cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fiat 672F.101
Konštrukcia
Fiat 672F.101 je trojnápravový trolejbus podvozkovej konštrukcie s dvoma hnacími nápravami. Sedačky v interiéri boli umiestnené priečne (v prednej časti vozidla) i pozdĺžne (v zadnej časti). Vstup do vozidla zaisťovali dvoje štvorkrídlové skladacie dvere v pravej bočnici.
Na výrobe týchto trolejbusov sa podieľalo niekoľko spoločnosti: Fiat (u niektorých vozidiel pravdepodobne Alfa Romeo) vyrobil podvozky, spoločnosť Varesina dodala karosérie a elektrická výzbroj pochádza z podniku Breda.
Boujan-sur-Libron
Boujan-sur-Libron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mojínsky potok
Mojínsky potok je potok v Malohonte, na území mesta Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Juhoslovenská kotlina, má dĺžku a je tokom VI. radu.
Prameň
Pramení v mestskej časti Mojín, v lesnom extraviláne na severovýchodnom úbočí vrchu Rakov.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Mojínský potok má pôvod v názve mestskej časti Mojín (pred rokom 1975 samostatná obec) v meste Rimavská Sobota, na území ktorej vodný tok pramení, preteká a ústi. Z toponyma Mojín bolo po rozšírení o formant -ský, -sky a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Mojínsky potok ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov dnešnej mestskej časti Mojín má pôvod v domácej podobe Mojo, Moja niektorého z osobných mien Mojtech, Mojmír, Mojslav, Mojžiš. Najstarší dochovaný písomný doklad o existencii obce Mojín sa viaže k roku 1334 v podobe Moyun → 1427 Mayom → 1920 Mojim → 1927 Majom → 1948 Mojín. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1976. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Mojínsky potok je jedinečným hydronymom (október 2022).
Dardanos
Dardanos (starogr. Dardanos, ) môže byť:
Veľká cena Španielska 2023
Veľká cena Španielska 2023 (špa. Formula 1 AWS Gran Premio de España 2023) sa uskutočnila 4. júna 2023 na pretekárskom okruhu Circuit de Barcelona-Catalunya v mestečku Montmeló, ktoré leží neďaleko od Barcelony. Boli to siedme preteky sezóny 2023 Majstrovstiev sveta Formule 1.
Na rozdiel od minulého roka bola odstránená šikana v zákrutách 14 a 15 pred rovinkou štart-cieľ, čo by malo uľahčiť predbiehanie.
Lídrom svetového šampionátu pred Veľkou cenou bol Max Verstappen z tímu Red Bull Racing. Na druhom mieste bol jeho tímový kolega Sergio Pérez a tretí bol Fernando Alonso z Aston Martinu.
Verstappen vyhral Veľkú cenu pred oboma pilotmi Mercedesu Lewisom Hamiltonom a Georgeom Russellom.
Preteky
Poznámky:
Julie Benzová
Julie Marie Benzová (* 1. máj 1972, Pittsburgh, Pensylvánia, USA) je americká filmová a televízna herečka. Známa je predovšetkým vďaka úlohe Stephanie Powell v seriáli No Ordinary Family (20112012).
Kariéra
V roku 1990 si zahrala vo svojom prvom filme, s názvom Two Evil Eyes. Film nemal veľkú úspešnosť. Neskôr išla študovať na New York University herectvo. Počas štúdia sa objavila v niekoľkých menších úlohách rôznych seriálov, ako napríklad Married... with Children.
V roku 1996 sa Benzová zúčastnila konkurzu na úlohu Buffy Summers v televíznom seriáli Buffy the Vampire Slayer, ale túto úlohu neskôr získala Sarah Michelle Gellar. Aj napriek tomu, že nezískala hlavnú úlohu, bola jej ponúknutá vedľajšia úloha, upírky Darly. Jej herecký výkon bol pochválený, čiže jej rola sa objavila aj v niekoľkých ďalších epizódach. V roku 2000 si rolu Darly zopakovala v seriáli Angel, čo je spin-off seriálu Buffy the Vampire Slayer.
V roku 2010 sa pripojila k hereckému obsadeniu seriálu Desperate Housewives. Jej postava sa volá Robin Gallagher, ktorá pracuje ako striptérka. Po čase však zistí že je lesbička a počas seriálu bude mať aféru s Katherine Mayfair, ktorú stvárnila Dana Delany.
V roku 2011 sa objavila v seriáli No Ordinary Family. Seriál mal iba 20 epizód. V roku 2015 sa pripojila k hereckému obsadeniu seriálu Hawaii 5.0.
Objavila sa tiež v siedmych epizódach seriálu On Becoming a God in Central Florida z roku 2019, po boku herečky Kristen Dunst.
Súkromný život
V máji 1998, sa Benzová vydala za herca Johna Kassira. Kassir v roku 2007 podal žiadosť o rozvod. V roku 2011 sa Benzová zasnúbila s producentom Richom Oroscom. Dňa 5. mája 2012 sa pár zosobášil.
Suchoj Su-27
Suchoj Su-27 (v kóde NATO: „Flanker“) je jednomiestne dvojmotorové stíhacie lietadlo 4. generácie vyvinuté v Sovietskom zväze v 70. rokoch 20. storočia. Môže operovať vo všetkých letových výškach a vďaka veľkému doletu môže vykonávať aj hliadkovaciu činnosť. Vzniklo na základe spoločného projektu, vedeného leteckou konštrukčnou kanceláriou OKB Suchoj a konštrukčnou kanceláriou leteckých motorov Archipa Michajloviča Ľuľku. Do projektu sa zapojilo aj veľa leteckých firiem z celého Sovietskeho zväzu, čo zabezpečilo zavedenie know-how celého sovietskeho leteckého priemyslu. Suchoj Su-27 je zakladateľ celej rodiny viacúčelových stíhačiek, z ktorých jedna (Su-27K) bola prvá sovietska stíhačka, ktorá uskutočnila klasické pristátie na lietadlovej lodi. Suchoj Su-27 je priamy protipól americkej stíhačky F-15 Eagle.
Vznik a vývoj
V roku 1971 začali vývojové inštitúty sovietskeho Ministerstva leteckého priemyslu s návrhom stíhačky, ktorá by v 80. rokoch 20. storočia nahradila vtedajšie stíhacie lietadlá vo výzbroji. Rovnako ako v Spojených štátoch bol zvolený dvojitý prístup k riešeniu tohto problému. Malo ísť o navrhnutie dvoch strojov: ťažkej prepadovej stíhačky a ľahkej, masovo vyrábanej stíhačky, po vzore amerických F-15 a F-16. Tie by následne predstavovali 35% a 65%, respektíve z celkového počtu stíhačiek vo výzbroji. Konštrukčná kancelária OKB Suchoj sa podujala na vývoj ťažšej záchytnej stíhačky a konštrukčná kancelária OKB MiG začala s vývojom ľahkej frontovej stíhačky. Prvé konštrukčné výkresy boli hotové vo februári 1970. Nová stíhačka mala mať trup a krídla spojené do jedného celku, ktorý by vytváral vztlak, dvojité smerové kormidlá a klasické výškové kormidlá. Pohonné jednotky boli umiestnené v priestranných podvesených gondolách pod trupom. Stíhačka mala veľký bublinový kryt kabíny, ktorý zabezpečoval 360° výhľad a dolu sa zvažujúci predok trupu. Projekt získal interné označenie T-10. Pavel Suchoj umožnil vedúcim pracovníkom CAGI preskúmať projekt a následne získal ich podporu. Návrh novej stíhačky sa vyznačoval niekoľkými úplne novými dizajnovými prvkami. Motorové gondoly boli uchytené zo spodnej strany, naviac lietadlo nebolo vyvážené – jeho centráž sa nachádzala podstatne v zadnej časti stroja, čo lietadlo robilo nestabilným, avšak výnimočne obratným. Stroj T-10 bol prvým sovietskym lietadlom s plnohodnotným systémom fly-by-wire. Tieto a ďalšie vlastnosti zabezpečili Su-27 a jeho nasledovníkom výnimočný úspech.
thumb|left|Sovietsky Su-27 počas letu, 1988
V roku 1971 vydalo sovietske ministerstvo obrany požiadavky na návrhy stíhačiek novej generácie. Súťaže sa zúčastnili tri známe konštrukčné kancelárie: OKB Suchoj, OKB Mikojan a OKB Jakovlev. Mikojan predložil dva návrhy založené na koncepte MiGu-29, Jakovlev prezentoval ľahkú stíhačku Jak-45M a ťažkú Jak-47, zatiaľ čo Suchoj predstavil projekt T-10. Skutočná súťaž sa začala v roku 1972, kedy ústredná komisia posudzovala predložené projekty. Nakoniec komisia odporučila projekt OKB Suchoja pre úlohu ťažkej stíhačky a projekt OKB Mikojana na ľahkú stíhačku. Po tomto odporúčaní sa začala fáza úplného vývoja.
thumb|right|Su-27 [[Vojenské vzdušné sily Ruskej federácie|ruských vzdušných síl na základni Kluczewo v Poľsku, 1992]] Krídla modelu T-10 boli optimalizované pre transsonické a nadzvukové lety a mali inštalované predĺžené nábežné hrany pozdĺž trupu. Výskum mal ukázať, či tieto nábežné hrany prispejú k požadovanej vysokej manévrovateľnosti. Týmto výskumom bol poverený Sibírsky vedecko-výskumný letecký inštitút (SibNIA) v Novosibirsku. Angažovanosť SibNIA v projekte T-10 nakoniec trvala 12 rokov. V polovici 70. rokov 20. storočia však záujem OKB Suchoj o aerodynamický výskum v SibNIA začal chladnúť. V tom čase Pavel Suchoj vymenoval svojho dlhoročného a rešpektovaného zástupcu Jevgenija A. Ivanova za šéfa celého projektu. Skúšky s modelom predstavujúcim hotové lietadlo sa začali v roku 1975 a odhalili nedostatočnú ovládateľnosť a nedostatočnú pozdĺžnu stabilitu. Ďalším nedostatkom modelu T-10-1 bola konštrukcia podvozku. Predná podvozková noha bola relatívne jednoduchá, aj keď dole sa zvažujúca predná časť trupu spôsobovala menšie ťažkosti. Hlavné podvozkové nohy sa pôvodne zaťahovali medzi motorové gondoly. Proces zaťahovania podvozku však bol komplikovaný a rozchod podvozku bol malý, čo spôsobovalo problémy pri rolovaní. Naviac takéto umiestnenie spôsobilo rozšírenie tejto časti trupu, čo zvyšovalo aerodynamický odpor. Naviac boli motory s nízko umiestnenými nasávacími otvormi náchylné na nasatie cudzích predmetov. Upravená verzia stroja, ktorá mala označenie T-10-3 už zahrňovala podvozok, ktorý sa zaťahoval do spodnej časti motorových gondol, rovnako ako u stíhačky F-15. Ďalšia verzia označená ako T-10-5 sa objavila v roku 1973. Od predošlých modelov sa odlišovala umiestnením riadiacich prvkov motorov v trupe, čo znížilo prierez trupu a tým aj zlepšilo aerodynamiku. Koncom roku 1974 sa hlavný dizajn modelu T-10 vykryštalizoval. Preto bol ďalší vývoj v roku 1975 zastavený a bolo vydaných niekoľko dokumentov, ktoré nariaďovali stavbu prvého prototypu.
Vývoj motora
Na vývoji vhodného motora pre toto lietadlo pracovalo od konca 60. rokov 20. storočia viacero sovietskych konštrukčných kancelárií. V polovici 70. rokov 20. storočia presadil Archip M. Ľuľka svoj najnovší vynález – turbínový motor. Jeho prvý turbínový motor s prídavným spaľovaním bol AL-31F, a mal výkon 7 600 kgp bez prídavného spaľovania a 12 500 kgp s prídavným spaľovaním. Motor AL-31F znamenal pre Ľuľku veľký úspech. Mal analógový riadiaci mechanizmus a záložný hydromechanický riadiaci systém. Motor mal hladký chod pri akomkoľvek prudkom manévrovaní a preťažení lietadla.
Vývoj avioniky
V roku 1973, po zverejnení výsledkov súťaže o nové stíhačky boli inštitútom CNII-30 vydané špecifikácie na avioniku pre tieto lietadlá. Mali mať radar pracujúci na viacerých vlnových dĺžkach a mal byť schopný zachytiť a sledovať niekoľko cieľov súčasne. Ďalšiu výbavu mal tvoriť optoelektronický zameriavací systém, pozostávajúci z infračervenej vyhľadávacej a sledovacej jednotky a laserového diaľkomeru. Medzi ďalšie požiadavky patril head-up displej s obrazovkami indikujúcimi stav konkrétnych systémov. Na základe týchto komplikovaných požiadaviek vyvinula spoločnosť NPO „Elektroavtomatika“ palubný počítač CVM-800 určený pre stroj T-10 (budúci Su-27).
Vývoj výzbroje
thumb|right|Su-27 nesúci rakety [[R-27 (raketa vzduch-vzduch)|R-27]]
Ďalší veľký vývojový program predstavovali perspektívne zbraňové systémy. Pôvodne mali byť obidve víťazné stíhačky vybavené kanónom Griazev-Šipunov GŠ-23 kalibru 23 mm alebo dvojhlavňovým rýchlopalným automatickým kanónom GŠ-30 kalibru 30 mm, riadenými strelami K-27 stredného dosahu a strelami K-14 alebo K-73 s krátkym dosahom. Počet nesených striel pre T-10 bol stanovený na štyri rakety so stredným dosahom a 4 – 6 rakiet s krátkym dosahom. Na rozdiel od iných rakiet v Sovietskom zväze alebo inde vo svete mala K-27 inerciálny navigačný systém. Cieľ bol najprv ožiarený radarom stíhačky a raketa sa po vystrelení preorientovala na vlastný integrovaný radar, ktorý ju naviedol na cieľ. Predpokladalo sa, že to poskytne sovietskym stíhačkám značnú výhodu nad americkými strojmi F-15 a F/A-18, ktoré boli vybavené raketami AIM-7 Sparrow. Po zavedení do výroby bola strela preznačená na R-27 a získala kódove označenie NATO "AA-10 Alamo". Spoločnosť Molnija projektovala raketu K-73 s infračerveným navádzaním a ovládaním systému raketového pohonu. Potom, čo sa v roku 1983 začala venovať iba balistickým raketám, bola dokumentácia rakety K-73 presunutá do konštrukčnej kancelárie Vympel, ktorá vývoj dokončila a získala všetko uznanie potom, čo sa raketa dostala v roku 1985 do sériovej výroby. Získala označenie R-73, v kóde NATO "AA-11 Archer".
Prototypy a sériový Su-27
thumb|right|Suchoj T-10-1, ktorý po prvýkrát vzlietol 20. mája 1977
Palubné vybavenie
thumb|Kokpit lietadla Su-27
Palubné vybavenie tvorí 5 blokov:
Rekordy
Stíhacie lietadlo Su-27 je držiteľom 27 svetových rekordov. V 80. rokoch 20. storočia zostrojili v ZSSR experimentálnu verziu Su-27 s označením P-42, ktorá prekonala niekoľko rekordov v stúpavosti a vo výške horizontálneho letu.
Ďalším lietadlom bol typ T-10-20R, ktorý mal prekonať rekordy, dosiahnuté stíhačkou F-15A v rámci amerického programu Strike Eagle.
Licenčná výroba v Číne
V 90. rokoch 20. storočia bolo do Číny dodaných 20 jednomiestnych (Su-27SK) a 4 dvojmiestne (Su-27USK) lietadlá. Ich domovská základňa sa nachádza na ostrove Chaj-nan (海南). V roku 1994 bolo dodaných ďalších 24 strojov a následne kúpila Čína licenciu na výrobu 200 lietadiel v hodnote 1,2 mld. USD.
V Číne je Su-27 vyrábaný pod označením J-11 v dvoch verziách: prvá J-11A má asi 20% čínskych dielov, druhá novšia J-11B ich má až 90%. Rusko naďalej dodáva kompletné motory AL-31F, no Čína k nim montuje vektory ťahu pre zlepšenie už tak výborných manévrovacích schopností.
J-11 je vybavený modernejšou čínskou avionikou so 4 farebnými displejmi v kabíne. Čínske zdroje uvádzajú, že J-11 je vyrábaný v lepšej kvalite pri nižšej cene, než konkurenčný ruský Suchoj.
Manévrovacie schopnosti
Stíhačky Suchoj Su-27 sú známe celým radom neobvyklých obratov, ktoré len potvrdzujú výborné manévrovacie schopnosti tohto stroja. Podobné manévre majú konkrétne bojové využitie, napríklad pri úhybnom manévri pred raketami.
Manéver Kobra začína rotáciou vzad o 120 stupňov. Lietadlo udržuje v dosiahnutej polohe výšku a pohybuje sa horizontálne vpred. Rýchlosť rýchlo poklesne na /hod. Su-27 potom prudko vrhne svoju prednú časť smerom dopredu.
thumb|right|300px|Manéver Kobra
Manéver Kobra zvládli tiež:
Manéver Zvon (kолокол) začína vertikálnym stúpaním, na ktorého vrchole rýchlosť poklesne na /hod. Stroj sa pretočí dozadu, nechá klesnúť predok a počas akcelerácie sa pretočí okolo svojej pozdĺžnej osi do inej roviny.
Sovietsky zväz/Rusko
thumb|right|Ruský Su-27 a britský [[Eurofighter Typhoon pri stretnutí nad Baltským morom, jún 2014]]
Prvým miestom, kde bol Su-27 vyslaný bol Murmansk na polostrove Kola. Časom, keď sa nazbierali skúsenosti s prevádzkou Su-27, začal byť nasadzovaný v súčinnosti s lietadlom včasnej výstrahy (AWACS) Beriev A-50. Od konca roku 1986 sa intenzívne zúčastňoval na zachytávaní lietadiel NATO nad Barentsovým morom. Prvé zverejnené fotografie operačného Su-27 boli zhotovené posádkou nórskeho hliadkového lietadla Lockheed P-3B Orion, dňa 13. septembra 1987. Dva Su-27 vyzbrojené šiestimi raketami R-27 boli vyslané ako sprievod lietadiel P-3B. Počas sprevádzania sa jeden Su-27 dostal do vzdialenosti len 10 metrov od lietadla P-3B, následne sa presunul priamo pred nórsky stroj a zapol prídavné spaľovanie. Nórskemu stroju sa vďaka rýchlej reakcii posádky, ktorá sa stihla uhnúť pred prudkou tlakovou vlnou nič nestalo. O niečo neskôr sa scenár opakoval. Su-27 boli vyslané ako sprievod nórskych P-3B. Tentokrát však došlo k nehode. Sovietsky pilot sa chvostovými plochami svojho Su-27 priblížil k vrtuliam P-3B natoľko, že sa dostali do kontaktu so smerovým kormidlom Su-27 a úlomky z neho prerazili trup P-3B. Obom strojom sa následne podarilo bezpečne pristáť. Nórska strana následne podala oficiálnu sťažnosť na Sovietsky zväz. Celkové poškodenie P-3B bolo vyčíslené na 130 000 amerických dolárov.
V polovici roku 1987 už bolo v operačnej službe 50 strojov Su-27 a tempo výroby bolo dva stroje za mesiac. Začiatkom roku 1989 už slúžilo vyše 200 kusov Su-27 a začali nahrádzať staršie stroje Jak-28P, Su-15 a Tu-28P. Tieto jednotky boli dislokované na letisku Legnica v Poľsku a Vinnica na Ukrajine.
Verzie lietadla s kódmi NATO
thumb|Ruský Su-27UB
Používatelia
thumb|right|300px|Používatelia lietadiel Su-27 (súčasní používatelia sú vyznačení modrou farbou a bývalí červenou) thumb|right|Dvojica Su-27P v službách [[Kazašské vzdušné sily a protivzdušná obrana|kazašských vzdušných síl]] thumb|right|Su-27P1M [[Vzdušné sily Ozbrojených síl Ukrajiny|ukrajinských vzdušných síl patriaci 39. samostatnej letke taktického letectva z leteckej základne Ozerne]] thumb|right|Su-27UBK [[Letectvo Vietnamskej ľudovej armády|Letectva Vietnamskej ľudovej armády]]
Špecifikácie (Su-27SK)
right|350px
Šopronský snem
Šopronský snem bol uhorský snem, ktorý zvolal v roku 1681 Leopold I. do maďarského mesta Šopron.
Na zvolanie mal vplyv úspech Tököliho povstania a jeho vodca Imrich Tököli bol na snem prizvaný, ktorého sa nezúčastnil. Ešte pred snemom cisár zrušil gubernium a na sneme obnovili úrad palatína, ktorým sa stal Pavol Esterházi.
Ďalej potvrdil Viedenský mier, privilégia uhorských stavov (aj povstalcov ak do 2 mesiacov zložili zbrane), zrušil protireformačné nariadenia. Celkovo snem prijal 82 ustanovení, z nich sa dve (25., 26.) týkajú náboženských slobôd.
Celkovo „šopronský snem r. 1681 s reštitúciou moci stavov a obmedzenej slobody vyznania znamenal vážne oslabenie povstaleckého tábora“.
Arbignieu
Arbignieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Arbignieu má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Arbignieu má 471 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Lykaón
Lykaón alebo Lykaon môže byť:
Dardanus
Dardanus môže byť:
Lykaón
Lykaon môže byť aj:
Arbigny
Arbigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Arbigny má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Arbigny má 383 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Lier
Lier je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Antverpy.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 33 930 obyvateľov (2010).
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto Lier pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Svätojánska noc
náhľad|Svätojánska noc, [[Nikolaj Astrup, 1912]] Svätojánska noc je európsky ľudový sviatok oslavovaný predvečer sviatku kresťanského svätca Jána Krstiteľa, ktorý spadá na 24. jún. Nadväzuje na dávne predkresťanské oslavy letného slnovratu, ako sú slovanské kupadeľné sviatky alebo anglosaské litovské slávnosti, a veľkú rolu pri tomto sviatku mal predovšetkým oheň, voda, nahota a zeleň.
Typickým prvkom tejto noci sú svätojánske ohne, pálené na kopcoch. Ohne zakladali za dedinou na najviditeľnejšom mieste okolo ktorých sa tancovalo a spievalo. Tento deň je najdlhším dňom v roku. Symbolicky predstavujú slnko, ktoré je v dobe letného slnovratu na vrcholi síl. Tieto ohne sa kvôli získaniu sily preskakujú, zapaľujú sa v nich metly, ktorými sa potom krúži a v niektorých častiach Európy sa z kopcov púštajú horiace kolesá alebo sudy, symbolizujúce putujúce slnko.
Argis
Argis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Argis má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Argis má 421 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Mol (Belgicko)
Mol je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Antverpy.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 34 114 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 Mol pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Liev Schreiber
Liev Schreiber (* 4. október 1967, San Francisco, Kalifornia, USA) je americký herec, režisér, producent, scenárista a rozprávač. Je známy z filmov ako Blázni a poloblázni (1994), Vreskot 2 (1997), Kate a Leopold (2001), Hitler: Vzostup zla (2003), Farebný závoj (2006), Salt (2010), Spotlight (2015) a z televízneho seriálu Ray Donovan (2013 - 2020).
Detstvo a mladosť
Schreiber sa narodil v San Franciscu v Kalifornii, ako syn maliarky a príležitostného herca tesára. Jeho otec je protestant a matka židovka. Jeho starý otec z matkinej strany, emigroval z Ukrajiny. Jeho matka, ktorá je milovníčkou klasickej hudby a ruskej literatúry, povedala, že dala meno Liev po svojom obľúbenom ruskom autorovi Levovi Tolstom, zatiaľ čo jeho otec uviedol, že Schreiber dostal meno po lekárovi, ktorý zachránil život jeho matke.
Keď mal Schreiber päť rokov, jeho rodičia sa rozviedli a Schreiber zostal v starostlivosti matky. Má nevlastného brata, menom Pablo Schreiber, ktorý sa narodil v Britskej Kolumbii o päť rokov neskôr. Schreiber má tiež nevlastných súrodencov z prvého manželstva svojej matky; žili so svojím otcom v New Yorku, kým Liev vyrastal.
Kariéra
V roku 2006 si zahral v novodobom spracovaní filmu Satan Prichádza a Farebný závoj. Od júna do júla 2006 hral hlavnú úlohu vo divadelnom predstavení Macbeth, po boku Jennifer Ehle v divadle Delacorte. O rok neskôr, hral v štyroch epizódach televízneho seriálu, Kriminálka Las Vegas.
V roku 2015 si zahral vo filme Spotlight. Hral tiež na Broadwayi, po boku Janet McTeer v divadelnom predstavení Les Liaisons Dangereuses pričom Schreiber obsadil postavu machiavelistického zvodcu Vicomte de Valmonta. Divadelné predstavenie prebiehalo od októbra 2016 do januára 2017.
V rokoch 2013 až 2020 hral hlavnú úlohu, v dramatickom seriály Ray Donovan. V januári 2022 bol vydaný film, Ray Donovan: The Movie, kde Schreiber napísal scenár spolu s režisérom Davidom Hollanderom.
Súkromný život
Schreiber bol ženatý s Naomi Watts, s ktorou má dve deti. Ich prvý syn sa narodil v roku 2007 a ich druhý syn sa narodil v roku 2008. Ich manželstvo bolo rozvedené v septembri 2016.
Sergius III.
Sergius III. (* ?, Rím – 14. apríl 911, Rím) bol 119. pápež.
Pápežský úrad zastával v dobe od 29. januára 904 do svojej smrti.
Mortsel
Mortsel je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Antverpy.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 24 737 obyvateľov (2010).
Adam Jančina
Adam Jančina (* 3. august 1992, Bratislava) je slovenský herec.
Vyštudoval VŠMU a konzervatórium v Bratislave. Účinkuje v SND, Divadle GUnaGU, Divadle Nová scéna v Bratislave a v SDKS v Nitre.
V roku 2019 sa zúčastnil Majstrovstiev Slovenska v kulturistike, fitnes a modelingu.
Jahodník
Jahodník môže byť:
Peter Zmátlo
Mgr. Peter Zmátlo, PhD. (* 19. január 1965, Levoča† 3. marec 2022 ) bol slovenský historik, univerzitný pedagóg a publicista. Pôsobil ako odborný asistent a zástupca vedúceho Katedry histórie Filozofickej fakulty Katolíckej univerzity v Ružomberku a bol dlhoročným členom Matice slovenskej a Slovenskej historickej spoločnosti pri Slovenskej akadémii vied. Vo svojej vedecko-výskumnej a publikačnej činnosti sa venoval dejinám 20. storočia so zameraním na obdobie prvej Československej republiky, všeobecným dejinám prvej polovice 20. storočia a regionálnym dejinám východného Slovenska so špecifickým zameraním na Spišskú Novú Ves.
Život
V rokoch 19831988 absolvoval štúdium v odbore slovenský jazyk a literatúra – dejepis na Filozofickej fakulte v Prešove Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (dnes Filozofická fakulta Prešovskej univerzity v Prešove). Následne pôsobil ako učiteľ slovenského jazyka a literatúry na Vojenskom gymnáziu Jana Žižku v Moravskej Třebovej (19881989), ako zodpovedný redaktor vo Východoslovenskom vydavateľstve n. p. Košice (19891990), ako odborný kultúrny pracovník v Dome Matice slovenskej v Spišskej Novej Vsi (19911992), ako učiteľ dejepisu na Základnej škole, Ing. O. Kožucha 11, Spišská Nová Ves (19921997), ako riaditeľ Nadácie pre podporu lokálnej demokracie – Centra pre podporu lokálnej demokracie v Spišskej Novej Vsi (19961997). V roku 1997 nastúpil do zamestnania na Katecheticko-pedagogickú fakultu sv. Ondreja v Ružomberku patriacu pod Trnavskú univerzitu v Trnave (v rokoch 19972000 patriaca pod Žilinskú univerzitu v Žiline a od roku 2000 samostatná Katolícka univerzita v Ružomberku), kde pôsobil až do svojej smrti pôsobil ako odborný asistent, pričom v rokoch 19952002 absolvoval doktorandské štúdium v odbore slovenské dejiny na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove.
Armix
Armix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Peter Zmátlo
Ocenenia
5. novembra 2010, pri príležitosti 90. výročia založenia Miestneho odboru Matice slovenskej v Spišskej Novej Vsi, získal ocenenie od mesta Spišská Nová Ves za prínos v meste. 6. novembra 2015 získal pamätný list pri príležitosti 95. výročia založenia Miestneho odboru Matice slovenskej a 25. výročia vzniku Domu Matice slovenskej.
Armix
Polohopis
Armix má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Armix má 22 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Suchý vrch (Strážovské vrchy)
Suchý vrch je vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Liešťany, približne severovýchodne od Bánoviec nad Bebravou.
Poloha
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Nitrické vrchy a časti Suchý. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, na pomedzí okresov Bánovce nad Bebravou a Prievidza a zasahuje na katastrálne územia obcí Kšinná, Liešťany a Rudnianska Lehota. Je najvyšším vrchom Nitrických vrchov a je súčasťou mohutného hrebeňa, vystupujúceho medzi Rudnianskou a Kšinianskou kotlinou a Bánovskou pahorkatinou.
Opis
Suchý vrch leží v severnej, najvyššej časti hlavného hrebeňa Nitrických vrchov a jeho mohutnosť zvýrazňujú susedné, nízko položené kotliny. Hrebeň vedie od Demovca a pokračuje na Rokoš a Jankov vŕšok. Severným smerom leží Okrúhly vrch, západným Cvingel , južným Čierny vrch a Rokoš  a východným Lomnický vrch. Východnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky Nitrice, západnú riečka Radiša, smerujúca do Bebravy. Najbližšími obcami sú Liešťany a Nevidzany na východe a Závada pod Čiernym vrchom na západe.
Geologická stavba
Geologicky tvorí oblasť budovanú hercýnskym kryštalinikom tatrika, prevažne karbónskeho veku. Tvoria ho hlavne granitoidné horniny (leukokratné granity a apliticko-pegmatitové granity, syntektické granitoidy).
Výhľady
Suchý vrch s riedkym porastom vo vrcholovej časti umožňuje obmedzený výhľad na široké okolie. Viditeľné sú okolité vrchy pohoria a časť Hornonitrianskej kotliny a Bánovskej pahorkatiny. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať južnú časť Malej Fatry, Kremnické vrchy, Vtáčnik či Biele Karpaty.
Ars-sur-Formans
Ars-sur-Formans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Ars-sur-Formans má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Ars-sur-Formans má 1326 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Pálenisko (vrch v Stolických vrchoch)
Pálenisko je vrch v Stolických vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Rejdovou, približne severovýchodne od Revúcej.
Opis
Pálenisko leží na východe severnej časti pohoria, v rázsoche bočného hrebeňa, vedúceho východným smerom z vrchu Stolica na Príslop. Severne sa nachádza Čierna hora, Skalie , Buchvald , Trsteník a Priehybka , západne Kyprov , Stolica , Lehotská hoľa  a Faltenov vrch , južne Kohút , Skalka , Grúň , Pavlova hora  a Príslop  a východne Kilhov , Veľký Radzim  a Strieborná. Severné a západné svahy odvodňuje potok Mlynná, južné a východné Žolíkovský potok do Slanej. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrcholová oblasť je po plošnej ťažbe pokrytá len nízkou vegetáciou, ktorá umožňuje rozhľad. Pri vhodných podmienkach je vidieť najmä okolité vrchy Stolických vrchov, Volovské vrchy a Revúcku vrchovinu.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z Rejdovej. Z tejto obce však vedie aj žlto značená turistická trasa juhovýchodným úbočím do sedla Olochova jama.
Spinnaker Tower
Spinnaker Tower je 170-metrov vysoká veža v anglickom meste Portsmouth. Nachádza sa v prístave v Portsmouth a je navrhnutá podľa plachiet (plachta = spinnaker). Veža sa pôvodne volala Millenium Tower a po dokončení v roku 2005 bola najvyššou stavbou mesta, čím je dodnes. Bola navrhnutá architektmi z firmy HGP Architects a postavená spoločnosťou Mowlem. Po niekoľkých meškania a prekročenia nákladov bola otvorená takmer 4 roky po začatí stavby. Spinnaker Tower je najvyššia veža Veľkej Británie inde ako v Londýne. Veža má aj svojho maskota – Spinnyho.
Vyhliadky
Veža má 3 vyhliadky: Prvý rok po otvorení veže navštívilo Spinnaker Tower viac ako 600 000 ľudí, čím sa stala obľúbenou a populárnou, tak ako napr. Harbour Centre vo Vancouveri, CN Tower v Toronte, Blackpool Tower v Blackpooli alebo Oriental Pearl Tower v Šanghaji. Veža je členom World Federation of Great Towers.
Čajka tenkozobá
Čajka tenkozobá (lat. Chroicocephalus genei) je malý druh čajky z čeľade čajkovité. Obýva oblasť Stredozemného mora. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov čajka tenkozobá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celkové stavy nie sú známe, populácia v Európe je klesajúca s vypočítanou rýchlosťou klesania 25% počas troch generácií, v ostatných častiach areálu rozšírenia môže byť stabilná alebo aj stúpajúca.
Ochrana
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota nie je uvedená, nakoľko je zaradená medzi druhy prirodzene sa nevyskytujúcie na území Slovenska.(Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Artemare
Artemare je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Artemare má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Kamenné rieky (Vitoša)
Kamenné rieky sú prírodný fenomén charakteristický pre pohorie Vitoša v Oblasti Sofia v západnom Bulharsku.
Charakteristika
Ide o špecifický prírodný úkaz vyskytujúci sa v pohorí Vitoša pre ktoré je charakteristický. Jedná sa o kamenné moria (tu podobne ako inde vo svete označované ako kamenné rieky) tvorené veľkými zaoblenými syenitovými blokmi zvyčajne okrúhleho tvaru a rôznych veľkostí, ktoré sa radiálne vinú z vrcholových častí pohoria riečnymi dolinami, ktoré vypĺňajú, smerom do nižších polôh. Vitošské rieky a bystriny tak tečú v častiach výskytu kamenných riek skryto korytom položeným pod týmito kamennými riekami. Niektoré z nich sa po ceste rozdeľujú a vytvárajú tak aj niekoľko prúdov, niektoré pokračujú až ku koncu nerozvetvené. Väčšie z kameňov dosahujú v priemere bežne veľkosti okolo 4 – 5 metrov a hmotnosti 50 – 60 ton. Dajú sa považovať za priamo emblematickú súčasť pohoria Vitoša a jej typický krajinný prvok. Špeciálne kamenná rieka nachádzajúca sa v lokalite Zlatnite mostove, býva spomínaná vždy keď sa hovorí o krásach, alebo zaujímavých lokalitách tohto pohoria.
Lokalizácia
Kamenné rieky sa vyskytujú na väčšej časti územia pohoria Vitoša, charakteristické sú však najmä pre vrcholové partie pohoria. Najviac kamenných riek začína v oblasti vrcholov Černi vrăch, Goľam Rezen, Malăk Rezen, Skoparnika, Kupena, Samara a Selimica. Najkrajšie a najzaujímavejšie kamenné rieky sa nachádzajú v doline, ktorú vytvorila rieka Vladajska reka a to najmä vo vyhľadávanej lokalite Zlatnite mostove,   kde sa nachádza aj najznámejšia a najväčšia kamenná rieka Vitoše. Ďalšie významné kamenné rieky sa nachádzajú aj v dolinách riek Bojanska reka, Struma , Bistrica , Dragalevska reka , Matnica , Tančovica , Jančovska reka , Rudarštica a Bistra reka. Najdlhšia zo všetkých vitošských kamenných riek je kamenná rieka nachádzajúca sa v doline rieky Bistra reka, ľavého prítoku rieky Vladajska reka, pričom táto kamenná rieka dosahuje celkovej dĺžky až dva kilometre.
Pôvod
Spočiatku sa vzhľadom k ich hladkým a oblým tvarom predpokladalo, že sú ľadovcového pôvodu a z tohto dôvodu sa pre nich v minulosti ustálilo pomenovanie „morény“,  pričom značná časť ľudí im stále morény hovorí. Táto hypotéza sa ukázala ako nesprávna, keď sa zistilo, že Vitoša nebola narozdiel od pohorí ako Rila a Pirin v období kvartérnej ľadovej doby zaľadnená a tak vitošské kamenné rieky nemohli vzniknúť pôsobením ľadovca. Okrem toho je na niektorých miestach a pri niektorých kamenných blokoch vidieť, že napriek tomu, že kamenný balvan pôsobí samostatne, v skutočnosti existujú časti, kde je ešte na niektorých miestach spojený so základnou skalou a aj z tohto faktu je zrejmé, že na miesto nemohli byť „donesené“ pri pohybe hypotetického ľadovca. Dnes sa predpokladá, že vznikli jednoducho procesom erózie z dôvodu dlhodobého pôsobenia vody (všetky sa nachádzajú v korytách horských riek), mrazivých vetrov a ďalších prirodzených prírodných javov obvyklých pre pohorie Vitoša. Následne sa ďalším pôsobením vody a vetra od seba začali zvetralé kamenné bloky v puklinách oddeľovať a ďalším pôsobením sa tieto miesta zaobľovali a uhladzovali.
Výročie svadby
náhľad| Manželia pri zlatej svadbe Výročie svadby je čas uplynulý od civilného či cirkevného sobáša, teda od uzavretia manželského zväzku. Počíta sa v ročnom intervale, často však sa oslavuje najmä takzvané okrúhle výročia (každých desať rokov) či štvrťstoročné výročia ("strieborná" a "zlatá" svadba).
Prívlastky
Výročia svadby sa niekedy označujú špeciálnymi prívlastkami. Najznámejšie sú pravdepodobne strieborné, zlaté a diamantové svadby. Niektoré zdroje uvádzajú tieto označenia:
Turnhout
Turnhout je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Antverpy. Mesto leží 42 km od centra Antverp, 30 km od Bredy a Tilburgu a 40 km od Eindhovenu.
Turnhout je významným ekonomickým a kultúrnym centrom vo svojej oblasti. Od 19. storočia sa tu rozvíja grafický priemysel a dnes je mesto celosvetovým centrom výroby hracích kariet (firma Cartamundi vyprodukuje okolo 600 000 balíčkov kariet denne). Dôležitý je aj sektor služieb - mesto má 2 nemocnice, cez 40 škôl, divadlo s dvoma javiskami a kino s ôsmimi plátnami. Pôsobí tu futbalový klub KV Turnhout. Vďaka diaľnici E34 je Turnhout prístupný automobilovou dopravou.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 45 874 obyvateľov (2021).
Demografický vývoj:
Sulfónamid (chémia)
Sulfónamidy ako zlúčeniny obsahujú sulfónamidovú skupinu. Ich všeobecný vzorec je RSO2NR2, kde R je nejaká organická skupina. Príkladom je metánsulfónamid, ktorého vzorec je CH3SO2NH2. Sulfónamidy sa všeobecne dajú považovať za deriváty sulfónových kyselín, u ktorých bola hydroxylová skupina nahradený za amínovú skupinu. Prvý sulfónamid bol syntetizovaný v Nemecku v roku 1932.
Syntéza
Sulfónamidy je možné pripraviť v laboratóriu mnohými spôsobmi. Bežným postupom prípravy je reakcia sulfonylchloridu s amínom:
Zvyčajne sa do roztoku pridáva zásada, napríklad pyridín, ktorá neutralizuje kyselinu chlorovodíkovú, ktorá vzniká v procese. Jedným z príkladov tejto syntézy je príprava sulfonylmetylamidu. Tozylchlorid sa používa ako bežný zdroj sulfonylchloridu. Reakcia primárnych a sekundárnych amínov s benzénsulfonylchloridom je základom Hinsbergovej reakcie, ktorá umožňuje detekciu primárnych a sekundárnych amínov.
Disulfónimidy
Disulfónimidy majú vzorec R-S(=O)2-N(H)-S(=O)2-R' a majú dve sulfónové skupiny napojené na ten istý amín. Podobne ako u sulfónamidov i tieto zlúčeniny sa používajú ako činidlá pri enantioselektívnej syntéze.
Bis(trifluórometánsulfonyl)anilín je zdroj triflylovej skupiny (CF3SO2+).
Sulfínamidy
Sulfínamidy, R(S=O)NHR, sú amidy sulfínových kyselín, R(S=O)OH. Chirálne sulfínamidy, napríklad terc-butánsulfínamid, p-toluénsulfínamid a 2,4,6-trimetylbenzénsulfínamid sú činidlá používané pri asymetrickej syntéze.
Hasselt
Hasselt je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Limbursko, ktorej je hlavným mestom.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 73 067 obyvateľov (2010).
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto Hasselt pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Naboženstvo
Mesto je sídlom rímskokatolíckej diecézy.
Asnières-sur-Saône
Asnières-sur-Saône je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Asnières-sur-Saône má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Asnières-sur-Saône má 73 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Basketbalová extraliga mužov 1996/97
Basketbalová extraliga mužov v sezóne 1996/97 bol 5. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťaž niesla dobový názov I. liga a súťažilo v nej 12 účastníkov. Titul získal BK Slovakofarma Pezinok po víťazstve vo finálovej sérii nad BK Chemosvit Svit.
Systém súťaže
Systém súťaže ostal nezmenený. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. V základnej časti hralo 12 tímov dvojkolovým systémom (doma a vonku). 8 najlepších tímov postúpilo priamo do play-off; zvyšné tímy odohrali nadstavbovú skupinu o konečné 9. až 12. miesto, ktorá určila 1 zostupujúci tím do nižšej súťaže. Do nadstavbovej skupiny sa započítavali aj výsledky zo základnej časti. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Štvrťfinálové duely play-off sa hrali 2 víťazné zápasy, zvyšné duely na 3 víťazné zápasy.
Účastníci
Na základe účinkovania klubov v európskych súťažiach sa Slovensko v tejto sezóne umiestnilo v európskom rebríčku FIBA, zostavovanom z výsledkov z posledných troch sezón, na 19. mieste so ziskom 8,889 bodov. Po rekonštrukcii súťaží FIBA tak nezískalo miestenku pre účinkovanie slovenského majstra v Eurolige. V samotnej sezóne 1996/97 sa Slovensko v európskych súťažiach so ziskom 1,125 bodov umiestnilo na 31. mieste rebríčka európskych krajín.
Play-off
Pozn.: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Evanjelický kostol (Pezinok)
Evanjelický kostol v Pezinku je klasicistický kostol nachádzajúci sa na Potočnej ulici v historickom centre mesta, ktorý bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku 28. februára 2018. Stavba je obdĺžnikového pôdorysu a bola postavená v roku 1783. V rokoch 1858 až 1863 bol kostol upravený a rozšírený o novú vežu.
Nachádza sa tu klasicistický oltár z 18. storočia s obrazom Oplakávania Krista zo začiatku 18. storočia, ktorého autorstvo sa pripisuje Jánovi Kupeckému. Kazateľnica a krstiteľnica pochádza z 1784 od M. Stamingera.
V osemdesiatych rokoch 20. storočia bol v múre kostola objavený reliéf Zmŕtvychvstania Krista z roku 1622.
Architektúra
Ide o jednoloďový emporový sakrálny priestor s rovným uzáverom, ktorý je krytý rovným stropom. Fasáda kostola je členená lizénovým rámom.
Attignat
Attignat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Attignat má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Beringen
Beringen je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Limbursko.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 42 758 obyvateľov (2010).
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto Beringen pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Jakub Bauernfreund
Jakub Bauernfreund (* 25. október 1904, Zborov† 8. november 1976, Londýn) bol slovenský maliar židovského pôvodu. Po emigrácii do Londýna používal meno Jacob Bornfriend. Venoval sa maľbe, kresbe, grafike, nástennej maľbe a kolážam.
Život
Bauernfreundov otec pracoval ako hostinský nie veľmi úspešného hostinca na konci obce Zborov. Hostinec sa nachádzal v najsvätejšej izbe ich rodinného domu. Mal sedem súrodencov, z toho dve sestry.
Najskôr sa pokúšal nájsť prácu v Ostrave, ale po neúspešných pokusoch nájsť zamestnanie sa presťahoval do Bratislavy. Neskôr sa pokúšal vyštudovať na Morave poľnohospodársku školu a pripraviť sa na vysťahovanie do Palestíny. Vďaka nedostatku financií sa vrátil do Bratislavy, kde si privyrábal ako retušér fotografií. Od roku 1926 študoval na súkromnej škole Gustáva Mallého v Bratislave. Tu sa spriatelil s Cypriánom Majerníkom. V roku 1927 sa odsťahoval do Prahy, kde študoval na Akadémii výtvarných umení (1929 1933, u prof. Williho Nowaka). V prvom ročníku získal prvú cenu všetkých ročníkov. Tu sa zoznámil s maliarom a básnikom Andrejom Nemešom, ktorý sa stal jeho celoživotným priateľom. Po spoločnej výstave s názvom „Jakub Bauernfreund, Andrej Nemeš – akvarely a olejomalby“ v pražskej Galérii Dr. Huga Feigla boli pozvaný za riadnych členov Umeleckej besedy. Vďaka predaju obrazov mohli podniknúť študijnú cestu do Paríža. V roku 1938 museli obaja opustiť Československo. Nemes emigroval do Švédska a Bauernfreund do Berlína a odtiaľ v roku 1939 do Spojeného kráľovstva. V snahe udomácniť sa v Londýne si zmenil meno na Jacob Bornfriend. Počas Druhej svetovej vojny pracoval v továrni a ku jej koncu sa zamestnal ako učiteľ v československej umeleckopriemyselnej škole. Za krátky čas s učením prestal a venoval sa hlavne vlastnej tvorbe. V roku 1959 realizoval v knižnici školy Jeshiva (Jews’ College, Montagu Place) v Londýne nástennú maľbu. Od päťdesiatych do sedemdesiatych rokov mal Bauernfreund niekoľko samostatných výstav v Londýne a vďaka kontaktom svojho priateľa Andreja Nemeša aj vo Švédsku. Výstava diel z maliarovej pozostalosti sa konala v múzeu v nemeckom Bochume v roku 1986.
Jakub Bauernfreund zomrel 8. novembra 1976 v Londýne.
Gejza Polónyi
Gejza Polónyi (* 3. apríl 1848, Žitavany – † 1. február 1920, Budapešť) bol uhorský právnik, poslanec uhorského snemu a v rokoch 19061907 minister spravodlivosti uhorskej vlády.
Životopis
Pochádzal zo zemianskej rodiny Polónyiovcov. Jeho otec, Ľudovít Polónyi (18141882) bol šafárom grófa Štefana Kegleviča. Jeho matka Klára rod. Gaálová (18331886) bola príbuznou rodiny Majtényiovcov. Potom, čo jeho otec zbankrotoval ho vychovával strýko Alojz Polónyi. Štúdiá absolvoval v Ostrihome, Komárne, Bratislave a Nitre. Študoval aj v benediktínskej škole v Győri, kde bol tajomníkom literárneho krúžku a zároveň redaktorom časopisu Púčiky nádeje (Reménybimbok). Aj v Bratislave pôsobil v literárnom krúžku, ktorého členom bol aj básnik Alexander Endrődi.
Svoju brannú povinnosť odslúžil ako jednoročný dobrovoľník v roku 1869 vo vojenskom námorníctve. Po ukončení právnickej akadémie absolvoval súdne skúšky a v roku 1871 sa stal koncipientom pri kráľovskej tabuli. Po zložení advokátskych skúšok si v roku 1872 v Budapešti otvoril advokátsku kanceláriu.
V roku 1881 bol vo volebnom okrsku Szolnok zvolený za poslanca uhorského snemu za Stranu nezávislosti. Okrem toho sa venoval publicistike v Národných novinách (Nemzeti újság).
Vo voľbách v roku 1884 sa do parlamentu nedostal, ale v roku 1886 sa mu v doplňujúcich voľbách podarilo opäť získať mandát vo volebnom okrsku Güssing. V nasledujúcich voľbách v rokoch 1887, 1892 a 1896 získal mandát vo volebnom okrsku Hajdúszoboszló. V parlamente sa stal známym svojimi interpeláciami. Krátky čas bol podpredsedom Nezávislej a osemaštyridsiatnickej strany a významne prispel k prijatiu zákonov o občianskych sobášoch, súdnej reforme, ako aj zákona o obranných silách v roku 1889.
Vo voľbách v roku 1901 mandát nezískal, no v roku 1903 vyhral doplňujúce voľby vo volebnom okrsku Târgu Secuiesc (dnes Rumunsko). Keď v roku 1905 vyhrala voľby jeho Nezávislá a osemaštyridsiatnická strana, spôsobilo to vážnu vnútropolitickú krízu, keďže cisár František Jozef I. odmietol výsledky uznať a v roku 1906 sa museli voľby konať znovu.
Vo voľbách v roku 1906 získal mandát v Budapešti a stal sa ministrom spravodlivosti. Z funkcie odstúpil v roku 1907 po osobnostných škandáloch, ktoré inicioval jeho politický rival z jeho vlastnej strany Zoltán Lengyel (ten bol za ne odsúdený pre ohováranie). Následne vystúpil aj zo strany.
Vo voľbách v roku 1910 získal mandát v levickom volebnom okrsku, kde kandidoval ako nezávislý. V rokoch 1918 až 1920 bol predsedom Rady pre verejnoprospešné práce v Budapešti. Počas trvania Maďarskej republiky rád bol krátky čas väznený.
Ženatý bol s Annou Steinitzerovou (18541937), s ktorou mal 11 detí, avšak iba tri sa dožili dospelosti.
Balan
Balan môže byť:
Obce vo Francúzku:
Síran draselný
Prírodné zdroje
Nerastná forma síranu draselného, ​​menovite arkanit, je pomerne vzácna. Hojne sa síran draselný vyskytuje vo Stassfurtovej soli. Ide o kokrystalizáciu síranu draselného a síranov horčíka, vápnika a sodíka. Sú to:
Z niektorých z týchto minerálov, napríklad kainit, možno síran draselný oddeliť, pretože zvyšná soľ je menej rozpustná vo vode.
Vlastnosti
Kryštály anhydridu sírana draselného tvoria dvojité šesťuholníkové pyramídy, v skutočnosti sú ale klasifikované ako kosoštvorcové. Sú priehľadné, veľmi tvrdé a majú horko-slanú chuť. Soľ je rozpustná vo vode, ale nerozpustná v roztokoch hydroxidu draselného (špecifická hmotnosť 1,35) alebo v čistom etanole. Síran draselný sa topí pri teplote 1 069 °C.
Použitie
Hlavné použitie síranu draselného je ako hnojivo. Surová soľ sa tiež niekedy používa pri výrobe skla.
Hydrogensíran draselný
Hydrogensíran draselný KHSO4 možno ľahko vyrobiť zmiešaním síranu draselného s ekvivalentným molárnym množstvom kyseliny sírovej. Tvorí kosoštvorcové pyramídy, ktoré tajú pri 197 °C. Pri 0 °C sa rozpúšťa v troch dieloch vody. Roztok sa chová viac ako keby jeho dvaja spolutvorcovia, síran draselný a kyselina sírová, boli pohromade každý samostatne; nadbytok etanolu vyzráža síran draselný (s trochou hydrogensíranu) a zostane čistá kyselina sírová.
Správanie roztavenej suchej soli, keď sa zahreje na teplotu niekoľkých stoviek stupňov, je podobné. Chová sa podobne ako kremičitany, titaničitany a pod., Rovnako ako keď sa kyselina sírová zahreje nad svoj bod varu. Preto sa soľ využíva v analytickej chémii ako dezintegračné činidlo.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2001
I. divízia
Turnaj I. divízie MS 2001 sa hral v Rige a Liepāji v Lotyšsku od 26. marca do 1. apríla 2001.
Skupina o 5.–8. miesto
* KĽDR sa napokon nezúčastnila MS 2002.
II. divízia
Turnaj II. divízie MS 2001 sa hral v Kaunase a Elektrenai v Litve od 27. do 31. marca 2001.
Play-off
'''Zápas o 7. miesto''' '''Zápas o 5. miesto''' '''Zápas o 3. miesto''' Finále
III. divízia
Turnaj III. divízie MS 2001 sa hral v Sofii v Bulharsku od 7. do 11. marca 2001.
Konečné poradie
* Izrael sa napokon nezúčastnil MS 2002.
Ázijsko-oceánska I. divízia
Turnaj ázijsko-oceánskej I. divízie MS 2001 sa hral v Soule v Kórejskej republike od 8. do 11. marca 2001.