cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eternit
História
Hatschek nezakladal v zahraničí vlastné výrobne (s výnimkou Nyergesújfalu pri Ostrihome v Maďarsku), ale uspokojil sa s príjmami z licenčných poplatkov a licencií na výrobu predaných do celého sveta. Do roku 1910, teda v priebehu desiatich rokov od registrácie patentu, vznikli továrne na Eternit v mnohých štátoch, vrátane Francúzska, Švajčiarska, Nemecka, Rakúska, Maďarska, Belgicka, Holandska, Portugalska, Talianska, Spojeného kráľovstva, Švédska, Dánska, Rumunska, Ruska, USA a Kanady. Len v Rakúsko-uhorskej monarchii zabezpečovalo predaj Eternitu 300 až 400 firiem.
Keď sa v 70. rokoch 20. storočia zistilo, že azbest škodí zdraviu, lebo je karcinogénny (vdychovanie jeho vlákien spôsobuje azbestózu a prípadne rakovinu pľúc), jeho použitie bolo postupne v jednotlivých štátoch zakázané. Vo vláknocementových výrobkoch sa v 80. rokoch 20. storočia začal azbest nahrádzať celulózovými alebo sklenými vláknami.
Fidlej a hraj
Fidlej a hraj  je druhý hudobný DVD Michala Tučného. DVD vydal Supraphon SU 7090-9 311, EAN: 099925709099 v roku 2008.
NGC 4499
NGC 4499 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. júna 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Pont-Sainte-Marie
Pont-Sainte-Marie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 4791 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4500
NGC 4500 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 17. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Cory Monteith
Detstvo a vzdelanie
Predtým, ako sa stal hercom, pracoval vo Victorii ako umývač vozov, šofér taxi, šofér školského autobusu a pokrývač.
V roku 2011 získal stredoškolský diplom za absolvovanie alternatívnej školy vo Victorii.
Kariéra
Jeho herecká kariéra začala vo Victorii. Hral menšie úlohy vo filmoch Nezvratný osud 3, Šepot smrti a Vianoce na nože. Mal občasnú úlohu v seriáli Kyle XY. Hosťoval tiež v kanadských televíznych seriáloch ako Smallville, Hrozba z temnoty, Flash Gordon, Hviezdna brána a Stargate: Atlantis.
V roku 2009 bol obsadený do role Finna Hudsona do seriálu televízie FOX – Glee. Finn bol hlavný spevák školského zboru a futbalista strednej školy McKinley. Pri konkurze na úlohu spieval pieseň od Billyho Joela, „Honesty“.
V apríli 2010 bol obsadený do romantickej komédie Monte Carlo. 8. augusta 2010 uvádzal Teen Choice Awards. Uvádzal tiež Gemini Awards v Toronte, konané 13. novembra 2010.
V júli 2011 autor Glee, Ryan Murphy v interview prezradil, že sa Cory spolu s Chrisom Colferom (Kurt) a Leou Michele (Rachel) v štvrtej sérii objavia, aj keď sa zdá že v seriáli skončili.
Hral na bicie v skupine „Bonnie Dune“, ktorá vznikla v Los Angeles.
Smrť
V sobotu 13. júla 2013 bol Cory nájdený mŕtvy vo svojej izbe v hoteli The Fairmont Pacific Rim vo Vancouveri v Kanade. Príčinou smrti bola otrava rôznymi drogami vrátane heroínu a alkoholu. Monteith pred nedávnom úspešne dokončil liečenie zo závislosti na liekoch.
Polykasté (dcéra Nestora)
Polykasté alebo Polykasta alebo Polykaste je v gréckej mytológii dcéra pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie. (alebo Eurydiky )
Pylský kráľ Nestor bol otcom synov, Antilocha, Persea, Straticha, Aréta, Echefróna, Peisistrata a Thrasyméda a dvoch dcér Peisidiky a Polykasty,
Keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, navštívil v Pyle Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil. Nestor Télemacha vrelo privítal a keďže bol jeho hosť po dlhej ceste unavený, okúpala ho jeho mladšia dcéra Polykasté a po kúpeli mu telo natrela olejom. Télemachos si potom obliekol chitón a zasadol k hostine, kde ho čakala pečená jalovica a víno v zlatom pohári. Nestor mu následne pri hostine poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o Odyseovi by niečo mohol vedieť.
V neskorších mýtoch Polykasté figuruje ako manželka Télemacha a má s ním syna Persepola.
Ján Imro
Ján Imro (* 24. marec 1897, Kovačica - † 17. február 1990, Brezno) bol generál, protifašistický bojovník.
Životopis
Účastník protifašistického odboja počas 2. svet. vojny, dôstojník čs. légií v Taliansku. Povýšený do hodnosti brigádneho generála, hodnosti zbavený a preradený do výslužby, rehabilitovaný (1965). Veliteľ 2. školskej roty pre dôstojníkov pechoty  v zálohe, pridelený k 26. pešiemu pluku v Banskej Bystrici (1936-1937). Po vzniku Slovenského štátu splnomocnenec vlády na veliteľstve VII. armádneho zboru v Banskej Bystrici; organizátor a veliteľ Vojenskej akadémie v Banskej Bystrici (november 1939). Prednosta odd. Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici (začiatkom 1944). Veliteľ 2. technickej divízie v júli 1944. Pracovník Múzea SNP v Banskej Bystrici (1965), kde písal svoje pamäti.
Sheldon Souray
Sheldon Souray (* 13. júl 1976, Elk Point, Alberta) je bývalý kanadský reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej
Sheldon Souray je obranca. Je 193 cm vysoký a váži 105 kg (údaj z roku 2005). Od sezóny 1997/98 hral v NHL za klub New Jersey Devils. Od sezóny 1999/00 hrá s číslom 44 za Montreal Canadiens. V sezóne 2004/05 (počas lockoutu v NHL) hral za Färjestads BK Karlstad v švédskej hokejovej Elitserien. Na sezónu 2005/06 mal uzavretú platnú zmluvu s Montrealom, ktorá mu zaručuje ročný príjem 2,128 mil. dolárov. 12. júla 2007 podpísal päťročnú zmluvu s Edmontonom Oilers.
Reprezentácia
Reprezentoval Kanadu s číslom 44 na majstrovstvách sveta v roku 2005.
2436 Hatshepsut
2436 Hatshepsut je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
Estirac
Estirac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zodiac Killer
náhľad|Vrahov symbol
Zodiac Killer (doslova zodiakový vrah) bol sériový vrah z USA, ktorý páchal svoje trestné činy koncom 60. rokov 20. storočia v okolí Severnej Kalifornie. Jeho identita bola nedávno odhalená. Známy je predovšetkým vďaka svojim listom, ktoré posielal do redakcií najznámejších novín. Tieto listy obsahovali celkovo 4 kryptogramy, z ktorých vyriešené boli do dnešných dní tri. Aj napriek tomu, že sa Zodiac pochválil vo svojich listoch až 37 vraždami, polícia mu pripisuje „len“ 5 (dvoch ľudí len zranil). Vraždy sa odohrali medzi decembrom 1968 až októbrom 1969. Sanfranciská polícia v roku 2004 prípad uzavrela, ale začiatkom roku 2007 sa k nemu opäť vrátila.
Rotačná perióda
Rotačná perióda je doba, za ktorú teleso vykoná jednu rotáciu okolo osi rotácie.
262 Valda
262 Valda je planétka v hlavnom páse planétok.
Buržoázny nacionalizmus
Buržoázny nacionalizmus je podľa marxizmu-leninizmu reakčná buržoázna ideológia a politika, zdôrazňujúca záujmy jedného národa proti druhému, nadradzujúca jeden národ nad druhý. Pomocou nacionalizmu sa buržoázia údajne snaží rozdúchavať národnostné trenice, oslabovať triedny boj, rozbíjať medzinárodnú solidaritu pracujúcich, upevňovať svoje triedne panstvo, uspokojovať svoje vlastné záujmy, ktoré označuje za záujmy celého národa. Marxizmus odmieta buržoázny nacionalizmus, ako ideológiu, ktorá robotníckej triede škodí. Proti buržoáznemu nacionalizmu staval marxizmus takzvaný proletársky internacionalizmus a socialistické vlastenectvo.
V Česko-Slovensku sa stal buržoázny nacionalizmus témou hneď po nástupe KSČ k moci na konci 40. rokov a začiatku politických procesov v rokoch päťdesiatych. Hľadanie vnútorného nepriateľa priamo v KSČ, bolo iniciované uverejnením rezolúcia Kominformy z júna 1948, ktorej odmietavý postoj k Juhoslávii viedol k vytvoreniu kategórie "buržoáznych nacionalistov" ako tých, ktorí nesúhlasili s (národnostnou) politikou súdruha Stalina. Vtedajší totalitný komunistický režim odsúdil mnoho ľudí na základe obvinení z buržoázneho nacionalizmu. Veľa z nich boli paradoxne vrcholní slovenskí predstavitelia komunistickej strany a tak si súdruhovia vybavovali účty medzi sebou (pozri proces s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov).
Komunistická vláda prostredníctvom médií potom v nasledujúcich rokoch svojej vlády označovala spätne niektoré sily medzivojnovej ČSR ako buržoázne alebo nacionalistické (najmä politické strany ale aj dobrovoľníkov Interbrigády) a ich bývalí príslušníci boli tiež perzekuovaní.
K podobným praktikám dochádzalo aj v mnohých ďalších krajinách Východného bloku.
Buržoázny nacionalizmus ako prostriedok boja proti vnútornému nepriateľovi v KSČ
Od Februárového prevratu 1948 sa v rámci KSČ začalo hovoriť o hrozbe buržoázneho nacionalizmu, teda o uprednostňovaní nacionálnej tematiky nad sociálnymi a ideologickými otázkami. Spočiatku išlo o reflexiu eskalujúcej sa krízy vzťahov medzi Sovietskym zväzom a Juhosláviou, neskôr za aktívnej úlohy sovietskych poradcov boli obvinenia z buržoázneho nacionalizmu rozpracované aj v Česko-Slovensku a zacielené proti skupine slovenských komunistov, ktorí mali často už od 30-tych rokov 20 storočia väčšie porozumenie pre slovenskú svojbytnosť a počas Slovenského národného povstania reprezentovali asertívne slovenskú politiku. Štátna bezpečnosť (pod vedením Štefana Bašťovanského ) začala zbierať materiály proti niektorým funkcionárom a v marci 1950 vstúpila kampaň proti buržoáznemu nacionalizmu do ostrej fázy, keď bol z postu ministra zahraničných vecí Československa odvolaný Vladimír Clementis. Nasledoval mocenský pád Karola Šmidkeho, ktorý síce neskončil popravený ako Clementis (v procese so Slánským v novembri 1951) ale po tom, čo sa do februára 1951 vzdal významných funkcií zomrel 15. decembra 1952 za nevyjasnených  okolností. Koniec koncov Šmidke bol rodený Čech. Výsledná správa Barnabitskej komisie spochybňovala práve obvinenia proti Šmidkemu, ktorého vtedajší najsilnejší muž KSS Viliam Široký stále vnímal ako konkurenta na poste predsedu KSS.
Boj o moc v KSS
Pokiaľ Gustáv Husák a Karol Šmidke sa ako predstavitelia Komunistickej strany Slovenska - KSS aktívne zúčastnili Slovenského národného povstania boli počas povstania ďalší vysokí predstavitelia ako Viliam Široký a Štefan Bašťovanský internovaní. S podporou českých komunistov sa však na Žilinskej konferencii KSS v auguste 1945 stal Široký predsedom KSS (bol dosadený na Gottwaldov príkaz) a za svojho najbližšieho spolupracovníka - generálneho tajomníka si vybral Bašťovanského. Podľa súčasných historikov práve boj týchto dvoch skupín o moc rozdúchal obvinenia z nacionalizmu, ktoré viedli až k súdnym procesom.
Prvý konkrétnejšie kritika tzv. buržoázneho nacionalizmu, ktorá začala spájal tento údajný ideologický smer s KSS, bola prednesená na zasadaní ÚV KSS 27. - 28. septembra 1948. Okrem rezolúcií k otázkam vytvorenie jednotnej Komunistickej strany Československa, či riešenie občianskeho a politického postavenia osôb maďarskej národnosti v ČSR, vystúpil Viliam Široký s referátom, v ktorom kritizoval "malomeštiacky nacionalizmus". O otázkach buržoázneho nacionalizmu sa však zatiaľ hovorilo iba všeobecne a neboli spomínané žiadne konkrétne mená.
V októbri 1949 bolo aj na Slovensku (podobne ako v Česku) vytvorené špeciálneo samostatné oddelenie Štátnej bezpečnosti (ŠtB), ktorého úlohou bolo hľadať nepriateľov vnútri strany. Obvinenia mali vyplynúť z výsluchov Viery Hložkovej proti L. Holdošovi, J. Šoltézsovi, G. Husákovi, J. Púllovi a ďalším. Osobitný význam mali výpovede Ernesta Otta. Ten mal zohrať ústrednú úlohu v procese proti buržoáznym nacionalistom, ako agent Tita, ktorý údajne zaisťoval špionážne spojenie buržoáznych nacionalistov a Juhoslávie.
V apríli 1950 Viliam Široký ostro kritizoval pre podliehanie buržoáznemu nacionalizmu Husáka a Novomeského a to oficiálne v súvislosti s prípadom Vladimíra Clementisa. O tom ŠtB zhromažďovala materiály už dlhú dobu a v marci 1950 bol odvolaný z pozície ministra zahraničných vecí. Materiály spracované štátnou bezpečnosťou obviňovali Clementisa zo služby západným imperialistom, a tvrdili, že bol v úzkom spojení práve s Husákom a Novomeským. 3. apríla 1950 bol Clementisov prípad prerokúvaný aj na ÚV KSS, výsledkom čoho bolo jednomyseľné rozhodnutie podrobiť kritike aj doterajšiu činnosť KSS a jej vedúcich orgánov.
Na IX. zjazde KSS konanom v máji 1950 sa už o údajných zlyhaniach hovorilo otvorene. Bašťovanský tu vyhlásil, že "Niektorým súdruhom stúpla sláva do hlavy". Napriek sebakritike Šmidke a Husák postupne strácali moc.
Proces s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov na Slovensku
Hlavný článok: Proces s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov na Slovensku
Gustáv Husák a Ladislav Novomeský boli zatknutí 6. februára 1951 na základe príkazu k zatknutiu, ktoré bolo formulované nasledovne: „je členom skupiny slovenských buržoáznych nacionalistov“. Proces sa konal až v apríli 1954  a obžalovaní boli odsúdení nasledovne: Gustáv Husák (doživotie, v máji 1955 na základe amnestie, znížený na 25 rokov väzenia), Ivan Horváth (trest 22 rokov), Daniel Okáli (trest 18 rokov), Ladislav Holdoš (trest 13 rokov) a Ladislav Novomeský (trest 10 rokov).
Dohra
Viliam Široký najprv stúpal na rebríčku moci. Od 14.3.1950 do 31.12.1952 bol ministrom zahraničia Česko-Slovenska, neskôr 1953-1963 predseda vlády ČSR. V roku 1955 podpísal Varšavskú zmluvu. Začiatkom šesťdesiatych rokov, kedy začalo dochádzať k postupnému uvoľneniu komunistickej diktatúry, sa Široký stal nepohodlným pre stranícke vedenie na čele s Antonínom Novotným. V roku 1963 publikovala takzvaná Kolderova komisia výsledky svojho vyšetrovania zmanipulovaných súdnych procesov z 50. rokov. V dôsledku tejto správy prebehla aj na Slovensku rehabilitácie niektorých komunistických politikov odsúdených na začiatku päťdesiatych rokov a zároveň z funkcií odišli niektorí politici s podielom na týchto procesoch (Karol Bacílek, Pavol David). Široký zatiaľ vo funkciách zostával. V máji 1963 sa konal zjazd Zväzu slovenských novinárov, kde zaznelo ospravedlnenie neprávom stíhaným komunistom a v referáte, ktorý predniesol Mieroslav Hyska, bol jasne pripomenutý podiel Širokého na stupňovaní kampane proti takzvaným buržoáznym nacionalistom. Hyskov referát vydala 3. júna 1963 aj Pravda. 19. septembra 1963 bol predseda vlády Široký nútený podať demisiu a o deň neskôr stratil tiež členstvo v predsedníctve ÚV KSČ. Po odchode z vládnych a straníckych postov bol poslaný do penzie. V roku 1968 mu bolo pozastavené členstvo v KSČ, tesne pred smrťou v roku 1971 mu bolo obnovené. Samotná "strana" ho hodnotila ako predstaviteľa obdobia kultu osobnosti a iniciátora politických procesov na Slovensku.
Štefan Bašťovanský 27. novembra 1952 - v deň skončenia procesu, v ktorom bol odsúdený jeho český náprotivok - generálny tajomník KSČ Rudolf Slánsky spáchal vo svojom byte samovraždu. Svoj osud už vedel predvídať nielen preto, že sám riadil ŠtB ale aj preto, že sa prevalilo, že v roku 1939 si podal prihlášku do Hlinkovej strany a gardy a už začiatkom novembra 1951 bol odvolaný z funkcií a odložený do Slovenského pedagogického nakladateľstva.
Ladislav Novomestský bol z väzenia prepustený v roku 1956. V roku 1963 ho plne rehabilitovali. Presťahoval sa do Bratislavy, kde pracoval v Ústave slovenskej literatúry SAV. Po sovietskej okupácii 21. augusta 1968 sa stal členom predsedníctva Ústredného výboru KSS, v tom istom roku aj predsedom Matice slovenskej. Prispel k tzv. husákovskej „normalizácii“ na kultúrnom aj politickom poli.
Gustáv Husák - po návrate z väzenia v roku 1960 najprv pracoval ako skladník, neskôr ako úradník, až sa stal generálnym tajomníkom KSČ a prezidentom ČSSR.
Ďalšie obvinenia z buržoázneho nacionalizmu
Z buržoázneho nacionalizmu boli tiež obvinení :
Žert
Žert môže byť:
Hviezdny atlas
Hviezdny atlas je variantom tradičného geografického atlasu, ktorý zobrazuje permanentné a polo-permanentné polohy vesmírnych objektov, napríklad hviezd, súhvezdí, hmlovín, hviezdokóp a galaxií.
Veronika/Loupežník
„Veronika/Loupežník“ je kompilačný singel, na ktorom spievajú Waldemar Matuška, Karel Štědrý a Yvetta Simonová. Singel vydal v roku 1964 Supraphon.
Karpatskí Nemci
náhľad|Podiel obyvateľov nemeckej národnosti v obciach Slovenska, podľa sčítania v roku 2011. náhľad|Podiel obyvateľov nemeckej národnosti v obciach Slovenska, podľa sčítania v roku 2001. náhľad|Podiel obyvateľov nemeckej národnosti v obciach Slovenska, podľa sčítania v roku 1970. náhľad|Podiel obyvateľov nemeckej národnosti v obciach Slovenska, podľa sčítania v roku 1930. náhľad|Podiel obyvateľov s nemeckým materinským jazykom v obciach Slovenska, podľa sčítania v roku 1900. náhľad|Pamätná tabuľa v Bratislave
Karpatskí Nemci je súhrnné pomenovanie národnostnej menšiny, nemecky hovoriaceho obyvateľstva na území dnešného Slovenska a časti Ukrajiny, ktoré vzniklo migráciou na územie bývalého Uhorska medzi 12. a 19. storočím. Názov karpatskí Nemci sa začal používať až začiatkom 20. storočia pre označenie nemeckého obyvateľstva v Karpatoch avšak po vzniku Česko-Slovenska sa pomenovanie zaužívalo na Slovensku, pretože odlišovalo karpatských Nemcov od sudetských Nemcov žijúcich v Česku. Po roku 1945 bolo evakuovaných a čiastočne násilne deportovaných 84 % karpatských Nemcov zo Slovenska (v rámci vysídlenia Nemcov z Česko-Slovenska). Pri sčítaní v roku 2021 sa k nemeckej národnosti na Slovensku prihlásilo 8 573 obyvateľov. Z toho 3 318 obyvateľov uviedlo iba nemeckú národnosť a 5 255 obyvateľov uviedlo kombináciu nemeckej a ďalšej národnosti.
Obce s najvyšším percentuálnym zastúpením Nemcov
údaje z roku 2021 :
Pôvod názvu
Pojem karpatskí Nemci zaviedol začiatkom 20 storočia rakúsky historik a etnológ Reimund Friedrich Kaindl (*1866, †1930), ktorý sa sa zaoberal dejinami Nemcov v Uhorsku. Pomerne presne vymedzil nemecké obyvateľstvo v Karpatoch od iných nemeckých enkláv v Uhorsku, najmä v Sedmohradsku. Pokiaľ v roku 1918 v Karpatoch (t. j. na území dnešného Slovenska, časti Ukrajiny, Moldavska, Bosny a Hercegoviny a Rumunska žilo asi 2 milióny etnických "karpatských" Nemcov, Po skončení prvej svetovej vojny, na základe Versaillskej zmluvy (1919) a vznik Česko-Slovenska) sa pomenovanie zaužívalo aj u nás, pretože odlišovalo karpatských Nemcov od sudetských Nemcov v Česku. V tom období bolo Nemcov žijúcich na Slovensku okolo 150-tis. a v Podkarpatskej Rusi (dnes Zakarpatská Ukrajina; okolo 18-tis.). Tak ako v Česku vznikali začiatkom 30tych rokov 20 storočia nemecké spolky a následne aj nemecké "sudetské" politické strany postup bol rovnaký aj na Slovensku, s tým rozdielom, že tu vznikali "karpatské" ekvivalenty. V roku 1920 vznikla Spišsko-nemecká strana, v roku 1930 bol Franz Karmasin jedným zo zakladajúcich členov spolku Kamaradschaftsbund, Bund für gesamtgesellschaftliche Bildung. V roku 1933 vznikla Sudetonemecká strana (nem. Sudentendeutsche Partei) a na Slovensku už v roku 1929 Karpatskonemecká strana. V rokoch 1941 - 1944 pôsobil v Kežmarku Institut für Heimatforschung. V roku 1949 bolo založené v Stuttgarte združenie vysídlených Karpatendeutsche Landsmannschaft Slovakia e.V. Nemci na Slovensku doteraz označujú sami seba ako karpatskí Nemci.
Vzťahy so Slovenskou majoritou sa menili s časom. Z radov karpatských Nemcov pochádzal F. Lenard, J. A. Segner a ďalší. Nemecká prítomnosť je badateľná na architektúre miest ako sú Bardejov, spišské mestá, Modra a Bratislava. Počas existencie medzivojnovej Československej republiky mali Nemci práva ako iné národnostné menšiny. Angažovali sa aj politicky aj na Slovensku, aj keď nie tak výrazne ako sudetskí Nemci v Česku. Sudetsko-nemeckej strana sa pretransformovala do nacistickej Nemeckej strany a aj Karpatskí Nemci podľahli nacizmu. K negatívnemu postoju ku Karpatským Nemcom prispela svojím záporným účinkovaním postava vodcu Nemeckej strany Franza Karmasina. Väčšina karpatských Nemcov (100 - 120 tisíc) z obavy pred sovietskou armádou odišla pred koncom vojny z územia Slovenska. Na základe dohody víťazných mocností a následných Benešových dekrétov bol zo Slovenska vyhostený takmer celý zvyšok okolo 20 - 40 tisíc príslušníkov nemeckej národnosti.
Osídlenie
V 16. storočí prišla do Uhorska ďalšia vlna nemeckej kolonizácie – habáni.
Na rozdiel od nich sudetských však karpatskí Nemci neobývali geograficky súvislé územie, ale až do 1945 žili najmä v troch väčších sídelných oblastiach (jazykových ostrovoch):
Malokarpatskí Nemci
Nemecké obyvateľstvo rakúskeho pôvodu (Kleinkarpatendeutsche, slovensky Handrbulci, z nemeckého Holzhäcker = drevorubači) žijúce v Malých Karpatoch, od Bratislavy po Smolenice. Išlo o obce Rača (Ratzersdorf), Devín (Theben), Svätý Jur (Sankt Georgen), Myslenice / Grinava (Grünau), Pezinok (Bösing), Modra (Modern) a Limbach. Pred druhou svetovou vojnou tvorili väčšinu už len v Limbachu a Devíne. Z konfesionálneho hľadiska išlo v prevažnej miere o evanjelikov. Výnimku tvoril iba Devín, ktorý mal rímskokatolícku väčšinu.
''Vývoj percentuálneho zastúpenia Malokarpatských Nemcov (v minulosti/súčasnosti tvorili viac ako 10%). Údaje od roku 2021 zahŕňajú podiel občanov s prvou nárondnosťou nemeckou a v zátvorke je uvádzaná aj celkový podiel občanov s nemeckou národnosťou vrátane možnosti voľby ďalšej národnosti: ''
Žitnoostrovskí a Zadunajskí Nemci
Nemecky hovoriace obyvateľstvo Žitného ostrova (Schüttinseldeutsche, Heanzen). Potomkovia burgenlandských Rakúšanov (tzv. Hienzen, Hüenzen). Po druhej svetovej vojne bola väčšina úplne vysídlená. Zvyšok sa stiahol najmä do Bratislavy. Obývali obce Prievoz (Oberufer), Most pri Bratislave (Bruck), Rovinka (Waltersdorf), Nová Lipnica (Tartschendorf), Nové Košariská (Mischdorf) a Jánošiková (Schildern). Podľa náboženského vyznania išlo majoritne o rímskokatolíkov. Výnimku tvorila evanjelická väčšina v Prievoze a v Mišdorfe/Mišérde (dnes Nové Košariská - Dunajská Lužná). Významná evanjelická menšina sa nachádzala aj v Rusovciach a Petržalke.
Pôvodne nemecké osídlenie mali aj obce Vrakuňa (Fragendorf), Podunajské Biskupice (Bischdorf), kde sa nemecké obyvateľstvo pomaďarčilo ešte v priebehu 17.storočia, obec Kvetoslavov (Austern - slovenský starší názov Úzor / maďarsky Úszor), ktorá sa ešte v roku 1773 uvádzala ako nemecká obec; a mesto Šamorín, kde sa v roku 1796 a 1851, popri majoritnom maďarskom obyvateľstve uvádzala významná nemecká menšina, avšak pri prvom uhorskom sčítaní obyvateľstva v roku 1880, nepresiahol počet nemecky hovoriacich viac ako 10%.
Zadunajskí Nemci obývali obce Petržalka (Engerau), Rusovce (Karlburg), Jarovce (Kroatisch Jahrendorf) a Čunovo (Sandorf). Išlo o obce, ktoré patrili do tzv. bratislavského predmostia. S výnimkou Petržalky sa súčasťou Slovenska stali až v roku 1947. Dovtedy boli súčasťou Maďarska.
Stredoslovenskí Nemci
Karpato-nemecké obyvateľstvo (Hauerländer, Krickerhauer alebo slovensky aj Handrbulci), ktoré pôvodne tvorilo značnú časť obyvateľstva stredoslovenských banských miest vzniklo tzv. saskou kolonizáciou (Sachsenzug) v priebehu 12-13. storočia. Dnes jeho zvyšky obývajú územie okresov Prievidza, Žiar nad Hronom, Turčianske Teplice, Žarnovica a Martin. Delia sa na dve skupiny: kremnický jazykový ostrov - tzv. Hauerland a pravniansky jazykový ostrov.
Hauerlandskí Nemci
Jedná sa o nemecké obyvateľstvo tzv. územia Hauerlandu, nemeckých obcí s koncovkou -hau, čo znamená, že boli založené vyklčovaním lesov. Išlo o obce Horná Štubňa (Oberstuben), Horný a Dolný Turček (Ober a Niederturz), Sklené (Glaserhau), Kremnické Bane (Johannesberg), Kunešov (Kuneschhau), Krahule (Blaufuß), Lúčky (Honneshau), Dolná Ves (Schwabendorf), Kopernica (Deutschlitta), Jánova Lehota (Drechslerhau), Handlová (Krickerhau), Píla (Paulisch), Veľké Pole (Hochwies) a Kremnica (Kremnitz). Z konfesionálneho hľadiska išlo o rímskokatolícke obyvateľstvo.
''Vývoj percentuálneho zastúpenia Hauerlandských Nemcov (v minulosti/súčasnosti tvorili viac ako 10%). Údaje od roku 2021 zahŕňajú podiel občanov s prvou nárondnosťou nemeckou a v zátvorke je uvádzaná aj celkový podiel občanov s nemeckou národnosťou vrátane možnosti voľby ďalšej národnosti: ''
In the Flesh
Kompozícia
Skladba začína rovnakou explozívnou organovou sekvenciou ako úvodná skladba „In the Flesh?“. Po tejto sekvencii nasleduje trochu pokojnejšieho zborového refrénu. Záver piesne obsahuje ďalšiu organovú sekvenciu a končí výkrikmi ''„Pink Floyd! Pink Floyd!“''
Karpatskí Nemci
Pravnianski Nemci
Patrilo sem nemecké obyvateľstvo hornonitrianskych obcí Nová Lehota (Neuhau), Nitrianske Pravno (Deutsch Proben), Solka (Bettelsdorf), Chvojnica (Fundstollen), Malinová (Zeche), Tužina (Schmiedshau), Vyšehradné (Beneschhau/ Meisel), Kľačno (Gaidel) a na území Turca sa jednalo o obce Hadviga (Hedwig), Brieštie (Bries) a Vrícko (Münnichwies - v ktorom sa hovorilo sliezskym dialektom). Prevažná časť týchto Nemcov sa hlásila k rímskokatolíckej cirkvi. Výnimku tvorila obec Brieštie a Hadviga, kde prevažovali evanjelici.
Pôvodne nemecké osídlenie mali aj mestá Prievidza (Priewitz), Bojnice (Weinitz) a obce Rudno (Rauden), Koš (Andreasdorf), ktorých nemecké obyvateľstvo sa poslovenčilo, a už od roku 1773 sa spomínajú ako čisto slovenské sídla, a obec Jasenovo (Käserhau), ktorá sa v roku 1773 spomína ako nemecká obec, no od roku 1796 už je zaznamenaná ako sídlo so slovenským obyvateľstvom.
''Vývoj percentuálneho zastúpenia Pravnianskych Nemcov (v minulosti/súčasnosti tvorili viac ako 10%). Údaje od roku 2021 zahŕňajú podiel občanov s prvou nárondnosťou nemeckou a v zátvorke je uvádzaná aj celkový podiel občanov s nemeckou národnosťou vrátane možnosti voľby ďalšej národnosti: ''
Hornospišskí Nemci
Hornospišskí Nemci žili vo všetkých obciach a mestách Horného Spiša. Dnes sú to už len malé počty v mestách Kežmarok (Käsmarkt), Levoča (Leutschau), Poprad (Deutschendorf), Spišská Nová Ves (Iglau), dedinách Veľká Lomnica (Groß-Lomnitz), Veľký Slavkov (Groß-Schlagendorf), Matejovce (Matzdorf), Stráže (Michelsdorf), Spišská Sobota (Georgenberg), Spišské Podhradie (Kirchdrauf), Vrbov (Menhardsdorf), Ľubica (Leibitz) a iné. Svoj jazyk nazývali hornozemským (Oberländisch) na rozdiel od dolnozemského (Niederländisch), ktorým hovorili Podolínski Nemci. Z náboženského hľadiska išlo o evanjelikov. Výnimku tvorila iba obec Strážky nad Popradom, kde prevažovalo rímskokatolícke obyvateľstvo.
Dolnospišskí Nemci "Mantáci"
Dolnospišskí Nemci (nem. Gründler, Mantaken) sú potomkovia baníkov z povodia rieky Bodva, Hnilec a Smolník. Dnes ich posledné zvyšky žijú v okrese Gelnica, v obciach Gelnica (Göllnitz), Nálepkovo (Wagendrüßel), Švedlár (Schwedler), Smolník (Schmöllnitz), Smolnícka Huta (Schmöllnitzhütte), Stará Voda (Altwaßer), Mníšek nad Hnilcom (Einsiedel) a v okrese Košice-okolie v obciach Medzev, Vyšný Medzev (Unter a Obermetzenseifen) a Štóse (Stoß). Nemci (tzv. Buliner) žili aj v meste Dobšiná, ktorá je súčasťou okresu Rožňava. Dolnospišskí Nemci sa hlásili v prevažnej miere k rímskokatolíckej cirkvi. Výnimku tvorila evanjelická väčšina v Nálepkove, Dobšinej, Švedlári a Mníšku nad Hnilcom. Taktiež Gelnica a Štós mali popri majoritnom rímskokatolíckom obyvateľstve významnú evanjelickú menšinu.
Pôvod a význam pojmov Manták, mantácky sa nedajú jednoznačne preukázať. Avšak značne pravdepodobnou sa zdá byť hypotéza spôsobu tvorby názvu etnika, ako to je napr. v prípade Lemkov. Po príchode prvých osadníkov z územia Nemecka sa títo nevedeli dorozumieť s pôvodným slovenským a maďarským obyvateľstvom. Pri ich vzájomnom kontakte, napr. trhy, sa mohol jeden druhého v svojom nárečí dopytovať spôsobom podobným ako napr. "Boos maant a?" (Was meint er?), čiže "Čo má na mysli? Čo chce?". Alebo z otázky obdobného charakteru v maďarčine - "Mit mondtak?" po slovensky "Čo povedali?". V rámci tejto frázy foneticky najvýraznejšie vyznie časť "maant a" alebo "mondtak", a tak po malej úprave dostaneme výraz Manták. Túto hypotézu podporuje aj fakt, že k danému označeniu sa hlásia iba spišskí Nemci, v nárečí ktorých sa táto otázka, aj z frazeologickej stránky jej skladby, rovnako vyslovuje aj v súčasnosti.
Vývoj percentuálneho zastúpenia Dolnospišských Nemcov (v minulosti/súčasnosti tvorili viac ako 10%):
Podolínski Nemci
Nemecké obyvateľstvo obývajúce mesto Stará Ľubovňa (Alt-Lublau), Podolínec (Pudlein) a obce Hniezdne (Kniesen) a Chmeľnica (Hopgarten – v ktorej sa dodnes rozšírene hovorí sliezskym dialektom nemčiny - v roku 2011 tento dialekt používalo v domácnosti 279 osôb, čo predstavuje tamer 30 % obyvateľov obce. ). Z náboženského hľadiska išlo o obyvateľstvo hlásiace sa k rímskokatolíckej cirkvi.
Pôvodne nemecké osídlenie bolo aj v obciach Nižné, Vyšné Ružbachy (Unter a Ober-Rauschenbach) a Jakubany (Jakobsau) v ktorých sa nemecké obyvateľstvo poslovenčilo a porusínštilo, a v obciach Forbasy (Forbs) a Jarabina (Girm), ktoré boli ešte v roku 1851 uvádzané ako nemecko-slovenská a rusínsko-nemecká obec.
Vývoj percentuálneho zastúpenia Podolínskych Nemcov (v minulosti/súčasnosti tvorili viac ako 10%):
Sládkovičovskí Nemci
Nemeckí roľníci a remeselníci, ktorí sa v Sládkovičove, staršie pomenovanie Diosek / Dióseg usadili v časti obce, neskôr po nich nazvanej Nemecký Diosek (od roku 1927 premenovaný na Malý Diosek) na poverenie cisára Jozefa II. V roku 1943 bol Veľký a Malý Diosek spojený. Počas druhej svetovej vojny bolo mesto poznačené deportáciami početnej židovskej komunity a po vojne odsunom nemeckého obyvateľstva do Rakúska a Nemecka a maďarského obyvateľstva do pohraničia Česka a do Maďarska. Nemecká komunita tu takmer úplne vymizla.
Čermianski Nemci
Jedná sa a malú skupinu Dolných Nemcov, ktorí sa v rokoch 1857-1859 usadili v obci Čermany (Tscherman) a Veľké Ripňany (Großrippen). Išlo o sedliakov z vestfálskych dedín Ankum, Addrup, Eie, Kettemkamp, Nortrup, Rütenbrock, Suttrup a z oldenburských dedín Damme, Neukirchen, Steinfeld, Holdorf, Dinklage a Borringshausen. V súčasnosti sú silno asimilovaní. Odhadom ich môže byť asi 250 - Čermany - 150 (38,1 %), Veľké Ripňany - 50 (2,4 %), inde 50. Jazyk je používaný iba staršou generáciou.
Vývoj percentuálneho zastúpenia Čermianskych Nemcov:
Michalockí Nemci
V rokoch 1899-1944 boli v obci Michalok a z časti aj v obci Merník, ktoré sa nachádzajú neďaleko Vranova nad Topľou, usadení nemeckí roľníci z východnej Haliče, hovoriaci nemeckým nárečím pochádzajúcim pôvodne z okolia českého Chebu a Tachova. Muži prevažne pracovali ako baníci na ortuť v Merníku alebo ako kvalifikovaní tesári. Počas prvej Československej republiky, bola väčšina týchto Nemcov bez československého občianstva a boli teda pri súpisoch obyvateľstva v roku 1921 a 1930 považovaní za cudzincov.
Dcérske nemecké sídla
V dôsledku neúrodnej horskej pôdy a biedy sa mnoho Nemcov vysťahovalo do zámoria, pracovali ako sezónni robotníci v cudzine, Česku alebo si zakúpili majetky v južnejších úrodnejších oblastiach Uhorska. V roku 1818 odchádza 18 rodín z Handlovej do Trhyne. V roku 1856 opustilo Jánovu Lehotu 18 rodín, ktoré sa usídlili na Banáte. Neskôr sa z Kopernice a Jánovej Lehoty vysťahovalo dvadsať rodín do obce Jasová v okrese Nové Zámky; viaceré rodiny z Veľkého Poľa a Píly si zakúpili majetky v obci Demandice, Sazdice (okres Levice) a pri Vrábloch; v obci Veľké Bedzany, ktoré sa od 70. rokov stali súčasťou Topoľčian a v obci Dolné Držkovce (pri Bánovciach nad Bebravou) sa zas usadili nemecké rodiny z Handlovej.
In the Flesh
Obsadenie
spolu s:
Maldeghemov palác
náhľad|Maldeghemov palác
Maldeghemov palác je palác v Bratislave v Starom Meste na Hviezdoslavovom námestí 12, vedľa Nesterovho paláca (č. 10).
Je to bývalý palác rodiny grófa Arthura Maldeghema.
Intel 8035
Intel 8035 je osembitový jednočipový mikropočítač rodiny MCS-48 firmy Intel, uvedený na trh v roku 1976. Zariadenie bolo zabalené do 40-pinového puzdra DIP, napájaný bol 5 V (tolerancia 10%), pracoval v teplotnom rozmedzí 0 – 70 °C. Neobsahoval priamo pamäť programu (musela sa pripojiť externe, pričom maximálna veľkosť mohla byť 4 kB), vnútorná dátová pamäť bola len 64 bajtov. Hodinový oscilátor bol súčasťou čipu (procesor mohol pracovať v rozmedzí frekvencií 1 až 11 MHz), ďalej obsahoval dva 8-bitové čítače/časovače, 27 V/V portov a podporuje dve maskovateľné prerušenia.
Pamäť
Dátová pamäť a zásobník zaberajú rovnaké miesto v pamäti. Programová pamäť je oddelená od dátovej a od zásobníka pamäte.
Dátová pamäť sa skladá z 64 bajtov on-chip RAM a až 256 bajtov externej RAM:
Zásobník je uložený v dátovej oblasti pamäti 08h – 17h (8 – 23) a môže byť osemúrovňový. Začína na adrese 08h a vyššie. Pri spustení inštrukcie CALL sú uložené do zásobníka návratové adresy (12 bitov) a horné 4 bity bajtu uchovávajúce stav programu (bity CY, AC, F0 a BS). Ak užívateľský program nevyužíva všetky úrovne zásobníka, potom môže byť časť frontu (2 bajty na jednu úroveň) použitá na ukladanie dát.
Vyhradené adresy:
V/V porty
27 V / V liniek:
Kóiči Wakata
Kóiči Wakata (🇯🇵, * 1. august 1963) je japonský astronaut, zamestnanec japonskej vesmírnej agentúry JAXA. Od roku 1996 sa zúčastnil štyroch kozmických letov, naposledy štartoval 7. novembra 2013 v Sojuze TMA-11M na 187-dňovú misiu (Expedícia 38/39) s návratom 14. mája 2014.
Život
Študoval na Univerzite Kjúšú (Kyushu University, bakalár 1987, magister 1989). Po skončení štúdia pracoval v Japonských aerolíniách (JAL, Japan Airlines), zaoberal sa otázkami predchádzania korózie a pevnosti konštrukcie lietadiel.
Kozmonaut
thumb|left|Kóiči Wakata na palube ISS 20. marca 2009 V apríli 1992 ho vybrali medzi astronautov oddielu Jaxa. Od augusta 1992 prešiel všeobecným výcvikom v Johnsonovom vesmírnom stredisku NASA v Houstone. V auguste 1993 získal kvalifikáciu letového špecialistu raketoplánu. Potom zostal v Houstone vo výpočtovom stredisku oddielu astronautov NASA.
V decembri 1994 ho určili do posádky letu STS-72. Prvýkrát vzlietol do vesmíru na palube raketoplánu Endeavour. Let STS-72 trval od 11. do 20. januára 1996. Wakata obsluhoval manipulátor RMS (Canadarm, tzv. kanadskú ruku), okrem iného ním zachytil japonskou družicu SFU, ktorú raketoplán priviezol späť na Zem.
V júni 1997 bol vybraný do posádky letu STS-92. Raketoplán Discovery odštartoval 11. októbra, pristál 24. októbra 2000. Programom letu bola dostavba ISS, predovšetkým inštalácia nosníka Z1, Wakata opäť obsluhoval manipulátor RMS (kanadskú ruku).
Od októbra 2001 sa pripravoval na dlhodobý pobyt na ISS, súčasťou výcviku bola aj stáž v stredisku ESA v Kolíne nad Rýnom od augusta do septembra 2002 a Stredisku prípravy kozmonautov v Hviezdnom mestečku od decembra 2005. V júli 2006 bol veliteľom posádky pobývajúcej sedem dní v podmorskom obydlí NASA pri floridskom pobreží. V auguste 2006 bol predbežne určený do Expedície 16 na ISS a začal v Rusku prípravu na let, ale za mesiac bol z posádky odvolaný. V dňoch 16.27. januára 2007 absolvoval so Saližanom Šaripovom a Sóičim Nogučim výcvik na prežitie v lesoch za Moskvou.
2437 Amnestia
2437 Amnestia je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil M. Vaisala 14. septembra 1942.
Le Chemin
Le Chemin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
263 Dresda
263 Dresda je planétka v hlavnom páse planétok.
Krídlový výbežok klinovej kosti
thumb|[[Klinová kosť - pohľad spredu. Gray´s Anatomy, 1918]]
Krídlový výbežok klinovej kosti (lat. processus pterygoideus ossis sphenoidalis) je párový výbežok, odstupujúci smerom nadol (kaudálne) z tela krížovej kosti. Skladá sa z dvoch vzájomne čiastočne zrastených doštičiek:
Processus pterygoideus sa vpredu prikladá k podnebnej kosti a k čeľusti. Svojou hornou časťou ohraničuje zozadu priestor, ktorý sa označuje ako fossa pterygopalatina.
Kdyby sis oči vyplakala/Milenci v texaskách
Kdyby sis oči vyplakala/Milenci v texaskách je singel, na ktorom spievajú Karel Gott, Karel Štědrý a Josef Zíma. Singel vydal v roku 1964 Supraphon.
Sergej Mergeljan
Sergej Nikitovič Mergeljan (* 19. máj 1928, Simferopoľ, Rusko – 20. august 2008, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol arménsky matematik. V roku 1947 ukončil Univerzitu v Jerevane. V roku 1952 získal štátnu cenu ZSSR. V roku 1953 sa ešte len ako 25-ročný stal korešpondentom Akadémie vied ZSSR (dnes Ruská akadémia vied).
Pracoval predovšetkým v oblasti matematickej analýzy a numerickej analýzy, konkrétne v komplexnej analýze, teórii aproximácie, teórii potenciálu a harmonickej analýze. V roku 1951 formuloval známe tvrdenie v komplexnej analýze, ktoré je dnes známe ako Meregeljanova veta.
Krídlovitý háčik
Krídlovitý háčik (Hamulus pterygoideus) tvorí navonok stočené háčikovité zakončenie lamina medialis krídlového výbežku klinovej kosti. Nachádza sa vo výške kosteného podnebia a otáča sa okolo neho šľacha napínača mäkkého podnebia - musculus tensor veli palatini.
Pont-sur-Seine
Pont-sur-Seine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 993 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
(15788) 1993 SB
(15788) 1993 SB je planétka obiehajúca za obežnou dráhou Neptúna.
Krídlová jama
Krídlová jama (lat. fossa pterygoidea) je párový priestor medzi lamina medialis a lamina lateralis krídlových výbežkov klinovej kosti. Vpredu priestor ohraničuje spojenie lamina medialis a lateralis, vzadu sa široko medzi týmito laminami otvára. Z krídlovej jamy odstupuje vnútorný krídlový sval - musculus pterygoideus medialis. Smerom nahor priestor prechádza do fossa scaphoidea.
Medveď okuliarnatý
Medveď okuliarnatý alebo medveď andský alebo medveď ozdobný je menší druh medveďa z čeľade medveďovitých, z ktorých ako jediný žijúci druh obýva Južnú Ameriku. Po tapíroch je druhým najväčším cicavcom obývajúcim tento kontinent.
Etymológia a mená
Rodové meno medveďa okuliarnatého Tremarctos sa skladá z dvoch slov z gréčtiny: prvé slovo trem- znamená "jamka" (pomenovanie pochádza podľa nezvyčajnej jamky na ramennej kosti) a druhé slovo arctos znamenajúce "medveď". Druhové meno ornatus je latinského pôvodu s významom "ozdobený".
Tento druh má viaceré slovenské vedecké pomenovania (pozri hore), okrem toho má aj mnohé lokálne názvy, kvôli jeho významnej úlohe v mytológii a vo folklóre andských kmeňov. Niektoré z lokálnych mien sú: oso achupayero (jedák bromélií), yura mateo (bieločelý medveď), yanapuma (čierna puma), ucucu (podľa jedného z jeho zriedkavých hlasových prejavov), ukuko, jukumari a ucumari.
Opis
Medveď okuliarnatý má čiernu, niekedy červenohnedú srsť. Dospelé jedince dosahujú dĺžky tela 1,5 až 2 m, chvost meria od 7 do 12 cm, výška v kohútiku je v rozmedzí 70 až 90 cm a celkovo vážia od 140 do 175 kg. Samce bývajú o 1/3 väčší než samice. Majú silné čeľuste, ostré pazúry a citlivý čuch. Typickým znakom tohto druhu sú krémovobiele škvrny v okolí očí rôzneho tvaru. Tieto škvrny fungujú ako individuálny identifikačný znak. Dožívajú sa 20 až 25 rokov. Zaujímavosťou je, že majú 13 párov rebier (ostatné druhy medveďov majú 14).
Správanie
Medveď okuliarnatý je nočný živočích a samotár, ale nie je teritoriálny. Zo všetkých druhov medveďov je najviac viazaný na stromy. Tieto medvede si pomocou silných vetví stavajú na stromoch plošiny s priemerom vyše 5 m, kde sa kŕmia a oddychujú. Preto sa rád zdržuje vo veľkých lesoch, kde nachádza aj dostatok potravy. Jeho prirodzenými predátormi sú pumy a jaguáre.
Potrava
Medveď okuliarnatý je prevažne vegetarián. Má silné čeľustné svaly a stoličky, ktorými rozdrví aj najtvrdšie rastliny. Nízke rastliny vytrháva zo zeme a potom ich prežúva. Je jedným z najvýraznejších rastlinožravých medveďov. Jeho potravu tvorí veľká paleta plodov, bromélie, hľuzy orchideí a listové stopky. Na severozápade svojho výskytu požiera malé palmy, ktoré vyrve zo zeme aj s koreňom. Vie sa vyšplhať do koruny palmy, na ktorej sa živí orechmi a listami. V suchších oblastiach spása steblá tráv a kaktusy. Zo živočíšnej potravy sa kŕmi hmyzom, vtákmi, vajcami, malými cicavcami a zdochlinami. Niekedy sa zatúla za potravou na polia, najmä na kukuričné. Jeho príležitostné útoky na dobytok vyvolávajú hnev vo farmároch, ktorá ho občas stojí život.
Rozmnožovanie
Párenie prebieha zvyčajne v apríli až júni alebo aj neskôr, s tým aby sa medvieďatá narodili v období, kedy je dostatok potravy. Rozmnožujú sa vo veľmi odľahlých končinách s ťažkým prístupom, preto je to málo zdokumentované. Samec so samicou ostáva 1 až 2 týždne, potom ju opúšťa a na výchove sa nijako nepodiela. Naopak, pri stretnutí samca s mláďaťom ho môže napadnúť a zabiť. Gravidita trvá okolo 250 dní. Samica vrhá 1 až 3 medvieďatá väčšinou v decembri až februári. Po narodení sú drobné slepé a krehké vážiace asi iba 325 g. Samica ich neustále ochraňuje a po 42 dňoch otvárajú oči. Približne po 3 mesiacoch opúšťajú brloh, ktorý predstavuje dutina medzi skalami alebo koreňmi stromov. S matkou ostávajú ešte vyše jeden až dva roky, tá ich učí kŕmiť sa, rozoznávať potravu, nebezpečenstvá a hrá sa s nimi. Mláďatá medveďa okuliarnatého pohlavne dospievajú medzi 4 a 7 rokom života.
KAB-500Kr
náhľad|Bomba KAB-500OD. KAB-500Kr je opticky navádzaná bomba typu „vystreľ a zabudni“, vyvinutá pre sovietske letectvo v roku 1980. Je určená na ničenie stacionárnych pozemných cieľov malej veľkosti, ako sú železobetónové bunkre, pristávacie dráhy, železničné a diaľničné mosty, vojensko-priemyselné zariadenia. Bomba bola vyvinutá a je dodnes vyrábaná štátnym výskumno-výrobným podnikom „Region“.
Konštrukcia a vlastnosti
KAB-500Kr je obdobou americkej bomby GBU-15. Vznikla z bomby FAB-500, ku ktorej bolo pridané elektro-optické navádzanie. Bomba nie je poháňaná žiadnym motorom a trajektória letu je regulovaná len prídavnými riadiacimi krídelkami. Priebojná hlavica je schopná preniknúť železobetónom hrubým až. Cieľ môže byť zamknutý na vzdialenosť do 15 až v závislosti od viditeľnosti.
Prvá vojna v Čečensku
Hoci ruské letectvo používalo počas tejto vojny hlavne neriadené rakety (S-5, S-8, S-24) a tzv. „hlúpe bomby“ (FAB-250 a FAB-5000), 2.3% cieľov bolo bombardovaných presne navádzanou muníciou. Okrem KAB-500Kr boli použité taktiež laserom navádzané bomby KAB-500L a rakety Ch-25ML.
Ruská intervencia v Sýrii proti odporcom režimu Bašára al-Assada
Pri náletoch na pozície Islamského štátu, boli použité okrem nenavádzanej munície taktiež presne navádzané bomby, vrátane bômb KAB-500Kr.
Používatelia
Rusko
Prothesis
náhľad|Umiestnenie prothezidy je tmavo vyznačené v pôdoryse východokresťanského chrámu Prothesis (slovenská výslovnosť [protezis] ; zriedkavo aj: žertveník ;, , ) je postranná miestnosť spravidla pripojená k severnej strane apsidy chrámu v ranokresťanskej, byzantskej, sýrskej či ruskej architektúre. Miestnosť slúžila k príprave božskej liturgie - a teda najmä eucharistie (chlieb a víno). Počas palaiologovského byzantského obdobia sa začal prothesis zdobiť ikonami umučenia Ježiša Krista, Krista ako Baránka (Ammnos) alebo Krista Trpiteľa (Akra tapeinosis). Symetricky z južnej strany bol k apside pripojený diakonikon, kde boli uchované obradné potreby.
Poznámky
<references group="pozn." />
Uršuľa (svätica)
Svätá Uršuľa,, (* 3. storočie ?, Anglicko ? – † 3. storočie / 4. storočie ?, Kolín nad Rýnom) bola anglická svätica, dnes uctievaná ako patrónka uršulíniek. Súčasne je patrónkou Kolína nad Rýnom, mládeže, učiteliek a vychovávateliek.
Legendy
Z chronologického hľadiska nie je o nej veľa poznatkov. Jej život je známy skôr z legiend. Podľa jednej z nich bola dcérou bližšie neznámeho anglického kráľa, ktorá bola zasnúbená s kresťanským šľachticom (jeho meno malo byť Aetherius). Princ sa mal stať pánom rozsiahleho územia (podľa legendy to malo byť Bretónsko), kde plánoval založiť novú vlasť. Uršuľa s nevestami vojakov ho mali nasledovať. Plavidlo so ženami sa dostalo do búrky, ktorá ho vohnala do ústia rieky Rýn až ku Kolínu. Ten bol obsadený v tom čase Hunmi, ktorí výpravu prepadli, dievčatá týrali a povraždili. Uršuľu pred smrťou zachránil iba záujem hunského kráľa, ktorý sa s krásnou ženou chcel oženiť. Uršuľa však odmietla, za čo bola usmrtená šípom. V tejto legende vystupuje počet panien, ktoré Uršuľu sprevádzali a zahynuli, od čísla jedenásť k neuveriteľným jedenásťtisíc. Ten istý počet nachádzame i pri množstve anjelov, ktorí po tragickej udalosti zostúpili z nebies a zahnali hunských bojovníkov. Obyvatelia Kolína potom mali možnosť postaviť nad hrobmi Uršule a jej družiek kostol.
Legendy vo svetle faktov
Legenda naberá reálnejšiu podobu po roku 1155, kedy sa v Kolíne podarilo objaviť ľudské kostry, ktoré boli prehlásené za ostatky Uršule a jej panien. Dnes nad miestom tohto strašného činu stojí kostol s relikviárovými výklenkami s inými ľudskými ostatkami, ktoré boli nájdené v roku 1106 pri rozširovaní mestských hradieb. Nad údajným Uršuliným hrobom stojí chrám s Uršulinou schránkou, vzácnym umeleckým artefaktom z 12. storočia. Uršuľa je vytesaná z bieleho alabastru a odpočíva v ležiacej polohe na čiernom mramorovom náhrobku. V tzv. „zlatej komore“ chrámu sa na všetkých stenách nachádzajú relikviárové výklenky pre ostatné mučenice a ich ostatky.
Svätica
Svätá Uršuľa je jednou z najuctievanejších svätíc v kresťanskom náboženstve. Podľa nej bol pomenovaný rád, ktorý v roku 1535 v talianskej Brescii založila Angela Merici. Postava svätej Uršule býva častým námetom umelcov – Tintoretto, P. P. Rubens, Caravaggio, H. Memling a ďalší. Obraz s jej podobizňou visí v takmer každej zo svetových galérií. Ikonograficky býva sv. Uršula zobrazovaná ako ženská postava (v plášti) držiaca anglickú zástavu, šípy (alebo prebodnutá šípom), prípadne plaviaca sa na lodi, či so skupinou svojich družiek. Sviatok sv. Uršule pripadá na 21. október.
Furlansko
right|thumb|Erb
Furlansko (iné názvy: Furlandsko, Friaulsko; zriedkavo: Friulsko alebo Friuli; po tal. Friuli, po furlansky Friûl) je historické územie na severovýchode Talianska, pri hraniciach so Slovinskom a Rakúskom. Obyvatelia rozprávajú po taliansky a po friulsky. Hlavné mesto kraja je Udine (fur. Udin). Územie má bohatú históriu.
Meno
Názov Friuli pochádza z latinského názvu mesta Cividale (Civitate Forum Iulii). Slovo Forum Iulii sa zjednodušilo na Friuli. Toto meno pravdepodobne vzniklo počas longobardskej okupácie v 6-8 stor., keď bolo mesto Cividale (Cividat) najvýznamnejším mestom Longobardskej ríše.
Krotón
Krotón môže byť: