápenného potoka. Vrcholom vedie turistická magistrála, ktorú v susedných sedlách križujú značkované trasy z okolitých sídiel.
Tismice
Tismice je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 488 obyvateľov, z toho 233 mužov a 255 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,9 roka (muži 35,3 roka, ženy 38,3 roka).
Velestúr
Výhľady
Tak ako celý hrebeň Kremnických vrchov, aj Velestúr ponúka len málo lokalít, vhodných na rozhľad. Z nich sa však naskytuje výhľad tak na susedné vrchy pohoria a okolie Banskej Bystrice, ale aj široké okolie. Pri vhodných podmienkach je pozorovateľná juhovýchodná časť Veľkej Fatry, Nízke Tatry, Poľana, časť Javoria, Štiavnických vrchov, Pohronského Inovca, Vtáčnika či Strážovských vrchov.
Židia v Česku
Súčasnosť
Boli rovnako zriadené inštitúcie, ktoré majú napomáhať poznávaniu dejín a kultúry židov v českých krajinách, medzi ktoré patria najmä Židovské múzeum v Prahe (súčasťou je aj Archív židovského múzea v Prahe) alebo Terezínska iniciatíva.
Od roku 2008 sú v českých mestách (Brno, Kolín, Neratovice, Olomouc, Ostrava, Praha, Teplice, Třeboň) ako zvláštna upomienka obetí holokaustu inštalované stolpersteine, česky zvané kamene zmiznutých.
Vzťah judaizmu s inými náboženstvami
Vzťah židov s inými náboženskými komunitami v Česku zhodnotil riaditeľ Židovského múzea v Prahe Leo Pavlát ako „vynikajúci“. Uviedol, že niesu problémy ani s kresťanmi ani s moslimami. Potom si trochu povzdychol a dodal: „Nedávno ale prebehlo jedno vyhrotené kázanie v mešite v Brne.“
Maxipes Fík
Maxipes Fík je česko-slovenský animovaný seriál, ktorý zobrazuje príhody obrovského inteligentného bernardína Fíka a jeho kamarátky Aje. V roku 1978 bol vyrobený jeden silvestrovský špeciálny diel s názvom Maxipes Fík filmuje.
Mauquenchy
Mauquenchy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šestnásťvalcový vidlicový motor
right|thumb|Motor V16 automobilu Cadillac 452 z 30-tych rokov Šestnásťvalcový vidlicový motor alebo aj V16 či šestnásťvalec s valcami do V je označenie vidlicového motora, ktorý sa skladá zo 16 valcov. Je ideálne vyvážený podobne ako motor V12. Jeho najväčšou nevýhodou je komplikovanejšia výroba a servis. V histórii boli len štyri automobily s motorom V16. Ako prvé v 20. storočí sa podujalo BMW. Dňa 8. júla 1987 sa začal budovať tento "špeciálny motor" pod krycím názvom GOLDFISCH 1991. Prototypy Rolls-Royce 100EX a Cadillac Sixteen sa nikdy nedostali do sériovej výroby.
Motor V16 bol používaný aj na pohon lokomotív.
Maglić (Petrovec)
vpravo|thumb|Maglić na mape Báčskeho Petrovca vpravo|thumb|[[Evanjelická cirkev augsburského vyznania|Evanjelický kostol]] Maglić (cyrilikou Маглић, do roku 1950 Bulkes) je dedina v srbskej Vojvodine, administratívne patriaca do obce Petrovec. Je jedinou z dedín v tejto obci, kde neprevažuje slovenská národnosť. Do druhej svetovej vojny tu prevažovali Nemci, ktorí boli ale po ukončení vojny umiestnení do koncentračných táborov a násilne vyhnaní z krajiny. Do domov po nemeckých obyvateľoch boli nasťahovaní Srbi z okolia pohoria Maglić podľa čoho vnziklo aj nové meno dediny. V roku 2002 tu žilo 2695 obyvateľov, z čoho bolo 2426 Srbov.
Narodili sa tu sestry Elefteriadu, české speváčky gréckeho pôvodu - Martha (* 1946) a Tena (* 1948).
Villeberny
Villeberny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Void-Vacon (kantón)
Void-Vacon je francúzsky kantón v departemente Meuse v regióne Lotrinsko. Tvorí ho 18 obcí.
Kleinzell im Mühlkreis
Žije tu 1440 obyvateľov (1. 1. 2010).
Pharming
Pharming je spôsob, ktorým môže hacker pripraviť o úspory klienta, ktorý využíva internet banking. Táto metóda spočíva v presmerovaní názvu www stránky na inú adresu. Každej mennej adrese napríklad ib.banka.sk prislúcha číselná adresa napríklad 215.5.214.144. Presmerovanie takejto adresy môže haker uskutočniť buď napadnutím servera DNS alebo zmenou súboru hosts priamo na počítači používateľa. Ak používateľ zadá mennú adresu do internetového prehliadača, miesto stránky banky sa zobrazí jej dokonalá napodobenina. Používateľ teda nezistí, že sa nachádza na inej stránke. Po zadaní údajov, ich získa neoprávnená osoba, ktorá takúto falošnú stránku vytvorila.
Ochrana
Proti takejto hrozbe je možné sa brániť rôznymi spôsobmi. Najjednoduchší spôsob je zistenie IP adresy stránky internetbankingu.
V operačných systémoch Windows je postup nasledovný: spustiť príkazový riadok (štart → programy → príslušenstvo → príkazový riadok) a zadať príkaz
Niektoré banky ihneď po prihlásení pošlú SMS s kódom, ktorý treba zadať, alebo upozornia klienta, že sa niekto prihlásil na jeho účet.
Leyesaurus
Leyesaurus je vyhynutý rod bylinožravého sauropódomorfa, žijúceho v období prelomu vrchného triasu a spodnej jury na území dnešnej severozápadnej Argentíny (department Caucete, provincia San Juan). Jeho jediným druhom je Leyesaurus marayensis.
Pomenovaný bol v roku 2011 podľa čiastočne dochovanej, 18 centimetrov dlhej lebky a úlomkov kostry. Odhaduje sa, že dorastal do dĺžky 2 a pol metra a jeho blízky príbuzný bol zrejme rod Adeopapposaurus.
Kulpín
náhľad|Kulpín na mape Báčskeho Petrovca náhľad|Pravoslávny chrám
Kulpín je dedina v srbskej Vojvodine, administratívne patriaca do obce Petrovec.
V roku 2002 tu žilo 2 976 obyvateľov, z čoho 2 116 boli Slováci.
Klíma
Klíma je typická pre vnútrozemské krajiny s teplými letami a studenými zimami s výnimkami v tejto pravidelnosti.
Dejiny Kulpína
Dnešná Vojvodina bola voľakedy močaristá, sídliská sa stavali na vyvýšeninách, a tak bol prvý Kulpín postavený na vyvýšenine „Klisa“ západne od dnešného Kulpína (89 metrov nadmorskej výšky). Najstarší zápis o Kulpíne pochádza z 28. februára 1345. Obyvateľstvo sa bavilo dobytkárstvom, lovom a rybolovom. Poloha sídliska sa menila viackrát, a tak to boli miestá „Klisa“, „Viničke“ a „Peskara“.
Sú údaje o tom, že Kulpín musel byť osídlený ešte za čias kráľa Bela IV. (12351270), lebo bol daný pod správu rodine Poš, na základe kráľovej donácie. V maďarských kronikách sa toto mesto spomína v rokoch 13451348 pod menom Kurpee a roku 1418 a 1442 pod menom Kwalpi ako sídlo župy Báč.
V čase tureckej okupácie maďarské obyvateľstvo sídlo opustilo. Srbi následne miesto osídlili a pomenovali Kulpín. Podľa tureckých údajov z toho obdobia, v roku 1554 sídlo tvorili iba tri domy, okolo roku 1570 to bolo 6 domov a v roku 1590 platilo daň 20 domov. Na konci tureckého obdobia Kulpín sa stáva spustošeniskom, ktoré sa neskoršie dostáva do vlastníctva palanského vojenokrajského vojska. Roku 1718 kulpínske spustošenisko vlastní nová župa Bodroš. V tom čase podľa cirkevného súpisu tu bolo 105 domov, alebo rodín. Kulpínska pustatina bola roku 1737 vlastníctvom ilockej barónky Bernjaković. Podľa srbských prameňov Kulpín sa spomína ako jedno zo sídel, ktoré v Uhorsku vlastnil v prvej polovici 15. storočia Ďuraď a Branković.
Nové dejiny Kulpína sa začali, keď bratia Stratimirovićovci založili dnešný Kulpín. Oni so sebou priviedli 200 srbských rodín.
O príchode Slovákov nie sú presné údaje. Prvýkrát sa spomínajú v jednom dokumente z roku 1758. Historici sa domnievajú, že sa prví Slováci prisťahovali tri roky predtým. Slováci a Srbi žili aj v tých časoch v zhode.
Rodina Stratimirovićov má viacero dôležitých osôb, ako sú napríklad metropolita Stefan Stratimirović a Ďorde Stratimirović, významná osobnosť v revolúcii roku 18481849. V roku 1745 bola založená prvá srbská škola v Kulpíne a onedlho aj slovenská.
Po druhej svetovej vojny bol Kulpín oslobodený 15. októbra 1944.
Počas bombardovania Srbska jednotkami NATO v roku 1999 bolo okolie Kulpína dva razy bombardované a bolo jedenásťkrát zasiahnuté raketou.
Činnosť Poľnohospodárskeho múzea
Jediné Poľnohospodárske múzeum v krajine založili v Kulpíne roku 1993. Kaštieľ, v ktorom sa múzeum nachádza, je národná pamiatka. Zástavbu tvoria dva kaštiele, správna budova, vyhňa, koniareň a sýpka. Všetky budovy sú prispôsobené činnosti múzea. Múzeum získalo veľmi nevšednú výstavnú sieň – galériu, v zrekonštruovaných priestoroch sýpky.
Prezentovanie zozbieraných exemplárov je dominantnou náplňou činnosti múzea. Preto sa často poriadajú tematické výstavy z rôznych odvetví poľnohospodárstva.
Okrem spomínaných výstav, samostatne alebo v spolupráci s inými múzeami, organizuje aj príležitostné a špecializované tematické expozície z dejín poľnohospodárstva. Výstavné priestory zrekonštruovanej sýpky sú určené najmä na prezentáciu výtvarných diel autorov, ktorí čerpajú námety z poľnohospodárstva. Galéria však ponúka aj široké multimediálne využitie. Priestory kaštieľa sú tak vhodné pre výstavy, promócie kníh, literárne večierky a koncerty. V lete koncerty a divadelné predstavenia prebiehajú aj v parku.
FK Kulpin
FK Kulpin je športový futbalový klub založený v roku 1930.
Zahrádky u České Lípy
Zahrádky u České Lípy sú prírodná pamiatka evidenčné číslo 5775 v okrese Česká Lípa. Jedna časť sa nachádza na ľavom brehu Robečského potoka v zámockom parku, druhá, Valdštejnská alej, južne od obce Zahrádky. Chránené územie s rozlohou 12,53 ha bolo vyhlásené 16. marca 2013 na ochranu európsky významnej lokality, výskytu chrobáka pižmovca hnedého. Okrajom prírodnej pamiatky vedie Náučný chodník Peklo.
Armes
Armes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Toušice
Toušice je obec v Česku v okrese Kolín v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 339 obyvateľov, z toho 141 mužov a 198 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 40,2 roka, ženy 38,6 roka).
História
Obec je prvýkrát písomne spomínaná v roku 1207. Od 14. storočia vlastnil časť pozemkov významný rod Trmalovcov z Toušic, z ktorých najznámejší je Ján Trmal.
V 50. rokoch 20. storočia boli v obci zakladané jednotné roľnícke družstvá.
Turbanfest
[t]urbanfest je alternatívny hudobný festival, ktorý sa koná pravidelne od roku 2005 v Prešove. Zameriava sa nielen na hudbu, ale jeho súčasťou sú aj divadelné predstavenia alebo tvorivé dielne, kde prebieha výuka bubnovania, žonglovania či kováčstva. Súčasťou festivalu je aj premietanie dokumentárnych filmov.
História
Prvé tri ročníky festivalu sa uskutočnili v areáli Hotelovej akadémie Prešov. Na nultý ročník sa v roku 2005 prišlo pozrieť niekoľko stoviek návštevníkov, ročník 2007 už navštívilo počas dvoch dní okolo 2000 ľudí.
Tretí ročník v roku 2008 sa uskutočnil na letnom kúpalisku Delňa v Prešove, takže hudobné predstavenia mohli pokračovať aj po 22:00 hodine bez rušenia nočného pokoja v centre mesta. Zúčastnili sa na ňom nielen interpreti zo Slovenska, ale aj z Česka a Poľska.
Hlavná plachta
Hlavná plachta je najdôležitejšia plachta na lodi. V prípade viacsťažňových plachetníc je hlavná plachta tá, ktorá je najväčšia na každom sťažni, a je vždy najnižšie (dolná) a má na svojom sťažni najväčšiu plochu. Ich názvy sa odvodzujú od názvu sťažňa, ktoré ich nesú: predná dolná plachta, hlavná dolná plachta, krížová dolná plachta.
V závislosti od typu lode môže byť hlavná plachta bermudská, vratiplachta alebo rahnová plachta.
Na lodiach s pozdĺžnym oplachtením, ktoré nesú vratiplachty a stehové plachty je hlavná plachta zvyčajne najnižšia a najväčšia. V súčasnosti sa na jednosťažňových jachtách najčastejšie vyskytuje jedna bermudská plachta a jedna stehová plachta, ktorá pomáha stabilizovať loď.
Ďalšie poschodia rahnových plachiet:
Klam rozbitého okna
Klam rozbitého okna je alegória, ktorú prezentoval liberálny klasický ekonóm Frédéric Bastiat vo svojej eseji Ce qu'on voit et ce qu'on ne voit pas (Čo vidno a čo nevidno) z roku 1850, a ktorá má vyjadrovať názor, že je v ekonómii chyba brať do úvahy len uskutočnené (teda "viditeľné") konania a nebrať do úvahy aj neuskutočnené (teda "neviditeľné") konania, teda alternatívne použitia zdrojov.
Bastiatovu alegóriu citujú napríklad ekonómovia rakúskej školy.
Klam
Frédéric Bastiat opisuje majiteľa obchodu, ktorému rozbije okno malý chlapec. Napriek tomu, že veľa ľudí s ním súcití, čoskoro začnú namietať, že rozbité okno znamená prácu pre sklára, ktorý si za zarobené peniaze kúpi chlieb, čím odmení pekára, ktorý si vďaka tomu bude môcť kúpiť topánky. Zo zarobených peňazí si potom obuvník môže zakúpiť ďalší tovar atď. Nakoniec týmto spôsobom myslenia možno prísť k výsledku, že malý chlapec nebol vinný z vandalizmu, ale zapríčinil pozitívny ekonomický vývoj, ktorý vytvoril ekonomické výhody pre každého v meste.
Klam spočíva v tom, že veľká časť ľudí vidí pozitíva spôsobené potrebou kúpy nového okna, ale ignoruje skryté náklady. Majiteľ obchodu bol nútený použiť prostriedky na opravu okna a preto ich nemohol použiť na nič iné. Je možné, že by si za voľné peniaze bol kúpil chlieb, čím by bol odmenil pekára, ktorý by si potom bol mohol kúpiť topánky atď. Namiesto okna a chleba má len okno.
Kritika
Kritici, ktorí neuznávajú klam rozbitého okna tvrdia, že:
Aplikácie v živote
Podľa zástancov "klamu rozbitého okna" sú názory, že vojna naštartuje zbrojársky priemysel, zvýši sa produkcia a zamestnanosť, klasickým prípadom klamu rozbitého okna, pretože zdroje použité na výrobu vojenskej techniky, zásobovanie armády a podobne sa mohli použiť na niečo iné a ekonomike by tak prospeli viac.
Podobne sa tvrdí, že produkciu a tým zamestnanosť zvýši v rámci rekonštrukcie krajiny po prírodných katastrofách, vojne, teroristických útokoch a pod. a zástancovia "klamu rozbitého okna" podobne ako pri vojne tvrdia opak. Príklad argumentov zástancov klamu rozbitého okna: Po útokoch z 11. septembra 2001 niektorí ekonómovia, ako napríklad Paul Krugman naznačili, že rekonštrukcia New Yorku bude stimulovať ekonomický rast miliardami dolárov, čo bude viesť k celkovému zisku pre americkú ekonomiku, ktorá sa v tom čase nachádzala v recesii. Jeho oponenti tvrdili, že ide opäť o ďalší príklad klamu rozbitého okna, pretože ignoroval stratené hodnoty pri zničení WTC. Ak by WTC bolo postavené presne tak, ako stálo predtým, svet by mal World Trade Center. Avšak bez útokov by svet nemal len World Trade Center, ale aj všetky zdroje, ktoré museli byť použité na jeho opätovnú výstavbu.
V kultúre
Klam rozbitého okna sa objavil aj vo filme Piaty element (The Fifth Element). Postava Zorg (ktorú hrá Gary Oldman) prerozpráva príbeh, aby vysvetlil, že jeho sebecké konanie odmeňuje celú spoločnosť.
Blackfield
Blackfield je projekt na ktorom pôvodne začali spolupracovať anglický hudobník a zakladateľ Porcupine Tree, Steven Wilson spolu s izraelským rockovým spevákom Avivom Geffenom. Spolu majú v tomto projekte zrealizované tri albumy: Blackfield a Blackfield II ako rovnocenní spoluhráči, tretí album s názvom Welcome to my DNA je z väčšej miery Geffenov projekt. Štvrtý album, ktorý vyšiel 26. augusta 2013 bol už viac menej v Geffenovej réžii. Po krátkom spoločnom koncertnom turné vo februári 2014 Wilson ohlásil odchod zo zoskupenia Blackfield.
Začiatky
Geffen, ktorý pôsobil na izraelskej hudobnej scéne od roku 1990, bol fanúšikom Porcupine Tree. Navštívil koncert kapely v roku 2000, ktorý sa konal v Izraeli. Kontaktoval Wilsona a navrhol mu spoluprácu na nahrávaní. Naspieval vokály v skladbách „The Sound of Muzak“ a „Prodigal“, ktoré Porcupine Tree nahrali na album In Absentia.
Geffen chcel rozšíriť svoju fanúšikovskú základňu mimo Izraelu, spojil sa s Wilsonom a spustili spolu spoločný projekt, ktorý nazvali Blackfield. Pôvodne mali naplánované nahratie EP, ktoré by vydali v roku 2001. V roku 2004 vydali kompletný štúdiový album, ktorý nazvali podľa spoločného rozbehnutého projektu. Wilson na tomto albume naspieval dve skladby a nahral gitaru, alebo klavír ku všetkým piesňam s výnimkou „Scars“, ktorej inštrumentálnu zložku nahrala Geffenova kapela The Mistakes.
Mimo Izrael bol projekt Blackfield sústavne prirovnávaný k Porcupine Tree. Ako odpoveď na tento názor Wilson poznamenal: „...verím v to, že diela Porcupine Tree nie sú založené na umení trojminútových popových piesní. Blackfield je zameraný na umení tradičných piesní v štruktúre verzia- refrén- verzia- refrén. Porcupine Tree nikdy neboli o tom, napriek tomu, že sme sa chceli približovať k umeniu pop music. Porcupine Tree je viac založený na horizontálnej dlhej línii, ktorá sa tiahne celým albumom. Preferuje to oproti viacerým malým kúskom hudobných nápadov... Aviv nie je veľkým fanúšikom ťažkej hudby a nie je veľkým fanúšikom dlhých kompozícií. Preto našou spoločnou snahou je tvoriť niečo krátke a melancholické. “
V Európe debutový album Blackfield vyšiel v roku 2004, Spojených štátoch v roku 2005.
Welcome to my DNA
V januári roku 2009 Geffen prezentoval svoj prvý projekt, ktorý nahral v anglickom jazyku. Vybral spolu s koncertnou formáciou Blackfield sa na krátke turné po Európe. Wilsona na ňom označil ako špeciálneho hosťa. Polovica vystúpenia pozostávala z jeho anglicky naspievaného albumu Aviv Geffen a zvyšok patril projektu Blackfield. Wilson vystúpil v troch skladbách.
V apríli 2010 šli Geffen a Wilson do štúdia pripravovať materiál na tretí album Blackfield. Okrem skladby „Waving“ bol autorom celej budúcej nahrávky Geffen. Wilson v tom čase pracovla na svojom sólovom projekte Grace for Drowning. Z jedenástich skladieb album sa tentoraz Wilson naplno podieľal iba na piatich. Tretí album Blackfield pod názvom Welcome to my DNA vyšiel 28. marca 2011. Bol podporený európskym a severoamerickým koncertným turné, po ktorm bol koncert aj v Izraeli. Niekoľko vystúpení muselo byť v máji roku 2011 pre úmrtie Wilsonovho otca zrušených.
Blackfield IV (2012-súčasnosť)
Po skončení turné Welcome to my DNA sa Wilson vyjadril, že projekt Blackfield už nie je ho prioritou a že sa chce viac venovať svojej sólovej produkcii. V januári roku 2012 Geffen oznámil svoje plány vydať máji toho istého roku štvrtý album Blackfield. Wilson na to reagoval vyjadrením, že jeho podiel na projekte bude omnoho menší a že už sa stal iba spolupracovníkom, nie členom a jeho spolupráca sa obmedzí na mixáž, možno v menšej miere na spev.
V dňoch 29. - 30. januára boli Geffen a Wilson v štúdiu, kde pracovali na nahrávaní gitár a spevu pre pripravovaný štvrtý album. Wilson poznamenal, že naspieval iba jednu skladbu, no nahral viacero gitarových partov a aranžoval vokály v ďalších nahrávkach albumu. Hovorí, že aj napriek jeho slabšej účasti pôvodný koncept, štýl a štandard Blackfield sa na tomto novom projekte udržal. Jeden zo zúčastnených hosťujúcich vokalistov prezradil, že nahrávania vokálov sa zúčastnil aj Vincent Cavanagh z kapely Anathema. 14. júna 2012 sa mixovanie albumu spolu s Wilsonom ukončilo. V septembri toho istého roku sa Wilson vyjadril, že sa štvrtého projektu zúčastnil skôr ako štúdiový hráč a pre veľkú vyťaženosť sa neplánuje podieľať na podpornom koncertnom turné.
Dňa 9. júna 2013 bolo oznámené, že štvrtý album Blackfield pod názvom Blackfield IV bude vydaný 26. augusta 2013. Vo februári roku 2014 začalo podporné koncertné turné albumu. Wilson sa zúčastnil všetkých koncertov, s tým že 29. januára oznámil že po skončení európskej časti turné odchádza od Blackfield a začne sa venovať svojim sólovým projektom.
Kľačianska Magura
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v južnej časti geomorfologického podcelku Krivánska Fatra a jej časti Krivánske Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na území okresu Martin a v katastrálnom území obcí Turčianske Kľačany a Sučany. Najbližším výrazným vrcholom je severne situovaný vrch Suchý.