cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lomné
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lomné v okrese Stropkov.
Medzinárodný rok astronómie
Medzinárodný rok astronómie (anglicky International Year of Astronomy) je celosvetová udalosť roku 2009 usporadúvaná Medzinárodnou astronomickou úniou (IAU) v spolupráci s UNESCO. Cieľom tejto udalosti je pripomenúť si rozvoj astronómie za posledných 400 rokov (od prvého použitia ďalekohľadu Galileo Galileom), priblížiť význam a objavy astronómie najširším vrstvám obyvateľstva a pomoc utužiť uvedomenie dôležitosti astronómie pre ľudskú spoločnosť.
V rámci tohto roku sa bude konať mnoho prednášok a projektov, nasmerovaných na rozvoj astronómii a oboznámenie vedy širokej verejnosti.
Medzinárodný rok astronómie bude otvorený v noci z 15. na 16. januára 2009 slávnostným programom v Paríži vo Francúzsku. MRA bol odsúhlasený valným zhromaždením OSN na jeho 62. stretnutí v New Yorku.
Evolúta
Evolúta (z latinčiny) je geometrické miesto stredov krivosti bodov danej krivky.
Saint-Sozy
Saint-Sozy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzinárodná asociácia Svetových hier
Medzinárodná asociácia Svetových hier (, skr. IWGA) je medzinárodná športová organizácia uznaná Medzinárodným olympijským výborom, ktorá združuje medzinárodné športové federácie a organizuje vlastné multi-športové podujatieSvetové hry. Združuje 36 členských federácií a sídli v Colorado Springs, v Spojených štátoch. Na jej čele stojí od roku 1993 Američan Ron Froehlich. IWGA spolupracuje s MOV, SportAccord a Svetovou antidopingovou agentúrou (WADA).
Valné zhromaždenie IWGA volí každé 4 roky 7-členný výkonný výbor, ktorý koordinuje a dohliada na všetky záležitosti súvisiace s členskými zväzmi. Správna rada má úlohy zahŕňajúce odporúčania na výber kandidátskych miest a tiež tvorí spojenie medzi IWGA a organizátormi hier.
Hlavnou podmienkou pre vstup do IWGA je účasť športovej federácie v ďalšej medzinárodnej športovej organizáciiSportAccord (predtým známej ako GAISF). Ďalšou podmienkou je, aby športové disciplíny daného športu neboli zúčastnené na Olympijských hrách.
Dejiny
IWGA bola založená (podľa švajčiarskeho práva) v roku 1981 ako mimovládna a nezisková medzinárodná organizácia s cieľom spravovať Svetové hry. Jej cieľom je rozvíjať popularitu športov, ktoré IWGA spravuje, a zlepšiť ich zázemie so zachovaním tradičných hodnôt športu vo svete. IWGA bola založená 12 medzinárodnými športovými federáciami v juhokórejskom Soule, vtedy pod názvom World Games Council. Športy, ktoré stáli pri zrode IWGA: bedminton, bejzbal, casting, karate, kolieskové športy, kulturistika, preťahovanie lanom, silový trojboj, softbal, taekwondo a vodné lyžovanie. V roku 1996 bola organizácia premenovaná na súčasný názov.
V roku 2000 podpísala IWGA a MOV memorandum o porozumení. V tomto memorande sú zahrnuté záväzky o spolupráci medzi týmito dvoma organizáciami, ďalej poskytovanie odborných znalostí a pomoc pri propagácii aktivít IWGA v rámci olympijského hnutia. MOV tiež poskytuje miestnym organizačným výborom technickú pomoc prostredníctvom svojich programov.
Na poslednom kongrese IWGA v máji 2013 v ruskom Petrohrade boli prijatí 34., 35. a 36. člen, Medzinárodná lakrosová federácia (FIL), Medzinárodná florbalová federácia (IFF) a Medzinárodná federácia thajského boxu (IFMA).
Členské federácie
Členom IWGA bolo v roku 2013 36 federácií:
Clervaux
Clervaux je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Clervaux v okrese Diekirch.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dejiny
Od 1 januára 2012, byvalé obce Heinerscheid et Munshausen sú pripojené k obci Clervaux.
Obyvateľstvo
Clervaux má 1983 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 8.95% bolo v Clervaux nezamestanosť vyššia o 1.98 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Konštantín I. (pápež)
Konštantín I. (* cca 664, Sýria – † 9. apríl 715, Rím, Pápežský štát) bol 88. pápež katolíckej cirkvi. Pápežský úrad zastával od 25. marca 708 do svojej smrti.
Biografia
Konštantín zvolený po krátkom pontifikáte Sisina. Podľa jeho životopisca bol Konštantín nesmierne vľúdny. V roku 709, keď sa novozvolený ravennský arcibiskup Félix odmietol podriadiť Rímu, vyhnal ho cisár Justinián II. Neskôr sa Félix v roku 712 vrátil z vyhnanstva a zmieril sa s pápežom.
Hlavnou udalosťou Konštantínovho pontifikátu bola ročná návšteva Konštantínopol v období október 710október 711, čím sa až do návštevy Pavla VI. v roku 1967, stal posledným pápežom, ktorý Konštantínopol navštívil. Návšteva mala obrovský úspech. Konštantínov diakon Gregor (neskorší Gregor II.) viedol rokovania v Nikodéme. Dokázal cisárovi vysvetliť, prečo veľké množstvo kánonov, ktoré schválil Quinisextský koncil, ktorý zvolal cisár Justinián. Cisár napokon tieto pripomienky schválil. Cisár Justinián obradne pobozkal pápežove nohy, dostal od neho rozhrešenie a prijímanie a vydal dekrét, v ktorom uznáva privilégiá rímskej cirkvi a jej nadradenosť nad Ravennou. Chorý Konštantín prišiel do Ríma 24. októbra 711.
O štrnásť dní, 4. novembra 711 Justiniána zavraždili vzbúrení vojaci. Na trón nastúpil Filippus Bardanes, ktorý dohodu nerešpektoval a dohoda padla. Filippova podobizeň bola stiahnutá z mincí, kostolov a jeho meno sa vyškrtlo na všetkých dokumentoch v Ríme. Ravennský exarcha bol však proti tomu a vypukli boje. Pápež vyslal do ulíc kňazov "vyzbrojených" evanjeliami a krížmi. Filippika 3. júna 713 zvrhli a jeho nástupca Anastáz napravil škody spôsobené Filippikom a potvrdil dohodu ustanovenú medzi Konštantínom a Justiniánom.
Vyčoma
Vyčoma je riečka na západnom Slovensku, v okrese Partizánske. Je to ľavostranný prítok Nitry s dĺžkou, je tokom IV. rádu.
Pramení v pohorí Tribeč v nadmorskej výške okolo pod vrchom Veľký Vracov. Najprv tečie na juhozápad cez dolinu Veľká Chmelina, priberá Skýcovský potok zľava a tečie na západ cez Uhrovskú dolinu severným okrajom topoľčianskej zvernice. Sprava ďalej priberá Suchý potok a vteká do Nitrianskej pahorkatiny, kde vzápätí priberá ľavostranný potok Slače. Stáča sa a tečie na severozápad, priberá sprava Hlomniansky potok a pri Ješkovej Vsi tiež pravostranný Klížsky potok. Ďalej oblúkom obteká masív Hôrky, pri Janovej Vsi zľava priberá Hradský potok a preteká cez obec Klátova Nová Ves. Za obcou tečie na západ a pri Sádku vytvára dva ostré ohyby (prvý severne od obce a druhý západne od nej), potom tečie na severozápad okolo Baštína a Práznoviec. V katastrálnom území obce Bošany, na hranici okresov Partizánske a Topoľčany, sa vlieva do Nitry.
Givenchy-lès-la-Bassée
Givenchy-lès-la-Bassée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
STS-49
STS-49 bola prvá misia amerického raketoplánu Endeavour. Išlo o prvú skúšobnú misiu nového orbitera Endeavour, ktorý bol postavený ako náhrada za zničený Challenger.
Pôvodnou náplňou misie mali byť niektoré metodické postupy spojené s montážou dielov priehradovej konštrukcie, ktoré mali byť súčasťou budúcej stavby Medzinárodnej vesmírnej stanice. V apríli 1990 sa program rozšíril o zachytenie a záchranu družice Intelsat 6, ktorá sa nedostala na potrebnú obežnú dráhu. Intelsat 6 bola telekomunikačná družica, ktorá odštartovala 14. marca 1990 na palube rakety Titan 2. Družica však nereagovala na povel z riadiaceho strediska na oddelenie sa od nosnej rakety. Aby sa predošlo jej zhoreniu v atmosfére, družica musela byť núdzovo odpojená od svojho urýchľovacieho stupňa, bez ktorého sa ale nemohla dostať na potrebnú geostacionárnu dráhu. Družica preto musela byť zachytená raketoplánom a spojená s novým náhradným urýchľovacím stupňom.
Nový urýchľovací stupeň pre družicu Intelsat 6 bol označený Orbus 21 S a NASA ho zakúpila od firmy United Technologies za 46 miliónov dolárov. Napriek tomu predstavovala celá záchranná misia raketoplánom úsporu 207,6 milióna dolárov oproti možnosti, že by sa postavila a vypustila celkom nová družica.
Posádka
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Skalický potok (prítok Oravy)
Skalický potok je potok na dolnej Orave, v severnej časti okresu Dolný Kubín. Je to pravostranný prítok Oravy, má dĺžku 3,6 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Pramení v Oravskej Magure, v podcelku Budín, na južnom svahu Javorovej (1 076 m n. m.) v nadmorskej výške cca 940 m n. m.
Opis toku
Potok tečie na hornom toku juhovýchodným smerom, vstupuje do Oravskej vrchoviny, sprava priberá prítok spod Javorovej, potom zľava prítok zo západného svahu Príkreho (811,7 m n. m.) a znovu sprava prítok z východného svahu Skalice (862,7 m n. m.). Následne pokračuje severojužným smerom, podteká štátnu cestu I/59 a v blízkosti obce Horná Lehota sa v nadmorskej výške približne 517 m n. m. vlieva do Oravy.
Stano Dančiak ml.
Stanislav Dančiak (* 7. september 1969, Bratislava) je slovenský scenárista, syn významného slovenského herca Stana Dančiaka.
Kariéra
Vyštudoval VŠMU v Bratislave, odbor Filmová a televízna dramaturgia a scenáristika.
Autorsky sa podieľal na vzniku prvého slovenského kriminálneho seriálu Mesto tieňov (TV Markíza, DNA Production) – on air 11. apríla 2008, pod jeho dramaturgickým vedením vznikla séria televíznych filmov Ako som prežil (TV JOJ, DNA Production) – on air 22. marca 2009. Ako storyliner spolupracoval s Valériou Schulczovou a Zdeňkom Zapletalom na 1. sérii seriálu Odsúdené (TV JOJ, DNA Production) – on air 1. septembra 2009, na druhej a tretej sérii pracoval okrem vytvárania príbehových liniek aj ako scenárista. Spolu s Romanom Olekšákom sú autormi seriálu Dr. Ludsky (TV JOJ, DNA Production) – on air 15. februára 2011, zároveň je spoluautorom 1. časti (Kostrička) a autorom tretej (Boh Spánku), piatej (Upír), siedmej (Ludsky & Ludsky) a deviatej časti (Kráska a zviera).
Dubový potok
Dubový potok môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Makovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Makovce v okrese Stropkov.
Chendžerova pyramída
thumb|242px|Náčrt dispozície pyramídy a jej komplexu. Chendžerova pyramída je kráľovská hrobka, ktorá leží na území pohrebiska južne od dediny Sakkára v Egypte.
thumb|242px|Axonometria subštruktúry pyramídy. Pyramídu postavil faraón 13. dynastie Chendžer (okolo 1745 pred Kr.), ktorý bol pravdepodobne podľa mena cudzinec, asi pôvodom ázijský (sýrsky alebo palestínsky) žoldnier.
Pyramída
Stavba má jadro z nepálených tehál, ktoré kedysi zakrýval obklad z vápencových blokov. Vstup do vnútra pyramídy sa nachádza pod západnou stenou pri juhozápadnom nároží, chodba klesá do podzemia ako rampa so schodiskom uprostred, pokračuje v rôznych úrovniach a štyrikrát sa lomí, až ústi pri strede základne do pohrebnej komory, ktorá je postavená podľa pohrebnej komory Pyramídy Amenemheta III. v Hawáre. Na trase chodby sa nachádzajú dva monolitické uzávery, ktoré neboli nikdy uzatvorené. Priestor tvorí obrovský kremencový monolit, zapustený v kamennom podloží s priestorom vytesaným v jeho strede. Nad ním leží veko z dvoch veľkých plochých monolitov, ktoré ho uzatvárali. Po stranách sú úzke šachty, pomocou ktorých sa spúšťal jeden z blokov po pohrebe. Nad kremencovou komorou je vybudovaný sedlový strop z veľkých vápencových blokov a nad ním tehlová klenba na statické odľahčenie stropu od hmotnosti, ktorou pôsobí masa jadra z nepálených tehál.
Pyramídový komplex
Zádušný chrám kedysi stál pred východnou stenou pyramídy, dnes je úplne zničený. Pri archeologickom výskume sa našli okrem dlažby, fragmentov stĺpov a reliéfov aj úlomky pyramidia z čiernej žuly s hieroglyfickými nápismi a reliéfnou dekoráciou. Areál bol obohnaný dvomi múrmi, vnútorný bol z vápencových blokov, zdobený výklenkami, vonkajší z nepálených tehál. Našli sa pozostatky vstupnej kaplnky pri severnej stene pyramídy. Pri severovýchodnom nároží stála menšia pyramída, jediná pri pyramídach z 13. dynastie, so schodiskom a chodbou z východu a dvomi pohrebnými komorami, v ktorých boli pravdepodobne pochované dve Chendžerove manželky. Pri juhovýchodnom nároží medzi vnútorným a vonkajším múrom sa našli aj stopy po schodisku neurčitej subštruktúry, ktorá možno patrila nedokončenej kultovej pyramíde.
Saint-Sulpice (Lot)
Saint-Sulpice je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Miková
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Miková v okrese Stropkov.
Evolventa
thumb|250px|Evolventa. Evolventa (z latinčiny) je krivka, ktorú opíše bod priamky, ktorá sa kotúľa po základnej nehybnej kružnici - (evolúte).
Využitie
Evolventa má praktické využitie v strojárstve, pri evolventnom ozubení majú boky zubov tvar častí evolventy.
Talianska sociálna republika
Talianska sociálna republika (, RSI, známa aj ako Republika Salò, tal. Repubblica di Salò) bola fašistický bábkový štát nacistického Nemecka, ktorý vznikol na časti územia Talianskeho kráľovstva pod kontrolou Osi na jeseň 1943. Hlavou štátu bol Benito Mussolini. Za svoje hlavné mesto proklamovala Rím, ale faktickým sídlom ústrednej moci bolo kúpeľné mesto Salò na brehoch Gardského jazera, od čoho bol odvodený aj hovorový názov štátu (od roku 1944 bolo faktickým hlavným mestom Miláno).
Napriek vlastným vojenským jednotkám sa musela krajina opierať o nemeckú armádu, ktorá zaisťovala poriadok v štáte a bojovala proti spojeneckým jednotkám postupujúcim na sever.
Talianska sociálna republika vznikla po úspešnom vyslobodení Benita Mussoliniho zo zajatia na Gran Sasse (12. septembra 1943) a obnovení Mussoliniho moci 23. septembra 1943. 25. apríla 1945 spojenecká ofenzíva do severného Talianska a partizánske povstanie znamenali faktický zánik štátu. Jeho predstavitelia skončili neslávne: 28. apríla boli zastrelení a ich telá vystavené na milánskom námestí Piazzale Loreto.
Devičiansky potok (prítok Krupinice)
Devičiansky potok je potok v Honte, na území okresu Krupina. Je to pravostranný prítok Krupinice, meria 5,1 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Štiavnických vrchoch, v Sitnianskom predhorí, na západnom svahu Chlmu (526 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 355 m n. m. Tečie juhovýchodným smerom, vstupuje do Krupinskej planiny, do podcelku Bzovícka pahorkatina a preteká obcou Devičie. Juhovýchodne od obce ústi v nadmorskej výške cca 227 m n. m. do Krupinice.
François Truffaut
François Truffaut (* 6. február 1932, Paríž, Francúzsko – † 21. október 1984, Neuilly-sur-Seine) bol francúzsky filmový režisér, herec a scenárista. Bol jedným z hlavných predstaviteľov hnutia Francúzskej novej vlny (Nikto ma nemá rád, Ukradnuté bozky, Jules a Jim).
1946 vylúčený zo školy, začal príležitostne pracovať. V pätnástich rokoch založil vlastný filmový klub. Vtedy často navštevoval Cinémathèque française, kde sa stretával s ďalšími mladými cinefilmi, budúcimi predstaviteľmi Francúzskej novej vlny a s nespočetným množstvom filmov z celého sveta. Počas niekoľkých nasledujúcich rokov sa stal filmovým kritikom a získal si povesť svojimi útočnými a nekompromisnými recenziami. V roku 1954 napísal slávny článok nazvaný "Istá tendencia francúzskeho filmu", v ktorom ostro napadol súdobý stav francúzskej kinematografie a kritizoval konkrétnych filmových tvorcov.
Jeho prvý celovečerný film Nikto ma nemá rád (1959) zaznamenal kritický aj divácky úspech. Hlavnú postavu Antoine Doinel stvárnil debutant Jean-Pierre Léaud, ktorý sa potom stal Truffautovým dvorným hercom. Ich hlavnou spoluprácou bolo pokračovanie v osudoch Antoine Doinela v sérii filmov nazvaných "Cyklus Antoine Doinel". Potom, čo sa v roku 1965 rozviedol s Madeleine Morgenstern, nemal roku 1968 ďaleko k ďalšiemu manželstvu, tentoraz s Claude Jade, hlavnou herečkou filmov doinelovského cyklu - Ukradnuté bozky (1968), Rodinný krb (1970) a Láska na úteku (1979), ktoré pokračovali v osudoch Antoine Doinela.
Zádielska tiesňava
Zádielska tiesňava alebo v širšom slova zmysle Zádielska dolina je monumentálna, relatívne mladá, kvartérna dolina s osobitým geomorfologickým vývojom v Slovenskom krase. Označuje sa ako dolina v krase.
Názvoslovie a omyly v názvosloví
Podľa niektorých interpretácií pochádza názov Zádiel z maďarského Szád-elő, čo veľmi približne a opisne značí široko rozovreté ústie [doliny]. Je možné, že pôvodne bola pomenovaná obec podľa morfologicky výraznej doliny, a nie opačne.
Už desaťročia sa v literatúre, mapách i médiách používa tiež nesprávny názov Zádielsky kaňon, pričom kaňony v Slovenskom krase poznáme len dva: kaňon Štítnika medzi Kunovou Teplicou a Plešivcom a kaňon Slanej medzi Brzotínom a Plešivcom. Rozdiel medzi kaňonom a tiesňavou z geomorfologického hľadiska je pritom signifikantný, a tkvie v tom, že:
Geomorfológia, geológia, hydrológia, morfológia, administratívne hranice a právny status
Zádielska tiesňava sa nachádza medzi krasovými planinami Horný vrch (na západe) a Zádielskou planinou (na východe).
Vyerodovala ju v strednotriasových wettersteinských vápencoch riečka Blatnica (syn. Blatný potok) pritekajúca spod Osadníka vo Volovských vrchoch, teda z oblasti s nekrasovým vývojom (paleozoické fylity). Blatnica má aj menší prítok z Baksovej doliny (syn. Vinkelyho údolie), ktorý oddeľuje od planiny Horný vrch (sensu stricto) tzv. Borčiansku planinu (tá sa v súčasnosti chápe ako súčasť Horného vrchu sensu latto). V čase meteorologicko-hydrologických extrémov naberá riečka Blatnica na sile a mení sa v dravú rieku s obrovskou eróznou (vymieľacou) energiou, ktorá výrazne premodelúva dno tiesňavy. Naposledy došlo k extrémnemu rozvodnenie na prelome mája a júna 2010, kedy región zasiahla tzv. tisícročná voda. Blatnica na niekoľkých miestach úplne zničila miestnu komunikáciu na dne tiesňavy, niekde v nej vyerodovala aj vyše hlboké a desiatky metrov dlhé ryhy a výmole. V súčasnej dobe je komunikácia po sanácii a turisti ju môžu znovu používať.
Tiesňava má hĺbku takmer, dĺžku , najužšiu šírku pri dne menej ako  (uvedené miesto sa nachádza tesne za Cukrovou homoľou, resp. ZSZ od nej). Nachádza sa pri obci Zádiel. ale v katastrálnom území obcí Háj a Bôrka v okrese Košice-okolie a v okrese Rožňava v Košickom kraji. Od roku 1954 je táto oblasť s výmerou Národnou prírodnou rezerváciou.
Cukrová homoľa
Pozornosť zaujme najmä vysokým ihlanovitým útvarom, ktorý vďaka svojmu tvaru dostal názov Cukrová homoľa. Cukrová homoľa je najvyšší skalný útvar tohto typu na Slovensku. Z geomorfologického hľadiska sa radí v užšom slova zmysle medzi tzv. skalné ihly, a predstavuje erózno-denudačný relikt (zvyšok) niekdajšieho skalného reliéfu v Zádielskej doline. Na jej genéze a formovaní sa podieľala svojou eróznou i abráznou činnosťou aj riečka Blatnica, ktorá v procese vývoja tiesňavy tiekla v rôznych výškových úrovniach. Je zaujímavé, že v hornej časti tiesňavy, v jej východnej stráni, vyníma sa v jej spodnej tretine jej analógia, tzv. Malá cukrová homoľa, ktorá dosahuje asi 1/5 výšky jej slávnej menovkyne.
Jaskyne
V súčasnosti poznáme v Zádielskej tiesňave asi 100 jaskýň rôznych morfologických a speleogenetických typov. Najznámejšia je dlhá Kráľovská jaskyňa, s ktorou sa spája miestna legenda o uhorskom kráľovi Belovi IV, ktorý sa v regióne skrýval pred hordami Tatárov. Súdiac podľa jej parametrov ťažko uvažovať o tom, že útočisko našiel práve v tejto jaskyni; vhodnejším úkrytom preňho i jeho družinu by bola neďaleká jaskyňa Erňa na Zádielskej planine. Určite najvýraznejšou jaskyňou, ktorú možno vidieť aj zo vzdialenosti niekoľkých kilometrov, je Orlia diera (lokálny názov Sas-lyuk) – dlhá jaskyňa, ktorej neprístupný vchod leží v mohutnej skalnej stene (Orlia bašta), vysoko nad obcou Zádiel, vpravo od osi doliny. Pripomína veľkú čiernu oválnu škvrnu. Najväčšou jaskyňou Zádielskej doliny je Tajná jaskyňa, ktorej dĺžka dosahuje až a hĺbka. Druhou najväčšou jaskyňou je archeologicky významná Kostrová jaskyňa. Medzi pozoruhodné jaskyne určite patrí Stará jaskyňa ležiaca v extrémnom teréne nad Kolovou vežou, ktorá je zvetraným pozostatkom kedysi mohutnej jaskyne. Úplne v jej závere rastie asi vysoký dub. Prakticky žiadna známa jaskyňa v tiesňave neprekonala fluviokrasový vývoj, a ak niekedy taká jestvovala, intenzívna a dlhotrvajúca modelácia ju vymazala z pomyselnej mapy jaskýň. Jaskyne Zádielskej tiesňavy patria k rôznym speleogenetickým subtypom koróznych jaskýň, rozsadlinových jaskýň či sutinových jaskýň. Ich dĺžky sa pohybujú najčastejšie v rozmedzí od 2, jaskýň s dĺžkou nad je pomerne málo. Medzi zaujímavé jaskyne patrí Kozia jaskyňa, Jaskyňa pod valom, Skrytá jaskyňa, Hotel, Zrnový previs, Javisko, Skrytá sieň, Zádielska zrkadlová jaskyňa, Jaskyňa v Oddreli, Zelená jaskyňa a ďalšie.
Vývoj tiesňavy, analógia – Hájska tiesňava
Vývoj tiesňavy je stále zahalený rúškom tajomstva, a jestvuje viacero teórií o tom, ako tiesňava vznikala. Podľa teórie geológa a speleológa Jána Seneša z päťdesiatych rokov min. st. vznikla prevalením povál jaskynných priestorov. Český geológ Václav Cílek v deväťdesiatych rokoch min. st. predpokladal, že aspoň časť terajšej Zádielskej doliny tvorili riečne jaskyne, v ktorých sa vinul podzemný tok – predchodca Blatnice. Za významnú z hľadiska vývoja tiesňavy predpokladá výraznú drvenú zónu medzi obomi materskými planinami. Intenzívny výskum jaskýň azda prinesie z tamojších jaskýň indície, ktoré by poodhalili tajomstvo jej vzniku a vývoja.
Za analogický útvar sa považuje aj východne situovaná Hájska tiesňava, ktorá sa zarezala medzi Zádielsku planinu a Jasovskú planinu. Zaujímavá je tým, že jej dnové časti na juhu vypĺňajú relatívne mocné polohy recentných vápencov (penovce, travertíny), ktoré sa dlhodobo exploatovali (porézna stavebnina s vynikajúcimi izolačnými vlastnosťami; iskrivé omietky).
Flóra, fauna, archeológia
Charakteristiku flóry a fauny podmieňuje hraničné položenie medzi Slovenským krasom a Slovenským rudohorím. Územie je známe aj zvratom vegetačných pásiem. Skalné útvary pokrýva pôvodný ihličnatý porast (borovice, tisy). Sutinové polia v stráňach tiesňavy obsadili spoločenstvá rôznych zaujímavých druhov našej kveteny. Veľmi často sa vyskytuje omamne voňajúca mesačnica trváca (Lunaria rediviva), papraď jelení jazyk celolistý (Phyllitis scolopendrium); z drevín je hojne zastúpený buk, hrab, dub, smrek, menej jedľa, lipa, javor poľný atď. Ešte začiatkom 20. storočia bola veľká časť dnových a priúpätných partií tiesňavy bez drevinovej vegetácie, pravdepodobne v dôsledku pastvy a odlesňovaniu. Prirodzená sukcesia a ochrana jedinečného prírodného výtvoru sa podpísala na súčasnom vzhľade tiesňavy.
Jedinečným faunistickým prvkom je endemický ulitník Alopia zádielska (Alopia clathrata), ktorú možno nájsť vo vlhkej sutine. Vyskytuje sa tu i nádherný, tyrkysovosfarbený slizniak Bielzia coerulans. Častá je salamandra škvrnitá (Salamandra salamandra). Popri Blatnici veľmi často vídať loviace vodnáre (Cinclus sp.) a rybáriky (Alcedo sp.). V neprístupných častiach tiesňavy sa sezónne môže zdržiavať medveď hnedý (Ursus arctos).
Zádielska dolina je známa už od praveku, prechádzala tadiaľto dôležitá komunikácia spájajúca Rožňavskú a Košickú kotlinu, čoho svedkom sú aj skromné historické pamiatky, najmä zo staršej doby bronzovej a valy hradiska na západnom svahu tiesňavy.
Turistika, horolezectvo, jaskyniarstvo
Zádielska dolina je verejnosti prístupná červenou turistickou trasou z obce Zádiel. Za tiesňavou, resp. vyústením Baksovej doliny, sa nachádza aj turistická reštaurácia, resp. bufet. Kedysi sa v tiesňave nachádzala aj turistická útulňa, ktorá však cez druhú svetovú vojnu vyhorela.
V tiesňave sa v podobe skalných stien, brál a veží nachádza horolezcami hojne navštevovaný pestrý horolezecký terén. Práve horolezci dali už pred vyše sto rokmi názvy všetkým významným skalným útvarom (napr. Orlia bašta, Zelená stena, Trojkráľový hrebeň, Zmývač krvi, Mesačná stena, Sirota, Javisko a pod.). V teréne môžu aktívne pôsobiť v období mimo hniezdenia vzácnych druhov avifauny.
V Zádielskej tiesňave prieskumne a dokumentačne dlhodobo a systematicky pôsobia aj jaskyniari Slovenskej speleologickej spoločnosti a pracovníci košického pracoviska Slovenského múzea ochrany prírody a jaskyniarstva.
Zdroj
Eduard Kladiva (1991): ŠPR Zádielska tiesňava, speleologický inventarizačný výskum. Manuskript. Archív SMOPaJ, 35 s.
Gabriel Lešinský (2002): Inventarizačný výskum krasu Zádielskej planiny v Slovenskom krase. Záverečná správa z úlohy III/14 (PHÚ). SMOPaJ – pracovisko Košice. Košice, 63 s. + tab. príloha
Tommy Ramone
Tommy Ramone, vlastným menom Tamás Erdélyi (* 29. január 1949, Budapešť – † 11. júl 2014, New York, USA) bol americký bubeník maďarského pôvodu. Pôsobil v skupine Ramones ako bubeník od jej vzniku v roku 1974 do roku 1978, keď odišiel, unavený z koncertovania. V Ramones sa stal bubeníkom potom, ako sa ukázala nepraktickosť úplne pôvodnej zostavy (Dee Dee nestíhal hrať a spievať zároveň, preto spev prevzal pôvodný bubeník Joey). Po odchode zo skupiny ho nahradil Marky Ramone. Pre Ramones však produkoval aj niektoré albumy po svojom odchode (napríklad Too Tough to Die alebo Road to Ruin).
Zomrel na rakovinu žlčovodov.
Bruce Vilanch
Ocenenia
Vilanch získal 2 ocenenia Emmy za svoju tvorbu (písaním vtipov a textu na obrazovku pre celebrity) a 4 ocenenia Emmy v kategórii Outstanding Variety Show. Jeho aktívne pôsobenie v boji proti AIDS vynieslo pochvaly u neziskových LGBTQ organizácií ako
Mužská dvojhra na Grand Prix Hassan II 2009
Mužská dvojhra na Grand Prix Hassan II 2009 sa hrala ako súčasť Grand Prix Hassan II 2009 od 6. do 12. apríla 2009. Titul získal Španiel Juan Carlos Ferrero, ktorý vo finále porazil Francúza F. Serraa 6-4 7-5. Bol to jeho 12. titul v dvojhre na okruhu ATP.
Trnovec (okres Skalica)
Trnovec je obec na Slovensku v okrese Skalica.
Saint-Vincent-du-Pendit
Saint-Vincent-du-Pendit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gomiécourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kolový štít
Kolový štít je vrch vo Vysokých Tatrách na Slovensku. Leží nad osadou Tatranské Matliare, približne severozápadne od Kežmarku. Východným smerom stojí v Doline Zeleného plesa Chata pri Zelenom plese.
Poloha
Nachádza sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Vysoké Tatry a obce Tatranská Javorina. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Tatranská Javorina, severovýchodne sa nachádza Ždiar, východne Tatranská Kotlina, Lendak a Kežmarské Žľaby, juhovýchodne Tatranské Matliare a Tatranská Lomnica a južne Starý Smokovec. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku a jeho vrcholom vedie hranica národnej prírodnej rezervácie Javorová dolina a Dolina Bielej vody kežmarskej.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Miňovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Miňovce v okrese Stropkov.
Kolový štít
Opis
Kolový štít leží v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier, medzi Ľadovým štítom a Jahňacím štítom. Severozápadne susedí v rázsoche situovaná Svinka a Kopa brán, severne susedia Jahnence , Havran , Ždiarska vidla  a Jahňací štít , východne Kozí štít , Veľká Svišťovka  a Kežmarský štít , južne Lomnický štít , Pyšný štít , Baranie rohy  a Ľadový štít  a západne Veľká Ľadová veža , Široká  a Svišťovky. Západným smerom sa nachádza Čierna Javorová dolina, ktorou Čiernym potokom cez Čierne Javorové pleso odteká voda z juhozápadných svahov do Javorinky v povodí Dunajca, rovnakým smerom tečie aj voda zo severozápadnej časti Kolovou dolinou, kde Kolovým plesom preteká Kolový potok. Východne sa svahy zvažujú do Malej Zmrzlej doliny, ktorú odvodňuje cez Zelené pleso pretekajúci Zelený potok do Kežmarskej Bielej vody v povodí rieky Poprad. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Colmar-Berg
Colmar-Berg je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Mersch v okrese Luxemburg.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kolový štít
Výhľady
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú okolité vrcholy Vysokých Tatier a hrebeň Belianskych Tatier, pri vhodných podmienkach aj časť Popradskej kotliny, Slanské vrchy, Branisko, Levočské vrchy, Oravské Beskydy a mnohé vrchy južného Poľska.
Colmar-Berg
Obyvateľstvo
Colmar-Berg má 2000 obyvateľov (2011).
Kolový štít
Prístup
Kolový štít sa nachádza na území národných prírodných rezervácií a Tatranského národného parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Na východnom úpätí však stojí Chata pri Zelenom plese, kde vedie viacero značených trás:
Colmar-Berg
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 5.06% bolo v Colmar-Berg nezamestanosť nižšia o 1.91 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Javorie
Javorie môže byť:
Antifates (syn Melampoda)
Antifates alebo Antifatés (starogr. Aντιφάτης – Antifates/iný prepis Antifatés, ) je v gréckej mytológii syn messénskeho veštca Melampoda a  Ifianassy (alebo Ifianeiry). Bol kráľ v Argu.
Antifates bol synom veštca Melampoda, zakladateľa vlády Amythaonovcov v Argu. Mal jedného súrodenca, brata Mantia. So svojou manželkou Zeuxippou, dcérou Hippokoóna, splodil dvoch synov Oikla a Amfalka. Po jeho smrti nastúpil na trón v Argu jeho syn Oikles.
Sekier
Sekier môže byť:
Ján Žižka
thumb|Ján Žižka z Trocnova a Kalicha (portrét [[Jan Vilímek)]] thumb|Ján Žižka na obraze od Mikoláša Aleša z roku 1908 Ján Žižka z Trocnova a Kalicha (* okolo 1360, Trocnov – † 11. október 1424, Žižkovo Pole pri Přibyslavi) bol český husitský vojvodca a bojovník, tvorca vojenskej defenzívnej taktiky opierajúcej sa o vozovú hradbu, jedna z najväčších osobností českých dejín.
Detstvo a mladosť
Pochádzal zo zemianskej rodiny (syn Řehořa a Johany). O prvých štyridsiatich rokoch jeho života sa zachovali iba torzovité správy. Nemal viac ako 12 rokov, keď utrpel ťažké zranenie mečom, prišiel o ľavé oko a polovicu tváre mu od tej doby hyzdila dlhá jazva. V Trocnove začal okolo roku 1378 hospodáriť na približne 15 ha polí. Erbom s rakom a spôsobom života sa nelíšil od lepších sedliakov v okolí. Asi v dvadsiatich rokoch sa oženil s Katarínou, dcérou zemana z neďalekého Čeřejova. Zo Žižkových detí je známa jedna dcéra. Jeho majetok postupne strácal na hodnote a Žižka bol nútený neustále sa zadlžovať.
Zo záznamu rožmberských a jihlavských popravných kníh je zrejmé, že počas rokov 1406 - 1409 pôsobil v bratstve cestných zbojníkov istého Mateja, ktorý bol roku 1409 obesený v Českých Budějoviciach. V roku 1408 vypovedal nepriateľstvo juhočeským Rožmberkovcom. Postavil sa na čelo opozície drobných slobodných zemanov v oblasti od Soběslavi po Novú Bystřicu. Tieto roky bojov, v ktorých viedol s vojensky nepripravenými spolubojovníkmi vojnu proti oveľa silnejšiemu nepriateľovi, boli výbornou prípravou na jeho vojnové umenie, ktoré ho neskôr preslávilo.
Vojenská kariéra
V tom istom roku odišiel s ďalšími radikálne zmýšľajúcimi husitmi do Plzne a v jej okolí viedol prvé víťazné bitky. V marci 1420 bol donútený Plzeň opustiť, pri presune do novozaloženého Tábora porazil 25. marca v bitke pri Sudoměři katolícke oddiely. Táborská strana ho zvolila jedným zo štyroch hajtmanov a v tejto funkcii slávil ďalšie vojenské úspechy. V uvedenom roku sa naposledy vrátil k rodnému Trocnovu, keď na čele táborského bratstva dobýjal v rožmberskom panstve Novú Bystřicu a Trhové Sviny.
left|180px|thumb|Bohumil Kafka, jazdecká socha Jána Žižku v areáli Národného pamätníka na pražskom Vítkove V roku 1420 sa Žižka opäť prejavil ako geniálny veliteľ. Jeho vynikajúca stratégia prispela k úspešnej obrane Prahy a k porážke prvej krížovej výpravy v bitke na Vítkove 14. júla 1420. V roku 1421 sa podieľal na likvidácii sektárov v Tábore, v júni bol zvolený čáslavským snemom do dvadsaťčlennej dočasnej vlády. Pri dobývaní hradu Rábí v roku 1421 utrpel ťažké zranenie pravého oka.
V rokoch 1421 – 1422 sa zúčastnil vojenských operácií v priestore medzi Kolínom, Kutnou Horou a Nemeckým (Havlíčkovým) Brodom proti druhej krížovej výprave a donútil Žigmunda Luxemburského opustiť Čechy. V nasledujúcich rokoch viedol ďalšie vojenské akcie. Na prelome rokov 1422 – 1423 sa názorovo rozišiel s táboritmi, odišiel do východných Čiech, kde založil vlastný husitský zväz so stálym poľným vojskom.
Pokus umiernenej husitskej šľachty poraziť Žižku skončil neúspechom (bitka pri Stauchovom dvore 4.8.1423), ale zároveň viedol na jeseň roku 1423 k založeniu kališnícko-katolíckej aliancie, namierenej proti Žižkovi. Roku 1424 získal Žižka na svoju stranu časť táborských spojencov, mestá Klatovy, Žatec a Louny a alianciu porazil v bitke pri Malešove (7.6.1424), ovládol Kutnú Horu, Český Brod, Nymburk a pomýšľal na dobytie Prahy. K tomu však nedošlo, pretože sa s jej predstaviteľmi v septembri 1424 zmieril. V tom istom roku počas vojenského ťaženia pri obliehaní Přibyslavi zomrel.
Žižkov vklad do dejín vojenstva
Druhý strelecký peší pluk česko-slovenských legií na Rusi bol v decembri 1916 pomenovaný menom Jána Žižky z Trocnova.
Ján Žižka vo filme
Postavu Jána Žižku stvárnil český herec Zdeněk Štěpánek v známej husitskej trilógii Jan Hus (1954), Jan Žižka (1955) a Proti všem (1957) režiséra Otakara Vávru.
Postavu Jána Žižku stvárnil herec Ben Foster v Českom filme v anglickom jazyku, Medieval z roku 2022.
Gustave Doré
Paul Gustave Doré (* 6. január 1832, Štrasburg, Francúzsko – † 23. január 1883, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky umelec, rytec a ilustrátor. Doré primárne pracoval tiež s drevorytom a oceľorytom.
Tvorba
Doré sa narodil v Štrasburgu a v roku 1847 boli vydané jeho prvé ilustrované príbehy. Najprv pracoval ako literárny ilustrátor v Paríži, kde bol poverený ilustrovať práce od Rabelaisa, Balzaca, Miltona a Alighieriho. Veľký úspech zožala novo ilustrovaná Anglická Biblia z roku 1866, ktorá bola po prvýkrát vystavená v roku 1867 v Londýne. Doré ilustroval najrôznejšie knihy až do svojej smrti v Paríži v roku 1883. Bol pochovaný na cintoríne Cimetière du Père-Lachaise.
Zoznam piesní Františka Krištofa Veselého
Toto je zoznam piesňovej tvorby, ktorú naspieval František Krištof Veselý.
Zoznam
poz. * pieseň - duet - (autor hudby / autor textu piesne)
(h:/t:) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
Ľubica (prítok Slatiny)
Ľubica je potok na Hornom Pohroní, na území okresov Detva a Zvolen. Je to ľavostranný prítok Slatiny, meria 8,6 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Javorí, v podcelku Podlysecká brázda, na juhovýchodnom svahu Veľkého Lysca (886,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 710 m n. m., na území obce Vígľašská Huta-Kalinka, pri osade Podlysec. Najprv tečie na sever, zľava priberá krátky prítok spod Červeného vrchu (696,9 m n. m.) a preteká osadou Červená Voda. Vteká do podcelku Lomnianska vrchovina, stáča sa na severozápad a zľava priberá prítok z oblasti Bučiny. Napokon sa opäť stáča na sever a východne od osady Slatinka ústi v nadmorskej výške okolo 325 m n. m. do Slatiny.
Môťová
Môťová môže byť:
Victory Songs
Victory Songs je tretí štúdiový album folk metalovej hudobnej skupiny Ensiferum.
Most Milenijum
náhľad|Most Milenijum v pozadí
Most Milenijum je zavesený most cez rieku Morača v meste Podgorica v Čiernej Hore. Spája Bulvár Ivana Crnojevića v centre mesta s husto osídlenými novšími štvrťami na jeho okraji, pričom odľahčil ostatné mosty.
Most navrhil Mladen Ulićević, profesor miestnej stavebnej fakulty. Postavila ho slovinská firma Primorje, 13. júla 2005 začal slúžiť verejnosti na čiernohorský Deň národa. V krátkom čase sa stal jednou z dominánt mesta.
Celý most je dlhý 149 m, jeho pylón sa dvíha do výšky 57 m nad úroveň vozovky. Na mostovku je natiahnutých 12 lán, ďalších 24 je zakotvených na brehu.
Výstavba mosta sa začala v roku 2005, náklady sa vyšplhali na 7 miliónov eur. Autá jazdia v dvoch jazdných pruhoch a peším slúžia dva chodníky, každý po jednej strane mostu.
Kostol svätej Margity (Lamač)
Kostol svätej Margity je rímskokatolícky farský kostol v bratislavskej mestskej časti Lamač. 16. decembra 1996 bol kostol rozhodnutím Ministerstva kultúry Slovenskej republiky zapísaný do ústredného zoznamu pamiatkového fondu.
História
Bol postavený v rokoch 1947 až 1951 na mieste staršieho kostola zo 16. storočia, ktorý veľkosťou už nevyhovoval potrebám farnosti. Autorom architektonického návrhu bol významný slovenský architekt Milan Michal Harminc. Architektonicky je podobný ďalším kostolom z povojnového obdobia, napr. v obciach Terchová alebo Novoť na Orave. Na priečelí je mozaikový obraz sv. Margity Uhorskej od akademického maliara Ernesta Zmetáka.
V areáli kostola sa nachádza národná kultúrna pamiatka Pomník padlým v 1. a 2. svetovej vojne od Alojza Rigeleho.
Holeška
Holeška je potok na západnom Slovensku, na Strednom Považí, preteká územím okresov Myjava a Piešťany. Je to pravostranný prítok Horného Dudváhu, má dĺžku 16,5 km a je tokom IV. rádu. Priemerná lesnatosť povodia dosahuje 30%.
Prameň
Pramení v Malých Karpatoch na juhovýchodnom úpätí Vysokej hory, v lokalite Lopušná, v nadmorskej výške približne
Opis toku
Spočiatku tečie juhovýchodným smerom, vstupuje do Myjavskej pahorkatiny, kde sa oblúkom stáča na severovýchod. V obci Prašník priberá Podkylavský potok, stáča sa juhovýchodným smerom, pričom vteká na územie Trnavskej pahorkatiny a vteká do vodnej nádrže Čerenec. Následne preteká cez Vrbové, na území mesta priberá zľava Šípkovec a sprava Cintorínsky potok. Ďalej tečie cez Krakovany, za obcou sa stáča severojužným smerom, tesne pred ústím opäť juhovýchodným smerom a v katastrálnom území obce Trebatice sa vlieva do Horného Dudváhu.
Saint-Vincent-Rive-d’Olt
Saint-Vincent-Rive-d’Olt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Holeška
Ústie
Do Horného Dudváhu ústi juhovýchodne od centra obce Trebatice v priestore Dudvážskej mokrade v nadmorskej výške cca
Saint-Vincent-Rive-d’Olt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Giovanni da Verrazano
Giovanni da Verrazano (* 1485, Toskánsko, Taliansko – † 1528, Malé Antily) bol jeden z prvých objaviteľov Nového sveta, preskúmal východné pobrežie severnej Ameriky (New York Bay, Block Island a Narragansett Bay, Severnú a Južnú Karolínu).
Bol prvým Európanom, ktorý objavil dnešný New York (1524).
Jeho cieľom bolo preskúmať pobrežie Nového sveta a nájsť cestu do Orientu. Veril, že do Ázie sa dostane priechodom medzi severnou a južnou Amerikou. A tak ho vybral francúzsky kráľ František I., aby sa vydal do tejto oblasti a objavoval nové a rýchlejšie cesty do Orientu.
Skoré roky
Narodil sa okolo roku 1485 v rodinnom hrade v blízkosti Val di Greve (neďaleko Florencie). Giovanniho otec Alessandro da Verrazano a matka Fiammetta Capella vlastnili tkáčsku továreň na hodváb. Jeho otec mal dvoch synov, staršieho Giovanniho a mladšieho Gerolama. Celá rodina sa rozhodla odísť z Toskánska do Francúzska. Obaja bratia mali záujem o podnikanie.
Florencia
Keď mal desať rokov, jeho rodina sa vrátila späť do Talianska. Otec chcel, aby videli svoju rodnú krajinu a starých rodičov. Cestovali cez rieku Rýn do Stredozemného mora, potom do prístavu Janov a odtiaľ kočom do Florencie. Cesta im trvala dva až tri týždne. Giovanni si Florenciu zamiloval a želal si ostať tu po celý svoj život, neskôr sa však vrátili späť do Francúzska. V 17. rokoch podnikal cesty do Talianska, kde aj študoval a naučil sa lodnú navigáciu. Po štúdiách sa stal námorníkom.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Mrázovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Mrázovce v okrese Stropkov.
Podarké
Podarké alebo Podarka (Podarké) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Pierie. Podarké bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Podarke potom za manžela vybrali Oinea, syna Aigypta a jeho manželky Gorgo. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.
Quintus Cornificius
Quintus Cornificius bol rímsky rečník a autor práce o rečníctve žijúci v 1. storočí pred Kr. V súčasnosti sa uvažuje o tom, že by mohol byť stotožnený s autorom anonymného diela Rhetorica ad Herennium (Rétorika pre Herennia). Za hlavný argument pre túto hypotézu sa pokladá viacero pasáží z Cornificiovho diela, ktoré cituje Quintilianus a ktoré sa zhodujú s textom Rétoriky.
Zoznam hudobných článkov/5
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 12 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
5?
5’nizza
5
5 (album, Miro Jaroš) · 5 More Days ’Til Summer · 5 Seconds of Summer · 5 Tracks
5.
5. symfónia (Beethoven) · 5. symfónia (Čajkovskij) · 5. symfónia (Sibelius)
50
50 Cent
54
54 dole hlavou
55
55 (album) · 55 Escape
Huncovský štít
Huncovský štít je  vysoký štít na konci krátkeho bočného juhovýchodného hrebeňa Kežmarského štítu, Huncovským sedlom oddelený od Malého Kežmarského hrbu vo Vysokých Tatrách nad Skalnatou dolinou. Jeho mierne svahy sú väčšinou sutinové, len výnimočne prilákajú málo ambicióznych horolezcov.
Názov
Vyplýva s historických vlastníckych nárokov podtatranskej obce Huncovce na toto územie. Prvá zmienka o Huncovciach pochádza z roku 1257, sú v nej spomínané ako villa Supch. V listine z roku 1471 sa spomína prvý dnešnému názvu podobný názov Honczdorf. Je to zrejmé ponemčenie latinského názvu villa Canis „psia ves“, ktorý sa uvádza v listinách z roku 1268 a je základom dnešného názvu obce Huncovce.
Výstupy
Od 17. storočia na jeho vrchol putovali skupinky kežmarských študentov, ktorí si spolu s Dávidom Fröhlichom predsavzali vystúpiť na Kežmarský štít. Prechádzali z Doliny Bielej vody kežmarskej cez Sedlo pod Svišťovkou do Huncovskej kotliny a do Huncovského sedla. Horolezci sa začali zaujímať o tento štít v roku 1928, keď Helena Dębińska, Jadwiga Honowska, Alfred Szczepański a Jan Alfred Szczepański 9. júla vyliezli tri trasy zo Skalnatej doliny strmou západnou stenou z Lievikového kotla. Jeho južnými a juhovýchodnými svahmi prechádza Tatranská magistrála do Sedla pod Svišťovkou.
Ofset
Ofset môže byť:
Ježišova matka v umeleckých dielach
thumb|Madonna, [[Botticelli]] Postava Márie, v katolicizme Panny Márie, inšpirovala umelcov už od raných kresťanských čias a po Kristovi sa stala najčastejšie zobrazovanou biblickou postavou. Inšpirovala tisícky bezmenných umelcov, ale aj umeleckých velikánov. Aj v súčasnosti máloktorý katolícky, alebo ortodoxný chrám, môže byť bez jej obrazu, alebo sochy. V období baroka boli veľmi populárne tzv. mariánske stĺpy. Mária takisto inšpirovala mnohých hudobných skladateľov a filmárov.
Hieronymus Bosch
Hieronymus Bosch, známy tiež pod menom Jeroen Bosch, (* okolo 1450 – august 1516)
Sandro Botticelli
Alessandro di Mariano Filipepi, známejší ako Sandro Botticelli, (* 1. marec 1445, Florencia – 17. máj 1510)
Caravaggio
Michelangelo Merisi da Caravaggio, obyčajne nazývaný jednoducho Caravaggio, (* 1571, Caravaggio, Taliansko – † 1610)
Cima da Conegliano
Giovanni Battista Cima, nazývaný aj Cima da Conegliano (* 1459, Conegliano – † 1517 alebo 1518), taliansky renesančný maliar.
Duccio
Duccio di Buoninsegna, známejší pod menom Duccio (* 1255 – † 1319)
Albrecht Dürer
Albrecht Dürer (* 21. máj 1471, Norimberg – † 6. apríl 1528)
Jan van Eyck
Jan van Eyck (* 1385 – † 1441).
Giotto
Giotto di Bondone, známejší pod menom Giotto (* 1267 – † 8. január 1337)
Georges de La Tour
Georges de La Tour (* 1593 – † 1652)
Lorenzo Lotto
Lorenzo Lotto (* okolo 1480, Benátky – † 1556)
Michelangelo Buonarotti
Michelangelo Michelagniolo di Ludovico di Buonarroto Simoni známejší pod menom Michelangelo Buonarroti (* 6. marec 1475, Caprese (dnes Caprese Michelangelo) – † 21. február 1564, Rím)
Pietro Perugino
Pietro Perugino (* 1446, Città della Pieve, Umbria – † 1524)
Raffael
Raffael, vlastným menom Raffaello Sanzio, známy tiež pod menami Raffaello Santi, Raffaello de Urbino alebo Rafael Sanzio de Urbino (* 6. apríl 1483, Urbino – † 6. apríl 1520, Rím) bol taliansky renesančný maliar a architekt.
Rembrandt
Rembrandt Harmenszoon van Rijn, alebo jednoducho Rembrandt (* 15. júl 1606, Leiden, Holandsko – † 4. október 1669, Amsterdam)
Peter Paul Rubens
Pieter Pauwel (Peter Paul) Rubens (* 28. jún 1577 – † 30. máj 1640)
Andrej Rubľov
Andrej Rubľov (1360?1430?).
Leonardo da Vinci
Leonardo da Vinci (* 15. apríl 1452, Anchiano pri meste Vinci – † 2. máj 1519, zámok Clos Lucé)
Tizian
Tiziano Vecelli or Vecellio, známejší pod menom Tizian (* okolo 1477, Pieve di Cadore, Friuli – 27. august 1576, Benátky)
Ladislav Záborský
Ladislav Záborský (* 22. január 1921, Tisovec), súčasný slovenský maliar.
Francisco Zurbarán
Francisco Zurbarán (* 7. november 1598, Fuente de Cantos, Španielsko – † 1664)
Lopašov
Lopašov je obec na Slovensku v okrese Skalica.