cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akaši-kaikjó óhaši
Konštrukcia
thumb|Kotviaci základ mosta Most tvorí 6 spojených priehradových nosníkov (v reze), mostovka, dve veže a dve mohutné betónové kotvenia lán na brehoch zálivu.
Výstavba začala rekultiváciou pobreží pri kotviacich základoch. Jednotlivé betónové kotvenia lán na brehoch majú kvôli rozdielnemu pôdnemu podložiu rozličnú veľkosť. To na strane ostrova Honšú má v priemere 85 metrov a je hlboké 61 metrov. Každé kotvenie na pobreží spotrebovalo 350 000 ton betónu. Je to najväčší mostný základ na svete.
Ako debnenie základov hlavných veží poslúžili obrovské oceľové komory valcového tvaru (kesóny). Do vody ich spustili v roku 1989. Sú vyššie ako 30 poschodová budova (65 metrov), majú 80 metrov v priemere a vážia 15 240 ton. Ich položením sa sprístupnilo morské dno veľké ako bejzbalové ihrisko. Boli ponorené do hĺbky 60 metrov a vyplnené špeciálneho (podmorského) betónu na tuhnutie pod vodou. Tento betón bol vyvinutý špeciálne k tejto výstavbe. Obsahoval výpary oxidu kremičitého aby sa zabránilo oddeleniu zložiek betónu. Základy boli navrhnuté aby odolali zemetraseniu so stupňom 8,5 Richterovej stupnice. 17. januára 1995 zasiahlo oblasť zemetrasenie so silou 7,2 a jeho epicentrum bolo iba od nedokončeného mosta. Po následnom vyšetrovaní sa zistilo, že zemetrasenie predĺžilo most o 1,3 metra ale základy ani betónové kotvenia neboli poškodené. Výstavba veží začala v roku 1992. Veže sú vysoké od hladiny mora, pre porovnanie Golden Gate Bridge má veže vysoké. Majú oceľové stĺpy zložené z 30 vrstiev, ktoré sú zložené z 3 prefabrikovaných blokov. Boli vyrobené na pevnine a na miesto ich dopravili nákladné lode. Po zdvihnutí sa mieste spojili vysoko pevnostnými skrutkami a zvarmi. Stĺpy boli spojené krížovými nosníkmi pre lepšiu veternú odolnosť.
V roku 1993 začala helikoptéra s naťahovaním pomocného aramidového lana. Na lano sa namontovala plošina, pomocou ktorej sa začalo s naťahovaním hlavných nosných káblov. Hlavné nosné káble sú ukotvené v kotvení na pobreží a prechádzajú cez vrcholy veží. Nosný kábel (jeden z dvoch) má priemer, je zložený z 36 830 vlákien a prenáša ťah 625 MN. Sú pradené z 290 prameňov (spolu dĺžky ) pozinkovanej ocele, pričom každý prameň obsahuje 127 vlákien s priemerom. Ich vysoká pevnosť (1 765 Newtonov na mm2) umožnila použil iba jedno lano namiesto zdvojeného. Pomer klesanie lana:rozpätie lana 1:10 umožnil zredukovať výšku veží. Aby sa predišlo korózií zo slaného morského ovzdušia, prechádza suchý vzduch skrz medzery medzi prameňmi a odstraňuje tak nežiaducu vlhkosť. Veže a zavesené konštrukcie sú natreté vysoko účinným antikoróznym náterom. Kvôli okolitým lesom bola vybraná šedo zelená farba konštrukcií.
Most má 6 polí (2x3). S rozpätím hlavného (centrálnych) poľa je najdlhším visutým mostom na svete. Krajné polia majú rozpätie čo umožnilo umiestniť kotvenie lán blízko pôvodných brehoch zálivu. Celková dĺžka mosta je. Celková výška veží je od hladiny mora a šírka 46,5 – 35,4; šírka mostovky. Pre potlačenie rezonancií sa na moste nachádza priamy tlmič kmitania s prídavnou hmotnosťou. Tento stabilizátor tvaru „rebra“ je umiestnený v strede pod mostovkou po celej dĺžke stredového poľa.
10 000 pred Kristom (film)
10 000 pred Kristom je americký film z roku 2008, ktorý režíroval Roland Emmerich. Do hlavných úloh boli obsadení Steven Strait, Camilla Belle a Cliff Curtis.
Tekovská župa (Uhorsko)
Tekovská župa resp. Tekovská stolica resp. Tekovský komitát (iný názov: Tekov; lat. comitatus Barsiensis, nem. Komitat Bars(ch)/Bars(ch)er Gespanschaft alebo Bars(sch), maď. Bars vármegye alebo Bars) bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku.
V súčasnosti je Tekov neformálny názov príslušného slovenského regiónu.
Geografia
Územie Tekova leží pozdĺž rieky Hron a pokrýva zhruba územie dnešných okresov Žiar nad Hronom, Žarnovica, Zlaté Moravce a západnú časť okresu Levice. Rozloha Tekovskej župy bola v r. 1910 okolo 2 724 km².
náhľad|Tekovská župa na strednom a západnom Slovensku
Centrum
Centrom Tekovskej župy do r. 1321 bol Tekovský hrad postavený v 11. storočí, zničený v 14. storočí, dnes súčasť obce Starý Tekov; neskôr Levický hrad a Levice, od r. 1580 Topoľčianky a od konca 18. storočia Zlaté Moravce.
Dejiny
Tekovský komitát vznikol v 11. storočí. Najneskôr v druhom desaťročí sa komitát zmenil na šľachtickú (zemiansku) stolicu. Slúžnovské okresy Oslany a Šúšol (severná časť neskoršej Tekovskej stolice) boli k Tekovu pripojené v 12. storočí, potom k Zvolenskému domíniu a od začiatku 14. storočia opäť k Tekovu. Juhovýchodná časť Tekova patrila do 13. storočia k Ostrihomskej stolici. Počas tureckého ohrozenia bola ohrozovaná hlavne južná časť stolice, preto sa niekedy stoličné zasadnutia konali v Nitrianskej stolici. Turci obsadili južnú časť stolice až po Vráble, no územie siahajúce až za Zlaté Moravce bolo poplatné Ostrihomskému sandžaku a Žiar nad Hronom, Veľké Pole a niekoľko iných zase Novohradskému sandžaku.
V roku 1918 (potvrdené Trianonskou zmluvou r. 1920) sa stala súčasťou Česko-Slovenska.
Počas 2. svetovej vojny, keď sa južné Slovensko stalo súčasťou Maďarska, bola južná časť Tekova, po Viedenskej arbitráži, pripojená k Maďarsku. Spolu s južnou časťou bývalej Hontianskej župy vznikla vo vojnovom Maďarsku župa Tekov-Hont (po maďarsky: Bars-Hont) s centrom v Leviciach.
Po 2. svetovej vojne sa celý Tekov opäť stal súčasťou Česko-Slovenska.
Okresy
V roku 1891 sa Tekov delil na päť slúžnovských okresov (pozri mapa) :
a nasledovné mestá (nezávislé) so zriadeným magistrátom:
Niederstinzel
Niederstinzel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná trať Praha – Kolín
Železničná trať Praha – Kolín, v cestovnom poriadku pre cestujúcich označovaná ako trať 011, patrí medzi najvyťaženejšie trate v Česku. Je súčasťou I. a III. tranzitného koridoru a v celej svojej dĺžke najmenej dvojkoľajná a elektrifikovaná. V úseku Praha-Libeň – Poříčany je trať od roku 2009 trojkoľajná.
V súčasnosti je trať využívaná predovšetkým pre prevádzku rýchlikov, zrýchlených vlakov, zastávkových osobných vlakov a poštových vlakov. Nákladná doprava je menšia, než by zodpovedalo centrálnej polohe trate, okrem iného preto, že záťaž je často smerovaná do stanice Nymburk.
Osobná doprava
Prevádzka pravidelných osobných vlakov na trati je integrovaná do systému Pražskej integrovanej dopravy (PID), v úseku Praha-Pečky ide o plnú integráciu. Linka Praha - Kolín má od decembra 2002 v rámci Metropolitných línií pridelené označenie S1 a od decembra 2010 jazdia v špičkách pracovných dní v úseku Praha hlavná stanica - Úvaly tiež vlaky linky S7.
Zastávkové osobné vlaky sú vedené elektrickými jednotkami rady 471 a interval prímestských vlakov na trati je 60 minút, v špičkách pracovných dní 30, resp. v úseku Praha-Libeň – Úvaly 15 minút.
Tarif
Okrem tarifu Českých dráh je možné v úseku Praha-Pečky (tzv. úsek s plnou integráciou) využiť v zastávkových vlakoch vybrané druhy jednotlivých cestovných lístkov Pražskej integrovanej dopravy. Na nástupištiach všetkých staníc tohto úseku sú umiestnené žlté označovacie automaty.
História
Prevádzka na trati sa začala roku 1845 a od tej doby prešla niekoľkými rekonštrukciami, z ktorých najvýznamnejšia bola v roku 1957, kedy bola elektrifikovaná a v roku 2008, kedy bolo dokončené nové zaústenie dopravu na vjazde do Prahy. V roku 1900 boli podľa vtedajšieho cestovného poriadku v prevádzke tieto stanice:
Bures-en-Bray
Bures-en-Bray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sète-1
Sète-1 je francúzsky kantón v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho iba časť mesta Sète a jeho mestské štvrte Centre-ville, Vieux-Port, Gare, Zone-Industrielle, Pointe Courte a La Corniche.
Taoiseach
Slovo Taoiseach znamená šéf v írskom jazyku. Najstaršie známe použitie tohto termínu pochádza z 5. až 6. storočia v oghamskom texte.
Prehľad
Podľa írskej ústavy, Taoiseach je nominovaný väčšinovým hlasovaním Dáil Éireannu. Nato je Taoiseach menovaný prezidentom Írska. V Prípade že Taoiseach stratí väčšinovú podporu v Dáil Éireann, nie je automaticky odvolaný z funkcie ale skôr je nútený odstúpiť z funkcie alebo presvedčiť prezidenta aby rozpustil Dáil. Taoiseach môže stratiť podporu Dáil Éirannu ak prejde hlasovanie o vyslovení nedôvery. Ak Taoiseach podá demisiu, pokračuje vo vykonávaní svojich povinností a funkcie v úrade až pokiaľ nie je vymenovaný jeho nástupca.
Largentière
Largentière môže byť:
Largentière (kantón)
Largentière je francúzsky kantón v obvode Largentière v departemente Ardèche v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 14 obcí.
Parciálna diferenciálna rovnica
Parciálna diferenciálna rovnica je v matematike rovnica obsahujúca neznámu funkciu niekoľkých nezávisle premenných a jej parciálne derivácie podľa týchto premenných. Najvyšší z rádov parciálnych derivácii vyskytujúcich sa v rovnici sa nazýva rád parciálnej diferenciálnej rovnice.
Parciálne diferenciálne rovnice sú zovšeobecnením obyčajných diferenciálnych rovníc, ktoré obsahujú neznámu funkciu jednej premennej a jej derivácie. Každá obyčajná diferenciálna rovnica je súčasne aj parciálnou diferenciálnou rovnicou.
Definícia
kde je neznáma funkcia n premenných. Číslo k sa nazýva rád parciálnej diferenciálnej rovnice.
Elementárny príklad
Uvažujme parciálnu diferenciálnu rovnicu
kde f je ľubovoľná funkcia o jednej premennej. Uvedená rovnica je analógiou obyčajnej diferenciálnej rovnice
ktorej riešením je ľubovoľná konštanta c (nezávislá od x).
Rovnica vedenia tepla
kde \alpha je konštanta.
Vlnová rovnica
Vo všeobecnosti ide o typ rovnice, ktorá sa dá vyjadriť v tvare
kde c je konštanta.
Niederleis
Niederleis je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Mistelbach.
Žije tu 830 obyvateľov (31. 3. 2009).
Podcasting
Podcasty sú zvukové záznamy, ktoré autor alebo vydavateľ podcastu umiestňuje na internet v podobe súborov, najčastejšie vo formáte MP3, na ktoré odkazuje na webových stránkach. Podcasty možno počúvať priamo z web stránky ako stream avšak zmyslom podcastingu je počúvanie záznamov, vtedy, kedy to používateľovi vyhovuje alebo aj počúvanie bez pripojenia na internet, čo vyžaduje aby sa záznam uložil (stiahol) do zariadenia, čo môže byť počítač, tablet, mobil, prehrávač a pod. Podcasty často bývajú pravidelné relácie, preto má zmysel prihlásiť sa na ich odber (ang. subscribe alebo follow) a nastaviť sťahovanie vybraných záznamov (napríklad relácií rádiostaníc) pomocou softvéru alebo aplikácií (Apple podcasty, Google Podcasty, RSS, SoundCloud, Spotify, Podbeam, TuneIn a pod.) do zariadenia.
Názov a história
náhľad|RSS podcasting ikona zavedená v prehliadači Mozilla Firefox Koncept podcastu existuje od roku 2000. Vtedy sa hovorilo o 'audiobloggingu', pozri aj blog. V roku 2004 začal Ben Hammersley používať slovo podcasting, ktoré vzniklo spojením názvu prehrávača iPod ("pod") od firmy Apple a anglického slova broadcasting ("casting"), čo znamená vysielanie. Tento názov je zavádzajúci, pretože na prehrávanie a na využívanie podcastingu nie je iPod potrebný, ani nejde o vysielanie v tradičnom slova zmysle aj keď je pravda, že na vytvorenie takéhoto "vysielania" stačí len iPod. Slovenčina prijala tento názov bez zmeny.
Slovo "podcast" bolo používané pre označenie jednotlivého záznamu zvukovej nahrávky ale aj pre označenie viacerých záznamov zaradených do "relácie". Niektorí vydavatelia nazývajú jednotlivé záznamy ako diely alebo epizódy (ang. episode) a svoje relácie (viac záznamov s rovnakým zameraním, ang. show) - aj ako programy, seriály alebo kanály (v Apple Podcasty seriály).
Už v roku 2005 pridalo Apple Apple Podcasty do svojho hudobného prehrávača iTunes 4.9. a zoznam vtedy existujúcich relácií do iTunes Store. Už predtým, v septembri 2004, Apple podalo prihlášku na ochrannú známku na označenie "podcast". Táto žiadosť aj napriek doplneným zdôvodneniam im bola aj vďaka Wikipédii definitívne zamietnutá v roku 2006. Vďaka tomu sa stal "podcast" bežným slovom a aj bežným formátom. Ale je pravda, že viac ako polovica podcastov v roku 2016 bola globálne prehrávaná Apple softvérom Podcasts (po slovensky Apple podcasty).
New Oxford American Dictionary označilo “podcast” za slovo roku 2005. Tomáš Ulej 28. júla 2005 začal s vlastnými nahrávkami literatúry, ktoré uverejnil ako "prvý slovenský podcast". Avšak na Slovensko podcasty masovo prenikli až v roku 2018 (milióny prehratí, desaťtisíce pravidelných poslucháčov).
Princíp
Technológiu pre vysielanie podcastov vymysleli Dave Winer a Adam Curry. Možnosť manuálne si stiahnuť obsah nejakej show do prehrávača v podobe MP3 súboru tu bola už predtým, ale práve zautomatizovanie sťahovania pomocou RSS urobilo podcasting zaujímavou novinkou. Podcasting má potenciál prekonať konvenčné rádio, kde čakáme na to, čo by nás mohlo zaujímať, novým spôsobom prehrávania, kde si my vyberieme, čo chceme počúvať a kedy to chceme počúvať. Je to ako rozdiel medzi televíznym vysielaním a DVD prehrávaním. DVD prehrávanie môžete kedykoľvek zastaviť a spustiť, pretočiť naspäť, môžete prehrávať aj iné DVD, pokiaľ vás to prvé omrzí a môžete preskočiť reklamy.
Podcast a Audio On Demand
Rozhlasové spoločnosti rozlišujú podcasty od Audio On Demand (audio na vyžiadanie) takto:
Podstatný rozdiel spočíva teda v tom, že Audio On Demand môže byť aj jediná skladba, ktorá sa dá stiahnuť, avšak pri podcaste sa očakávajú najmä opakujúce sa relácie. Audio On Demand je pendantom častejšie používaného pojmu Video On Demand (VOD) (video na požiadanie), ktoré je podstatou streamovania (videa), ktoré používajú streamovacie služby ako napr. Youtube alebo Netflix.
Počúvanie podcastu prehrávačom synchronizovaným s počítačom
Podcast možno počúvať na zariadení s možnosťou pripojenia na internet a schopnosťou prehrávať zvuk, čo môže byť počítač, tablet, mobil, prehrávač a pod. Komplikovanejšou možnosťou (staršou, teraz používanou len tými, čo nemajú moderné zariadenie) je na prehrávanie použiť prehrávač (môže byť aj mobil a pod) synchronizovaným s počítačom, ktorý zabezpečí pripojenie na internet a stiahnutie súborov. Návod:
Podcasting na Slovensku
Na Slovensku sa podcasting relatívne neskoro rozšíril. Tomáš Ulej 28. júla 2005 "začal s vlastnými nahrávkami literatúry, ktoré som uverejnil pod hlavičkou prvý slovenský podcast". K priekopníkom patrí Rádio_FM (súčasť Rozhlas a televízia Slovenska). Tretí okruh verejnoprávneho rozhlasu spustil podcasting 1. apríla 2006. Okrem podcastov rádií mali relatívne skoro podcasty aj spravodajské servery, napríklad Teraz.sk (TASR), Denník N, SME a Aktuality.
V roku 2020 vznikla stránku Podmaz.sk, na ktorej sú slovenské podcasty. Po registrácii, prihlásení je možné vytvárať si vlastné playlisty, vyhľadávať podľa kategórií a sledovať obľúbených slovenských autorov.
Skpodcasty.sk a shtoodio.com zorganizovali Orange Podcaste roka 2023, ktorý bol vyhodnotený v júni 2023.
Meloisey
Meloisey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sète-2
Sète-2 je francúzsky kantón v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho iba časť mesta Sète a jeho mestské štvrte Mont Saint Clair, L'Ile de Thau, Le Barrou, Le Pont-Levis, Les Quilles, Le Saunier a Les Plages.
Väzba génov
Väzba génov je jav spočívajúci v tom, že viacero sledovaných génov je zložkou tej istej väzbovej skupiny, pričom väzbová skupina je súbor génov uložených v tom istom chromozóme resp. párov alel nesených tým istým párom homologických chromozómov (tieto gény/páry alel sú teda viazané).
Základné predstavy o väzbe génov formulovali hlavne W.Bateson, R.C. Punnett a T.H. Morgan začiatkom 20. storočia.
Morgan sformuloval aj zákony väzby génov:
Väzba môže byť:
Rekombinácie vznikajú v meióze bunkového delenia – redukčné bunkové delenie – vznik pohlavných buniek
Meióza pozostáva z dvoch častí: - horná – prvé meiotické delenie - dolná – druhé meiotické delenie
NGC 7678
NGC 7678 (tiež Arp 28) je špirálová galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. septembra 1784. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi galaxie s jedným mohutným ramenom.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
Cerová
Cerová môže byť:
Miřetice (okres Benešov)
Miřetice je obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 155 obyvateľov, z toho 77 mužov a 78 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 40,1 roka, ženy 41,0 roka).
Privas (kantón)
Privas je francúzsky kantón v obvode Privas v departemente Ardèche v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 16 obcí.
Hra dámskym pešiakom
Ako Hra dámskym pešiakom sa označujú otvorenia vznikajúce po ťahu ktoré sa nedajú zaradiť do iných otvorení (Dámsky gambit, indické obrany, Holandská obrana). Biely obvykle nehrá ťah c2-c4, čo mu zmenšuje šancu na získanie prevahy, ale toto otvorenie nie je tak podrobne preskúmané, ako Dámsky gambit alebo "indické obrany", a preto je tu šanca súpera prekvapiť. Hra dámskym pešiakom sa hráva pomerne často.
Otvorenie má v klasifikácii ECO kódy od A40 do A49 a od D00 do D05. Delí na dve kategórie.
Čierny nehrá d5
Zaujímave varianty:
Bogoľubovova indická obrana
Je pomenovaná po veľmajstrovi Jegimovi Boholjubovi a je plne korektná.
„Fianchetto“ variant alebo Biely často hráva ťahy c3 a Jbd2. Ak biely zahrá c4, otvorenie prejde do Kráľovskej indickej obrany.
Klasický benoni systém Iná možnosť je, že biely počká s ťahom Jf3 a môže hrať f4 A teraz 5. Jf3 alebo 5. Sb5+ s dobrými vyhliadkami na útok.
Londýnsky variant
Moderná (Averbachova) obrana
William Otis
William Otis (1813 – 1839) bol americký vynálezca parného rýpadla. Za svoj vynález získal patent 24. februára 1839.
Hra dámskym pešiakom
Čierny nehrá d5
Otvorenie má charakter Kráľovskej indickej obrany, ale čierny nevyvinie svojho jazdca na f6. alebo Biely má na výber 7. g4, 7. Sd3, 7. c5, 7. Dd2, 7. f3, 7. Jf3, 7. Jge2
William Otis
O konštrukciu parného rýpadla sa pokúšal už v roku 1796 James Watt. Nemal ale k dispozícii dostatočne silný stroj, a preto jeho rýpadlo sklamalo.
Hra dámskym pešiakom
Čierny nehrá d5
Torreho útok (s ťahom d6)
Trompowského hra Najčastejšie sa hráva alebo Teraz môže hrať biely 5. Sc1, 5. Dc1 alebo gambitové Jd2.
Čierny hrá d5
Zaujímavé varianty:
Colleho systém V treťom ťahu má čierny aj iné možnosti: 3. ... Sf5 alebo 3. ... Sg4
Richterov-Veresovov systém
Symetrický variant Biely môže hrať 5. Sd3 alebo 5. Jbd2.
Torreho útok (s ťahom d5) A teraz 7. Sd3 alebo 7. Se2.
Abovská župa
Abovská župa resp. Abovská stolica resp. Abovský komitát (namiesto slova Abovská/-ý môže byť staršie slovo Abaujská/-ý alebo Abaujvárska/-y; iný názov: Abov, staršie Abauj; po latinsky: comitatus Abaujvariensis, po nemecky: (Komitat) Neuburg alebo (Komitat) Abaujwar, po maďarsky: Abaúj (vármegye)) bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku.
Susedila so Zemplínskou, Šarišskou, Spišskou, Boršodskou a Turnianskou župou. V rokoch 1786 – 1790 a 1848 – 1859 bola spojená s Turnianskou župou, od roku 1881 natrvalo pod názvom Abovsko-turnianska župa. Po rozpade Uhorska a vzniku slovensko-maďarskej hranice v rokoch 1919 – 1920 pripadla severná časť župy Česko-Slovensku a južná Maďarsku.
V súčasnosti je slovo Abov neformálny slovenský región (približne mu zodpovedá turistický región Košice) a na druhej strane hranice zase maďarský región Abov (Abaúj). Označenie Abov sa v oboch štátoch používa tak pre historické územie bývalej rozľahlej župy, ako aj pre jeho súčasné časti pripadajúce na ich štátne územie.
Dejiny
Územie dnešného Abova bolo od polovice 11. storočia súčasťou širšieho komitátu, ktorý zahŕňal aj dnešný Šariš a Heveš. Po latinsky sa volal Novum Castrum resp. presnejšie comitatus Novi Castri, Encyklopédia Slovenska ho dnes označuje zvláštnym slovenským názvom Abanovohrad (a niektoré iné texty názvom Nový hrad), ostatné texty ho spolu s neskoršou menšou stolicou označujú jednoducho ako Abov. Jeho centrom bol rovnomenný hrad postavený v údolí Hornádu kráľom Samuelom Abom (1041 – 1044), podľa ktorého sa komitát aj nazýval. Neskôr sa hrad začal označovať po svojom zakladateľovi ako Castrum Novum Abe či Abauyuare, v súčasnosti Abaújvár. Počas 13. storočia sa komitát Abanovohrad zmenil na šľachtickú stolicu a oddelili sa od neho Šariš a Heveš. Táto zmenšená stolica označuje už len ako Abov (maď. Abaúj). Význam stolice stúpol počas protihabsburských stavovských povstaní, kedy stál na čele 13 hornouhorských stolíc, ktoré snemovali v Košiciach. Za Gabriela Betlena (Mikulovský mier z r. 1622) a Juraja I. Rákociho (Linecký mier z r. 1645) patril Abov k Sedmohradskému kniežatstvu.
Trianonská mierová zmluva z roku 1920 rozdelila historický región na slovenskú a maďarskú stranu. V Česko-Slovensku župa trvala do roku 1922, kedy sa stala súčasťou novovzniknutej Košickej veľkožupy. Dnes je slovenský Abov súčasťou Košického samosprávneho kraja.
V Maďarsku po roku 1920 župa existovala samostatne so sídlom v Szikszó. Po Viedenskej arbitráži v roku 1938 bola slovenská časť (okrem malých ostrovov na severe) pripojená k Maďarsku do roku 1945. V rokoch 1945 – 1950 sídlom župy, ktorej názov sa obmedzil len na Abovská, bolo opäť Szikszó. V roku 1950 sa maďarská časť Abova stala súčasťou širšej Boršodsko-abovsko-zemplínskej župy, ktorá existuje dodnes.
Rody vládnucich županov
Županmi Abovskej stolice boli počas jej histórie tieto uhorské rody:
Slúžnovské okresy
Abovská stolica sa v 18. storočí delila na štyri slúžnovské okresy : V r. 1773 pribudol piaty okres:
Slobodné kráľovské mesto Košice bolo od roku 1886 natrvalo municipálne mesto, ktorého hlavný predstavený – mešťanosta – podliehal hlavnému županovi. Tomu podliehal aj podžupan, ktorý stál na čele župy.
Obyvateľstvo
Turecké nájazdy mali ničivé následky na počet obyvateľov stolice, rovnako ako stavovské povstania. Po Satmárskom mieri (1711) začali do Abovskej stolice migrovať Slováci zo severných stolíc, ale aj odchádzať ľudia do Zemplína a Boršódu. V Abovsko-turnianskej župe v roku 1910 prevažovalo maďarské etnikum. Slováci obývali prevažne severnú časť župy a v južnej (maďarskej) časti tvorili jazykové ostrovy a súvislé územie obývali v okolí Cserehátu. Nemci žili prevažne v okolí Vyšného a Nižného Medzeva.
V rokoch pred Prvou svetovou vojnou dochádzalo k masovej emigrácii obyvateľstva župy, predovšetkým do USA. V období rokov 1899 – 1913 ich emigrovalo 44 258, z toho 13 566 sa vrátilo naspäť do vlasti, či už na jednej alebo druhej strane hranice. Natrvalo tak emigrovalo 30 692, čo radilo župu na ôsme miesto v počte emigrantov medzi uhorskými župami.
Privas
Privas môže byť:
Kenneth Wilson
Kenneth Geddes Wilson (* 8. jún 1936, Waltham, Massachusetts, USA – † 15. jún 2013, Saco, Maine) bol americký teoretický fyzik.
V roku 1982 dostal Nobelovu cenu za fyziku za jeho novátorský postup, v ktorom skombinoval kvantovú teóriu poľa a štatistickú teóriu kritických javov fázových premien druhého druhu, t. j. za jeho konštruktívnu teóriu renormalizačných grúp. V tejto teórii neprišiel len s hlbokými výsledkami v oblasti kritickej statiky a dynamiky v štatistickej fyzike, ale nepriamo tiež zodpovedal otázky: "Čo je kvantová teória poľa?" a "Čo znamená renormalizácia?". Prišiel tiež s konštruktívnou odpoveďou na významný problém vo fyzike tuhých látok, tzv. Kondov efekt.
Bol nositeľom Wolfovej ceny za fyziku, ktorú dostal v roku 1980 spolu s Michaelom E. Fisherom a Leom Kadanoffom a A. C. Eringen Medal (1984).
NGC 7679
NGC 7679 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 23. septembra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Záhorský potok
Záhorský potok môže byť:
Butot
Butot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Družba (ropovod)
thumb|Mapa ropovodu Ropovod Družba (rus. нефтепровод Дружба; v preklade priateľstvo) je najdlhší ropovod na svete, začínajúci v ruskej Samare a vedúci cez Bielorusko, Poľsko, Nemecko (severná vetva) a Ukrajinu, Maďarsko, Slovensko a Česko (južná vetva). Jeho hlavným účelom bolo zásobovať ropou socialistické štáty, čím ich učinil de facto ekonomicky závislými na ZSSR. Je využívaný dodnes a Rusko ním stále dodáva veľké množstvo ropy do Európy. V roku 2009 mal kapacitu 1,2 až 1,4 miliónov barelov (190 až 222 miliónov litrov) denne. Ropovod tvorí sústavu rúr rôzneho priemeru od 52,25 cm do 100,5 cm, ktoré poháňa 31 prečerpávacích staníc. Prechádza kompletne pod zemou.
Dohoda o výstavbe ropovodu bola podpísaná 18. decembra 1959. Stavba sa začala o rok neskôr 10. decembra 1960. Dokončený bol v októbri roku 1964, kedy ním začala prúdiť prvá ropa zo Sovietskeho zväzu.
Butot
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Družba (ropovod)
Družba začína v Samare, v juhovýchodnom Rusku, kde sa zbiehajú ďalšie ropovody zo Sibíri, Uralu a Kazachstanu. Vedie západným smerom do Bieloruska, kde sa rozdvojuje na severnú vetvu (vedúcu do Poľska a Nemecka) a na južnú vetvu (vedúcu cez Ukrajinu do Maďarska, Slovenska a Česka). Ropa prejde trasu dlhú vyše 4000 km. Transportuje ropu z ruskej volgo-uralskej a západosibírskej panvy ako aj z ropných polí v Kazachstane.
Prevádzkovateľom Družby je spoločnosť Transneft.
Butot
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Delta Air Lines
Jej hlavným letiskom (hubom) je Hartsfield-Jackson Atlanta International Airport v Atlante. Operuje tiež na letiskách Cincinnati/Northern Kentucky International Airport, JFK International Airport v New York City, a Salt Lake City International Airport.
29. októbra 2008 sa skončila fúzia spoločnosti s Northwest Airlines, čím sa vytvorila najväčšia svetová letecká spoločnosť. Delta oznámila 14. januára 2014 že všetky lietadlá typu Airbus 319-100, 320-200, Boeing 737-800, 757-200 dostanú úplne nový interiér, vrátanie sedačiek s dotykovým displejom, každé lietadlo bude ponúkať 3 triedy - First Class, Economy Comfort a Economy. Lietadlá na diaľkovú flotilu Airbus 330-200, A330-300, Boeing 767-300, 767-400, 747-400, 777-200 postupne prechádzajú na nový interiér 3 tried. Všetky lietadlá budú obnovené do konca roka 2016.
Miličín
Miličín je mesto v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 859 obyvateľov, z toho 421 mužov a 438 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 40,7 roka, ženy 44,7 roka).
Sergej Vladimirovič Iliušin
Začiatky
Sergej Vladimirovič Iliušin sa narodil v chudobnej roľníckej rodine. Do školy začal chodiť až v deviatich rokoch. Chudobné pomery ho od mladosti nútili pracovať. Od 15 rokov preto pracoval ako pomocný robotník na blízkom letisku. Tam sa po prvýkrát stretol s rozvíjajúcim sa letectvom. Od detstva sa sám učil matematiku, fyziku a chémiu. Po vypuknutí prvej svetovej vojny bol roku 1916 povolaný do armády, kde slúžil ako letecký mechanik. V priebehu roku si Iliušin spravil letecký kurz. Cez občiansku vojnu vstúpil do Červenej armády, kde opäť slúžil vo funkcii leteckého mechanika. Po skončení revolúcie absolvoval štúdium na Moskovskej leteckej technickej škole, ktoré ukončil v roku 1926. Už na škole vytvoril niekoľko projektov klzákov. Po škole nastúpil do vedecko výskumnej komisie vzdušných síl.
Miličín
Nachádza sa v oblasti nazývanej Český Sibír. Vo vzdialenosti južne leží mesto Tábor,  severozápadne mesto Sedlčany a  severovýchodne mesto Vlašim.
Sergej Vladimirovič Iliušin
Na čele konštrukčnej kancelárie
thumb|left|Sergej Iliušin na [[Rusko|ruskej poštovej známke z roku 2019]]
Miličín
Dejiny
Miličín vznikol ako osada na zemskej ceste a križovatke obchodných ciest. Prvá písomná zmienka o ňom pochádza z roku 1283, kedy je zmieňovaný Vilém z Miličína, priaznivec Záviša z Falkenštejna. Posledný príslušník rodu pánov z Miličína, Heřman, odkázal pred svojou smrťou v roku 1346 (padol v bitvke pri Kreščaku) Miličín Rožmberkovcom, v ich držaní zostal až do roku 1591. Práve v tejto dobe zažilo mestečko najväčší rozkvet. Darilo sa remeslám, v rokoch 1380 - 1384 bol postavený gotický kostol (v 18. storočí barokovo prestavaný), v roku 1392 tu bola založená škola, Rožmberkovci si tu postavili tzv. Rožmberský nocľažný dom. Od Rožmberkovcov má Miličín aj mestský znak (rožmberská ruža v striebornom poli, štít je zdobený tromi pštrosími perami). Veľkou ranou pre rozvoj Miličína bol požiar v roku 1644, kedy vyhorelo celé mesto okrem jedinej budovy.
V 70. rokoch 19. storočia bola postavená železnica z Benešova do Tábora, ktorá sa Miličínu vyhýba, a tým sa hospodársky rozvoj mestečka takmer zastavil. Zhoršilo sa obchodné spojenie mestečka a furmanské remeslo zaniklo. Miestni ľudia sa začali živiť viac poľnohospodárstvom.
Sergej Vladimirovič Iliušin
Na čele konštrukčnej kancelárie
V roku 1931 Iliušin založil konštrukčnú kanceláriu, kde pôsobil ako vedúci letecký konštruktér. Stroje, ktoré projektoval sa po prvýkrát presadili v roku 1936, kedy bolo pomocou jeho lietadiel dosiahnutých niekoľko rekordných diaľkových a výškových letov. Tieto stroje sa počas druhej svetovej vojny po určitých úpravách stali známe ako DB-3 alebo tiež Il-4. Boli to prvé sovietske lietadlá, ktoré už v auguste 1941 bombardovali Berlín. Podstatne známejšie ako jeho diaľkové bombardéry sa cez druhú svetovú vojnu stali bojové stroje Il-2. Išlo o jednomotorové, dobre pancierované stroje pre podporu pozemných vojsk. Pôvodnú dvojmiestnu koncepciu musel Iliušin najprv na žiadosť kompetentných orgánov prestavať na jednomiestny stroj. Boje na fronte čoskoro ukázali, že bez zadného strelca sa lietadlá nepresadia. Il-2 získali na fronte čoskoro dobrú povesť a stali sa jednou z hlavných zbraní Sovietskeho zväzu vo vojne. Do konca vojny bolo vyrobených vyše 32 000 kusov, čo zo stroja robí jedno z najviac vyrábaných vojenských lietadiel histórie. Iliušin medzitým okrem zdokonaľovania Il-2 začal pracovať na strojoch s prúdovými motormi.
Po prúdovom bombardéri Il-28, sa začal sústrediť na civilný sektor. Prvé z civilných dopravných lietadiel bolo označované Il-12. Nasledoval Il-14, Il-18 a najmä Il-62 s kapacitou 162 miest a cestovnou rýchlosťou 900 km/h. Vyvinul tiež rad mohutných dopravných lietadiel počínajúc Il-76, ktorý bol po prvýkrát predvedený na aerosalóne v Paríži v roku 1971. Stroj s cestovnou rýchlosťou 850 km/h je schopný niesť náklad s hmotnosťou 40 000 až 70 000 kg.
V roku 1976 sa začali letové skúšky posledného, Iliušinom skonštruovaného lietadla, ktorým je Il-86 s kapacitou 350 cestujúcich. Jeho uvedenia do prevádzky sa už ale Sergej Vladimirovič Iliušin nedožil. Zomrel vo veku nedožitých 83 rokov v Moskve.
Teória troch potrieb
Teória troch potrieb alebo McClellandova teória (troch) potrieb alebo McClellandova teória potreby úspechu je motivačná teória, ktorej autorom je David McClelland.
Podľa tejto teórie sa potreby každého človeka dajú v podstate zhrnúť do troch (a v týchto oblastiach ho teda možno aj úspešne motivovať):
Unterstadion
Unterstadion je obec v krajinskom okrese Alb-Donau v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko v Nemecku. Obec má 747 obyvateľov a rozlohu.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci Unterstadion je z roku 1129, avšak jej dnešná časť Bettighofen sa spomína už v roku 823.
Magnetický rovník
Magnetický rovník je myslená hlavná kružnica na zemskom povrchu, ktorá prechádza miestami s najväčšou horizontálnou intenzitou magnetického poľa Zeme.
Unterstadion
Geografia a poloha
Obec Unterstadion susedí na severe s obcou Rottenacker, na východe s Volkersheimom čo je časť mesta Ehingen, na juhovýchode s obcou Schemmerhofen v krajinskom okrese Biberach, na juhu s obcou Oberstadion ako aj na západe s obcou Emerkingen a na severozápade s mestom Munderkingen.
Magnetický rovník
Contour line
Formosa (provincia)
Formosa je argentínska provincia, ležiaca na severe krajiny. Na severe a východe hraničí s Paraguajom, na juhu s provinciou Chaco a na východe s provinciou Salta.
Unterstadion
Geografia a poloha
K obci Unterstadion patrí aj jej časť Bettighofen.
Formosa (provincia)
Administratívne rozdelenie
Provincia je rozdelená na 9 departmentov (v zátvorke je hlavné mesto departmentu).
Niedervisse
Niedervisse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Katarína Koščová
Katarína Koščová (* 11. február 1982, Prešov) je slovenská speváčka, víťazka súťaže Slovensko hľadá Superstar v roku 2005. Jej sestra Veronika je herečka a speváčka.
Zo života
Má ukončené magisterské štúdium na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity odbor filozofia - estetika. Spievať začala spolu so sestrou Veronikou Koščovou v britsko-slovenskej skupine Heaven’s Shore. V roku 2004 sa prihlásila do súťaže Slovensko hľadá Superstar. V apríli 2005 súťaž vyhrala s počtom sms 611 886.
Po skončení súťaže absolvovali finalisti koncertné turné po Slovensku, záznam z neho vyšiel na DVD. Katka na DVD spieva piesne „You oughta know“, „You had me“ a „Rome wasn't built in a day“.
Magnetický pól (vesmírne teleso)
Magnetický pól je miesto na povrchu telesa, kde je horizontálna intenzita magnetického poľa nulová. Magnet voľne zavesený v zemskom magnetickom poli sa otočí jedným pólom na sever (severný magnetický pól) a druhým na juh (južný magnetický pól).
Zemské magnetické póly nie sú totožné so zemepisnými pólmi, sú od nich vzdialené asi 1 550, resp. 2 400 km a ich poloha v zemskom telese sa pomaly mení. Pri magnetických búrkach (poruchy zemského magnetického poľa vplyvom slnečného korpuskulárneho žiarenia) nastáva náhly odklon magnetických pólov.
Nußdorf ob der Traisen
Nußdorf ob der Traisen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Sankt Pölten-vidiek.
Žije tu obyvateľov.
NGC 7680
NGC 7680 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 2. novembra 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Palác sovietov
náhľad|Palác sovietov na poštovej známke z roku 1937 Palác sovietov je nedokončený sovietsky architektonický projekt gigantickej administratívnej budovy v Moskve. Výstavba paláca sa začala v roku 1937, v roku 1941 ju prerušila prebiehajúca vojna a nikdy nebola obnovená. Autorom projektu bol Boris Iofan.
Vznik myšlienky
Myšlienku na vybudovanie veľkej budovy sovietov, postavenej na mieste palácov, ktoré predtým vlastnili bankári, panovníci a cári predniesol už v decembri 1922 Sergej Kirov, na Zjazde Sovietov, na ktorom bol založený Sovietsky zväz. Následne svoju myšlienku rozšíril - domnieval sa, že je potrebná ešte mohutnejšia stavba, ktorá by slúžila aj ako symbol pre celý európsky proletariát.
Keď v roku 1924 zomrel Vladimír Iľjič Lenin, odštartovala stavba provizórneho Leninovho mauzólea kampaň budovania Leninových pomníkov po celej zemi. Vtedy študent architektúry Viktor Balichin navrhol umiestenie obrej sochy Lenina na sídlo Kominterny na mieste Chrámu Krista Spasiteľa. Táto idea sa neskôr uplatnila v Iofanovom návrhu.
Demolácia Chrámu Krista Spasiteľa
Zjazd komunistickej strany vydal rozhodnutie o demolácii Chrámu Krista Spasiteľa 2. júna 1931. 18. júna začal prebiehať súpis jeho inventára, z ktorého sa iba menšia časť uschovala na štátne náklady v Moskve, väčšina bola zničená. S demoláciou sa začalo 18. augusta 1931, 5. decembra prebehla konečná demolácia budovy. Odpratanie ruín trvalo dlhšie než rok.
Architektonické súťaže
Prvá súťaž, vyhlásená v máji 1931 nemala žiadneho víťaza, oslovených v nej bolo 15 projekčných kancelárií. Druhá, verejná súťaž bola vyhlásená v júni 1931. Celkom bolo prijatých 272 návrhov, z nich 160 architektonických návrhov, 136 zo Sovietskeho zväzu a 24 zo zahraničia. Súťaže sa zúčastnili aj významné osobnosti európskej architektúry ako Le Corbusier, Joseph Urban, Walter Gropius a ďalší. Americké návrhy koordinoval Albert Kahn. Súťaž vyhodnocovala formálna komisia odborníkov, časopis Time ju ale charakterizoval ako komisiu, ktorej najdôležitejším členom bol diktátor Stalin.
Porota nevyhlásila jedného víťaza, ale vybrala tri najlepšie návrhy Borisa Iofana, Ivana Žoltovského a 28-ročného britského architekta z New Jersey Hectora Hamiltona.
thumb|right|Šukov [[renesancia|neorenesančný návrh poslaný do súťaže o Palác sovietov v roku 1932]]
Všetci traja architekti sa pred konečným verdiktom odvrátili od avantgardy k neoklasicizmu či eklekticizmu. Takéto „reakcionárske“ rozhodnutie viedlo k ostrej kritike medzi európskymi avantgardnými architektmi. Le Corbusier a predseda CIAM Siegfried Giedion sa obrátili na Stalina so slovami: „Rozhodnutie rady je priamym útokom na ducha Revolúcie a Päťročného plánu … Aká tragická zrada!“.
Rozhodnutie
Medzinárodnú súťaž nakoniec predĺžili o ďalšie dve uzavreté kolá. Tretia súťaž medzi marcom a júnom 1932 prilákala 15 tímov návrhárov, štvrtá na prelome roku 1932 a 1933 iba päť. K Iofanovmu tímu sa pripojili architekti Vladimir Šuko a Vladimir Geľfreich a ich plány boli známe ako Iofan-Šuiko-Geľfreichov návrh.
Stalin napísal 7. augusta 1932 list Kaganovičovi, Molotovovi a Vorošilovovi, v ktorom jasne označil Iofanov návrh ako najlepší a navrhol nasledujúce zmeny:
Plány Iofana, Šuka a Geľfrejcha
Pôvodný Iofanov návrh mal na vrcholku pomerne malú sochu Slobodného proletára. V auguste 1932, ako dosvedčuje aj Stalinov list, musel zmeniť návrh. Po štvrtej súťaži výška veže narastala a na jej vrchole umiestnili sochu Lenina. Bola to odpoveď na Stalinov prejav, v ktorom vyhlásil: ''„Palác sovietov musíme vidieť ako pamätník Lenina. Preto sa nebojte výšky, snažte sa o ňu.“'' Budova postupne narástla z 260 metrov na 415 metrov, čím sa mala stať najvyššou budovou sveta (vtedy rekordná Empire State Building merala iba 381 m). Hlavná sála s kapacitou 21 tisíc miest bola 100 metrov vysoká a mala 160 metrov v priemere, tzv. Malá sála vo východnej sále mala 6000 miest.
Projekt zverejnili v marci 1934. Neskôr bola vytvorená podoba Leninovej sochy.
Výstavba
thumb|right|Budovanie najnižších poschodí Paláca sovietov v roku 1940
Medzitým sa Iofanov tím presťahoval do Sverdlovska, kde dokončoval podobu budovy. Po vojne Iofan prišiel s myšlienkou novej výzdoby interiéru, do ktorej zabudoval témy víťazstva. Interiéry vyzdobil motívmi Radu Víťazstva. Návrhy sa už ale nepoužili a stavba nikdy nebola obnovená. Iofan sa zúčastnil aj súťaže o výstavbu budovy Lomonosovovej univerzity, jedného z moskovských mrakodrapov, ale neuspel. Napriek tomu návrhy väčšiny moskovských architektov naväzovali na stavbu Paláca sovietov, ako keby existoval. Napríklad mapa rozmiestenia moskovských mrakodrapov z roku 1947 zobrazuje Palác na ústrednom mieste.
Význam
thumb|right|Veľký krasnocholmský most v Moskve, postavený z ocele DS
Projekt Paláca sovietov napomohol vývoju niektorých nových stavebných technológií, napríklad rodine konštrukčných ocelí DS (DS z ruského názvu pre Palác sovietov). Použili sa pri výstavbe moskovských mostov z 30. rokov 20. storočia a stavieb kanálu spájajúceho rieku Moskvu s Volgou. Blízka stanica metra Kropotkinskaja sa volala až do roku 1957 Palác sovietov.
Palác sovietov sa od okamihu zverejnenia návrhu stal významným symbolom v sovietskom propagandistickom výtvarnictve (napr. v obrazoch Alexandra Dejneka).
Zánik myšlienky a súčasná podoba miesta
V rokoch 1958-1960 boli základy vyčistené a základová jama sa využila na vybudovanie unikátneho otvoreného bazénu Moskva. Kruhové kúpalisko malo priemer 129,5 metrov.
V rokoch 1995-2000 bol na jeho mieste znovuobnovený Chrám Krista Spasiteľa.
Turiec (prítok Váhu)
Turiec je rieka na severnom Slovensku, preteká rovnomenným regiónom a územím okresov Turčianske Teplice a Martin.
Pramení v Kremnických vrchoch na juhovýchodnom svahu Svrčinníka v nadmorskej výške približne  Najprv tečie na juhozápad k obci Turček, odtiaľ k obci Sklené na severozápad a cez Turčiansku kotlinu preteká ďalej prevažne v smere J-S, pričom vytvára veľký oblúk vypnutý na západ. Do rieky Váh sa vlieva pri Vrútkach v nadmorskej výške približne
Najvýznamnejšími prítokmi sú sprava Teplica, Dolinka, Blatnický potok, Beliansky potok a Sklabinský potok, zľava Jasenica, Vríca a Valčiansky potok.
Dĺžka toku je (niekedy sa uvádza len ), odvodňuje územie s veľkosťou  a v Martine má priemerný prietok /s. Preteká súmestím Martin-Vrútky. Na hornom toku bola vybudovaná vodná nádrž Turček na zásobovanie pitnou vodou.
Medzi Moškovcom a Martinom rieka vytvára početné meandre a je chráneným územím s výskytom viacerých druhov vtáctva.
Povodie Turca podľa prítokov (v smere toku)
Turiec (P - pravostranný prítok, Ľ - ľavostranný prítok)
Carlo Rubbia
Carlo Rubbia (* 31. marec 1934, Gorizia, Taliansko) je taliansky časticový fyzik.
V roku 1984 dostal spolu so Simonom van der Meerom Nobelovu cenu za fyziku za prácu, ktorá viedla k objavu bozónov W a Z v CERNe. V rokoch 1999 - 2005 vyvinul novú metódu koncentrácie solárnej energie, známu ako Projekt Archimedes, pričom v súčasnosti prebieha jej technická realizácia. Je členom Poľskej akadémie vied.
30. augusta 2013 ho prezident Giorgio Napolitano menoval doživotným senátorom, členom hornej komory talianskeho parlamentu.
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien 2004
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien 2004 boli v poradí 8. majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). V čase vzniku niesli názov Európsky rozvojový pohár v basketbale. Konali sa v Andorra la Vella, v Andorre v dňoch od 26.31. júla 2004, za účasti rekordných 10 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Azerbajdžanu. Andorra organizovala európsky šampionát malých štátov žien druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 2002. Svoj druhý titul získal 🇮🇸, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad 🇱🇺.
Tento turnaj zároveň slúžil ako kvalifikačné podujatie európskych družstiev krajín Spoločenstva národov na Hry Spoločenstva národov 2006, ktoré hostil Melbourne. Popri už priamo postupujúcemu 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 sa na ne kvalifikovalo iba najvyššie umiestnené družstvo.
Tehla (stavebníctvo)
Podľa spôsobu výroby sa delí na nepálenú a pálenú tehlu.
Château-Thierry
Château-Thierry môže byť:
Volžský gambit
Volžský gambit, používa sa aj názov Benköov gambit vzniká po ťahoch Otvorenie je známe od 20. rokov 2. storočia. Dlhý čas nemalo veľmi dobrú povesť a hrávalo sa iba občas. Od 70. rokov 20. storočia však jeho popularita začala výrazne narastať a používajú ho aj hráči vysokej úrovne. Hrávajú ho napr. bývalí majstri sveta Veselin Topalov a Alexander Chalifman. U nás tak často hráva veľmajster Ján Plachetka. V klasifikácii ECO má kódy od A57 do A59. Takto sa hráva najčastejšie a vzniká zložitá a ostrá hra. Biely má teraz na výber 7. e4, 7. Jf3, 7. g3.
Čierny môže namiesto 5. ... Dxb6 hrať aj 5. ... e6 a pokračovať v gambitovej hre.
A teraz 7. Jf3 alebo 7. a4.
Okrem prijatia gambitu ťahom 4. cxb5 môže biely počkať s týmto braním alebo gambit úplne odmietnuť. Často sa hráva a čierny má na výber viacero možností: 4. ... g6, 4. ... e6, 4. ... Sb7, 4. ... d6, 4. ... bxc4, 4. ... 4. b4, 4. ... a6.
Geologický ústav
Geologický ústav môže byť:
Butrint
Butrint alebo Butrinti je historické mesto na juhu Albánska pri hraniciach s Gréckom na polostrove Ksamili, vybiehajúcom do prielivu pri ostrove Korfu, medzi Iónskym morom a jazerom Butrint.
Vzhľadom na svoju strategickú polohu v Stredozemnom mori bol Butrint svedkom vojenských operácií od Peloponézskej vojny v 5. storočí pred Kr. až po napoleonské vojny v 19. storočí. Pôvodne bol osídlený gréckym kmeňom Achájcov. V 4. storočí pred Kr. ho obsadili kolonisti z Kerkyry (Korfu) a stal sa významným opevneným prístavom a obchodným centrom s vlastnou akropolou. Potom ho ovládli Ilýri a v priebehu 2. macedónskej vojny bol roku 167 pred Kr. dobytý Rimanmi. Aj po vytvorení Byzantskej ríše zostal v rukách Rimanov, a to až do tureckého vpádu v r. 1453. Po porážke Benátok Napoleonom v r. 1797 sa Butrint stal nakrátko súčasťou francúzskeho impéria. O dva roky neskôr bol znovu ovládnutý Osmanskou ríšou, a to až do roku 1912, kedy sa Albánsko stalo samostatným štátom.
Úpadok mesta začal katastrofálnym zemetrasením v roku 1153. Vpád Benátčanov, vzostup spodnej vody a následne epidémie mesto vyľudnili. Bolo pochované pod bahnom a zarástlo bujnou vegetáciou. Vykopávky začali v roku 1920. Prekvapivý rozsah a zachovanosť pamiatok bol ocenený v roku 1992 zaradením na Zoznam svetového dedičstva UNESCO. Medzi rokmi 1997 a 2005 bol Butrint, z dôvodu rabovania, zapísaný aj na Zoznam svetového dedičstva v ohrození UNESCO.
thumb|left|300px|Zvyšky [[Bazilika|baziliky.]]
Rímske budovy boli postavené v priebehu 1. storočia po Kr. Zvláštnu pozornosť si zasluhujú rímske kúpele, chrám bohyne Minervy, Nymfaneum, vila Diaporit, ktorú vlastnil Pomponius Atticus a palác Triconch.
Byzantské obdobie (5. a 6. stor.) je zastúpené baptistériom a bazilikou.
Hlavným dedičstvom Benátčanov je trojuholníková pevnosť, ktorá bola vybudovaná v 16. storočí a v 19. storočí tu Turci vybudovali pevnosť.
Butrint to nie je iba história. V okolí Butrintu sa nachádza dôležitá prírodná rezervácia, ktorá uchováva veľa ohrozených druhov fauny a flóry. Jej základom je tektonická preliačina známa ako Butrintské jazero. Jazero je spojené s úžinou Korfu kanálom Vivari. Je obklopená zalesnenými horami a močiarmi.
Mimo areál národného parku sa v blízkosti nachádzajú ďalšie historické objekty (Çuka e Aitoit, múr Dema, Malatrea, Phoenicê, Vagalat), ktoré sú od roku 1948 chránené ako národné kultúrne pamiatky.
Château-Thierry (kantón)
Château-Thierry je francúzsky kantón v obvode Château-Thierry v departemente Aisne v regióne Pikardia. Tvorí ho 21 obcí.