cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Škoda 05 T
Konštrukcia
Vektra má tri rôzne výšky podlahy. Nízkopodlažnú ( nad temenom koľajnice, druhý a štvrtý článok) a dva druhy vysokopodlažných – prvý a piaty článok je v štandardnej výške, zatiaľ čo tretí článok je vo výške nad temenom koľajnice.
Prototyp
Prototyp Vektry bol postavený v rokoch 2002 a 2003. Na konci roku 2003 bola električka prevezená do vozovne Plzeňských městských dopravních podniků (PMDP), aby na plzenskej koľajnicovej sieti vykonala skúšky pre schválenie typu. Pri prevezení dostala číslo 112. Od konca júna do polovice októbra 2004 bola v skúšobnej prevádzke s cestujúcimi. Na začiatku roku 2005 bol Drážním úřadem ČR schválený ako typ. Napriek tomu vozidlo zostalo z dôvodu veľkej hmotnosti, dôsledkom ktorej bolo ničenie koľajníc, vo vozovni. Príležitostne električka vyšla na predvádzacie jazdy pre rôzne delegácie. Vozidlo bolo zošrotované v roku 2009
Prevádzka
V rokoch 2002 a 2003 bol vyrobený jediný kus, ktorý bol iba v testovacej premávke.
Turecká vojna za nezávislosť
Turecká vojna za nezávislosť bol vojnový konflikt v rokoch 1919 až 1923 medzi Osmanskou ríšou reprezentovanou mladotureckým hnutím Mustafu Kemala Atatürka a koalíciou rôznych európskych krajín. Jeho jadro tvorila Grécko-turecká vojna (1920-22).
Začiatok
Po prvej svetovej vojne, ktorú Osmanská ríša prehrala, boli rôzne časti jej územia okupované cudzími armádami. Turci nechceli tolerovať delenie svojej krajiny a vyhlásili vojnu.
Bojujúce strany
Na jednej strane stálo Mladoturecké hnutie, ktoré viedol Mustafa Kemal Atatürk. Na jeho stranu sa postupne pridala aj väčšina civilného obyvateľstva. Na druhej strane bola koalícia, ktorú tvorili: Spojené kráľovstvo, Francúzsko, Grécko, Arménsko, Gruzínsko a Osmanská ríša.
Vojna
Po počiatočných neúspechoch sa na čelo Turkov postavil Mustafa Kemal Atatürk, uznávaný vodca a generál z prvej svetovej vojny. Pod jeho velením vybojovali Turci dôležité víťazstvá. Tie boli hlavne proti Grékom, ktorí okupovali západnú časť krajiny okolo mesta Izmir (Smyrna). Túto časť dobyli Turci roku 1922. Neskôr znovu získali aj pásmo okolo Marmarského mora, ktoré bolo demobilizované a okupované Britmi. Nakoniec vyhnali všetkých okupantov z krajiny. Po konci vojny získali hranice Turecka taký tvar, aký majú dodnes. Mustafa Kemal Atatürk sa stal roku 1923 prvým prezidentom nového Turecka.
Chorvátsky
Chorvátsky je prídavné meno k slovu:
Varangéville
Varangéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kostol svätého Jána Krstiteľa (Rimavské Janovce)
Kostol svätého Jána Krstiteľa je románska sakrálna stavba v obci Rimavské Janovce v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji.
Varangéville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol svätého Jána Krstiteľa (Rimavské Janovce)
Je najvýznamnejšou stavebnou pamiatkou v obci a posledným stojacim svedkom niekdajšieho benediktínskeho opátstva.
História výstavby
Neveľká obec Rimavské Janovce ležiaca juhovýchodne od okresného mesta, bokom od hlavných ciest, je známa niekoľkými historickými pamiatkami (kúrie, kostoly). Spomedzi nich z historického i architektonického hľadiska najvýznamnejšie miesto patrí románskemu kostolíku zasvätenému Jánovi Krstiteľovi.
Zánik opátstva je datovaný do konca 16. storočia a má niekoľko príčin: predovšetkým to bol všeobecný úpadok kláštorov vyvolaný hospodárskou a politickou krízou krajiny; významný podiel zohrala aj postupujúca reformácia. Bezprostrednou príčinou zániku opátstva bol ničivý požiar, ktorému padol za obeť kláštor a značne bol poškodený aj kostol. Známky požiaru sú dodnes viditeľné na severnej strane kostola.
Po týchto udalostiach kláštor zanikol a kostol ostal opustený až do roku 1751, kedy bol obnovený a stal sa farským kostolom obce. Pre zjavný nedostatok financií objekt postupne upadal, čo vyvrcholilo prepadnutím strechy a stropu lode v roku 1857. Pred neodvratnou skazou kostol zachránila aktivita archeológa, historika a miestneho farára Floriána Romera, ktorý spolu s miestnymi obyvateľmi zorganizoval zbierku po celej krajine. Z nich bola financovaná obnova v rokoch 18751876. Iniciátor obnovy F. Romer získal za svoje zásluhy od banskobystrického biskupa čestný titul opáta z Rimavských Janoviec.
Architektúra kostola
Napriek vzdialenej dobe vzniku kostola, dodnes sa dobre zachoval vo svojej hmote spolu s množstvom detailov, pričom súčasná podoba sakrálnej stavby je výsledkom dlhého vývoja a niekoľkých prestavieb.
Pôvodná funkcia kostola zásadne ovplyvnila jeho architektonickú podobu a vybavenie. Rimavskojanovský kostol predstavuje bežne rozšírený typ jednoloďovej sakrálnej stavby obohatenej o ďalšie prvky (napr. oblúčikový vlys) obvyklé u kláštorných chrámov. Tento typ na súčasnom území Slovenska reprezentujú napr. kostoly v Bíni, Bzovíku či v Kláštore pod Znievom.
left|thumb|260px|Trojuholníkový štít s otvorenou zvoničkou nad západným priečelímKostol po stavebnej stránke charakterizuje doširoka roztiahnuté západné priečelie a výrazná polkruhová východná apsida. Najvyššou časťou kostola je malá otvorená zvonička nad západným priečelím. Až do 17. storočia priečeliu dominovala dvojica veží, ktoré však v uvedenom čase padli za obeť deštrukcii kostola. V sedemdesiatych rokoch 19. storočia sa v rámci rekonštrukcie kostola uvažovalo s ich opätovnou výstavbou no nedostatok financií tomuto zámeru zabránil.
Funkcii kostola sa podriaďuje aj usporiadanie portálov lode, ktoré zabezpečovali oddelený vstup pre mníchov a laikov. Západný, dodnes funkčný (ozdobený symbolom patróna kostola), a južný portál slúžili pre vchádzanie laikov, severný portál lode a portál na severnej veži viedli do kláštorných budov a cez ne vstupovali do kláštorného chrámu rádoví bratia.
Pôvodná stavba je vybudovaná z presne opracovaných tufových kvádrov s ojedinelým využitím tehál. Kostol nebol zvonka omietnutý, povrch muriva bol upravený tzv. škárovaním a pravdepodobne aj vápenným náterom. Charakteristickou črtou architektonických detailov pôvodnej stavby je ich jednoduchá skladba vychádzajúca zo základných geometrických tvarov, čo dokumentujú rímsy triumfálneho oblúka, západný portál a okrúhle okno nad vstupom. Z ďalších stavebných detailov je možné približne zrekonštruovať výzdobu apsidy. Jej súčasná podoba je dielom rekonštrukcie v 19. storočí a približne zodpovedá pôvodnej. Zaujímavým umeleckým doplnkom interiéru je jeho drevený kazetový strop.
Románsky Kostol svätého Jána Krstiteľa v Rimavských Janovciach patrí medzi najvýznamnejšie sakrálne stavby v Gemeri. Dôležitým aspektom je jeho vplyv na architektonický vývoj stavieb v okolitom kraji, kde podobný pôdorys a niektoré detaily nachádzame napr. na kostole v Gemerskom Jablonci.
Leškovice
Leškovice je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 74 obyvateľov, z toho 31 mužov a 43 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,0 roka (muži 46,3 roka, ženy 45,8 roka).
Zamestnanecká akcia
Zamestnanecká akcia je druh akcie na meno.
Prevod zamestnaneckých akcií je možný iba medzi zamestnancami akciovej spoločnosti a zamestnancami, ktorí odišli do dôchodku. V prípade úmrtia vlastníka akcie, alebo pri odchode zo spoločnosti sa musí akcia vrátiť do spoločnosti.
ISO 3166-2:PG
Zoznam kódov
PG-CPK Chimbu (Kundiawa) PG-CPM Central (Port Moresby) PG-EBR East New Britain (Rabaul) PG-EHG Eastern Highlands (Goroka) PG-EPW Enga (Wabag) PG-ESW East Sepik (Wewak) PG-GPK Gulf (Kerema) PG-MBA Milne Bay (Alotau) PG-MPL Morobe (Lae) PG-MPM Madang (Madang) PG-MRL Manus (Lorengau) PG-NCD National Capital District (Port Moresby) PG-NIK New Ireland (Kavieng) PG-NPP Northern (Popondetta) PG-NSA North Solomons (Arawa) PG-SAN Sandaun (Vanimo) PG-SHM Southern Highlands (Mendi) PG-WBK West New Britain (Kimbe) PG-WHM Western Highlands (Mount Hagen) PG-WPD Western (Daru)
Černiny
Černiny môže byť:
Redukcionizmus
Redukcionizmus je presvedčenie, že vyššie alebo zložitejšie funkcie alebo entity môžu byť redukované alebo vysvetlené ako výsledok aktivity alebo procesov odohrávajúcich sa na menej zložitej úrovni.
European Cricket Council
300px|náhľad|Domovský štadión ECC v [[Londýne]] European Cricket Council alebo Európska kriketová rada, skr. ECC, je európska športová konfederácia, ktorá združuje kriketové zväzy európskych štátov. Vznikla v roku 1997 a sídli v Londýne, v Spojenom kráľovstve. Momentálne (2011) združuje 31 národných kriketových zväzov a na jej čele stojí Angličan Richard Holdsworth. ECC je členom Medzinárodnej kriketovej rady (ICC).
Členské federácie
Čakajúci na členstvo v ECC
Srbský
Srbský je prídavné meno k slovu:
Nexus 5
thumb|Logo thumb|LG Nexus 5
Nexus 5 (kódové označenie Hammerhead) je referenčný smartfón firmy Google vyrobený, rovnako ako jeho predchodca Nexus 4, spoločnosťou LG. Predstavený bol v októbri roku 2013. Celkovo je Nexus 5 piaty telefón radu Nexus. Po predstavení bol k dispozícii v čiernej a bielej farbe. Neskôr bola uvedená do predaja aj červená verzia. Nexus 5 bol vôbec prvým telefónom s Androidom 4.4 KitKat.
Výbava Nexusu 5 je podobná telefónu LG G2. Oba telefóny sú vybavené procesorom Snapdragon 800 a Full-HD displejom s 4,95 palcami. Nexus 5 bol tiež vôbec prvý telefón s Androidom vo verzii 4.4 KitKat.
Hardvér
Telefón je vybavený štvorjadrovým procesorom Qualcomm MSM8974 taktovaným na 2,3 GHz s operačnou pamäťou o veľkosti 2 GB. Telefón má displej s rozlíšením 1920×1080, čím bola v kombinácii s uhlopriečkou 4,95 "dosiahnutá hustota bodov 445 dpi (30 720 bodov/cm²). Zadný fotoaparát má na svoju dobu štandardných 8 Mpx, video je možné natáčať v rozlíšení až 1080p. Telefón disponuje konektorom micro USB. Nexus 5 tiež disponuje moderným internetovým pripojením typu LTE. Telefón nemá slot na SD Kartu. Telefón má zabudovaný krokomer.
Softvér
Telefón mal ako prvý Android vo verzii 4.4 KitKat (aktualizovateľný na verziu 6.0 Marshmallow. Ako je u Nexus telefónov známe, tak aj tento bude pravidelne dostávať najnovšie verzie Androidu ako prvý. Nexus 5 má "čistý Android", to znamená, že nemá žiadne nadstavby od výrobcu, ktoré by prípadne spomaľovali chod telefónu. Ako prednastavená aplikácia na správy (SMS, MMS) je tu Hangouts.
V decembri 2013 prišla prvá aktualizácia na verziu Android 4.4.1, ktorá opravovala niektoré chyby fotoaparátu (vyváženie bielej, automatické ostrenie, HDR+ alebo fotenie v zhoršených svetelných podmienkach). Po pár dňoch nasledovala aktualizácie na verziu 4.4.2, ktorá opravovala menšie chyby a zlepšovala bezpečnosť Androidu. Začiatkom júna 2014 sa dostavila aktualizácia na verziu 4.4.3, ktorá opravovala niekoľko chýb a odstránila chybu, kedy fotoaparát znižoval výdrž batérie. Koncom júna 2014 sa dostavila aj verzia 4.4.4, u ktorej sa tiež opravovali len menšie chyby. Dňa 19. novembra 2014 sa používatelia dočkali novej verzie Androidu 5.0 Lollipop.
La Chapelle-sur-Coise
La Chapelle-sur-Coise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lockheed P-80 Shooting Star
Lockheed P-80 Shooting Star („Lietavica“) bolo americké prúdové stíhacie lietadlo. Bolo prvou americkou bojaschopnou prúdovou stíhačkou a prvým americkým prúdovým lietadlom, ktoré zvíťazilo vo vzdušnom súboji, a tiež prvým, ktoré získalo víťazstvo v boji medzi prúdovými lietadlami. Ako prvé lietadlo tankovalo pri bojovom lete vo vzduchu.
Vznik a vývoj
thumb|left|Prototyp XP-80 Lulu-Belle
Vývoj prúdových lietadiel v USA začal už začiatkom druhej svetovej vojny, pričom Spojené štáty úzko spolupracovali s Veľkou Britániou. Na vzniku amerických strojov novej generácie sa podieľalo viac firiem. Prvé americké prúdové lietadlo, Bell P-59, lietalo už na sklonku roku 1942, avšak pre bojovú činnosť bolo kvôli nízkym výkonom nepoužiteľné (prakticky už od začiatku sa s ním počítalo len ako s experimentálnym).
Nové lietadlo vzniklo ako reakcia na nemeckú prúdovú stíhačku Messerschmitt Me 262. V júni 1943 bola firma Lockheed požiadaná, aby navrhla stíhacie lietadlo okolo prúdového motora De Havilland Halford H.1B, ktorý vyvinuli v Anglicku. Prototyp XP-80 bol navrhnutý a postavený v mimoriadne krátkom čase iba 143 dní, čo bolo o 37 dní menej oproti pôvodnému plánu. V továrni Lockheed vzlietol tento prototyp 8. januára 1944. V marci 1944 nasledovala objednávka na stavbu trinástich predsériových YP-80A (dostali sériové čísla 44-83023 až 44-83035), prvý z nich vzlietol 13. septembra 1944 (druhý z nich, stroj so sériovým číslom 44-83024, bol dokončený ako prototyp prieskumného XF-14). Výsledky boli tak povzbudivé, že si ich americké letectvo postupne objednalo 5 000 kusov. Prvú stíhačku P-80A dostalo americké vojnové letectvo vo februári 1945. S koncom vojny bol kontrakt znížený na 917 strojov (nakoniec bolo postavených 677 strojov P-80A a fotoprieskumných FP-80A). Výroba sa znovu naplno rozbehla až počas kórejskej vojny a v časoch studenej vojny, pričom stroj bol postupne modernizovaný.
Bojové nasadenie
thumb|left|P-80B na [[Langley Air Force Base|Langleyovej základni]]
Shooting Star začal byť zavádzaný do služby koncom roku 1944 v počte 12 kusov, vo verzii YP-80A, čo bola predsériová verzia. Trinásty kus bol upravený na prieskumnú verziu F-14, pričom v decembri bol zničený pri havárii. Účasť lietadiel P-80 na bojiskách druhej svetovej vojny sa obmedzila len na nebojové lety nad Talianskom a Veľkou Britániou. Štyri stroje boli odoslané na skúšobné nasadenie, no keď 28. januára, pri havárii zapríčinenej požiarom motora, zahynul skúšobný pilot major Frederic Borsodi, boli všetky stroje tohto typu uzemnené. Kvôli oneskoreniu sa P-80 nezúčastnil bojov v druhej svetovej vojne. V tom čase nebezpečenstvo strojov Messerschmitt Me 262 dokázali plne eliminovať moderné lietadlá s piestovým motorom.
Počiatočná výrobná objednávka po schválení USAF vo februári 1948, tvorila 344 kusov P-80A. Do konca júla 1948 bolo dodaných spolu 83 strojov P-80 a 45 kusov zaradených k 412. stíhacej skupine na letisku Muroc. Po vojne výroba pokračovala, aj keď pôvodne plánovaná objednávka na 5 000 strojov bola rýchlo zredukovaná na 2 000, za cenu okolo 100 000 USD za kus. Do konca výroby v roku 1950 bolo vyrobených 1 714 jednosedadlových strojov F-80A, F-80B, F-80C a RF-80, z ktorých 927 bolo vo verzii F-80C (vrátane 129 kusov F-80A prerobených na štandard F-80C-11-LO). Dvojsedadlový stroj TF-80C, ktorý po prvýkrát vzlietol 22. marca 1948, sa stal základom pre cvičné lietadlo T-33, ktorého bolo vyrobených 6 557 kusov.
thumb|P-80B-1-LO Shooting Star 22. letky 36. stíhacej skupiny na základni [[Letecká základňa Fürstenfeldbruck|Fürstenfeldbruck v Nemecku, 1948]]
Dňa 27. januára 1946 uskutočnil plukovník William H. Councill na svojom lietadle P-80, prelet cez USA bez medzipristátia, v snahe uskutočniť prvý transkontinentálny let prúdovým lietadlom. Let medzi Los Angeles a New Yorkom o vzdialenosti 3 954 km, uskutočnil za 4 hodiny a 13 minút, pri priemernej rýchlosti 940 km/h, ustanovujúc tak rekord FAI. Prototyp verzie P-80B označovaný ako XP-80R, upravený na pretekárske lietadlo, bol pilotovaný plukovníkom Albertom Boydom, ktorý na ňom vytvoril 19. júna 1947 svetový rýchlostný rekord 1 004,2 km/h. Výroba verzie P-80C sa začala v roku 1948, a 11. júna bol P-80C ako súčasť letectva Spojených štátov preznačený na F-80C.
Veliteľstvo strategického vzdušného velenia USAF malo vo službe svoje lietadlá F-80 Shooting Star od roku 1946 do roku 1948, ktoré slúžili v 1. a 56. stíhacej skupine. Prvé lietadlá určené na službu v Európe sa pripojili k 55. stíhacej skupine na nemeckom letisku Giebelstadt v roku 1946, zostávajúc tam 18 mesiacov. Keď Sovietsky zväz začal s berlínskou blokádou, uskutočnila letka 56. stíhacej skupiny, vedená plukovníkom Davidom C. Schillingom prvý let ponad Atlantik jednomotorovým prúdovým lietadlom v smere zo západu na východ. Cieľom jej letu bolo Nemecko, kde sa počas 45 dní podieľala na operácii Fox Able I. Nahradiac 36. stíhaciu skupinu, novovybavenú lietadlami F-80 na základni Fürstenfeldbruck, 56. stíhacia skupina podnikla v máji 1949 operáciu Fox Able II. V tom istom roku bol F-80 po prvýkrát dodaný 51. stíhacej jednotke, so základňou v Japonsku. 4. stíhacia skupina na Langleyovej základni vo Virgínii, 81. stíhacia skupina na základni Kirtland v Novom Mexiku a 57. stíhacia skupina na základni Elmendorf na Aljaške, obdržali lietadlá F-80 v roku 1948. V roku 1948 dostali svoje F-80 aj prepadové letky protivzdušnej obrany. Prvou jednotkou Národnej leteckej gardy, ktorá obdržala F-80, bola 196. stíhacia letka Národnej leteckej gardy štátu Kalifornia, v júni 1947.
Kórea
thumb|F-80C z 36. stíhacej-bombardovacej letky v Kórei, 1950 thumb|Prieskumný RF-80A-5-LO Shooting Star 45. letky 67. takticko-prieskumného krídla v Kórei. Letka mala v rokoch 1950 – 1951 základňu v Tägu a potom v Kimpcho až do ukončenia bojov. Niektoré lietadlá RF-80 obdržali experimentálne aj olivový náter (ako na obrázku), a to kvôli tomu, aby boli menej viditeľné najmä pre pilotov stíhačiek MiG
Shooting Star bol bojovo nasadený v kórejskej vojne, ktorej sa zúčastnili verzie F-80C a prieskumná RF-80. Prvý vzdušný súboj v histórii medzi prúdovými lietadlami sa odohral 8. novembra 1950, v ktorom poručík Russell J. Brown, letiaci na F-80, zostrelil MiG-15. Napriek počiatočnému úspechu však F-80 so svojim rovným krídlom zaostával svojimi výkonmi za MiG-15 a v úlohe stíhačky na vybojovanie vzdušnej prevahy bol onedlho nahradený výkonnejším lietadlom so šípovitým krídlom – North American F-86 Sabre. Keď bol nasadený dostatočný počet lietadiel F-86, bol Shooting Star preradený do úlohy bojového lietadla útočiaceho na pozemné ciele, lietadla určeného na pokročilý výcvik a protivzdušnej obrany v Japonsku. Na konci vojny v Kórei bola jedinou stále operujúcou verziou F-80 prieskumná verzia RF-80. V Kórei tvoril F-80C výzbroj 10 letiek amerického letectva:
V Kórei bola nasadená aj jedna jednotka vybavená prieskumnými RF-80A:
Z 277 kusov F-80 stratených pri operáciach (cca 30% stavu) bolo 113 zničených pozemnou paľbou a 14 zostrelených nepriateľskými lietadlami. USAF tvrdí, že jej F-80 dosiahli zostrel 17 lietadiel vo vzdušných súbojoch a 24 strojov zničili na zemi. Major Charles J. Loring, Jr. bol posmrtne vyznamenaný medailou cti za svoje činy, počas letu na F-80, u 80. stíhacej-bombardovacej letky, dňa 22. novembra 1952.
F-80 slúžil až do roku 1959, a to u viac ako tridsiatich letectiev.
Používatelia
thumb|Peruánsky F-80C vystavený v parku v [[Lima|Lime]]
Špecifikácie (P-80C/F-80C)
right|350px thumb|F-80C Shooting Star
ISO 3166-2:SA
Zoznam kódov
SA-01 Ar-Riyád (Rijád) SA-02 Makkah (Mekka) SA-03 Al-Madínah (Medina) SA-04 Aš-Šarkíja (Dammam) SA-05 Al-Kahím (Burajda) SA-06 Hail (Hail) SA-07 Tabúk (Tabúk) SA-08 Al-Hudúd aš-Šamálijah (Ar'ar) SA-09 Džižan (Džižan) SA-10 Nadžrán (Nadžran) SA-11 Al-Báhah (Baha) SA-12 Al-Džauf (Sakaka) SA-14 Asír (Abhá)
Alexej Andrejevič Čerepanov
Alexej Andrejevič Čerepanov, (* 15. január 1989, Barnaul, ZSSR – † 13. október 2008, Moskva, Rusko) bol ruský hokejista hrajúci na pravom krídle. Bol draftovaný tímom New York Rangers v roku 2007 zo 17. miesta.
Smrť
Alexej Čerepanov zomrel 13. októbra 2008 ako 19-ročný počas zápasu KHL medzi Avangardom Omsk a Viťaz Čechov na zástavu srdca. Stalo sa to v 58. minúte zápasu, a v tom čase už na štadióne nebola sanitka, ktorá odišla skôr pod dojmom, že už sa nikomu nemôže nič stať. Trvalo až 20 minút, kým sa sanitka vrátila. Tá však nemala k dispozícii funkčný defibrilátor. Na jeho pohreb prišlo až 60 000 ľudí.
Slovinský
Slovinský je prídavné meno k slovu:
Mandeville-en-Bessin
Mandeville-en-Bessin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 315 obyvateľov (2009).
Kríková ulica
Kríková ulica je ulica:
Leština u Světlé
Leština u Světlé je obec v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 607 obyvateľov, z toho 305 mužov a 302 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,3 roka (muži 39,6 roka, ženy 42,9 roka).
Herálec
Herálec môže byť:
Seizmika
náhľad|Zobrazenie odrazených (reflexných) seizmických vĺn. Seizmika správne seizmické metódy je náuka o umelých aj prírodných zemetraseniach, v užšom zmysle len o umelých zemetraseniach.
Prírodnými zemetraseniami sa zaoberá seizmológia (v užšom zmysle) a seizmometria. Umelé zemetrasenia používa inžinierska (prospekčná) seizmika na zisťovanie stavby zemskej kôry a predovšetkým na hľadanie ložísk rúd a ropy a pod.
Šírenie seizmických vĺn sa riadi podľa zákonov ako je Huygensov, Fresnelov a Fermatov princíp. Vo vymedzených časových intervaloch možno zobraziť polohu čela seizmickej vlny pomocou izochrón. Kolmice na izochróny sa nazývajú seizmické lúče. Pomocou izochrón a lúčov možno zaznačiť priebeh seizmickej vlny ako výslednicu prechodu vlnenia do jednotlivých miest profilu a závislosti času od vzdialenosti. Táto funkčná závislosť sa nazýva hodochróna. Seizmická vlna pri prechode homogénnym horninovým prostredím nemení svoj smer. V prípade, že však narazí na rozhranie (napr. dva rôzne typy hornín), sa na tomto rozhraní láme, podobne ako v optike, alebo sa odrazí (zdanlivo sa kĺže po rozhraní). Kvôli týmto vlastnostiam seizmických vĺn možno zaznamenávať odrazené (reflexná seizmika) alebo lomené vlny (refrakčná seizmika).
Rýchlosť šírenia vĺn ovplyvňuje zloženie horninového prostredia, pórovitosť hornín a permeabilita (percento zaplnenia pórov horniny cementom). Všeobecne platí, že rýchlosť seizmických vĺn v horninách s nízkou pórovitosťou (premenené a vyvreté horniny) je vyššia ako v horninách s vysokou pórovitosťou (mladé nespevnené sedimenty). Rovnako zvodnené sedimenty majú vyššiu rýchlosť šírenia seizmických vĺn ako nezvodnené. Na základe rýchlosti šírenia seizmických vĺn možno následne usudzovať aj o horninovom zložení skúmaných sekvencií, keďže rýchlosti seizmických vĺn pre všetky horninové typy sú známe.
Rýchlosť šírenia seizmických vĺn sa meria pomocou geofónov, ktoré sú napojené na registračné zariadenie. Geofóny zachytia mechanické kmity a premenia ich na elektromagnetické vlnenie, ktoré zaznamenáva oscilograf.
Instituto Pedro Nunes
Instituto Pedro Nunes (IPN) je nezisková súkromná organizácia pre inovácie a transfer technológií a vedecké centrum so sídlom v Coimbra v Portugalsku. Je pomenovaná po portugalskom matematikovi a profesorovi zo 16. storočia Pedrovi Nunesovi, ktorý žil v meste Coimbra a pracoval pre miestnu univerzitu.
Oblasti pôsobenia
Instituto Pedro Nunes je autonómne vedecké centrum pre transfer technológií medzi miestnou univerzitou Universidade de Coimbra a podnikateľským sektorom. Venuje sa výskumu a technickému rozvoju v spolupráci s podnikmi, odbornému vzdelávaniu, propagácii a podpore. Má vlastnú technologickú infraštruktúru a šesť laboratórií. Ďalej sa venuje predovšetkým multidisciplinárnym projektom, ktoré sú realizované v rámci úzkej spolupráce. Tieto projekty sú rôzne partnerstvá, združenia alebo riešenia spoločných služieb pre zákazníkov, ktorí potrebujú moderné inovatívne technologické riešenia.
Cro-Magnon 1
Cro-Magnon 1 alebo starec z Cro-Magnonu (iné názvy: kromaňonec/kromaňonský človek/cromagnonský človek (v užšom zmysle), zastarano (ako taxonomická jednotka) Homo spelaeus, Homo europaeus var. fossilis, Homo larterti a pozri aj latinské názvy v článku kromaňonec) je významný nález ľudskej kostry z jaskyne Cro-Magnon pri obci Les Eyzies-de-Tayac-Sireuil vo Francúzsku z roku 1868. Slúži ako typový nález kromaňonca v širšom zmysle. Objavil ho Louis Lartet a je starý asi 30 000 rokov.
Lebka jedinca sa vyznačuje nízkymi a hranatými očnicami, prítomnosťou fossa canina, vysokým čelom, vysokým a úzkym hruškovitým otvorom (apertura piriformis), vyčnievajúcim bradovým výbežkom (bradový hrboľ) a kapacitou prevyšujúcou (táto mozgová kapacita spadá do variačnej šírky moderného človeka).
Eva Kostolányiová
Životopis
Pochádzala z veľmi skromných pomerov. Otec aj matka pracovali ako robotníci v trnavskom cukrovare. Mala dvanásť súrodencov, piati zomreli do roka od narodenia.
Po skončení základnej školy pracovala v miestnom mäsokombináte. V roku 1958, spolu so svojim starším bratom Ivanom, sa stala tanečníčkou v SĽUKu. Popri zamestnaní súkromne navštevovala hodiny spevu u Imricha Godinu.
S manželom, tanečníkom Jánom Kostolányim sa zoznámila v Armádnom umeleckom súbore kpt. Jána Nálepku. Vzali sa v roku 1965. Po siedmich rokoch manželstva sa rozviedli, ale nechala si jeho priezvisko. Jej druhý partner, snúbenec Andrej Šebo, bol hudobník, hráč na trombóne a vedúci jej sprievodnej skupiny Hej.
Zomrela 3. októbra 1975 vo veku 32 rokov na rakovinu prsníka, pochovaná je na Novom cintoríne na Ulici Terézie Vansovej v rodnej Trnave.
Umelecká kariéra
V roku 1958 hrala v Trnavskom dixielande. Ako pätnásťročná účinkovala v Slovenskom ľudovom umeleckom kolektíve (SĽUK) a od roku 1960 vo Vojenskom umeleckom súbore kapitána Nálepku. V rokoch 19671968 bola speváčkou Mestského domu kultúry a osvety v Bratislave. V roku 1967 vystupovala ako sólistka Tatra revue v Bratislave, kde dostala svoju prezývku „slovenská Twiggy“. Od roku 1968 už vystupovala ako speváčka v slobodnom povolaní. Najskôr vystupovala s kapelou Ľuba Beláka, potom od roku 1970 účinkovala ako speváčka v orchestri Branislava Hronca, s ktorým absolvovala vystúpenia doma aj v SRN, Švédsku a Švajčiarsku. Neskôr krátko v roku 1972 spievala so skupinou Modus (napr. naspievala Lehotského pieseň Jesenný úsmev.)
Po založení vlastnej skupiny Hej v roku 1972 vystupovala v Bulharsku, Poľsku, Sovietskom zväze a na Kube. Jej repertoár tvorili väčšinou lyrické a melodické piesne. Jej piesne často zneli v Slovenskom rozhlase a v Slovenskej televízii (uviedla sa programom Vyberte si pesničku). Naspievala a nahrala viacero populárnych piesní, ktoré vyšli na singloch, na jednom sólovom albume aj viacerých kompiláciách. V roku 1972 úspešne zvládla hlavnú úlohu Nitušky v televíznej úprave známej operety Mam´zelle Nitouche.
Ocenenia získala aj na festivale populárnej piesne Bratislavská lýra – r. 1972 za pieseň Farebný sen, II. miesto a Cenu diváka v duete s Lubošom Novotným za pieseň Zmysel nemých slov a v r. 1974 za pieseň Dobré ráno želám.
Nasledovali úspešné slovenské verzie zahraničných hitov (napr. Keď si sám, Halabala, Waterloo, Piesne s nádychom júna a i.)aji piesne slovenských autorov (Až bude pokosená tráva, Zimné kvety, Iba básnik a i.). Veľký ohlas mali jej duá s Michalom Dočolomanským (Haló tam, Smoliar, Hala hala) a s Karolom Duchoňom, s ktorým v roku 1973 získala striebornú Bratislavskú lýru za pieseň Chvála humoru.
V roku 1973 vyšla aj jej profilová LP platňa s názvom Eva Kostolányiová, na ktorej sa prezentovala lyrickými piesňami skladateľov J. Lehotského, Ivana Horvátha, Igora Bázlika, Ladislava Gerhardta a textárov Jána Štrassera, Petra Brhloviča, Zora Laurinca, Tomáša Janovica a Violy Muránskej.
V roku 1973 sa s Vladom Oravcom zúčastnila na medzinárodnom festivalu populárnej hudby v írskom Castelbare, kde s piesňou Tečie voda získali 4. cenu.
V roku 1973 naspievala slovenskú verziu titulnej piesne do rovnomenného amerického kultového filmu „Pánu učiteľovi z lásky“ (To Sir, with Love). Ako 29 ročnú ju postihla zákerná choroba, ktorej v roku 1975 podľahla.
Pri príležitosti jej životného jubilea, nedožitých 70. narodenín, bola 15. novembra 2012 v priestoroch Západoslovenského múzea v Trnave verejnosti sprístupnená jubilejná výstava mapujúca jej životnú a umeleckú cestu. Hlavným iniciátorom projektu bol jej synovec Mikuláš Vermeš, syn jej mladšej sestry Rozálie Maliňákovej.
V roku 2015 bola po nej v rodnej Trnave pomenovaná ulica Ulica Evy Kostolányiovej.
Letucha
Letucha (iné názvy: poletucha; zastarano: letúška; ľudovo: kolugo, lietajúci lemur) môže byť:
Ožďany
Ožďany sú obec na Slovensku v Banskobystrickom kraji v okrese Rimavská Sobota.
Priľahlé časti obce
Antalka, Apátik, Babin most, Bálince, Čierna lúka, Duránciho štavica, Mlynárka, Sibukor, Tehlovňa, Židovo, Žíp (osada, nie obec Žíp)
Oždianske lýceum
V obci sa dlhé roky nachádzalo latinské lýceum. Vo všeobecnosti je považované za predchodcu gymnázia v Rimavskej Sobote. Bol to typ vtedajších latinských škôl. Lýceum sídlilo v Ožďanoch 210 rokov, konkrétne v rokoch 1643 až 1853. Zakladateľom lýcea bol zemepán Gabriel Bakoš, ktorý presídlil existujúce lýceum z Fiľakova v období Rákociho povstania. Na počiatku lýceum sídlilo priamo v kaštieli u zemského pána Bakoša. Bohužiaľ ho v roku 1742 zničil požiar. Následne pán G. Korponay, vtedajší zemepán, dal postaviť novú školskú budovu, už priamo v obci. V súčasnosti je na budove Obecného úradu umiestnená pamätná tabuľa na počesť tohoto lýcea. Počas jeho dlhej činnosti lýceum hostilo niekoľko známych osobností, či už v roli profesorov, rektorov, kantorov, či samotných študentov. Medzi nich patria:
Šport v škole
Žiaci Ožďanskej základnej školy majú možnosť zúčastňovať sa každý pracovný deň od 13:00 do 15:00 pohybových krúžkov, kde si môžu vybrať z rôznych aktivít, napr.: futbal, tenis, vybíjaná, hádzaná, basketbal, softbal.
Každý piatok od 13:00 do 15:00 môžu hrať street hockey, prihlásiť sa môže každý žiak druhého stupňa.
V zime sa každoročne za pomoci dobrovoľného hasičského zboru, učiteľov a aj niektorých žiakov robí v škole ľad. Je prístupný všetkým obyvateľom obce zadarmo kedykoľvek.
Doprava
Rýchlostný cestný úsek má dĺžku 6,09 km. Výstavba sa začala v decembri 2004. Postavený je v polovičnom profile (R11,5/100). Pri koncoch úseku sú dočasné úrovňové križovatky. Na trase sú 4 mosty s celkovou dĺžkou 0,86 km a dve premostenia ponad R2. Nahradí cestu I/16 prechádzajúcu cez Ožďany. Skráti cestu medzi Lučencom a Rimavskou Sobotou o 0,4 km. Ročná priemerná denná intenzita na ceste I/16 Ožďany - Rimavská Sobota v roku 2005 dosahovala 7443 vozidiel za 24 hodín (v roku 2000 dosahovala 5821 v./24h). Úsek uviedli do prevádzky 4.decembra 2006.
Hideki Jukawa
Hideki Jukawa (* 23. január 1907, Tokio, Japonsko – † 8. september 1981, Kjóto) bol japonský teoretický fyzik, ktorý sa zaoberal hlavne teóriou elementárnych častíc.
Lenartovce
Lenartovce sú obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Romanovka
Romanovka je menší, 1 442 m vysoký, v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v južnej časti pohoria Stredokamčatský chrbát na polostrove Kamčatka, asi 60 km východne od masívu Ičinskej sopky a severne od brehov rieky Kozyrevka. Vek vulkánu sa odhaduje na neskoré štvrtohory (koniec pleistocénu až začiatok holocénu). Po oboch stranách rieky Kozyrevka sa nachádza väčšia skupina mlado vyzerajúcich troskových kužeľov a s nimi asociovaných lávových prúdov, ktoré sú geneticky podobné vulkanizmu Romanovky. Vek poslednej erucpie sopky však nie je presnejšie zdatovaný.
Pokoj v duši
Pokoj v duši je slovenský film, ktorého premiéra bola 29. januára 2009.
Obsah
Tóno (Attila Mokos) sa vracia do rodnej dediny Čierny Hron po piatich rokoch strávených vo väzení za krádež dreva. Tu sa všetko zmenilo. Žena sa od neho vzďaľuje, päťročný syn je mu úplne cudzí, nikde nemôže nájsť prácu. Tóno sa už nechce vrátiť ku krádežiam, preto si prestáva rozumieť so starým priateľom Štefanom (Roman Luknár). Jeho priatelia Peter (Robert Więckiewicz) a kňaz Marek (Jan Vondráček) sa mu pokúšajú pomôcť nájsť si miesto v novej situácii, sami však riešia osobné ťažkosti.
Tvorcovia
Titulnú pieseň filmu naspievala Jana Kirschner.
René Školiak
René Školiak (* 28. január 1979) je slovenský hokejový útočník. Jeho brat Michal sa takisto venuje hokeju.
Klubový hokej
Je odchovancom Liptovského Mikuláša, za tento klub hrával od sezóny 1996/97 v slovenskej extralige. V závere ročníka 2002/03 posilnil HC Slovan Bratislava, ďalší začal v materskom klube a znova ukončil v Slovane. V tomto mužstve začal aj sezónu 2004/05, dokončil ju v HK Dubnica. Nasledujúci ročník začal v klube HK 36 Skalica, jeho záver však strávil v Slovane. Pred ďalšou sezónou sa vrátil do Skalice a stal sa so 70 bodmi najproduktívnejším hráčom základnej časti extraligy. Jeho klub však následne vypadol vo štvrťfinále s HC Košice. Na drese nosí číslo 12.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 23 zápasov, strelil 1 gól.
(štatistické údaje v článku sú z 12. marca 2007)
Vathiménil
Vathiménil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ISO 3166-2:TZ
Kódy ISO 3166-2 pre Tanzániu identifikujú 26 regiónov. Prvá časť (TZ) je medzinárodný kód pre Tanzániu, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich región.
Zoznam kódov
TZ-01 Arusha (Arusha) TZ-02 Dar-es-Salaam (Dar-es-Salaam) TZ-03 Dodoma (Dodoma) TZ-04 Iringa (Iringa) TZ-05 Kagera (Bukoba) TZ-06 Pemba sever (Wete) TZ-07 Zanzibar sever (Mkokotoni) TZ-08 Kigoma (Kigoma) TZ-09 Kilimanjaro (Moshi) TZ-10 Pemba juh (Chake Chake) TZ-11 Zanzibar juh a stred (Koani) TZ-12 Lindi (Lindi) TZ-13 Mara (Musoma) TZ-14 Mbeya (Mbeya) TZ-15 Zanzibar západ (Zanzibar) TZ-16 Morogoro (Morogoro) TZ-17 Mtwara (Mtwara) TZ-18 Mwanza (Mwanza) TZ-19 Pwani (Dar-es-Salaam) TZ-20 Rukwa (Sumbawanga) TZ-21 Ruvuma (Songea) TZ-22 Shinyanga (Shinyanga) TZ-23 Singida (Singida) TZ-24 Tabora (Tabora) TZ-25 Tanga (Tanga) TZ-26 Manyara (Babati)
Gordián I.
thumb|275px|[[Sestercius cisára Gordiana I.]] Gordián I. alebo Gordian (us) I. alebo Marcus Antonius Gordianus Sempronianus (* cca 157 – † apríl 238 ) bol rímsky cisár, ktorý vládol spolu so svojim synom Gordiánom II. krátkodobo v januári 238 po Kr.
Jeho pôvod nie je celkom ujasnený. Gordián bol po matke pravdepodobne potomkom rímskeho rodu Semproniovcov, ku ktorému patrili aj Tiberius Gracchus a Gaius Gracchus. Je možné, že mal aj grécky pôvod, z mesta Gordios v Malej Ázií. O jeho otcovi sa veľa nevie, bol to rímsky senátor.
Ako panovníka ho možno považovať za pravý opak dovtedajšieho cisára Maximina Thráka, ktorého na trón dosadila pred tromi rokmi armáda. Kým Maximinus bol zhruba päťdesiatpäťročný, vojenskej povahy a neurodzeného pôvodu, Gordianus mal už takmer osemdesiat rokov a jeho úradná kariéra bola príkladná – najprv pôsobil ako kvestor, potom ako edil a prétor, nasledoval konzulát (v rokoch 220 – 222) a neskôr funkcia prokonzula Afriky (237). Vzbura v severoafrickom Thysdru, ktorá prokonzula Gordiana vyniesla na krátke obdobie k moci, súvisela s všeobecným odporom voči režimu, ktorý panoval. Aj keď je pravdepodobné, že sa Maximinove krutosti a výstrelky zveličovali (a zveličujú), dôležité je, že nespokojnosť naozaj panovala – dokazuje to rýchlosť, s akou senát Gordiana a jeho syna Gordiana II. uznal na tróne. Je tiež zrejmé, že to bola veľká improvizácia. Obaja vzbúrenci nemali po ruke dosť vojenských jednotiek a stačil rýchly zásah numidského legáta Capelliana, Maximinovho straníka, aby sa revolta zrútila ako domček z kariet. Gordiana II. stál boj s Capellianovými vojakmi život, a keď sa o tom dozvedel starý Gordianus, obesil sa. Od okamihu proklamácie uplynulo presne dvadsať dní.
ISO 3166-2:AO
Kódy ISO 3166-2 pre Angolu identifikujú 18 provincií. Prvá časť (AO) je medzinárodný kód pre Angolu, druhá časť pozostáva z troch písmen identifikujúcich provinciu.
Zoznam kódov
AO-BGO Bengo AO-BGU Benguela Province AO-BIE Bié AO-CAB Cabinda AO-CCU Cuando Cubango AO-CNO Cuanza Norte AO-CUS Cuanza Sul AO-CNN Cunene AO-HUA Huambo Province AO-HUI Huila Province AO-LUA Luanda AO-LNO Lunda Norte AO-LSU Lunda Sul AO-MAL Malanje AO-MOX Moxico AO-NAM Namibe AO-UIG Uige Province AO-ZAI Zaire
Manerbe
Manerbe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 485 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Azerbajdžanská sovietska socialistická republika
Azerbajdžanská sovietska socialistická republika (skrátene: Azerbajdžanská SSR; ; ) bola jedna zo zväzových republík Sovietskeho zväzu. Vznikla po obsadení Azerbajdžanskej demokratickej republiky Červenou armádou a vyhlásením sovietskej socialistickej republiky dňa 28. apríla 1920. Dňa 12. marca 1922 sa Azerbajdžanská SSR stala súčasťou novovzniknutej Zakaukazskej socialistickej federatívnej sovietskej republiky, ktorá zanikla 5. decembra 1936 vytvorením troch nástupníckych republík – Arménskej SSR, Azerbajdžanskej SSR a Gruzínskej SSR. Azerbajdžanská SSR mala rozlohu 86 600 km² a hlavným mestom bolo Baku. V Azerbajdžanskej SSR sa nachádzali aj Nachičevanská autonómna sovietska socialistická republika a Hornokarabašská autonómna oblasť.
Počas postupného rozpadu ZSSR bola 5. februára 1991 premenovaná na Azerbajdžanskú republiku a 18. októbra toho istého roku vyhlásila nezávislosť od Sovietskeho zväzu, pričom 25. decembra 1991 oficiálne vznikol nezávislý Azerbajdžan.
La Mulatière
La Mulatière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majdan (priezvisko)
Majdan je slovenské a poľské priezvisko. Na Slovensku je rozšírené najmä v okrese Prievidza, najviac v obci Šútovce, V Bojniciach a Prievidzi.
Známi nositelia
Pozri v článku Majdan.
Letuchovité
Letuchovité alebo poletuchovité (Cynocephalidae, Galeopithecidae, Colugidae, Galeopteridae) sú jediná recentná čeľaď z radu letuchy (lat. Dermoptera) v širšom zmysle. U niektorých autorov je táto čeľaď jedinou čeľaďou radu (a je teda zhodná s radom) letuchy (lat. Dermoptera) v užšom zmysle.
Domorodé označenie letuchy indomalajskej je „kolugo“.
Charakteristika
Príbuzenské vzťahy letuchovitých sú opísané v článku letuchy.
Letuchovité dosahujú veľkosť mačky, majú veľké oči, končistý nos, silné pazúry na lezenie. Oči sú namierené dopredu, zabezpečujú dokonalé priestorové videnie a orientáciu v priestore.
Sú to nočné živočíchy, deň prespia v dutinách, pritlačené na kmeň alebo zavesené na vetvách..
Charakteristickým znakom je kožná široká blana (patagium) lemujúca celé telo od krku po koniec chvosta. Je natiahnutá aj medzi prstami. Roztiahnuté patagium letuchám umožňuje plachtiť do pomerne veľkej vzdialenosti (aj 130 m so stratou výšky iba 10 m) zo stromu na strom. Patagium roztiahnu po skoku zo stromu tak, že roztiahnu nohy a ruky. Smer letu sa mení pomocou svaloviny v kožnom leme. Patagium je pokryté hnedastou alebo sivou srsťou s nepravidelnými škvrnami a pre nehybné letuchy pritlačené k vetvám je výborným krycím zafarbením. Na rozdiel od netopiera letucha nelieta, iba plachtí.
Bývajú v dažďových lesoch juhovýchodnej Ázie. Žijú samotársky, prípadne v malých voľných skupinách. Rodia jediné mláďa zavesené na matke (aj počas plachtenia).
Sú bylinožravé, živia sa lístím, púčikmi, výhonkami, kvetmi a plodmi.
Systém
Letuchovité:
Zdroje slovenských názvov:
Libice nad Doubravou
Libice nad Doubravou je mestečko v Česku v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 860 obyvateľov, z toho 413 mužov a 447 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,1 roka (muži 42,9 roka, ženy 41,3 roka).
Ohrozim-Horka
Ohrozim-Horka je prírodná pamiatka ev. č. 5653, ktorá sa nachádza severozápadne od obce Ohrozim v okrese Prostějov. Územie spravuje AOPK Olomouc.
Ochrana
Chránené územie zaberá bývalý malý lom na vyvýšenine Horka, pričom je obklopený ochranným pásmom o výmere. Dôvodom ochrany je biotop mloka hrebenatého.
Územie je totožné s Európsky významnou lokalitou s rovnakým názvom Ohrozim-Horka
Letisko Sydney
Letisko Sydney, (IATA: SYD, ICAO: YSSY) sa nachádza v austrálskom prístavnom meste Sydney. Je to domáce letisko austrálskej národnej leteckej spoločnosti Qantas.
Letisko Sydney je jedno z najstarších a nepretržite používaných letísk na svete. V roku 2003 sa stalo 28. najvyťaženejším letiskom na svete, ale odvtedy sa v rebríčku top 30 neumiestnilo.
História
thumb|left|Douglas DC-8 spoločnosti [[KLM Royal Dutch Airlines|KLM na letisku v Sydney v roku 1972]] thumb|right|Pohľad na letisko zo satelitu thumb|right|Riadiaca veža thumb|right|[[Airbus A380 spoločnosti Singapore Airlines a Boeing 747 od spoločnosti Korean Air]] thumb|right|[[Boeing 747 spoločnosti Qantas na pojazdovej dráhe letiska v Sydney]] thumb|right|[[Airbus A380|Airbus A380-800 spoločnosti Qantas na letisku]] thumb|right|[[Bombardier Dash 8|Bombardier Dash 8-201 spoločnosti QantasLink na letisku v Sydney]] thumb|right|[[Airbus A380|Airbus A380-800 spoločnosti Emirates na letisku]] thumb|right|[[Boeing 777|Boeing 777-200ER spoločnosti Asiana Airlines po štarte z letiska v Sydney]] Letisko bolo otvorené v roku 1933 pod názvom Sydney Airport (Letisko Sydney). V roku 1953 bolo letisko premenované na počesť austrálskeho priekopníckeho pilota Charlesa K. Smitha. Prvá spevnená vzletová a pristávacia dráha bola vybudovaná v roku 1933. V roku 1960 sa vyskytli prvé zmienky o nutnosti medzinárodného terminálu, ten bol slávnostne otvorený 3. mája 1970 za účasti kráľovnej Alžbety II.
Prvým veľkým lietadlom, ktoré na letisku v Sydney pristálo, bol Boeing 747 od spoločnosti Pan Am, ktorý na letisku pristál dňa 4. októbra 1970. V tom istom roku bola rozšírená aj druhá vzletová a pristávacia dráha. V roku 1992 bol zrekonštruovaný medzinárodný terminál. Nakoniec bola postavená aj tretia vzletová a pristávacia dráha.
Vybavenie a vzhľad letiska
Letisko má tri terminály - Terminál 1 (pre medzinárodné lety), Terminál 2 (pre vnútroštátne lety) a Terminál 3 (pre VIP lety). Je tu tiež aj cargo terminál, riadiaca veža a parkovisko. Terminály sú moderne zariadené, majú reštaurácie, toalety, detské kútiky, autopožičovne a pod.
Všetky lietadlá pristávajú a odlietajú z troch dráh s dĺžkami 2 530 metrov, 2 438 metrov a 3 962 metrov.
Spojenie chrbtice
Stavce sa vzájomne spájajú 3 rôznymi spôsobmi:
Škoda 706 RTH
thumb|Škoda 706 RTH Škoda 706 RTH je názov pre účelové vozidlo,na ktorého podvozku ktorého bola nadstavba používaná na rôzne účely napríklad ako montážne vozidlo v MHD, cisterna - kropiaci voz, cisternový hasící automobil (striekačka) atď.
Montážne vozidlo
Prevedenie ako montážne vozidlo (napríklad používané v DPMB) je názov zariadenia montovaného na podvozok automobilu - ŠKODA 706 RTH "pojazdná pohyblivá pracovná plošina VNP 400/500 HP" -montované nástavby boli vo viacero vyhotoveniach napr. tiež s kolesovým adaptérom "K-81" Plošina sa používala pre montážne kontrolné, údržbárske alebo opravárenské práce na trolejovom vedení električiek a trolejbusov, ďalej na opravy semaforov a návestidiel.
Výrobca: Železničné staviteľstvo závod 6, Perucká 9, Praha
Pál E. Fehér
Pál E. Fehér (* 23. august 1936, Budapešť, Maďarsko – † 27. február 2013, tamtiež) bol maďarský ľavicový publicista a literárny kritik. Od 60. rokoch bol redaktorom straníckych novín Népszabadság. V roku 1968 uverejnil interview s Josefom Smrkovským. Prispieval do týždenníka 168 Óra a slovenskej Pravdy.
Predseda Národnej rady Slovenskej republiky
Predseda Národnej rady Slovenskej republiky je druhá najvyššia ústavná funkcia po prezidentovi Slovenskej republiky. Volí a odvoláva ho Národná rada Slovenskej republiky nadpolovičnou väčšinou všetkých poslancov (Ústava SR, čl. 89). Jeho hlavnou úlohou je predsedať zasadaniam Národnej rady. Ak nie je na zasadnutí prítomný, môže poveriť vedením zasadania niektorého z podpredsedov. V čase zvolenia nového parlamentu, starý predseda vedie prvé zasadanie Národnej rady, kým nie je zvolený nový predseda.
V čase keď Slovensko nemá právoplatne zvoleného prezidenta alebo prezident nie je zo zdravotných dôvodov schopný vykonávať svoju funkciu, prechádzajú na predsedu národnej rady niektoré prezidentské právomoci napríklad právomoc menovať a odvolávať členov vlády.
Interklub MADIT Bratislava
Interklub MADIT Bratislava je tanečný klub v Bratislave.
Dejiny
Interklub MADIT Bratislava vznikol 5. januára 1967 ako Interklub pri Závodnom klube ROH, n. p. Slovnaft. Jeho jadro vytvorili bývalí členovia KST PKO Bratislava. Hlavnú iniciatívu na vytvorení Interklubu mali bratia Dolejšiovci a Silvia Novoveská. Tí po dohovore o spolupráci s Ing. Štiavnickým, Ing. Hodinárom a Staňom vytvorili vedenie Interklubu. Na listinu zakladajúcich členov sa podpísalo 21 osôb.
Prvú súťaž absolvovali páry Interklubu už 22. januára 1967, kde v kategórii D medzi 26 pármi obsadili 1., 4., 7., 9., a 10. miesto. O dva dni neskôr Interklub zvíťazil na bratislavskej lige, čo znamenalo prvé víťazstvo v súťaži kolektívov.
Prvú medzinárodnú súťaž absolvoval Interklub 15. júla 1967 v litovskom Kaunase. Týmto dňom sa začala aktívna spolupráca Interklubu so zahraničím.
Interklub sa stal integrálnou súčasťou tanečného diania na Slovensku. Organizoval súťaže pre začiatočníkov, vystupoval s ukážkami a predtancovaniami. Na majstrovstvách Slovenska jeho páry víťazili od roku 1967: manželia Helena a Milan Štiavnickí, manželia Viera a František Antoničovci, Ján Staňa a Marta Bočková, Pavol Minárik a Katarína Štiavnická, Dáša a Pavol Minárikovci, Eduard Slimák a Mária Štempelová, Monika a Miroslav Horníkovci, pričom väčšina z nich získala tituly opakovane. Zo všetkých vyrástli vynikajúci tréneri, ktorých neskôr doplnila mladšia generácia ako napr. Elena a Igor Jágerský, Milan Bačiak a z tých najmladších Klarissa Kuchárová a Zuzana a Attila Molnárovci.
V roku 1974 bol usporiadaný prvý ročník medzinárodnej súťaže O Cenu Slovnaftu, ktorý si dodnes udržuje významné postavenie medzi súťažami na Slovensku a každoročne patrí medzi najlepšie obsadené (okrem našich párov sa zúčastňujú páry z Česka, Rakúska, Poľska a iných krajín).