cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marguerite Duras
Život
Od roku 1942 pracovala vo vládnych službách republiky Vichy na cenzorskom úrade, zároveň bola činná vo francúzskom odboji. Medzitým v roku 1939 sa vydala za Roberta Anthelma. V roku 1944 pri prezradení skupiny ju zatkli, no s pomocou Mitterranda sa jej podarilo uniknúť zo zajatia. Po prezradení odbojovej skupiny zatkli a poslali do koncentračného tábora jej manžela. Marguerite prijala v roku 1943 priezvisko Duras podľa miesta rodiska jej otca. Pracovala v odbojovej skupine spolu s budúcim prezidentom Françoisom Mitterrandom.
Duras mala intímne kontakty s prohitlerovskými kolaborantmi a hitlerovským dôstojníkom. Stala sa milenkou Delvala, ktorý dať odvliecť jej muža do tábora. Po oslobodení dala tohto kolaboranta zatknúť. V auguste 1944 pri oslobodení Paríža vychádzajú jej „Cahiers de la Guerre“ (Vojnové zápisky). V roku 1945 jej priateľ išiel hľadať Anthelma do Dachau a doviedol ho domov chorého na smrť. Dva roky sa oňho starala, potom sa rozviedli. V roku 1947 porodila syna Jeana Moscola (alias Jean Outa). V neskorších rokoch mala problémy s alkoholom.
Politické aktivity
Ešte v roku 1945 vstúpila opäť do Komunistickej strany Francúzska. V roku 1960 sa angažovala proti vojne v Alžírsku, podpísala „Manifest 121“. V roku 1971 podpísala „Manifest proti zákazu potratov“ spolu so Simone de Beauvoir a Jeanne Moreau.
Literárna tvorba
Svoju prvotinu publikovala v roku 1943 pod názvom „Les impudents“. Prvý úspešnejší román vydala až v roku 1950. Bol to Un barrage contre le Pacifique (Hrádza proti Pacifiku), inšpirovaný vlastným životom. Autorka sa zaradila po vojne do hnutia „nový román“. Začala pravidelne publikovať príbehy z aktuálneho povojnového spoločenského prostredia. Až v roku 1984 dosiahla s románom L´amant (Milenec) enormný úspech a obdržala Goncourtovu cenu. Prepracovaný vyšiel znovu v roku 1991 pod názvom Milenec zo severnej Číny.
V ČSSR vyšiel jej román Námorník z Gibraltáru (Le marin de Gibraltar).
Saint-Amand-Longpré (kantón)
Saint-Amand-Longpré je francúzsky kantón v departemente Loir-et-Cher v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho 13 obcí.
5. február
Narodenia
thumb|upright|[[Charlotte Ramplingová (* 1946)]] thumb|upright|[[Mary Cleavová (* 1947)]] thumb|upright|[[Cristiano Ronaldo (* 1985)]] thumb|upright|[[Neymar (* 1992)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Václav Vorlíček († 2019)]] náhľad|upright|[[Kirk Douglas († 2020)]] náhľad|upright|[[Stanley Cohen († 2020)]]
Wood-plastic composite
náhľad|drevoplastové dosky Wood-plastic composite v skratke WPC v slovenskom preklade drevoplastové materiály sú materiály zložené prevažne z drevnej múčky alebo drevných vlákien a termoplastov obsahujúcich (PE, PP, PVC a pod). V menšej miere sa do zmesi pridávajú tiež farbivá, pojivá, UV stabilizátory a ďalšie aditíva.
Technológia výroby drevoplastu
Drevoplasty sa vyrábajú extrúziou. Namiešanie správneho pomeru komponentov (drevo a plast), následné roztavenie a zlisované do daného profilu, vrátane presného postupu chladenia. Typy jednotlivých profilov sú konštruované podľa typu konštrukčného použitia: fasádne obklady stavieb, ploty, terasové dosky ale aj množstvo ďalších riešení.
Drevoplastové materiály sú populárne kvôli svojej bezúdržbovosti. Nachádzajú uplatnenie všade tam, kde má byť použitý drevený vzhľad, ale klimatické alebo iné podmienky použitie dreva komplikujú pre jeho náročnosť na údržbu.
Nástup týchto materiálov zaznamenal prudký nástup pred viac ako 20 rokmi v USA, kde je dnes štandardom pri stavbe vonkajších podláh, terás – tzv. deckingu. Cieľom a hlavnou myšlienkou vývoja WPC bolo vytvorenie dokonalého materiálu, ktorý bude na jednej strane eliminovať záporné vlastnosti dreva (hniloba, plesne, drevokazný hmyz, značné farebné zmeny, zosychanie, krútenie sa, triesky, nerovnosti, negatívny vplyv slnečného žiarenia, mrazu, vody a pod.)
Zloženie
WPC sa skladá:
* zloženie materiálu sa môže líšiť pri rôznych značkách a výrobcoch a taktiež typu konštrukčného určenia (ploty, podlahy, opláštenia stavieb).
Obytný dom a kino Metropol
Obytný dom a kino Metropol je objekt nachádzajúci sa v Bratislave medzi Mickiewiczovou a Špitálskou ulicou.
Datuje sa do roku 1927 (projekt), 1928 (realizácia), 1997 (rekonštrukcia).
Autorom diela je Juraj Tvarožek (projekt), Ján Miloslav Bahna, Ľubomír Závodný a Matej Siebert (rekonštrukcia).
Investorom je Tomáš Tvarožek, (jeden z riaditeľov Mestskej sporiteľne, brat architekta Juraja Tvarožka).
Tvarom je to nárožný dom, zovretý ulicami Mickiewiczovou a Špitálskou, tvoria dve päťposchodové krídla, prekryté plochou strechou, ktoré sa stretajú v skosenom a zaoblenom nároží.
Exteriér budovy je tradične rozdelený na parter, telo stavby a ukončenie, tu v podobe výraznej rímsy nad štvrtým poschodím. Pravidelný raster takmer štvorcových okien so subtílnymi kamennými šambránami na inak nezdobenej fasáde odkazuje na v tom období doznievajúci prúd konzervatívne ladenej modernej architektúry, reprezentovaný v Bratislave predovšetkým architektmi nemeckého kultúrneho okruhu, napríklad Franzom Wimmerom (1885–1953).
V roku 1997 prešla budova kompletnou rekonštrukciou podľa projektu architektov Jána Bahnu a Ľubomíra Závodného, pričom vnútorné priestory boli adaptované pre účely banky. Nová kaviareň, navrhnutá Ľubomírom Závodným a Matejom Siebertom, našla svoje miesto na prvom poschodí nad hlavným nárožným vchodom.
Majstrovstvá Afriky vo volejbale mužov 2015
Majstrovstvá Afriky vo volejbale mužov 2015 boli v poradí 20. majstrovstvá Afriky vo volejbale mužov, ktoré organizuje Africká volejbalová konfederácia (CAVB). Konali sa od 22.30. júla 2015 v Káhire, v Egypte, za účasti 9 tímov. Egypt bol organizátorom afrického šampionátu mužov siedmykrát, predtým hostil toto podujatie v rokoch 1971, 1983, 1991, 1999, 2003 a 2005, z toho šiestykrát práve v Káhire. Zápasy sa hrali v Cairo stadium complex, ktorý bol vybudovaný pre potreby Afrických hier 1991 a obsahuje 4 haly. Titul obhájilo domáce družstvo 🇪🇬, ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad 🇹🇳.
Majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia afrických družstiev na Svetový pohár 2015, ktorý sa uskutočnil v Japonsku. Kvalifikovali sa naň 2 najlepšie družstvá.
Účastníci
Pozn: V zátvorke je uvedené aktuálne postavenie v medzinárodnom rebríčku FIVB k septembru 2014.
Obyčajná lineárna diferenciálna rovnica
Obyčajná lineárna diferenciálna rovnica n-tého rádu je rovnica tvaru
kde funkcie sú zadané. Špeciálnym prípadom takej rovnice je lineárna diferenciálna rovnica prvého rádu (ODR). Ľavá strana tejto diferenciálnej rovnice sa zvykne značiť takto
a priradenie voláme lineárny diferenciálny operátor n-tého rádu. V prípade, že f=0 hovoríme o homogénnej lineárnej diferenciálnej rovnici.
Homogénna lineárna diferenciálna rovnica s konštantnými koeficientami
Ide o rovnicu
ktorej koeficienty sú konštanty. Už Euler si všimol, že exponenciálna funkcia s vhodným r je riešením tejto rovnice. Dosadením do rovnice dostaneme podmienku na číslo r, ktorú voláme charakteristická rovnica
V každom prípade takto získame práve n lineárne nezávislých riešení homogénnej lineárnej diferenciálnej rovnice n-tého rádu s konštantnými koeficientami.
Ak sú koeficienty reálne čísla, tak spolu s koreňom \hat{r} má charakteristická rovnica aj koreň komplexne združený. V tomto prípade z koreňov máme 2 reálne funkcie
kde V prípade, že uvedený koreň je viacnásobný, tak sa pridávajú násobky trigonometrických funkcií mocninou nezávisle premennej.
Kozák (rod)
Kozák je rod húb z čeľade hríbovité.
Rýchlostná cesta R8 (Slovensko)
Rýchlostná cesta R8 (R8) je plánovaná rýchlostná cesta na Slovensku, ktorá po vybudovaní spojí Nitru, Topoľčany a Bánovce nad Bebravou. Rýchlostná cesta povedie v koridore cesty I. triedy 64 a spojí rýchlostné cesty R1 a R2. Celková dĺžka R8 bude 54,64116 km a nepovedie po nej žiadna európska cesta. S výstavbou rýchlostnej cesty sa počíta až vo vzdialenom horizonte po roku 2030, pričom nie je vylúčené že potreba jej výstavby bude prehodnotená. V zmysle aktuálnych plánov ministerstva dopravy, nebudú do roku 2028 rozostavané ani sprejazdnené žiadne úseky cesty R8. Sprevádzkovanie rýchlostnej cesty v celej dĺžke trasy nemožno s ohľadom na aktuálne zámery ministerstva dopravy očakávať pred rokom 2050.
História
Zaradenie tohto ťahu do siete rýchlostných ciest Slovenska bolo zvažované už dávnejšie, no definitívny prísľub na vypracovanie štúdií a podkladov pre začatie stavby dala vláda Slovenskej republiky uznesením č. 492/2008.
Pôvodne sa počítalo s vyústením R8 do R2 pri obci Hradište, no nakoniec sa uprednostnila trasa po Bánovce nad Bebravou. V štádiu posudzovania vplyvov na životné prostredie (EIA) sa posudzuje výhodnosť troch hlavných variantov s dĺžkami 54,64116 km, 56,54203 km a 53,74952 km.
Rýchlostná cesta R8 bola do zoznamu rýchlostných ciest zaradená nadobudnutím platnosti zákona o premávke na pozemných komunikáciách 1. februára 2009.
Trasa
Rýchlostná cesta R8 je naprojektovaná v kategórii R24,5/120, teda šírka jej koruny bude 24,5 metra a návrhová rýchlosť 120 km za hodinu. Hodnota návrhovej rýchlosti je stavebnotechnická kategória a priamo nesúvisí s maximálnou povolenou rýchlosťou na diaľnici. Trasa rýchlostnej cesty R8 bude začínať v križovatke s R1 Lehota pri meste Nitra. Pokračovať bude stále severozápadným smerom okolo Lužianok a Zbehov, neskôr bude kopírovať trasu cesty I. triedy číslo 64. Pri obci Jelšovce (13,693 km), sa bude nachádzať deltovitá mimoúrovňová križovatka (MÚK) Výčapy-Opatovce (Jelšovce) a mostná estakáda prekonávajúca železničnú trať, cestu I/64 a meandre rieky Nitra. Trasa rýchlostnej bude ďalej prekonávať viaceré poľné cesty a cesty III. triedy, medzinárodný plynovod a vysokonapäťové elektrické vedenia. Na kilometri 25,245 je navrhnuté veľké jednostranné odpočívadlo prístupné z oboch jazdných smerov. Ďalej na kilometri 32,775 bude umiestnená trúbkovitá MÚK Topoľčany a pri priľahlom privádzači bude postavené aj Stredisko správy a údržby (SSÚR). Za touto križovatkou bude trasa prechádzať údolnou nivou rieky Bebrava a smerovať bude k deltovitej MÚK Ostratice, ktorá sa bude nachádzať na kilometri 47,620. R8 sa ďalej bude stáčať veľkým oblúkom na sever až severozápad, až kým nedosiahne trúbkovitú MÚK s R2 pri Bánovciach nad Bebravou (km 54,519 - 54,64116).
37 Geminorum
Táto hviezda má veľa spoločných vlastnosti so Slnkom a je to jedna z najbližších hviezd podobných Slnku.
Družec
Družec je obec v Česku v okrese Kladno v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 015 obyvateľov, z toho 516 mužov a 499 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 41,2 roka, ženy 41,6 roka).
Šúrska ulica
Šúrska ulica je ulica:
Torre Terrazza Martini
Torre Terrazza Martini alebo Torre Piacentini je 31-podlažná budova v talianskom Janove. Keď bola v roku 1940 dokončená, stala sa najvyššou budovou Talianska a Európy. Najskôr stratila titul najvyššej budovy Európy,keď ju v roku 1952 predbehol Žiloj dom na Koteľničeskoj naberežnoj a následne stratila aj tiltul najvyššej budovy Talianska,keď ju v roku 1954 predbehol Torre Breda v Miláne.
I keď výška po strechu je 108 metrov, s reklamnou konštrukciou na streche má 116 metrov, čím je najvyššou budovou Janova.
Adlwang
Žije tu 1 874 obyvateľov (1. 1. 2020).
Gejza
Gejza môže byť:
Quick Duck
Quick Duck, s.r.o. bola slovenská letecká spoločnosť založená v roku 2014. Po certifikácii sa mala spoločnosť venovať ACMI prenájmu lietadiel pre zahraničné letecké spoločnosti, ku ktorému však nikdy nedošlo.
História
Plánované zahájenie prevádzky sa malo uskutočniť 1. novembra 2014, nikdy sa tak ale nestalo.
Flotila
Flotila Quick Duck pozostávala v januári 2015 z nasledujúcich lietadiel:
Saint-Seine-sur-Vingeanne
Saint-Seine-sur-Vingeanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Guerville (Seine-Maritime)
Guerville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Patrón
Patrón môže byť:
Anastasios I. (Byzantská ríša)
thumb|Minca Anastasia I. Anastasios I. (varianty mena pozri v článku Anastáz I.;* okolo 430, Dyrhachium – † 9./10. júl 518 v Konštantínopoli) bol byzantským cisárom v rokoch 491 – 518.
Zahraničná politika
Počas Anastasiovej vlády pretrvávali konflikty s Ostrogótmi, lebo cisár si naďalej uplatňoval nárok na stratené západné územie. Anastasios síce vymenoval ostrogótskeho kráľa Teodoricha Veľkého, ktorý v roku 493 vládol Itálii, za konzula pre západ (konzuli vymenovaní v Ravenne a v Konštantínopoli boli vzájomne uznávaní, čo môže byť hodnotené ako symbol trvania ríšskej jednoty), no to nebránilo Teodorichovi v tom, aby si od roku 504 nárokoval na rímske územie (konkrétne na mesto Sirmium, ktoré patrilo Byzantskej ríši od roku 437). V rokoch 505 – 510 došlo k vojenským stretom, pričom Theodorich otvorene podporoval Anastasiovho súpera, uzurpátora Vitaliana. Ten bol pôvodne veliteľom vojska v Trácii, ale v roku 511 sa vzbúril proti cisárovi – čo malo tiež súvislosť s Anastasiovou náboženskou politikou. V roku 510 Teodorich a cisár nakoniec uzavreli mier.
Vo všeobecnosti sa ale dá povedať, že západné germánske kráľovstvá v zásade rešpektovali nadradenosť cisára, ale ich králi vládli celkom suverénne. Tak sa napríklad Chlodovik I. z dynastie Merovejovcov snažil, aby cisár uznal jeho postavenie. V roku 508 mu bola prepožičaná hodnosť čestného konzula a tiež mu bol z Konštantínopole poslaný diadém.
Na Balkáne podnikali Bulhari lúpežné výpravy do Trácie, preto Anastasios nechal vybudovať západne od Konštantínopole opevnenie, nazývané dlhý múr.
Anastasios musel viesť vojnu tiež s perzskými Sásánovcami. Po dlhom období mieru (od roku 441) vzrástlo medzi obidvoma ríšami napätie, čo v roku 502 viedlo ku konfliktu s kráľom Kavádom I. Po začiatočných úspechoch Peržanov sa rímskej armáde sa podarilo situáciu stabilizovať. V roku 503 Anastasios vyslal na východnú hranicu vojsko, ktoré bolo na vtedajšie pomery veľmi veľké (malo 40 až 50 tisíc mužov). Niekedy na prelome rokov 506/507 mohla byť uzavretá mierová zmluva na sedem rokov. Napätie vo vzájomných vzťahoch však naďalej pretrvávalo (ako mali ukázať vojny za Justinia I. a najmä za Justiniána I.), lebo Anastasios zmluvu porušil a nechal v Dare priamo pri perzských hraniciach postaviť mohutnú pevnosť, vďaka ktorej sa Peržania cítili ohrození a opakovane vyžadovali jej zbúranie. Napriek tomu ostala rímska východná hranica od roku 506 zhruba dvadsať nasledujúcich rokov pokojná.
Vnútorná a náboženská politika
Anastasios sa aj napriek pokročilému veku ukázal ako jeden z najviac energických cisárov. Odstránil svojich eventuálnych súperov (najmä zlomil moc Isaurov, ktorí sa za jeho predchodcov domohli nebezpečne veľkého vplyvu) a zkonsolidoval štátne financie: bol zriadený úrad comes patrimonium (štátny minister financií), bol zefektívnený výber daní, tiež bola reformována medená mena (zlatá mena zostala stabilná). Hospodárstvo zažilo za Anastasia rozkvet vďaka odstránení ťaživej obchodnej dane (chrysargon). Anastasios mal vraj svojmu nástupcovi Justiniovi zanechať ohromné bohatstvo, čím jeho vláda pripravovala priestor pre posledný vzostup neskoroantickej Rímskej ríše.
Aj počas jeho vlády však došlo k niektorým ťažkým vnútropolitickým krízam, ktoré sa však podarilo prekonať. Anastasios pravdepodobne prejavoval určité sympatie k monofyzitizmu, a aj keď nikdy otvorene nevystúpil proti chalcedónskemu vyznaniu, došlo k veľkému napätiu, keď v roku 511 dal zosadiť konštantínopolského patriarchu Makedonia. Za jeho nástupcou Anastasios vymenoval monofyzitského patriarchu z Antiochie. Hneď nato vypuklo povstanie vyššie spomenutého Vitaliana. V samotnom Konštantínopole bol ustavený proticisár, ktorý bol však rýchlo odstránený.
Vitalian niekoľkokrát ohrozoval hlavné mesto, kým nebol v roku 515 konečne porazený, pričom sa utopil na úteku.
Náboženská politika cisára Anastasia, ktorý bol ochotný uzavrieť kompromis s monofyzitmi, viedla k prehĺbeniu tzv. akakiánskej schizmy (484 – 519), ktorá bolo ukončené až za Justinia I.
Smrť a následníctvo
Anastasios zomrel 10. júla 518, údajne počas strašnej nočnej búrky. Viedol úspešnú finančnú politiku, v zahraničnej politike ale musel vydržať niekoľko porážok (najmä na Balkáne). Napriek tomu sa zdá byť veľmi schopným cisárom. Najväčší problém predstavovalo následníctvo, lebo nezanechal žiadneho legitímneho syna (cisárska hodnosť vtedy aj tak ešte nebola dedičná). Jeho traja synovci sa nedokázali presadiť (jeden z nich bol vyhlásený za proticisára počas vlády Justiniána I. o štrnásť rokov neskôr), takže povýšenie do cisárskej hodnosti nakoniec dosiahol veliteľ cisárskej gardy, Justinius I. Asi aj s pomocou svojho synovca, neskoršieho cisára Justiniána I.
Dřetovice
Dřetovice je obec v Česku v okrese Kladno v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 480 obyvateľov, z toho 232 mužov a 248 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,7 roka (muži 38,1 roka, ženy 39,2 roka).
Afiesl
Afiesl je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu obyvateľov.
Selles-sur-Cher (kantón)
Selles-sur-Cher je francúzsky kantón v departemente Loir-et-Cher v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho osem obcí.
Subreta
Subreta (z franc. soubrette [subret]) bola pôvodne komorná, slúžka; v súčasnosti sa slovo používa na označenie divadelnej postavy v operetách, komických operách alebo kabaretnej speváčky.
V operách a operetách
V operách to je sopránová, alebo mezosopránová ženská postava, ktorá je mladá, živá, komická a často aj zaľúbená. Ako vyplýva aj z názvu, obyčajne je podriadená primadony, ale niekedy (najmä v operetách) môže byť aj jej priateľka či známa.
Do hudobného divadla sa postava pôvodne dostala z Commedia dell’Arte cez diela Moliéra.
Postava subrety je typická viaceré slávne opery, najmä pre mnohé diela Mozarta. Je typická aj pre klasickú viedenskú operetu, kde však subrety nebývajú len slúžky ("extrémnym" príkladom je opereta Čardášová princezná (Emmerich Kálmán), kde rolu primadony má barová speváčka Silvia, kým úlohu "subrety" má kontesa Anastázia).
Téterchen
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Manchester
Manchester je významné mesto a metropolitný okres v regióne North West England, historický významné pre svoju úlohu v priemyselnej revolúcii.
Charakteristika mesta
Manchester je v súčasnosti centrom umenia, mediálneho priemyslu, vysokoškolského vzdelania a obchodu. Samotné mesto má asi 437 000 obyvateľov a oblasť Veľkého Manchesteru (zahŕňa okrem iného vlastný Manchester, Trafford, Tameside, Salford, Wigan, Bolton, Bury, Oldham, Rochdale a Stockport) asi 2 240 000 obyvateľov.
Je známy aj v športovom svete predovšetkým futbalovými klubmi Manchester United a Manchester City, kriketovým klubom Lancashire County Cricket Club a usporiadaním 17 hier Commonwealthu v roku 2002.
Centrum mesta, ktoré je na zozname pamiatok chránených UNESCO, je pozoruhodné pre svoju polohu blízko siete kanálov a mlynov, ktoré zaznamenali najväčší rozvoj v období Priemyselnej revolúcie v 19. storočí.
Dejiny
Názov mesta pochádza z latinského mena (zrejme keltského pôvodu) Mamucium – zloženého z mamm – prsia a staroanglického ceaster – tábor.
Oblasť Manchesteru bola osídlená už predtým, ako do Anglicka prišli Rimania. V čase, keď Rimania tiahli proti Brigantom, nechal rímsky vojvodca Agricola postaviť na východnom brehu rieky Irwel pevnosť. Táto dočasná stavba bola niekoľkokrát prestavovaná a stala sa významnou zastávkou na ceste na sever k pevnostiam v Chesteru a Yorku. Severná brána pevnosti a časť hradieb bola rekonštruovaná blízko Castlefieldu.
V stredoveku tu nexistovalo opevnené pánske sídlo. Thomas De La Warre, šľachtic a kňaz, venoval asi v roku 1422 tento statok a okolité pozemky cirkvi, aby tu vznikol internát pre kňazov, a začal stavbu univerzitného chrámu. Z internátu je dnes Chetham's School of Music a chrám bol základom dnešnej Manchesterskej katedrály. Manchester sa potom, keď dostal kráľovský patent pre usporiadanie trhov roku 1301, stal významným obchodným centrom oblasti. V 14. storočí sa Salford a Manchester stali domovom komunity flámskych tkáčov, ktorí sa tu usadili, vyrábali vlnené odevy a začali tak tradíciu tkania plátna.
Priemyselná revolúcia v poslednej štvrtine 18. storočia zmenila pôvodne malé obchodné mesto na významné priemyselné centrum. Vlhké podnebie vyhovovalo spracovaniu bavlny a rozvoj parou poháňaných strojov urýchlil proces tkania. Manchester sa tiež stal významným distribučným strediskom s mnohými skladmi. Výstavba Bridgewater Canal, prvého umelého vnútrozemského kanálu vo Veľkej Británii, podporila rozvoj priemyslu dostupnosťou lacného uhlia. Spojazdnenie Liverpool and Manchester Railway, prvej železnice na svete pre osobnú dopravu, ďalej urýchlilo rozvoj mesta a jeho okolia. thumb|left|Sinclairs oyster bar Počet obyvateľov mesta rýchle rástol tým, ako sa ľudia z okolia aj z iných častí krajiny sťahovali za novými pracovnými príležitosťami. Veľký počet ľudí sem smeroval predovšetkým z hladomorom postihnutého Írska. Vplyv írskej komunity je v Manchesteri veľký až do dnešných čias a každý rok v marci sa tu koná veľká oslava sviatku svätého Patrika. Významná vlna imigrantov (veľká časť z nich boli Židia) v tej dobe pochádzala aj zo strednej a východnej Európy. Na konci 19. storočia tak bol Manchester kozmopolitným mestom.
Na konci 19. storočia bol vybudovaný Manchester Ship Canal – takmer dlhý kanál od Salfordu až k Merseyskej zátoke pri Liverpoolskom prístave. Tento kanál umožnil zaoceánskym plavidlám pristávať v doku Manchesterského prístavu.
Manchester bol v medzivojnovom období postihnutý krízou, ktorá sa dotkla predovšetkým textilného priemyslu. V dobe druhej svetovej vojny sa v meste vyrábali lietadlá pre Royal Air Force z ktorých najznámejší bol bombardér Avro Lancaster. Manchester bol častým terčom nacistických náletov, ktoré zničili značnú časť historického centra mesta a vážne poškodili katedrálu.
15. júna 1996 vybuchla v centre mesta bomba nastražená IRA. Výbuch zranil asi 200 ľudí, nespôsobil žiadne úmrtia ale vážne poškodil centrum mesta. Pri následnej rekonštrukcii boli vybudované komplexy budov, napríklad Printworks a ďalšie stavby pre nákupy a zábavu. Roku 2002 mesto hostilo 17. Hry Spoločenstva národov. Manchester sa tiež dvakrát, v rokoch 1996 a 2000, uchádzal o usporiadanie Olympijských hier. V roku 2017 sa tam odpálil terorista a to hneď po skončení koncertu Ariany Grande.
Geografia a podnebie
Manchester sa nachádza v oblasti, ktorá má kruhový tvar, na severe ohraničená Peninskými vrchmi a na juhu Cheshirskou nížinou. Centrum mesta je situované na brehu rieky River Irwell, neďaleko od sútoku riek Medlock a Irk. Rieka Mersey preteká južným okrajom Manchesteru. Väčšia časť mesta, predovšetkým jeho južná časť, sa nachádza na rovine, a ponúka tak z vysokých budov výhľad na hory. Geografická charakteristika mesta mala významný vplyv na jeho rozvoj. Jedna sa predovšetkým o podnebie, prístup k moru, dostupnosť vodnej energie a blízkosť pobrežia.
Manchester má povesť mesta s vlhkým podnebím a daždivým počasím. Priemerný roční úhrn zrážok je, čo znamená, že táto povesť nie je príliš zaslúžená. Toto číslo je menšie ako ročný úhrn zrážok napríklad pre Plymouth, Cardiff alebo Glasgow. Pre porovnanie pre New York je to a Rím má úhrn zrážok porovnateľný. Zrážky majú relatívne slabú intenzitu, ale trvajú väčšinou dlhšiu dobu. Manchester tak má relatívne vysokú vlhkosť ovzdušia.
Ekonomika
Pre Manchester je typické veľké množstvo kancelárskych priestorov. Central Business District sa nachádza v centre mesta vedľa Piccadilly zo stredom na uliciach Mosley Street, Deansgate, King Street a Piccadilly. Nové kancelárie sa začínajú stavať aj v oblasti na západ od Deansgate v Spinningfields. Prvou významnou stavbou v tejto časti mesta bola centrála Royal Bank of Scotland. V budúcnosti tu má vyrásť aj vysoká budova justičného centra Crown Court.
Gueures
Gueures je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Manchester
Ekonomika
Neďaleko centra mesta v Salford Quays je plánovaná regenerácia oblasti využívanej skôr pre stavbu lodí (obdoba londýnskej oblasti Docklands) s využitím pre stavbu call center. Nedávno (jún 2006) bol oznámený zámer o presťahovaní niektorých redakcií BBC do Quays z Londýna.
Gueures
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Manchester
Ekonomika
Manchester je hlavným nákupným centrom severu Anglicka. Existujú tu dva hlavné nákupné centrá – Manchester Arndale Centre v strede mesta a Trafford Centre nachádzajúce sa mimo hranice Manchesteru. V strede mesta sa tiež nachádzajú menšie obchodné centrá – Triangle, zamerané na mladú klientelu a Royal Exchange Centre.
Gueures
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Manchester
Ekonomika
V oblasti Shambles je možno nájsť pobočky obchodných reťazcov Harvey Nichols, Marks and Spencer a mnoho módnych butikov.
Gueures
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Manchester
Správne členenie
thumb|right|Radnica v Manchesteri Roku 1974 bol Manchester vyčlenený z grófstva Lancashire a bol vytvorený metropolitný okres Manchester. Manchester je začlenený do 4 úrovni správy – Rada mesta Manchester, región North West England, Parlament Veľkej Británie a Parlament Európskej únie.
Manchester je tiež súčasťou metropolitného grófstva Veľký Manchester, aj keď rada tohoto grófstva bola zrušená v osemdesiatych rokoch 20. storočia a mesto a ďalšie okresy sa stali samostatnými správnymi jednotkami (unitary authority) s výnimkou niekoľkých málo činností zaisťovaných na úrovni grófstva. Manchester sa ďalej člení na mnoho obvodov, ktoré však nemajú úroveň správnych jednotiek.
Rada mesta Manchester je správnym orgánom pre metropolitný okres Manchester. Manchester je rozdelený do 32 volebných obvodov, v ktorých je volených 96 radných, traja z každého obvodu.
Pre voľby do Parlamentu Veľkej Británie je Manchester rozdelený do piatich obvodov – Manchester Central, Manchester – Blackley, Manchester – Gorton, Manchester – Withington a Wythenshawe a Sale East.
Manchester je súčasťou volebného okrsku North West England pre voľby do Parlamentu Európskej únie.
Doprava
Manchester má veľmi dobrú úroveň dopravnej infraštruktúry. Sieť komunikácii v meste je jedna z najhustejších v Spojenom Kráľovstve a oblasť Veľkého Manchesteru má najväčšie percento diaľnic v rámci krajiny. Liverpool and Manchester Railway bola prvou železničnou traťou na svete dopravujúca cestujúcich. Ďalšou významnou dopravnou službou v Manchesteru je taxi služba s typickými autami Black Cabs a na rozdiel od iných miest je cena tohoto spôsobu prepravy prístupná a mesto je popretkávane hustou sieťou stanovísk taxi služby.
Letecká doprava
Letisko Manchester International, skôr Manchester Ringway Airport, je tretie letisko Spojeného Kráľovstva v počte vybavených cestujúcich a je vybavené zvláštnou železničnou stanicou. V roku 2005 toto letisko vybavilo 22,1 miliónov pasažierov a poskytovalo priame spojenie do viac ako 180 miest vykonaných 90 leteckými spoločnosťami. Medzi destináciami, ktoré sú dostupné priamym spojením je možné uviesť New York, Chicago, Boston, Philadelphia, Atlanta, Orlando, Miami, Houston, Las Vegas, Toronto, Antigua, Barbados, Damask, Dubaj, Abú Zabí, Dauha, Teherán, Karáčí, Islamabad, Láhaur, Kuala Lumpur a Hongkong. Letecká linka medzi Manchesterom a Londýnom je jedným z mála rušných vnútroštátnych spojov a je veľkou konkurenciou železničnej doprave. Letisko Barton Aerodrome je jedným z najstarších letísk na svete a je stále v prevádzke. Je využívané ako letisko pre helikoptéry a jeho krátku trávnatú pristávaciu dráhu využívajú malé lietadlá. Na tomto letisku sa nachádza najstaršia letecká kontrolná veža na svete.
Cestná doprava
Manchester, podobne ako Londýn, má cestný okruh – M60. Na rozdiel od Londýna prechádza M60 okrajovými časťami mesta a poskytuje tak kvalitné spojenie do centra mesta. Hlavné diaľnice spojujúce Manchester s okolím sú M56, M6, M61, M62 a M66. Väčšina z nich ústi na M60.
Železničná doprava
thumb|right|Interiér železničnej stanice Piccadilly Manchester má historické prvenstvo v prevadzkovaní železničnej dopravy, pretože tu roku 1830 vznikla prvá železničná linka pre prepravu cestujúcich Liverpool and Manchester Railway. V priebehu ďalších 50 rokov bolo mesto obklopené niekoľkými železničnými stanicami – Manchester London Road (dnes Manchester Piccadilly), Manchester Victoria, Manchester Central, Manchester Mayfield a Manchester Exchange. V šesdesiatych rokoch 20. storočia boli niektoré z nich uzavreté pre cestujúcich a v prevádzke zostali iba stanice Manchester Victoria a Manchester Piccadilly. Expresné vlaky do Londýna vychádzajú zo stanice Piccadily a cesta trvá približne 2 hodiny a 15 minút. Blízko centra mesta sa nachádza niekoľko menších železničných staníc – Manchester Oxford Road, Deansgate a Salford Central. Manchester nie je vybavený systémom metra.
Električková doprava
V Manchesteru existuje električkový systém dopravy nazývaný Metrolink prevadzkovaný spoločnosťou Serco. Tento systém spojuje centrum mesta s Altrinchamom, Ecclesom a Bury. Časový interval medzi jednotlivými spojmi je 6 – 12 minút. Ročne prepraví takmer 20 miliónov pasažierov. V júni 2006 vláda oznámila zámer podpory rozšírenia tohto dopravného systému, po ktorom by mal byť schopný prepraviť až 50 miliónov cestujúcich ročne.
Autobusová doprava
thumb|left|Električka systému [[Metrolink v centre Manchesteru]] Manchester a jeho okolie je vybavené hustou sieťou autobusovej dopravy spojujúcej mesto so satelitnými časťami a okolitými dedinami. Autobusovú dopravu v meste prevádzkuje veľa spoločností – First Group, Stagecoach, Finglands, UK North, Arriva a R. Bullock. Jednou z veľmi vyťažených trás je spoj Oxford Road – Wilmslow Road, jedna z najrušnejších autobusových trás v Európe, ktorou sa dopravujú študenti a zamestnanci z okrajových štvrtí mesta do centra, kde sa nachádza mnoho univerzitných učební a kancelárii.
First Group tiež prevádzkuje bezplatnú autobusovú službu Metroshuttle, ktorá spojuje dôležité oblasti mesta – železničné stanice Manchester Victoria, Manchester Piccadilly a Manchester Oxford Road s Čínskou štvrťou, Deansgate, Salford Central a Albert Square. Tieto spoje sú veľmi populárne a bývajú preplnené. V súčasnosti sú prevádzkovane tri linky rozlíšené farebne – oranžová, zelená a purpurová. Frekvencia spojov je v rozmedzí 5 až 10 minút a doplňuje tak dopravnú sieť Metrolink a železnicu. Veľmi populárne sú tiež linky, na ktorých jazdia kĺbové autobusy, napríklad linky Bury – Manchester alebo Bolton – Manchester.
Hlavným stanoviskom pre diaľkové autobusy (spoje prevádzkuje predovšetkým National Express) je Manchester Central Coach Station na Chorlton Street. Ide o moderné a dobre vybavené stanovisko po rekonštrukcii ukončenej v marci 2002.
Galérie
thumb|right|[[Manchesterská katedrála]] V oblasti Veľkého Manchesteru sa nachádzo veľa umeleckých galérií:
Múzea
Múzea v Machesteru:
Divadla
Medzi menšie divadelné sály patrí Green Room, zamerané na okrajové žánre, Contact Theatre – divadlo predovšetkým pre mladých divákov a Dancehouse, s tanečnými produkciami. Manchester je tiež sídlom dvoch významných divadelných škôl – School of Theatre a Arden School of Theatre. Royal Northern College of Music má vyčlenené špeciálne priestory pre opernú a klasickú hudbu.
Klasická hudba
Manchester je sídlom dvoch symfonických orchestrov – Hallé Orchestra a BBC Philharmonic Orchestra. Sídli tu tiež komorný orchester – Manchester Camerata.
Počas dlhej doby bola hlavnou sálou pre klasickú hudbu Free Trade Hall na Peter Street. Od roku 1996 sa ňou stala moderná koncertná sála pre 2 000 poslucháčov Bridgewater Hall, domovská sála Hallé Orchestra. Táto sála patrí medzi najlepšie technický vybavené sály pre koncerty klasickej hudby s veľmi kvalitne navrhnutými akustickými parametrami. Ďalšími koncertnými sálami sú RNCM, Royal Exchange Theatre a Manchesterská katedrála. Manchester je aj významným centrom hudobného vzdelávania. Nachádzajú sa tu školy Royal Northern College of Music a Chetham’s School of Music.
Populárna hudba
Manchester vytvára svojím multikulturálnym prostredím vhodné podmienky pre populárnu hudbu, na ktorej bohatú históriu sú obyvatelia mesta právom hrdý. Medzi skupiny, ktoré vznikli v Manchestri je možno zaradiť:
Televízia a rádio
Centrála Granada Television, pobočky ITV, sa nachádza na Quay Street v štvrti Castlefield. Vedenie BBC pre severozápadné Anglicko sídli v New Broadcasting House na Oxford Road v južnej časti mesta a produkuje tu niektoré svoje lokálne programy. Manchester je tiež základňou pre výrobu programov BBC One v severozápadnom regióne. V BBC existuje zámer presťahovať časť personálu a technického vybavenia do roku 2010 z Londýna do Manchesteru. Od roku 2000 vysiela aj lokálny televízny kanál Channel M, prevádzkovaný spoločnosťou Guardian Media Group.
Medzi lokálne rádiové stanice patrí BBC Radio Manchester, Key 103, Galaxy, Piccadilly Magic 1152, 105.4 Century FM, 100.4 Smooth FM, Capital Gold 1458 a Xfm. V rámci južného Manchesteru sú prevádzkované aj obecné rádiové stanice napríklad ALL FM 96.9 a Wythenshawe FM 97.2.
Noviny a časopisy
thumb|left|Centrálna knižnica Noviny Gurdian boli založené v Manchesteri roku 1821 a vydávane ako Manchester Guardian. Ich ústredie sa stále nachádza v Manchesteri aj keď mnoho riadiacich funkcií bolo presunutých roku 1964 do Londýna. V rámci týchto priestorov sídli aj redakcia sesterského večerníka Manchester Evening News. Najčítanejším denníkom rozširovaným bezplatne v meste je týždenník Manchester Metro News. Ďalším bezplatne dostupným denníkom je Metro North West.
V Manchesteri sídlili po dlhý čas dôležité redakcie množstva celoštátnych denníkov, napríklad Daily Telegraph, Daily Express, Daily Mail, Daily Mirror a The Sun. V súčasnej dobe však má kancelárie iba Daily Sport. V časoch najväčšieho rozvoja bolo v Manchesteri zamestnaných až 1 500 novinárov. V 80. rokoch 20. storočia nastalo postupné uzatváranie redakcií a ich sťahovanie do Londýna a označenie druhá Fleet Street stratilo svoj význam.
Náboženstvo
Anglikánska diecéza v Manchesteri bola založená roku 1847. Manchester je začlenený do rímskokatolíckej diecézy Diocese of Salford. Mesto má tiež významné komunity moslimov a najpočetnejšie židovské spoločenstvo mimo Londýn.
V Manchesteri sa nachádza anglikánska gotická Manchesterská katedrála ktorej stavba trvala asi 600 rokov.
Vzdelanie
V Manchesteri sa nachádzajú tri univerzity. University of Manchester a Manchester Metropolitan University sa nachádzajú v južnej časti mesta. Prvá z nich je jedna z najväčších vysokých škôl Veľkej Británie a vznikla v jeseni 2004 zlúčením Victoria University of Manchester a UMIST. Asi tri kilometre na západ od centra mesta blízko Salfordu sídli University of Salford.
Spolu s University of Bolton, Royal Northern College of Music a University Centre Oldham má oblasť Veľkého Manchesteru asi 100 000 študentov. University of Manchester, Manchester Metropolitan University a Royal Northern College of Music sú zoskupené na južnom okraji mesta a vytvárajú veľký univerzitný komplex v okolí Oxford Road.
Manchester Grammar School je súkromná stredná škola pre chlapcov nachádzajúca sa v štvrti Fallowfield na juhu mesta. V povojnovom období bola priamo financovaná štátom a neplatilo sa tu školné ale od roku 1976 sa, potom čo labouristická vláda ukončila priame financovanie gymnázií, stala súkromnou školou. Pôvodne sídlila na prominentnom mieste blízko katedrály ale bola presťahovaná na Old Hall Lane vo Fallowfielde, aby bola schopná uspokojiť zvyšujúci sa počet študentov. V pôvodnej lokalite teraz sídli Chetham's School of Music.
Šport
thumb|left|Štadión Old Trafford V Manchesteri sídlia dva významné futbalové kluby Manchester United a Manchester City. Domovským štadiónom Manchester City je Etihad Stadium a u Manchesteru United je to známy Old Trafford, jeden z najväčších futbalových štadiónov v Anglicku nachádzajúci sa v štvrti Trafford. Tieto veľkokluby sú iba dva z množstva futbalových mužstiev v rámci Manchesteru, ďalšími sú napríklad Oldham Athletic, Stockport County, Bury, Wigan Athletic, Rochdale a Bolton Wanderers. Podľa výskumu Urbis centre má mesto najvyššiu koncentráciu futbalových klubov na jedného obyvateľa na svete.
Veľa moderných športových zariadení, napríklad Manchester Velodrome, Etihad Stadium, National Squash Centre a Manchester Aquatics Centre, bolo vybudovaných pre Hry Commonwealthu roku 2002.
Kriketový štadión Old Trafford (nie známy futbalový štadión) je domovským ihriskom kriketového klubu Lancashire County Cricket Club. Oblasť Veľkého Manchesteru je reprezentovaná ragbyovými klubmi Sale Sharks, Wigan Warriors, Salford City Reds, Oldham Roughyeds, Rochdale Hornets a Swinton Lions. Belle Vue Stadium v Gortone je využívaný plochodrážnym klubom Belle Vue Aces, ale usporiadavajú sa tu aj dostihy chrtov.
Manchester sa aj pre svoju výbornú vybavenosť modernými športovými stánkami dvakrát neúspešne uchádzal o usporiadanie Olympijských hier v rokoch 1996 a 2000. Mesto má byť miestom niektorých súťaží Olympijských hier roku 2012.
Architektúra
Ďalšie zaujímavé stavby v Manchesteri: thumb|right|Čínska štvrť
Pomníky
V Manchesteri sa nachádzajú pomníky veľa osobností a udalostí, ktoré vytvárali históriu mesta. Najväčší počet týchto pamätníkov je umiestený na Albert Square, v priečelí mestskej radnice a v Piccadilly Gardens. Medzi najzaujímavejšie je možno zaradiť  Alan Turing Memorial v Sackville Park blízko Canal Street, venovaný pamiatke otca modernej výpočtovej techniky, pamätník Abrahama Lincolna pripomínajúci krízu v textilnom priemysle na severe Anglicka v rokoch 1861 až 1865 spôsobenou Americkou občianskou vojnou a B of the Bang, pozoruhodná skulptúra, najvyššia svojho druhu vo Veľkej Británii, postavená na pripomienku usporiadania hier Commonwealtu roku 2002.
Ulice a námestia
V Manchesteri sa nachádza veľké množstvo rušných ulíc a námestí. Časť ulíc v centre mesta je vyhradená pre pešiu zatiaľ čo ostatné, ktoré sú používané pre Metrolink, autobusovú a automobilovú dopravu sú často preplnené. Jednou z najstarších dopravných tepen je Market Street. Pôvodná stredoveká výzdoba v okolí Market Street aj niektoré ďalšie ulice ako Smithy Door boli zničené pri úpravách v 70. rokoch 20. storočia. Jednou z mála ulíc, ktorá si zachovala pôvodný charakter je Long Millgate, ktorá vedie na sever z Market Place. Ďalšou pozoruhodnou ulicou je Whitworth Street, široká ulica z 19. storočia obklopená záhradami a obklopená pôsobivými tehlovými stavbami, pôvodne slúžiacimi ako skladiská, ktoré sú dnes využívané ako obytné domy. Na juhu od centra mesta je centrom študentského života ulica Wilmslow Road.
Primadona
Primadona (z tal. prima donna - prvá dáma) je hlavná ženská spevácka postava v operách a operetách. Primadona je zvyčajne sopránová a je charakteristická dlhými sólovými spevmi - áriami.
Označenie primadona pre hlavnú postavu opery sa datuje od 17. storočia. Postava primadony sa stala neoddeliteľnou súčasťou opery a vyvíjala sa spoločne s ňou. Cez komické opery sa primadona dostala aj do operiet, kde sa vo vrcholných dielach klasickej operety dobrý operný spevácky hlas stal nevyhnutnosťou.
Operné primadony často dosiahli obrovskú slávu čo v divadlách často viedlo k rivalite pri obsadzovaní postáv (a taktiež k tomu, že primadony boli považované za zhýčkané a nafúkané, takže pojem primadona sa niekedy používa aj v tomto prenesenom význame). Mnohokrát prepukla rivalita medzi fanúšikmi jednotlivých speváčok (typickým príkladom je rivalita fanúšikov speváčok Maria Callasová a Renata Tebaldiová, hoci samotné speváčky boli (vraj) priateľky. V súčasnosti sa pojem primadona stáva aj synonymom talianskeho slova diva, ktoré označuje sopránovú speváčku s výnimočne dobrým hlasom.
Železná opona
Železná opona bol termín používaný najmä na Západe počas studenej vojny. Vyjadroval imaginárnu hranicu, ktorá rozdelila Európu a pomyselne aj celý svet na dve časti: západný blok vedený Spojenými štátmi a východný blok vedený ZSSR. V terminológii používanej komunistami išlo o dva nezmieriteľné tábory: kapitalistický (alebo imperialistický) a socialistický. Okrem týchto blokov existovali aj neutrálne krajiny alebo krajiny ktoré neboli členmi uvedených dvoch vojenských paktov. Viacero bývalých kolónií sa postupne stalo členmi Hnutie nezúčastnených krajín, ktoré vzniklo v roku 1955 a v roku 1961 deklarovalo, že jeho členské krajiny nie sú súčasťou žiadnych mocenských blokov. V septembri roku 1961 na konferencii v Belehrade, ktorej sa zúčastnili delegáti 25 štátov, boli položené základy hnutia, najmä z iniciatívy Josipa Broza Tita (Juhoslávia). V roku 1964 bolo členmi 46 štátov a na konferencii v roku 1979 v Havane bolo už členov viac ako 100.
V Európe sa nachádzala železná opona na západnej hranici ZSSR, Nemecká demokratická republika (NDR), Česko-Slovenska, Maďarska a Juhoslávie a na južnej hranici Albánska, Juhoslávie a Bulharska. Počas trvania Studenej vojny sa opona posunula na východ, pretože Albánsko a Juhoslávia sa postupne stali menej závislé na Východnom bloku.
Termín použil Joseph Goebbels 23. februára 1945 v reakcii na výsledky krymskej konferencie v časopise Das Reich ako narážku na železnú oponu v divadle: „...a na Európu spadne železná opona“. Do dnešného používania termín uviedol Winston Churchill v máji roku 1945 v liste prezidentovi USA H. Trumanovi na vyjadrenie vznikajúcej všestrannej bariéry medzi obomi blokmi. Všeobecne sa termín začal používať až po Churchillovom fultonskom prejave v marci 1946, v ktorom vyzval na spoluprácu anglosaských národov proti komunizmu.
Fyzicky železnú oponu tvorili ploty s drôtenými prekážkami, signalizáciou a kontrolným pásmom, ktoré sa objavili v ZSSR koncom 40. rokov minulého storočia, pričom sa inšpirovali strážením nacistických koncentračných a vlastných táborov. Do konca 50. rokov bolo na hranici ZSSR „zadrôtovaných“ takmer 12 tisíc kilometrov, v ostatných štátoch východného bloku asi 6 tisíc kilometrov a v Československu bezmála 750 kilometrov. Pre porovnanie dĺžka  limes Romanus bola približne 3 000 km.
Zmyslom existencie železnej opony, ktorú na svojich hraniciach a území vybudovali krajiny Východného bloku bolo predovšetkým zabrániť voľnému pohybu svojich obyvateľov, najmä z obavy pred emigráciou na Západ. Napriek propagande o potrebnosti ž. opony kvôli hrozbe (vojenského) ohrozenia "tábora socializmu" zo Západu bola vnímaná ako symbol neslobody obyvateľov Východného bloku. V tomto zmysle ju prezentovali napríklad 26. júna 1961 John F. Kennedy v Berlíne v prejave Ich bin ein Berliner a 12. júna 1987 Ronald Reagan: "Tear down this wall!". Ako sa ukázalo po páde komunizmu v Európe (revolúcie roku 1989 vo východnej Európe) takto oponu vnímali aj samotní obyvatelia. V bývalom Československu strhli železnú oponu ako prví Bratislavčania. Vyše 150-tisícový sprievod sa prešiel už v nedeľu 10. decembra 1989 po vtedy ešte prísne stráženej štátnej hranici s Rakúskom do blízkeho Hainburgu aby sa pozreli na Devín z druhej strany.
Železná opona v ČSSR
náhľad|Zachovaná časť železnej opony pri [[Čížov (Horní Břečkov)|Čížove]] náhľad|Zvyšky plota, [[Bratislava, mestská časť Devínska Nová Ves]] náhľad|Zarastajúci priesek v blízkosti hraníc s Rakúskom, leto 2003
V roku 1948 komunistická moc v Československu uzavrela hranice, pričom zastavila vydávanie pasov a víz. Do roku 1953 nebolo možné súkromne cestovať do zahraničia, dokonca ani do komunistických krajín. Železná opona sa na česko-slovenskej západnej hranici začala vytvárať prakticky už od roku 1948, ale skutočne nepriechodnou sa stala až v rokoch 1952 a 1953, aj ako reakcia na neustávajúce úteky cez hranicu. V rokoch 1952 až 1966 sa už železná opona tiahla od styku československej hranice s NDR a Poľskom až po Komárno (dunajský úsek strážila Dunajská pohraničná stráž).
V apríli 1966 bola zrušená vojsková ochrana hranice s NDR a dĺžka železnej opony v Česko-Slovensku bola potom až do jej likvidácie 926 kilometrov (tzv. západná hranica s NSR a Rakúskom). V NDR prebehlo budovanie železnej opony o niečo neskôr, poslednou fázou v roku 1961 bola výstavba Berlínskeho múru, ktorý rozdelil mesto Berlín na dve časti.
Dobudovanie železnej opony podmienilo zmeny v cestovnom ruchu. Organizované zájazdy do komunistických krajín boli povolené až v roku 1956. Zájazdy do západných krajín boli zriedkavé a organizovali ich takmer výhradne pre podniky rezortných ministerstiev. Do roku 1965 platil zákon o cestovných dokladoch, ktorý ustanovoval, že na vydanie cestovného pasu nemá občan právny nárok. Výjazd do zahraničia bol možný len vtedy, ak bola k pasu pre jednotlivú cestu vydaná výjazdná doložka. Keďže československá mena nebola voľne zameniteľná, tak bolo nutné požiadať Štátnu banku československú o prídel devíz, na ktorý nebol právny nárok. O výjazdnú (vycestovacia) doložku bolo možné žiadať na pasovom oddelení a len s potvrdeným devízovým prísľubom.
Zakázané, hraničné a pohraničné pásmo
V apríli 1950 bolo v prihraničnom území (kde pôsobila Pohraničná stráž) vyhlásené hraničné pásmo. Vonkajšiu hranicu tvorila hraničná čiara, vnútorná hranica vedúca pozdĺž najpoužívanejších ciest bola označená výstražnými tabuľkami. Vstup do tohto hraničného pásma bol možný len na povolenie. Od zotmenia do svitania v ňom bol zákaz pohybu mimo verejné komunikácie. V roku 1951 boli viaceré pohraničné okresy vyhlásené za pohraničné územie. Toto pohraničné územie sa delilo na tri pásma: zakázané (najbližšie k hraničnej čiare), hraničné a pohraničné.