cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adiabatická účinnosť
Adiabatická účinnosť kompresorov
kde:
Dobre navrhnuté kompresory môžu dosahovať účinnosť v rozmedzí 75% - 85%.
Adiabatická účinnosť dýz
Dýza je skonštruovaná na urýchlenie prúdiacej látky na úkor poklesu jej entalpie. Adiabatická účinnosť dýzy je definovaná ako podiel skutočnej kinetickej energie na výstupe ku kinetickej energii, ktorá by bola dosiahnutá pri izoentropickom procese:
Pri prechode prúdu pracovnej látky dýzou sa potenciálna energia mení málo a nespotrebúva, ani neprodukuje sa mechanická práca. Ak je možné zanedbať rýchlosť pracovnej látky na vstupe oproti rýchlosti na výstupe platí:
z čoho vyplýva:
kde:
V praxi veľkosť adiabatickej účinnosti dýz dosahuje 90% - 95%.
North American F-86D Sabre
North American F-86D/K/L Sabre (pôvodne známe pod označením YF-95 a neformálne označované ako „Sabre Dog“) bolo americké prepadové prúdové stíhacie lietadlo. Bolo vyvinuté pre americké letectvo koncom 40. rokov 20. storočia a išlo o derivát lietadla North American F-86 Sabre. Zatiaľ čo pôvodný F-86 Sabre bol koncipovaný ako denná stíhačka, F-86D bol špeciálne vyvinutý ako prepadové stíhacie lietadlo do každého počasia. Najväčším prevádzkovateľom týchto lietadiel mimo USA bola Juhoslávia. Počas vývoja a testovania sa pôvodne označovalo ako YF-95A, ale pred začiatkom sériovej výroby bolo preznačené na F-86D, napriek tomu, že s pôvodným F-86 malo spoločných len 25% dielov. Sériové modely F-86D/K/L sa od ostatných Sabrov líšili väčším trupom, väčším motorom s prídavným spaľovaním a výrazným predným krytom. Najvyrábanejšie varianty Sabre Dogov (modely „D“ a „G“) nemali žiadne hlavňové zbrane na rozdiel od Sabrov so šiestimi guľometmi M3 Browning kalibru 12,7 mm. Namiesto guľometov niesli rakety vzduch-vzduch (varianty Sabre Dog „K“ a „L“ boli vyzbrojené aj štyrmi 20 mm kanónmi M24A1).
Vznik a vývoj
thumb|left|Formácia lietadiel F-86D-1-NA Sabre [[United States Air Force|amerického letectva počas letu]]
YF-95A bol v podstate pokračovaním vývoja lietadla F-86 Sabre. Neozbrojený prototyp s výr. č. 50-577, ktorý sa začal vyrábať v marci 1949, prvýkrát vzlietol 22. decembra toho istého roka, pričom ho pilotoval skúšobný pilot spoločnosti North American George Welch. Išlo o prvú konštrukciu jednomiestneho jednomotorového nočného stíhacieho lietadla amerického letectva. Poháňal ho prúdový motor General Electric J47-GE-17 s prídavným spaľovaním a ťahom 24,1 kN. Hlavňová výzbroj lietadla bola odstránená v prospech zaťahovacieho zásobníka pod trupom nesúceho 24 neriadených rakiet Mk. 4, ktoré sa vtedy považovali za účinnejšiu zbraň proti nepriateľským bombardérom než paľba z kanónov. Bol postavený aj druhý prototyp (výr. č. 50-578), ale ten už bol preznačený na YF-86D.
Trup bol širší a dĺžka draku sa zväčšila na 12,3 m. Mal lastúrový kryt kabíny, zväčšené chvostové plochy a radar AN/APG-36 do každého počasia umiestnený pod krytom prednej časti trupu nad nasávacím otvorom. Neskoršie modely F-86D (od výrobných blokov F-86D-45) dostali vylepšený motor J-47-GE-33 s ťahom 24,7 kN. Celkovo bolo vyrobených 2 504 modelov D.
Rekordy
thumb|F-86D-5-NA
Varianty
thumb|F-86L-45-NA patriace 456. stíhacej-prepadovej letke, 1958
Používatelia
thumb|F-86D [[Dánske kráľovské letectvo|Dánskeho kráľovského letectva na základni Skrydstrup]] thumb|Japonský F-86D vystavený na základni [[Letisko Nagoja|Komaki]] thumb|F-86D [[Juhoslovanské vojenské letectvo|juhoslovanského letectva v belehradskom leteckom múzeu]] thumb|Taliansky F-86K vystavený v hangári thumb|F-86K v službách [[Luftwaffe (Bundeswehr)|Luftwaffe, 1965]]
Špecifikácie (F-86D-40-NA)
right|200px thumb|Kokpit lietadla F-86D
Ansbach
Ansbach je historické mesto v nemeckom Bavorsku, v Stredných Frankoch (Mittelfranken). Leží na rieke Fränkische Rezat a na diaľnici A6 asi 40 km juhozápadne od Norimbergu s ktorým je spojené predmestskou dráhou S4.
K 31. decembru 2015 tu žilo 41 159 obyvateľov na ploche 99,91 km².
Dejiny
Nacisti vyvraždili tunajšiu židovskú obec, najmenej 500 pacientov psychiatrickej liečebne a viac než 50 postihnutých detí. Bola tu veľká základňa bombardovacích lietadiel, ktorú po vojne používala americká armáda. Tesne pred koncom vojny sa mladý študent Robert Limpert snažil presvedčiť vojakov, aby sa mesto vzdalo bez boja, na udania svojich rovesníkov z Hitlerjugend bol však obesený pred radnicou. Roku 1970 sa mesto rozšírilo o rad susedných obcí a roku 1996 vznikla univerzita aplikovaných vied.
Cesta III. triedy 3390 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 3390' (III/3390, staré číslo III/547002'') je cesta III. triedy na Slovensku. Spája cestu II. triedy č. 547 v košickej mestskej časti Sever s obcou Obišovce.
V okrese Košice I cestu spravuje Magistrát mesta Košice, od začiatku hranice okresu Košice-okolie už cestu spravuje Košický samosprávny kraj.
Priebeh
Cesta začína na križovatke s cestou II. triedy č. 547 na Komenského ulici pri Štadióne Lokomotívy. Následne pokračuje pozdĺž areálu Univerzity veterinárneho lekárstva a farmácie smerom na sever kde sa do nej napája cesta III. triedy číslo 3391 smerujúca do Kavečian. Po začiatok obce Kostoľany nad Hornádom vedie popri rieke Hornád. V obci sa do nej napájajú cesty III. triedy číslo 3350 a 3352. Pred obcou Družstevná pri Hornáde prechádza ponad Hornád a napájajú sa do nej cesty III. triedy číslo 3337 a 3338. Následne cesta vedie pozdĺž železničnej trate Žilina – Košice až po obec Trebejov. Od Trebejova smeruje ku Kysaku kde sa do nej napája cesta 3353. Končí v Obišovciach kde pokračuje ako cesta 3460 dvoma smermi – na východ a sever.
Krivé (sedlo)
Krivé je horské sedlo vo Volovských vrchoch. Leží nad obcou Čučma, približne severovýchodne od Rožňavy. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E8.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl, v hlavnom hrebeni medzi Úhornianskym sedlom a Skaliskom. Severozápadnú časť sedla tvoria svahy Ramzovej, juhovýchodnú svahy vrchu Biele skaly (. Severovýchodne sa terén zvažuje do údolia Bieleho potoka, ktorý odvodňuje túto časť hrebeňa do Starej vody v povodí Hnilca, juhozápadne sa nachádza vetva Rožňavskej doliny, ktorou preteká priamo pod sedlom prameniaci Rožňavský potok, patriaci k povodiu Slanej.
Sedlo leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a zasahuje na katastrálne územie mesta Rožňava a obce Pača. V okolí sedla sa nachádza po ťažbe len nízka vegetácia s riedkym nesúvislým porastom a križujú sa tu turistické chodníky.
Sporting Clube de Portugal (hádzaná)
Sporting CP je portugalský mužský hádzanársky klub z Lisabonu. Hádzanársky oddiel je súčasťou lisabonského multi-športového klubu Sporting SP (má 12 oddielov) a vznikol v roku 1932. Je 20-násobný majster krajiny, a 15-násobný víťaz národného pohára, čo z neho robí jedného z dvoch najúspešnejších hádzanárskych klubov portugalskej histórie. Z medzinárodných úspechov sú najhodnotnejšie víťazstvá vo Vyzývacom pohári EHF v sezónach 2009/10 a 2016/17, semifinálová účasť v Pohári EHF či štvrťfinálová účasť v Pohári víťazov pohárov EHF. Hrá najvyššiu domácu súťaž, Campeonato Nacional Andebol 1.
Strana ľavého stredu
Strana ľavého stredu (aj Ľavicovo-stredná strana, Ľavý stred, alebo Stredoľavá strana, maď. Balközép Párt) bola politická strana v Uhorsku, ktorá vznikla z členov bývalej Rezolučnej strany. Obe strany viedol Koloman Tisa a boli programovo totožné. Hlavným cieľom strany bolo dosiahnuť politickými prostriedkami úplnú nezávislosť Uhorska.
História strany
vľavo|náhľad|321x321bod|Koloman Tisa v roku 1865 V roku 1865 bolo Rakúsko v dôsledku neustálych vojenských neúspechov nútené opäť zvolať rokovanie uhorského snemu, ktorý bol rozpustený v roku 1861, aby sa predišlo ďalšej revolúcii.
Pri tejto príležitosti došlo k znovuobnoveniu činnosti strany prívržencov politiky 1848 roku, ktorej radikálne krídlo, tzv, Krajná ľavica kandidovala ako samostatná strana (rovnako ako v roku 1861).
Strana vedená Kolomanom Tisom po voľbách v roku 1865 prešla do opozície, takže v rokovaniach o novom štátoprávnom usporiadaní, ktoré vyústilo do rakúsko-uhorského vyrovnania zohrala vedľajšiu úlohu.
Neustále vnútorné napätia oslabovali Stranu ľavého stredu, najmä z dôvodu činnosti radikálnej frakcie, tzv. Krajnej ľavice, ktorá v rokoch 1861 a 1865 kandidovala ako samostatná strana. Až v roku 1868 sa jej predstavitelia rozhodli definitívne zo strany vystúpiť a vytvoriť novú stranu - Krajinskú osemaštyridsiatnickú stranu (maď. Országos 1848-as Párt).
Rakúsko-uhorské vyrovnanie (1867) znamenalo pre stranu zásadný zlom, keďže podľa nového programu to znamenalo aj ustanovenie Uhorska ako "slobodnej a nezávislej, žiadnemu inému národu či štátu nepodriadenej krajiny." Hlavným cieľom sa stalo obraňovať túto nezávislosť. Ďalšími cieľmi bolo obnoviť územnú celistvosť krajiny (vyrovnaním sa s Chorvátskom), udržanie samosprávy žúp, rozšíriť slobodu tlače a zhromažďovania, dôraz na školstvo a vzdelanie, rozvoj dopravy a priemyslu a ustanovenie skutočnej uhorskej armády.
Nový program znamenal približovanie sa k vládnucej Deákovej strane, s čím nesúhlasili mnohí straníci, ktorí ju v nasledujúcich rokoch priebežne opúšťali. Napr. spomínaná Krajná ľavica, tzv. Principiálny ľavý stred (maď. Elvhű Balközép), alebo skupina okolo Kolomana Gici, ktorí založili Stranu stredu.
Na území terajšieho Slovenska mala strana len malú podporu- jej kandidáti získavali iba 7 až 10% mandátov. K politike strany sa zo slovenských organizácií hlásila Stará škola slovenská, ktorej jediný poslanec zvolený do uhorského snemu (v rokoch 1869-72) Viliam Pauliny-Tóth bol členom jej poslaneckého klubu.
Výsledky volieb do uhorského snemu
'' * Poznámka: Hoci bolo v tom čase ešte oficiálne súčasťou strany, radikálne krídlo kandidovalo vo voľbách samostatne pod názvom Krajná ľavica a získalo 20 mandátov. ''
Saint-Just-le-Martel
Saint-Just-le-Martel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Selán
Selán je anorganická zlúčenina. Za izbovej teploty ide o bezfarebnú plynnú horľavú látku s odporným zápachom, ktorý sa dá zacítiť už aj pri nízkych koncentráciách. Je to najjednoduchší a najbežnejší hydrid selénu a taktiež je to najtoxickejšia zlúčenina selénu. Aj pri extrémne nízkych koncentráciých má dráždivú vôňu, ktorá pripomína rozkladajúci sa chren, ale pri vyšších koncentráciách vonia po zhnilých vajciach.
Molekulárna štruktúra a vlastnosti
Molekula selánu má lomený tvar, pričom uhol medzi atómami selénu a vodíku je 91°. Má tri vibračné pásy, a to pri 2358, 2345, and 1034 cm−1.
Výroba
Priemyselne sa vyrába reakciou vodíka so selénom pri teplotách vyšších než 300 °C. Existuje mnoho spôsobov syntézy vhodných pre menšie množstvá v laboratóriu i pre väčšie množstvá v priemyselnej výrobe.
V menších množstách v laboratóriu sa zvyčajne pripravuje reakciou vody so selenidom hlinitým, Al2Se3, pričom vzniká hydroxid hlinitý a uvoľňuje sa plynný selán:
Podobná reakcia využíva kyslú hydrolýzu selenidu železnatého, FeSe.
Selán možno pripraviť rôznymi metódami in situ, napríklad použitím diboránu, Marshovej skúšky alebo Devardovej zliatiny. V Sonodovej metóde vzniká selán počas reakcie vody a oxidu uhoľnatého so selénom v prítomnosti trietylamínu.
Použitie
Selán sa taktiež využíva na syntézu zlúčenín obsahujúcich selén
290px Príklad vyššie znázorňuje reakciu pri výrobe selenomočoviny z kyanamidu pomocou selánu.
Pri výrobe polovodičov sa plynný selénovodík používa na ich legovanie selénom.
Toxicita a bezpečnosť
Selán je nebezpečný najmä kvôli svojej toxicite. Je výrazne toxickejší než jeho analóg, sulfán. Dráždivo pôsobí už pri koncentrácii 0,3 ppm, čo je hlavný varovný signál vystavenia selánu a pri koncentrácii1,5 ppm je už neznesiteľný. Expozícia vyšším koncentráciám, i keď je kratšia než minúta, spôsobuje dráždenie očí a slizníc, čo zapríčiňuje symptómy podobné nádche aspoň niekoľko dní po vystavení selánu. V Nemecku je limit selánu v pitnej vode 0,008 mg/l, US EPA odporúča maximálnu koncentráciu 0,01 mg/l.
Aj napriek jeho silnej toxicite sa u ľudí nezaznamenal prípad otravy touto látkou, pravdepodobne pretože pri vdýchnutí má tendenciu rozložiť sa na slizniciach na selén, ktorý je menej toxický než jeho zlúčeniny.
Ján Zozuľak
Prof. ThDr. Ján Zozuľak, PhD. (* 9. jún 1968, Stropkov) je slovenský filozof, teológ, patrológ a byzantológ, univerzitný profesor a znalec gréckeho jazyka. Zaoberá sa byzantskou filozofiou a gréčtinou. Pôsobí na Katedre filozofie Filozofickej fakulty Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre. Je autorom viacerých monografií a vedeckých článkov. Po ukončení vysokoškolského štúdia absolvoval štúdium gréckeho jazyka na Filozofickej fakulte Kapodistriasovej univerzity v Aténach a pod vedením prof. Styliana Papadopulosa, popredného svetového patrológa, pokračoval v doktorandskom štúdiu na Teologickej fakulte tej istej univerzity.
Vedecko-výskumné zameranie
Venuje sa vedeckej práci s gréckymi originálmi textov byzantských mysliteľov, prekladu gréckych textov, analýze filozofických pojmov, antropologickým a etickým otázkam. Na základe štúdia pôvodných gréckych prameňov analyzuje pokračovanie antickej filozofie v dielach byzantských mysliteľov.
Vatnsoyrar
Vatnsoyrar je osada založená v roku 1921 v strede ostrova Vágar, na Faerských ostrovoch. V osade žilo v roku 2008 56 obyvateľov.
Vatnsoyrar je jedna z najmladších osád na Faerských ostrovoch. Je to jediná dedina na súostroví, ktoré nie je na pobreží, ale pri jazere Sørvagsvatn, najväčšom jazere na Faerských ostrovoch. Sørvagsvatn používala britská armáda ako prírodné letisko pre hydroplány počas anglickej okupácie Faerských ostrovov za druhej svetovej vojny, zatiaľ čo Vágarské letisko bolo postavené bezprostredne potom na západ od jazera.
Osada je známa malým múzeom motorizmu (Vatnsoyra Bilasavn), kde sa okrem iného nachádza Ford Model T z roku 1915 alebo Ford Model TT z roku 1922, čo boli prvé typy automobilov používané na Faerských ostrovoch. Okrem toho je tu továreň na dvere a okná (Vatnsoyra Snikkaravirki).
Koná sa tu takisto populárny školský tábor pre mladých ľudí vo Vatnsoyrar.
Worcestrová omáčka
náhľad|Worcestrová omáčka, česká fľaštička od českého výrobcu Vitana Worcestrová omáčka (iné názvy: worcesterová omáčka, worcesterská omáčka, worčestrová omáčka, worcester) je tekuté korenie tmavej hnedej farby s dlhšou trvanlivosťou a jemnou pikantnosťou. Omáčka má charakteristickú arómu. Do Česko-Slovenska sa dovážalo okolo roku 1925 ako anglické omáčkové korenie Worcester-Shire-sauce. Omáčku s názvom Worcestershire sauce, niekedy skracovanú na Worcester sauce vyrábala spoločnosť Lea & Perrins od 28. augusta 1837 vo Worcesteri. Od roku 2005 už nie je firma Lea & Perrins nezávislou spoločnosťou, ale ide o obchodnú známku americkej spoločnosti Kraft Heinz. Worcestershiresauce nie je právne chránenou značkou, takže ju po celom svete vyrába a pod názvom Worcestersauce ponúka množstvo výrobcov.
Dangu
Dangu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Worcestrová omáčka
Použitie
Používa sa k dochuťovaniu duseného mäsa, diviny, biftekov, rýb, šalátov alebo majonézy. Býva aj súčasťou miešaných alkoholických nápojov ako napríklad známy koktail Bloody Mary. Vďaka intenzívnej chuti je worcestrová omáčka výborná na marinovanie mäsa.
Zloženie
Originálna zmes obsahuje fermentovanú sóju, ocot, melasu, cesnak, ďumbier, sardely a ďalšie prísady. Omáčka neobsahuje konzervačné látky, umelé farbivá alebo pridaný glutaman. Je bez lepku.
Dangu
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Laurent-les-Églises
Saint-Laurent-les-Églises je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Laurent-sur-Gorre
Saint-Laurent-sur-Gorre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Gejza Szüllő
JUDr. Gejza Szüllő (* 5. február 1873, Budapešť† 28. júl 1957, Kisfalud) bol maďarský právnik, statkár a politik v období medzivojnového Česko-Slovenska a neskôr aj Maďarského kráľovstva.
Saint-Laurent-sur-Gorre
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gejza Szüllő
Životopis
Presadzoval dôslednú opozičnú politiku a kritický prístup k vládnej politike. Snažil sa nadviazať bližšiu spoluprácu s HSĽS pre jej boj za autonómiu Slovenska. Na rozdiel od ľudákov videl v autonómii nástroj ako Slovensko viac priblížiť k Maďarsku. Po parlamentných voľbách v roku 1925 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. Mandát obhájil aj po parlamentných voľbách v roku 1929 a 1935. Pričom v snemovni pôsobil aj ako predseda poslaneckého klubu strany. Na poste predsedu strany zotrval do roku 1932, kedy ho vystriedal zástupca mladšej generácie, János Esterházy. Významné postavenie si zachoval aj po zjednotení maďarských strán v roku 1936. Okrem toho záujmy maďarskej menšiny sa snažil presadzovať aj na medzinárodnej úrovni v Spoločnosti národov alebo vo Vatikáne.
Saint-Laurent-sur-Gorre
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dardez
Dardez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Léger-la-Montagne
Saint-Léger-la-Montagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Snježana Kordić
Snježana Kordić (* 29. október 1964 ) je chorvátska jazykovedkyňa. Popri práci v syntaxi sa venuje otázkam sociolingvistiky. Kordić je medzi neodborníkmi známa z mnohých článkov kritizujúcich puristickú a normatívne orientovanú jazykovú politiku v Chorvátsku. Jej kniha Jezik i nacionalizam z roku 2010 popularizuje teóriu pluricentrických jazykov na Balkáne.
Snježana Kordić je absolventkou univerzity v Osijeku (1988). Získala titul M.Sci. v odbore lingvistika na filozofickej fakulte Záhrebskej univerzity (1992). V Záhrebe tiež získala doktorát (1993). V roku 2002 sa habilitovala na univerzite v Münsteri v odbore slavistika.
Daubeuf-la-Campagne
Daubeuf-la-Campagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Meänkieli
náhľad|Rožšírenie jazyka Meänkieli vo [[Švédsko|Švédsku]] Meänkieli alebo tornedalská fínčina alebo fínčina údolia Torne je jazyk alebo nárečie fínčiny, ktorým sa hovorí v najsevernejších častiach Švédska, okolo údolia rieky Torne (fín. Tornio).
Jazyk je vo Švédsku chránený podľa Európskej charty jazykov ako regionálny menšinový jazyk v obciach Haparanda, Övertorneå, Pajala, Kiruna a Gällivare. Meänkieli sa vyskytuje v knike Populärmusik från Vittula. V meänkieli píše predovšetkým spisovateľ Bengt Pohjanen, propagátor kultúry a jazyka meänkieli a tvorca jeho opisnej gramatiky.
Horvátsky jarok
Horvátsky jarok je potok na Záhorí, v okrese Malacky, v katastrálnom území obce Borinka a mesta Svätý Jur. Ide o prirodzený vodný tok VI. rádu horského charakteru s dĺžkou čistého toku 0,808 km (pripočítaním dlhšej zdrojnice 1,917 km) a plochou povodia o rozlohe 2,323 km². Vzniká vo výške a sprava ústi, v nadmorskej výške  do Cúrskeho potoka.
Vznik
Vzniká, podobne ako protiľahlý Vajnorákov jarok sútokom zdrojníc, ktoré sú v tomto prípade obidve dlhšie ako samotný tok Horvátskeho jarku, v nadmorskej výške Sútok zdrojníc sa nachádza na severovýchodnom svahu vrchu Hviezda, v katastrálnom území obce Borinka, v Pezinských Karpatoch (časť Malých Karpát).
Prvá, dlhšia zdrojnica má dĺžku 1109 metrov, pramení vo výške, v trávnatom poraste na východnom svahu vrchu Hviezda. Tečie počas celej svojej dĺžky na severovýchod, v dorastenom listnatom lese, iba pred sútokom sa nepatrne stáča na sever.
Druhá, kratšia zdrojnica je dlhá 961 metrov, pramení v listnatom lese (v ktorom pokračuje po celú dĺžku), nadmorskej výške, na západnom svahu kopca Človečia hlava. Sprvu tečie na severozápad, potom vytvára oblúk vydutý na sever, a opäť smeruje severozápadným smerom k sútoku s prvou zdrojnicou.
V tomto prípade sa nedá jednoznačne určiť hlavná a sekundárna zdrojnica.
Opis toku
Po vzniku potok tečie takmer severným smerom, dorasteným listnatým lesom. Podteká miestnu účelovú komunikáciu, oblúkom sa stáča na severovýchod a následne, v nadmorskej výške pravostranne ústi do Cúrskeho potoka.
Saint-Léger-Magnazeix
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2009
Zápas o 7. miesto (o udržanie)
🇷🇺 vyhralo a udržalo sa v Top divízii. zostupuje do I. divízie MS 2010.
I. divízia
Turnaj I. divízie MS 2009 sa hral v Chambéry vo Francúzsku od 28. decembra 2008 do 2. januára 2009.
Hokej na kolieskových korčuliach na Panamerických hrách 1995
Hokej na kolieskových korčuliach na Panamerických hrách 1995 bol turnaj v hokeji na kolieskových korčuliach v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1995. Konal sa v Mar del Plata, v Argentíne v dňoch od 20.24. marca 1995, za účasti 5 mužských tímov. Nováčikom podujatia bolo družstvo 🇨🇦. Hokejový turnaj sa na panamerických hrách organizoval prvýkrát v roku 1979 a toto bolo jeho 4. vydanie, rovnako ako pre oba ďalšie korčuliarske športy (rýchlokorčuľovanie a krasokorčuľovanie). Zápasy sa odohrali na outdoorovom korčuliarskom štadióne Patinódromo Adalberto Lugea s kapacirou 7 500 divákov, ktorý slúžil aj pre súťaže ostatných 2 korčuliarskych športov.
Titul štvrtýkrát po sebe získala 🇦🇷, ktorá sa v päťčlennej skupine umiestnila pred 🇧🇷 a 🇨🇴. Bol to zároveň posledný turnaj, od nasledujúcich hier v roku 1999 vystriedal tento šport iný hokejinline hokej.
Dolina Kasprowa
Dolina Kasprowa je dolina v poľských Západných Tatrách. Je veľkým pravostranným oddelením Doliny Bystrej.
Poloha
Dolina Kasprowa má rozlohu, dlhá je. Ústie doliny je vo výške asi  na východ od severovýchodného (dolného) konca Kalatówek. V dolnej časti, blízko Kasprowej Polany, smerom na juhovýchod sa nachádza Szeroki Żleb. Dolinu Kasprowu rozvetvuje hrebeň Bałdą na:
Najvyšším bodom Doliny Kasprowej je Kasprov vrch.
Geologické pomery
Územie doliny je zložené z kryštalických a sedimentárnych hornín. Pre spodnú časť doliny sú charakteristické vápence. Preto sa tu nachádzajú početné jaskyne, z ktorých je najdlhšia Kasprowa Niżnia ( chodieb). Počas pleistocénu dolina bola pokrytá ľadovcom.
Príroda
Veľká časť doliny je porastená smrekmi a kosodrevinou. Najbohatšie sú rastlinné spoločenstvá v Doline Suchej Kasprowej. Na hornej hranici lesa rastie približne 350 límb. Na úbočiach Jaworzyńskich Czół sa nachádza Kasprowa Polana. V súčasnosti je Dolina Kasprowa prísnou prírodnou rezerváciou a pre turistov a horolezcov nedostupná.
Live (IMT Smile)
Live je prvý koncertný album skupiny IMT Smile. Tento album vydalo v roku 2007 hudobné vydavateľstvo Universal Music. Na albume sú zastúpené v koncertnom prevedení najväčšie hity skupiny IMT Smile. Zaujímavosťou je, že sú na ňom aj skladby zahrané s komorným orchestrom, ktoré na turné odzneli len na dvoch koncertoch.
Daubeuf-près-Vatteville
Daubeuf-près-Vatteville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anđel Starčević
Anđel Starčević (* 1979 ) je chorvátsky jazykovedec, sociolingvista a anglista. Medzi jeho vedecko-výskumné záujmy patria: chorvátsko-anglická dvojjazyčnosť, jazykové kontakty, jazykové ideológie a jazyková politika. Venuje sa výskumu vplyvu angličtiny na chorvátsky jazyk, aspektov anglického jazyka, ktoré spôsobujú Chorvátom problémy, a fenoménu purizmu v Chorvátsku. Podieľa sa na kritike normatívnych postojov k jazyku a jazykovej diskriminácie.
V roku 2004 získal magisterský titul z anglickej a talianskej filológie na filozofickej fakulte Záhrebskej univerzity, kde neskôr bol asistentem v oblasti výskumu a výučby anglického jazyka. V rokoch 2012–2013 bol štipendistom Wirth Institute for Austrian and Central European Studies. Doktorát získal v roku 2014 na filozofickej fakulte Záhrebskej univerzity. Od roku 2019 je docentom v záhrebskej Katedre anglistiky.
Československá živnostnicko-obchodnická strana
Československá živnostnicko-obchodnická strana alebo Československá živnostensko-obchodnícka strana stredostavovská, skratka Ž, bola malá pravicová politická strana v Česko-Slovensku.
Hlavnými predstaviteľmi boli Rudolf Mlčoch a Josef Václav Najman, ktorí vykonávali funkcie ministrov v niekoľkých vtedajších československých vládach (1925-1932, 1935-1938), vrátane tzv. panskej koalície (1926-1929). Strana mala konzervatívny a liberálny program, v ekonomickej oblasti bola skeptická k medzinárodnému veľkokapitálu. Hlavnými voličmi boli malí a strední podnikatelia. Strana zanikla zlúčením so Stranou národnej jednoty a na Slovensku s HSĽS v roku 1938.
Napriek tomu, že na Slovensku jej podpora v rámci parlamentných volieb mala stúpajúcu tendenciu, nikdy nepresiahla 3 % a mandáty v poslaneckej snemovni a senáte na Slovensku jej boli pridelené len vďaka presunu zvyškových hlasov z českých volebných krajov v rámci II. a III. skrutínia.
Volebné výsledky do Národného zhromaždenia na Slovensku
٭ Po smrti B. Kianičku v roku 1938 sa stal senátorom Juraj Vyskočil.
Dejiny Afganistanu
Dejiny Afganistanu ako štátu začali v roku 1747 jeho založením Ahmadom Šáhom Ábdálím. Zaznamenané písomné zmienky o krajine, kde leží súčasný Afganistan, možno vysledovať až do obdobia 500 pred Kr., kedy patrila pod Staroperzskú ríšu, hoci dôkazy naznačujú, že pokročilý stupeň urbanizovanej kultúry tu existoval už v období medzi 2. a 3. tisícročím pred Kr. Harappská kultúra (kultúra povodia rieky Indus) sa nachádzala na rozsiahlom území severného Afganistanu. Alexander Veľký a jeho macedónska armáda dorazila do oblasti súčasného Afganistanu v roku 330 pred Kr., po dobytí Perzie v bitke pri Gaugaméle. Od tých čias v tejto oblasti vzniklo a vládlo viacero impérií, ríš a dynastií, ako Grécko-baktrijská, Maurjovská, Kušánská, Heftalická, Saffárovská, Sámánovská, Ghaznovská, Ghúrovská, Chaldžíovská, Tímúrovská, Mughálska či Durránska.
Iránske jazyky sa vyvinuli u jednej skupiny týchto ľudí; paštčina, ktorou sa dnes v Afganistane hovorí, je jedným z východoiránskych jazykov.
Invázie Arabov zásadne ovplyvnili afgánsku kultúru; jej predislamské zoroastriánske, macedónske, budhistické a hinduistické korene sú dávno zabudnuté.
Prehistória
náhľad|Stany afgánskych nomádov v severnej provincii [[Bádgís. Prvé poľnohospodárske osady sa v Afganistane objavili zhruba pred 7000 rokmi.]] Vykopávky prehistorických lokalít Louisa Dupreeho a ďalších v Darra-e Kur v roku 1966, pri ktorých sa našlo 800 kamenných nástrojov a fragment pravej spánkovej kosti neandertálca naznačujú, že ľudia a ich predkovia v oblasti Afganistanu žili minimálne pred 52 000 rokmi. V jaskyni Kara Kamar sa našli nože z obdobia mladého paleolitu, ktoré rádiokarbónová metóda datovania zaradila do obdobia pred 34 000 rokmi. Farmárske komunity v Afganistane patrili k najstarším na svete. Artefakty naznačujú, že domorodci boli malí farmári a pastieri, veľmi pravdepodobne združení v kmeňoch, s malými miestnymi kráľovstvami, objavujúcimi sa a miznúcimi v priebehu vekov. Prechod k mestskému spôsobu života začal zhruba 3000 rokov pred Kr. Zoroastrizmus bol v tejto oblasti dominantným náboženstvom; odkazy naň tu dodnes pretrvávajú napríklad v názvoch mesiacov. Ďalšie náboženstvá, ako budhizmus a hinduizmus prekvitali na tomto území neskôr, pričom takisto zanechali v oblasti výrazné stopy. Gandhára bolo staroveké kráľovstvo z védskeho obdobia, ktorého hlavné mesto ležalo medzi pohorím Hindúkuš a Sulajmanským pohorím (Šalamúnove hory), hoci Kandahár v súčasnosti a staroveká Gandhára nie sú geograficky totožné.
Miestne obyvateľstvo okolo 3. tisícročia pred Kr. bolo pravdepodobne kultúrne a obchodne prepojené so susediacimi civilizáciami, ako Jiroft, Tappa-je Sejalk a Harappská kultúra. Mestská civilizácia sa začala rozvíjať v rovnakom období a je možné, že mesto Mundigak (v blízkosti Kandaháru) bola kolóniou Harrapskej kultúry.
Harappská kultúra
Harappská kultúra bola civilizácia doby bronzovej (33001300 pred Kr.; doba vrcholu 26001900 pred Kr.) rozprestierajúc sa od súčasného severozápadného Pakistanu k severozápadnej Indii a severovýchodnému Afganistanu. V severnom Afganistane pri rieke Amudarja ležalo Shortugai – obchodná kolónia a najsevernejšie sídlo Harappskej kultúry. Ďalším známym mestom bol Mundigak. V Afganistane sa našlo viacero menších sídiel tejto kultúry.
Baktria-Margiana
Baktrijsko-Margiánska alebo Oxuská civilizácia dominovala v juhozápadnej oblasti približne v období medzi 2200 a 1700 pred Kr. Mesto Balch (Baktra) bolo založené práve v tomto období (20001500 pred Kr.). Je možné, že táto civilizácia mohla byť indoeurópskou kultúrou, možno proto-indoárijská. Klasická predstava však kladie príchod indoárijcov na koniec harappského obdobia, čo následne viedlo k vzostupu védskych civilizácii vo včasnej dobe železnej.
Médi
Existuje veľa rôznych názorov na rozsah Médskeho kráľovstva. Napríklad podľa Ernsta Herzfelda to bola mocná ríša, ktorá sa rozprestierala od centrálnej Anatólie po Baktriu, až k hraniciam súčasnej Indie. Na druhej strane je Heleen Sancisi-Weerdenburgová, ktorá tvrdí, že neexistuje žiaden skutočný dôkaz o tom, že Médska ríša vôbec existovala. Napriek tomu bola oblasť Afganistanu krátky čas pod vládou Médov.
Staroperzská (Achájmenovská) ríša
náhľad|[[Arachozia, Aria a Baktria boli staroveké satrapie Staroperzskej ríše, zaberajúce v 500 pred Kr. väčšinu územia, ktoré dnes poznáme ako Afganistan.]] Afganistan bol obsadený Staroperzskou ríšou potom, ako toto územie dobil Dárius I. Oblasť bola rozdelená na viacero provincií, ktoré sa nazývali satrapie, pričom každej vládol guvernér alebo satrapa. Boli to Aria (Herát); Arachozia (Kandahár, Laškargáh a Kvéta); Baktria (Balch); Satagýdia (Ghazní) a Gandhára (Kábul, Džalalabád, Péšávar).
Alexander a Seleukovci
Alexander Veľký dorazil do oblasti Afganistanu v roku 330 pred Kr., rok po porážke Dária III. v bitke pri Gaugaméle. Jeho armáda čelila v afgánskych kmeňových oblastiach veľmi silnému odporu, čo údajne komentoval slovami, že do Afganistanu je "ľahko napochodovať, no ťažko z neho vypochodovať." Hoci jeho výprava v Afganistane bola krátka, Alexander za sebou zanechal helénsky kultúrny vplyv, ktorý pretrval niekoľko storočí. Viaceré veľké mestá, ktoré boli v oblasti postavené, niesli meno "Alexandria". Po jeho smrti bolo jeho slabo súdržné impérium rozdelené. Seleukos, macedónsky dôstojník počas Alexandrovej kampane, sa vyhlásil za vládcu svojej vlastnej Seleukovskej ríše, zahŕňajúcej Perziu a Afganistan.
Grécko-baktrijské kráľovstvo
náhľad|Grécko-baktrijské kráľovstvo v čase svojho najväčšieho rozkvetu okolo roku 180 pred Kr. Grécko-baktrijské kráľovstvo bolo založené okolo roku 250 pred Kr., kedy sa Diodotos I., satrapa Baktrie (a pravdepodobne i okolitých provincií) odtrhol od Seleukovskej ríše. Kráľovstvo existovalo do cca 130 pred Kr., kedy bol Eukratidov syn, kráľ Heliokles I., porazený a vytlačený z Baktrie kmeňmi Jüe-č'. Predpokladá sa, že jeho dynastia pokračovala vo vládnutí v Kábule a Alexandrii na Kaukaze (súčasný Bagram) až do roku 70 pred Kr., kedy bol kráľ Hermaios porazený Jüe-č'.
Maurjovská ríša
vľavo|náhľad|Maurjovská ríša pod vedením [[Ašóka|Ašóku Veľkého]] Teritória sa zmocnila Maurjovská ríša, vedená Čandraguptom, ktorá do oblasti priniesla hinduizmus a budhizmus. Jej cieľom bolo zabrať väčší rozsah Centrálnej Ázie, až kým nenarazili na miestne grécko-baktrijské sily. Seleukovci údajne s Čandraguptom uzavreli prímerie; prenechali mu kontrolu oblastí na juh od pohoria Hindúkuš za 500 slonov a sobášom. náhľad|Novo odkrytá budhistická [[stúpa v Mes Ajnak v afgánskej provincii Lowgar. Podobné stúpy boli objavené v susednej provincii Ghazní a Samangán.]] Potom ako konsolidoval hranice na severozápade, Čandragupta obrátil pozornosť na východ, smerom ku kráľovstvu Magadha (Nandovská ríša). Významné hmatateľné i nehmatateľné budhistické dedičstvo Afganistanu je zaznamenané v širokom spektre archeologických nálezov, vrátane náboženských a umeleckých pozostatkov. Podľa záznamov Süan-canga sa budhistické doktríny sa dostali až k Balchu, a to ešte počas Buddhovho života (563483 pred Kr.)
Indoskýti
náhľad|[[Bimaranská urna (relikviár), predstavujúca Buddhu sprevádzaného Brahmom (vľavo) a Šakrom (vpravo), nájdená v stúpe s mincami Azesa I. vo vnútri. Britské múzeum.]] Indoskýti sú vetvou Sakov (Skýtov), ktorí od polovice 2. do 1. storočia pred Kr. migrovali z južnej Sibíri do Pakistanu a Arachózie. Vytlačili indogrékov a vládli kráľovstvu, ktoré sa rozprestieralo od Gandháry k Mathure. Moc Sakov začala upadať v 2. storočí potom, ako ich porazil juhoindický kráľ Gautamiputra Satakarni zo Sátaváhanovskej dynastie. Neskôr bolo kráľovstvo Sakov v 4. storočí úplne zničené Čandraguptom II. z Guptovskej ríše z východnej Indie.
Indoparti
náhľad|Gandhársky budhistický [[relikviár, obsahujúci indopartské mince. 1. storočie.]] Indopartskému kráľovstvu vládla gondofarská dynastia, pomenovaná podľa svojho prvého vládcu Gondofara I. Ovládali oblasť, ktorá zahŕňala časti súčasného Afganistanu, Pakistanu a severozápadnej Indie v období tesne pred 1. storočím. Takmer počas celej ich vlády bolo sídlo gondofarských kráľov v Taxile (v súčasnej provincii Pandžáb v Pakistane). Títo králi sa tradične označovali ako Indoparti: ich mena bola často inšpirovaná Partskou ríšou, no pravdepodobne patrili do širšej skupiny iránskych kmeňov, ktoré žili na východe od Partie. Takisto neexistujú dôkazy, že by všetci králi, ktorí prijali titul Gondofares, čo znamená ”Držiteľ slávy”, boli príbuzní. Kresťanské písomnosti tvrdia, že apoštol Sv.Tomáš – architekt a skúsený tesár – dlho pobýval na dvore kráľa Gondofara a postavil pre kráľa v Taxile palác.
Kušánci
Kráľ Kaniška bol veľký patrón budhizmu; avšak ako sa Kušánci rozširovali na juh, božstvá na ich neskorších minciach odrážali novú početnú prevahu hinduistov.
Zohrali významnú úlohu v udomácnení sa budhizmu v Indii a v jeho šírení sa do Centrálnej Ázie a Číny.
Ríša prepájala námorný obchod v Indickom oceáne s Hodvábnou cestou cez údolie rieky Indus, podporovala vzdialený obchod, najmä medzi Čínou a Rímom. Kušánci priniesli nové trendy do rozvíjajúceho sa gandhárského umenia, ktoré dosiahlo vrchol práve počas ich vlády.
Sásánovci
Určitý čas bola väčšina súčasného Afganistanu časťou perzského impéria Sásánovcov; Šápúr I. rozšíril svoju autoritu na východ do Afganistanu a pôvodne autonómni Kušánci tak boli nútení uznať jeho zvrchovanosť.
Kidariti
Kidariti boli nomádsky klan. Predpokladá sa, že pochádzali zo západnej Číny a dorazili do Baktrie v rámci veľkej migrácie druhej polovice 4.storočia.
Heftaliti
náhľad|[[Pečať Vishnu Nicolo reprezentujúca Višnu s uctievačom (pravdepodobne Mihirakula), 4.6. storočie. Britské múzeum.]] Heftaliti (alebo Eftaliti), známi tiež ako Bieli Huni tvorili nomádsku konfederáciu v Centrálnej Ázii v období neskorého staroveku. V oblasti Afganistanu sa objavili v prvej polovici 5. storočia. Vedení Toramanom, obsadili severnú oblasť Pakistanu a Severnú Indiu. Toramanov syn Mihirakula, šivaistický hinduista, sa dostal až do blízkosti Pataliputry na východe a Gválijaru v centrálnej Indii. Süan-cang popisuje Mihirakulove neľútostné prenasledovanie budhistov a ničenie ich kláštorov, hoci pravdivosť i autenticita textov je sporná. Heftaliti boli v 6. storočí porazení indickými kráľmi Yasodharmanom z Malwy a Narasimhaguptom. Časť z nich bola vytlačená z Indie a ostatní boli asimilovaní.
Stredovek (5651504)
náhľad|Mapa oblasti v 7. storočí. Od stredoveku do roku 1750 bola časť Afganistanu známa pod menom Chorasán. Dve so štyroch hlavných miest Chorasánu (Balch and Herát) sa v súčasnosti nachádzajú v Afganistane. Provincie Kandahár, Ghazní a Kábul tvorili hraničnú oblasť medzi Chorasánom a Hindustánom. Táto krajina, obývaná afgánskymi kmeňmi (potomkami Paštúnov), sa nazývala Afganistan a zhruba pokrývala rozsiahlu oblasť medzi pohorím Hindúkuš a riekou Indus, predovšetkým okolo Sulajmánskeho pohoria. Autor najstaršej písomnej zmienky o mene "Afghan" ("Abgân") bol Šápúr I. (Sásánovská ríša, 3. storočie). Neskôr bolo zaznamenané v podobe "Avagānā" indickým astronómom Varāhamihirom v jeho diele zo 6. storočia Brihat-Samhita. Odkazovalo na legendárneho predka známeho ako "Afghana", vnuka izraelského kráľa Saula. O Afgáncoch hovoril tiež čínsky cestovateľ Süan-cang, ktorý navštívil oblasť Afganistanu opakovanie v rokoch 630 až 644. Predkovia mnohých súčasných turecky hovoriacich Afgáncov sa usadili v okolí pohoria Hidúkuš a asimilovali mnoho z kultúry a jazyka paštúnskych kmeňov, ktoré tu už žili.
Dynastia Šáhí (Kábul)
Dynastia Šáhíov vládla v údolí Kábulu a Gandháre od zániku Kúšánskej ríše v 3. storočí do začiatku 9. storočia. Šáhíovia sú všeobecne rozdelení historicky na dve éry: budhistickú a hinduistickú, pričom k zmene došlo niekedy okolo roku 870. Kráľovstvo bolo známe ako Kábulský šahán alebo Ratbel-šahán od roku 565670, hlavné mestá boli v Kápíse a Kábule; neskôr ako Udabandapura alebo Hund po jeho hlavnom meste.
Hinduistickí Šáhíovia pod rádžpútijským vládcom Jayapalom boli známi bojmi s Ghaznovcami v oblasti súčasného východného Afganistanu a Pakistanu. Jayapala videl v konsolidácii Ghaznovcov nebezpečenstvo a za vlády Sebüktigina a potom aj jeho syna Mahmúda, ktorý bol pri zrode moslimského Ghaznavidu, vpadol do ich hlavného mesta Ghazní. Jaypala však bol Sebüktiginom porazený a prinútený platiť reparácie. Nezaplatil a znova vytiahol do boja, pričom stratil kontrolu nad celou oblasťou medzi kábulským údolím a riekou Indus.
Než vyrazil do boja, Jaypala zhromaždil veľkú armádu pandžábskych hinduistov. Keď prišiel do oblasti Pandžábu, mal 100 000 jazdcov a nespočetné množstvo pešiakov. Napriek tomu jeho armáda neobstála, a to najmä proti mladému Mahmúdovi z Ghazny. V roku 1001, krátko po nástupe sultána Mahmúda k moci a v čase keď bol zamestnaný bojmi s Karachánovským štátom severne od Hidúkuš, Jaypala ešte raz na Ghazní zaútočil. V blízkosti súčasného Péšávaru utrpel ďalšiu porážku a po bitke spáchal samovraždu, pretože ho jeho ľudia obvinili z pohromy a zneuctenia dynastie Šahíov.
Dobytie islamom
V roku 642 si Rášidskí Arabi podrobili väčšinu juhozápadnej Ázie (z rúk Sásanovcov a Byzantíncov) a zo západného mesta Herát šírili náboženstvo Islamu. Afganistan mal v tomto období množstvo rôznych nezávislých vládcov.
Spočiatku Arabi v dôsledku útokov horských kmeňov neprešli celým Afganistanom. Väčšina východnej časti krajiny zostala nezávislá ako časť kráľovstiev Šáhíov až do času, kedy si ich podmanili Saffárovci, nasledovaní Ghaznovcami.
Dynastie Šáhíov vládli oblastiam Kábulského údolia (vo východnom Afganistane) a v starej provincii Gandhara (severný Pakistan a Kašmír) od zániku Kúšánskej ríše až do začiatku 9. storočia. Šáhíovia pokračovali vo vláde východnému Afganistanu až do konca 9. storočia, až do invázie Ghazníov.
Mongolská invázia
Invázia Mongolov viedla k rozsiahlej deštrukcii viacerých miest, vrátane Bámjánu, Herátu a Balchu, a spustošeniu úrodných poľnohospodárskych oblastí. Veľký počet miestnych obyvateľov bolo povraždených. Väčšina veľkých miest severne od horstva Hindúkuš sa stala súčasťou Mongolskej ríše. Afgánske kmeňové oblasti južne od Hindúkuš boli väčšinu spojencami dynastie Chaldží zo severnej Indie alebo nezávislé.
Tímúrovia
Tímúr (Tamerlán) väčšinu oblasti začlenil do svojej rozsiahlej Tímúrovskej ríše. Mesto Herát sa stalo jedným z hlavných sídiel jeho impéria. Tímúr prebudoval väčšinu infraštruktúry Afganistanu, ktorá bola zničená jeho predchodcami a krajina sa pod jeho vládou rozvíjala. Tímúr, potomok Čingischána, vyvoril rozsiahlu novú ríšu na území Ruska a Perzie, ktorej vládol z mesta Samarkand, ležiacom dnes v Uzbekistane. Timur obsadil Herát v roku 1381 a jeho syn Šáhruch presunul sídlo Tímúrovskej ríše v roku 1405 do Herátu. Tímúrovia patriaci k turkickým národom priniesli turkickú nomádsku kultúru Centrálnej Ázie do sféry perzskej civilizácie, a z Herátu urobili jedno z najkultúrnejších a najčistejších miest sveta. Spojenie stredoázijskej a perzskej kultúry bolo pre budúci Afganistan veľkým dedičstvom. Vláda Tímúrovcov začala upadať na začiatku 16. storočia so vzostupom nového vládcu v Kábule, Bábura. Keď tento Tímúrov potomok navštívil Herát, napísal: "celý obývaný svet nemá také mesto ako je Herát." V 16. storočí sa západný Afganistan opäť vrátil do rúk Perzie pod vládou Safíjovcov.
Moguli, Uzbeci a Safájovci
náhľad|Miniatúra z [[Šahnáme (Kniha kráľov), zobrazujúca kapituláciu posádky Safíjovcov v Kandaháre v roku pred Mogulskou armádou Šáhdžahána, ktorej velil Kilijchán.]] V roku 1504 Bábur, potomok Tímúra, dorazil do oblasti súčasného Uzbekistanu a vyrazil smerom na Kábul. Zahájil prieskum nových území v oblasti, pričom mu Kábul slúžil ako vojenské ústredie. Namiesto silných Safíjovcov na západe sa viac zameral na Indický subkontinent, vrátane oblasti známej ako Kabulistan. V roku 1526 vyrazil so svojou armádou obsadiť sídlo Dillíského sultanátu, ktorý v tom čase patril pod vládu afgánskej dynastie Lodi. Po porážke Ibrahima Lodi a jeho armády, Bábur premenil (Staré) Dillí na hlavné mesto svojej Mogulskej ríše.
Dynastia Hótakí
V roku 1704 safíjovský Husajn Šáh dosadil krutého Juraja XI. (Gurgīn Khān) gruzínskeho pôvodu,aby vládol najvýchodnejším územiam ich veľkého Kandahárskeho regiónu. Jedným s Jurajových hlavných cieľov bolo rozdrviť rebelujúcich miestnych Afgáncov. Pod jeho vládou boli vzbury úspešne potlačené a Juraj vládol Kandaháru s nekompromisnou tvrdosťou. Začal väzniť a popravovať domorodých Afgáncov, najmä tých, ktorých podozrieval s účasti na rebéliách. Jedným z týchto väzňov bol Mír Vajs Hótakí, ktorý bol členom vplyvnej kandahárskej rodiny. Mír Vajs bol poslaný ako väzeň na perzský dvor v Isfaháne, no obvinenia proti nemu boli kráľom zrušené a tak sa vrátil späť do rodného kraja ako slobodný muž.
V apríli 1709 sa Mír Vajs spolu so svojimi bojovníkmi vzbúril. Povstanie začalo zavraždením Juraja XI. a jeho eskorty po jeho odchode z banketu, ktorý organizoval práve Mír Vajs vo svojom dome mimo mesta. O štyri dni neskôr do mesta dorazila dobre vycvičená gruzínska armáda, ale Mír Vajs a jeho sily mesto úspešne udržali. Medzi rokmi 1710 a 1713 afgánske sily porazili viaceré veľké perzské armády, ktoré boli vyslané z Isfahánu Safíjovcami. náhľad|Súčasná skica Mír Mahmúda Hótakího Južný Afganistan sa stal nezávislým miestnym paštunskym kráľovstvom. Mír Vajs odmietol titul kráľ, a bol preto Afgáncami nazývaný "princ z Kandaháru a generál národných síl". Zomrel prirodzenou smrťou v novembri 1715 a na jeho miesto nastúpil jeho brat Mír Abdulazíz Hótakí. Azíz bol o dva roky neskôr zavraždený Mír Vajsovým synom menom Mír Mahmúd Hótakí, údajne preto, že plánoval odovzdať suverenitu Kandaháru späť Perzii. Mahmúd v roku 1722 vtrhol so svojou armádou do Perzie a porazil Safíjovcov v bitke pri Gulnabáde. Afgánci obsadili Isfahán (Hlavné mesto Safíjovcov) a Mahmúd sa krátko stal novým Perzským šáhom. Bol potom známy ako Mahmúd Šáh.
Mahmúd zahájil krátko trvajúcu vládu teroru proti Peržanom, ktorí sa od začiatku vzopreli jeho vláde, a bol v roku 1725 zavraždený svojim vlastným bratrancom (Ašraf Hótakí). Niektoré zdroje uvádzajú, že zomrel ako šialenec. Ašraf sa stal novým afgánskym šáhom Perzie, kým domovskej oblasti Afganistanu vládol Mahmúdov mladší brat Husajn Šáh. Ašraf zabezpečil mier s Osmanskou ríšou, keď v roku 1727 zvíťazil nad silnejšou osmanskou armádou. Ruské impérium však využilo pokračujúci politický nepokoj a obsadilo územia pôvodne patriace Perzii, čím výrazne zmenšilo oblasť pod Mahmúdovou kontrolou.
Krátka epizóda dynastie Hótakí bola problematická a násilná od svojho začiatku ako bratovražedný konflikt, ktorý sťažil jej možnosti sa trvalo v oblasti etablovať. Jej členovia žili v neustálom konflikte a krvavom boji o následníctvo. Má na svedomí masakru tisícov civilistov v Isfaháne, vrátane viac ako troch tisíc náboženských učencov, šľachty a členov rodiny Safíjovcov. Veľká väčšina Peržanov odmietla vládu Afgáncov, ktorých od samého začiatku považovali za uzurpátorov. Vláda Hótakíov v Afganistane pokračovala až do roku 1738, kedy bol Šáh Husajn porazený a vyhnaný Nádir Šáhom z Perzie.
Durránska ríša
Nádir Šáh a jeho afšárovská perzská armáda dorazila do mesta Kandahár v roku 1738, porazila Husajna Šáha a následne pohltila celý Afganistan do svojej ríše. V tomto čase sa k Nádirovej armáde pripojil mladý Ahmad Šáh Ábdálí počas jej invázie do Indie.