cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inhalačný roztok
Aerosóly
Aerosóly sú rozprašovače, ktoré obsahujú hnacie plyny a rozpúšťadlá. Patria tu farby nanášané rozprašovaním, rozprašovače v dezodorantoch a tužidlách na vlasy, rozprašovače rastlinného oleja na varenie a rozprašovače na ochranu tkanín.
Rohatá ruka
V masovej kultúre bolo gesto propagované americkým spevákom Ronniem Jamesom Diom na konci 70. rokov 20. storočia, keď sa pripojil k hudobnej skupine Black Sabbath.
Inhalačný roztok
Plyny
Medzi plyny zaraďujeme lekárske anestézie, ktoré sa používajú vo výrobkoch na domáce použitie alebo v obchodných produktoch. K plynom používaným na anestéziu patrí éter, chloroform, halotan a oxid dusný, triviálne známy ako rajský plyn. Najviac využívaným zo spomínaných plynov je oxid dusný, ktorý sa môže nachádzať v dávkovačoch šľahačky a výrobkoch, ktoré zvyšujú oktánové čísla v závodných vozidlách. Medzi obchodnými produktami a výrobkami pre domácnosť, ktoré obsahujú plyny sú butánové zapaľovače, propánové nádrže, dávkovače šľahačky a chladiace mechanizmy.
Dusitany
Dusitany sú často považované za špecifickú skupinu inhalačných roztokov. Na rozdiel od väčšiny ostatných inhalačných roztokov, ktoré pôsobia priamo na centrálnu nervovú sústavu (CNS), dusitany zásadne rozširujú cievy. Patrí sem nitrobenzén, dusitan amylnatý (Isoamylnitrit), izobutil nitrit. Nitrobenzén sa nachádza napríklad v osviežovačoch vzduchu. Isoamylnitrit sa používa pri niektorých lekárskych diagnostických postupoch a predpisuje sa niektorým pacientom na bolesti srdca. Kým ostatné inhalačné roztoky sa používajú na zmenu duševného stavu, dusitany sa používajú hlavne ako afrodiziakum. Ampulky s dusitanom amylnatým, ktoré sa bežne nazývajú aj poppers alebo snappers sa s týmto účelom ilegálne rozširovali. Izobutil nitrit je ilegálna látka, ktorá sa často balí a predáva v malých fľaštičkách, ktoré sú tiež známe ako poppers. Inhalácia/vdychovanie týchto látok zvaných poppers môže byť veľmi nebezpečná, hlavne v kombinácií so stimulujúcimi drogami (napríklad metamfetamín, bežne známy ako speed a kokaín) a môže veľmi ťažko zasiahnuť zdravie, hlavne v prípade anémie alebo tehotenstva.
Aumont (Jura)
Aumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Nowe Miasto nad Wartą
Gmina Nowe Miasto nad Wartą je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 119,54 km² a žije tu 9025 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 75,5 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Środa Wielkopolska.
Technológia počas prvej svetovej vojny
'''Technológia počas 1. svetovej vojny''' (19141918) odzrkadľoval trend industrializmu a masovej výroby zbraní a vojenskej technológie. Tento trend začal najmenej päťdesiat rokov pred prvou svetovou vojnou počas americkej občianskej vojny v rokoch 18611865 a pokračoval v mnohých menších konfliktoch, v ktorých vojaci a stratégovia testovali nové zbrane. náhľad|Britské improvizované zbrane z Pevnosti Reuenthal Prvá svetová vojna zahŕňala ustálené a vylepšené typy zbraní z predchádzajúcich období, spolu s niektorými novými zbraňami vyvinutými pomocou inovatívnej technológie a množstva improvizovaných zbraní využívaných v zákopovej vojne. Vojenská technika tej doby zahŕňala dôležité inovácie v guľometoch, granátoch a delostrelectve, spolu s v podstate novými zbraňami, ako sú ponorky, jedovatý plyn, bojové lietadlá a tanky.
Skoršie roky 1. svetovej vojny by sa dali opísať ako stret technológií 20. storočia s vojenskou vedou 19. storočia vytvárajúcu neefektívne bitky s obrovským počtom obetí na oboch stranách. Na súši bol rýchly zostup do zákopovej vojny prekvapením. Až v poslednom roku vojny veľké armády podnikli kroky k prevratu velenia, riadenia a taktiky, aby sa prispôsobili modernému bojisku a začali využívať nespočetné množstvo nových technológií na efektívne vojenské účely. Taktické reorganizácie (napríklad presun velenia zo 100+ mužskej roty na 10+ mužskú čatu ) podporil aj vývoj obrnených áut, prvých samopalov a automatických pušiek, ktoré mohli samostatne nosiť a používať jednotlivý vojaci.
Zákopová vojna
Nový metalurgický a chemický priemysel vytvoril novú palebnú silu, ktorá krátkodobo zjednodušila obranu, dokým sa nevyvinuli nové prístupy k útoku. Použitie pechotných pušiek, puškového delostrelectva s hydraulickými spätnými mechanizmami, ostnatého drôtu, cikcakových zákopov a guľometov spravilo prechod cez bránený terén takmer nemožným. Ručný granát, ktorý sa dlho používal samostatne, sa rýchlo vyvinul ako pomôcka pri útokoch na zákopy. Pravdepodobne najdôležitejšou inováciou bolo zavedenie vysoko výbušných nábojov pre delostrelectvo. Toto dramaticky zvýšili smrteľnosť delostrelectva oproti ich ekvivalentom z 19. storočia.
Pretože útok na nepriateľa v zákope bolo také ťažké, tunelová vojna sa stala počas vojny hlavným úsilím. Akonáhle boli nepriateľské pozície podkopané, boli pod nimi umiestnené a odpálené obrovské množstvá výbušnín. Týmto si uľahčili útok na povrchu zeme. Pre obranu proti týmto podzemným útokom boli kľúčové citlivé odpočúvacie zariadenia, ktoré dokázali rozpoznať zvuky kopania. Briti sa ukázali ako obzvlášť zdatní v tejto taktike vďaka zručnosti ich „zákopníkov“ a sofistikovanosti ich odpočúvacích zariadení.
Počas vojny nehybnosť zákopovej vojny a potreba ochrany pred ostreľovačmi vytvorili žiadosť pre medzery na strieľanie zo strelných zbraní a na pozorovanie nepriateľa. Často sa používala oceľová platňa s „kľúčovou dierkou“, ktorá mala otočný kus na zakrytie štrbiny, keď nebola používaná.
Oblečenie
náhľad|Nemecké prilby prešli z kože na oceľ Britská a nemecká armáda už prešla pri uniformách z červeného kabáta (britská armáda) (1902) a prusky modrého kabáta (1910) na menej nápadné khaki alebo poľne sivé farby. Adolf Messimy, Jozef Gallieni a ďalší francúzski vodcovia navrhli tiež zmeniť farby na uniforme, ale francúzska armáda pokračovala v používaní svojich tradičných červených nohavíc a až v roku 1915 začala dostávať nové „nebovo modré nohavice“.
Typ pršiplášťa britských dôstojníkov, predstavený dlho pred vojnou, získal slávu ako zákopový kabát.
Hlavné armády vstupovali do vojny v látkových čiapkach alebo kožených prilbách. Ponáhľali sa vyvinúť nové oceľové prilby. Tie sa stali ikonami ich príslušných krajín.
Pozorovacie stromy
Pozorovanie nepriateľa v zákopovej vojne bolo náročné, čo viedlo k vývinu nových technológii. Jednou z nich bol napríklad pozorovací strom. Bola to umelá pozorovacia veža maskovaná ako strom, ktorá umožňovala silám diskrétne pozorovať svojho nepriateľa.
Delostrelectvo
náhľad|Francúzsky [[Model Canon 75 z roku 1897|kanón modelu 75 z 1897 poskytoval rýchlu a presnú paľbu v malej obratnej jednotke, ale západný front často potreboval dlhší dostrel.]] náhľad|Nemecký [[7,7 cm FK 16. Bol vyvinutý počas vojny, pretože predchádzajúci model mal nedostatočný dostrel]] náhľad|Rakúsko-uhorské delostrelectvo 1914 V 19. storočí Británia a Francúzsko využili rýchly technický rozvoj delostrelectva a začali využívať Mobilný spôsob boja. Delostrelectvo dobre poslúžilo v koloniálnych vojnách toho storočia a veľmi dobre poslúžilo Nemecku vo francúzsko-pruskej vojne, ale zákopová vojna sa podobala viac na obliehanie a vyžadovala si skôr obliehacie delá. Nemecká armáda už počítala s tým, že európska vojna si môže vyžadovať ťažšie delostrelectvo, a preto mala predom pripravené vhodnejšie veľkosti diel. Zlievárne reagovali na aktuálnu situáciu väčším počtom ťažkých a menším počtom vysoko mobilných diel. Nemecko vyvinulo parížske delá úžasnej veľkosti a dosahu. Bohužiaľ obrovská úsťová rýchlosť strely opotrebovala hlaveň už po niekoľkých výstreloch. Delo si potom vyžadovalo návrat do továrne na vyrovnanie, takže tieto zbrane slúžili skôr na vystrašenie a nahnevanie mestských ľudí, než na ich zabíjanie alebo devastáciu ich miest.
Na začiatku vojny bývalo delostrelectvo často umiestnené na prvej línii, aby strieľalo cez otvorené mieridlá na nepriateľa. Počas vojny boli vykonané tieto vylepšenia:
Poľné delostrelectvo vstúpilo do vojny s myšlienkou, že každé delo by malo mať pri sebe stovky nábojov a zbrojnice by mali mať po ruke asi tisíc na doplnenie. To sa ukázalo ako úplne neadekvátne, keď sa často opakovalo, že zbraň sedela na jednom mieste a strieľala sto alebo viac nábojov za deň po celé týždne alebo mesiace. Na zvládnutie výslednej krízy munície v roku 1915 boli továrne narýchlo prerobené z iných účelov, aby sa vyrobilo viac kusov munície. Železnice smerujúce na front boli rozšírené alebo vybudované, čím zostala otázka poslednej míle. Kone boli hlavnou odpoveďou na tento problém, ale ich vysoká úmrtnosť vážne oslabila centrálne mocnosti koncom vojny. Na mnohých miestach pomohli nové zákopové železnice. Motorovým vozíkom používaných v týchto železniciach ešte chýbali pneumatiky, všestranné odpruženie a ďalšie vylepšenia, ktoré ich v neskorších desaťročiach spravili efektívnejšími.
Väčšina obetí počas vojny bola spôsobená delostreleckou paľbou.
Jedovatý plyn
vľavo|náhľad|Austrálska pechota s plynovými maskami Ypres, 1917. V prvej svetovej vojne boli chemické zbrane prvýkrát systematicky používané. Chemické zbrane z prvej svetovej vojny zahŕňali fosgén, slzný plyn, chlórarzíny a horčičný plyn.
Na začiatku vojny malo Nemecko najvyspelejší chemický priemysel na svete, ktorý predstavoval viac ako 80 % svetovej produkcie farbív a chemikálií. Hoci používanie jedovatého plynu bolo zakázané Haagskymi konvenciami z roku 1899 a 1907, Nemecko sa obrátilo na tento priemysel, pretože dúfalo, že chemické zbrane budú rozhodujúce pre prelomenie nehybnej situácie zákopovej vojny. Chlórový plyn bol prvýkrát použitý na bojisku v apríli 1915 v druhej bitke pri Ypres v Belgicku. Neznámy plyn sa javil ako jednoduchá dymová clona, ktorá sa vtedy používala na ukrytie útočiacich vojakov, preto spojenecké jednotky dostali rozkaz, aby odrazili očakávaný útok. Plyn mal ničivé účinky, zabil mnohých obrancov alebo, keď vietor odfúkol plyn naspäť, tak zabil mnohých vlastných útočníkov.
Keďže vietor bol nespoľahlivý, tak museli nájsť iný spôsob presunu plynu. Plyn sa začal strieľať v delostreleckých granátoch. Neskôr sa začal používať horčičný plyn, fosgén a iné plyny. Francúzsko a Británia čoskoro nasledovali Nemecko s vlastnými plynovými zbraňami. Prvá obrana proti plynu bola improvizovaná. Boli to prevažne handry namočené vo vode alebo moči. Neskôr boli vyvinuté pomerne účinné plynové masky a tie značne znížili účinnosť plynu ako zbrane. Hoci jedovatý plyn viedol ku krátkym taktickým výhodám a pravdepodobne spôsobil viac ako milión obetí, tak sa zdá, že plyn nemal žiadny významný vplyv na priebeh vojny.
Chemické zbrane boli ľahko dostupné a lacné. Plyn bol obzvlášť účinný proti jednotkám v zákopoch a bunkroch, ktoré ich chránili pred inými zbraňami. Väčšina chemických zbraní útočila na dýchací systém jednotlivca. Koncept dusenia ľahko vyvolával vo vojakoch strach a výsledný teror na nich pôsobil psychicky. Strach z chemických zbraní bol taký veľký, že vojaci často spanikárili a nesprávne posúdili symptómy prechladnutia ako symptómy jedovatého plynu.
Velenie a ovládanie
náhľad|Mobilná rádiová stanica v nemeckej juhozápadnej Afrike, ktorá používa vodíkový balón na zdvihnutie antény Zavedenie rádiotelegrafie bolo významným krokom v komunikácii počas prvej svetovej vojny. Používané stanice boli v tom čase iskrové vysielače. Napríklad informácie o začiatku prvej svetovej vojny boli vysielané do nemeckej juhozápadnej Afriky 2. augusta 1914 rádiotelegrafiou z vysielacej stanice Nauen cez reléovú stanicu v Kamine a Lomé v Togu do rádiovej stanice vo Windhoeku.
Počas začiatkov vojny sa generáli pokúšali riadiť front z veliteľstva mnoho kilometrov od frontu, pričom správy boli prenášané tam a späť bežcami alebo motocyklovými kuriérmi. Čoskoro sa ale zistilo, že sú potrebné bezprostrednejšie spôsoby komunikácie.
Rádiové prijímače tej doby boli príliš ťažké na to, aby sa dali nosiť do boja a káble poľných telefónnych liniek boli rýchlo prerušené. Oba spôsoby bolo možno odpočúvať a zákopové kódy neboli dostačujúce. Preto sa namiesto toho často používali bežci, blikajúce svetlá a zrkadlá. Psy boli tiež občas používané, ale jednotky mali tendenciu adoptovať si ich ako domácich miláčikov a muži dobrovoľne chodili ako bežci namiesto psa. Existovali aj lietadlá (nazývané „kontaktné hliadky“), ktoré prenášali správy medzi veliteľstvom a prednými pozíciami, pričom niekedy svoje správy odhodili bez pristátia. Technický pokrok v rádiu však pokračoval aj počas vojny a rádiotelefónia sa zdokonalila, pričom bola najdôležitejšia súčasť výbavy pozorovateľov výsadkového delostrelectva.
Nové diaľkové delostrelectvo vyvinuté tesne pred vojnou teraz muselo strieľať na pozície, ktoré nevidelo. Typickou taktikou bolo strieľať do nepriateľských predných línií, následne zastaviť paľbu a vyslať pechotu vpred, dúfajúc, že nepriateľská línia bola prelomená. Táto taktika väčšinou nefungovala. Zdvíhacia a potom plíživá paľba boli vyvinuté tak, aby udržali delostreleckú paľbu pristávanú priamo pred pechotou „ako postupuje“. Keďže komunikácia bola nemožná, hrozilo, že palebná zóna sa bude pohybovať príliš rýchlo (vojaci stratia ochranu) alebo príliš pomaly (zdrží postup).
K tejto delostreleckej taktike existovali aj protiopatrenia: namierením delostrelectva priamo za plíživú paľbu nepriateľa bolo možné strieľať na pechotu, ktorá nasledovala plíživú paľbu. Mikrofóny (rozsah zvuku) sa používali na trianguláciu polohy nepriateľských zbraní a na zapojenie sa do paľby z protibatérie. Záblesky z ústia zbraní bolo možné tiež spozorovať a použiť na zameranie nepriateľského delostrelectva.
Železnice
náhľad|Motorové nákladné vozidlá boli zriedka efektívne. Železnice boli v tejto vojne dominantný spôsob prepravy. Nemecká stratégia bola spojencom vopred známa jednoducho kvôli rozsiahlym zoraďovacím staniciam na belgických hraniciach, ktoré nemali žiadny iný účel ako dopraviť zmobilizovanú nemeckú armádu na miesto štartu. Nemecký mobilizačný plán bol o trochu viac ako rozsiahly a podrobný železničný cestovný poriadok. Muži a materiál sa mohli dostať na front ohromnou rýchlosťou po železnici, ale vlaky boli už na samom fronte veľmi zraniteľné. Armády teda mohli postupovať len takým tempom, akým dokázali postaviť alebo prestavať železnicu, napríklad keď Briti postupovali cez Sinaj. Motorizovaná doprava bola vo veľkej miere používaná až v posledných dvoch rokoch 1. svetovej vojny. Po skončení železnice sa vojská presúvali cez poslednú míľu pešo, zbrane a zásoby ťahali kone a zákopové železnice. Železniciam chýbala flexibilita motorovej dopravy a táto nehybnosť železníc sa preniesla aj do charakteru samej vojny.
Vojna zásob
Istý čas, v rokoch 19141915 niektorí dúfali, že vojnu možno vyhrať minutím nepriateľských zásob, že nepriateľské zásoby delostreleckých granátov by sa mohli vyčerpať pri márnych výmenách palieb. Produkcia zásob sa však zvýšila na oboch stranách a predpoklady sa ukázali ako nepravdivé. V Británii muničná kríza v roku 1915 zvrhla britskú vládu a viedla k vybudovaniu HM továrne pri Gretne, obrovskej továrne na muníciu na anglicko-škótskych hraniciach.
Opotrebovávacia vojna sa potom zamerala na iný zdroj: ľudské životy. Toto platilo hlavne pre bitku pri Verdune, kde náčelník nemeckého štábu Erich von Falkenhayn dúfal, že opakovanými útokmi na toto francúzske mesto „vykrváca Francúzsko do biela“.
Vojna sa nakoniec skončila kombináciou spotrebovania materiálov a mužov, postupom na bojisko, príchodom amerických jednotiek vo veľkom počte a zrútením morálky a výroby na nemeckom domácom fronte v dôsledku efektívnej námorníckej blokády prístavov.
Letecká vojna
náhľad|[[Fokker Dr.I|Trojplošník Fokker patriaci Manfredovi von Richthofenovi („Červenému barónovi“)]] Letectvo v prvej svetovej vojne začalo s primitívnymi primitívne používanými lietadlami. Technologický pokrok bol rýchly a od júla 1915 viedol k pozemným útokom, taktickému bombardovaniu a veľmi propagovaným smrtiacim súbojom medzi lietadlami vybavenými synchronizovanými guľometmi strieľajúcimi dopredu. Lietadlá mali menší vplyv na vojnu, mali úlohy ako napríklad námornícke hliadky, prieskumy a najmä delostrelecké pozorovanie. V tejto vojne mal svoj začiatok aj protilietadlový boj.
Pozorovacie balóny s posádkou lietajúce vysoko nad zákopmi sa používali ako stacionárne pozorovacie stanice, hlásili pozície nepriateľských jednotiek a riadili delostreleckú paľbu. Balóny väčšinou obsluhovala dvojčlenná posádka vybavená padákmi, pri nepriateľskom vzdušnom útoku na horľavý balón posádka vyskočila do bezpečia. V tom čase boli padáky príliš ťažké na to, aby ich mohli používať piloti v lietadlách a menšie verzie neboli vyvinuté až do konca vojny (U Britov vznikli obavy, že by padáky mohli podkopať morálku a účinne podporovať zbabelosť). Pozorovacie balóny, uznávané pre svoju hodnotu ako pozorovateľské platformy, boli dôležitými cieľmi nepriateľských lietadiel. Na obranu pred leteckým útokom boli silne chránené veľkou koncentráciou protilietadlových diel a hliadkovali ich spriatelené lietadlá.
Zatiaľ čo prvý leteckí pozorovatelia boli neozbrojení, čoskoro na seba začali strieľať z ručných zbraní. Začali sa preteky v ozbrojovaní lietadiel, ktoré rýchlo viedli k čoraz obratnejším a guľometmi vybaveným lietadlám. Kľúčovou inováciou bolo prerušovacie zariadenie a holandský vynález, ktorý umožňoval namontovať guľomet za vrtuľu, aby pilot mohol strieľať priamo dopredu pozdĺž dráhy letu lietadla.
Keď na zemi vojna znehybnela, tak obe strany nedokázali postúpiť ani o niekoľko kilometrov bez veľkej bitky a tisícky obetí. Lietadlá sa stali veľmi cenenými pre svoju úlohu pri získavaní informácií o nepriateľských pozíciách. Bombardovali aj nepriateľské zásoby za zákopovými líniami na spôsob neskorších útočných lietadiel. Veľké lietadlá s pilotom a pozorovateľom slúžili na prieskum nepriateľských pozícií a bombardovanie ich zásobovacích základní. Tieto veľké a pomalé lietadlá boli ľahkými cieľmi pre nepriateľské bojové lietadlá. Na obranu veľkých lietadiel boli vysielané stíhacie sprievody, ktoré strieľali na útočníkov a to viedlo ku veľkolepým vzdušným súbojom.
Nemecké strategické bombardovanie počas prvej svetovej vojny zasiahlo Varšavu, Paríž, Londýn a ďalšie mestá. Nemecko svetovo viedlo vo vzducholodiach a použilo ich na občasné bombardovanie vojenských cieľov ako bol Londýn a ďalšie britské mestá. Tieto bombardovania nemali veľký efekt. Neskôr počas vojny Nemecko začalo používať strategické bombardéry s dlhým doletom. Škody boli opäť menšie, ale prinútili britské letectvo udržiavať v Anglicku letky bojovníkov na obranu pred leteckým útokom, čím britské expedičné sily pripravili o lietadlá, vybavenie a personál, ktorý bol veľmi potrebný na západnom fronte.
Spojenci vynaložili oveľa menšie úsilie pri bombardovaní centrálnych mocností.
Mobilita
náhľad|Obrnený automobil [[Minerva (automobil)|Mors-Minerva belgického expedičného zboru v Rusku, január 1916]] V skorých dňoch vojny boli obrnené autá vyzbrojené guľometmi a zaraďované do bojových jednotiek spolu s cyklistickou pechotou a guľometmi namontovanými na postranných vozíkoch pre motocykle. Hoci neboli schopné zaútočiť na zákopy, ale poskytovali mobilnú palebnú podporu pechote a vykonávali prieskum, sledovanie a iné úlohy podobné jazde. Keď sa zákopová vojna vyvinula aj na hlavných bojových líniách, tak príležitosti pre využitie takýchto vozidiel sa značne znížili, ale stále sa používali v otvorenejších kampaniach ako v Rusku a na Strednom východe.
Medzi koncom roka 1914 a začiatkom roku 1918 sa západný front takmer nepohol. Keď sa Ruské impérium po októbrovej revolúcii v roku 1917 vzdalo, Nemecko dokázalo presunúť mnoho vojakov na západný front. S novou pechotou stormtrooperov vycvičenou v taktike infiltrácie, ktorá využívala slabé miesta nepriateľskej obrany na preniknutie do zadných línii, sa spustila na jar 1918 séria ofenzív. V najväčšej z nich, operácii Michael, sa generál Oskar von Hutier dostal o 60 kilometrov vpred, pričom za pár týždňov získal to, nad čím Francúzsko a Británia strávili roky. Aj keď boli spočiatku takticky úspešné, tieto ofenzívy sa zastavili, keď začali postupovať rýchlejšie ako konské zásoby, delostrelectvo a zálohy stíhali dobiehať, tým pádom nemecké sily zostali oslabené a vyčerpané.
V bitke pri Amiens v auguste 1918 jednotky trojitej dohody začali protiútok, ktorý sa nazýval „Stodňová ofenzíva“. Austrálskym a kanadským divíziám, ktoré stáli na čele útoku, sa len v prvý deň podarilo postúpiť o 13 kilometrov. Tieto bitky ukončili zákopové vojny na západnom fronte a navrátili mobilnú vojnu.
Mobilný osobný štít bol menej úspešný pokus o obnovenie mobilnej vojny.
Po skončení vojny sa porazení Nemci snažili skombinovať ich pechotnú mobilnú vojnu z roku 1918 s vozidlami, čo nakoniec viedlo k Blitzkrieguu (bleskovej vojne).
Tanky
náhľad|[[Renault FT v službách USA, Juvigny, Francúzsko]] Hoci koncepcia tanku bola navrhnutá už v 90. rokoch 19. storočia, úrady neprejavili veľký záujem, až dokým nehybnosť zákopovej vojny nespôsobila prehodnotenie. Začiatkom roku 1915 britské kráľovské námorníctvo a francúzski priemyselníci začali s vývojom tankov.
Základná konštrukcia tanku kombinovala niekoľko existujúcich technológií. Zahŕňala pancierovanie dostatočne hrubé na to, aby bolo odolné voči všetkým štandardným pechotným zbraniam, húsenicový pás pre mobilitu po porozbíjanom bojisku, štvortaktný benzínový spaľovací motor (zdokonalený v 70-tych rokoch 19. storočia) a veľkú palebnú silu, ktorú poskytovali guľomety, ktoré sa stali dominantnými vo vedení vojny, alebo dokonca ľahké delostrelecké delá.
V Británii bola založená komisia na vypracovanie praktického dizajnu tanku. Výsledkom boli veľké tanky s kosoštvorcovým tvarom, ktoré umožňovali prekročenie 2,4 metrov (8 stôp) širokého zákopu: tank Mark I, pričom „mužské“ verzie boli vyzbrojené malými námornými delami a guľometmi a „ženská“ verzia mala iba guľomety.
Vo Francúzsku súperilo niekoľko zbrojárskych organizácií, každá z nich navrhla úplne odlišné návrhy tankov. Menšie tanky sa stali obľúbenými, čo viedlo k tanku Renault FT, čiastočne tým, že boli schopné využiť motory a výrobné techniky komerčných traktorov a automobilov.
Počas zvyšku vojny nové dizajny tankov často odhalili nedostatky v boji, ktoré sa potom riešili v neskorších modeloch, ale prioritou vždy ostala spoľahlivosť tankov. V bitke pri Amiens, veľkému protiútoku Entente blízko konca vojny, britské sily išli do poľa s 532 tankami; po niekoľkých dňoch bolo v prevádzke len niekoľko, pričom tie, ktoré trpeli mechanickými ťažkosťami, prevyšovali počet tých, ktoré zneškodnila nepriateľská paľba.
Nemecko použilo veľa zajatých nepriateľských tankov a koncom vojny vyrobilo aj niekoľko vlastných.
V poslednom roku vojny, napriek ohromne rastúcej produkcii (najmä vo Francúzsku) a zdokonaľovaniu dizajnu tankov, sa štáty snažili dosiahnuť viac než len mierny vplyv na celkový priebeh vojny. Plán 1919 navrhoval budúce použitie masívnych tankových formácií pri veľkých útokoch v kombinácii s pozemnými útočnými lietadlami.
Aj bez dosiahnutia rozhodujúcich výsledkov, v ktoré sa dúfalo počas 1. svetovej vojny, sa začala tanková technika a mechanizovaná vojna, ktorá sa v nasledovných rokoch bude stávať čoraz sofistikovanejšou. Do začiatku druhej svetovej vojny sa z tanku vývojom stala hrôzostrašná zbraň, ktorá je kritická na obnovenie mobility pozemného boja.
Na mori
Počas predchádzajúcich rokov vojny sa vylepšenie metalurgických a mechanických techník využilo na výrobu väčších lodí s väčšími delami a tým pádom aj viac pancierovaných lodí. Spustenie HMS Dreadnought (1906) spôsobilo revolúciu v konštrukcii bojových lodí, čo spôsobilo, že mnohé lode boli zastarané skôr, ako boli dokončené. Nemecké ambície priniesli anglo-nemecké námorné preteky v zbrojení, v ktorých bolo nemecké cisárske námorníctvo vybudované z malej sily na najmodernejšiu a druhú najsilnejšiu námornú silu na svete. Avšak aj toto špičkové námorníctvo vstúpilo do vojny s mixom novších a zastaraných lodí.
Výhoda lodí bola v diaľkovej streľbe a námorné bitky sa tým pádom odohrávali na oveľa väčšie vzdialenosti ako predtým. V bitka o Jutsko v roku 1916 sa preukázala dokonalosť nemeckých lodí a posádok, ale tiež ukázala, že flotila na otvorenom mori nebola dostatočne veľká na to, aby napadla britskú blokádu Nemecka. Bola to jediná úplná bitka medzi flotilami, ktorá sa odohrala počas tejto vojny.
Spojené kráľovstvo, ktoré má najväčšiu povrchovú morskú flotilu, sa snažilo využiť túto výhodu. Britské lode blokovali nemecké prístavy, lovili nemecké a rakúsko-uhorské lode kdekoľvek na šírom mori a podporovali akcie proti nemeckým kolóniám. Nemecká povrchová flotila sa z veľkej časti pohybovala v Severnom mori. Tieto akcie prinútili najmä Nemecko presmerovať svoje zdroje na vývoj novej formy námornej sily: ponorky.
Námorné míny boli rozmiestňované v stotisícoch alebo ešte vo väčšom počte. Ponorky sa na tento účel ukázali ako prekvapivo účinné. Začali sa používať vplyvové míny, ale najpočetnejšie boli klasické kotviace kontaktné míny. Pripomínali tie z konca 19. storočia, ale boli vylepšené, aby pri ukladaní menej často explodovali. Spojenci vyrobili dostatok mín na vybudovanie mínovej hrádze v Severnom mori, ktorá by im pomohla utlačiť Nemcov do Severného mora, ale už bolo príliš neskoro na to, aby to spravilo rozdiel.
Ponorky
náhľad|Nemecká ponorka U-14 V prvej svetovej vojne začali byť ponorky závažná zbraň. V rokoch krátko pred vojnou bol zavedený pomerne sofistikovaný pohonný systém na naftový pohon pri hladine a batériový pohon pri ponorení. Ich výzbroj sa tiež zlepšila, no v službe bolo iba pár ponoriek. Nemecko zvýšilo produkciu ponoriek a rýchlo vybudovalo svoju flotilu. Nemecké ponorky boli využívané v akciách proti britským vojenským lodiam a aj na blokádu Britských ostrovov. Nakoniec ich bolo postavených 360. Výsledná kampaň ponoriek zničila viac nepriateľských vojnových lodí ako flotila na otvorenom mori a taktiež zdržovala britské vojenské zásoby, keďže drahšia povrchová flotila to nedokázala.
Spojené kráľovstvo sa vo veľkej miere spoliehalo na loďstvo pre dovoz surovín na uživenie obyvateľstva a na zásobovanie vojenského priemyslu. Nemecké námorníctvo dúfalo, že zablokuje a vyhladuje Britániu pomocou ponorkových útokov na obchodné lode.
Ponorky sa čoskoro stali prenasledované prenasledovateľmi ponoriek a inými malými vojnovými loďami pomocou narýchlo vyvinutých protiponorkových zbraní. Nemohli zaviesť účinnú blokádu, počas konania v súlade s obmedzeniami pravidiel udeľovania cien a medzinárodného morského práva. Uchýlili sa k neobmedzenej ponorkovej vojne, ktorá stála Nemecko sympatiu verejnosti v neutrálnych krajinách a bola faktorom, ktorý prispel k americkému vstupu do I. svetovej vojny.
Usporiadanie obchodných lodí do konvojov chránených jednou alebo viacerými ozbrojenými námornými plavidlami bola prijatá neskôr počas vojny. O tomto prístupe sa spočiatku veľa diskutovalo zo strachu, že by nemeckým ponorkám poskytol množstvo vhodných cieľov. Vďaka vývoju aktívnych a pasívnych sonarových zariadení v spojení s čoraz smrteľnejšími protiponorkovými zbraňami systém konvoja znížil britské straty ponoriek na malý zlomok pôvodnej úrovne.
Ponoriek typu Holland 602 a iných spojeneckých typov bolo menej a to ich robilo pre blokádu Nemecka zbytočné.
Ručné zbrane
náhľad|Francúzski guľometníci bránia zničenú katedrálu koncom vojny Pechotnými zbraňami pre veľké veľmoci boli hlavne samočinné pušky schopné vystreliť desať alebo viac nábojov za minútu. Nemeckí vojaci nosili pušku Gewehr 98, Briti niesli pušku Lee-Enfield a americká armáda používala M1903 Springfield a M1917 Enfield. Pušky s teleskopickými mieridlami používali ostreľovači a ako prví ich začali používať Nemci.
Francúzska armáda pred vojnou skúmala otázku ľahkého guľometu, ale nevyrobila žiadny na použitie. Na začiatku nepokojov Francúzsko rýchlo zmenilo existujúci prototyp ("CS" pre Chauchat a Sutter) na ľahkú automatickú pušku Chauchat M1915 s vysokou rýchlosťou streľby. Okrem toho, že ho používali Francúzi, tak prvé americké jednotky, ktoré prišli do Francúzska, ho použili v rokoch 1917 a 1918. Táto zbraň bola narýchlo masovo vyrobená pod zúfalým vojnovým tlakom, preto si získala povesť nespoľahlivosti.
Vidiac potenciál takejto zbrane, britská armáda prijala americkú zbraň Lewis s britskou nábojovou komorou .303. Guľomet Lewis bol prvým skutočným ľahkým guľometom, ktorý mohol teoreticky obsluhovať jeden muž, hoci v praxi si objemné zásobníky munície vyžadovali celú skupinu mužov, aby udržali zbraň v prevádzke. Guľomet Lewis bol tiež používaný na pochodovú paľbu, najmä austrálskym zborom v júli 1918 v bitke pri Hameli. Na rovnaký účel prijala nemecká armáda guľomet MG08/15, ktorý bol neprakticky ťažký s hmotnosťou 22 kg (48.5 pounds) počítajúc vodu na chladenie a jeden pás munície s kapacitou 100 nábojov. V roku 1918 bola v americkej armáde predstavená automatická puška M1918 Browning (BAR), zbraň bola „automatická puška“ a podobne ako Chauchat bola navrhnutá s ohľadom na koncepciu chôdze. Zbraň bola dizajnovaná na použitie v podmienkach obmedzeného palebného poľa a zlej viditeľnosti, napríklad postup cez les.
Prvé samopaly boli často používané až ku koncu vojny, ako napríklad MP-18.
Americká armáda začala používať bojové brokovnice, bežne známe ako zákopové zbrane. Americké jednotky používali na čistenie nepriateľských zákopov naťahovacie krátko-hlavňové brokovnice typu Winchester, modely 1897 a 1912. Tieto brokovnice boli nabité 6 nábojmi obsahujúcimi antimónové tvrdené 00 buckshoty. Jednoduchým pohybom záveru za stlačenia spúšte vedeli naťahovacie brokovnice veľmi rýchlo strieľať a pri boji v zákope sa kratšie brokovnice mohli rýchlo otáčať. Brokovnice vyvolali diplomatický protest Nemecka a tvrdili, že brokovnice spôsobili nadmerné zranenie a že každý americký bojovník, ktorý ich bude mať, bude popravený. USA tieto tvrdenia odmietli a hrozili vecnými sankciami, ak by bol niektorý z ich vojakov popravený za držanie brokovnice.
Granáty
náhľad|Nemecké granáty z prvej svetovej vojny, [[Mémorial de Verdun|pamätník Verdun, Fleury-devant-Douaumont, Francúzsko]] Granáty sa ukázali ako účinné zbrane v zákopoch. Keď začala vojna, granátov bolo málo a boli neefektívne. Ručné granáty sa používali a zdokonaľovali počas celej vojny. Kontaktné rozbušky sa stali menej bežnými, nahradili ich časové rozbušky.
Briti vstúpili do vojny s dlho rukoväťovým kontaktne odpaľovaným ručným granátom č. 1. Tento granát bol neskôr nahradený „Guľovým granátom“ č. 15, aby čiastočne prekonal niektoré jeho nedostatky. Improvizovaný ručný granát bol vyvinutý v Austrálii na použitie jednotkami ANZAC s názvom Double Cylinder „džemová plechovka“, ktorý pozostával z plechovky naplnenej dynamitom alebo strelnou bavlnou zabalenou do šrotu alebo kameňov. V hornej časti plechovky bola Bickfordova bezpečnostná poistka spájajúca rozbušku, ktorú zapálil buď používateľ, alebo druhá osoba. „Bomba Mills“ (granát, Hand No. 5) bola predstavená v roku 1915 a vo svojej základnej forme slúžila v britskej armáde až do 70. rokov 20. storočia. Jeho vylepšený zapaľovací systém sa spoliehal na to, že vojak odstráni kolík a pridrží páku na boku granátu. Keď bol granát odhodený, bezpečnostná páka sa automaticky uvoľnila, čím sa zapálila vnútorná poistka granátu, ktorá by istú chvíľu horela a potom odpálila granát. Francúzi používali obranný granát F1.
Nemecká armáda používala zo začiatku hlavne nárazovo detonujúce „diskové“ alebo „ustricové“ bomby a granát Kugelhandgranate Mod 1913 z čierneho prachu s trecím zapaľovaním. V roku 1915 Nemecko vyvinulo oveľa účinnejší Stielhandgranate, pre svoj tvar prezývaný aj „mačkadlo na zemiaky“. Varianty tohto granátu sa používali celé desaťročia. Používal systém časovanej poistky podobný Millsovej bombe.
Ručné granáty neboli jediným pokusom o projektilové výbušniny pre pechotu. Na útok na nepriateľa z väčšej vzdialenosti zo zákopov bol používaný puškový granát. Pred začiatkom vojny získal puškový granát Hales iba malú pozornosť od britskej armády, ale počas vojny prejavilo Nemecko veľký záujem o túto zbraň. Straty na životoch pre spojencov donútilo Britániu hľadať novú obranu proti tejto zbrani.
Sauterelle bola kuša na vystreľovanie granátov, ktorú používali francúzske a britské jednotky pred mínometom Stokes.
Plameňomety
náhľad|Defenzívne využitie plameňometu Nemecká cisárska armáda nasadila plameňomety na západnom fronte pokúšajúc sa vypudiť francúzskych alebo britských vojakov z ich zákopov. Plameňomet bol zavedený v roku 1915 a s najväčším účinkom bol použitý počas bitky o Hooge na západnom fronte 30. júla 1915. Nemecká armáda mala počas vojny dva hlavné typy plameňometov: malú verziu pre jednu osobu nazývanú Kleinflammenwerfer a väčšiu verziu s názvom Grossflammenwerfer dizajnovanú pre použitie väčšou posádkou. V druhom prípade jeden vojak niesol palivovú nádrž, zatiaľ čo druhý mieril dýzou. Veľké aj menšie verzie plameňometu mali obmedzené použitie, pretože ich krátky dosah spôsobil, že operátor alebo operátori boli vystavení streľbe z ručných zbraní.
Gmina Nowe Ostrowy
Gmina Nowe Ostrowy je vidiecka gmina v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Má rozlohu 71,56 km² a žije tu 3870 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 54,08 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kutno.
Aigina (nymfa)
náhľad|Aigína čaká na príchod Dia, autor:[[Ferdinand Bol (1616–1680)]] Aigina alebo Aigína (starogr. Αἴγινα – Aigina, ) je v gréckej mytológii dcéra riečneho boha Asópa, bola matkou kráľa Aiaka, ktorý sa po smrti stal jedným zo sudcov v podsvetí.
Aigina bola taká krásna, že sa do nej zaľúbil najvyšší boh Zeus a uniesol ju z rodnej Boiótie na ostrov Oinóné. Tam mu potom porodila Syna Aiaka, ktorý sa v dospelosti stal kráľom tohto ostrova. Ostrov bol neskôr pomenovaný po nej Aigína a tak sa volá dodnes.
Syn Aiakos sa neskôr stal otcom Pélea, ktorý sa oženil s morskou bohyňou Thetis a s ňou mal syna Achillea, najslávnejšieho hrdinu trójskej vojny.
Gmina Nowe Piekuty
Gmina Nowe Piekuty je vidiecka gmina v Poľsku v Podleskom vojvodstve.
Má rozlohu 109,37 km² a žije tu 3991 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 36,49 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Wysokie Mazowieckie.
Beh na 10 000 metrov
Táto disciplína je od roku 1912 súčasťou Olympijských hier, zo začiatku v nej dominovali tzv. lietajúci Fíni, od 60. rokov v nej dominujú športovci z Afrického kontinentu.
Úbrežský potok
Prameň
Pramení v v strede intravilánu obce Úbrež v priestore poľa Pirochaňa.
Opis toku
Od prameňa v v intraviláne obce Úbrež preteká západným smerom, v  vyteká z intravilánu do poľnohospodárskeho extravilánu, koryto potoka má kanalizované, narovnané, bez meandrov, v  na území obce Úbrež v poľnohospodárskom extraviláne ústi v povodí Uhu do Starého Porubského potoka ako jeho ľavostranný prítok. Vodný tok preteká hydrologicky komplikovaným priestorom, po realizovaných hydromelioračných zásahoch v druhej polovici 20. storočia a opakovaných pokusoch o odvodnenie a „skultivovanie“ zamokrenej pôdy s viacerými nedoriešenými dôsledkami. Okrem Starého Porubského potoka existuje neďaleko aj iný Porubský potok, ktorý nie je identický so Starým Porubským potokom). Úbrežský potok priberá dva prítoky: pravostranný prítok s názvom Karniansky potok so zaústením v a bezmenný pravostranný prítok so zaústením v : tieto oba prítoky sa dokonca dva krát vzájomne križujú a hydrologickú situáciu ešte väčšmi zneprehľadňujú.
Pôvod názvu
Motivantom názvu vodného toku Úbrežský potok na území obce Úbrež v období pomenovacieho procesu bol názov obce Úbrež, cez územie ktorej vodný tok preteká s významom lokalita, topografický priestor pri brehu, v blízkosti brehu, v spojitosti s brehom. Z toponyma Úbrež rozšírením o formant -ský bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Úbrežský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Úbrežský potok bol štandardizovaný v roku 1990. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Úbrežský potok je jedinečným hydronymom (apríl 2022).
Tony Bennett
Tony Bennett, vlastným menom Anthony Dominick Benedetto, (* 3. august 1926, New York, New York, USA† 21. júl 2023, New York) bol americký spevák, klavirista a maliar.
Vydal viac než päťdesiat štúdiových albumov, prevažne vo vydavateľstve Columbia Records.
V roku 2006 vydal album Duets: An American Classic zložený z duetov; spolu s ním tu spievali napríklad Bono, Paul McCartney alebo Elton John. V roku 2011 nasledovalo Duets II, kde s ním spievali okrem iných Mariah Carey, Amy Winehouse, Aretha Franklinová alebo Lady Gaga. V nasledujúcom roku vydal Viva Duets, kde sa stretol napríklad s Christinou Aguilera, Thalíou alebo spevákom Chayannem.
V októbri 2014 vydal s Lady Gagou album Cheek to Cheek, ktorý obsahuje 15 piesní z Great American Songbook.
Počas svojej kariéry získal šestnásť cien Grammy a jednu za celoživotný prínos. Získal aj cenu Emmy, mal hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy, v roku 1995 získal od The Recording Academy cenu MusiCares Person of the Year. Za prínos jazzu bol v roku 2006 ocenený NEA Jazz Masters a má čestný titul z niekoľkých univerzít, vrátane George Washington University, Juilliard School a Berklee College of Music.
Prírodný park Somiedo
náhľad|Jazero v prírodnom parku Somiedo náhľad|Pohľad na časť prírodného parku Prírodný park Somiedo sa nachádza v centrálnej oblasti Kantábrijských vrchov a má 29 122 hektárov. Geograficky to zodpovedá územiu Somiedo, ktoré sa kompletne v tomto parku rozprestiera. Za prírodný park bol vyhlásený v roku 1988. Taktiež spadá pod ochranu Lokality s európskym významom a Chráneného vtáčieho územia v Somiede. V roku 2000 bol organizáciou UNESCO vyhlásený za Biosférickú rezerváciu Somiedo.
Rastlinstvo
V rámci tejto veľkej prírodnej rezervácie môžeme rozlíšiť päť typov vegetácie:
Lesy
Lesy zaberajú takmer štvrtinu z celej rozlohy parku. Vzhľadom na to, že v rezervácií sa nachádzajú takmer všetky územia s nadmorskou výškou, ktoré existujú v Astúrii, máme vzorky všetkých typov astúrskych lesov. Vo veľkom množstve sa tu vyskytujú bukové lesy, s veľmi významnými zónami v Saliencia a Valle, ďalej dubové, jaseňové, javorové a lipové lesy. V ostatných oblastiach sa hojne vyskytuje cezmína, tis, breza, dub cezmínový, dub portugalský (stredozemský druh existujúci len v oblasti Somiedo a rieky Cares v Astúrii) a gaštan.
Lúky a pasienky
Park má tiež rozsiahlu zónu pasienkov, ktorých plocha zaberá pätinu z celkového územia rezervácie. Na horských lúkach sa vyskytuje narcis žltý (Narcissus pseudonarcissus) a narcis astúrsky (Narcissus asturiensis).
Vegetácia subalpínskeho stupňa
V tejto oblasti zložitého vývoja zapríčineného nepriaznivým počasím rastú kroviny ako borievka obyčajná, medvedica lekárska, lykovec vavrínový, čučoriedka, vres a horec.
Živočíšstvo
Vďaka nízkej hustote obyvateľstva v danej oblasti a strmom teréne, ktorý zvieratám ponúka veľké množstvo útočísk, sa park vyznačuje bohatou faunou.
Cicavce
Vyskytuje sa tu: medveď hnedý (podľa posledných štúdií žije v parku približne 40 – 50 % z celkového počtu tohto druhu v Kantábrijských vrchoch), jeleň, tetrov pyrenejský, vlk, diviak, vysoká zver, kamzík, srna lesná, špecifický druh zajaca (Lepus castroviejoy), vychuchol pyrenejský, vydra, líška hrdzavá, kuna lesná, ženetka škvrnitá, mačka divá, kuna skalná a jazvec obyčajný.
Vtáky
Žije tu približne 120 druhov vtákov, medzi ktorými vynikajú najmä: tetrov pyrenejský, orol skalný, zdochlinár biely, jastrab veľký, sokol sťahovavý. Medzi tie najzvláštnejšie patria ďatle: ďateľ čierny a ďateľ prostredný.
Turistické trasy
Toto sú niektoré trasy, ktoré možno v parku prejsť:
Stavby osobitého záujmu
Jedným zo somiedských symbolov je teito (akýkoľvek prístrešok alebo dom, vyrobený z rastlinného materiálu), chatrč so strechou z rastlín na poskytnutie útočiska ľudom a dobytku, ktorých pôvod sa datuje už od čias stredoveku, keď sa súťažilo o pastviny, čo spôsobilo ich delenie na parcely vo výškach Somieda. V súčasnosti je ich zachovanie kritické, v niektorých dedinách a na lúkach už všetky takéto existujúce konštrukcie zanikli, a dnes môžu návštevníci a zvedavci pozorovať už len zrúcaniny.
Ďalšie aspekty záujmu
Obyvatelia parku sú rozdelení do dvoch kultúrne a sociálne odlišných skupín. Pretože tieto dve jedinečné skupiny sa nepodobajú na zvyšok etnických skupín v regióne, označujú sa ako vaqueiros de alzada a xaldos. Keďže prvú skupinu tvorí uzavretá komunita ľudí nomádskeho pôvodu, oplýva osobitnou mýtickou a ľudovou kultúrou, ktorá im dodáva veľký význam z hľadiska tradície a kultúry.
Interpretačné centrum
Interpretačné centrum a prijímanie návštevníkov Prírodného parku Somiedo sa nachádza v dedinke Pola de Somiedo. V budove sa nachádza zóna, v ktorej sa vysvetľujú rozličné aspekty parku či už o faune, flóre, klíme, atď. K dispozícii je aj špeciálny priestor na štúdium a informácie o klenote Somieda, teda o kantábrijskej populácii medveďa hnedého.
Aumur
Aumur je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aisakos
náhľad|Aisakos a mŕtva Hesperia, autor:[[Jules-Élie Delaunay, 1828 – 1891]]
Aisakos (starogr. Αίσακος – Aisakos, ) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama a jeho prvej manželky Arisby. Iné antické pramene však uvádzajú, že jeho matkou bola nymfa Alexirhoé.
Aisakos bol veštec rovnako ako jeho starý otec Merops, od ktorého sa vešteckému umeniu naučil. Aisakos predpovedal, že sa Priamov ešte nenarodený syn Paris stane príčinou zániku Tróje. Jeho predpoveď dokonca vyústila k požiadavke, aby bol Paris bez meškania po narodení usmrtený. To sa ale nestalo a veštba sa po rokoch naplnila.
Aisakos sa jedného dňa zamiloval do nymfy Hesperie (iná verzia hovorí o Asterope, dcére riečneho boha Kebréna ). Keď ju raz prekvapil na úbočí hory Ídy vo chvíli ako si sušila vlasy na slnku, dala sa pred ním na útek. V behu však nešťastne stúpila na jedovatého hada, ktorý ju uhryzol a po chvíli zomrela. Zúfalý Aisakos sa preto vrhol z vysokého útesu do mora. Bohovia sa nad ním však zľutovali a premenili ho na vodného vtáka potápku. Dodnes sa ale so svojou záchranou nezmieril, lebo od tých čias sa neustále opakovane vrhá do vody, potápa sa do hlbín, ale znovu vypláva na hladinu.
Vodíková električka
Vodíková električka je električka na vodíkový pohon.
CSR Y03
Ako prvá električka s vodíkovým pohonom na svete je označovaná trojčlánková obojsmerná električka CSR Y03, vyrábaná v Číne spoločnosťou CRRC Qingdao Sifang (výrobca je autorom dizajnu električky) na základe licencie poskytnuté českou firmou Škoda Holding (jej typové označenie je Škoda 27 T), vo variante na vodíkový pohon. Základný variant tohto typu električky je s klasickým elektrickým pohonom z trolejového vedenia, jednou z variant je tiež batériový pohon. Technicky bol typ Škoda 27 T pôvodne odvodený z jednosmernej električky Škoda 15 T, má však väčšiu šírku i dĺžku a nový dizajn.
Prvá komerčne prevádzkovaná vodíková električka na svete, od čínskeho výrobcu CRRC, vycestovala v piatok 27. októbra 2017 v meste Tchang-šan v provincii Che-pej na severovýchode Čínskej ľudovej republiky. Na jedno doplnenie vodíka prejde až 40 kilometrov, maximálna rýchlosť je 70 km/h.
Gmina Nowe Skalmierzyce
Gmina Nowe Skalmierzyce je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Gmina Nowe Warpno
Gmina Nowe Warpno je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve.
Gmina Nowe Skalmierzyce
Má rozlohu 125,67 km² a žije tu 15169 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 120,71 osôb/km².
Gmina Nowe Warpno
Má rozlohu 197,07 km² a žije tu 1534 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 7,78 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Police.
Gmina Nowe Skalmierzyce
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Ostrów Wielkopolski.
Motorový rušeň 755
Motorový rušeň 755 je výsledkom prvého pokusu o rekonštrukciu starších rušňov 753. Pôvodne malo vzniknúť rekonštrukciou (nielen radu 753) dokopy 100 takýchto rušňov, napokon však vznikol iba prototyp, ktorý bol po neúspešnom schvaľovacom procese odstavený pre poruchu trakčného generátora a od vtedy slúži iba ako exponát pri príležitostných výstavách. Rušne mali slúžiť v osobnej aj nákladnej doprave.
Gmina Nowinka
Gmina Nowinka je vidiecka gmina v Poľsku v Podleskom vojvodstve.