cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Východoslovenská armáda
Pozície poľnej armády
Pozície rôt ťahaných kanónov KPÚV boli nasledovné. Jedna rota mala pozície v obci Barwinek, druhé mala pozície pri Medzilaborciach. Roty KPÚV 4 a 5, ktoré mali vo výzbroji stíhače tankov Marder III mali pozície vo Vyšnom Komárniku (4.rota) a Ladomírová (5.rota). 2.tanková rota mala pozície v obci Štiavnik (Šarišský Štiavnik), 3 tanková rota, ktorá sa od začiatku leta nachádzala v Michalovciach sa začiatkom augusta presunula do Stropkova. 1.tanková rota zostávala v Čemernom, avšak tanky čat 1/I a 2/I boli odvelené do Prešova a Hanušoviec nad Topľou a mali sa zúčastniť protipartizánskych akcií.
Lietadlá leteckej skupiny sa nachádzali na letiskách v okolí Prešova.
Východoslovenská armáda a prípravy SNP
Podcenenie príprav zapojenia Východoslovenskej armády do chystaného povstania naznačuje aj korešpondencia veliteľa VÚ pplk. Goliana s exilovými československým ministrom obrany gen. Sergejom Ingrom. Z korešpondencie je patrné, že VÚ nemalo ujasnenú predstavu, ako by mali jednotky Východoslovenskej armády po vypuknutí povstania postupovať.
Východoslovenská armáda a partizáni
V súvislosti s výskytom partizánskych skupín na Východnom Slovensku inštruoval minister obrany a súčasne hlavný vojenský veliteľ generál Ferdinand Čatloš veliteľa poľnej armády gen. Malára nasledovne: Malár mal: ''“2. s partizánmi výchádzať s ohľadom na budúcu úlohu zboru čo najobratnejšie, ale aj tak, aby nijaké podozrenie to nevzbudilo u Nemcov a vládnych kruhov. Všetkých chytených na Slovensku partizánov dostane Malár k likvidácii čo znamená, že papierovo ich popraví a v skutočnosti ich tajne zachráni.''
3. S približovaním sa Červenej armády snaží sa pomocou partizánov a podľa vlastného uváženia aj priamo nadväzovať styk s ňou (...)“ Hneď po príchode jednotiek na východné Slovensko začalo dochádzať k prvým dezerciám jednotlivcov a ich odchode k partizánom. Týkalo to hlavne v tom čase ešte skupiny Čapajev, dočasne operujúcej v pohorí Čergov, ktorej rady posilnilo niekoľko zbehov.
Koncom jari a začiatkom leta sa na Východom Slovensku konali represie, počas ktorých bolo zatknutých veľa ilegálnych odbojových pracovníkov a partizánov. Partizáni, však rýchlo straty zapĺňali no skupinám chýbala výzbroj. Preto okrem žandárskych staníc prepadávali aj vojenské hlásky. 25. júna 1944 prepadli partizáni a odzbrojili leteckú hlásku na zámku v Zborove. Akcia sa skončila bez ľudských strát na oboch stranách. Partizáni ukoristili 5 pušiek a 300 nábojov.
O mesiac neskôr, 25. júla v nočných hodinách bola prepadnutá vojenská hláska P-17 pri Hanušovciach. Počas prestrelky padol jej veliteľ, jeden vojak bol zranený ťažko a jeden ľahko. V tú istú noc prepadli partizání skupiny Pugačov hlásku P-12 v Papíne.
Začiatkom júla vyslal veliteľ tajného vojenského ústredia pplk. gšt. Ján Golian na východné Slovensko svojho spolupracovníka pplk. Branislava Manicu a odbojára Jána Reptu. Obaja boli dobre známi v kruhoch odboja na východnom Slovensku, Manica sa poznal s veliteľom 1. PD  plk. pech. Mikulášom Markusom a Repta s náčelníkom štábu partizánskej skupiny Čapajev npor. let. Kukorellim.
Manica osobne oboznámil Kukorelliho s prípravami povstania a apeloval na neho, aby partizáni neútočili na vojsko a tlmili svoje aktivity, až do obdobia „spoločného vystúpernia“.
Veliteľovi 1. PD Markusov i Manica odporúčal, aby uržiaval s partizánmi kontakt a navigoval ich aktivity v súlade s povstaleckými plánmi. Žiadať od partizánov, aby tlmili svoje aktivity, však bolo náročné. Počty partizánov v horách stúpali a ako Londýn, tak ak Moskva ich vyzývali k aktivite. Požiadavky Golianovho vojenského ústredia 7. júla akceptoval aj partizánsky oddiel Pugačov, ktorý v tom čase operoval samostatne a svoje aktivity vyvíjal len na slovensko-maďarskom pohraničí.
Dňa 3. augusta 1944 sa v Slánskych vrchoch pod vrchom Oblík konalo stretnutie veliteľa 1. PD plk. pech. Markusa s veliteľom partizánskej  skupiny Čapajev Ivanom K. Baľutom. Stretnutie sa konalo z iniciatívy Markusa a na strane vojakov sa ho okrem veliteľa divízie zúčastnil aj náčelník štábu 1. PD mjr. gšt. Elemír Polk, prednosta operačného oddelenia stot. pech. Ján Stejskal a prednosta spravodajského oddelenia npor. pech. Gejza Kelemen. Za partizánov sa stretnutia zúčastnil náčelník štábu npor. let. Ľudovít Kukorelli a ďalší dvaja členovia štábu. Jeho výsledkom bola písomná dohoda o ukončení nepriateľstva medzi vojakmi a partizánmi. Vojaci partizánom prisľúbili, že všetky protipartizánske akcie im budú včas oznámené, aby sa partizáni mohli presunúť do iných oblastí. Po uznaní 1. pešej divízie VSA za súčasť spojeneckých síl mala 1. APSČ (Automatná partizánska skupina Ćapajev) podliehať veleniu 1. PD a veliteľ 1. divízie môže s ňou disponovať. Tu treba podotknpť, že partizáni Čapájeva už pred podpísaním tejto dohody striktne dodržiavali všetky ústne dohody o neútočení na vojakov.
Od začiatku augusta 1944 začali na Slovensko prenikať partizánske skupiny. Okrem výsadkov na Stredné Slovensko to boli aj presuny ďalších partizánov skupín na Východné Slovensko. A tie sa uskutočňovali s vedomím, či dokonca pomocou jednotiek VSA.
V noci 1. augusta prenikol na územie Slovenska v katastri obce Telepovce (Osadné) oddiel mjr. ČA Anatolija Belova-Kovalenka. V Kovalenkovom oddiele bolo aj niekoľko Slovákov, príslušníkov československých jednotiek. Pri prieniku asistovali vojaci pešieho pluku 4 od 2. pešej divízie a 5. augusta sa konalo stretnutie velenia skupiny s velením pešieho pluku 4.
V noci z 3. na 4. augusta prenikol cez Dukliansky priesmyk na územie Slovenska zväzok Alexander Nevskij pod velením pplk. Viktora Alexandroviča Karasjova-Stepanova. Prienik sa uskutočnil s vedomím Jazdeckého priezvedného oddielu 2 a vojakov 1. ženijného práporu 1. PD VSA. Úlohy oboch skupín boli spravodajské a ich príslušníci boli prekvapení priateľským prijatím, ktoré sa im dostávalo od vojakov VSA aj od obyvateľstva. 4. augusta pplk Karasjov-Stepanov informoval telegraficky Moskvu o situácii na Slovensku a súčasne žiadal o pokyny k ďalšej činnosti. Tie boli nasledovné: ''„1. Nevstupovať do oficiálnych rokovaní z vyšším velením slovenskej armády a nedávať mu žiadne sľuby.''
2. Upevňovať vzťahy s veliteľmi a vojakmi jednotlivých slovenských útvarov, využívať spojenie s nimi na vedenie prieskumnej činnosti na území Slovenska(…)
4. Na území Slovenska organizovať utajené základne pre vedenie spravodajskej činnosti a prijímanie nami v budúcnosti presunovanej agentúry.
5. Diverznú činnosť na území Slovenska vykonávať len proti Nemcom vťahujúc všemožne do tej činnosti Slovákov.“ Karasjov-Stepanov sa o niekoľko dní stretol s plk. Markusom a časťou jeho štábu. Markus sprostretkoval a stretnutie s velením partizánskej brigády Čapájev.
V priebehu augusta pokračovali aktivity vedúce k ozbrojeniu partizánskych skupin, ktorých početné stavy rástli. Tieto aktivity boli koorginované s vojakmi. Už v noci z 25. na 26. júla bol prepadnutý zbrojný sklad štábnej roty 1. PD v Giraltovciach. 21. augusta prepadli muničný sklad 1. PD v obci Kuková.
26. augusta došlo k odzbrojeniu pracovného oddielu VSA a jeho veliteľstva v Zamutove. Pri týchto prepadoch, ktoré bývali dohodnuté s vojakmi sa stávalo, že k partizánom odišli niektorí členovia vojenských jednotiek a hliadok.
S partizánmi od Karasjova sa stretol aj veliteľ VSA gen. Malá r, ktorý navonok vyzýval na protipartizánske akcie.
S partizánmi nadviazalo kontakt mnoho vojakov poľnej armády. Od poľnej jednotky PÚV to bol napríklad veliteľ štábnej čaty 2. práporu stot. útv Marián Ďuriš-Rubanský a veliteľ 1. práporu stot. útv. Ján Jarembák.
Výsledkom kontaktov s partizánmi bol odchod celej roty 2. práporu pešieho pluku 4 od 2. PD k partizánom, Práporu, ktorý bol následne stiahnutý na stredné Slovensko velil stot. pech. Ján Oškvarek a uvedenej rote velili npor. pech. Ladislav Kováč a por. pech. Kelčík. dezercii došlo v polovici augusta a prápor sa v tom čase nachádzal v priestore Lupków - Zubenské - Wola Michowa.
V rámci protipartizánskych akciíí boli 17. augusta z prvej tankovej roty uvoľnené prvé dve tankové čaty. Čata 1/I sa presunula do Prešova a čata 2/I do Hanušoviec nad Topľou. Obidve čaty mali podporovať pohotovostné oddiely žandárstva pri potieraní partizánov.
1. čata, ktorej veliteľom bol por. útv. Oskar Sedílek, bola do akcie povolaná len raz a to v noci z 23. na 24. augusta. keď partizáni Čapájeva prepadli nemecký transport stojaci na železničnej stanici v Margecanoch. Por. Sedílek zámerne zdržiaval presun do Margecian, kde jeho čata dorazila až po odchode partizánov.
Konflikt s partizánmi od Čapájeva mala aj pohostovostná skupina štyroch tankov vyčlenená taktiež 17. augusta od veliteľského roja II. tankovej roty. Tanky mali zabezpečovať komunikáciu v priestore Vyšného a Nižného Svidníka (dnes Svidník). Konflikt sa podarilo urovnať dohodou a do konca augusta mali tankisti kľud.
III. tanková rota sa v priebehu augusta západne od Stropkova zúčastnila protipartizánskej akcie, no počas dvoch dní na partizánov nenarazila.
Občasné vzájomné incidenty sa darilo vyriešiť vzájomnou dohodou, no bol aj prípad, keď partizáni zastrelili záložného dôstojníka od delostrelcov.
Zánik Východoslovenskej armády
V súvislosti so začiatkom nemeckej okupácie Slovenska odletel veliteľ armády Augustín Malár ráno 30. augusta 1944 do Bratislavy. Jeho zástupca plk. Talský zvolal v ten istý deň na veliteľstvo do Prešova poradu, ktorej výsledkom bolo konštatovanie, že jednotky poľnej armády podniknú 2. septembra 1944.akciu, ktorej cieľom malo byť vytvorenie vhodných podmienok pre rýchle spojenie s Červenou armádou.Stretnutia sa nezúčastnil veliteľ 2. PD plk. Tatarko, ktorý odkázal, že rozkazy piíjíma len od generála Malára.
Na žiadosť veliteľa leteckej skupiny mjr. Trnku odišiel odišiel plk. Talský v noci z 30. na 31. augusta 1944 do Kelemeša, nakoľko sa letci leteckej skupiny dožadovali aktivít,.Stretnutie Talského s letcami napokon dopadlo tak, že v skorých ranných hodinách 31. augusta odletela prevažná časť lietadiel leteckej skupiny k 1. ukrajinskému frontu a niekoľko lietadiel skončilo u 4. ukrajinského frontu. S leteckou skupinou odletel aj zástupca veliteľa plk. Talský.
V popoludňajších hodinách 31. augusta 1944 sa naplno rozbehla nemecká akcia odzbrojenia a Východoslovenskej armády pod názvom "Kartoffeln mit Premie". V rámci nej obsadili Nemci aj letisko v Nižnom Šebeši (Nižná Šebastová), kde v popoludňajších hodinách padol do ich zajatia veliteľ slovenskej poľnej armády Malár.
Po správach, že Nemci začínajú okupovať Slovensko, ukončil veliteľ 1.PD plk. Mikuláša Markus vo Svidníku poradu. Na jeho rozkaz sa v pohorí Čergov sústredilo asi 7 500 vojakov svojej divízie. Šlo o dve tretiny Pešieho pluku 2, delostrelecké oddiely II/1 a III/1 s jednou delostreleckou batériou a štyrmi kanónmi KPÚV, ženijný prápor, 1. spojovacia rota, časť proviantnej jednotky, časť vojakov Pešieho pluku 3 a zvyšky vojakov Pešieho pluku 1 s dôstojníkmi štábu Dva delostrelecké oddiely a časť pešieho pluku 3, ktoré mali pozície v Duklianskom priesmyku sa stiahli do okolitých lesov.
Plk Markus so svojimi vojakmi podnikal delostrelecké prepady nemeckých kolón a zorganizoval aj výpravu do Bardejova, kde oslobodil zajatých slovenských vojakov. V pohorí Čergov sa Markusov postupne slabnúci oddiel bránil až do 8. septembra, keď sa definitívne rozpadol. Časť vojakov, ktorí nepadli do zajatia a pochádzali z východného Slovenska sa pokúsili dostať domov. Na Stredné Slovensko prešlo približne 160 mužov vrátane veliteľa divízie Markusa.
Okrem skupiny plk. Markusa v pohorí Čergov sa vytvorili ďalšie dve veľké zberné miesta, kam sa uchyľovali vojaci VSA, ktorí sa nechceli dať zajať,
Tým prvým sa stal partizánsky zväzok Stallin (veliteľ pplk. Červenej armády Michail I. Šukájev). Na konci augusta a začiatkom septembra operoval zväzok v okolí Stropkova východne od rieky Ondava. Postupne sa ku zväzku pripojilo viac ako 2 000 vojakov a dôstojníkov oboch peších divízií. Z 1. PD to boli hlavne vojaci Peššieho pluku 3 dislokovaného v Duklianskom priesmyku a časť vojakov Jazdeckého priezvedného oddielu 2.(JPO-2) vrátane veliteľa mjr. jazd. Juraja Bileja. Oddiel sa v dopoludňajších hodinách 31. augusta presunul z Tylawy na Dukliansky priesmyk, čo časť jednotky zachránilo pred zajatím,
Na základe inštrukcií od velenia ''1. Ukrajinského frontu'' sformoval pplk Šukájev zo slovenských vojakov 12 oddielov so slovenskými veliteľmi. Neskôr sa niekoľko oddielov oddelilo a pod velením npor. pech, Štefana Davida so súhlasom pplk. Šukájeva presunulo na stredné Slovensko podporiť Slovenské národné povstanie. Časť vojakov a dôstojníkov odšišlo na povstalecké územie v menších skupinkách a malá časť sa pod vplyvom propagandy ľudáckeho režimu rozišla domov. Zo zbytku slovenských vojenských oddielov, ktoré zostali pri zväzku Stalin boli vytvorené dva oddiely. Jeden si dal názov ''4. partizánska brigáda M. R. Štefánika'' (veliteľ stot. pech. Ján Korenko) a druhý menší vytvorili vojaci JPO-2, doplnený o ďalších vojakov (veliteľ mjr. jazd. Juraj Bilej) , alt=Tank LT vz. 38, V-3.020 - veliteľské vozidlo 1. roty, tankového práporu |vľavo|náhľad|Tank [[LT vz. 38 číslo V-3.020 -  veliteľské vozidlo 1. roty tankového práporu Poľnej jednotky Pluku útočnej vozby ]] Druhým zberným miestom sa stali Slánske vrchy a základňa partizánskej brigády Čapajev V priebehu 31. augusta sa na veliteľstve poľnej jednotky PÚV ako aj na veliteľstvách oboch podriadených práporov pokúšali urobiť jasno o situácii. 31. septembra napokon padlo rozhodnutie o pripojení sa k partizánskej brigáde Čapajev pôsobiacej v Slánskych vrchoch. V popoluňajších hodinách 31. augusta sa do Zlalej Bane na západnej strane vrchov presunulo 13 tankov LT vz. 38 (11 tankov 1. tankovej roty a 2 tanky štábnej roty), dva stíhače tankov Marder III (ochrana veliteľstva práporu), 333 vojakov na 60 nákladných automobilov, 2 polopásovné motorky, 13 motocyklov, 2 poľné kuchyne, vojenské dielne, zásoby munície a vojenského materiálu a 20 tisíc litrov paliva. V skupine bol aj veliteľ poľnej jednotky PÚV mjr. útv. Jozef Dobrotka so štábom, ako aj štáby oboch podriadených práporov, V Zámutove sa ku skupine pripojilo aj Poľné veliteľstvo pracovného zboru s časťou svojich jednotiek.
Po porade s velením čapajevovcov bolo rozhodnuté hneď v noci podniknúť vojovú akciu Po polnoici 1. septembra vyrazila časť jednotky, zložená z 8 tankov a obidvoch stíhačov tankov Marder III s podporou partizánov na Prešov, druhá časť, ktorú tvorila čata 3/I (dôst. zást. Naništa) podporovaná partizánmi vyrazila k Obyšovciam (dnes Obišovce). Vpad na Prešov a Obyšovce sa skončil zle. Z druhej skupiny počas bitky v Obyšovciach zahynulo 14 vojakov a partizánov. Z 5 tankov Naništovej čaty sa na základňu v Slánskych vrchoch nevrátil ani jeden a z 20 tankovistov iba jeden. Zahynul aj veliteľ čaty. Skupina idúca na Prešov stratila ďalšie dva tanky a jeden stíhač Marder III. V noci z 1. na 2. septembra sa zbytok skupiny presunul hlbšie do Slánskych vrchov nad obec Hermanovce nad Topľou. V rámci novej organizácie skupiny Čapajev - zväzku vytvorili vojaci poľnej jednotky PÚV oddiel Bohdan Chmeľnickyj. Ďalší vojaci VSA vrátane časti štábu 1. PD vytvorili oddiel Sčors (veliteľ mjr. gšt. Elemír Polk)
Štáby vojenských odddielov:
Oddiel: Ščors - 224 príslušníkov
Oddiel Bohdan Chmeľnyckij - 333 príslušníkov
Operačné pôsobenie oddielov Bohdan Chmeľnyckij a Ščors od 2. do 7. septembra
Veliteľ oddielu Ščors mjr. gšt. Elemír Polk vydal 1. septembra svoj prvý skupinový rozkaz, v ktorom mimo iného určil priestory, do ktorých sa mali sústreďovať vojaci VSA, ktorí sa nenechali zajať. Do týchto priestorov mali byť od čapajevovcov vysielané spojky s ďalšími inštrukciami. Otázku rozstratených vojakov slovenských poľných divízií riešil Polk aj v rozkaze z 5. septembra. 2. septembra zase nariadil príslušníkom svojho oddielu narúšať pohyb nepriateľa na ceste v smere k obci Lipníky.náhľad|články pásu tanku LT vz. 38 patriaceho do skupiny poľnej jednotky PÚV nájdené nad obcou [[Hermanovce nad Topľou]]V dňoch 2.6. septembra pokračoval druhý vojenský oddiel Bohdan Chmeľnyckij v bojových akciách. V dňoch 2. a 3. septembra podnikol za podpory tankov niekoľko nájazdov na nemecké kolóny prepravujúce sa po ceste Vranov nad Topľou - Prešov no po týchto stretoch však oddielu ostali už len 3 bojaschopné tanky a stále funkčný Marder III. V dňoch 4. a 5. septembra podnikli Nemci za podpory útočných diel dva útoky smerom od Bystého na Hermanovskú dolinu. Za jej obranu odpovedal stot. útv. František Adam, zástupca veliteľa oddielu Bohdan Chmeľnyckij. Obidva útoky boli odrazené za pomoci stíhača tankov Marder III dôst. zástupcu Júliusa Rajtáka. alt=Hrob dôst. zást. Júliusa Rajtáka v Hermanovciach nad Topľou|vľavo|náhľad|Hrob dôst. zást. Júliusa Rajtáka na šarišskom cintoríne v [[Hermanovce nad Topľou|Hermanovciach nad Topľou ]] Dňa 7. septembra pristúpili Nemci ku konečnej likvidácii partizánskeho zväzku Čapajev a na Slánske vrchy udreli z troch strán: od Zlatej Bane, od Hanušoviec nad Topľou na Petrovce a od Bystrého na Hermanovce nad Topľou. Útok skupiny Rintelen podporovali útočné delá a pancierový vlak Panzerzug 62. Veliteľ obrany Hermanovskej doliny stot. útv. František Adam vydal rozkaz, aby zvyšné tanky a zostávajúca pechota zaútočili smerom na Bystré. Prúdký výpad Nemcov zaskočil a doprial vojakom a partizánom čas na odpútanie sa a ústup. Nemci boli vytlačení až do Bystrého. Okolo 11. hodiny sa začal ústup, ktorý kryl Rajtákov Marder Samotný Rajták počas boja zahynul. Stotník Adam a npor. Švarc sa pokúšali vozidlo zachrániť, no kvôli paľbe protivníka sa im to nepodarilo.
V priehebu končiaceho dňa prišiel rozkaz hlavného štábu zväzku zničiť zostávajúcu techniku, znefunkčníť telefónne prístroje, opustiť bojisko a ustúpiť smerom k masívu vrchu Šimonka a zaujať kruhovú obrany. Nemci však už hlbšie do Slánskych vrchov nepostupovali. Straty oddielu Bohdan Chmeľnyckij za necelý týždeň boli nasledovné: okolo desiatky mŕvych, 5 zajatých a 20 ranených.
Večer 7. septembra obdržalo velenie partizánskeho zväzku Čapajev od ''Štábu partizánskeho hnutia pri 1. Ukrajinskom fronte'' v súvislosti so začiatkom Karpatsko-duklianskej operácie rozkaz novom operačnom priestore, do ktorého sa zväzok musel presunúť. V tejto súvislosti, ako aj v súvislosti so zložitou situáciou, v akej sa zväzok ocitol, padlo rozhodnutie o rozpustení oboch vojenských oddielov, Najväčšia časť vojakov po dohode a s povolením velenia zväzku sa od jednotky odlúčila a odišla domov. Časť vojakov sa presunula na Stredné Slovensko, kde sa zapojila do Slovenské národné povstania. V tejto skupine boli napríklad stot. útv. František Adam, stot. útv. Martin Ďuriš-Rubanský, npor. útv. Dominik Miartuš Časť vojakov ostala so zväzkom pokračovala v partizánskom boji. Malá časť dôstojníkov a vojakov z oboch vojenských oddielov ostala na základni v Slánskych vrchoch a očakávala príchod frontu. Bol medzi nimi mjr. gšt. Elemír Polk, mjr. útv Jozef Dobrotka, stot. útv. Ján Jarembák, MUDr. Imrich Hudec a ďalší. Žili v stanoch na Šimonke a v poľovníckom zrube nad obcou Petrovce. V druhej polovici septembra sa na základni objavila partiánska ošetrovateľka Anna Onderová (neskôr sa stala manželkou Ľudovíta Kukorelliho) a ďalší partizán. Dvojica prišla po dokumenty a odovzdala odkaz od plk. gšt. Viliama Talského, aby sa skupina urýchlene presunula do nového štábu Čapajeva nad obcou Závada. Skupina na Šimonke sa postupne zmenšovala a začiatkom októbra zostalo v Slánskych vrchoch už len niekoľko ľudí Bol medzi nimi mjr. útv Jozef Dobrotka, stot. útv. Ján Jarembák. Finančne im vypomohol posádkový veliteľ z Prešova a miestni odbojári im zabezpečili civilné oblečenie a falošné dokumenty a muži sa presunuli na Stredné Slovensko a do Bratislavy.
Záverečné zhrnutie
K oficiálnemu zániku Východoslovenskej armády došlo 31. agusta 1944. Z 35 000 vojakov a dôstojníkob sa v nemeckom zajatí ocitlo odhadom 18 000. Väčšina z nich sa stala lacnou pracovnou silou v internačných a pracovných táboroch v Nemecku a Rakúsku. Na základe intervencií prezidenta Jozefa Tisa, a slovenskej vlády bolo v decembri 1944 na Slovensko vrátených asi 7 000 - 8 000 z nich. Boli zaradení ako technické vojsko do Domobrany, kde rozšírili rady nespoľahlivých vojakov.
Z pôvodnej štruktúry a počtu jednotiek poľnej armády sa približne 4  000 vojakov zapojilo do Slovenského národného povstania. Šlo o tri prápory pechoty od 2.PD (velitelia stot. pech. Jobák, stot. pech. Vitalay, stot. pech Oškvarek) a 13 tankov 2. tankovej roty (npor.útv. Achimský), ktoré boli z východného Slovenska odvelené na konci augusta a ďalších približne 2000 vojakov, ktorí sa na povstalecké územie presunuli po 31.auguste..
Ďalší vojaci, ktorí neboli zajatí, ktorí nepadli, alebo neprešli na územie Stredného Slovenska sa rozišli domov alebo sa pridali k partizánom. Na počiatku septembra 1944 bolo výrazné zastúpenie vojakov slovenskej poľnej armády v partizánskych zväzkoch Šukájeva, zväzok Čapajev, čiastočne oddiel Alexander Nevskij, partizánska jednotka Kvitinského, oddiel Kovalenka-Belova a ďalšie.
Východoslovenská armáda vo filme
Osud Východoslovensej armády bol niekoľkokrát zachytený aj vo filme. náhľad|Zajatie generála Malára v Nižnej Šebastovej (z filmu Choď a nelúč sa (1979))
Saint-Sulpice-de-Mareuil
Saint-Sulpice-de-Mareuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nancy Astorová
Nancy Witcher Astorová, rodným menom Nancy Witcher Langhorne, (* 19. máj 1879, Danville, Virgínia, USA† 2. máj 1964, Grimsthorpe Castle, Spojené kráľovstvo) bola britská politička, prvá žena, ktorá sa stala členom Dolnej snemovne britského parlamentu (Constance Markiewiczová bola prvou zvolenou ženou, za stranu Sinn Féin, ale mandátu sa nemohla ujať).
Bola zvolená za Konzervatívnu stranu a členkou bola v rokoch 1919 až 1945; jej manželom bol Waldorf Astor, 2. vikomt Astor. Známe sú jej početné boje s Winstonom Churchillom. Prvýkrát použila termín D-Day Dodgers pre vojakov, ktorí sa nezúčastnili vylodenia v Normandii.
Liercourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Collegium Musicum (album)
Collegium Musicum je debutový štúdiový album slovenskej art rockovej skupiny Collegium Musicum, ktorý ako LP vyšiel v roku 1971 vo vydavateľstve Supraphon.
Na albume sa hudobnícky podieľali Marián Varga, Fedor Frešo, Rasťo Vacho a Dušan Hájek. Pre Rasťa Vacha to bola jediná spolupráca s Collegium Musicum, od nasledujúceho albumu Konvergencie ho nahradil gitarista František Griglák. Texty k piesňam napísal bývalý gitarista Prúdov Peter Saller.
Album bol nahraný 26.-28. októbra 1970 v pražskom štúdiu Supraphon – Dejvice, produkoval ho Hynek Žalčík. Booklet nakreslil Jiří Rathouský.
Reedície
Vydavateľstvo Opus vydalo reedície albumu v rokoch 2007 (CD) a 2017 (LP). Prvá reedícia obsahuje okrem rovnomenného albumu aj mladšie EP Hommage à J.S.Bach / Ulica plná plášťov do dažďa (Panton, 1970).
Pezinok Pije Pivo
Pezinok Pije Pivo je pivný festival, ktorý sa koná v predposledný alebo posledný júnový piatok a sobotu na Radničnom námestí v Pezinku.
Festival sa koná každoročne od roku 2014. Myšlienkou festivalu je odprezentovať v typicky vínnej oblasti akou je mesto Pezinok, pivnú kultúru a priblížiť jednotlivých producentov remeselného piva a ich produkty návštevníkom.
Počas dvoch dní, piatok a sobota, majú návštevníci možnosť ochutnať množstvo druhov jedinečných pív, spoznať slovenské a zahraničné remeselné pivovary a ich pivné špeciality. Nachádzajú sa tu aj stánky s občerstvením a živá hudba.
Vstup na festival je voľný. Na festivale sa platí žetónmi, ktoré sa dajú zakúpiť pri vstupe na festival. Cena jedného žetóna je 0,50€.
Liéramont
Liéramont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2018
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2018 (skrátene komunálne voľby v roku 2018) boli voľby poslancov zastupiteľstiev a starostov obcí, mestských častí a primátorov miest, ktoré sa konali v sobotu 10. novembra 2018.
Zlatá lopta 1976
Zlatá lopta 1976 bol 21. ročník ankety francúzskeho časopisu France Football o najlepšieho futbalistu Európy v roku 1976. Druhý krát v histórii ankety zvíťazil Franz Beckenbauer. V ankete sa výrazne presadili reprezentanti Československa, ktorí v tomto roku získali titul majstrov Európy. V prvej desiatke sa umiestnili traja, český brankár Ivo Viktor na „bronzovom“ stupienku, kapitán európskych šampiónov Anton Ondruš obsadil šiestu priečku a Marián Masný bol na delenom 9. až 11. mieste. Ďalší člen zlatého tímu Jaroslav Pollák sa umiestnil na 15. až 18. mieste.
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2018
Volebná účasť dosiahla hodnotu 48,67 %, čo predstavuje mierny nárast oproti 48,34 % vo voľbách v roku 2014. Najvyššia účasť bola v Prešovskom kraji (53,18 %), najnižšia v Bratislavskom (43,74 %). Spolu sa voľby konali v 2 919 obciach, celkovo bol starosta zvolený v 2 904 obciach, zastupiteľstvo v 2 895 obciach. Najúspešnejší pri voľbách starostov aj poslancov boli nezávislí kandidáti. Nezávislí kandidáti získali 1 232 mandátov primátorov a starostov, na druhom mieste skončili kandidáti vládnej strany SMER-SD s 592 kreslami a na treťom ďalšia vládna strana SNS so 160 kreslami. Pri poslancoch miestnych zastupiteľstiev mali nezávislí kandidáti 7 301 získaných mandátov, poslanci za SMER-SD 3 692 mandátov a tretie bolo opozičné KDH s 2 350 mandátmi.
Zlatá lopta 1976
V ankete hlasovali redaktori z 23 európskych krajín. Iva Viktora označili za najlepšieho futbalistu starého kontinentu novinári z Československa, Bulharska, Portugalska a Fínska. Marián Masný bol druhý na hlasovacom lístku nórskeho Radia Oslo, Jaroslav Pollák druhý v hlasovaní rumunského Sportulu a Antona Ondruša zaradil na tretie miesto rakúsky United Press.
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2018
Voľby boli jednokolové. Za poslancov zastupiteľstva boli zvolení kandidáti, ktorí získali vo volebnom obvode v poradí najviac platných hlasov. Za starostu alebo primátora bol zvolený ten kandidát, ktorý získal najviac platných hlasov, ide teda o volebný systém relatívnej väčšiny, ktorého negatívom je možné veľké množstvo prepadnutých hlasov (víťazovi teoreticky stačí na víťazstvo aj 10 % hlasov a 90 % pre iných kandidátov prepadne). Pri rovnosti hlasov sa podľa zákona vykonajú nové voľby. Právo voliť do orgánov samosprávy obce má plnoletý obyvateľ obce, ktorý má v nej trvalý pobyt.
Ligescourt
Ligescourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2018
Bratislava
V hlavnom meste Bratislava kandiduje na úrad primátora 10 kandidátov.
Preferencie
Do bratislavského mestského zastupiteľstva kandiduje podľa zatiaľ neoficiálneho zoznamu 284 kandidátov, z toho 69 žien a 215 mužov. V mestskom parlamente bude v nasledujúcom volebnom období (20182022) sedieť 45 poslancov, teda rovnaký počet ako v súčasnosti.
Košice
V Košiciach kandiduje na primátora 13 kandidátov.
Kandidáti
V Nitre sa o post primátora v komunálnych voľbách uchádza 11 kandidátov, štyria stranícki a siedmi nezávislí.
Zlatá lopta 1976
Výsledky ankety
Poznámka: zvýraznení sú slovenskí futbalisti
Saint-Sulpice-de-Roumagnac
Saint-Sulpice-de-Roumagnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2018
Kandidáti
O post primátora Považskej Bystrice sa uchádzajú štyria kandidáti.
Zatiaľ nie je zhotovená žiadna anketa.
V Prešove kandidujú na post primátora siedmi kandidáti.
V Ružomberku za primátora kandidujú štyria kandidáti.
Trnava
O post primátora má záujem osem kandidátov. O 31 poslaneckých miest sa uchádza 155 kandidátov, z toho 29 žien.
Kandidáti
O post primátora v Žiline sa uchádza sedem kandidátov.
Výsledky
Priebežné výsledky začal Štatistický úrad SR zverejňovať po 22. hodine na stránke volbysr.sk. Prvý raz boli priebežné zobrazované výsledky voľby primátora hlavného mesta Bratislavy a primátora mesta Košice tak, ako boli spočítavané z jednotlivých okrskoch, aktualizované boli po asi 10-minútových intervaloch.
Saint-Victor (Dordogne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2018
Primátori krajských miest
Pri voľbách primátorov a starostov SR sa využíva jednokolový volebný systém relatívnej väčšiny, ktorý znamená, že zvíťazí kandidát s najväčším počtom hlasov, pričom nepotrebuje získať nadpolovičnú väčšinu hlasov.
Saint-Victor (Dordogne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Voľby do orgánov samosprávy obcí na Slovensku v roku 2018
Doplňovacie voľby
Pre obsadenie neobsadených alebo uprázdnených miest primátorov, starostov či poslancov miestnych zastupiteľstiev sa počas volebného obdobia 201822 konalo trojo ďalších doplňovacích volieb. Územne boli obmedzené iba na obce, v ktorých zvolení predstavitelia chýbali.
Doplňovacie voľby v októbri 2020
V sobotu 3. októbra 2020 sa konali v 48 obciach, v ktorých bolo neobsadené miesto starostu alebo poslanca obecného zastupiteľstva, doplňovacie voľby. Náležitosti volieb sa zhodovali s tými z roku 2018, mandát zvolených zástupcov obcí sa skončí v roku 2022 súbežne s mandátmi zástupcov zvolených v riadnych voľbách v roku 2018. Volebné miestnosti boli otvorené od 7:00 do 22:00. Volebná účasť dosiahla 35,9 %. V voľbách úspešne zvolili 33 nových starostov a 26 nových poslancov. Najúspešnejší boli nezávislí kandidáti, ktorí získali 23 mandátov starostov a 10 mandátov poslancov. Z politických strán získalo najviac mandátov starostov Kresťanskodemokratické hnutie (3) a najviac mandátov poslancov strana SMER-SD (5). Voľby boli čiastočne neúspešné v obciach Sasinkovo (kde boli pre nedostatok kandidátov zvolení namiesto troch poslancov dvaja) a Pribylina (namiesto dvoch jeden). Súčasne v obciach Prosiek, Píla v okrese Pezinok a Ďurďoš sa voľby do zastupiteľstva nekonali, keďže nekandidoval nikto.
Jessie Ware
Jessica Lois Ware (* 15. október 1984, Londýn) je britská alt-popová speváčka-skladateľka a podcasterka. Preslávila sa skladbou „Wildest Moments“ z debutového albumu Devotion (2012), ktorý sa dostal na piatu priečku britského rebríčka. Je držiteľkou šiestich nominácií na Brit Awards, nominácie na Mercury Prize, MOBO Award či MTV Europe Music Award. Jej štvrtý štúdiový album What's Your Pleasure? (2020) obsadil tretiu priečku v britskom rebríčku. Je tiež držiteľkou troch nominácií na British Podcast Awards za svoj podcast s názvom Table Manners, ktorý od roku 2017 uvádza so svojou matkou.
Kariéra
Ware začínala ako vokalistka Jacka Peñateho, ktorý ju cez telefonát oslovil s ponukou robiť mu koncertnú vokalistku v čase, keď ešte pracovala ako novinárka. Jeden z jeho hudobníkov následne predstavil Ware spevákovi SBTRKT. Stretnutie vyústilo do spolupráce na skladbe SBTRKT s názvom „Nervous“ (2010). Nasledovali ďalšie spolupráce, ktoré Ware priviedli k zisku nahrávacej zmluvy s vydavateľstvom PMR Records. V roku 2011 sa objavila na albume Ceremonials od Florence and the Machine.
V októbri 2011 debutovala samostatným singlom „Strangest Feeling“, nedosiahol však komerčný úspech. V auguste 2012 vydala debutový album Devotion, ktorý sa dostal do prvej päťky britského rebríčka. Pilotným singlom sa stala skladba „Running“. Medzinárodný ohlas prvýkrát zaznamenala tretím singlom z albumu, skladbou „Wildest Moments“. Album získal pozitívne hodnotenia kritikov a do mesiaca od vydania jej vyniesol nomináciu na prestížnu cenu Mercury Prize, ako aj nominácie na Brit Awards. Po úspechu debutového albumu sa Ware vydala na koncertné turné po Európe i Spojených štátoch. Druhý štúdiový album vydala v októbri 2014, umiestnil sa v prvej desiatke britského rebríčka. Singel s rovnomenným názvom bol kritikmi prirovnaný k najlepšej minimalistickej tvorbe Princea z 80. rokov. Toho roku prispela skladbou „The Crying Game“ na album Nicki Minaj, The Pinkprint, a s Edom Sheeranom napísala skladbu „New Man“ pre jeho album ÷. Po dvojročnej odmlke sa vrátila na koncertné pódiá v roku 2017 s vydaním tretieho štúdiového albumu s názvom Glasshouse, ktorý debutoval na siedmej priečke britského rebríčka. V júni 2020 nasledoval štvrtý album What's Your Pleasure?, ktorý obdržal výrazné uznanie hudobných kritikov. V závere roka 2021 spolupracovala s Kylie Minogue na reedícii jej albumu Disco.
Ware je od roku 2014 ambasádorkou UNICEF, v súvislosti s OSN bola vyslaná do Bangladéšu, Kamerunu a Severného Macedónska. V júni 2017 bola jedným z hudobných umelcov, ktorí spoločným charitatívnym singlom vyzbierali peniaze pre rodiny obetí požiaru Grenfell Tower v západnom Londýne.
Osobný život
V auguste 2014 Ware uzavrela manželstvo so Samom Burrowsom, s ktorým sa pozná od základnej školy. Svadobný obrad sa konal na gréckom ostrove Skopelos, kde sa predtým aj zasnúbili. Majú tri deti, dcéru (* 2016) a dvoch synov (* 2019 a 2021).
Ware je Židovka. V roku 2021 sa vyjadrila, že chce absolvovať rituál bat micva.
Vyštudovala anglickú literatúru na University of Sussex, pracovala ako novinárka v Jewish Chronicle aj v bulvárnom denníku Daily Mirror. Jej otec je investigatívny reportér televízie BBC.
Je fanúšičkou futbalového klubu Manchester United a je známa blízkym priateľstvom s Edom Sheeranom.
Club Atlético Estudiantil Porteño
Club Atlético Estudiantil Porteño, skrátene Estudiantil Porteño, je argentínsky športový klub so sídlom v meste Ramos Mejía, ktoré sa nachádza v oblasti hlavného mesta Buenos Aires. Estudiantil Porteño vyhral spolu 2 tituly v argentínskej najvyššej súťaži Primera División, oba však ešte v 30. rokoch 20. storočia. Klub vznikol už v roku 1902 a existuje do súčasnosti. Jeho futbalový oddiel však zanikol v roku 1938. V súčasnosti sa Estudiantil Porteño venuje rôznym druhom športu, združuje okrem iného basketbal, gymnastiku, hádzanú či volejbal.
História
thumb|left|Tím z roku 1926. Klub bol založený v roku 1902 pod názvom Club Atlético Estudiantil Porteño študentmi školy Colegio Nacional del Oeste. Študenti školy boli fanúšikovia a členovia klubov Estudiantes de Buenos Aires a Porteño, preto bol zvolený práve názov Estudiantil Porteño. V roku 1904 sa klub stal členom argentínskej futbalovej federácie. Už v roku 1913 sa klub predstavil v najvyššej futbalovej súťaži, kde obsadil deviate miesto. V ďalších ročníkoch sa klub postupe uchytil v strede ligovej tabuľky. V roku 1919 sa liga rozdelila na dve súbežne hrané súťaže. Klub sa pripojil ku konkurenčnej futbalovej federácií a najvyššej súťaži. Aj tu sa klub umiestňoval v strede tabuľky. 20. roky 20. storočia však Estudiantil Porteño trávil skôr v spodnej časti tabuľky. Po zjednotení súťaže v roku 1927 sa tím posunul znova do stredu tabuľky, kde strávil aj zvyšok dekády. V ročníku 1931 sa súťaž profesionalizovala, no nie všetky kluby s touto zmenou súhlasili. Niektoré zostali hrať amatérsku súťaž, ktorú organizovala pôvodná futbalová federácia. To sa týkalo aj klubu Estudiantil Porteño. V sezóne 1931 skončil klub na delenom prvom mieste spoločne s tímom Club Almagro. V následnom finále vyhral Estudiantil Porteño 3:1 a získal svoj prvý majstrovský titul. V nasledujúcich sezónach sa však klubu vôbec nedarilo. V sezóne 1934 bol znovu úspešný, keď skončil na prvom mieste a získal druhý titul. Po tejto sezóne však došlo k zjednoteniu súťaží a všetky amatérske kluby museli povinne zostúpiť do druhej ligy. Keďže Estudiantil Porteño chcel zotrvať na amatérskej úrovni, musel napriek zisku titulu zostúpiť.
thumb|Majstrovský tím z roku 1931.
Účasť v druhej lige a zánik futbalového oddielu
Po nútenom zostupe do druhej ligy sa v sezóne 1935 umiestnil klub až na 22. mieste. V ročníku 1936 skončil o miesto nižšie. V sezóne 1937 už hralo druhú ligu iba sedemnásť tímov a Estudiantil Porteño skončil na trinástom mieste. V ročníku 1938 obsadil klub desiate miesto. Predstavitelia klubu však nechceli vytvoriť profesionálny oddiel a preto z vlastnej vôle odhlásili svoj tím z druhej ligy. Vďaka tomu mohol klub zostať na amatérskej úrovni. Od tej doby už tím nehral žiadnu súťaž organizovanú futbalovou federáciou. Klub existuje do súčasnosti a venuje sa organizovaniu rôznych športov, no stále na amatérskej úrovni.
Farby a znak klubu
V roku 1907 si klub zvolil modrú a červenú farbu ako farby klubu. Tieto farby používa pre svoje družstvá klub aj v súčasnosti.
Klubový znak je taktiež červeno-modrý s nápisom C.A.E.P., teda Club Atlético Estudiantil Porteño.
Lignières (Somme)
Lignières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Silvia Vaculíková
Silvia Vaculíková (* 22. júl 1967, Trnava) je slovenská fotografka a cestovateľka. Na svojich fotografiách zachytáva predovšetkým obyčajných ľudí v ich prirodzenom prostredí, miestne zvyky, náboženstvá a kultúry. So svojimi prácami získala veľa prestížnych medzinárodných ocenení.
Životopis
Narodila sa v Trnave ako pravnučka vynálezcu padáka Štefana Baniča a vnučka objaviteľa jaskyne Driny v Smoleniciach.
Po ukončení školy pracovala v cestovnej kancelárii a následne si založila vlastnú CK zameranú na spoznávanie exotických krajín. Žije a pracuje v Bratislave. Sama precestovala päť kontinentov, kde navštívila 97 krajín.
Ocenenia
Fotografie Silvie Vaculíkovej EFIAP, AZSF sa nachádzajú v zbierkach Medzinárodného múzea fotografie v Cerdanyole v Španielsku, vo Fotografickom múzeu svetového folklóru (HPA) v Pekingu v Číne, v zbierkach Fotofora Ružomberok, v Zlatom fonde ZSF v Ružomberku a v galerijnej zbierke FotoGalérie Nova v Košiciach.
Broken Hearts, Lost Souls
Broken Hearts, Lost Souls je siedmy štúdiový album slovenského artrockového speváka a skladateľa Ivana Csudaia z roku 2007. Album vyšiel iba ako digitálny záznam. Medzi každou skladbou (okrem trackov 8/9 a 9/10) sa nachádza polminútová elektronická inštrumentálna sekvencia.
Skladba „Learning, Flying, Crashing, Crying“ bola zaradená na kompilačný album novej slovenskej alternatívnej hudby Zvuková vlna 3, ktorý vyšiel v roku 2007 ako príloha časopisu o súčasnom umení a kultúre Vlna; figuruje tu však pod nesprávnym názvom „Learning to Fly“.
Na prednom obale je použitý Csudaiov obraz „See, Saw, Cry“ (2001). Ku skladbám sú dostupné texty vo formáte PDF.
Pálka
Pálka môže byť:
Wacław Łaciński
Wacław Łaciński (* 26. august 1891 – † ?) bol poľský diplomat, konzul Poľska v Bratislave v rokoch 19321939 (od 1. októbra 1938 generálny konzul).
Zatknutie a uväznenie v Sovietskom zväze
Za jeho uvoľnenie z väzenia opakovane intervenoval slovenský vyslanec v Moskve Fraňo Tiso, bratranec predsedu vlády a neskoršieho prezidenta Slovenska Jozefa Tisa. Prvýkrát tak učinil už krátko po svojom príchode do Moskvy marci 1940. Vedúcemu Národného komisariátu zahraničných vecí Viačeslavovi Michajlovičovi Molotovovi adresoval zvláštnu prosbu, v ktorej vyjadril „vďaku človeku, ktorý v svojom čase urobil veľa dobrého pre môj národ“. Zrejme aj jeho intervencie prispeli k tomu, že začiatkom júna 1941 bol Łacińskemu udelený súhlas na vycestovanie zo Sovietskeho zväzu. Slovenskí historici Dušan Segeš a Valerián Bystrický v tejto súvislosti uvádzajú: „Ak sa zohľadní skutočnosť, že konečnou zastávkou pre mnohých Poliakov väznených v Kozielsku boli masového hroby v Katyňskom lese [pozri Katynský masaker], je veľmi pravdepodobné, že F. Tiso zachránil W. Łacińskemu život.“ Napriek tomu, že prepusteniu Łacińskeho predchádzali intervencie F. Tisa, či mali reálny dopad na sovietske rozhodnutie nemožno potvrdiť.
Činnosť po prepustení z väzenia
V auguste 1941 bol Łaciński prepustený a následne pôsobil v konzulárnom oddelení poľského veľvyslanectva v Moskve a od októbra 1941 v Taškente. Od roku 1942 pracoval na vyslanectve v Teheráne (ako riaditeľ úradu pre humanitárnu pomoc ). Následne v rokoch 19421944 pôsobil na poľskom konzuláte v Nairobi, neskôr až do 50. rokov v Kapskom Meste.
Turistická značkovaná trasa číslo 8160
Turistická značkovaná trasa číslo 8160 je veľmi krátka žltá trasa v Malých Karpatoch, spájajúca stred obce Častá s turistickou trasou 5104. Dĺžka trasy je 500 m.
Kallón z Élidy (sochár)
Kallón alebo Kalón bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. Kallón, sochár z Élidy, bol činný pravdepobne v druhej polovici 5. storočia pred Kr. Pausanias uvádza, že bol autorom bronzovej sochy boha Herma s hlásateľskou palicou (hlásateľská palica –, ), ktorá poslúžila ako votívny dar Diovi Olymskému od Glaukia z Rhégia. Zvyšok podstavca (z dvoch fragmentov) tejto sochy bol objavený v olympijskej palaistre. Bol identifikovaný podľa časti nápisu, datovaného do rokov 420 až 410 pred Kr. Nachádza sa v archeologickom múzeu v Olympii pod katalógovým číslom 681.
Kallón zhotovil v Élide aj tridsaťpäť bronzových sôch messenskych mladíkov zo Sicílie. O smutnej udalosti viažucej sa k týmto sochám rozpráva príbeh Pausanias: „''Messenčania, ktorí bývajú pri morskej úžine, vyslali kedysi po dávnej zvyklosti do Rhégia zbor tridsiatich piatich chlapcov, s nimi aj učiteľa a pištca na nejakú domácu slávnosť Rhégijčanov. Prepadla ich však búrka a nikto z odoslaných sa nevrátil späť. Loď, vezúca chlapcov, zmizla s nimi v hlbinách. More v tejto časti je totiž najviac z celého mora zlopovestné búrkami...Milosť bohov však pri všetkom poskytuje úľavu. Vtedy trúchlili Messenčania pre záhubu chlapcov a okrem iných pôct im stanoveným venovali do Olympie kovové sochy, s nimi potom i podobizne učiteľa a pištca. Starý nápis dokazuje, že sú naozaj darom Messenčanov pri úžine; v neskoršej dobe pre nich zložil báseň Hippias, o ktorom Gréci prehlasujú, že je múdry. Sochy sú dielom élidského Kallóna''“
Saint-Vincent-de-Connezac
Saint-Vincent-de-Connezac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kyselina izokyanatá
Kyselina izokyanatá (HNCO) je anorganická zlúčenina objavená roku 1830 Justusom von Liebigom a Friedrichom Wöhlerom, je to nestála a jedovatá, bezfarebná kvapalina.
Príprava a reakcie
Kyselinu izokyanatú možno pripraviť protonizáciou kyanatanového aniónu (OCN-), napríklad pridaním kyseliny chlorovodíkovej (HCl) do roztoku kyanatanu draselného (KOCN). V takto pripravenej kyseline izokyanatej je v množstve okolo 3 % prítomná pravdepodobne kyselina kyantá (HOCN), nemožno ju však izolovať (pozri nižšie).
Kyselinu izokyanatú možno tiež pripraviť vysokoteplotným rozkladom kyseliny kyanúrovej, ktorá časom vzniká v koncentrovaných roztokoch kyseliny izokyanatej. Je to jej trimér.
Kyselina izokyanatá vo vode pomaly hydrolyzuje za vzniku oxidu uhličitého (CO2) a čpavku (NH3).
S amínmi reaguje za vzniku karbamidov a reakcia sa nazýva karbamylácia.
Izoméry
Nízkoteplotnou fotolýzou pevných látok obsahujúcich kyselinu izokyanatú bola preukázaná existencia molekuly H-O-C≡N (kyselina kyantá), ktorá je tautomérom kyseliny izokyanatej. Čistá kyselina kyanatá nebola izolovaná a kyselina izokyanatá v roztokoch vo všetkých rozpúšťadlách výrazne prevažuje. Je preto potrebné dávať pozor, pretože v niektorých príručkách sa vyskytujú údaje pre kyselinu kyanatú, ale v skutočnosti ide o kyselinu izokyanátú.
Ďalším izomérom je kyselina fulmínová (H-C=N-O), ktorá však nie je nijak zvlášť stabilná.
Saint-Vincent-de-Cosse
Saint-Vincent-de-Cosse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Pálková
Pálková je ženská podoba priezvisk Pálka, Pálko a Pálek, napr.:
Saint-Vincent-de-Cosse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Palek
Palek je priezvisko, pozri Palek (priezvisko), napr.:
Introdukcia
Introdukcia môže byť: