cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grömlingovský palác
Dejiny
Na mieste paláca stálo päť domov, ktoré boli po roku 1786 (po tom, čo ich kúpil advokát Karel z Grömlingu) zjednotené prestavbou podľa projektu Josefa Jägera. Dom zdobia plastiky mytologických postáv od I.F. Platzera. V rokoch 1858 – 1919 stál pred palácom pomník rakúskeho poľného maršala Radeckého z Radče, ktorý je dnes uložený v Lapidáriu Národního muzea. Tento pomník potom nahradil pomník francúzskeho historika a znalca českých dejín E. Denisa, ktorý na mieste stál až do roku 1940, kedy bol roztavený pre vojnové účely.
V prízemí paláca bolo v roku 1740 otvorené pohostinské zariadenie, od roku 1874 tu fungovala kaviareň Café Radetzky. Pôvodne to bola dôstojnícka kaviareň, ale postupne sa stala miestom, ktoré navštevovali slávne osobnosti českej kultúry – Jan Neruda, Ema Destinnová, alebo Jan Zrzavý. Neskôr bola premenovaná na Malostranskou kavárnu. V roku 1939 kúpil palác podnikateľ Popper a po roku 1948 budovu s kaviarňou využívalo Státní zdravotnické nakladatelství Avicenum. Po roku 1989 bola kaviareň kvôli reštitučnému sporu otvorená len krátko v polovici 90. rokov. Dnes sa volá Square Malostranská kavárna.
A11
A11 môže byť:
2. slovenská futbalová liga 2011/2012
2. slovenská futbalová liga 2011/12 je 20. ročník druhej najvyššej futbalovej ligy na Slovensku. Organizuje ju Slovenský futbalový zväz.
Hess
Hess alebo Heß je priezvisko, ktoré mali tieto osobnosti:
Armada
Armada môže byť:
Šenkvice
Šenkvice (maď. Senkőc, nem. Schenkwitz) sú obec na Slovensku v okrese Pezinok. Vznikli v roku 1964 zlúčením Malých a Veľkých Čaníkoviec (do roku 1948 nazývaných ako Malé Šenkvice a Veľké Šenkvice). Obec je najväčšou malokarpatskou obcou, súčasne najväčšou obcou okresu Pezinok a jednou z najväčších obcí Bratislavského kraja. Aj napriek výraznému stavebnému rozmachu v poslednom desaťročí sa Šenkvice dlhodobo radia medzi najväčšie obce Slovenskej republiky (v prvej dvadsiatke najväčších).
História
Okolie Šenkvíc bolo osídlené už v neolite a v lokalite sa nachádzajú nálezy zo staršej doby bronzovej ako i z rímskych čias. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1256 v listine uhorského kráľa Bela IV. Po tatárskom vpáde a vyplienení Uhorska prichádzajú na územie pezinského panstva nemeckí kolonisti. Prvý ponemčený názov známy z listiny vikára ostrihomského arcibiskupa Leonarda de Pansauro je z roku 1390, kde sú vymenované farnosti bratislavského prepošstva. Medzi nimi aj Šenkvice ako SANKAWYCH (čítaj „Šankvic“), uvádzané medzi Modrou a Vištukom.
Od roku 1462 do roku 1557 nie je o Šenkviciach žiadna písomná zmienka. V druhej polovici 16. storočia je oblasť kolonizovaná Chorvátmi, ktorí utekajú z domova pred postupom Turkov. Významný historik Uhorska Gabriel Kolinovič Šenkvický zapísal, vychádzajúc z údajov historikov J. Szegedyho a S. Timona, že Šenkvice založili Chorváti medzi rokmi 1544 - 1550. Chorvátskych kolonistov z Kostajnice a okolia priviedol do Šenkvíc Mikuláš Benič (prvý richtár) v čase, keď Turci zničili Kostajnicu.
V roku 1594 prichádzajú ďalší chorvátski utečenci, tentokrát z chorvátskeho mesta Sisak. Vedľa existujúcej osady založili novú osadu. Tá pôvodne niesla názov Malý Sisak, neskôr bola premenovaná na Malé Šenkvice. Dnes sa táto časť na základe dlhodobej ľudovej tradície označuje ako Cerové. Občanov či rodákov z tejto rázovitej časti Šenkvíc združuje komunitná Facebook stránka Cerové.
Obyvatelia sa zaoberali roľníctvom a poľnohospodárskymi prácami, príchodom Chorvátov došlo k rozvoju vinohradníctva a vinárstva, neskôr tiež ovocinárstva.
V priebehu 40. rokov 19. storočia bola cez obec vybudovaná železničná trať konskej železnice medzi Bratislavou a Trnavou. Táto udalosť je snáď najrozhodujúcejším zlomom v doterajších dejinách obce. V priebehu 70. rokov 19. storočia došlo k zavedeniu parnej trakcie a postupné zrýchľovanie železničnej dopravy viedlo k vzniku viacerých priemyselných podnikov vo vtedajších Veľkých Šenkviciach (Malé Šenkvice sa rozprestierali ďalej od železničnej trate, na vyvýšenom pahorku). V obci existovali dva liehovary, tehelňa, parný plyn (neskôr mydláreň, neskôr závod Palma), druhé najvýkonnejšie poľnohospodárske družstvo v celej vtedajšej ČSSR a taktiež Výskumný ústav vinohradnícky a vinársky so svojou šľachtiteľskou stanicou.
Na začiatku 20. storočia došlo k postupnému rozrastaniu sa pôvodného intravilánu, začali vznikať viaceré z terajších ulíc. V roku 1941 došlo k zdvojkoľajneniu železničnej trate, čo prispelo k ďalšiemu rozmachu obce. Vďaka rozvinutému priemyslu i prosperujúcemu poľnohospodárskemu družstvu došlo na sklonku 50. rokov 20. storočia a v priebehu 60. rokov 20. storočia k nebývalému stavebnému rozmachu. V roku 1964 boli administratívne zlúčené Malé Šenkvice a Veľké Šenkvice, dovtedy presne 370 rokov susediace a samostatné obce.
Stavebný charakter obce a výstavba
Obec sa nevyznačuje charakteristickou zástavbou - centrom Šenkvíc nepreteká potok. Hlavnú cestu tvoria dve samostatné súbežné cesty s pásom zelene uprostred, vďaka čomu vzniká široké verejné priestranstvo. Obci dominuje farský kostol sv. Anny, ktorého areál je opevnený zachovanými hradbami z čias chorvátskej kolonizácie a obrany proti osmanským vojskám. Do kostola sa vstupuje relatívne netradične - nie cez kostolnú vežu, ale priamo do chrámovej lode.
Pôvodné Malé Šenkvice a Veľké Šenkvice boli ohraničené areálmi pálffyovských (neskôr andrássyovských) majerov. Malé Šenkvice a veľkošenkvické časti „Gorno“, „Sredina“, „Dolno“ a neskoršia „Osada“ sa postupne začali rozvetvovať, využívajúc miestne terénne podmienky a dodržiavajúc vrstevnice či iné terénne fenomény a depresie (napr. početné výmole).
Z najvýznamnejších stavebných počinov v obci môžeme spomenúť: výstavba poschodovej budovy železničnej stanice pre parnú trakciu (1876), výstavba Richtárskeho domu - dnešného Obecného domu (1912), výstavba 8-triednej budovy školy - dnes bytový dom, známy ako „stará škola“ (1932), výstavba Družstevného domu a sály Osvetovej besedy (1948), výstavba 14-triednej budovy školy - „nová škola“ (1960), výstavba nákupného strediska (1966), výstavba Materskej školy na dnešnej Záhradnej ulici (1967 - 1970), výstavba Materskej školy na dnešnej Hornej ulici (1980), výstavba dvojobvodového zdravotného strediska (1982 - 1984) či výstavba budovy školskej jedálne a školskej družiny (1988 - 1991). V chotárnej časti Úzky tálik bola v priebehu 60. rokov 20. storočia zvažovaná výstavba kúpaliska.
Objem novej výstavby dostával početné impulzy - v obci si ,,na rodičovských gruntoch" stavali svoje domy desiatky mladých šenkvických rodín, avšak do obce prichádzali stovky nových občanov, prisťahovalcov, a to vďaka dostatku pracovných príležitostí. Tunajšie poľnohospodárske družstvo v čase svojho najväčšieho rozkvetu poskytovalo dokonca výhodné stimuly na výstavbu domov.
Najnovšia (suburbanizačná) výstavba súkromných domov prebieha nielen v nových rezidenčných štvrtiach na Fertáloch a Pocestách, ale tiež v pôvodnom intraviláne, a to zástavbou doposiaľ prázdnych parciel alebo generačnou obmenou domovej zástavby.
Ulice
Ako to býva zvykom aj v iných obciach a mestách, viaceré verejné priestranstvá mali svoje ľudové pomenovania už dlhodobo. K oficiálnemu prideleniu názvov ulíc však v obci Šenkvice došlo až v roku 1966. V tomto období zanikli niektoré, dovtedy všeobecne zaužívané názvy - napr. „Hace“ (Záhradná ulica), „Hace“ či „Zahace“ (Vinohradská ulica) alebo „Stanovisko“ (Jánska ulica).
V nasledujúcich desaťročiach pribudli ďalšie ulice a v blízkej budúcnosti sa predpokladá vznik ďalších ulíc, ktoré tak rozšíria už teraz existujúcu komplexnú uličnú sieť. Výnimočnosť Šenkvíc v tomto ohľade spočíva v tom, že obyvatelia Šenkvíc dbali na lokálne, tradičné a z histórie vychádzajúce pomenovania - uličné názvy, ktoré vychádzali z politickej ideológie, kultov osobnosti alebo boli zastúpené po celom Slovensku sa v Šenkviciach buď neudržali dlho alebo neboli vôbec zavedené. Naopak, viaceré zo šenkvických ulíc majú pôvodné chorvátske pomenovanie (Glogovec, Jagned, Kozare, Príka).
Je však potrebné skonštatovať, že vymedzenie viacerých ulíc (Glogovec, Lipová, Nádražná, Pezinská, Trlinská), ako aj číslovanie domov na nich, je chaotické a v budúcnosti bude nutné ho upraviť. Stále existuje polemika o vhodnosti pomenovania jednej z najnovších ulíc ako A. Behunka namiesto pôvodného návrhu „Behunkova“.
Dnes v Šenkviciach existuje bezmála 40 ulíc a jedno námestie (Nám. G. Kolinoviča): A. Behunka, Agátová, Cerovská, Cintorínska, Domovina, Družstevná, Glogovec, Horná, Hroznová, Chorvátska, Jagned, Jánska, Kostolná, Kozare, Krátka, Lipová, Lúčna, Medzi cesty, Modranská, Nádražná, Paulenova, Pezinská, Poľná, Priečna, Príka, Ružová, Slnečná, Spojná, Sv. Urbana, Školská, Trlinská, Uhliská, Veterná, Vinohradská, Vištucká, Záhradná a Zapotok.
Kultúra a identita obce
Šenkvice sú povestné bohatým a rozvinutým kultúrnym dianím. Tunajší kultúrny, spoločenský, osvetový, komunitný i občiansky život rozvíjajú nielen obecné ustanovizne, ale tiež tunajšie hudobno-tanečné telesá (dychová hudba, folklórny súbor, detský folklórny súbor, ľudová muzika, Neznámi na trati, 3R Šenkvice - Radosť rozdávaním rastie) či organizácie a občianske združenia (ProKultura Šenkvice, Spolok vinohradníkov a vinárov Šenkvice, Miestny odbor Matice slovenskej v Šenkviciach).
Šenkvičania (sami sebou označovaní ako „Šenkvičáre“ či „Šenkvičári“) sú už odnepamäti hrdí na svoju identitu - hrdo sa k nej hlásia všetky vekové kategórie obyvateľov. Šenkvičania sú v regióne preslávení nielen vínom, ale tiež bohatou úrodou ovocia, obzvlášť čerešní. Preto sú v zmysle frázy „Šenkvičáre - čerešnáre“ označovaní ako „čerešnári“. Oproti tomu obyvatelia miestnej časti Cerové, teda bývalých Malých Šenkvíc (ľudovo označovaní ako „Cerované“), sú v zmysle frázy „Cerované sú slifkáre“ známi ako „slifkári“, a to vďaka historicky bohatým úrodám sliviek.
Dôležitým prvkom šenkvickej identity je tunajšie nárečie. Každý (správny) Šenkvičan pozná výrazy ako gerhen, hepa či kompábel. Na udržiavaní a zachovávaní šenkvického nárečia v posledných troch desaťročiach mala najväčšie zásluhy šenkvická ľudová rozprávačka Petronela „Babula“ Brunovská (* 1939 - † 2022). V autorskom tandeme s kronikárom a kultúrnikom Martinom Lukáčom (* 1995) spracovali a vydali dve, mimoriadne populárne vydania šenkvického nárečového slovníka. Prvým z nich je Babulin šenkvicko-slovenský slovník z roku 2015, ktorý je napriek dvom dotlačiam beznádejne vypredaný. Druhým (oproti prvému doplneným a prepracovaným) vydaním je Jag nám dzobág naróstol - Šenkvický nárečový slovník z roku 2019 z dielne občianskeho združenia ProKultura Šenkvice.
Obec a jej reálie sú aktívne prezentované aj na sociálnej sieti Facebook, a to prostredníctvom viacerých stránok, z ktorých môžeme menovať: Kultúra v Šenkviciach, Šenkvice na dobových fotografiách či Pamäť obce Šenkvice.
Šport
Športový areál na ulici Domovina poskytuje zázemie pre tréningy futbalových mužstiev, družstiev pozemného hokeja (ktorý má v obci dlhoročnú tradíciu) a taktiež tréningy work-out.
V obci sa v areáli bývalej tehelne od 70. rokov 20. storočia nachádza motokrosová trať. V priestoroch bývalého železničného skladu je vybudovaná bikrosová hala.
Borek (okres Praha-východ)
Borek je obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 274 obyvateľov, z toho 147 mužov a 127 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 38,5 roka, ženy 41,1 roka).
Dubová (okres Pezinok)
Dubová je obec na Slovensku v okrese Pezinok.
Polohopis
Obec leží na západnom okraji Podmalokarpatskej pahorkatiny, geomorfologickej časti Trnavskej pahorkatiny. Západným okrajom vedie hranica Pezinských Karpát a ich časti Homoľské Karpaty. Obcou preteká Dubovský potok.
Prístup do obce zabezpečuje cesta II/502 (Modra – Častá), spojovacia cesta vedie juhovýchodným smerom na Budmerice. Pezinok je vzdialený juhozápadne, Trnava  východne, Senec  južne a Bratislava  juhozápadne.
Pamiatky
V obci je rímskokatolícky kostol Ružencovej Panny Márie z roku 1907 a kaplnka sv. Vendelína.
Na svahu Malých Karpát nad dedinou je postavená jaskynka Panny Márie s lavičkami a ďakovnými tabuľami. Tomuto miestu sa hovorí Vítkov vŕšok (mapa).
Osobnosti
Narodil sa tu spisovateľ Vincent Šikula a na miestnom cintoríne je aj pochovaný, hoci zomrel v Modre. Dubová bola pre neho zrejme inšpiráciou pre dedinu Hruškovec, ktorú opisuje vo svojom diele Prázdniny so strýcom Rafaelom. V Hruškovci sa totiž nachádza tzv. "Riziko", kam sa chodí po vodu.
Pyinmana
right|thumb|200px|Poloha mesta
Pyinmana (iný prepis: Pjinmana; ) je časť mesta Nay Pyi Taw (t.j. hlavného mesta Mjanmarska); do roku 2011 to bolo samostatné mesto v Mándalejskej oblasti. Sídlo sa nachádza tri kilometre na východ od centra mesta Nay Pyi Taw. Počet obyvateľov: 100 000 (odhad 2006).
Žezlo
náhľad|80px|Rakúske cisárske žezlo Žezlo (zo staroslovanského žьzlъ = palica, prút) je súčasť korunovačných klenotov. Je to „na jeden lakeť dlhá“ palica z drahého kovu, väčšinou bohato zdobená a osadená drahokamami. Je symbolom svetskej moci panovníka, najmä cisára a kráľa, neskôr i kniežaťa.
Žezlo ako symbol moci
Poľské berło je insignia odvodená od palcátu, ktorá sa drží podobne ako žezlo – tradičný symbol najvyššej vojenskej hodnosti. Dnes je symbolom poľského maršala.
Aj prezident Ukrajiny obdrží pri uvedení do funkcie spoločne s úradnou reťazou tzv. Bulavu (Булава), ktorá dosiaľ slúži ako symbol moci.
Z bojových bakulí (palcátov) je odvodená úradná berla (ceremonial maces), ktorá sa používa v britskom parlamentnom systéme i na angloamerických univerzitách.
Jednu zvláštnosť má aj Francúzsko: francúzsky kráľ so sebou nosil dve žezlá: jedno do výšky hlavy a jedno kratšie, symbolizujúce spravodlivosť („main de justice“).
Saint-Jean-Lespinasse
Saint-Jean-Lespinasse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Berdorf
Berdorf je luxemburská obec v kantóne Echternach v okrese Grevenmacher.
Saint-Jean-Lespinasse
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Berdorf
Obyvateľstvo
Berdorf má 1695 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 8.40% bolo v Berdorf nezamestanosť vyššia o 1.43 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
La Traición
La Traición (Zrada) je telenovela z roku 2008 natočená v Bogote na motívy knihy „El Caballero de Rauzán“ (Gavalier z Rauzánu) od kolumbijského spisovateľa Felipe Peréza. V hlavných úlohách hrajú Danna García a Mario Cimarro.
Dej
Zrada je príbeh poznačený dobou dvojitej morálky, vzhľadu a tajomstiev, určujúcej uberanie sa životov dvoch ľudí, ktorí sa dokážu milovať aj navzdory nepriaznivým okolnostiam.
Hugo de Medina, milionár a jeden z najatraktívnejších mužov v dedine, ukrýva tajomstvo: trpí katalepsiou, chorobou, ktorá spôsobila smrť jeho otca, keď ho pochovali zaživa. Hugo sa desí predstavy, že by takto mohol skončiť aj on.
Tento tajomný muž je považovaný za excentrika, schopného zviesť najkrajšie ženy v krajine a následne ich opustiť. Až kým nespozná Soledad de Obregón, krásnu ženu so strhujúcou povahou, na tú dobu neobvyklou, ktorá dáva prednosť skutočnej láske pred spoločenskými predsudkami a do ktorej sa hlboko zamiluje.
Soledad mu city opätuje, pretože cíti, že Hugo je veľkou láskou jej života a vidiac všetky prekážky, ktoré sú proti nim stavané sa rozhodnú bojovať za svoju lásku a spojiť životy manželstvom. Soledad zistí, že je tehotná, ale rozhodne sa počkať do svadby, aby túto novinku oznámila Hugovi. Tá sa však už nekoná, pretože Hugo tesne pred ňou utrpí kataleptický záchvat a rovnako ako jeho otec je zaživa pochovaný. To, čoho sa tak bál, sa nakoniec stalo skutočnosťou.
Neočakávane je však Hugo zachránený pred smrťou manželmi Burkeovcami, párikom lotrov nízkeho pôvodu, ktorí sa živia kradnutím a predávaním mŕtvol vedcovi, ktorý na nich vykonáva experimenty. Keďže Soledad je tehotná, rodina ju prinúti vydať sa za Alcidesa de Medinu, Hugovho brata, ktorý ukrýva svoju neprajnú a závistlivú povahu, a ktorý je do Soledad už veľmi dlho zamilovaný. Alcides, hoci vedel o chorobe, ktorou Hugo trpel, nikomu nič nepovedal ani nič neurobil, práve naopak, využil príležitosť, aby naplánoval svoje manželstvo so Soledad pod zámienkou, aby ju ochránil pred hanbou, ktorú by utŕžila ako slobodná matka.
Keď sa Hugo vráti do dediny, zistí, že Soledad a jeho brat Alcides sú už svoji. Nevediac o jej tehotenstve, nedokáže pochopiť dôvod sobáša a cíti sa podvedený. V tejto chvíli, zachvátený zúrivosťou a bolesťou sľubuje pomstu obom za toľké utrpenie.
Odteraz sa životy Huga a Soledad vyberú rozličnými cestami, plnými veľkých prekážok a konfliktov.
Žďárecká slať
Žďárecká slať je prírodná pamiatka ev. č. 930 neďaleko obce Strážný v okrese Prachatice. Oblasť spravuje Správa NP Šumava a CHKO Šumava.
Predmetom ochrany je charakteristické vrchovisko náhorného typu juhovýchodnej časti Šumavských plání, zahŕňajúce podstatné biologické hodnoty všetkých rašelinísk v tomto území.
Juraj Langsfeld
Juraj Langsfeld, alebo Ďurko Langsfeld (* 16. október 1825, Sučany - † 22. jún 1849, Kremnica) bol slovenský národovec, učiteľ vo vtedajšom Turčianskom Svätom Martine a od januára 1849 dobrovoľnícky dôstojník (poručík) v Hurbanovom vojsku počas Slovenského povstania, ktorý bol uhorským vojskom obesený.
Boje, zajatie a smrť
Narodil sa ako prvorodený v rodine Jána Lang(s)felda a jeho manželky Kataríny rodenej Rizman.
29. apríla 1849 sa zvyšok slovenského dobrovoľníckeho zboru presunul do Jablunkova na Morave, kde sa Bedřich Bloudek vzdal velenia. Langsfeld so svojimi druhmi sa zostal skrývať v slovenských horách. 12. mája 1849 prepadli v kraľovianskej doline jednotku uhorskej domobrany (Honvédi) pod velením Artúra Görgeia.
Fresnoy-en-Gohelle
Fresnoy-en-Gohelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Juraj Langsfeld
Memorability
28. októbra 1849 bol Langsfeld v Kremnici symbolicky slávnostne pochovaný slovenskými dobrovoľníkmi aj za účasti Langsfeldovho učiteľa Ondreja Hodžu. Jozef Gregor Tajovský napísal o Langsfeldovi biografické dielo „Smrť Ďurka Langsfelda“ a tiež podnietil vybudovanie pomníka na mieste hrobu, ktorý bol slávnostne odhalený 28. októbra 1922. Pomník vybudovala Matica slovenská v Kremnici za pomoci pracovníkov Mincovne v Kremnici a obyvateľov mesta. Matica slovenská tiež organizuje spomienkové akcie pri výročiach Langsfelda,  Rad Ďurka Langsfelda je ocenenie, za ktorým je projekt Spájame statočných s kontaktami na OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti.
Fresnoy-en-Gohelle
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konětopy (okres Praha-východ)
Konětopy sú obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 292 obyvateľov, z toho 155 mužov a 137 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,5 roka, ženy 41,6 roka).
Dimitrios Lundras
Dimitrios Lundras (* 4. september 1885 – † 15. február 1970) bol grécky gymnasta a olympijský medailista.
Ako najmladší účastník histórie olympijských hier vo veku 10 rokov a 218 dní získal v Aténach 9. apríla 1896 s gréckym gymnastickým tímom bronzovú medailu v disciplíne bradlá. .
Slúžil v oboch svetových vojnách a dosiahol hodnosť admirála v gréckom námorníctve. .
Uhličitan vápenatý
Uhličitan vápenatý (CaCO3) je chemická zlúčenina, ktorá sa v prírode vyskytuje ako minerály kalcit a aragonit, alebo ako hlavná súčasť vápenca – usadenej horniny prevažne biologického pôvodu.
Vlastnosti
Je vo vode nerozpustný, ale reakciou s vodou nasýtenou rozpusteným oxidom uhličitým vniká rozpustný hydrogénuhličitan vápenatý.
Je stály v alkalickom prostredí, s kyselinami sa rozkladá za vzniku oxidu uhličitého.
Krieda
Pod názvom krieda sa používa ako biely pigment v maliarstve. Predávajú sa rôzne druhy:
Analytická filozofia
Analytická filozofia je filozofický smer, ktorý je najsilnejší, najrozšírenejší a pre duchovnú situáciu doby najcharakteristickejší prúd filozofie 20. stor; je to tak preto, lebo analytická filozofia je filozofiou veku (t. j. 20. stor.) poznamenaného predovšetkým vedou a technikou. Analytická filozofia je filozofiou „obratu k jazyku“. Jej predstavitelia vychádzajú z poznania, že tým, čo nám nevyhnutne sprostredkuváva všetko naše poznanie a vedenie, je náš jazyk; že svet je pre nás vždy svetom artikulovaným jazykom. Z toho potom vyvodzujú, že filozofia sa musí opierať o filozofiu jazyka. Zásadným filozofickým problémom pre predstaviteľov analytickej filozofie je problém povahy nášho sveta a nášho poznania tohto sveta, čiže ontológia a epistemológia.
Termín „analytická filozofia“ je súborné označenie pomerne heterogénnych smerov súčasnej filozofie, ktoré vychádzajú z G. Fregeho, B. Russella, G. E. Moora, R. Carnapa, L. Wittgensteina, sú nespokojné s tradičnou filozofiou, prípadne radikálne ju odmietajú a uznávajú základnú tézu, ktorú by bolo možné formulovať asi takto: Filozofické tézy treba testovať na ich dôsledkoch.
"Spoločnou vlastnosťou analytickej filozofie je presvedčenie, že poslaním filozofie je práca na analýze jazyka. V samotnom východisku tejto školy neobjavujeme projekty vševysvetľujúcich metafyzických systémov, určitych noetických a metafyzických riešení; v činnosti tejto školy sa už nerozhoduje vopred, ktoré filozofické otázky majú zmysel. Analytická filozofia sa vyznačuje vierou, že pre filozofické uvažovanie je najvhodnejšie, ak použijeme logickú analýzu jazyka s cieľom prenikať do významu slov, ktoré nám slúžia vo všetkých oblastiach vedenia a vo všednom živote. Výsledky tejto logickej analýzy nás majú priviesť k rozjasneniu hmlistých intuícií, ktoré sú utajené v našej reči, k rozpleteniu slovných hybridov alebo matných spojení, ktoré sa zúčastňujú na našich súdoch o svete. Ani matematika, ani logika neslúžia na odhaľovanie štruktúry mimojazykového sveta, ale umožňujú používať jazykové znaky a správne odvodzovať tvrdenia."
3. október
Narodenia
thumb|upright|[[Clive Owen (* 1964)]] thumb|upright|[[Gwen Stefani (* 1969)]] thumb|upright|[[Zlatan Ibrahimović (* 1981)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Max Wolf († 1932)]]
Victor Franz Hess
Victor Franz Hess (* 24. jún 1883, Peggau, Rakúsko, vtedy Rakúsko-Uhorsko - † 17. december 1964, Mount Vernon, New York, USA), známy aj ako Victor Francis Hess, bol rakúsko-americký fyzik.
V roku 1936 dostal Nobelovu cenu za fyziku za objav kozmického žiarenia. V tom istom roku dostal Nobelovu cenu aj Carl David Anderson.
Vrbnovský palác
Vrbnovský palác, alebo Chotkovský dům, je palác v Prahe na Hradčanoch v mestskej časti Praha 1. Je chránený ako kultúrna pamiatka a jeho adresa je Loretánská 19.
Rumble V
Rumble V je pomerne neznámy podmorský vulkán, nachádzajúci sa v Tichom oceáne, asi severovýchodne od pobrežia Severného ostrova Nového Zélandu, na južnom okraji kermadeckého podmorského chrbta. Sopka bola objavená v roku 1992 na základe analýzy detegovaných akustických vĺn zaznamenaných v okolí vrcholu sopky. Sopka je tvorená prevažne andezitmi až bazaltovými andezitmi a v okolí jej vrcholu je evidovaná zvýšená hydrotermálna aktivita.
Vrbnovský palác
Dejiny
Je to pôvodne renesančný dom s barokovými a neskoršími úpravami. V paláci a v susednom dome U kanónu (Loretánska 17/103) bol v roku 1837 zriadený výchovný ústav pre nevidiacich. Dnes je tu štátna Škola Jaroslava Ježka – praktická škola pre zrakovo postihnutých.
Bitky na Kawanakadžime
Bitky na Kawanakadžime boli vojenské stretnutia dvoch z najväčších vojenských stratégov z obdobia Sengoku - predstaviteľa rodu Takeda (Šingen Takeda - Tiger z Kai) a rodu Uesugi (Kenšin Uesugi - Drak z Ečiga). Celkovo sa na tomto bojisku stretli armády týchto daimjóv 5 krát - v roku 1554, 1555, 1557, 1562 a 1564. Ani jednému z nich sa však nepodarilo premôcť svojho protivníka a v konečnom dôsledku boli tieto ich stretnutia len brzdou pri rozširovaní ich územia voči ostatným japonským vojenským pánom - daimjom.
Ostrovy Spoločnosti
náhľad|Ostrovy Spoločnosti Ostrovy Spoločnosti (🇫🇷, po tahitsky Tōtaiete mā) alebo (nenormovaný názov) Spoločenské ostrovy je súostrovie v južnom Pacifiku na 15°18° j.š., 148°155° z.d. Administratívne patrí pod Francúzsku Polynéziu. Hoci je rozšírený názor, že kapitán James Cook ostrovy pomenoval Society Islands na počesť britskej Kráľovskej spoločnosti, ktorá sponzorovala prieskum týchto vôd, Cook sám uvádza vo svojom lodnom denníku, že ostrovy pomenoval Spoločenské, pretože „ležia súvisle jeden vedľa druhého."
Súostrovie sa delí zemepisne, politicky i administratívne na dve časti:
Saint-Jean-Mirabel
Saint-Jean-Mirabel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zlatni rat
thumb|Pohľad na Zlatni rat náhľad|Zlatni rat Zlatni rat (doslova Zlatý roh) je chorvátska pláž, mys a polostrov pri Jadranskom mori, nachádzajúci sa 1,5 km západne od obce Bol na južnej strane dalmatínskeho ostrova Brač (Splitsko-dalmatínska župa).
Kabala
náhľad|vľavo|Strom života Kabala (z hebr. "prijatie, schopnosť duše pochopiť nadprirodzené idey, tradícia") je mystický smer v židovskej filozofii, ktorý sa ňou vinie od počiatku a výrazné miesto nadobúda v 9. stor. až 13. storočí.
Zlatni rat
Kamienková pláž má tvar rohu, vybiehajúceho z ostrova v dĺžke niekoľkých stoviek metrov a zvažujúceho sa prudko do mora. Štrky sú unášané morskými prúdmi a vlnami. Pláž tým získava stále iný tvar a sklon - niekedy je "roh" zahnutý doprava, inokedy doľava. Výbežok vznikol odnosom materiálu z veľkej skalnatej rokliny, ktorá vyúsťuje z hôr nad výbežkom.
Kabala
V kabale dominuje problematika kozmologická. Pojem kabaly je strešný pojem rôznych spôsobov priblíženia sa k bohu prostredníctvom koncentrácie na modlitbu, ponorením sa do seba alebo vykonávaním mystických praktík. Teoretická kabala sa usiluje o poznanie, praktickej kabale ide o mágiu, vytváranie amuletov, o praktické dôsledky gematrie.
Zlatni rat
V borovicovom lesíku v tesnom susedstve Zlatého rohu sa nachádzajú zvyšky rímskej villy, vrátane zvyšku nádrže, niekedy označovanej ako plavecký bazén, aj keď zrejme išlo skôr o vodný rezervoár. Smerom k východu na ceste do Bolu je potom pobrežie lemované početnými hotelmi a tenisovými kurtmi.
Kabala
Sféry, ktoré sú nám najbližšie, majú vlastnosti prístupné nášmu chápaniu; čím sú sféry bližšie k bohu, tým sú pre nás nepochopiteľnejšie. Medzi sférami existuje komunikácia v oboch smeroch. Človeku sa v systéme sfér pripisuje nezastupiteľná funkcia ako udržiavateľovi existencie sveta. Prvý človek bol nebeský, čistý a vládol prírode. V jeho duši boli zastúpené duše všetkých neskorších ľudí. Kabala verí v prevteľovanie. Dejinný vývoj vedie k zhmotneniu sveta prostredníctvom hriechu.
Dnešný svet má narušenú prirodzenú rovnováhu komunikácie medzi jednotlivými sférami, tento stav sa napraví po príchode Mesiáša. Zlo vzniklo rozbitím sefirot, ktoré boli obalmi alebo nádobami udržiavajúcimi božské prvotné žiarenie. Rozbitie spôsobilo zhmotnenie sveta, ale na všetkých črepinách zostali zvyšky prvotného žiarenia. Boh sa odráža vo všetkom, dokonca aj v zle.
Clinton Davisson
Clinton Joseph Davisson (* 22. október 1881, Bloomington, Illinois, USA – † 1. február 1958, Charlottesville, Virgínia) bol americký fyzik.
V roku 1937 dostal Nobelovu cenu za fyziku za objav a experimentálny dôkaz difrakcie elektrónov na kryštále. V tom istom roku dostal Nobelovu cenu za fyziku aj George Paget Thomson, ktorý túto difrakciu objavil v rovnakom čase samostatne.
Vitoša
Vitoša je pohorie nachádzajúce sa neďaleko bulharského hlavného mesta Sofia, ktorému tvorí impozantnú kulisu. Najvyšším vrcholom je Černi vrăch (2 290 m). Horstvo má pre svoju jedinečnosť štatút národného parku - druhého najstaršieho na Balkáne (po NP Biogradska gora).
Poloha
Sever masívu vymedzuje Sofijska kotlovina, východ tokom rieky Iskăr a na západe tvoria hranicu pohoria údolia rieky Struma. Na juhu sa dá považovať za koniec pohoria priesmyk Klisura, ktorý oddeľuje Vitoša od vyššieho, susedného pohoria Rila.
Geografia
Pohorie Vitoša zaberá plochu 266 km², pričom dĺžka masívu je približne 20 km a v najširšom mieste dosahuje okolo 18 km. Nachádza sa tu na 10 štítov vyšších 2 000 metrov. Geologicky je pohorie tvorené prevažne žulou. Vitoša je významným zdrojom pitnej vody pre hlavné mesto a okolie, predovšetkým vďaka svojim početným minerálnym prameňom. Rozsiahle sú tu ako ihličnaté, tak listnaté lesy. Vo vyšších polohách sa nachádzajú klasické horské lúky.
Turizmus
Pohorie je významným strediskom zimných športov a turistiky vôbec. Predovšetkým dobré sprístupnenie prímestskými dopravnými linkami, spôsobuje najmä cez víkendy obrovské návštevnosti. Na vrchole vrchu Čierni vrch sa nachádza meteorologická stanica doteraz fungujúca už od roku 1935. Stanica tiež slúži ako bivak pre turistov a je zároveň základňou miestnej horskej služby. Turisticky navštevovaný úkaz pohoria je tzv. kamenná rieka Zlatnite Mostove. Tá pozostáva z prúdu veľkých balvanov prebiehajúcich podľa úbočí hôr. V podstate sa jedná o ľadovcovú morénu, ktorú tu po sebe zanechal dávny ľadovec.
Duriavenator
Duriavenator (v preklade lovec z Dorsetu) je vyhynutý rod dravého dinosaura s jediným druhom Duriavenator hesperis. Žil asi pred 170 miliónmi rokov (stupeň bajok) na území dnešného Spojeného kráľovstva.
Duriavenatora opísal paleontológ Roger Benson v roku 2008 ako nové rodové meno pre druh Megalosaurus hesperis. Patrí medzi najstarších zástupcov skupiny Tetanurae, ku ktorej patria také známe druhy ako Allosaurus fragilis, Tyrannosaurus rex, Spinosaurus aegyptiacus alebo Velociraptor mongoliensis. Skôr bol tento dravý dinosaurus označovaný pod nepublikovaným názvom „Walkersaurus“.
Mountfield HK
Mountfield HK je český hokejový klub z Hradca Králové.
História
Hokej sa v Hradci Králové hráva od roku 1925. Počas obdobia Česko-Slovenska nikdy nehral v najvyššej súťaži a väčšinu času strávil hraním v 1. ČNHL. Do českej Extraligy postúpil v jej prvom ročníku no hneď po sezóne v baráži vypadol. Následne hrával v prvej a neskôr v druhej lige. Istý čas pôsobil klub ako farma Pardubíc. Pred sezónou 2013/14 sa spoločnosť Mountfield rozhodla pre spory ukončiť spoluprácu s klubom z Českých Budějovíc a dohodla spoluprácu s prvoligovým klubom Královští lvi Hradec Králové. Ten od sezóny 2013/14 pôsobí v Extralige pod názvom Mountfield HK.
Abelsonit
Abelsonit je jediný známy organický minerál niklu. Chemicky je to konkrétne porfyrín niklu, ktorého vzorec je Ni [ C31H32N4 ]. Je to aktuálne jediný známy kryštalický geoporfyrín.
Abelsonit je pomenovaný podľa amerického fyzika Philipa Abelsona, spoluobjaviteľa neptúnia a jedného z priekopníkov mineralógie organických zlúčenín.
Charakteristika
Abelsonit je polpriehľadný a má ružovo-fialovú, tmavošedú, svetlofialovo červenú alebo červenohnedú farbu. Má polokovový až kovový lesk.
Vyskytuje sa v tenkých ihliciach alebo doštičkách či malých agregátoch do veľkosti 1 cm. Môže tvoriť kryštáliky lístkového tvaru, ktoré sú veľmi krehké.
Abelsonit je rozpustný v benzéne a acetóne a je nerozpustný vo vode, zriedenej kyseline chlorovodíkovej a zriedenej kyseline dusičnej.
Štruktúra
Minerále je tvorený deoxofyloerytroetioporfyrínom (DPEP) a v jeho strede sa nachádza atóm niklu. Väčšina minerálu sa skladá z porfyrínu s 31 atómami uhlíka a malá časť je tvorená porfyrínom s 30 atómami uhlíka. Minerál kryštalizuje v triklinickej sústave.
Výskyt
Abelsonit je pomerne vzácne sa vyskytujúci minerál. Aktuálne sa nachádza len v Parachute Creek Member vo formácii Green River v Utahu. Bol známy z kotliny Uinta Basin v Utahu od jeho objavu a z kotliny Piceance Creek Basin v Koloráde od roku 1985. Ako sprievodné minerály sa s abelsonitom často vyskytujú albit, pyrit, kremeň, ortoklas, analcím, dolomit a sľuda.
Vyskytuje sa ako sekundárny minerál v živičných bridliciach. Pravdepodobne vzniká diagenézou z chlorofylu, pravdepodobne chlorofylu a, ktorý sa presunul z vodného roztoku do vhodného geologického prostredia.
V roku 2003 bola publikovaná prvá totálna syntéza abelsonitu.
História
Minerál bol prvýkrát pozorovaný v roku 1969 vo vzorke pochádzajúcej z Uintah County v Utahu. Opísaný bol v roku 1975 v časopise ''Geological Society of America Abstracts with Programs. Abelsonit bol pomenovaný podľa Philipa H. Abelsona (1913-2004), redaktora časopisu Science'', na počesť jeho práce v oblasti organickej geochémie.
Vzorky sú vystavené v Natural History Museum v Londýne a v National Museum of Natural History vo Washingtone, D.C.
Václav Fischer (podnikateľ)
Václav Fischer (* 22. jún 1954, Praha) je nemecký podnikateľ a politik českého pôvodu, ktorý žije od roku 1978 v Berlíne. Zakladateľ a majiteľ cestovnej kancelárie Fischer Reisen a senátor Parlamentu Českej republiky v rokoch 1999-2002.
Rané roky a emigrácia
Narodil sa v Prahe - Karlíne. Vyštudoval Gymnázium Jána Nerudu a vnútorný obchod na Vysokej škole ekonomickej (1978). V deň svojej promócie, 13. novembra 1978 odišiel z ČSSR do Švajčiarska a neskôr do Nemecka. Jeho prvou nemeckou zastávkou bol Západný Berlín. Tu tiež získal v študentskej cestovnej kancelárii ARTU REISEN svoju prvú prácu. Po roku sa presťahoval do Hamburgu a pracoval v lodnej spoločnosti TT Línia a neskôr v exkluzívnej cestovnej agentúre World in Travel. V roku 1980 založil v Hamburgu cestovnú kanceláriu Fischer Reisen.
90. roky a expanzia v Nemecku a začiatky v Česko-Slovensku
Nežná revolúcia zastihla Václava Fischera na Kanárskych ostrovoch. Cez varovanie svojich spoločníkov, spolupracovníkov a priateľov začal zvažovať svoju obchodnú činnosť v Strednej Európe a od roku 1990 tu začal predávať zájazdy. Zároveň však rozvíjal činnosť nemeckej Fischer Reisen, ktorá sa rozšírila aj na územie bývalej NDR, ponúkala svoje zájazdy s odletom zo 14 nemeckých letísk a v polovici deväťdesiatych rokov pripravovala každoročne dovolenku pre pol milióna klientov. O rastúcu FISCHER REISEN sa začala zaujímať konkurencia, Václav Fischer v dôverných rokovaniach v rokoch 1996 a 1997 zariadil prevzatie svojej cestovnej kancelárie novovzniknutým zoskupením C und N Turistik, patriacim do štruktúr medzinárodných koncernov. Predajom získané finančné prostriedky investoval do nákupu lietadiel (Fischer Air) a do ďalšieho rozvoja svojich firiem v Česku (vydavateľstvo Fischer, Fischer Collection) a do expanzie na Slovensko, do Maďarska a Poľska. Najväčšiu časť finančných prostriedkov investoval Václav Fischer do nákupu nových lietadiel typu Boeing 737 - 300, ktoré prevádzkovala jeho letecká spoločnosť Fischer Air.
Václav Fischer v politike
V auguste 1999 jednoznačne zvíťazil v prvom kole doplňovacích volieb do Senátu (71,24% hlasov) za obvod Praha 1 a stal sa prvým nezávislým senátorom Parlamentu Českej republiky. . Predvolebnú kampaň poznačili okrem iného billboardy s nápisom "Homosexuál v Senáte? Prečo nie. Václav Fischer do Senátu. Štvorpercentný menšina", na ktoré Fischer v rozhovore pre MF Dnes reagoval: "Moja orientácia je bohatšia. Môj život sprevádzalo mnoho žien a tiež niekoľko mužov a ja som sa tým nikdy netajil." V Senáte pracoval Václav Fischer vo Výbore pre európsku integráciu. Po skončení svojho trojročného mandátu senátora v roku 2002 z politiky odišiel.
Podnikanie v Česku
V roku 2003 bola na jeho spoločnosti Cestovní kancelář Fischer,a.s., Fischer, s. r. o. a Fischer Air vyhlásená exekúcia, ktorá sa týkala aj osobného majetku Václava Fischera. Bol nútený svoje firmy predať. Fischer sa niekoľko rokov domáhal a doteraz domáha svojich nárokov súdnou cestou. Bojuje najmä o odškodnenie za lietadlá, ktoré boli po dlhé roky zadržiavané na pražskom letisku a neskôr dislokované do Afriky. Žiada však tiež navrátenie svojich slovenských firiem a to najmä spoločnosti Cestovní kancelář Fischer,a.s.
V roku 2008 pôsobil Fischer ako riaditeľ leasingovej firmy Aircraft leasing Meier & Fischer (AMF) v Hamburgu a bol tiež obchodným a marketingovým riaditeľom nemeckej Tomi Tour GmbH, ktorá 17. júla 2009 vyhlásila bankrot v slovenskej cestovnej kancelárii Tomi Tour s. r. o. Podľa vlastných slov je Václav Fischer presvedčený o tom, že Tomi Tour bola od jesene 2008 systematicky mediálne a finančne poškodzovaná rovnakou skupinou ľudí, ktorá v roku 2003 nepriateľsky ovládla jeho firemné skupiny Fischer.
Podnikanie v Nemecku od roku 2010
Svoju činnosť potom rozvíja v Nemecku. Od mája 2010 do decembra 2012 sa podieľal na prevádzke tradičných českých reštaurácií pod značkou Zlatá Praha v Berlíne. Od roku 2011 spolupracuje Václav Fischer so spoločnosťou Student Agency a ponúka klientom v Nemecku, Rakúsku a Švajčiarsku pobyty v Česku. Jeho nemecká firma Fischer Reisen zastupuje tiež rad významných cestovných kancelárií a pripravuje tiež nový projekt leteckých zájazdov. Václav Fischer sa opäť zaoberá podnikaním v leteckej doprave a poradenstvom v cestovnom ruchu.
Milan Rúfus
Milan Rúfus (* 10. december 1928, Závažná Poruba – † 11. január 2009, Bratislava) bol slovenský básnik, literárny historik, prekladateľ a esejista. Bol niekoľkokrát nominovaný na Nobelovu cenu za literatúru.
Životopis
Narodil sa v rodine murára a vzdelanie získaval v ľudovej škole v rodisku, na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši, kde v roku 1948 úspešne zmaturoval a v rokoch 1948 – 1952 študoval slovenčinu a dejepis na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po skončení vysokoškolského štúdia zostal na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského ako pedagóg. Prednášal dejiny slovenskej a českej literatúry. V školskom roku 1971 – 1972 pôsobil na univerzite Instituto Universitario v Neapole, kde prednášal slovenský jazyk a literatúru. Od roku 1990 do svojej smrti v roku 2009 žil na dôchodku v Bratislave. Od roku 1991 až do r. 2008 bol pravidelne nominovaný na Nobelovu cenu za literatúru.
Tvorba
Prvé básne publikoval v časopisoch Prameň, Nový rod, Mladá tvorba a Borba. Debutoval básnickou zbierkou Až dozrieme, ktorá znamenala výrazný posun dobového chápania poézie. Jeho tvorbu ovplyvnil symbolizmus, mal silné sociálne cítenie a nechal sa inšpirovať i dielom fotografa Martina Martinčeka. Inšpiroval sa slovenskou ľudovou slovesnosťou a dielami viacerých slovenských maliarov. Patrí k najvýraznejším básnickým zjavom. Predstavil sa ako básnik s autonómnym pohľadom na životné a morálne hodnoty ľudského konania, na lásku, pravdu, krásu, utrpenie a tragiku človeka i sveta druhej polovice 20. storočia. Veľmi vnímavo a citlivo hľadá zmysel a podstatu ľudského života.
Okrem tvorby pre dospelých sa venoval najmä v 70.-90. rokoch minulého storočia prerozprávaniu rozprávok a písaniu básní o deťoch, detstve a pre deti. Prekladal z češtiny a ruštiny a v jazykovej spolupráci z nórčiny a španielčiny. Spolupreložil tiež starozákonné Žalmy a Jeremiášov nárek. Jeho diela vyšli knižne v angličtine, bulharčine, češtine, francúzštine, maďarčine, nemčine, nórčine, poľštine, rómčine, ruštine, taliančine, čínštine a ďalších jazykoch.
Ocenenia
Od r. 1991 bol každoročne navrhovaný na Nobelovu cenu za literatúru
(33158) Rúfus
Po básnikovi je pomenovaná planétka (33158) Rúfus, ktorú objavili Leoš Kornoš a Peter Kolény z Astronomického a geofyzikálneho observatória FMFI UK v Modre 26. februára 1998.
Poézia
Od r. 2002 vychádza vo vydavateľstve MilaniuM Súborné dielo Milana Rúfusa (dosiaľ vyšli: Dielo I, Dielo II, Dielo III, Dielo IV, Dielo V, Dielo VI, Dielo VII, Dielo VIII, Dielo IX, Dielo XII, Dielo XIV).
Izobarický dej
Izobarický dej je termodynamický dej, pri ktorom sa nemení tlak termodynamickej sústavy. Pri izobarickom deji je teda, teda.
Ideálny plyn
Zo stavovej rovnice možno pre ideálny plyn odvodiť Gay-Lussacov zákon kde V je objem a T je termodynamická teplota plynu. Pri izobarickom deji je podiel objemu V a termodynamickej teploty plynu T stály.
Izobara
Závislosť tlaku na objeme pri izobarickom deji je v p-V diagrame vyjadrená priamkou rovnobežnou s osou V, ktorá sa nazýva izobara.
Vlastnosti
Pri izobarickom deji sa s teplotou mení objem plynu, a preto plyn koná prácu. Podľa prvého termodynamického zákona sa dodané teplo spotrebuje na zvýšenie vnútornej energie i na vykonanie práce.
Podľa prvého termodynamického zákona je možné s využitím stavovej rovnice ideálneho plynu napísať kde n je látkové množstvo, p je tlak, V je objem, T je termodynamická teplota, R je univerzálna plynová konštanta C_V reprezentuje molárnu tepelnú kapacitu pri stálom objeme a C_p označuje molárnu tepelnú kapacitu pri stálom tlaku.
Vnútornú energiu možno pri izobarickom deji určiť pomocou mernej tepelnej kapacity ako
Z predchádzajúcich vzťahov je jasné, že práca konaná pri izobarickom deji je určená vzťahom
Ak dodáme sústave pri izobarickom deji rovnaké množstvo tepla ako pri izochorickom deji, bude prírastok teploty plynu pri izobarickom deji menší ako pri izochorickom deji. Pre molárne tepelné kapacity teda platí C_p>C_V.
Vzťah medzi C_p a C_V určuje Poissonova konštanta a Mayerova rovnica.
Keith Moon
Keith John Moon (* 23. august 1946, Londýn, Anglicko, Spojené kráľovstvo – † 7. september 1978, Londýn, Anglicko, Spojené kráľovstvo) bol anglický rockový bubeník, známy predovšetkým vďaka svojej inovatívnej hre na bicie a pôsobenie v britskej kapele The Who.
Posmrtne bol uvedený do Rock n rollovej siene slávy v roku 1990 spolu s The Who.
Thunovský palác (Thunovská)
thumb|Thunovský palác Thunovský palác, alebo tiež Leslieovský palác je palác v Prahe na Malej Strane. Je chránený ako kultúrna pamiatka a jeho adresa je Thunovská 14.
Dejiny
Podľa tohoto paláca sa horná časť Zámeckých schodov nazývala Thunovská a od roku 1870 sa takto nazýva celá ulica. Na začiatku 20. rokov 20. storočia kúpilo palác od Josefa Osvalda III. Thuna z Hohenštejna-Salm-Reifferscheidt Spojené kráľovstvo. Dodnes tu sídli britská ambasáda v Prahe.
Gibraltárske národné futsalové družstvo mužov
Gibraltárske národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Gibraltár v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Gibraltar Football Association (GFA). Svoj prvý zápas odohralo až v roku 2013 v kvalifikácii na ME 2014. Na kvalifikáciu nastúpilo po tom, čo UEFA priznala Gibraltár ako dočasného člena v októbri 2012. Vo februári 2017 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 112. miesto.
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvách sveta FIFA sa gibraltárske družstvo nepredstavilo ani raz. Prvej kvalifikácie sa zúčastnilo až v roku 2015 na MS 2016. V predkvalifikačnej skupine prehralo všetky 3 zápasy a skončilo v nej posledné.
Na majstrovstvá Európy UEFA sa družstvo rovnako neprebojovalo ani raz. Svoju prvú kvalifikáciu absolvovalo až v roku 2013 na ME 2014. V predkvalifikačnej skupine prehralo v premiére národného tímu prvé 2 zápasy s 🇲🇪 a domácim 🇫🇷, čo znamenalo, že do hlavnej kvalifikácie nepostúpilo. V treťom zápase už len prekvapujúco dokázalo zvíťaziť nad 🇸🇲 a skončilo v skupine tretie. V nasledujúcej kvalifikácii prehralo v predkvalifikačnej skupine všetky 3 zápasy a rovnako obsadilo nepostupové miesto.
Bertrange
Bertrange je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Luxemburg v okrese Luxemburg.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Bertrange má 6446 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Pedofil
Pedofil môže byť:
Agasikles
Agasikles alebo Agasiklés alebo Agásiklés ( - Agasikles/iný prepis Agasiklés/iný prepis Agásiklés) bol kráľom spartskej diarchie v kráľovskej línii Eurypontovcov. Vládol približne v polovici šiesteho storočia pred Kr. (možno 575 – 550 pred Kr.) Jeho spolukráľom z kráľovského rodu Agiovcov bol León.
Kráľom Sparty sa stal pravdepodobne po druhej messénskej vojne. Na rozdiel od jeho predchodcov, keď sa historici v menoslove kráľov rodu Eurypontovcov počas obdobia približne dvoch storočí nezhodujú, vládu Agasikla potvrdzuje historik Herodotos ako aj Pausanias, ktorých historické záznamy sú hlavným zdrojom pri zostavovaní zoznamu kráľov Sparty novovekým historikom.
Herodotos Agasikla spomína vo svojej knihe Historia ako spolukráľa Leóna s ktorým viedli neúspešnú vojnu s najvýznamnejším mestom v Arkádii s Tegeou. Pausanias ale tvrdí, že počas vlád Agasikla a jeho následníka Aristóna bol v Sparte mier.
Asios
Asios môže byť:
Gay-Lussacov zákon
Gay-Lussacov zákon alebo Zákon objemových zlučovacích pomerov je termodynamický vzťah pre izobarický dej prebiehajúci v ideálnom plyne. Definoval ho francúzsky chemik a fyzik Joseph Louis Gay-Lussac.
Podiel objemu a termodynamickej teploty je konštantný.
alebo inak
Medzi objemom a teplotou plynu existuje lineárna závislosť ak tlak plynu je konštantný, za súčasného predpokladu konštantného látkového množstva plynu.
Objemy plynov, ktoré sa spolu zlučujú, ako aj objemy vzniknutých látok v plynnom skupenstve, sú pri rovnakej teplote a rovnakom tlaku v takom vzájomnom pomere, že ich možno vyjadriť malými celými číslami.
Gay-Lussacov zákon je vyjadrený rovnicou
George Paget Thomson
George Paget Thomson (* 3. máj 1892, Cambridge, Spojené kráľovstvo – † 10. september 1975, Cambridge) bol britský fyzik.
Gay-Lussacov zákon
kde V je objem plynu a T je jeho termodynamická teplota a k je konštanta.
George Paget Thomson
V roku 1937 dostal Nobelovu cenu za fyziku za objav a experimentálny dôkaz difrakcie elektrónov na kryštále, čím objavil vlnové vlastnosti elektrónu. V roku 1937 dostal Nobelovu cenu za fyziku aj Clinton Davisson, ktorý túto difrakciu objavil nezávisle a v rovnakom čase.
Bol synom Josepha Johna Thomsona, tiež významného britského fyzika a nositeľa Nobelovej ceny.
Gay-Lussacov zákon
alebo tiež
Pre p = konšt:
Konštanta na pravej strane rovnice sa označuje ako teplotná rozpínavosť.
Lhota (okres Praha-východ)
Lhota je obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 437 obyvateľov, z toho 216 mužov a 221 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 39,4 roka, ženy 42,2 roka).
Zoznam politických článkov/J
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 475 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.