cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudolf Baláž
Menovanie a biskupská vysviacka
Dňa 14. februára 1990, na slávnosť sv. Cyrila a Metoda, spolupatrónov Európy, pápež sv. Ján Pavol II. vymenoval Rudolfa Baláža za 15. diecézneho biskupa Banskobystrickej diecézy. Biskupskú vysviacku prijal 19. marca 1990, na slávnosť sv. Jozefa, ženícha Panny Márie, v Banskej Bystrici vo Farskom Kostole Nanebovzatia Panny Márie, z rúk kardinála Jozefa Tomka, prefekta Kongregácie pre evanjelizáciu národov. Spolusvätiteľmi boli trnavský arcibiskup a metropolita Ján Sokol a nitriansky biskup Ján Chryzostom Korec.
Za svoje biskupské heslo si zvolil evanjeliovú výzvu „Veritas liberabit nos“ („Pravda vás vyslobodí“). Bol prvým a zatiaľ jediným biskupom Banskobystrickej diecézy, ktorý sa narodil na jej území.
Život v diecéze
Hneď po príchode do úradu zaviedol tzv. Fatimské soboty na pútnickom mieste Staré Hory pri Banskej Bystrici. Od 1. júla 1990 začal opäť fungovať obnovený diecézny kňazský seminár, najskôr v Slovenskej Lupčí, neskôr v Badíne. Na Zelený štvrtok v roku 1993 po prvýkrát začalo vysielať Rádio Mária, neskôr premenované na Rádio Lumen najskôr v Banskej Bystrici, neskôr na celom Slovensku. 25. septembra 1999 vysvätil v Banskej Bystrici Mons. Tomáša Galisa, nového banskobystrického pomocného biskupa. V roku 1999 založil v Banskej Bystrici Univerzitné pastoračné centrum Štefana Moysesa.
V roku 2004 otvoril Diecézne pastoračné centrum Jána Pavla II.
Jeho posledným verejným vystúpením bola konsekrácia novopostaveného Farského kostola a erigovanie farnosti bl. Jána Pavla II. v nedeľu 17. júla 2011 v Hornej Vsi.
Konferencia biskupov Slovenska
V rámci Konferencie biskupov Slovenska pôsobil ako jej podpredseda, predseda Ekonomicko-právnej komisie, predseda Komisie pre katechizáciu a školstvo a člen Stálej rady.
Od 13. apríla 1994 do 31. augusta 2000 bol v poradí 2. predsedom Konferencie biskupov Slovenska.
11. Júla 2007 sa stretol s pápežom Benediktom XVI. vo Vatikáne v rámci návštevy slovenských biskupov návštevy Ad limina apostolorum.
Od roku 2002 bol zodpovedný za prípravu nového usporiadanie hraníc diecéz na Slovensku, ktoré uviedol do platnosti pápež Benedikt XVI. 14. februára 2008.
Úmrtie
Zomrel náhle a nečakane 27. júla 2011 na sviatok sv. Gorazda v Hodine Božieho milosrdenstva na Biskupskom úrade v Banskej Bystrici počas jeho pracovných povinnosti. Ako príčina náhleho úmrtia bola určená krvná embólia. Za diecézneho administrátora vakantnej Banskobystrickej diecézy bol konzultórmi diecézy zvolený doterajší generálny vikár Marián Bublinec, ktorý úrad vykonával od 28. júla 2011 do 15. decembra 2012. Po smrti biskupa Baláža povedal diecézny administrátor M. Bublinec: "Rýchlo žil, rýchlo aj odišiel."
Dňa 2. augusta 2011 sa konala v Katedrále sv. Františka Xaverského v Banskej Bystrici zádušná vigília a vešpery. Dňa 3. augusta 2011 sa konala vo Farskom chráme Nanebovzatia Panny Márie v Banskej Bystrici a vo Farskom chráme Premenenia Pána v Nevoľnom posledná rozlúčka a pohrebné obrady, ktoré viedol bratislavský arcibiskup metropolita a predseda KBS Stanislav Zvolenský. Biskup Rudolf Baláž je pochovaný na vlastnú žiadosť v rodnej dedine Nevoľnom.
Taškent Open
Tashkent Open je ženský profesionálny tenisový turnaj, ktorý sa hrá v hlavnom meste Uzbekistanu na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom. Od roku 1999 do roku 2008 bol tento turnaj zaradený ako Tier IV do okruhu WTA. Od roku 2009 figuruje ako WTA International.
Ed Sheeran
Jeho druhý štúdiový album, x (čítaj „multiply“), bol vydaný 23. júna 2014. Stal sa druhým celosvetovo najlepšie predávaným albumom za rok 2015. V tom istom roku album x vyhral cenu Brit Award v kategórii „Album roka“ a obdržal cenu Ivora Novella v kategórii „Skladateľ roka“. Jeho singel „Thinking Out Loud“, vyhral v roku 2016 dve ceny Grammy v kategórii Pieseň roka a Najlepší sólový popový výkon. Sheeranov tretí štúdiový album s názvom ÷ (čítaj „divide“) vyšiel 3. marca 2017, a stal sa celosvetovo najlepšie predávaným albumom za rok 2017. Prvé dva single z albumu „Shape of You“ a „Castle on the Hill“ prelomili rekordy v mnohých krajinách debutovaním na prvých dvoch pozíciách rebríčkov. Stal sa tiež prvým umelcom, ktorý mal dva debutové single v US top 10 v rovnakom týždni. Jeho štvrtý singel z albumu „Perfect“ sa stal číslom jeden v USA, Austrálií a Spojenom Kráľovstve. Stal sa celosvetovo najlepšie predávaným umelcom za rok 2017. V roku 2019 vydal svoj štvrtý štúdiový album, No.6 Collaborations Project, ktorý debutoval na prvom mieste na väčšine hlavných rebríčkov a tri jeho single sa stali vo Veľkej Británii číslom jeden, „I Don't Care“, „Beautiful People“ a „Take Me Back to London“.
Sheeran predal po celom svete viac ako 150 miliónov nahrávok, vďaka čomu sa stal jedným z najpredávanejších hudobných umelcov na svete. Dva z jeho albumov sú na zozname najpredávanejších albumov v histórii Veľkej Británie: x ako 20. v poradí, a ÷ ako 34. v poradí. V decembri 2019 ho spoločnosť Official Charts Company zvolila za umelca desaťročia,vďaka najkombinovanejším úspechom v britských albumoch a hitparádových singlov v 10. rokoch 21. storočia. Po celom svete ho Spotify označil za druhého najpočúvanejšieho umelca desaťročia. Začiatkom marca 2017 sa jeho ÷ Tour stalo v auguste 2019 najzárobkovejším v histórii. V roku 2019 sa objavil vo filme ''Yesterday.
Politická kultúra
Pojmom politická kultúra sa zvyčajne označuje súbor hodnôt a neformálnych etických pravidiel, dodržiavanie ktorých verejnosť očakáva od politických strán a osôb činných v politickom živote bez ohľadu na ich stranícku, etnickú, či ideologickú príslušnosť. U politikov (resp. politických strán), ktoré tieto požiadavky spĺňajú, prípadne sa usilujú o zvýšenie týchto štandardov, sa hovorí o vysokej politickej kultúre - pri nedostatočnom uplatňovaní spomínaných zásad (resp. dehonestovaní spomínaných hodnôt) zasa o nízkej politickej kultúre. Dlhodobé, či závažné prehrešky voči politickej kultúre sa prejavujú poklesom preferencií politickej strany, či obľuby (prípadne dôveryhodnosti) konkrétneho politika.
V odbornejšom význame sa pod politickou kultúrou rozumie súbor ustálených princípov politického zmýšľania a správania jednotlivcov, sociálnych skupín, či celých spoločností, ktoré sa postupne vyvíjali a uplatňujú sa v pri riešení politických úloh alebo problémov. Pojmom politická kultúra sa zaoberá politológia a sociológia. V súvislosti s politickou kultúrou skúmajú hlavne to, ako obsahová náplň tohto pojmu (resp. konkrétny obsah, ktorý mu dávajú jednotlivci) závisí od politického systému, historického vývoja spoločnosti, sociálneho postavenia, vzdelania, náboženstva, pohlavia a iných faktorov.
Ed Sheeran
Raný život
Vo veku štyroch rokov spieval v miestnom zbore, na gitare sa naučil hrať počas svojho pôsobenia v Rishworth School, a začal písať piesne zatiaľčo bol na Thomas Mills High School vo Framlinghame. Školská správa z roku 2004 ho označila za „prírodného umelca“ a jeho spolužiaci si o ňom mysleli, že sa stane známym. Ako teenager bol prijatý do Národného divadla mládeže v Londýne. V roku 2007 sa úspešne zúčastnil konkurzu na Youth Music Theatre UK a pripojil sa k produkcii Frankenstein v Plymouthu. Je patrónom Youth Music Theatre UK (teraz premenovaného na British Youth Music Theatre) a Access to Music, kde študoval Artist Development.
Politická kultúra
Medzi prvé pokusy v 21. storočí spísať na Slovensku etické požiadavky na súčasnú generáciu politikov, patrí verejná výzva občianskeho združenia Aliancie Fair-play „Štyri krúžky pre čestnú politiku“, ktorú podpísalo viacero slovenských intelektuálov. V rámci výzvy „Štyri krúžky pre čestnú politiku“ Aliancia Fair-play sformulovala aj „Desatoro čestného, odborného a zodpovedného politika/-čky“, kde rámcovo popísala požiadavky na správanie sa politikov. Podľa nej by každý politik mal:
Niektoré formálne požiadavky na etické správanie politikov a verejných činiteľov kladie „Ústavný zákon o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov“ označovaný aj ako Zákon o konflikte záujmov. Zákon upravuje podmienky na ochranu verejného záujmu, nezlučiteľnosť funkcií, zamestnaní a iných činností, iné obmedzenia a zodpovednosť verejného funkcionára za neplnenie alebo porušovanie povinností stanovených týmto zákonom.
Ed Sheeran
Kariéra
náhľad|Sheeran vystupujúci v Ipswich Arts Festival v júli 2010.
2004 – 2010: Začiatky kariéry
Sheeran začal nahrávať hudbu v roku 2004 a nezávisle vydal jeho prvú zbierku práce Spinning Man. Od 15 rokov je jeho priateľom anglický spevák Passenger. V roku 2008 sa presťahoval do Londýna a začal hrať na malých miestach. V roku 2008 sa zúčastnil konkurzu pre ITV sériu Britannia High. V apríli 2008 začal pracovať v spoločnosti Nizlopi v Norwichi, ako gitarový technik. V roku 2009 vydal ďalšie EP, You Need Me, tesne pred turné s Just Jackom. Niekoľkokrát spolupracoval aj so speváčkou Leddrou Chapman, vrátane CeeLo Greenovej pesničky „Fuck You“. Vo februári 2010 uverejnil Sheeran video prostredníctvom SB.TV, a rapper Example ho pozval na jeho turné. V tom istom mesiaci vydal aj svoje kritikmi uznávané Loose Change EP, ktorý obsahoval jeho budúci debutový singel „The A Team“. Na jeseň 2009 začal Sheeran študovať hudbu na Akadémii súčasnej hudby (ACM) v Guildforde ako vysokoškolák v 18 rokoch, hoci nie je jasné, ako dlho zostal na vysokej škole.
Dňa 8. januára 2011 vydal Sheeran ďalšie nezávislé EP s názvom No. 5 Collaborations Project, v ktorom vystupovali umelci, ako sú Wiley, Jme, Devlin, Sway a Ghetts. S týmto EP získal Sheeran hlavnú pozornosť za to, že v rebríčku iTunes dosiahol 2. miesto bez akejkoľvek propagácie alebo označenia, pričom v prvom týždni predal viac ako 7 000 kópií. O tri mesiace neskôr sa Sheeran zúčastnil bezplatnej prehliadky pre fanúšikov v Barfly v Camden Town. Prišlo viac ako 1 000 fanúšikov, takže odohral štyri rôzne predstavenia, aby sa zaistilo, že každý uvidí vystúpenie vrátane koncertu vonku na ulici po zatvorení podujatia. Neskôr toho mesiaca podpísal zmluvu s Asylum Records.
2011 – 2013: Album + a medzinárodné úspechy
náhľad|Sheeran na Frekvenčnom festivale v Rakúsku, august 2012.|203x203bod 26. apríla 2011 sa objavil v televíznej hudobnej relácii Later... with Jools Holland, kde vystúpil so svojím debutovým singlom „The A Team“. O šesť týždňov neskôr bolo v Spojenom kráľovstve vydané digitálne sťahovanie „The A Team“. Vydanie tohto singlu slúžilo ako hlavný singel z debutového albumu + (čítaj „plus“). „The A Team“ vstúpil do UK Singles Chart na treťom mieste a v prvom týždni predal viac ako 58 000 kópii. Bol to najpredávanejší debutový singel a celkovo ôsmy najpredávanejší singel roku 2011, ktorý predal 801 000 kópií. Hlavný singel sa dostal do prvej desiatky v Austrálii, Nemecku, Írsku, Japonsku, Luxembursku, Novom Zélande, Nórsku a Holandsku. Neskôr oznámil, že singel „You Need Me, I Don't Need You“ bude vydaný 26. augusta ako druhý singel z albumu. Druhý singel dosiahol vrchol na štvrtom mieste v UK Singles Chart. „Lego House“ bol vydaný ako tretí singel a dostal sa do desiatky najlepších v austrálskych, írskych a novozélandských singlových rebríčkoch. V hudobnom videu „Lego House“ vystupuje herec z Harryho Pottera, Rupert Grint. „Drunk“, vydaný 19. februára 2012, sa stal Sheeranovým štvrtým popredným singlom vo Veľkej Británii, ktorý dosiahol deviate miesto. 12. septembra 2011 vydal album +. Album dostal všeobecne priaznivé recenzie od hudobných kritikov. + debutoval na prvom mieste v UK Albums Chart za predaj 102 000 kópií. Do konca roku 2011 sa vo Veľkej Británii predalo 791 000 kópii albumu; stal sa druhým najpredávanejším debutovým albumom a deviatym najpredávanejším albumom. Album bol šesťkrát certifikovaný platinovou platňou od British Phonographic Industry, ktorý odhadol celkový predaj na 1 800 000 kópii. K marcu 2012 sa vo Veľkej Británii predalo 1 021 072 kópii albumu. Album sa tiež umiestil v top 5 v Austrálii, Kanade, Írsku, Novom Zélande a USA. náhľad|Sheeran na pódiu v [[Sydney (Austrália), február 2013.]] Singel „Moments“ na debutovom albume skupiny One Direction, ktorý vyšiel v novembri 2011, napísal Sheeran. Na ocenení Brit Awards v roku 2012, ktoré sa konali 21. februára, získal Sheeran Britské ceny za najlepšieho britského sólového umelca a britský prelomový akt roka. Dňa 10. januára 2012 bolo oznámené, že Sheeran podporí Snow Patrol na ich americkom turné od konca marca do mája. Jeho skladba „Give Me Love“ bola uvedená v epizóde „Nebezpečné známosti“ seriálu Upírske denníky. Na oceneniach Ivor Novello v máji 2012 Sheeranov singel „The A Team“ zvíťazil v cenách za najlepšiu skladbu z hudobného a textového hľadiska. Sheeran vystúpil s piesňou „The A Team“ na koncerte Diamond Jubilee Queen Elizabeth II, ktorý sa konal 4. júna 2012 v obchodnom dome The Mall pred Buckinghamským palácom, a s cover verziou piesne „Wish You Were Here“ od Pink Floyd na záverečnom ceremoniáli Letných olympijských hier 2012 v Londýne dňa 12. augusta 2012.
Taylor Swift ho kontaktovala po vypočutí jeho hudby počas turné po Austrálii v marci 2012. Neskôr spolu napísali a poskytli vokály pre skladbu „Everything Has Changed“, singel vystupujúci na štvrtom štúdiovom albume Taylor Swift, Red. Sheeran tiež prispel dvoma skladbami k druhému štúdiovému albumu One Direction, Take Me Home, vydanému v novembri 2012; singel „Little Things“ sa stal v Británii číslom 2. Album sa dostal na 5. miesto v Billboard 200, zatiaľ čo „The A Team“ sa dostal na 16. mieste v USA Billboard Hot 100. Koncom roka 2012 a začiatkom roku 2013 odohral turné po USA s kapacitou 6 000 - 9 000 miest. „The A Team“ získal nomináciu na cenu Singel roka v súťaži Grammy Awards 2013.
Od marca do septembra 2013 hrával na arénach a štadiónoch v Severnej Amerike ako predskokan na turné Taylor Swift menom The Red Tour. Bolo to podľa neho vtedy jeho najväčšie turné a na pamiatku si dal šarlátové ČERVENÉ tetovanie. V októbri 2013 odohral v Madison Square Garden v New Yorku tri vystúpenia. Na koncerte debutoval s novými piesňami, vrátane „Tenerife Sea“, čo je budúca skladba na jeho druhom štúdiovom albume. 5. novembra 2013 vydal singel „I See Fire“. Táto skladba hrá počas behu záverečných titulkov filmu Hobit: Smaugova pustatina. Bol nominovaný na cenu Najlepší nový umelec na Grammy Awards 2014.
2014 – 2015: Album ×
24. marca 2014 vystúpil na charitatívnom koncerte Teenage Cancer Trust v londýnskom Royal Albert Hall, kde predstavil skladbu „Take It Back“, ktorá sa objaví v luxusnej verzii druhého albumu. 7. apríla 2014 vydal hlavný singel „Sing“. Zvukovo je skladba iná ako jeho predchádzajúce nahrávky. Zámerom skladby „Sing“ bolo vytvoriť humbuk nad vydaním albumu, avšak zo strachu, že by to mohlo odradiť Sheeranovu fanúšikovskú základňu, vydal 16. mája 2014 skladbu „One“, čo je akustická balada; „One“ tiež označilo prvý z niekoľkých vydaných propagačných singlov, ktoré viedli k vydaniu albumu. Začiatkom júna 2014 získala pre Sheerana skladba „Sing“ prvý singel ako číslo jedna v Spojenom kráľovstve.
Jeho druhý štúdiový album x (čítaj „multiply“) bol celosvetovo vydaný 23. júna 2014. Počas troch rokov medzi albumami, napísal pre tento album viac ako 120 skladieb, z ktorých prvé boli vyrobené krátko po vydaní albumu +. Album obsahuje kolaborácie so spevákmi ako Rick Rubin, Pharrell Williams a Benny Blanco. x sa stal číslom jeden ako v britskom Albums Chart, tak aj v americkom Billboard 200. Na podporu albumu sa pustil do svetového turné, ktoré sa začalo 6. augusta 2014 v japonskej Osake. 27. septembra 2014 bol jedným z hlavných vystupujúcich na kriketovom ihrisku v Melbourne pred hlavným finále AFL v roku 2014. 24. septembra 2014 vydal skladby „Don't“ a „Thinking Out Loud“, ktoré boli druhým, respektíve tretím singlom albumu. Na rozdiel od svojich predchádzajúcich hudobných videoklipov, prevzal vo videoklipe vedúcu úlohu v sprievode sklady, kde tancoval na tanečnej sále. Bol to jeho druhý singel, ktorý sa stal v Spojenom kráľovstve číslom jeden, a taktiež zostal osem týždňov číslom dva v americkom Billboard Hot 100 (iba skladba „Uptown Funk“ od Marka Ronsona a Bruna Marsa držala prvú pozíciu). V roku 2014 dosiahol na Spotify 860 miliónov pustení; Spotify ho označil za najpočúvanejšieho umelca a x ako najpočúvanejší album. V tom istom roku sa tento album stal najpredávanejší na iTunes vo Veľkej Británii, Írsku a na Novom Zélande.
x bol v Grammy Awards nominovaný na album roka. Na ceremoniáli vystúpil spolu s Johnom Mayerom. 25. februára vyhral v Brit Awards 2015 ocenenia za britského mužského sólového umelca a za britský album roka (x). 21. mája získal cenu Ivora Novella za skladateľa roka. 21. júna spolu-hostil ocenenie Much Music Video 2015 v Toronte, kde vystúpil so skladbami „Thinking Out Loud“ a „Photograph“; taktiež vyhral dve ocenenia.
Rocková opera
Charakteristické znaky
Kompozične je niekde uprostred opery a operety. S operou ju spájajú zložité a dlhšie skladby, delenie na dejstvá. S operetou zas skladby kratšie, zapamätateľné a spevavé melódie, tzv. hitovky, krátke textové predely. Od muzikálu ju odlišuje absencia dlhších textových predelov, slovných vstupov, komentárov. Do rockovej opery radíme všetky opery vznikajúce v gitarovom spracovaní. Typickým žánrovým odnožom je metalová opera.
Celldömölcký okres
thumb|Okres Celldömölk
Celldömölcký okres je okres v Maďarsku v župe Vas. Jeho správnym centrom je mesto Celldömölk.
Zoznam planétok 62001 – 62250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Edward Jenner
Životopis
Pracoval ako praktický lekár v rodnom Berkeley v grófstve Gloucestershire. Všimol si, že ľudia, ktorí prichádzali často do styku s dobytkom a nakazili sa kravskými kiahňami, takmer nikdy nedostali pravé kiahne.
14. mája 1796 sa rozhodol uskutočniť pokus a zámerne naočkoval osemročnému Jamesovi Phippsovi hnis z vriedku spôsobeného kravskými kiahňami. Chlapec ochorel na kravské kiahne, ale o šesť týždňov sa uzdravil. Jenner ho potom infikoval vakcinačnou dávkou pravých kiahní. Podľa Jennerovho predpokladu ochorenie neprepuklo. Tento pokus je považovaný za prvú skutočnú vakcináciu.
Jenner potom použil túto metódu ešte veľakrát a v roku 1798 o svojich výsledkoch publikoval článok, v ktorom nazval svoju metódu vakcinácie (z latinského slova vacca, slovensky krava) a pre pôvodcu nákazy zaviedol termín vírus.
Často je označovaný za otca imunológie, a jeho práca ako "najviac zachraňujúca životy v dejinách ľudstva". Za jeho čias kiahne zabíjali okolo 10 % populácie a v mestách viac ako 20 %.
Vo Phippsovom dome je v súčasnosti Jennerove múzeum.
Klasická grécka filozofia
Klasická grécka filozofia je klasické obdobie gréckej filozofie a druhé obdobie vývinu starogréckej filozofie. Ide o vrcholné obdobie vývinu antickej filozofie alebo starogréckej filozofie.
Začína sofistami a vrcholí Sokratom, Platónom a Aristotelom (5. stor. pred Kr. - 4. stor. pred Kr.).
Hegelova filozofia
Hegelova filozofia je súbor G. W. F. Hegelom vytvorených filozofém.
Majstrovstvá Ameriky v basketbale mužov 1997
Majstrovstvá Ameriky v basketbale mužov 1997 boli v poradí 8. majstrovstvá Ameriky v basketbale mužov, ktoré organizuje Americká basketbalová federácia (FIBA Americas). Konali sa v Montevideu, v Uruguaji od 21.31. augusta 1997, za účasti 10 tímov. Uruguaj bol organizátorom amerického šampionátu mužov druhýkrát, predtým hostil toto podujatie v roku 1988, rovnako v Montevideu. Svoj tretí titul získalo 🇺🇸, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom titulu z 🇵🇷. Družstvo USA bolo tvorené hráčmi z basketbalovej ligy Continental Basketball Association.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia amerických družstiev na Majstrovstvá sveta 1998, ktoré organizovali Spojené štáty. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Heinkel He 177
Vznik a vývoj
V roku 1936 firma Ernst Heinkel AG obdržala detailné požiadavky na nový Bomber A od RLM. Táto požiadavka stanovovala kritériá na stroj s maximálnou rýchlosťou /h, schopným niesť náklad bômb s doletom, alebo  na vzdialenosť. Išlo o náročné požiadavky, ktoré znamenali, že bude musieť byť schopné letieť rýchlejšie než akákoľvek vtedajšia stíhačka, a výkonovo so značným náskokom predstihnúť akýkoľvek bombardér vo výzbroji. Aby to dokázal splniť, šéfkonštruktér Heinkelu Siegfried Günther, musel zaviesť viacero, až dovtedy nevyskúšaných prvkov.
Ďalší problém nastal, keď technický úrad na nemeckom RLM rozhodol, že bude požadovať od Heinkelu He 177 schopnosť strmhlavého bombardovania. Samozrejme, toto riešenie ponúkalo množstvo výhod, pretože bežné nemecké horizontálne bombové zameriavače mali slabú efektivitu. Strmhlavé bombardovanie bolo oveľa presnejšie, no tento manéver a následné vyrovnanie lietadla pôsobilo veľkú záťaž na trup lietadla. Z tohto dôvodu musel byť trup posilnený s nevyhnutným nárastom hmotnosti. thumb|He 177 sa pripravuje na bojovú misiu. Všetky tieto kroky zamotávali vývoj He 177 do bludného kruhu. Hmotnosti sa navyšovala, čo znamenalo, že bombardér bol stále pomalší, no výkon pohonnej jednotky nebol úmerný nárastu hmotnosti. V dôsledku toho by spotreboval viac paliva na pokrytie danej vzdialenosti a potreboval by ešte omnoho viac ak by mali byť dodržané pôvodné parametre. To znamenalo, že do krídel museli byť nainštalované prídavné nádrže, a krídla museli byť posilnené, aby sa vysporiadali s nárastom hmotnosti. Tak sa stalo, že každý krok vyústil v bludný kruh znižovania doletu a zvyšovania hmotnosti. Na konci, nárast hmotnosti bol taký, že Günther musel prepracovať hlavný podvozok. Namiesto pôvodne plánovaného jednoduchého podvozku, zaťahovaného do gondoly pod motorom, musela byť použitá dvojitá podvozková noha.
19. Novembra 1939, Ing. Franke, vedúci leteckého výskumného centra v Rechline, vzlietol prvýkrát s prototypom He 177 – pričom celý let trval len dvanásť minút. Dôvodom boli motory, ktoré sa nesmierne prehrievali. Pilot sa taktiež sťažoval na slabú stabilitu lietadla a tendenciu k flutteru (trepotaniu) krídelok. Druhý prototyp, v zásade podobný prvému, podstúpil prvý let onedlho po prvom prototype. Po lete Ing. Franka boli chvostové časti lietadla prepracované a zväčšené. No táto zmena nebola zakomponovaná do druhého prototypu, kým sa nezačali skúšobné lety. Počas následných testov strmhlavého bombardovania lietadlo trpelo flutterom a rozlomilo sa vo vzduchu. Skúšobný pilot Rickert nestihol vyskočiť a zomrel. V dôsledku tejto nehody, boli chvostové plochy tretieho, štvrtého a piateho prototypu, ktoré boli takmer hotové, zväčšené. Keď boli obnovené testy strmhlavého bombardovania, štvrtý prototyp nezvládol vyrovnávací manéver pri návrate zo strmhlavého letu, a havaroval do Baltského mora. Príčina bola pripísaná zlyhaniu mechanizmu nastavovania uhlu nábehu vrtule. Onedlho potom, začiatkom roku 1941, pri testovaní útoku z malej výšky, zachvátili motory piateho prototypu plamene, následne narazil do zeme a vybuchol. Toto bol nie príliš úspešný začiatok pre nový nemecký ťažký bombardér. Tri z piatich prototypov havarovali v začiatkoch testovacieho programu. Firma Heinkel musela zakomponovať viacero zmien, aby odstránili nedostatky svojho lietadla.
thumb|Oprava niektorého z motorov He 177 bola častým javom No aj potom, jeden problém sprevádzal bombardér počas celej jeho služby, tým problémom bolo neustále prehrievanie motorov a následné požiare. Príčin bolo viac. Prvým, bolo, že mazanie motoru DB 606 bolo nedostatočné, v dôsledku toho sa spojovacie tyče hriadeľov zasekávali, spôsobujúc prerazenie tyčí cez ochranný obal motoru, čo spôsobilo unikanie oleja na rozžeravené výfuky motoru. Navyše, ak pilot zaobchádzal s plynom príliš drsne, vstrekovače paliva prepúšťali benzín, ktorý stekal na dno motorovej gondoly. Ak lietadlo letelo pod vysokým uhlom, napríklad pri pristávaní alebo vo veľkej výške, palivo sa prelialo na výfukové potrubie motoru. V každom prípade bol výsledok rovnaký – požiar. Počas testovacieho programu sa vyskytli ďalšie, no menej závažné nedostatky. Onedlho bolo jasné, že napriek želaniam RLM, Heinkel 177 bol príliš veľký na strmhlavý bombardér. Aby pilot dostal He 177 do strmhlavého letu, musel prudko znížiť rýchlosť predtým než nasmeroval lietadlo dole. Potom čo vykonal strmhlavý let, bol čas dostať lietadlo do normálnej letovej hladiny. A napriek špeciálne posilnenému trupu, bolo veľmi ľahké preťažiť bombardér počas strmhlavého útoku. Našťastie, kým tento nedostatok bol očividný, potreba He 177 ako strmhlavého bombardéru bola zrušená. Nový bombový zameriavač mal byť čoskoro zavedený do služby a sľuboval rovnakú presnosť ako bola tá pri strmhlavom bombardovaní.
thumb|Údržba podvozku Heinkelu 177.
Celkový objem predsériovej výroby zahŕňal 35 strojov; tieto Heinkely He 177 A-0, boli takmer vo všetkých prípadoch použité na skúšanie výkonov a technických možností stroja. Potom nasledovala prvá sériová verzia, He 177 A-1. Spolu 130 kusov opustilo výrobnú linku vo Warnemünde medzi marcom 1942 a júnom 1943. No so svojimi závažnými nedostatkami boli stále ďaleko od použiteľnosti v bojových podmienkach. Takmer všetky verzie He 177 A-1 boli preložené na druhoradé úlohy; a to aj napriek tomu, že 34 kusov ich bolo doručených prvej Gruppe K.G 40, so základňou na letisku Bordeaux/Merignac, v lete 1942, pri nepremyslenom pokuse zaradiť lietadlo do operačnej služby; boli vyradené krátko nato.
Výzbroj predsériových He 177 A-0 tvorila jedna diaľkovo ovládaná strelecká veža vzadu za kabínou, tri flexibilné posty v prednej časti lietadla a jeden v koreni chvosta. Heinkel He 177 A-1 niesol jednu z novovyvinutých, diaľkovo ovládaných streleckých lafiet nad stredom trupu, v mieste bývalých ručne ovládaných strelísk, ktorý obsahoval jeden guľomet MG 131,. Zvyšok ostal nezmenený. Ďalšia sériová verzia, He 177 A-3, bola navyše doplnená o ďalšie stanovisko strelca. Nová chrbtová strelecká veža obsahovala jeden guľomet MG 131, a taktiež kanónová vežička bola rozšírená aby pojala dva  guľomety, namiesto jedného. He 177 A-3 taktiež dostal predĺžený trup o, nové konce krídel kvôli zlepšeniu stability a motorové gondoly boli o dlhšie a prekonštruované, aby sa znížila pravdepodobnosť požiaru.
Na konci roku 1942, I. Gruppe of Ergänzungs Kampfgeschwader (Záložná a výcviková bombardovacia jednotka) K.G.50, so základňou v Brandenburgu/Briest, dostala prvé kusy verzie A-3. Počas zúfalého pokusu Luftwaffe zásobovať zo vzduchu odrezané jednotky 6.armády v Stalingrade, Heinkely 177 z jednotky K.G.50 boli dotlačené do transportnej úlohy. No s lietadlom len provizórne upraveným, naplno vystavení ruskej zime, zmohla K.G.50 len skutočne málo. V bombovnici lietadla bolo len málo miesta na uloženie zásob, čo spravilo z Heinkelu neefektívne transportné lietadlo. Po niekoľkých zásobovacích letoch, He 177 sa vrátilo späť k bombardovacím úlohám, no len s o niečo väčším úspechom. Starý problém s prehrievaním motorov stále nebol dostatočne vyriešený a viacero strojov na to doplatilo. Keď sa vo februári 1943 obrancovia Stalingradu vzdali, zvyšné He 177 sa vrátili do Nemecka.
Predtým než bola zastavená výroba rôznych subvariantov v prospech verzie A-5, bolo postavených 170 ks Heinkelu 177. Verzia A-4 bola samostatný projekt, výšková verzia so štyrmi samostatnými motormi, no nedostala sa do sériovej výroby. Prvý Heinkel He 177 A-5 opustil továreň Heinkelu vo Februári 1943. Tento sub-variant bol poháňaný dvoma motormi DB 610, ktoré pozostávali zo zdvojených motorov DB 605. Táto kombinácia vyvinula výkon 3100 hP vo výške. Napriek tomu, mnoho problémov spojených s predošlým dvojitým usporiadaním ostali. Počas roku 1943 továrne v Oranienburgu a Warnemünde vyprodukovali spolu 261 strojov verzie A-5. Napriek tomu, že nemecké ministerstvo letectva uznávalo chyby He 177, situácia vyžadovala aby bol nasadený do prvej línie.
Nad Atlantikom
Takmer od začiatku vojny bol Heinkel 177 zamýšľaný ako náhrada za medzičlánok, Focke-Wulf FW 200, jednotky K.G.40, ktorá operovala proti lodiam a konvojom v Atlantiku. V lete 1943 začalo pomalé prezbrojovanie na He 177. Posádky sa museli učiť zaobchádzať s novou kĺzavou protilodnou strelou, Henschel Hs 293.Mohli byť nesené dve takéto kĺzavé bomby Hs 293, jedna pod každým krídlom, na špeciálnych pylónoch.
thumb|Predné strelisko He 177. Táto bomba bola v skutočnosti malý raketovo poháňaný klzák, s rozpätím s  náložou v prednej časti strely. Po vypustení motor na tekuté palivo pod trupom umožnil strele dosiahnuť rýchlosť /h po dobu 12 sekúnd. Po tom zhasol a kĺzavá bomba sa spustila strmhlavým letom na svoj cieľ. Maximálny dolet závisel od výšky, z ktorej bola strela vypustená. Väčšinou bol dolet, ak bolo lietadlo vo výške. Z chvostu Hs 293 šľahal svetlý plameň, ktorý umožňoval pozorovateľovi v Heinkeli 177 sledovať letovú dráhu strely. Na kontrolovanie letu používal malý joystick, ktorý vysielal signály do Hs 293. To znamenalo, že pozorovateľ iba kontroloval plamienok v chvoste strely, pokiaľ sa nedostala nad cieľ a držať ju v strmhlavom lete, dokiaľ nezasiahla cieľ. Napriek jednoduchosti tejto strely, ani ona nepriniesla koniec spojeneckej nadvláde nad Atlantikom. Keďže Hs 293 mala dopadovú rýchlosť len /h, znamenalo to, že jej prierazové schopnosti boli nízke a bola hlavne určená proti obchodným lodiam a ľahko obrneným bojovým lodiam.
Popoludní, 21. Novembra 1943, Heinkel He 177 vyrazil na svoju prvú väčšiu misiu. V ten deň major Mons, veliteľ druhej Gruppe Kampfgeschwader 40, viedol 25 He 177 proti veľkému konvoju SL139/MKS 30 smerujúcim severne, na severovýchod od mysu Finisterre, Španielsko. Každý z bombardérov niesol dve kĺzavé bomby. Zachovalé nemecké záznamy o tejto udalosti sú strohé, no našťastie sa zachovali britské záznamy. Počasie k bombovému útoku malo k dokonalosti ďaleko, a skupiny nízkych mrakov takmer určite ovplyvňovali ovládanie kĺzavých striel. No počasie nebolo jediné s čím posádky Heinkelu 177 zápasili. Najprv minuli hlavný konvoj, a namiesto toho sa sústredili na dve obchodné lode, Marsa a Delius.
thumb|Strela Hs 293 používaná Heinkelom He 177 na protilodné misie.
Zatiaľ čo Marsa a Delius bojovali o prežitie, v ich blízkosti sa odohrával iný, nemenej pozoruhodný súboj. Pilot A. Wilson so svojou posádkou, na palube Consolidated Liberator 'K', zo stavu 224. Sqadrony pobrežnej stráže RAF, vykonávali protiponorkové krytie. Keďže ich povinnosťou bolo vykonať všetko potrebné, aby bol zaistený „bezpečný a včasný príchod konvoja“, rozhodli sa, že by to mohlo zahŕňať aj vzdušný boj. Keď ťažko naložené Heinkely začali svoj útok kĺzavými bombami, britská posádka spôsobila medzi nimi zdesenie. Prvý Heinkel 177 na ktorý zaútočili ušiel, zanechávajúc za sebou dymovú stopu. Druhý práve vypustil kĺzavú bombu a odlietal. Pilot Wilson ho nasledoval a prednému strelcovi umožnil zamieriť a vystreliť dávku, ktorá spôsobila požiar jedného z motorov He 177. V tomto prípade sa nemeckému bombardéra podarilo uniknúť do nízkych mrakov. Potom sa Liberator vrátil ku konvoju, kde sa nachádzali ešte dve Heinkely 177.
Wilsonova agresivita nepochybne prispela k tomu, že nemecké bombardéry neuspeli v zničení hlavného konvoja, a tiež že sám Liberator neutrpel žiadne škody z opätovanej paľby. Pre II./K.G.40 to bol neslávny začiatok operačnej služby jej nového stroja.
Dva z bombardérov sa vrátili predčasne a s pokazenou bombovnicou; jeden havaroval od základne z neznámych príčin; ďalší zmizol bez stopy počas útoku; jednému nevystačilo palivo na spiatočnej ceste, no posádka stihla vyskočiť; ďalší pristál núdzovo „na brucho“ a utrpel 45% poškodenie. Hauptmann (kapitán) Nuss dosiahol so svojimi kĺzavými bombami potopenie dvoch lodí, čo by mohlo znamenať, že to bol on, kto potopil Marsu a Delia. Tri stroje a dve posádky stratené, jeden stroj vážne poškodený; to všetko za cenu potopenia jednej malej lode a poškodenia druhej. Najhoršie však bolo zistenie, že He 177 stále ešte trpí mnohými závadami.
thumb|Zadný strelec v He 177.
O päť dní neskôr, za súmraku 26.Novembra 1943, II./K.G.40 zaútočila znova. Tentokrát vzlietlo 21 Heinkelov, s podvesenými kĺzavými bombami, s cieľom zaútočiť na konvoj KMF 26, ktorý prešiel okolo Mysu Bougie na alžírskom pobreží. Takmer hneď po štarte sa jednému z Heinkelov zlomil kľukový hriadeľ v jednom z motorov; po následnom núdzovom pristátí zhorel. Taký neradostný bol začiatok služby Heinkelu He 177 pre Nemcov.
Keď dosiahli konvoj, znepokojili sa nad koncentrovanou protilietadlovou paľbou z lodí. A k tej sa pridali ešte aj stíhačky: Spitfiry francúzskej sqadrony GC 1/7, Bell P-39 Airacobry z 350. stíhacej skupiny USAAF a Bristoly Beaufightery z 153. Sqadrony RAF. Počas nasledujúceho zmätku bolo zostrelených 6 Heinkelov, vrátane stroja pilotovaného majorom Monsom a kapitánom Nussom. Naopak, posádkam II./K.G.40 sa podaril najmenej jeden zásah, keď potopili loď Rolma, vezúcu vojakov. Po rýchlom zotmení ktoré značne sťažilo záchrannú akciu, zahynulo viac než tisíc amerických vojakov.
Pri návrate, II./K.G.40 našla svoju základňu kvôli počasiu takmer nepoužiteľnú. Ďalšie dve Heinkely boli zničené pri núdzovom pristátí; posádky prežili. Spolu, dve akcie stáli II./K.G.40 12 zničených strojov – a čo je dôležitejšie – 8 z ich najlepších posádok.
Po tomto krvavom neúspechu, Hauptmann Dochtermann prevzal velenie nad jednotkou He 177. Odteraz bolo jasné, že Spojenecká obrana nad Atlantikom a Stredozemným morom boli príliš silné, aby II./K.G.40 mohla vykonávať denné nálety na konvoje, bez značných strát. Odvtedy posádky zamerali svoje protilodné aktivity na menej efektívne, no zároveň menej nebezpečné z hľadiska strát; aby bola Spojenecká lodná doprava, prechádzajúca Stredozemím, pod neustálym tlakom. Odvtedy He 177 odpaľovali kĺzavé bomby proti lodiam, vhodne osvetleným svetlicami, ktoré boli zhodené z lietadiel umiestnených po stranách konvoja. Ale takáto technika vyžadovala vysoký stupeň koordinácie medzi bombardérom a osvetľujúcim lietadlom; takže úspechov bolo neveľa. Pre protilodnú jednotku sa nová fáza ofenzívy začala 22. januára 1944, keď sa Spojenci vylodili pri Anziu, južne od Ríma. Heinkely 177 z jednotky II./K.G.40, spolupracovali s Dorniermi Do 217 z jednotky K.G.100; no spojenecká obrana bola silná, a tomu zodpovedali aj straty. Po tejto operácii II./K.G.40 pokračovala s napádaním konvojov, plaviacich sa Stredozemným morom.
Operácia Steinbock
V decembri 1943 Göring rozoslal depeše svojim veliteľom perutí na západe a generálmajorovi Peltzovi, náčelníkovi štábu bombardovacieho letectva, v ktorých uvádzal: „Aby sme odplatili nepriateľský teror, rozhodol som sa zintenzívniť boje nad Britskými ostrovmi, koncentrovanými útokmi na mestá, konkrétne na priemyselné centrá a prístavy. Operácie musia byť prevedené v závislosti a intenzite úmernej stratám a zásobovaniu, takže naša útočná sila ostane neoslabená. Je to nevyhnutné z hľadiska potrebnosti dosiahnuť permanentnú defenzívnu schopnosť proti vždy prítomnej hrozbe spojeneckého pokusu o vylodenie na západe.“
thumb|He 177 na poľnom letisku, 1943.
Dôležitým prvkom útokov bolo rozsiahle rozptýlenie zúčastňujúcich sa jednotiek, aby sa predišlo spozorovaniu spojeneckými prieskumnými lietadlami, a ktoré by mohlo pritiahnuť húfy spojeneckých ťažkých bombardérov.Nemecké bombardéry mali byť rozptýlené na letiskách od Lamanšského prieplavu na západe až po Nemecko na východe. Pred plánovaným útokom sa mali zhromaždiť na predsunutých základniach. Na začiatku útoku boli k dispozícii dve jednotky vyzbrojené Heinkelmi He 177 – operáciou s kódovým označením „Operation Steinbeck“; prvá Gruppe od K.G.40 a tretia Staffel od K.G.100, spolu operujúca z letiska Rheine, západne od Osnabrücku, a z letiska Chateaudun, severozápadne od Orleans; spočiatku kombinovanou silou 46 strojov.
Prvý zo série útokov sa odohral v noci z 21. Na 22. januára 1944; bombardéry leteli v dvoch vlnách, v osemhodinových intervaloch. Dve jednotky Heinkelov 177 nasadili okolo tucta strojov do každej vlny, niektoré z lietadiel leteli aj dvakrát. Celkový súhrn nemeckých vzletov sa pohyboval okolo 270. Bolo to práve počas prvej vlny operácie Steinbock, keď pilot H. Kemp z 151. sqadrony R.A.F. zostrelil prvý He 177, ktorý dopadol na britskú pôdu. Otočil svoj nočný stíhací de Havilland Mosquito smerom k protilietadlovému reflektoru, keď jeho radarový operátor, seržant J. Maidment zachytil cieľ približne pred sebou. Kemp sa priblížil a dostal sa nepriateľovi na dostrel, práve keď prevádzal úhybný manéver. Posádka Mosquita stratila kontakt, no znova ho získala zanedlho, a Kempovi sa podarilo priblížiť a začať paľbu s jeho štyrmi kanónmi. Zasiahol krídlo, zbadal prudký výbuch, a bombardér sa dostal do strmhlavého pádu a zrútil sa blízko Haslemere v grófstve Surrey. Z posádky patriacej k I./K.G.40, dvaja zomreli a štyria sa dostali do zajatia.
Po prvej vlne pristáli He 177 späť na Chateaudune; po druhej na Rheine. Tempo nemeckého útoku, a pohyb rôznych jednotiek je zrejmý zo zmien jednotiek vybavených He 177 v tomto období. Noc z 29. na 30. januára 1944: K náletu na Londýn vzlietlo okolo 285 strojov. Zúčastnili sa He 177 z I./K.G.40 a 3./K.G.I00, vzlietajúc a pristávajúc z letiska Rheine. Po tejto operácii bola I./K.G.40 stiahnutá. Noc z 3. na 4. februára; na Londýn smerovalo viac než 240 lietadiel. Zúčastnili sa len He 177 z jednotky 3./K.G.100. Taktiež vzlietali a pristávali v Rheine.
Počas obdobia od 4. Do 13. Februára, sa druhá staffel K.G.100 presunula z Lechfeldu na západ od Mníchova, spolu so svojimi He 177. Pripojila sa k tretej staffel, a tieto dve jednotky presúvali svoje stroje medzi Rheine, Chateaudunom a Rennes, v príprave na útoky ktoré sa nakoniec nikdy neuskutočnili. Odvtedy tieto jednotky spolupracovali pri náletoch na Veľkú Britániu. Noc z 24. na 25. februára; s cieľom bombardovať Londýn vzlietlo 170 lietadiel, z ktorých 6 bolo He 177 z jednotky I./K.G.100. Cieľom tohoto útoku boli vládne budovy v oblasti Westminstru; mali byť osvetlené Junkersmi Ju 88 a 188, pilotovanými posádkami z „navádzacej“ jednotky I./K.G.60, ktoré mali zhodiť biele svetlice na padáčikoch. Na tento nálet leteli He 177 zo Chateaudunu s otočným bodom na severozápad od High Wycombe, Buckinghamshire. Po tom sa vrátili na Chateaudun.
Od začiatku marca sa pozornosť Nemcov zamerala na nálety na Bristol a Hull, no nevynechali ani Londýn. Posledným veľkým bombardovacím útokom na Londýn počas operácie Steinbock, alebo celkovo v druhej svetovej vojne, sa odohral v noci z 18. Na 19. Apríla. útok pozostával z 125 lietadiel a z toho bolo 5 Heinkelov He 177.
thumb|Pozemná obsluha nakladá bomby do bombovnice He 177, 1944
Po vzlietnutí bombardéry zamierili na západ, smerom k rádiovému vysielaču v Noordwijku, severovýchodne od Haagu v Holandsku; pokračovali nad Severným morom, preleteli ponad orientačný bod, pozostávajúci zo šiestich zápalných bójok, zhodených navádzacími lietadlami a preleteli nad anglickým pobrežím vo výške, na juh od Orfordness. Pri hranici pred pobrežím; rádiooperátor začal zhadzovať dávky hliníkovej fólie, zvanej „Okno“, aby zmiatol britskú pozemnú kontrolu a radary nočných stíhačov. Dvakrát za minútu, v pravidelných intervaloch zhadzovali posádky ďalšie a ďalšie dávky „Okna“. Nemecké bombardéry často menili smer a výšku aby zmiatli nočných stíhačov a protilietadlové batérie. Niektoré z He 177 niesli chvostový radar FuG 217 Neptun, ktorý signalizoval príchod nočného stíhača. No aj napriek tomu sa podarilo jednému Mosquitu z 410. squadrony Kanadského kráľovského letectva zostreliť jeden stroj.
Keď vleteli do oblasti Londýna, každý He 177 stiahol plyn a dostal sa do kĺzavého zostupu, počas ktorého zostúpil do výšky potrebnej na odhodenie bômb, v tomto prípade .To slúžilo na dve účely: znemožnilo predvídať britskej protilietadlovej paľbe smer letu a stroje letiace bez plynu sa nedali vypátrať ani po zvuku. Zároveň nemeckí rádiooperátori zvýšili množstvo odhodených rušičov, „Okien“, na jednu dávku každých 5 sekúnd. Priamo nad cieľom zhadzovali navádzacie lietadlá červené svetlice.
Po vypustení bômb piloti He 177 znovu zapli motory, no pokračovali v klesaní rýchlosťou 200 metrov za minútu. Týmto spôsobom boli He 177 schopné udržovať rýchlosť nad /h počas opúšťania bojiska. Toto a zmena výšky robila nočné stíhanie veľmi komplikované. Bombardéry preleteli nad francúzskym pobrežím v Bolougne, vo výške a odtiaľ leteli domov do Rheine cez Arnhem. Od konca apríla sa nemecké útoky na Britániu začali oslabovať. Jednotky zapojené do bombardovania si museli uchovať svoju silu na „pokus o nepriateľské vylodenie na západe.“
thumb|He 177 na vzletovej dráhe
Invázia
Dlho očakávaná spojenecká invázia do Francúzska sa uskutočnila 6. júna 1944. Túto noc boli He 177, nesúce kĺzavé bomby, jednotky II./K.G.40 označené Göringom ako „štít proti inváznym jednotkám“ znovu v akcii. No spojeneckí noční stíhači takisto. Jedni z úspešných boli Flying Officer F. Stevens a jeho rádiový operátor Flying Officer Kellett, letiaci na Mosquite z 456. Squadrony RAAF. Operujúc pod dohľadom lodného radaru, obdržali koordináty na prilietajúceho „votrelca“. Kellet čoskoro zameral cieľ na svojom vlastnom radare a navádzal Stevensa na dohľad za cieľ. Austrálsky pilot sa prešmykol popri boku nepriateľského bombardéra kvôli identifikácii, čoskoro odhalil, že to bol skutočne He 177.
Neskôr vypovedal: „Bol ľahko rozoznateľný podľa svojho veľkého smerového kormidla a vyčnievajúceho baňatého nosu, a taktiež vďaka svojmu ohromnému rozpätiu krídel, viditeľne v nepomere s dĺžkou trupu. V tejto fáze boli taktiež viditeľné podvesené kĺzavé bomby a antény rádiolokátora na špici trupu.“ Stevens opäť klesol na a vypálil dvojsekundovú dávku. Až vtedy sa zdalo, že sa nemecká posádka prebudila a uvedomila hroziace smrteľné nebezpečenstvo; zadný strelec opätoval paľbu, no bezvýsledne. No jeden z motorov bol už v plameňoch, a po ďalších dvoch presných dávkach z kanónu Mosquita otriasol trupom He 177 výbuch a v špirále sa zrútil do mora a vybuchol. O necelých dvadsať minút neskôr Stevens a Kellet svoj výkon zopakovali a zostrelili druhý He 177. Počas noci zo 6. na 7. Júna, austrálska 456. squadrona nahlásila štyri zostrely lietadiel tohoto typu, keď sa snažili dostať do zóny vylodenia so svojimi kĺzavými bombami.
Nemecké lietadlá z jednotky Fliegerkorps IX, operujúce proti lodiam, sa statočne vrhali proti silnej spojeneckej protivzdušnej obrane počas júna 1944. No boli schopní dosiahnuť len málo na oplátku za svoje ťažké straty. Počas desiatich dní od vylodenia sa im podarilo potopiť len 5 lodí. V dôsledku zlyhania ovplyvniť udalosti, nemecké bombardéry zanechali stratégiu priamych útokov na lode; namiesto toho sa sústredili na mínovanie okolitých morí. Počas nasledujúcich týždňov Luftwaffe zhodila približne 3000 mín rôznych typov, vrátane nových typov tlakových mín. Do konca júna bolo týmito mínami potopených 9 vojnových a 17 pomocných a obchodných lodí, rovnako spôsobujúc značné nepríjemnosti. No obom stranám bolo jasné, že takéto straty nebudú pre najväčšiu inváznu flotilu všetkých čias žiaden problém. V polovici júla Nemci stiahli zostávajúce protilodné lietadlá a ich posádky na základne v Nórsku a Nemecku.
thumb|He 177 počas náletu
Operácie na východnom fronte
Letka bola nasadená hneď po príchode do Východného Pruska, útočiac na ruské zásobovacie centrá a zhromaždiská vojsk. Strategické ciele boli na dosah ťažkých bombardérov, no K.G.I sa o ich zasiahnutie nepokúšala. Ruská letná ofenzíva roku 1944 už na seba nenechávala dlho čakať a nemeckí vojaci potrebovali všetku dostupnú pomoc. Počas týchto útokov, často vykonávaných za denného svetla a vo veľkej výške, boli straty extrémne nízke. Sovietske letectvo bolo vybavené najmä na stíhanie v nízkych výškach a na pozemné útoky, ktoré proti vysoko letiacim bombardérom zmohlo len málo. Jednotliví sovietski piloti He 177 zachytili, no keďže boli nezvyknutí na stíhanie takých veľkých cieľov a zastrašení koordinovanou nepriateľskou paľbou, radšej stíhanie vzdali a vrátili sa na základňu.
Pri niekoľkých príležitostiach jednotka K.G.1 uskutočnila kobercové bombardovanie ruských cieľov. Počas jedného z najväčších náletov viedol von Reisen celú svoju 87 člennú letku do útoku na železničný uzol Velikye Luki, približne západne od Moskvy. Na letku letiacu vo formácii troch uzavretých „V“, z ktorej každá obsahovala 30 strojov musel byť ohromujúci pohľad. Von Reisen letiaci vo vedúcom bombardéri vydal rozkaz na zhodenie bômb cez vysielačku a všetky He 177 svoj náklad bômb zhodili zároveň.
Ostatné útoky sa odohrávali v noci, no stále v bezprostrednej blízkosti frontu. Počas týchto operácii netrpeli posádky He 177 problémami s prehrievaním motorov. V tom čase už modifikovaný He 177 zahŕňal množstvo zlepšení, ktoré toto riziko takmer odstránili. Okrem toho, základný dôvod požiarov He 177 – necitlivé zaobchádzanie s plynom príliš dlho na príliš vysokých otáčkach- už bolo dobre známe; to bolo oznámené pilotom K.G.1, a tí sa podobnému zaobchádzaniu vyhli. Keď sa aj požiar vyskytol, bol spôsobený necitlivým zaobchádzaním neskúseným pilotom. Rusi zahájili 23. júna 1944 svoju ofenzívu na centrálnom fronte. Nemecké predsunuté pozície boli čoskoro prerazené a tankové kliny prerazili hlboko do nemeckého tylu. V zúfalstve boli He 177 nasadené pri pozemnom útoku, no straty boli veľké a drobné úspechy ich v žiadnom prípade nevyvážili.
Palivová kríza
V lete roku 1944 bol He 177 konečne dostupný v dostatočnom množstve a bol schopný vykonávať užitočnú prácu tam, kde nebola silná obrana. Práve vtedy osud zasadil Heinkelu He 177 smrteľný úder. Od mája 1944 sa spojenecké bombardéry sústredili na nemecký naftový priemysel, a to s dramatickým úspechom. V auguste 1944 sa produkcia leteckého benzínu znížila o 90% v porovnaní s májom. Luftwaffe hneď prijala opatrenia v podobe zákazu letov všetkým bombardérom; zanedlho nato sa zastavila aj výroba Heinkelu He 177 A-5, po tom, čo bolo dokončených 565 kusov. Posádky K.G.1 sa presunuli so svojimi strojmi na tylové základne v Nemecku, kde ostali až do konca vojny odstavené vzletových plochách, spolu s opustenými novými He 177. Na konci vojny si na nich spojeneckí piloti vylepšili svoje skóre.
thumb|He 177 v spojeneckej koristnej kamufláži.
Aj keď He 177 A-5 bola posledná verzia, ktorá sa dostala do sériovej výroby, boli vyvíjané zlepšené modely. He 177 A-6 mala obsahovať prekonštruovaný nos s pretlakovou kabínou. Taktiež mala niesť diaľkovo ovládanú streleckú vežu osadenú štyrmi guľometmi MG 81 s kalibrom. He 177 A-7 mala byť podobná verzii A-5, no mala mať zväčšené rozpätie o a tým pádom aj zlepšené letové vlastnosti vo výškach. No záujem o tieto zlepšenia sa po rozpustení bombardovacích jednotiek rýchlo rozplynul.