cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kamenný potok (prítok Zemplínskej šíravy)
Pôvod názvu
Názov potoka Kamenný potok má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré bolo a je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena kameň po rozšírení o adjektívnu príponu -ný s významom niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Kamenný potok s významom potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Kamenný potok (Zemplínska šírava) nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom Kamenný potok (december 2022).
Rabštín
Rabštín je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží v hraničnom hrebeni nad obcou Veľký Lipník, približne severozápadne od Starej Ľubovne.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Pienin, priamo na štátnej hranici s Poľskom. Leží na hranici Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresov Stará Ľubovňa a Nový Targ a zasahuje na katastrálne územie obce Lesnica a Szlachtowa (Gmina Szczawnica). Najbližším sídlom je západne situovaná Lesnica a severne poľská obec Szlachtowa, južne leží Veľký Lipník.
Opis
Rabštín leží v hlavnom hrebeni pohoria, medzi vrchmi Šľachovky a Lužná skala. Severne sa nachádza Jarmuta, Huściawa a Skalka , východne Krupianka , Šľachovky, Vysoké skalky  a Vysoký vrch , južne Kvasník , Veterný vrch , Plontana  a Kobylia hlava  a západne Aksamitka , Plašná , Šľachtovský vrch  a Lužná skala. Hrebeň je súčasťou povodia rieky Dunajec, kde vodu z južných svahov odvádza Lesnický potok a zo severných prítoky riečky Grajcarek. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva zväčša súvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Skalnatý vrchol však umožňuje pozorovať okolité vrcholy Pienin, Tatry a susednú Spišskú Maguru, severným smerom tiež prihraničné vrchy v Poľsku.
Prístup
Na samotný vrchol nevedie značený turistický chodník, no východne prechádza hrebeňom chodník z Lesnického sedla.
Gmina Kornowac
Gmina Kornowac je vidiecka gmina v Poľsku v Sliezskom vojvodstve.
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Racibórz.
Herbeys
Herbeys je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Koronowo
Gmina Koronowo je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Má rozlohu a žije tu 23229 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 56,42 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Bydgoszcz.
Štefan Cisko
Štefan Cisko (* 28. december 1898, Spišské Podhradie – † 8. december 1980, Spišské Podhradie) bol slovenský učiteľ, miestny historik Spišského Podhradia, Spišského hradu, Dreveníka a jeho okolia, zakladateľ a správca múzea (vlastivednej izby) v Spišskom Podhradí.
Životopis
Po absolvovaní gymnázia v Levoči pokračoval v štúdiu na Učiteľskom ústave v Spišskej Kapitule. Popri pedagogickej činnosti sa intenzívne venoval štúdiu miestnych dejín. Pravidelne mu publikovali články v Spišských hlasoch a Východoslovenských novinách. V sedemdesiatych rokoch 20. storočia Slovenská televízia v Košiciach natočila o ňom a múzeu v Spišskom Podhradí dokument.
V kronike mesta Spišské Podhradie sa píše o Štefanovi Ciskovi a Vlastivednej izbe nasledujúce: „V roku 1966 prisľúbilo riaditeľstvo vtedajšej II. ZDŠ (na dnešnom Mariánskom námestí) uvoľnenie miestnosti pre účely Vlastivednej izby v budove bývalej evanjelickej fary na prvom poschodí v priestoroch spoločenskej miestnosti. Na návrh učiteľa v. v. Štefana Ciska (1898 – 1980), autora mnohých článkov o dejinách Spišského Podhradia v regionálnej tlači, sa vytvoril pri miestnej Osvetovej besede vlastivedný krúžok. Cieľom krúžku bolo zozbierať staré pamiatky súvisiace s dejinami Spišského Podhradia, Spišského hradu, Dreveníka a Spišskej Kapituly. Vlastivednú izbu pomáhali zriaďovať okrem Štefana Ciska miestni nadšenci z radov učiteľov, žiakov i dôchodcov (Ján Dolný, Marián Buday a ďalší). Občania pochopili význam izby, o čom svedčilo veľké množstvo exponátov. Na základe písomných záznamov darovali ich vyše 900 na zriadenie tohto malého „miestneho múzea“.“
Prvé múzeum v Spišskom Podhradí bolo slávnostne otvorené 28. mája 1967.
Štefanovi Ciskovi Mestské zastupiteľstvo v Spišskom Podhradí udelilo 4. septembra 1999 pri príležitosti 750. výročia prvej písomnej zmienky o meste Pamätný list mesta Spišské Podhradie in memoriam.
Pri príležitosti 32. výročia úmrtia významného historika, učiteľa a zakladateľa múzea v Spišskom Podhradí, Štefana Ciska sa konalo 8. decembra 2012 na pozvanie Podhradčanov autorské čítanie z publikácie Štefan Cisko, učiteľ a historik,  s jej autorom Dr. Vladimírom Šotterom. Prítomná bola aj dcéra Štefana Ciska, Valéria Šotterová (1931-2019).
Historická účelová budova Východoslovenského múzea v Košiciach patrila pol roka 2014 storočnici 1. svetovej vojny. Súčasníkom ju pripomínala výstava Takí boli naši dedovia - Prvá svetová vojna a východné Slovensko https://lh3.googleusercontent.com/lr/AFBm1_b0vXrJv358sgI9vQT18RENaqg7r7FRpWQzruL-TUUHnM2vMvDu5zf8rwteb2J1E7gtoUbNvhCh3_k5jwnDVtAA8lWEzQotj7-1NXQR5VhYJ_x3dSgIS1N9M00KV7kIS5RRKZh5TrjGZfS60HTw-I0bGehGXE_ScRdbrLfmyOB_Vn89z7pjD3UYnWL8QB2r3karOIahUgWx_QGTN0Yh0i023b1cQH3hHKsFEhrHN5VsdQ0x_gw74l3B-M21bW5uew4ihdzGYukYqmUQ6ErfXUoXBm3k7-PgXM30NRo82K9UHiju53_P0-SHE_wWoCU0YdGAvApT1AAC8H_wMo2wbGDDmbWMRWe0ANOJPXcK3gkFxUobf8FUlx4cNLak5db2YRCsK6ZBFkorcO7HjAmn5vYWv0tGm9DyeR1bEqTLZBi4uPfFG2oTxhZ8H4JgQmzR49cuKEqTmH1zXDEjj_ZJg276jDze2ZVcAgMa6vKD4tt_VUOGFY2yh5H3zUeVdCyp2v0c-eUEfUG_xR0Q9DJTJpG1epfcISvi7oye0wejmP9LFDtkXafG1yGLGMmnyp3PpVX39x0ErZzluMs2CRbeth71dH0FwYMjqyoujsrHQocSO2RVC5mNOH5d-TsbnMtR2FNoSGVr2NzUV5U0NMfTNix_-JzwCG1GRaEEGPozO3j471k1tF4_V417jWY_IQ1yONwHdX8BlTx7ZJrtDy3W9bvG1Qk51jiae6lZ_tDmNZmGe7fP19ds5s2qUfJy7CNEqL9CemTg2uCQNIRfuTQFw6cu1JEeH32jlbRy6FOxleKL4LrJMh5sKftYCKfo9S6--9Yb=h979-w734
V jednej časti expozície autori výstavy predstavovali memorabílie účastníkov vojny z regiónu, ktoré zapožičali ich potomkovia. Významné miesto medzi účastníkmi 1. svetovej vojny mal aj mladý poručík Štefan Cisko, nositeľ vyznamenania Karolovho vojnového kríža, písalo sa pod jeho fotografiou. Vojenské vyznamenanie je výrazom vďačnosti a uznania vojakom, ktorí aj napriek nepriaznivej situácii statočne a neohrozene bojovali proti nepriateľom, verní prísahe panovníkovi a vlasti.
PhDr. Michal Marťák PhD. prodekan FF KU v Ružomberku a člen Spišského spolku v Levoči venoval svoju pozornosť plodnej činnosti Štefana Ciska v Nemešanoch v ROČENKE SPIŠSKÉHO DEJEPISNÉHO SPOLKU V LEVOČI Z MINULOSTI SPIŠA, XX. ROČNÍK 2012 na strane: 113-125 a v ROČENKE SPIŠSKÉHO DEJEPISNÉHO SPOLKU V LEVOČI Z MINULOSTI SPIŠA, XXV. ROČNÍK 2017 na strane: 251-253 recenzoval knihu Vladimíra Šottera, ŠTEFAN CISKO - UČITEĽ A HISTORIK.
Gmina Korsze
Gmina Korsze je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Varmsko-mazurskom vojvodstve.
Má rozlohu a žije tu 10561 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 42,25 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kętrzyn.
Korsze
1. liga hádzanárov 2008/09
1. liga hádzanárov v sezóne 2008/09 bola 16. ročníkom 1. ligy hádzanárov, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom hádzanej. Jej víťazom sa stal tím Slavoja Trebišov, ktorý ale odmietol právo účinkovať v extralige 2009/10, takisto ako aj druhý oslovený tím HC Topoľčany.
Heyrieux (obec)
Heyrieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Absolútna poézia
Absolútna poézia je termín označujúci tvorbu tzv. prekliatych básnikov. Táto skupina chcela byť programovo absolútna vo výraze, obraznosti i organizácii verša. Termín sa však často používa aj na označenie básní ďalších autorov, ktorých jazyk nezávisí od významovej hodnoty slova, postsymbolistickej poézie a modernistickej poézie 20. storočia. Slovenská literatúra v tejto skupine nemá žiadnych zástupcov, najbližší je jej slovenský nadrealizmus.
Heyrieux (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Reďkvička
Reďkvička môže byť:
Gmina Korycin
Gmina Korycin je vidiecka gmina v Poľsku v Podleskom vojvodstve.
Pôvabnica fialová
Súbor:Gatunek jadalny.svg Pôvabnica fialová (Lepista nuda) je jedlá huba z čeľade čírovkovitých (Tricholomataceae).
Gmina Korycin
Má rozlohu a žije tu 3524 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 30,04 osôb/km².
Pôvabnica fialová
Opis
Klobúk je 6 – 15 cm široký, za mladi klenutý, s podvinutým okrajom, neskôr plochý. Na povrchu je najprv sýtofialový, potom hnedofialový alebo bledofialový, za suchého počasia až bledookrový, hladký, holý a málo hygrofánny. Lupene sú 6 – 10 mm široké, husté, pri hlúbiku zúbkom vykrojené, za mladi sýtofialové, neskôr hnedastookrové až mäsovohnedasté. Hlúbik je 50 – 100 mm vysoký a 12 – 30 mm hrubý, valcovitý, dolu zhrubnutý, najprv fialový, neskôr sivomodrý, napokon takmer sivobelavý, pozdĺžne vrastene vláknitý, na báze fialovo plstnatý. Dužina je za mladi fialová a tvrdá, neskôr mäkne. Má príjemnú chuť a vôňu. Výtrusy sú elipsovité, jemne bradavičnaté, bezfarebné, veľké 7–9 × 4–5,5 μm. Výtrusný prach je za čerstva biely s okrovoružovým odtieňom, po vyschnutí je ružový odtieň tmavší.
Gmina Korycin
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Sokółka.
Pôvabnica fialová
Výskyt
Rastie najmä v teplejších oblastiach od konca septembra do novembra (často ju môžeme zbierať aj v decembrových mrazoch ) v listnatých i v ihličnatých lesoch, ale aj v záhradách, parkoch a alejách (často v čarovných kruhoch, v početných skupinách. ). Vyskytuje sa hlavne tam, kde je dostatok humusu, cez ktorý podhubie prerastá tak, že chumáče substrátu zostávajú aj na vytrhnutej plodnici. Výnimočne sa plodnice objavia aj na jar, alebo rastú spolu s niektorými inými jesennými hubami. U nás je všeobecne rozšírená v nížinách i horách.
Praktický význam
Je to veľmi hojne vyskytujúca sa huba, ktorá sa ľahko čistí, na jeseň ju hmyz napáda málo, veľmi sa nekazí, a preto znáša aj dlhšiu dopravu. Zúžitkovať možno aj celkom zamrznuté plodnice, ak sa už pred zamrznutím nepokazili a keď sa hneď po rozmrazení spracujú. Pôvabnica fialová jedna z najchutnejších jesenných húb, vhodná na akúkoľvek úpravu (úpravu za čerstva, nakladanie do octového nálevu, sušenie). V surovom stave sa neodporúča jesť, pretože obsahuje hemolyzín, ktorý zapríčiňuje rozpúšťanie farbiva v červených krvinkách. Táto látka je však termolabilná, preto je dobre uvarené alebo podusené jedlo z pôvabnice neškodné. Pôvabnica fialová účinkuje proti infekčným baktériám a kvasinkám, tiež znižuje hladinu cukru v krvi, preto je vhodnou hubou predovšetkým pre diabetikov.
Možnosť zámeny
Možnosť zámeny s inými hubami je málo pravdepodobná. Podobná je jej jedlá pôvabnica dvojfarebná, ktorá však rastie mimo lesa a má fialový len hlúbik. Nanajvýš ju tiež možno zameniť za niektorý pavučinovec (Cortinarius) fialovej farby. Pavučinovce však majú hnedohrdzavý výtrusný prach, pavučinovú plachtičku a často nepríjemne páchnu.
Gmina Korytnica
Gmina Korytnica je vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Węgrów.
Wolfgang Moróc
Wolfgang Moróc z Beketfalvy (po maďarsky Farkas Mórocz; * 1575, Beketfalva (dnešné Holice), Slovensko† 1648, miesto neznáme, pochovaný v kostole sv. Petra a Pavla v Holiciach, Slovensko) bol uhorský šľachtic. Bol synom Antona Moróca z Beketfalvy (15451594) a Anny Bessenyey z Galanty (15111571).
Životopis
Narodil sa do rodiny majetnej nižšej šľachty Morócovcov (maď. Mórocz) zo Žitného ostrova, ktorú svojou cieľavedomosťou a šikovnosťou postupne začlenil medzi elitu vtedajšieho Uhorska. Wolfgang (maď. Farkas) bol počas svojej bohatej kariéry podžupanom Prešporskej stolice, radcom Uhorskej komory, krajinský podsudca a uhorský podpalatín. Patrónom Wolfganga až do svojej smrti v roku 1645 bol Mikuláš Esterházi.
Majetkové pomery
Wolfgang Moróc začínal len s malým majetkom v Beketfalve a v blízkej osade Bodófalva, ktorý zdedil po otcovi. Jeho prvým významnejším ziskom bol dom v Rači, ktorý mu darovali devínski Keglevičovci. Wolfgang postupne skupoval a bral do zálohu majetky na Žitnom ostrove, v okolí jeho rodového sídla. Išlo o menšie majetkové podiely, šľachtické statky a panstvá, napr. Vojka (1623), Grinava (1624), Sárosfalva/Blatná na Ostrove (1630, 1639), Kis Lucse/Malá Lúč (1631), Tökés (1635), vinice vo Vajnoroch (1636). V roku 1632 získal od Pálfiovcov do zálohu aj zvyšné majetky v Beketfalve, včetne troch ďalších osád v susedstve. Tým si vybudoval solídny majetkový komplex v centre Žitného ostrova, ktorý právne upevnil donáciou od panovníka Ferdinanda II. Radikálna zmena jeho majetkovej držby však nastala, keď mu Pálfiovci dali do zálohu dedinu Igram (1643), neskôr dokonca časti svojho hradného panstva Svätý Jur (1634, 1644). Tieto finančne náročné majetkové transakcie si mohol dovoliť po zisku postov podžupana a najmä krajinského podsudcu. Priaznivú majetkovú situáciu rodu od polovice 17. storočia zaznamenali aj dobové taxálne súpisy šľachty, ktoré Morócovcov zaznamenali medzi majetnými šľachticmi (nobiles bene possessionati).
Gmina Korzenna
Má rozlohu a žije tu 13377 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 125,28 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Nowy Sącz.
Hières-sur-Amby
Hières-sur-Amby je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gex (obec)
Gex je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Gex má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Reďkev
Reďkev (v dávnej slovenčine aj: reďkva, redekva, retkev, retkva) môže byť v botanike:
Gmina Kosakowo
Gmina Kosakowo je vidiecka gmina v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve.
Má rozlohu a žije tu 8087 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 170,72 osôb/km².
Sídlom powiatu v ktorom sa gmina nachádza je mesto Puck.
Huez
Huez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
The Signpost
The Signpost (predtým The Wikipedia Signpost ) sú online noviny anglickej Wikipédie. Spravuje ich komunita Wikipédie a publikované sú online s príspevkami od editorov Wikipédie. Noviny prinášajú témy o komunite Wikipédie a udalostiach týkajúcich sa Wikipédie, vrátane rozsudkov Arbitrážneho výboru, problémov Nadácie Wikimedia a ostatných projektov Wikimedie.
Založené boli v januári 2005 wikipediánom Michaelom Snowom. Pôvodný názov The Wikipedia Signpost bol neskôr zmenený na The Signpost. Snow pokračoval ako prispievateľ až do februára 2008, kedy sa stal členom Správnej rady Nadácie Wikimedia.
The Signpost boli predmetom akademickej analýzy vo vedeckých žurnáloch Sociological Forum,  Interface a New Review of Academic Librarianship  a informácie o Wikipédii boli s novinami konzultované výskumníkmi z Los Alamos National Laboratory and Dartmouth College. Vo svojich článkoch sa im venovali The New York Times, The Register, Nonprofit Quarterly a Heise Online. Kniha Wikipedia: The Missing Manual označila The Signpost za základné čítanie pre ambicióznych nových editorov Wikipédie.
História
Online noviny boli prvýkrát vydané v roku 2005 pod názvom The Wikipedia Signpost, neskôr bol názov zmenený na The Signpost. Zakladateľom novín je Michael Snow, wikipedián a neskôr predseda Správnej rady Nadácie Wikimedia. Snahy o prinášanie správ boli aj pred založením novín: 20. novembra 2001 vytvoril Larry Sanger stránku Wikipedia:Announcements, 14. novembra 2002 vznikli na Meta-Wiki Wikimedia News a na nemeckej Wikipédii začal 10. decembra 2003 vychádzať Wikipedia-Kurier.
Snow v prvom vydaní napísal: „Dúfam, že toto bude hodnotným zdrojom správ pre ľudí zaujímajúcich sa, čo sa deje okolo komunity Wikimedie,“ a povedal, že meno The Signpost bolo inšpirované bežnou praxou na Wikipédii: digitálnym podpisovaním svojich príspevkoch na diskusných stránkach. Funkcie editora The Signpost sa vzdal v auguste 2005, no pre noviny písal až do februára 2008, kedy sa stal členom Správnej rady. Ral315 nahradil Snowa ako editora a vo svojom prvom príspevku napísal: „Osobne by som rád poďakoval Michaelovi za jeho prácu v Signpost, bolo to skvelým nápadom, ktorý pomohol wikipediánom naučiť sa viac o dianiach na Wikipédii.“ V septembri 2007 urobil anketu pre Signpost na základe výsledkov ktorej odhadol týždenný počet čitateľov na 2800.
V júli 2008 redaktor Ral315 napísal pre The Signpost o transparentnosti, priznávajúc, že na základe požiadavky Nadácie Wikimedia sa noviny rozhodli nevydať článok o prebiehajúcom súdnom spore proti Nadácii. Ako editor napísal: „Cítim, že to bol veľmi nešťastný, no potrebný krok“, pretože z dôvodu pridruženia novín s Nadáciou Wikimedia by článok o súdnom spore „mohol mať vážny dopad na spor“. Ral315 vyjadril znepokojenie o budúcom dopade na rozsudok: „Stále som dosť znepokojený samotnou povahou tejto situácie, pretože to bolo po prvýkrát, kedy som cítil tlak zo strany Nadácie Wikimedia nenapísať alebo nevydať článok. Tiež nám to prináša nebezpečný precedens, ktorý sa dúfam, podarí udržať len v najzávažnejších prípadoch.“ náhľad|Členovia komunity Wikipédie pracujúci na The Signpost na konferencii v [[New York (mesto)|New Yorku v roku 2009]] Dvesté vydanie The Signpost vyšlo v novembri 2008. Publikovaných bolo 1731 článkov, ktoré napísali 181 prispievatelia. Ragesoss sa stal editorom novín vo februári 2009 vo vydaní, ktoré prinieslo novú grafickú úpravu. Ragesoss rezignoval ako editor v júni 2010 a HaeB túto rolu prevzal v čase, kedy prebiehala diskusia o zmene názvu z The Wikipedia Signpost na The Signpost. V tom roku boli sesterskými publikáciami, ktoré spravovala komunita na Wikipédii, podcast The Wikipedia Weekly a prehľad správ The Wikizine.
náhľad|Heise Online zvýraznil použitie obrázku konkláve v článku The Signpost o kontroverzii s výkonnou riaditeľkou Nadácie Wikimedia [[Lila Tretikovová|Lilou Tretikovovou hovoriac, že symbolizoval tlak na Správnu radu Nadácie.]] Redaktori Wikipédie Gamaliel a Go Phightins! sa stali šéfredaktormi The Signpost v januári 2015. The ed17 poznamenal, že počas jeho pôsobenia sa záber novín rozšíril z anglickej Wikipédie na širšie wikimedické hnutie. V januári 2015 v retrospektíve pri príležitosti desiateho výročia novín Gamaliel zdôraznil, že budúce vylepšenia záležia na spolupráci a zapojení komunity Wikipédie a pozval redaktorov, aby prispeli návrhmi a pridali sa do editačného tímu. V ich prvom vydaní novín ako šéfredaktorov Go Phightins! a Gamaliel napísali o jedinečnej roli The Signpost: „Budeme sa usilovať udržať si náš hlas a postavenie ako nezávislej entity oddelenej od WMF, pobočiek Wikimedie, WikiEd a iných entít.“
V januári 2016 sa Fortune a Ars Technica spoľahli na The Signpost pri informovaní o hlasovaní o dôvere redaktorov Wikipédie proti tomu, aby sa Arnnon Geshuri stal členom Správnej rady Nadácie Wikimedia. Pri informovaní o kontroverzii a zmätku v Nadácii Wikimedia ohľadom zostatia výkonnej riaditeľky Lily Tretikovovej vo svojej funkcii vo februári 2016 The Signpost ilustrovali svoj článok fotkou čierneho dymu vychádzajúceho z komína v referencii ku konkláve, ktorá sa používa na vyberania pápeža. Podľa Heise Online fotka indikovala tlak na Radu, aby niečo urobila. Andreas Kolbe pre The Signpost napísal, že „vytvorenie úspešného vyhľadávacieho nástroja by premenilo dobrovoľníkov na 'neplatených škrečkov'.“
Obsah
The Signpost publikujú správy ohľadom komunity Wikipédie, Nadácie Wikimedia a ostatných projetkov Wikimedie  a sú zadarmo. Spravujú ich komunita Wikipédie. Od roku 2005 do roku 2016 vychádzali ako týždenník, v apríli 2016 sa periodicita zmenila na každé dva týždne kvôli nedostatku prispievateľov. V januári a februári 2017 vyšli len tri vydania a za marec, apríl a máj nevyšlo nič. Momentálne vychádza mesačne. Čitatelia si môžu vybrať možnosť byť upozornení o novom vydaní emailom alebo účtom Wikipédie na ich diskusnej stránke.
Noviny informujú editorov Wikipédie o prebiehajúcich kolabroatívnych projektoch na vylepšenia článkov a je miestom pre centralizované upozornenia o nedávnych akademických štúdiách o Wikipédii. The Signpost obsahujú arbitrážnu správu, ktorá približuje súdne konania Arbitrážnej komisie.
Archívy The Signpost sú dostupné verejne a slúžia tak ako zdroj pre historické štúdiá o Wikipédii.
Analýza
V článku z roku 2009 vo vedeckom časopise Sociological Forum Piotr Konieczny nazval The Signpost ako príklad subkomunity v rámci väčšej komunity Wikipédie. V časopise Interface o rok neskôr Konieczny označil The Signpost ako časť „komplexnosti a bohatosti týchto organizácií“ v ktorých jednotlivci môžu prispieť svojim časom na stránke.
Výskumníci z Los Alamos National Laboratory a Dartmouth College sa spoľahli na archívy The Signpost na sledovanie výpadkov úprav Wikipédie a svoje zistenia prezentovali na IEEEIWIC/ACM International Conference on Web Intelligence v roku 2011. Gemma Baylissová použila časovú os The Signpost na Twitteri na potvrdenie časovej postupnosti jej výskumu vo svojej štúdii z roku 2013 o Wikipédii a jej reputácii vo vyššom vzdelávaní.
Prijatie
V roku 2007 The New York Times nazvali The Signpost „posmešnými novinami“ s retro štýlom charakteristickým pre Wikipédiu a „jej vlastnú špeciálnu značku gýča“. John Broughton vo svojej knihe z roku 2008, Wikipedia: The Missing Manual, odporučil The Signpost ako základné čítanie pre wikipediánov: „Ak očakávate, že budete pokračovať v upravovaní na Wikipédii akúkoľvek dĺžku času, rozhodne odoberajte ... The Wikipedia Signpost.“
Fortune označil The Signpost „vnútornými novinami Wikipédie“. V článku z roku 2016 výkonný editor The Register Andrew Orlowski opísal The Signpost ako „odvážny vlastný newsletter Wikipédie“. Podľa editora pre technickú politiku Ars Technica Joea Mullina dokumenty unikli pre (a boli publikované) The Signpost o grante Knowledge Engine nadácie Knight Foundation pre projekt vyhľadávacieho nástroja Nadácie Wikimedia vo februári 2016. Čo sa týka kontroverzie Knowledge Engine, šéfredaktor Nonprofit Quarterly Ruth McCambridge smeroval technicky zmýšľajúcich čitateľov na The Signpost „na lepšie pochopenie toho, čo bolo plánované“. Torsten Kleinz vo svojom článku pre nemecký magazín Heise Online napísal: „Keď sa oficiálna komunikácia zastavila, The Signpost skočil do prerušenia, priniesol nepoznané fakty na svetlo a inicioval informovanú diskusiu.“
Povodne v Európe v júli 2021
Časti západnej Európy, predovšetkým západné oblasti Nemecka, Luxembursko, Belgicko a Holandsko, zasiahli medzi 13. a 14. júlom 2021 silné búrky s výdatnými dažďami, ktoré vyvolalo v postihnutých oblastiach prudké zvýšenie hladín riek a rozsiahle povodne. Najhoršie zasiahnutými boli nemecké spolkové krajiny Porýnie-Falcko a Severné Porýnie-Vestfálsko a východné oblasti Belgicka. Zomrelo nejmenej 200 osôb (164 v Nemecku a 36 v Belgicku), ďalšie stovky osôb sú nezvestné.
Povodne v júli 2021 boli aj na Slovensku, v Česku, Rumunsku, na Ukrajine a v jiných štátoch.
Meteorologická situácia
Nad Nemeckom sa od začiatku júla 2021 udržiavala tlaková níž, ktorá priniesla zo Stredomoria do strednej Európy teplý vlhký vzduch. Krajinou tak prešlo niekoľko búrkových frontov, ktoré prinesli výdatné zrážky, ktoré nasýtili pôdu. V dňoch 13. až 14. júla 2021 prechádzala nad Nemeckom tlaková níž Bernd, ktorá predovšetkým v západných oblastiach prinesla ďalšie silné dažde. Počas týchto dvoch dní bolo na niektorých miestach zaznamenaných až 200 litrov zrážok na m². Nasýtená pôda už nebola schopná ďalšie prívaly vody absorbovať. Na viacerých tokoch sa preto hladiny zdvihli na úrovne, na ktorých neboli desiatky rokov.
Nemecký meteorológ Mark Eisenmann v rozhovore pre televíznu stanicu ARD prehlásil, že extrémne zrážky zaznamenané v postihnutých oblastiach sú dôsledkom zmeny klímy: „Teplý vzduch môže absorbovať podstatne viac vodnej pary, a tak prší viac vody.“
Nemecko
náhľad|Následky povodní v nemeckom [[Hagen|Hagene]] V Nemecku boli najviac postihnuté západné spolkové krajiny Porýnie-Falcko a Severné Porýnie-Vestfálsko.
Mechúrik
Mechúrik môže byť:
Povodne v Európe v júli 2021
Nemecko
Porýnie-Falcko hlási 28 mŕtvych. Ťažko postihnutá bola oblasť v okolí súmestia Bad Neuenahr-Ahrweiler, kde zahynulo 15 ľudí. Len v mestečku Schuld so 700 obyvateľmi strhla rozvodnená rieka Ahr 6 domov a 40 % ostatných budov bolo poškodených.
Čung-jüan fu tcha
Čung-jüan fu tcha je televízna veža v čínskom meste Čeng-čou. Bola postavená v rokoch 2006 - 2010. Je najvyššou stavbou v meste a najvyššou v provincii Che-nan. V rebríčku najvyšších veží Číny je štvrtá a najvyšších veží sveta desiata (začiatok 2012). Od roku 2012 je členom World Federation of Great Towers.
Jej celková výška je 388 metrov. Anténa je dlhá 103 metrov a jej najnižší bod sa nachádza vo výške 285 metrov. Začala sa stavať 27. decembra 2006. Na desiatom poschodí sa nachádza otočná reštaurácia.
Povodne v Európe v júli 2021
Nemecko
V severnom Porýní-Vestfálsku zahynulo najmenej 30 osôb, z toho 15 v krajinskom okrese Euskirchen. Na viacerých miestach vypadla elektrina a bolo prerušené telefónne spojenie. Ve meste Stolberg bolo zaznamenané rabovanie.
Bundeswehr vyslal na pomoc postihnutým oblastiam už 850 vojakov, ďalší vojaci sa pripravujú.
Nemecké média popisujú udalosti ako jednu z najhorších katastrof v Nemecku od konca 2. svetovej vojny. Počtom obetí už boli prekonané ničivé záplavy z roku 2002.
V zasiahnutých oblastiach musela byť zastavená prevádzka na viacerých železničných tratiach, došlo aj k zaplaveniu a poškodeniu vlakových súprav.
Belgicko
V Belgicku zahynulo 6 osôb. Štyria mŕtví boli nájdení v oblasti mesta Verviers v provincii Lutyšsko, kde ležia aj dalšie obce ťažko postihnuté záplavami. V obci Pepinster sa zrútilo asi tucet domov. Obyvatelia 200-tisícového mesta Liège boli úradmi vyzvaní k evakuácii.
Reakcie
Pápež František vyjadril prostredníctvom kondolencie zaslanej nemeckému spolkovému prezidentovi Frankovi-Walterovi Steinmeierovi sústrasť tým, kto boli katastrofou zasiahnutí a predovšetkým príbuzným obetí.
Britský premiér Boris Johnson označil zábery z postihnutých oblastí za šokujúce a ponúkol britskú pomoc.
Slovensko
Prezidentka Slovenskej republiky Zuzana Čaputová poslala belgickému kráľovi Filipovi a nemeckému spolkovému prezidentovi Frankovi-Walterovi Steinmeierovi sústrastné telegramy.
Sedoheptulóza
Sedoheptulóza  je ketoheptóza - monosacharid, ktorý má 7 uhlíkov a ketónovú funčknú skupinu. Je to jedna z mála heptóz, ktoré sa nachádzajú v prírode, a je možné ju nájsť napríklad v rôznych druhoch ovocia a zeleniny od mrkvy cez pór po figy, mangá a avokáda.
Sedoheptulóza (respektíve jej fosfáty) vystupuje v respiračnej a fotosyntetickej dráhe a má dôležitú úlohu v neoxidatívnej fáze pentózafosfátovej dráhy.
Štúdie ukázali, že 7-O-galoyl- D -sedoheptulóza, zlúčenina získaná z plodov svíbovca, redukuje markery zápalov in vivo, napríklad znižuje interleukín-6 (IL-6) a C-reaktívny proteín, takže by mohla u ľudí redukovať zápaly. Zatiaľ čo táto zlúčenina obsahuje sedoheptulózovú skupinu, nebolo preukázané, že sedoheptulóza samotná by mala podobné vlastnosti.
Gmina Kościan
Gmina Kościan je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu a žije tu 15042 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 74,37 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kościan.
Javor tatársky
Javor tatársky je opadavý, obyčajne viackmenný krovitý strom, vysoký 7 až 10 metrov  z rodu javor (Acer) z čeľade mydlovníkovité (Sapindaceae).
Je to druh pôvodne rozšírený v teplých oblastiach juhovýchodnej Európy a Malej Ázie. Do západnej Európy bol zaviedli roku 1759 a skoro našiel uplatnenie aj mimo botanických záhrad.
Opis
Javor tatársky má púčiky široko kužeľovité, 2 až 4 mm dlhé, vrcholové obyčajne párne, pazušné často po tri vedľa seba, šupiny tmavohnedé, na okraji s bielym lemom.
Listy sú protistojné a stopkaté, stopky 2 až 4 cm dlhé. Čepele listov sú podlhovasto vajcovité, na báze niekedy s dvoma lalokmi, na okraji dvojito pílkovité, 6 až 9 cm dlhé, 2 až 4 cm široké, dlaňovito žilovaté, na obidvoch stranách svetlo zelené, na jeseň červenajúce, na rube na listových žilách chlpaté.
Kvety javora tatárskeho rastú v priamych koncových metlinách a rozvíjajú sa až po olistení. Kališné lístky sú zelenkasté, do 4 mm dlhé, belavé, riedko chlpaté lupienky. Tyčinky sú dlhšie ako kvetné obaly. Semenník je chlpatý. Kvety rozkvitajú v máji až júni.
Z oplodnených kvetov sa vyvíjajú typické dvojnažky. Sú 2 až 3 cm dlhé, smerom dopredu rozšírené a oblúkovite dovnútra ohnuté. Sprvu zelené, neskôr ich horné hrany dostávajú karmínovočervenú kontúru.
Rozšírenie
Pôvodným domovom javora tatárskeho je juhovýchodná Európa, Malá Ázia, Irán a Kaukaz. Slovenskom vedie jeho severná hranica a vyskytuje sa len v jeho južnej časti, tiahne sa od Senca po hranicu s Ukrajinou.
Ekológia
Javor tatársky kvitne od mája do júna. Zo všetkých u nás rastúcich javorov najviac odoláva suchu a nie je náročný na pôdu. Je charakteristický pre panónsku oblasť. Netvorí čisté porasty ale vystupuje ako súčasť spodnej vrstvy v lužných lesoch, ďalej v predhoriach mezofilných lesov, na hlbokých sprašových pôdach ale aj na sutinách a skalných svahoch. Optimálne stanovištia má na sprašových pahorkatinách v suchších typoch dubových lesov, maximálne do výšky
Význam a využitie
Je to drevina dosť tolerantná voči nízkym teplotám, má zaujímavú textúru a architektúru koruny, ktorá v priebehu roka niekoľko raz mení svoj vzhľad. Má veľkú sadovnícku hodnotu.
Hrozby a choroby
Javor tatársky býva napadaný monofágnymi škodcami, ktorí sa bežne vyskytujú aj na ostatných druhoch z čeľade mydlovníkovité. Z motýľov sú to hlavne Phyllonorycter acerifoliella a Stigmella aceris, ktoré sa živia listovými pletivami a vytvárajú na nich typické úzke chodbičky (míny).
Hálky na listoch hostiteľa tvorí z dvojkrídlovcov, z čeľade byľomorovité (Cecidomyiidae), muška Dasineura rubella a z roztočov (Acari) Aceria cephalonea.
Poddruhy
Podľa súčasnej koncepcie sú v rámci rodu javor tatársky akceptované poddruhy:
Reďkev siata pravá
Reďkev siata pravá (iné názvy: reďkovka, reďkovka siata, skupina Radicula, skupina reďkovka, skôr neformálne: reďkvička; vedecké mená: „Small Radish Group“, „Radicula Group“, Raphanus sativus var. sativus, Raphanus sativus var. [alebo conv.] radicula, Raphanus sativus subsp. sativus, Raphanus sativus a mnohé iné) je taxón (presnejšie spravidla: skupina kultivarov či odroda) patriaci do druhu reďkev siata (Raphanus sativus). Slovom reďkovka (reďkvička) sa označuje aj buľvička tejto rastliny.
Základná definícia
Reďkovka (na rozdiel od reďkve v užšom zmysle) zahŕňa tie odrody druhu Raphanus sativus, ktoré majú malé buľvy alebo malé buľvičky a krátke obdobie vývinu, pričom sejba a zber je prevažne na jar. . Buľva znamená v botanike zhrubnutý koreň spolu so zhrubnutým hypokotylom, buľvička znamená zhrubnutý len hypokotyl (t.j. hypokotylovú hľuzu).
==Charakteristika == Buľvička má guľovitý, oválny alebo podlhovastý tvar, v priemere máva 3-9 cm a je spravidla červenej farby, ale môže byť aj biela, červeno-biela, fialová či žltá (oranžová). Obsahuje kyselinu askorbovú (vitamín C), Ca, S, K, Fe a Mg. Obsah bielkovín je 1,1 %, lipidov 0,1 %, sacharidov 3,7 % a vlákniny 1 %.
Reďkovka má krátke vegetačné obdobie (20 – 40 dní od sejby po zber). Klíči už pri 2 stupňoch Celzia, ale znesie aj teplotu okolo -4 stupňov Celzia. Ideálna teplota pre vývin buľvičky je okolo 12 stupňov Celzia. Za vyšších teplôt rýchlo kvitne a buľvičky potom drevnatejú a nie sú vhodnú na konzum; preto je vhodné skladovanie pri nižších teplotách a pestovanie v skorej jari alebo na jeseň. Pri nedostatku vody sú buľvičky pálivé.
Listy sú stopkaté, lýrovito perovito laločnaté. Kvetná stonka má do 1 m a je rozkonárená. Kvety sú biele až bieloružovofialkasté a sú v strapcoch. Plodom je viacsemenná šešuľa. Semená sú hnedé a vajcovité.
Reďkovka sa konzumuje v surovom stave. Každý rok je medzi prvými zeleninami, ktoré na jar prichádzajú na trh, ale darí sa jej aj koncom leta a začiatkom jesene. V súčasnosti sa v Európe pestuje najmä na veľkých plochách vo Francúzsku, Taliansku a Holandsku. V malovýrobe sa zvykne vysievať ako dvojkultúra so šalátom, kalerábom i paprikou.
Kultivary
Na Slovensku sa pestujú najmä tieto kultivary :
Gmina Kościelec
Gmina Kościelec je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu a žije tu 6667 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 62,96 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Koło.
Gmina Kościelisko
Gmina Kościelisko je vidiecka gmina v Poľsku v Malopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu a žije tu 8035 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 58,92 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Tatra.
Giron
Polohopis
Giron má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Záchranná akcia v jaskyni Tham Luang
V júni a júli 2018 prebiehala záchranná akcia juniorského futbalového tímu z jaskyne Tham Luang Nang Non v provincii Chiang Rai v severnom Thajsku. Dvanásť členov tímu vo veku od 11 do 16 rokov a ich 25-ročný asistent trénera vošli do jaskyne 23. júna po tréningu. Krátko po tom sa spustili silné dažde a čiastočne zaplavili jaskynný systém, čím im zablokovali cestu von a uväznili ich hlboko vo vnútri.
Giron
Obyvateľstvo
Giron má 154 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Záchranná akcia v jaskyni Tham Luang
Snahy o lokalizáciu skupiny brzdila stúpajúca hladina vody a silný prúd; boli bez kontaktu viac ako týždeň. Úsilie o záchranu chlapcov sa rozšírilo do masívnej medzinárodnej operácie uprostred intenzívneho celosvetového záujmu verejnosti a zahŕňalo medzinárodné záchranné tímy. Britskí potápači John Volanthen a Rick Stanton 2. júla po postupe úzkymi priechodmi a bahnitými vodami našli skupinu živú na vyvýšenej skale asi 4 kilometre od ústia jaskyne. Organizátori záchrany zvažovali rôzne možnosti evakuácie skupiny, vrátane toho, či ich naučiť základné zručnosti v oblasti podvodného potápania, alebo počkať, kým sa nájde nový vchod do jaskyne či ho vyvŕtať. Takisto sa uvažovalo aj nad tým, že chlapci v jaskyni prečkajú, kým záplavy opadnú do konca roka. Po dňoch odčerpávania vody z jaskynného systému a oddychu od dažďa sa záchranné tímy ponáhľali dostať skupinu z jaskyne pred ďalším monzúnovým dažďom, ktorý mal priniesť ďalšie lejaky a mal začať okolo 11. júla.
V dňoch 8. až 10. júla všetkých 12 chlapcov a ich trénera zachránil z jaskyne medzinárodný tím.
Záchranné úsilie zahŕňalo až 10 000 ľudí vrátane viac ako 100 potápačov, desiatky záchranárov, zástupcov asi 100 vládnych agentúr, 900 policajtov a 2 000 vojakov. Vyžiadaných bolo desať policajných vrtuľníkov, sedem sanitiek, viac ako 700 potápačských fliaš a odčerpaných bolo viac ako jednej miliardy litrov vody z jaskyne.
Saman Gunan, 38-ročný bývalý člen thajského námorníctva, zomrel na zadusenie počas pokusu o záchranu 6. júla, keď sa vracal na základňu v jaskyni po tom, čo doručil potápačské fľaše uväznenej skupine. Nasledujúci rok, v decembri 2019, záchranársky potápač a príslušník thajskej námornej jednotky SEAL Beirut Pakbara zomrel na infekciu krvi počas operácie.
Pozadie a zmiznutie
náhľad|Doi Nang Non, medzi Thaicami známy ako „Hora spiacej dámy“. Pri pohľade z tohto uhla vraj pripomína ženu ležiacu na chrbte. náhľad| eportáž z thajských správ NBT (bez tituliek) Tham Luang Nang Non je krasový jaskynný komplex pod Doi Nang Non, pohorím na hranici medzi Thajskom a Mjanmarskom. Systém je 10 km dlhý a má veľa hlbokých výklenkov, úzkych chodieb a tunelov pod stovkami metrov vápencových vrstiev. Keďže časť jaskynného systému je sezónne zaplavená, pri vchode je umiestnená tabuľa s upozornením na zákaz vstupu do jaskýň v období dažďov (júl – november).
V sobotu 23. júna 2018 sa skupina dvanástich chlapcov vo veku od 11 do 16 rokov z miestneho juniorského futbalového tímu menom Wild Boars a ich 25-ročný asistent trénera Ekkaphon Kanthawong stratili po tom, čo sa vydali preskúmať jaskyňu. Podľa prvých správ plánovali po futbalovom tréningu v jaskyni usporiadať narodeninovú oslavu a minuli značnú sumu peňazí na jedlo, čo však na tlačovej konferencii po záchrane popreli. Pri úteku pred stúpajúcou vodou museli zanechať nejaké zásoby jedla.
Okolo 19:00 toho dňa hlavný tréner a zakladateľ tímu Nopparat Kanthawong si našiel v telefóne asi dvadsať zmeškaných hovorov od rodičov, ktorí sa obávajú, že ich deti neprišli domov. Nopparat zavolal asistentovi trénera Ekkaphona a niekoľko chlapcom, ale neúspešne. Nakoniec sa dostal k Songponovi Kanthawongovi, 13-ročnému členovi tímu, ktorý spomenul, že ho vyzdvihli po tréningu a že ostatní chlapci išli na prieskum jaskýň Tham Luang. Nopparat tak utekal k jaskyniam a pri vchode našiel ich opustené bicykle a tašky.
Členovia tímu
Členovia uväzneného tímu boli nasledovní: Asistent trénera a traja chlapci nemali žiadnu národnosť. Pochádzajú z kmeňov v oblasti, ktorá sa rozprestiera na území Thajska, Mjanmarska, Laosu a Číny. Tento región nemá jasné hranice a ľudia nemajú pridelené pasy. Bez štátnej príslušnosti ich pripravili o základné výhody a práva vrátane možnosti opustiť provinciu Chiang Rai. „Získanie štátnej príslušnosti je pre chlapcov najväčšou nádejou“, povedal hlavný tréner Nopparat. „V minulosti mali títo chlapci problémy s cestovaním na zápasy mimo Chiang Rai kvôli ich statusu bez národnosti“. Po záchrane tímu thajskí predstavitelia prisľúbili poskytnúť trom chlapcom a trénerovi právnu pomoc pri získaní thajského občianstva, pričom tento proces môže podľa nich trvať až šesť mesiacov. 26. septembra dostali chlapci a tréner thajské občianstvo. náhľad|Záchranári hľadajú alternatívne prístupové cesty do jaskyne Britský jaskyniar Vern Unsworth, ktorý žije v Chiang Rai a podrobne pozná jaskynný komplex, mal 24. júna naplánovaný samostatný výlet do jaskyne. Informovali ho však o nezvestných chlapcoch. Unsworth odporučil thajskej vláde, aby požiadala o pomoc British Cave Rescue Council (BCRC). 25. júna dorazili potápači thajskej jednotky námorníctva a začali prehľadávať jaskyňu. Voda bola taká kalná, že ani so svetlami nevideli, kam pod vodou idú. Po nepretržitom daždi, ktorý ešte viac zaplavil vchod, muselo byť pátranie dočasne prerušené. 27. júna prišli traja jaskynní potápači BCRC so špecializovaným vybavením vrátane rádií HeyPhone, po ktorých nasledovali samostatné tímy potápačov na voľnej vode. 28. júna sa k nim pripojil tím vzdušných síl Spojených štátov z 320. špeciálnej taktickej letky, 31. záchrannej letky a 353. skupiny špeciálnych operácií. Do 29. júna dorazil tím austrálskej federálnej polície zložený z potápačov Specialist Response Group a v nedeľu čínsky tím potápačov z Beijing Peaceland Foundation.
Policajti so psami medzitým hľadali na povrchu šachtové otvory, ktoré by mohli poskytnúť alternatívne vstupy do jaskynného systému pod nimi. Pri pátraní boli použité aj drony a roboty, no neexistovala žiadna technológia na vyhľadávanie ľudí hlboko pod zemou.
Potápači z BCRC Richard Stanton a John Volanthen postupovali jaskynným komplexom a umiestnili potápačské navádzače, za pomoci belgického jaskynného potápača Bena Reymenantsa a francúzskeho potápača Maksyma Polejaka. Pátranie muselo byť prerušené kvôli počasiu, keďže zrážky zvýšili prietok vody v jaskyni, kde potápači bojovali so silnými prúdmi a zlou viditeľnosťou. Pátranie pokračovalo 2. júla po zlepšení počasia. Dvanásť chlapcov a trénera objavili približne o 22:00 Stanton a Volanthen, na ktorých úsilie zvonku dohliadal potápač BCRC Robert Harper. Chlapci a tréner boli na úzkom skalnom výčnelku asi 400 metrov za komorou „Pattaya Beach“, pomenovaná podľa nadzemnej pláže v Thajsku. Volanthen umiestňoval do jaskyne navádzače, aby pomáhal ostatným pri navigácii. Potom vyplával na hladinu a čoskoro našiel nezvestnú skupinu. Výčnelok, kde boli nájdení, je asi 4 km od ústia jaskyne. Bývalý guvernér provincie Chiang Rai, Narongsak Osatanakorn, ktorý mal na starosti záchranné práce, povedal: „Našli sme ich v bezpečí. Ale operácia sa neskončila“. Thajské, americké, austrálske a čínske potápačské tímy podporované potápačmi BCRC začali prepravovať potápačské fľaše do jaskynného systému a v komore 3 zriadili priestor na skladovanie zásob vzduchu.
3. júla sa k uväznenej skupine pripojili traja členovia thajského námorníctva, ktorí pomáhali až do záchrany. Medzi príslušníkmi SEAL bol aj lekár thajskej armády pplk. Pak Loharachun z 3. lekárskeho práporu, ktorý absolvoval kurz thajského námorníctva. Thajskí predstavitelia novinárom povedali, že záchranári zabezpečujú zdravotnú prehliadku, liečbu, chlapcov zabávajú a že nikto z uväznených nie je vo vážnom stave. „Dostali pod dohľadom lekára ľahko stráviteľné, vysokoenergetické jedlo s vitamínmi a minerálmi“, povedal novinárom kontradmirál Apagorn Youkonggaew, šéf špeciálnych síl thajského námorníctva. Na videu, ktoré urobili záchranári a o niekoľko hodín neskôr ho zdieľalo thajské námorníctvo, bolo všetkých dvanásť chlapcov a ich tréner, ako sa predstavujú a uvádzajú svoj vek. „Sawatdi khrap“, povedal každý chlapec so spojenými dlaňami v wai - tradičnom thajskom pozdrave. Druhé video ukazuje, ako ich ošetruje lekár. Niektorí zo skupiny nevedeli plávať, čo skomplikovalo už aj tak náročnú záchranu. Armádny lekár zistil, že sa pokúsili prekopať cestu von z jaskyne. Členovia tímu totiž používali úlomky skál na kopanie každý deň, čím vytvorili dieru hlbokú päť metrov.
Potápač z BCRC Jason Mallinson ponúkol chlapcom a trénerovi možnosť posielať správy príbuzným pomocou svojho mokrého poznámkového bloku. Mnohé z poznámok hovorili, že sú v bezpečí, ubezpečili členov rodiny, že všetko je v poriadku, a obsahovali slová lásky, uistenia a povzbudenia.
Plánovanie a príprava
náhľad|Záchranný tábor neďaleko jaskyne Tham Luang Pri vchode do jaskyne vznikol logistický tábor, do ktorého sa okrem záchranárov zmestili aj stovky dobrovoľníkov a novinárov. Miesto bolo rozdelené do niekoľkých zón: priestory vyhradené pre thajské námorné jednotky SEAL, ďalší vojenský personál a civilných záchranárov, vyhradený priestor pre príbuzných, aby mali súkromie a priestor pre tlač a širokú verejnosť.
Odhaduje sa, že k záchrannému úsiliu prispelo 10 000 ľudí vrátane viac ako 100 potápačov, zástupcov asi 100 vládnych agentúr, 900 policajtov, 2 000 vojakov a mnohých dobrovoľníkov. Vybavenie zahŕňalo desať policajných vrtuľníkov, sedem policajných sanitiek a viac ako 700 potápačských tlakových fliaš, z ktorých viac ako 500 bolo kedykoľvek v jaskyni a ďalších 200 stálo v rade na doplnenie. Odstránila sa viac ako miliarda litrov vody (ekvivalent 400 olympijských bazénov).
Výzvy
Miesto, kde chlapci uviazli, bolo asi 4 km od vchodu a 8001000 metrov pod vrcholom hory. Trasa k nim mala niekoľko zatopených úsekov, niektoré so silnými prúdmi a nulovou viditeľnosťou a niektoré extrémne úzke časti, najmenšia mala len 38x72 centimetrov.
Cesta jaskyňou k chlapcom trvala šesť hodín proti prúdu a päť hodín späť s prúdom aj skúseným potápačom. náhľad|Potrubie - slúžilo na odvádzanie vody z jaskyne Záchranári od začiatku bojovali so stúpajúcou hladinou vody. V snahe odvodniť jaskyňu bola proti prúdu vybudovaná kamenná odvádzacia hrádza a inštalované systémy na odčerpávanie vody z jaskyne a odvádzanie tokov, ktoré do nej vnikali. 4. júla sa odhadovalo, že čerpadlá odčerpávali z jaskyne 1 600 000 l/h, pričom voda vytekala na neďaleké poľnohospodárske polia. Dobrovoľníci s dobrými úmyslami istý čas neúmyselne čerpali vodu späť do zásobovania podzemných vôd. Nezvyčajne suché počasie však tieto snahy aj napriek tomu znižovali hladinu vody o 1,5 cm za hodinu 5. júla, čo záchranným tímom umožnilo vojsť až 1,5 km do jaskyne. Očakávalo sa však, že silné dažde, ktoré predpovedali na 8. júla, tento proces zastavia alebo zvrátia a môžu dokonca zaplaviť pozíciu, v ktorej bol tím uväznený.
6. júla sa zistilo, že hladina kyslíka v jaskyni klesla, čo vyvolalo obavy, že by sa u chlapcov mohla vyvinúť hypoxia, ak by tam zostali dlhší čas. Do 8. júla bola nameraná hladina kyslíka 15 %; hladina potrebná na udržanie normálnej funkcie pre ľudí je medzi 19,5 % a 23,5 %. Thajskí vojenskí inžinieri sa pokúsili nainštalovať prívod vzduchu k chlapcom, ale od tohto plánu sa upustilo, keďže bol nepraktický.
Možnosti
náhľad|Thajskí záchranári pri vchode do jaskyne umiestňujú 2. júla potrubie na čerpanie vody Ako sa kríza vyvíjala, záchranári naplánovali niekoľko rôznych metód na záchranu tímu a trénera. Hlavné možnosti boli:
Možnosť preplávania
Viaceré nebezpečenstvá – hrozba ďalšieho silného dažďa, pokles hladiny kyslíka a obtiažnosť alebo nemožnosť nájsť alebo vyvŕtať únikovú chodbu – prinútili záchranárov, aby sa rozhodli priviesť tím a trénovať skúsených potápačov. Thajské námorníctvo a záchranári amerického letectva sa stretli s thajským ministrom vnútra, ktorý plán schválil. V jaskynnom systéme pracovalo deväťdesiat potápačov, štyridsať z Thajska a päťdesiat z iných krajín. Záchranári najskôr zvažovali, že chlapcov naučia základné potápačské zručnosti, aby im umožnili cestu. Organizátori postavili maketu tesného priechodu so stoličkami a potápači trénovali s miestnymi chlapcami v školskom bazéne. Thajskí experti SEAL a US Air Force potom spresnili plán využiť tímy potápačov na vyvedenie oslabených chlapcov.