cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medveď jaskynný
Potrava
Hoci v súčasnosti prevažuje názor, že jaskynné medvede boli z veľkej časti bylinožravé, a viac ako moderné druhy z rodu Ursus, stále viac dôkazov poukazuje na všežravú diétu. Ide o regionálnu variabilitu izotopového zloženia kostrových pozostatkov, ktorá svedčí o diétnej plastickosti. Aj nedávno prehodnotená kraniodentálna morfológia, ktorá dáva jaskynného medveďa rovno medzi všežravé moderné druhy medveďov s ohľadom na jeho lebku a tvar zubov.
Úmrtnosť
Smrť počas hibernácie bol bežný koniec pre jaskynných medveďov, postihovala predovšetkým jedincov, ktorí počas leta zlyhali pre nedostatok skúseností, choroby alebo starobu. Niektoré kosti vykazujú známky mnohých rôznych ochorení ako spinálna fúzia, kostný nádor, zubný kaz, zubná resorpcia, nekróza (najmä u mladších jedincov), osteomyelitída, periostitída, rachitída a obličkové kamene. Kostry samcov boli nájdené s rozbitou bakulou (kosť v penise), pravdepodobne kvôli bojom počas obdobia rozmnožovania. Životnosť jaskynného medveďa je neznáma, aj keď sa odhaduje, že zriedka prekročila dvadsať rokov. Paleontológovia pochybujú, že by dospelé jedince mali nejakých prirodzených nepriateľov, okrem svoriek vlkov a jaskynných hyen (Crocuta crocuta spelaea), ktoré by pravdepodobne napádali choré alebo nevládne jedince. Predpokladá sa, že jaskynné hyeny sú zodpovedné za zničenie niektorých kostier jaskynného medveďa. Takéto veľké kusy zdochlín boli optimálnym zdrojom potravy pre hyeny, a to najmä na konci zimného obdobia, kedy bolo jedlo vzácne. Prítomnosť kostry plne dospelého jaskynného leva (Panthera leo fossilis) hlboko v brlohu jaskynného medveďa naznačuje, že levy mohli občas vstúpiť do brlohov a loviť hibernovaných jaskynných medveďov, pričom niektoré pri pokuse zahynuli.
Obnova fosílnej DNA
V máji 2005, vedci v Kalifornii obnovili a sekvenovali jadrovú DNA z jaskynného medveďa, ktorý žil pred medzi 42 až 44 tisíc rokmi. Použili genomickú DNA extrahovanú z jedného zo zubov zvieraťa. Sekvenovaním DNA priamo (skôr ako ju najprv replikovať s pomocou polymerázovej reťazovej reakcie), vedci obnovili 21 génov medveďa jaskynného od zvyškov, ktoré neprinášajú významné množstvo DNA pomocou tradičných techník. Táto štúdia potvrdila a vychádzala z výsledkov predchádzajúcej štúdie, s využitím mitochondriálnej DNA extrahovanej z pozostatkov starých od 20 – 130 tisíc rokov. Obidve ukazujú, že jaskynné medvede sú bližšie príbuzné s medveďom hnedým a medveďom bielym ako s medveďom baribalom, ale rozdelili sa z línie medveďa hnedého predtým ako sa diverzifikoval na východnú a západnú líniu a pred rozdelením medveďov hnedých a medveďov bielych. Dátum tejto divergencie sa odhaduje pre jaskynných medveďov a hnedých medveďov na 1,2 až 1,4 miliónov rokov.
Rozšírenie a habitat
Jaskynný medveď bol rozšírený po celej Európe; Španielsko a Veľká Británia na západe, Taliansko, časti Nemecka, Poľsko, Česko, Slovensko, Balkán, Rumunsko a časti Ruska, vrátane Kaukazu; a severný Irán. Žiadne stopy sa nenašli v Škótsku, Škandinávii alebo v pobaltských štátoch, ktoré boli v tom čase pod rozsiahlou vrstvou ľadovca. Najväčšie počty pozostatky sa našli v Rakúsku, Švajčiarsku, severnom Taliansku, severnom Španielsku, južnom Francúzsku, a Rumunsku, čo zhruba zodpovedá Pyrenejám, Alpám a Karpatom. Obrovské množstvo kostí nájdených v južnej, strednej a východnej Európe viedlo niektorých vedcov k tomu, aby si mysleli, že v Európe raz boli doslova stáda jaskynných medveďov. Poukázali však na to, že niektoré jaskyne majúce tisíce kostí, boli zhromažďované po dobu 100 tisíc rokov a viac, čo vyžaduje iba dve úmrtia v jaskyni za rok pre také veľké množstvá.
Obýval nízke horské oblasti, a to najmä v oblastiach bohatých na vápenecové jaskyne. Zdá sa, že sa vyhýbali otvoreným pláňam, preferovali zalesnené oblasti alebo terény na hranici lesa.
Steny niektorých jaskýň s úzkym vchodom medvede svojim chodením a srsťou za státisíce rokov vyleštili.
Vyhynutie
Nedávne prehodnotené fosílie naznačujú, že jaskynné medvede vyhynuli asi pred 24 tisíc rokmi. K ich zániku viedol skôr komplexný súbor faktorov ako jediný faktor.
V porovnaní s ostatnými druhmi megafauny, ktoré tiež vyhynuli počas posledného ľadového maxima, mal mať jaskynný medveď viac špecializovanú stravu z vysokokvalitných rastlín a relatívne obmedzený geografický rozsah. To bol pravdepodobne dôvod, prečo vymreli oveľa skôr ako ostatní. Niektorí experti spochybňujú toto tvrdenie, pretože jaskynné medvede prežili niekoľko klimatických zmien pred vyhynutím. Okrem toho, výskum mitochondriálnej DNA ukázal že genetický pokles jaskynného medveďa začal dlho predtým, než došlo k vyhynutiu, demonštrovať stratu habitatu v dôsledku klimatických zmien by teda nebolo zodpovedné.
Napokon, vysoké hladiny δ15N v kostiach nájdených v Rumunsku, naznačujú širšie stravovacie možnosti, ako sa predtým tvrdilo. Nadmerný ľudský lov bol z veľkej časti zavrhnutý pretože ľudská populácia v tej dobe bola príliš malá, aby predstavovala vážnu hrozbu pre prežitie jaskynného medveďa, hoci tieto dva druhy mohli súťažiť o životný priestor v jaskyniach. Na rozdiel od medveďov hnedých, jaskynné medvede sú zriedka zastúpené v jaskynných maľbách, čo vedie niektorých odborníkov k presvedčeniu, že jaskynnému medveďovi sa ľudský lovci vyhýbali alebo ich preferované habitaty sa nemuseli prekrývať. Na niektorých kostiach sa našli stopy po ohni a rezaní, čo potvrdzuje, že ľudia ich lovili. Hypotéza paleontológa Björna Kurténa tvrdí, že populácie jaskynného medveďa boli roztrieštené a pod tlakom ešte pred príchodom ľadovcov. Populácie žijúcej južne od Álp možno prežili výrazne dlhšie.
Niektoré dôkazy naznačujú, že jaskynné medvede používali jaskyne iba pre hibernáciu a nemali tendenciu na tento účel používať iné umiestnenia, ako je napríklad húštiny, na rozdiel od univerzálnejšieho medveďa hnedého. Táto špecializovaná hibernácia by mohla spôsobiť vyššiu zimnú úmrtnosť medveďom, ktorým sa nepodarilo nájsť dostupné jaskyne. Preto, ako sa pomaly zvyšovala ľudská populácia, jaskynné medvede čelili zmenšujúcim sa počtom vhodných jaskýň, a pomaly vyhynuli, pretože aj Neandertálci a anatomicky moderní ľudia vyhľadávali jaskyne, ako obydlia, obmedzili medveďom životne dôležité stanovištia. Táto hypotéza je stále predmetom výskumu. Podľa výskumnej štúdie, ktorá bola uverejnená v časopise Molecular Biology and Evolution, rádiokarbónová metóda datovania fosílnych zvyškov ukazuje, že výskyt jaskynných medveďov prestal byť hojný v strednej Európe asi pred 35 tisíc rokmi. „Toto môže byť pripísané zvýšenej ľudskej expanzii a výslednej konkurencie medzi ľuďmi a medveďmi o pôdu a prístrešie,“ vysvetľuje vedec, ktorý to spája so skromnými fosílnymi zvyškami medvedej koristi v hojným fosílnych záznamoch tohto druhu.
Vzťah s ľuďmi
Medzi rokmi 1917 a 1923, robil Emil Bachler v švajčiarskej jaskyni Drachenloch vykopávky. Tie odkryli viac ako 30 tisíc kostier jaskynným medveďov. Odhalili tiež kamenné truhly skladajúce sa z nízkeho múrika postaveného z vápencových dosiek blízko steny jaskyne a s niekoľkými medvedími lebkami vnútri. Vnútri bola nájdená aj lebka so stehennou kosťou od iného medveď. Špekulovalo sa, že toto bol dôkaz prehistorických ľudských náboženských obradov zahrňujúcich jaskynných medveďov, alebo že jaskynné medvede v Drachenloche boli lovené ako súčasť poľovného rituálu alebo že lebky boli držané ako trofeje. VArchaeology, Religion, Ritual (2004), archeológ Timothy Insoll silno pochybuje, či nálezy v kamennej truhle v Drachenloche boli dôsledkom ľudskej interakcie. Insoll upresňuje, že dôkazy pre náboženské praktiky zahŕňajúce jaskynných medveďov v tomto časovom období sú „ďaleko od presvedčivých“. Hovorí aj, že porovnanie s náboženskými aktivitami zahŕňajúcich medvede, ktoré sú známe z najstarších čias sú neplatné.
Podobný jav bol zistený v Regourdou, južné Francúzsko. Obdĺžniková jama obsahovala pozostatky najmenej dvadsať medveďov, ktoré boli zakryté masívnou kamennou doskou. Pozostatky neandertálcov ležali blízko v inej kamennej jame, s rôznymi predmetmi, vrátane medvedej ramennej kosti, škrabky, jadra, a nejakých vločiek, ktoré boli interpretované ako pohrebné milodary.
Rumesnil
Rumesnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 92 obyvateľov (2009).
Boney M.
Boney M. bola popová a diskotéková skupina, založená západonemeckým hudobným producentom Frankom Farianom. Pôvodnými členmi skupiny boli Liz Mitchell, Marcia Barrett, Maizie Williams a Bobby Farrell.
Formovanie skupiny
Frank Farian (Franz Reuther) bol pôvodne nie veľmi uspešným spevákom nemeckých šlágrov. Chcel ale u svojho hudobného vydavateľa nahrať niekoľko černošských melódií. V decembri 1974 štúdiu vyrobil prvú nahrávku s názvom „Baby Do You Wanna Bump?“, ktorý bol vlastne iba monotónnou melódiou, pri ktorej sa neustále opakoval hlbokým hlasom spievaný refrén „Baby Do You Wanna Bump?“ sprevádzaný ženským falzetom, ktorý spieval to isté. Skladba potom vyšla pod hlavičkou Boney M. Frank v tom čase pozeral austrálsky detektívny seriál, v ktorom mala hlavná postava meno Boney. Toto meno sa mu zdalo ako dobrý nápad pre názov skupiny a pridal k nemu M..
Prekvapením bolo, že skladba začala mať po rozpačitom štarte úspech v Holandsku a Belgicku. Farian sa v tom čase rozhodol, že by bolo dobré vytvoriť nejakú zostavu, ktorá by s jeho piesňami vystupovala v televíznych programoch, a tak cez sprostredkovateľskú agentúru (Katja Wolfe) dal dokopy modelku Maizie Williams (pôvodom z ostrova Montserrat) a jej jamajskú priateľku. K nim na prvé vystúpenia pridali tanečníka menom Mike.
Počas roku 1975 s nimi chvíľu vystupovala tanečnica menom Nathalie, ktorú skoro vystriedala Claudja Barry. Maizie priviedla exotického tanečníka z Aruby menom Bobby Farrell.
Speváčka Marcia Barrett (z Jamajky) sa pridala ku skupine vo februári 1976, po tom ako začala byť Claudia Barry otrávená z neustáleho otvárania úst počas plejbekov a rozhodla sa pre sólovú spevácku kariéru. Nakoniec sa ešte k skupine Boney M. pridala bývalá členka formácie Les Humphries Singers, vtedy nezamestnaná speváčka Liz Mitchell.
Juan Luís Vives
Juan Luís Vives (* 6. marec 1492, Valencia, Španielsko – † 6. máj 1540, Bruggy, Belgicko) bol španielsky filozof, historik, právnik, filológ, pedagóg, a teológ, predstaviteľ humanizmu. Pôsobil ako profesor v Leuvene a Oxforde.
Vives bol odporca scholastiky a Aristotela, autoritárstva a neplodnej špekulácie.
Bol pôvodom zo židovskej rodiny, ktorá prestúpila ku katolicizmu. Väčšinu svojho života strávil mimo Španielska.
Študoval v Paríži a Leuvene, kde sa spriatelil s Erazmom Rotterdamským.
Vives kritizuje tradičný spôsob pestovania vied, žiada, aby sa filozofia obrátila bezprostredne k prírode, snaží sa vypracovať účinnejšiu metódu poznania opierajúcu sa o skúsenosť.
Ani o duši nemožno špekulovať, ale treba skúmať skutočné duševné procesy: netreba sa pýtať, čo duša je, ale aké má vlastnosti a ako pôsobí; preto Vivesa pokladajú za priekopníka empirickej psychológie.
Cesta III. triedy 1015 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 1015' (III/1015, staré číslo III/002043 alebo skrátene III/00243'') je cesta III. triedy na Slovensku. Spája západnú bratislavskú mestskú časť Záhorská Bystrica so severovýchodnou mestskou časťou Rača cez obec Marianka a pohorie Malé Karpaty. Toto spojenie je však pre motorovú dopravu prakticky nevyužiteľné, nakoľko jej trasa prechádzajúca cez pohorie Malých Karpát je miestami nespevnená, na väčšine trasy príliš úzka (šírka jazdného pásu je menšia ako 3,5 metra) a dopravným značením je premávka všetkými vozidlami až na výnimky zakázaná. Jej celková dĺžka je 12,314 km.
Takmer celú cestu spravuje Magistrát hl. mesta SR Bratislavy, okrem časti prechádzajúcej Mariankou, ktorú spravujú Regionálne cesty Bratislava.
Priebeh
Cesta začína na križovatke s cestou I/2 na konci Záhorskej Bystrice pred čerpacou stanicou Slovnaft. V katastri obce pokračuje ako Záhorská ulica až po začiatok obce Marianka, ktorou prechádza už ako Karpatská ulica, na ktorej obíde Nám. 4 apríla zo severu až po križovatku s ulicou Partizánska, po ktorej pokračuje ďalej. Po pravej strane obíde areál krížovej cesty v Marianke až po križovatku, na ktorej sa opäť spojí s Karpatskou ulicou. Ďalej sa už nachádza dopravná značka zakazujúca vjazd všetkým vozidlám. Nasleduje dlhý úsek cez Malé Karpaty, kde míňa po ľavej strane Malý Slavín, bývalé muničné sklady a zostupuje do Rače ulicami Potočná a Detvianska až na križovatku s cestou II/502 (ulica Púchovská, Žitná).
Exnárova ulica (Bratislava)
Exnárova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. . Prechádza severnou stranou miestnej časti Pošeň, takmer po celej jej dĺžke. Je pomenovaná podľa slovenského komunistického funkcionára a partizánskeho veliteľa Ladislava Exnára.
Popis
Exnárova ulica je situovaná v smere západ-východ. Na západnom konci ústi do Jašíkovej ulice. Na východnom konci slepo končí v areáli autoškoly.
500 slovenských korún
500 Sk je bankovka, ktorá platí na Slovensku od roku 1993 do 16. januára roku 2009.
Sásky potok
Saský potok je potok na Strednom Pohroní, v juhovýchodnej časti okresu Zvolen. Je to ľavostranný prítok Lomnianskeho potoka, meria 3,3 km a je tokom VI. rádu.
500 slovenských korún
Lícna strana
Námetom lícnej strany bankovky je jedna z najvýznamnejších osobností slovenského národa 19. storočia - Ľudovít Štúr, hlavný tvorca koncepcie slovenskej národnej samobytnosti, kodifikátor spisovnej slovenčiny.
Exnárova ulica (Bratislava)
Úsek Jašíkova ulica – Bachova ulica
Na tomto úseku je Exnárova ulica v hlavnej osi koncipovaná ako chodník. Na severnej strane ulicu lemuje panelový bytový dom z druhej polovice 60. rokov 20. storočia. Na južnej strane ulice sa nachádza areál materskej školy. Na prístup k týmto objektom motorovým vozidlom slúžia dve paralelné komunikácie, vyústené na Jašíkovu ulicu, ktoré slepo končia pred Bachovou ulicou.
Sásky potok
Pramení v Javorí na severozápadnom svahu Ježovej (781,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 550 m n. m. Na hornom toku preteká Saskou dolinou západným smerom, pričom tok sleduje turistická trasa Rudnej magistrály. Následne sa stáča na juhozápad a pri Ranči Falkenhot vstupuje do Pliešovskej kotliny. Na dolnom toku už tečie viac-menej napriameným korytom odlesneným územím a vytvára malý oblúk smerujúci na juhovýchod. Do Lomnianskeho potoka ústi severovýchodne od obce Sása v nadmorskej výške približne 389,5 m n. m.
Exnárova ulica (Bratislava)
Úsek Bachova ulica – Chlumeckého ulica
Na tomto úseku je Exnárova ulica prejazdná. Na mieste križovania s Bachovou ulicou sú osadené stĺpiky na zabránenie vjazdu motorových vozidiel na Bachovu ulicu.
Za križovatkou s Bachovou ulicou sa na severnej strane ulice nachádza fontána Mária z roku 1976 od Pavla Mikšíka.
Po vyústenie Štefunkovej ulice na južnej strane sa na oboch stranách ulice nachádzajú panelové obytné domy z druhej polovice 60. rokov.
Presne oproti vyústeniu Štefunkovej ulice sa na severnej strane Exnárovej ulice nachádza jednoduchý pamätník venovaný pamiatke Karola Hanzlíčka.
Pred križovaním s Chlumeckého ulicou sa na severnej strane nachádza areál Geografického a kartografického ústavu na Chlumeckého 2. Na južnej strane sa nachádza rozsiahla parková plocha s ihriskami.
Malá Lodina (vodná nádrž)
náhľad|Malá Lodina Malá Lodina bola postavená na rieke Hornád nad mestom Košice. Vodná stavba je betónová gravitačná ťažná. Priehrada je vysoká 27 metrov nad úrovňou terénu a dĺžka koruny hrádze od pravého brehu na ľavý je 140 metrov. Táto priehrada tvorí vyrovnávaciu vodnú nádrž pre vodné dielo Ružín. Objem nádrže je 3,7 mil. metrov kubických vody.
Exnárova ulica (Bratislava)
Úsek Ulica Ivana Horvátha - autoškola
Na tomto úseku je Exnárova ulica koncipovaná ako prejazdná. V mieste križovania s ulicou Ivana Horvátha sú osadené stĺpiky na zabránenie vjazdu motorových vozidiel na ulicu Ivana Horvátha.
Za križovatkou s ulicou Ivana Horvátha sa na severnej strane ulice nachádza fontána Puk lipy z roku 1986 autorov Alexandra Bilkoviča a Iľju Skočeka.
Po križovatku s Čmelíkovu ulicou sa na oboch stranách ulice nachádzajú panelové obytné domy z druhej polovice 60. rokov.
Malá Lodina (vodná nádrž)
Elektráreň vodného diela
V priehrade je jedna horizontálna Kaplanova turbína s priemernou ročnou výrobou 6 GWh.
500 slovenských korún
Rubová strana
Rubovú stranu tvorí kompozícia Bratislavského hradu s barokovým chrámom svätého Mikuláša a časťou veže gotického kostola Klarisiek. Uprostred kompozície je najstaršie pôdorysné vyobrazenie Bratislavy z 15. storočia z drevorytu CHRONICA PICTA - Bratislavský hrad, tri kostoly v opevnení a štylizované zobrazenie Dunaja.
Exnárova ulica (Bratislava)
Úsek Ulica Ivana Horvátha - autoškola
Na severnej štítovej stene posledného z týchto bytových domov bezprostredne pri križovatke s Čmelíkovu ulicou je umiestnený pamätník Jankovi Čmelíkovi z roku 1972, ktorý je dobre viditeľný pri vjazde do Čmelíkovej ulice z Ružinovskej ulice.
Za križovatkou s s Čmelíkovu ulicou sa na oboch stranách ulice nachádzajú garáže.
Pred koncom Exnárovej ulice do nej z južnej strany ústi spojka s Mlynskými luhmi.
Pre vyústením Mlynských luhov bola Exnárova ulica dodatočne prehradená stĺpikmi na zabránenie prejazdu motorových vozidiel. Úsek Exnárovej ulice za križovaním s Čmelíkovou ulicou slúži len na prístup ku garážam. Prístup motorovým vozidlom na Mlynské luhy a do autoškoly je možný po paralelnej komunikácii vyústenej do Čmelíkovej ulice severne od hlavnej osi Exnárovej ulice.
Malá Lodina (vodná nádrž)
Výpuste vodného diela
Pri dne nádrže sú 3 dnové výpuste s rozmermi 5x2,5 m hradené segmentami, ktoré umožňujú prepúšťanie normálnych prietokov aj pri minimálnej hladine vody v nádrži. Pod korunou hrádze sú uložené 3 korunné prelivy s celkovou kapacitou 752 metrov kubických za sekundu. Pre lepšie prevedenie vody je na ľavej strane hrádze uložený bočný nehradený preliv, ktorý ústi až pod priehradou.
Spôsobilosť na právne úkony
Spôsobilosť na právne úkony alebo spôsobilosť právne konať (v rokoch 19501964 aj : svojprávnosť – podrobnosti pozri nižšie) je aktívna stránka právnej subjektivity. Rozumieme ňou teda spôsobilosť fyzických alebo právnických osôb vlastným právnym konaním a vo vlastnom mene nadobúdať, meniť alebo rušiť oprávnenia a brať na seba povinnosti, čiže zakladať, meniť alebo rušiť právne vzťahy.
Charakteristika
Spôsobilosť fyzických osôb právne konať môže determinovať vek, duševné zdravie, vzdelanie či profesia, štátne občianstvo. Spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu na Slovensku nadobúdajú fyzické osoby dovŕšením 18. roku alebo osoby staršie ako 16 rokov, ktoré majú povolenie súdu na uzavretie manželstva. Maloletí majú obmedzenú spôsobilosť len na také právne úkony, ktoré sú primerané rozumovej a vôľovej vyspelosti zodpovedajúcej ich veku.
Strassenov algoritmus
Strassenov algoritmus, pomenovaný podľa Volkera Strassena, je algoritmus na násobenie matíc. Oproti štandardnému algoritmu násobiacemu matice priamo podľa vzťahu z definície, s časovou zložitosťou O(n^3), má Strassenov algoritmus o niečo lepšiu asymptotickú časovú zložitosť, čo znamená, že pre veľké matice je Strassenov algoritmus rýchlejší, než štandardný algoritmus.
Spôsobilosť na právne úkony
Charakteristika
Plnoletej osobe možno vo výnimočných prípadoch obmedziť spôsobilosť právne konať, a to len súdnym rozhodnutím v dôsledku duševnej poruchy alebo nadmerného požívania alkoholických či iných omamných látok. Konajú za nich zákonní zástupcovia alebo súdom určení opatrovníci. Právne úkony osoby pozbavenej právne konať sú absolútne neplatné.
Strassenov algoritmus
Strassenov algoritmus nie je asymptoticky optimálny. Najrýchlejší známy algoritmus násobenia matíc, tzv. Coppersmithov–Winogradov algoritmus, má časovú zložitosť približne, ale vzhľadom na veľmi veľký konštantný faktor sa táto výhoda prejaví len pre extrémne veľké matice.
Spôsobilosť na právne úkony
Charakteristika
Právnické osoby majú aktívnu a pasívnu stránku právnej subjektivity časovo totožnú, teda spolu so spôsobilosťou mať práva a povinnosti nadobúdajú aj spôsobilosť na právne úkony. Ich právna spôsobilosť je obmedzená predmetom ich činnosti alebo určená zákonom.
So spôsobilosťou na právne úkony je spätá deliktuálna spôsobilosť, teda povinnosť subjektu právneho vzťahu niesť právnu zodpovednosť a s ňou spojené právne následky za prípadné zavinené protiprávne konanie.
Termín svojprávnosť
Do roku 1950 svojprávnosť (pokiaľ ide o tu preberaný kontext) v Česko-Slovensku znamenala spôsobilosť k právnym činom (nem. Handlungsfähigkeit), t.j. súhrnné označenie pre spôsobilosť na právne úkony a deliktuálnu spôsobilosť. Česko-slovenský občiansky zákonník z roku 1950 význam termínu svojprávnosť obmedzil na spôsobilosť na právne úkony a česko-slovenský Občiansky zákonník z roku 1964 (platný na Slovensku dodnes) termín svojprávnosť úplne prestal používať a hovorí už len o spôsobilosti na právne úkony.
V Česku bol novým Občianskym zákonníkom termín spôsobilosť na právne úkony (po česky způsobilost k právním úkonům) znova nahradený historickým termínom svojprávnosť (po česky svéprávnost), a to s účinnosťou od roku 2014.
V Rakúsku naopak historický termín svojprávnosť (po nemecky Eigenberechtigung) s účinnosťou od leta 2018 vyhodili z textu Všeobecného občianskeho zákonníka a nahradili ho tam termínmi spôsobilosť na rozhodovanie (po nemecky Entscheidungsfähigkeit), resp. v niektorých kontextoch termínom plnoletosť (po nemecky Volljährigkeit). V niektorých ďalších rakúskych právnych predpisoch a v právnej teórii sa však termín svojprávnosť naďalej používa, a to vo význame (úplná) spôsobilosť k právnym činom.
Strassenov algoritmus
Algoritmus
kde a C_{ij} sú matice typu, pričom z definície násobenia matíc vyplýva, že platí
Štandardný algoritmus možno ekvivalentne prepísať tak, aby násobil matice rekurzívne podľa uvedených vzťahov. Myšlienkou Strassenovho algoritmu je vypočítať hodnoty C_{ij} pomocou iných ekvivalentných vzťahov tak, aby bol počet rekurzívnych volaní násobenia matíc menší (v prípade štandardného algoritmu 8 volaní, v prípade Strassenovho algoritmu len 7 volaní). Pri Strassenovom algoritme sa teda hodnoty C_{ij} počítajú pomocou tzv. Strassenových vzorcov, ktoré obsahujú len 7 násobení matíc typu
kde
Správnosť týchto vzťahov možno overiť úpravou uvedených maticových výrazov.
Pseudokód
Strassenov algoritmus možno zapísať pomocou pseudokódu nasledujúcim spôsobom:
V uvedenom pseudokóde, A a B sú násobené matice, n je ich rozmer a min je minimálny rozmer matice, pre ktorý sa namiesto Strassenovho algoritmu použije štandardný algoritmus (potrebné na ošetrenie triviálnych prípadov, pri vhodnej voľbe min tiež možno podstatne zlepšiť čas výpočtu).
Časová zložitosť
Nech T(n) je počet aritmetických operácií, ktoré vykoná Strassenov algoritmus počas násobenia matíc typu n \times n. Keďže pre n \geq 2 sa pri každom rekurzívnom volaní sa vyvolá presne 7 rekurzívnych volaní násobenia a 18 krát sa použije sčitovanie matíc, ktorého časová zložitosť je pre maticu typu n \times n rovná n^2, platí rekurentný vzťah
Pomocou základnej vety o rekurentných vzťahoch (Master theorem) možno vypočítať, že platí
To znamená, že asymptotická časová zložitosť je lepšia ako O(n^3) pri štandardnom algoritme. Výraz T(n) však pri Strassenovom algoritme obsahuje podstatne väčší konštantný faktor, preto v praxi dosahuje Strassenov algoritmus lepší čas ako štandardný algoritmus len pre veľké matice.
Na druhej strane, najlepší známy dolný odhad časovej zložitosti algoritmu na násobenie matíc je \Omega(n^2). Nie je však známy žiaden algoritmus, ktorý by násobil matice v tomto čase.
Raumplan
Raumplan (doslova „priestorový plán“) je v architektúre pojem (pôvodne Adolfa Loosa) označujúci plán budovy berúci do úvahy aj veľkosť a svetlú výšku miestností v závislosti od ich funkcie a reprezentatívneho významu. Priestor celej stavby nie je členený do jednotlivých podlaží, kde každé podlažie je vo svojej ploche jednoúrovňové, ale do kubusov a miestností, ktoré sa prelínajú v rôznych výškových úrovniach.
Zakladateľ – tvorca
Hlavným predstaviteľom a tvorcom Raumplanu je najväčší predstaviteľ architektúry začiatku 20. storočia vo Viedni, a zároveň jeden z najvýznamnejších predchodcov modernej architektúry, architekt Adolf Loos. Silne sa zasadil proti výzdobe v architektúre (esej Ornament a zločin) a snaží sa architektúru priviesť späť k rýdzo čistej užitočnosti. Jeho najväčším prínosom pre architektúru je vytvorenie práve Raumplanu (priestorového plánu). Prostredníctvom neho formuluje celkom nový pohľad na vnútorný priestor a usporiadanie miestností z hľadiska jeho trojrozmernosti. Interiéry obytných domov navrhnutých viedenským architektom sú často tvorené miestnosťami, ktoré prenikajú jedna do druhej, rozčlenené do niekoľkých úrovní. Spoločne vytvárajú otvorený a plynulý priestor. Loos bol vo svojej parížskej ére veľmi zaujatý ideou trojrozmernej architektúry. Jeho rodinné domy sú navrhnuté so striedanými úrovňami jednotlivých priestorov, schodiská sú niekedy značne komplikovanými útvarmi. Vzájomná súvislosť a väzba priestorov zdôrazňuje ich priehľadnosť.
Citáty
„Normálny projektant robí dvojrozmerný, plošný plán. Architektúra je však trojrozmerná a aj tretí rozmer je potrebné formovať a navrhovať. Nemá sa preto robiť len Flächenplan – plošný plán, ale aj Raumplan – priestorový plán.“
„Naučte sa myslieť a tvoriť v troch dimenziách, a nie ako obyčajne v dvoch:“
„Každý jeden bod daného priestoru odvodiť a určiť pomocou troch súradníc podľa danej geometrickej osnovy. Bude to matematická a nie grafická tvorba architektúry. Dobrý projekt sa tak dá presne opísať a matematicky určiť. Viem si predstaviť sám seba, ako sedím v kresle a diktujem celý projekt asistentovi len v slovách a číslach. Bude na to treba vymyslieť nejaké prístroje, namiesto dnešných primitívnych trojuholníkov a príložníkov.“
Caprese
Caprese môže byť:
Svídna
thumb|Poloha zaniknutej dediny Svídna; červene je tiež vyznačený prameň v rokline južne od dediny a pozostatky pásov poľností na východ od nej. thumb|[[Brčál menší|Zimozeleňou obrastené stopy múrov sú v teréne viditeľné do výšky niekoľkých decimetrov až jedného metra.]]
Svídna bola stredoveká dedina, ktorá sa nachádzala asi 10 km západne od Slaného, v dnešnom katastri obce Drnek v okrese Kladno. Bola založená na prelome 13. a 14. storočia ako jedna z prvých osád v Čechách, v ktorej boli domy postavené výhradne z kameňa, v tomto prípade z opuky. Umiestnenie osady však nebolo najpriaznivejšie, a tak bola v 16. storočí opustená. V 60. rokoch 20. storočia bol v tejto lokalite vykonaný archeologický prieskum, ktorý umožnil lepšie spoznať život v stredovekej dedine.
Archeologický prieskum ukázal, že dedina bola vybudovaná na cca 4 ha a skladala sa zo štrnástich kamenných domov, ktoré mali rozmery približne 8 × 24 m Dedina bola pravidelne rozparcelovaná, domy obklopovali podlhovastý rínok a za nimi sa nachádzali záhrady. Asi 500 m východne od osady sa dochovali stopy po pásoch poľností.
Bouligny
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Didier-au-Mont-d’Or
Saint-Didier-au-Mont-d’Or je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Klesajúca funkcia
Klesajúca funkcia je funkcia f(x), pri ktorej pre každé x1 < x2 z definičného oboru funkcie platí.
1000 slovenských korún
1 000 Sk je bankovka, ktorá platila na Slovensku od roku 1993 do 16. januára roku 2009.
Lícna strana
Na lícnej strane bankovky je portrét Andreja Hlinku (* 1864 – † 1938), významnej osobnosti moderných slovenských dejín, ktorý výrazne ovplyvnil národnouvedomovací proces a spoločensko-politický pohyb na Slovensku.
Rubová strana
Na rubovej strane bankovky sú vyobrazené prvky, ktoré súvisia s miestami jeho pôsobenia. Ústredným motívom je Madona Ochrankyňa zo stredovekej nástennej maľby rímskokatolíckeho kostola v Liptovských Sliačoch pri Ružomberku. Ľavú časť bankovky vypĺňa obraz rímskokatolíckeho kostola sv. Ondreja v Ružomberku a v ľavej časti plášťa Madony je zakomponovaný motív Hlinkovho mauzólea.
Rastúca funkcia
Rastúca funkcia je funkcia f(x), pri ktorej pre každé x_1 < x_2 z definičného oboru funkcie platí.
Často býva nesprávne označovaná ako stúpajúca.
Krahulčí
Krahulčí je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 644 obyvateľov, z toho 320 mužov a 324 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,8 roka (muži 35,7 roka, ženy 39,9 roka).
Francúzska secesia
right|thumb|Veľká secesná váza, [[Daum, Nancy 1900 ]] right|thumb| Obálka časopisu, [[Rótulo ]] right|thumb| Rozetové okno, [[St. Denis Cathedral ]] right|thumb|[[Strom života-sklo, Louis Comfort Tiffany ]]
Caprese Michelangelo
V obci sa nachádzajú tieto pamiatky:
Francúzska secesia
Francúzska secesia je umelecký štýl, ktorý sa objavil v Európe a v Spojených štátoch po polovici 19. storočia a trval až do začiatku 20. storočia. Francúzsky tiež nazývaný Art Nouveau.
Architektúra
Svetová výstava roku 1900 v Paríži dala tamojším architektom príležitosť naplno uplatniť svoju fantáziu. Hlavnými centrami sa stali Paríž a Nancy. Hlavným predstaviteľom francúzskej secesie bol Hector Guimard ( Lyon 10.3.1867 - New York 20.5.1942 ), ktorý inšpirovaný Antonim Gaudím a Victorom Hortom, vychádzal z učenia Eugenna Viollet le-Duca. Napriek relatívne krátkemu obdobiu v ktorom sa secesia vyskytla v dejinách architektúry, sochárstva a maliarstva, sa preslávia vo veľkej miere. Sám Guimard ju chcel povzniesť na typizovaný smer francúzska. Bol kladený dôraz na detail a organické línie, veľmi často inšpirované orientálnou architektúrou. Prevládali organické a rastlinné motívy s bohato zdobenými detailmi. Samotné objekty mali veľmi pestrú tak isto vonkajšiu fasádu ako do detailu prepracovaný interiér.
Základné výrazové a materiálové prostriedky
2. Línia priniesla návraty do minulosti inšpirované Orientom a ľudovým umením v asymetrickej vlnivej línii a prebujnenom dekorativizme, tvarovej a materiálovej nápaditosti.
3. Vo veľkej miere využívanie železných prvkov, dotváranie sklom, v častých prípadoch dokonca aj farebne spracovaným (vitrážou).
Sochárstvo
Secesia v sochárstve konca 19. a začiatku 20. storočia sa stala hlavnou postavou osobnosť Francúza Augusta Rodina, ktorého je veľmi ťažké charakterizovať z hľadiska slohového zamerania. Keď sa oslobodil od klasicizmu zameral sa na čo najkvalitnejšie zachytenie daných predmetov. Jednou z ďalších charakteristických čŕt bolo pri opracúvaní kameňa tvoril spôsobom, že znejasňoval niektoré detaily. Je možnosť ho zaradiť medzi impresionistov, no jeho značná záľuba v krivkách a ornamentoch ho priradila k secesne tvoriacim umelcom konca 19. a začiatkom 20. storočia. Jeho najvýznamnejším dielom je Brána pekiel na ktorej sa inšpiroval známou Božskou komédiou od Danteho Alighieri, no na nešťastie ju nedokončil. Ďalší sochár a umelec, ktorého črty tvorby ho radia jasne k secesistom bol katalánec Lambert Escaler. Bol sochárom vysnívaných nýmf a ich vetrom rozviate vlasy mu boli zámienkou na uplatnenie dynamických kriviek. Z piemontskej skupiny treba spomenúť Medarda Rossa, ktorého diela pripomínajú kyselinou rozleptané aglomeráty hliny či hornín. Striedal symbolické námety so sociálnou tematikou.
Maliarstvo
Zárodky secesie v maliarstve badať už v niektorých dielach neskorých pred raffaelistov, a viac zaoberali teoretizovaním ako tvorbou, chytili sa Gauginových podnetov, respektíve Bernarovej a Gauginovej pontaventskej školy na atlantickom pobreží. Samotný maliari sa predovšetkým orientovali na budúcnosť, snažili sa priniesť novu senzibilitu. Pod vplyvom ďalekého východu sa vrátili k veľkým dekoratívnym kompozíciám, ornamentálnym tvarom, ... Usilovali sa docieliť tzv. čistú maľbu, ktorej hodnota nemala závisieť od zobrazeného motívu. Za dôležité pokladali predovšetkým kompozične riešenie, usporiadanie škvŕn a plôch, ako aj paletu čistých spočiatku intenzívnych, neskôr tlmených tónov. Pierre Bonard, Maurice Denis, Edouard Vuillard. Po nich nastupujú Gustave Moreau so svojou prepiatosťou, Odilon Redon so svojim irealizmom a Puvis de Chavanes so svojim mystickým idealizmom.
Umelecké remeslá
Práve táto časť patrí k hlavným tvorivým spôsobom secesného obdobia. Na jej vplyv malo hlavne priznanie tektoniky konštrukcií a autentickosti materiálov. Tým pádom akýsi návrat k primitivizmu, choroba dekadentnosti. Pre milovníkov umenia boli typickými motívy morskej peny, motýľov, kvetov, kotúčov dymu, či popínajúcej neurčitosti. Všetko to boli akoby prenesené motívy nostalgie, miestami až dokonca erotiky. Išlo o reakciu na gýčovitý priemyselne vyrábaný brak. Umelci tvorili doslova každú vec dennej potreby od tanierov, cez stoličky až po farebné okná, no mnohé z návrhov boli ovplyvnené s japonským a islamským dizajnom, hlavne od umelcov, ktorý študovali v zahraničí. Známy americký umelec Louis Comfort Tiffany (1848-1933) začínal ako maliar. Po študijnom pobyte v Paríži sa vrátil do New Yorku a začal ako majiteľ firmy Glass and Decorating Company kariéru umeleckého sklára a návrhára interiérov. Jeho návrhy boli poznačené japonským a islamským vplyvom. Jeho umelecká osobnosť sa naplno vykryštalizovala v osemdesiatych rokoch. Vytváral vysokohodnotné predmety z írisovaného skla. Tiffanyho vitráže ovplyvnili čiastočne aj maliarsky syntetizmus. Bol jedným z prvých, ktorí si uvedomili význam elektrickej energie pre secesný sloh. Na dvojakom aspekte umenie – rozumovom a poetickom – sa zakladali estetické koncepcie skupiny v Nancy, podporovanej Émilom Gallém, slávnym návrhárom skla, keramiky a nábytku. Jeho záujem o prírodné vedy sa prejavil v repertoári nových botanických foriem. Okrem neho si získal svetovú povesť aj Louis Majorelle. Exotický estetizmus bratov Goncourtovcov, myšlienka sociálneho umenia vyslovená Rogerom Marxom i agilný duch Mauricea Barrésa posilňovali pozíciu Émila Gallého, ktorý nakoniec dosiahol triumfálne úspechy a na Svetovej výstave v roku 1889 získal Veľkú cenu. Rok 1900 znamenal pre školu v Nancy vrchol rozkvetu. Po Gallého smrti 1904 však jej činnosť rýchlo upadla. V Paríži zohralo významnú úlohu pôsobenie obchodníka, zberateľa a vystavovateľa umeleckých diel ďalekého východu, Samuela Binga.
Briansk
Briansk (rusky Брянск) je mesto na západe európskej časti Ruskej federácie, leží na rieke Desna, 379 km juhozápadne od Moskvy. Má 436 000 obyvateľov (odhad 2005) a je administratívnym strediskom Brianskej oblasti.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o Briansku (nazývanom vtedy Дьбрянск) je z roku 1146, ale ako osada existoval už od konca 10. storočia - prvé zmienky o osídlení pochádzajú z roku 985. Briansk bol súčasťou Černigovského kniežatstva až do jeho porážky tatáromongolskými nájazdníkmi v roku 1239.
V roku 1249 vzniklo Brianske kniežatstvo na čele s prvým historicky doloženým brianskym kniežaťom Romanom Michajlovičom. Romanov syn a následník sa ale stal mníchom a kniežatstvo sa stalo súčasťou kniežatstva Smolenského. Od roku 1356 až do konca 15. storočia patrilo mesto Litve. Potom sa už natrvalo stalo súčasťou Ruska, s výnimkou obdobia medzi 6. októbrom 1941 a 17. septembrom 1943, kedy ho počas 2. svetovej vojny obsadili nacistickí vojaci. V meste samom i v jeho okolí malo významnú rolu partizánske hnutie, Briansk sám býva nazývaný mestom partizánskej slávy.
Administratívne členenie
Administratívne sa mesto skladá zo štyroch mestských častí (районов) - Sovietskeho, Bežického, Fokinského a Volodarského. Architektúra mesta je daná jeho rozložením na brehoch Desny a priľahlých návršiach, jednotlivé mestské častí preto budia skôr dojem súmestia než komplexnej mestskej zástavby.
Erichthonios (Dardania)
Erichthonios (starogr. Έριχθόνιος – Erichthonios, ) je v gréckej mytológii syn dardanského kráľa Dardana a vnukom najvyššieho boha Dia.
Erichthonios bol synom a nástupcom dardanského kráľa Dardana. So svojou manželkou Astyochou dcérou riečneho boha Simoeia mal syna Tróa, po ktorého smrti sa Dardania rozdelila medzi jeho dvoch synov Assaraka a Ila. Starší syn Assarakos sa stal kráľom zmenšenej Dardanie a mladší syn Ilos vo svojej časti krajiny založil mesto spočiatku pomenované po ňom Ilion, Ilios, neskôr preslávené pod menom Trója. Homér píše, že Erichthonios bol najbohatším zo všetkých smrteľníkov, okrem iného vraj vlastnil tri tisícky kobýl, z ktorých dvanásť oplodnil v podobe čierneho žrebca sám boh severného vetra Boreas a splodil tak kone, ktoré dokázali bežať po láne zrelého obilia, ako po hrebeňoch vĺn, bez toho aby sa ohol jediný klas.
Vasilij Danilovič Sokolovskij
Vasilij Danilovič Sokolovskij (* 21. júl 1897 – † 10. máj 1968) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu. Štábny dôstojník a blízky spolupracovník G. K. Žukova, počas druhej svetovej vojny.
Životopis
Narodil sa v roku 1897 v obci Kozliki blízko Bialystoku v Poľsku, vtedy súčasti Ruskej ríše, v roľníckej rodine ruského pôvodu. Počas ruskej občianskej vojny vstúpil do červenej armády. V roku 1918 absolvoval v Moskve vojenské inštruktorské kurzy. Jeho jednotka bola nasadená v Turkmenistane. Pri bojoch okolo Samarkandu v roku 1921 bol ranený a vyznamenaný za statočnosť. V druhej polovici 20. rokov slúžil vo funkcii náčelníka štábu streleckého zboru. V priebehu dovtedajšej kariéry postupne viedol rotu, brigádu a nakoniec 32. divíziu. Jeho jednotka viedla v 30. rokoch boje proti basmačom v Strednej Ázii. Neskôr slúžil v rôznych štábnych funkciách. Od apríla 1938 bol poverený funkciou náčelníka štábu Moskovského vojenského okruhu. 31. decembra 1939 povýšený do hodnosti komkor, neskôr 4. júna 1940 generálporučík. Od februára 1941 zástupca náčelníka Generálneho štábu Červenej armády pre organizačno-mobilizačné otázky. Spolu s generálmi Žukovom a Vatutinom patril k najužšiemu vojenskému veleniu.
Počas celej druhej svetovej vojny bol blízky spolupracovník maršala Žukova. Bol vynikajúcim plánovačom a kvalitným veliteľom.
V apríli 1944 sa stal náčelníkom štábu 1. ukrajinského frontu. Od 9. apríla 1945 pôsobil ako zástupca veliteľa 1. bieloruského frontu. 29. mája 1945 bol vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu (№ 6454). Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal 3. júla 1946. Od marca 1946 do marca 1949 bol veliteľom Skupiny sovietskych okupačných vojsk v Nemecku. V tejto funkcii bol aj počas Berlínskej krízy. Ako jeden z veliteľov, ktorí sa podieľali na oslobodzovaní Berlín presadzoval názor, že americkí, britskí a francúzski vojaci sú v západných sektoroch mesta len sovietskymi hosťami.
V roku 1949 sa vrátil do ZSSR a ďalej pôsobil ako zástupca ministra obrany (1949-1960) a v rokoch 1952-1960 náčelník Generálneho štábu. Na sklonku kariéry slúžil ako inšpektor Ministerstva obrany. Autor knihy Vojenská stratégia, manuálu vojenského myslenia, ktorý výrazne ovplyvnil stratégiu sovietskych ozbrojených síl po zvyšok studenej vojny.
Sokolovskij zomrel v Moskve 10. mája 1968. Urna s jeho popolom je uložená na pohrebisku pri stene moskovského kremľa na Červenom námestí.
Russy (Calvados)
Russy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
5000 slovenských korún
5 000 Sk je bankovka, ktorá platila na Slovensku od roku 1993 do 16. januára roku 2009.
Lícna strana
Na lícnej strane bankovky je portrét Milana Rastislava Štefánika (* 1880 – † 1919), významného diplomata, politika, vojaka a astronóma, doplnený po ľavej strane výtvarnými prvkami znázorňujúcimi Slnko a polmesiac charakterizujúce časť jeho života, ktorú venoval výskumom a pozorovaniam v oblasti astronómie.
Rubová strana
Na rubovej strane bankovky je zobrazená mohyla M. R. Štefánika na Bradle. Cez tlačový obrazec sa prelína časť súhvezdia Veľkej medvedice a v pravej hornej a dolnej časti obrazca sú vyobrazené kvety ponikleca veľkokvetého.
Bouquemont
Bouquemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Citroën AC4
Citroën C4 je automobil vyrábaný francúzskou automobilkou Citroën v rokoch 1928 až 1932. Počas 3 rokov produkcie bolo vyrobených približne 121 000 kusov. Model sa vyrábal v prevedeniach Berline Luxe, Conduite Interieure Luxe, Familiale Luxe, 2 a 4 sedadlový Cabriolet Decapotable, 2 a 4 sedadlový falošný kabriolet, Torpédo a Taxi. Automobil zdieľal rám, platformu s modelom C6 čo podstatne znížilo náklady na výrobu.
Popis
AC4 bola predstavená v roku 1928 na Parížskom autosalóne. Model AC4 je dizajnovo podobný modelu AC6. V roku 1930 sa zmenili názvy modelov na C4 a C6. Na rozdiel od C6, model C4 predstavoval menší rodinný model. Dizajnovo sa odlišoval od C6 hlavne dĺžkou kapoty, doplnkami a lacnejším prevedením.
Cesta III. triedy 1020 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 1020' (III/1020, staré číslo III/002046 alebo skrátene III/00246'') je cesta III. triedy na Slovensku. Spája bratislavskú mestskú časť Jarovce s cestou I/2 z východnej strany a s rakúskou obcou Kittsee zo západnej strany. Na ceste sa nachádza hraničný priechod s Rakúskom. Po vybudovaní diaľnice D4 bola jej časť preložená tak, aby nekolidovala s vetvami diaľničnej križovatky D2/D4 Bratislava-Jarovce.
Citroën AC4
Popis
Konkurencie schopné ceny, silná karoséria a vysoký výkon motora sa podpísali na dobrej predajnosti modelu. V prvom roku bolo predaných viac ako 70 000 kusov. O rok neskôr s príchodom verzie C6 Grand de luxe, bol model vylepšený na verziu C4 III. C4 bola opäť predstavená na parížskom autosalóne presne rok po debute, v nových variantoch karosérie. Vznikli aj nákladné verzie fourgonette a šasi pre nadstavby. V roku 1930 sa z modelu C4 III. stala verzia C4F. Bola rozšírená až na a rázvor bol skrátený o. Pribudla verzia roadster. V roku 1931 sa verzia zmenila na C4G, disponovala novou výkonnejšou motorizáciou s ktorou dosahovala rýchlosť až /h. V roku 1932 bola motorizácia vybavená gumovými vzperami čo prispelo k ďalšiemu zníženiu vibrácií pri jazde. Výroba bola ukončená v roku 1932 ale niekoľko kusov bolo dodaných až ďalší rok.
Cesta III. triedy 1020 (Slovensko)
Väčšinu cesty spravuje Magistrát hlavného mesta SR Bratislavy, okrem krátkeho 152 m dlhého úseku na území bývalej colnice, ktorú spravuje Colný úrad.
Priebeh
Cesta začína na križovatke s cestou I/2 medzi Petržalkou a Rusovcami. Ďalej prekonáva úrovňovo železničnú trať, za ktorou nasleduje križovatka s vetvou diaľničnej križovatky D2/D4 Bratislava-Jarovce. Následne vchádza do Jaroviec, v strede ktorých ostro odbočuje na severozápad. Nadjazdom prekonáva diaľnicu D4 a ďalej pokračuje až k železničnému priecestiu v obci Kittsee pred ktorým končí a plynulo na ňu nadväzuje miestna komunikácia na ulici Untere Hauptstraße.
Grenoble Foot 38
Grenoble Foot 38 je futbalový klub ktorý sídli vo francúzskom meste Grenoble. Od sezóny 2009-10 hrá v druhej najvyššej francúzskej futbalovej lige, potom čo zostúpili z Ligue 1. Domáce zápasy hrá na štadióne Stade des Alpes, s kapacitou 20 068 divákmi. Hrajú v bielo-modrých dresoch.
Citroën AC4
Motor s plávajúcim uložením
V októbri roku 1931, dostala C4 vo verzií C4F nové plávajúce uloženie motora. Technológia mala označenie Citroen Moteur Flottant. Plávajúce uloženie motora zlepšovalo komfort posádky, znížením vibrácií prenášaných do kabíny.
Grenoble Foot 38
História klubu
Klub bol založený v roku 1892. V roku 1997 sa spojil klubom Norcap Olympique a zmenil si názov z Olympique Grenoble Isère na terajší názov Grenoble Foot 38. Roku 2004 ho odkúpila japonská firma Index. Táto firma postavila pre klub nový štadión Stade des Alpes, ktorý otvorili vo februári 2008, a v tomto istom roku sa podarilo klubu postúpiť po prvýkrát do prvej ligy. Doposiaľ nevyhrali žiadnu známu trofej.
Zostava
Legenda: B - Brankár, O - Obranca, Z - Záložník, Ú - Útočník
Tréneri
'''Tréneri GF38 od roku 1945'''
Parapsychológia
Parapsychológia je kontroverzná vedná disciplína. Skúma dôkazy o mentálnom povedomí alebo vplyv vonkajších objektov bez interakcie známymi fyzickými prostriedkami. Väčšina študovaných objektov spadá do oblasti vplyvu „mysle na myseľ“ (ako napríklad mimozmyslové vnímanie, folie à deux a telepatia), vplyvu „mysle na prostredie“ (ako napríklad psychokinéza) a „prostredia na myseľ“ (ako napríklad strašenie). Spolu sú tieto schopnosti často označované ako „psionika“.
História
Termín parapsychológia bol vytvorený v roku 1889 psychológom Maxom Dessoirosom. Tento termín prijal Rhine v roku 1930 ako náhradu za pojem psychologické bádanie, aby poukázal na významný posun smerujúci k laboratórnym metódam použitým pri študovaní psychických fenoménov.
Prvotné psychické bádanie
Society for Psychical Research (SPR) je združenie na výskum psychológie bolo založené v roku 1882. SPR bolo prvým pokusom zorganizovať vedcov a bádateľov na kritické a nepretržité skúmanie paranormálnych fenoménov. Prvými členmi SPR boli filozofi, bádatelia, vedci, pedagógovia a politici, ako Henry Sidgwick, Arthur Balfour, William Crookes, a Charles Richet.
SPR klasifikovalo predmety štúdia na niekoľko oblastí: telepatia, hypnóza, prízraky, strašenie a psychické aspekty spiritualizmu, ako napr. zjavenia bytostí iného pôvodu, jav známy ako materializácia (vtelenie). Jeden z prvých programov SPR bol Census of Hallucinations, ktorý skúmal skúsenosti s prízrakmi a halucinácie u mentálne zdravých ľudí.
Externé odkazy
1. Parapsychológia - telepatia a telekinéza
Peugeot 309
Peugeot 309 je osobný automobil nižšej strednej triedy francúzskej autombilky Peugeot (koncern PSA). Peugeot 309 sa vyrábal medzi rokmi 1985-1993, potom bol v licencii vyrábaný tiež v Indii (1994-1997).