cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anijské kráľovstvo
Zlatý vek kráľovstva
vľavo|náhľad|Socha Ašota III. Milostivého, [[Gjumri, Arménsko]] Ašot III. (953977) premiestnil hlavné mesto z Karsu do pevnosti Ani. Arménsko zažilo za jeho vlády zlatý vek, počas ktorého sa vzmáhala výstavba kláštorov a dobročinných organizácií. Hospodárska prosperita sa však koncentrovala v regionálnych centrách a nedostala sa na vidiek a perifériu. Kráľovská moc bola zároveň pomerne krehká a závisela od osobnosti panovníka, ktorý musel dokázať umierňovať ambície vzdialených príbuzných a šľachty. Už počas svojho života udelil Ašot vládu v Karse svojmu bratovi Mušeghovi (Karské kráľovstvo) a vládu v Lori (Tašír-Dzoraget) synovi Gurgénovi. Oboch urobil kráľmi, ktorý však podliehali jeho moci, keďže sám vládol ako kráľ kráľov. Ašotovým nástupcom sa stal jeho syn Smbat II. Dobyvateľ. Smbat II. (977989/990) pokračoval v staviteľskej činnosti svojich predchodcov, ktoré podporovali rýchly ekonomický rast Arménska. Budovali sa chrámy, hradby i pevnosti. Darilo sa mu tiež udržať si vzájomný rešpekt s hlavnými nachararskými rodmi vo Vaspurakane a Sjuniku. Hrozbu pre jeho vládu však predstavovalo Karské kráľovstvo, kde vládol Smbatov strýko Mušegh. Predtým, ako konflikt prerástol do vojny, zasiahol gruzínsky kuropalat Dávid III. z Taa, ktorý Smbata II. a Mušegha zmieril.
Úpadok a zánik kráľovstva
Gagikov mladší syn Ašot IV. Chrabrý sa nezmieril s vládou svojho brata Jána-Smbata (Hovhannes-Smbat; 10201040), v dôsledku čoho vypukla v krajine vojna. Spor sa skončil až po intenzívnom mierovom sprostredkovaní arménskym katolikom Petrom I. Getadardzom a vplyvnými členmi šľachty. V ranom 11. storočí sa zároveň naplno prejavila vzrastajúca moc Byzancie v arabsko-byzantskom pohraničí. Po tom, čo Bazil II. porazil Bulharov, obrátil svoju pozornosť aj na gruzínsky Kaukaz. Arméni sa pridali na stranu gruzínskeho vládcu Juraja I., no boli Bazilom porazení. Bazil začlenil Arméniu do byzantskej sféry vplyvu a uzavrel s Jánom-Smbatom dohodu, že po jeho smrti pripadne Anijské kráľovstvo Byzancii. Po tom, čo obaja arménski králi v roku 1040/1041 zomreli, zdedil moc Ašotov mladistvý syn Gagik II.
náhľad|Kaukaz po anexii Anijského kráľovstva Byzanciou (1044/45) Gagik II. bol posledným anijským kráľom. V roku 1044 bol Byzantíncami zajatý a prinútený výmenou za menšie statky v Kapadócii odovzdať svoje kráľovstvo cisárstvu. Samotné hlavné mesto Ani získali Byzantínci od dočasného správcu, katolika Petra Getadardza v roku 1045. Neskôr územie od Byzantskej ríše vydobyla Seldžucká ríša.
Ekonomika a spoločnosť
vľavo|náhľad|Katedrála v Karse (dnes [[mešita Kümbet), 10. storočie, Kars, Turecko]] Hospodársky rast viedol zároveň k rýchlej urbanizácii. Boli vybudované cesty spájajúce hlavné obchodné centrá, ako napríklad Ani, Kars či Dvin, s mestami v arabských krajinách, Perziou, na Kaukaze a s byzantskými mestami na brehoch Čierneho mora. Počet obyvateľov veľkých miest sa pohyboval od 25 000 do 100 000. V najväčších mestách, akými boli Ani, Kars a Dvin, počet obyvateľov presiahol 100 000. Mestá boli v tom čase podobné väčšine miest v moslimskej Ázii. Podľa perzskej tradície sa skladali z troch častí: citadely, vlastného mesta a predmestia. Vládnuca elita vo všeobecnosti uprednostňovala život v izolovaných a opevnených sídlach a udržiavala minimálny priamy kontakt.
náhľad|Katedrála v Ani, [[11. storočie, Ani, Turecko]] Arménska spoločnosť pozostávala z tried svetských šľachticov (nachararov), cirkvi, armády, mestských remeselníkov, roľníkov a otrokov. Právny systém pozostával zo súkromného práva a trestného práva. K mestskému obyvateľstvu patrilo aj duchovenstvo. Vedúce postavenie mala Arménska apoštolská cirkev. Nižšie sociálne vrstvy priťahovalo pauliciánske hnutie a hnutie tondrakistov. Najmä vyššie duchovenstvo na čele s arménskym katolikom získalo v 11. storočí značné bohatstvo a moc. Centrami vzdelanosti a umenia boli arménske kláštory. Napriek hospodárskej prosperite a prekvitajúcemu obchodu, celková životná úroveň zostávala nízka, pričom chudobná populácia často prežívala v jaskyniach.
Medzi hlavné exportné komodity patrili suroviny a remeselnícke výrobky vrátane šperkov, spracovaných kovov, skla, keramiky a textílií. V kraji Speri sa ťažilo striebro, v Gugarku meď, vo Vaspurakane železo. Krajina však nerazila vlastné mince. Vyvážali sa tiež kone a muly z Andzevaciku, ryby z jazera Van, broskyne, marhule a granátové jablká z údolí rieky Araks a Vaspurakanu; víno z Dvinu. Medzi luxusné komodity patrilo orechové drevo a červené farbivo z araratských plání. Slabinou arménskej ekonomiky zostávala skutočnosť, že krajina nedokázala vytvoriť integrovaný vnútorný obchod.
náhľad|Replika sochy kráľa [[Gagik I.|Gagika I., za ktorého vlády dosiahlo kráľovstvo vrchol, Múzeum arménskej histórie, Jerevan, Arménsko]]
Zoznam kráľov
Zoznam vládcov arménskeho kráľovstva Bagratovcov:
Eğirdir Gölü
Eğirdir Gölü alebo len Eğirdir (skôr: Eğridir Gölü alebo len Eğridir ) je jazero tektonického pôvodu na polostrove Malá Ázia v Turecku. Nachádza sa juhozápadne od Anatólskej plošiny a severovýchodne od mesta İsparta. Leží v nadmorskej výške 924 m n. m. Vďaka ploche 468 /520 km² drží status štvrtého najväčšieho jazera v Turecku a druhého najväčšieho sladkovodného ekosystému po jazere Beyşehir. Priemerná hĺbka jazera je 7 m, najhlbšie miesta dosahujú hĺbku viac ako 13 m. Pôvodný názov Eğridir vznikol z gréckeho Akrotiri, no pre negatívne konotácie v turečtine („zakrivený“) bol na žiadosť obyvateľov zmenený. Severná časť jazera sa nazýva Hoyran. Z jazera vyteká rieka Aksu. Jazero naopak zásobuje takmer 40 povrchových prameňov, z ktorých niektoré vysychajú počas obdobia sucha. Hoci sú ľudia žijúci v okolí jazera väčšinou poľnohospodári, niektorí z nich sa vždy venovali rybolovu. Turistika prekvitá najmä v rovnomennom meste Eğirdir. Voda v jazere je vhodná na pitie a zavlažovanie.
Fauna v jazere
vľavo|náhľad|Pohľad na mesto a jazero Eğirdir Sladká voda v jazere vytára dobré podmienky pre život fauny a flóry v jazere. Až do 50. rokov 20. storočia žilo v jazere 9 pôvodných druhov rýb z ekonomicky málo výnosnej čeľade kaprovité. Niektoré z nich, ako napríklad Pseudophoxinus handlirschi, Schizothorax prophylax či Varicorhinus pestai boli endemické. V roku 1955 bola v jazere z ekonomických dôvodov vysadená desaťtisícová populácia zubáča veľkoústeho (Sander lucioperca) privezeného z Rakúska. vľavo|náhľad|Pohľad na jazero Eğirdir a hory v pozadí Zubáč veľkoústy postupne vytlačil pôvodné populácie, z ktorých v jazere prežili iba druhy kapor obyčajný (Cyprinus carpio) a nosáľ sťahovavý (Vimba vimba). Rybožravá ryba nebola z tohto dôvodu schopná nájsť dostatočné množstvo koristi, a preto sa zvýšilo percento kanibalizmu. Pre nedostatok koristi a nepretržitý rybolov sa populácia zubáča nakoniec v 80. rokoch z veľkej časti skonzumovala. Od 90. rokoch 20. storočia bolo preto do jazera zavlečených mnoho nových druhov rýb, ktoré mali slúžiť ako korisť pre populáciu zubáčov. Okrem rýb žije v jazere aj rak bahenný (stacus leptodactylus), ktorého produkcia tvorila v rokoch 1970 až 1985teda do vypuknutia infekčného račieho moru 75 % produkcie rakov v Turecku.
Le Diamant
Le Diamant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Martinik.
Polohopis
Le Diamant má rozlohu.
Obyvateľstvo
Le Diamant má 6109 obyvateľov (2009).
Rada slovenských exportérov
Rada slovenských exportérov (RSE) je nezisková organizácia sídliaca v Bratislave, hlavnom meste Slovenska. Bola založená v apríli 2020, ako záujmové združenie právnických osôb, po tom ako 137 slovenských firiem podporilo Iniciatívu na podporu exportu. Zakladajúcimi členmi organizácie sú Heneken, s.r.o., OFZ, a.s., Panterra Group, s.r.o. a Garda Alloys, s.r.o.
Ciele a predmet činnosti
Rada slovenských exportérov je postavená na princípoch otvorenosti, transparentnosti a princípu rovnakého zaobchádzania so všetkými členmi združenia. Združenie bude pôsobiť ako klaster na podporu slovenských exportérov v súlade s cieľmi združenia a predmetom jeho činnosti.
Case-Pilote
Case-Pilote je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Martinik.
Rada slovenských exportérov
Ciele a predmet činnosti
Členovia združenia sa zároveň zaväzujú k bezvýhradnému dodržiavaniu a rešpektovaniu pravidiel hospodárskej súťaže podľa práva Slovenskej republiky a podľa práva Európskej únie.
Case-Pilote
Polohopis
Case-Pilote má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Rada slovenských exportérov
Osobnosti
Predsedom Rady slovenských exportérov je Lukáš Parízek, bývalý štátny tajomník Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky. Členmi zboru poradcov sú dvaja bývalí ministri hospodárstva Slovenskej republiky, Vazil Hudák a Juraj Miškov.
Case-Pilote
Obyvateľstvo
Case-Pilote má 4490 obyvateľov (2009).
Rada slovenských exportérov
SlovakiaTech 2021
Rada slovenských exportérov sa zúčastnila SlovakiaTech Forum-Expo kde usporiadala panelovú diskusiu s názvom “Export Strategies in the Roaring Twenties.”
Burdur
Burdur môže byť:
Rada slovenských exportérov
WOF EXPO 2021
Participovala na World of Freight Expo 2021 (WOF EXPO) organizovanom v Incheba Expo v Bratislave. Viedla tri panelové diskusie: “Success Stories by Women in Logistics,” “Decarbonization and Digitalization—How to move beyond marketing?” a “Export Strategies in the Roaring Twenties: Export Reboot.”
Case-Pilote
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Rada slovenských exportérov
Slovensko-srbské biznis fórum
V roku 2021 Rada slovenských exportérov organizovala slovensko-srbské biznis fórum v Bratislave. Podujatia sa zúčastnili zástupcovia obchodných asociácií zo Slovenska a takmer 20 slovenských firiem pôsobiacich v Srbsku v rôznych priemysloch vrátane metalurgického, inžinierskeho, potravinárskeho, automobilového, zbrojárskeho a v oblasti služieb. Na biznis fóre Nikola Selaković, minister zahraničných vecí Srbska, oznámil nadchádzajúce investície slovenských spoločností v konštrukcii továrne na výrobu hliníkových polotovarov v Srbsku a výstavbu nového letiska v srbskom meste Kragujevac.
Slovensko-ruské obchodné stretnutie
V predvečer zasadnutia slovensko-ruskej medzivládnej komisie pre hospodársku, vedeckú a technologickú spoluprácu, Rada slovenských exportérov organizovala obchodné stretnutie spolu so Slovensko-ruskou podnikateľskou radou. Hlavnými bodmi diskusie počas stretnutia slovenských podnikateľov a zástupcov ruských spoločností boli energetika a železničná doprava.
Rozvoj Slovenska prostredníctvom zahraničného obchodu
Rada slovenských exportérov zorganizovala diskusiu, ktorej sa zúčastnili Marián Kéry, Ján Oravec (ekonóm), Peter Kmec a Jozef Hájko. Účastníci debaty sa zhodli na tom, že systém podpory exportu na Slovensku si vyžaduje zásadnú reformu.
Saint-Andéol (Isère)
Saint-Andéol je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľvyslanectvo Poľskej republiky v Bratislave
náhľad|Budova veľvyslanectva na [[Paulínyho ulica (Bratislava)|ul. Paulínyho 7 v Bratislave]] náhľad|[[Gunduličova ulica|Ul. Gunduličova 12 – sídlo v rokoch 1925 až 1938]] Veľvyslanectvo Poľskej republiky v Bratislave (poľ. Ambasada Rzeczypospolitej Polskiej w Bratysławie) je zastupiteľský úrad Poľska so sídlom na ul. Paulínyho 7 v Bratislave na Slovensku.
História
Prvým zastupiteľským úradom Poľska v Bratislave bol konzulát otvorený v 1925, od 1938 generálny konzulát. V roku 1939 bol v Bratislave akreditovaný chargé d’affaires.
Po februárovom prevrate, v 1947, generálny konzulát bol znovuotvorený. Už po vzniku samostatnej Slovenskej republiky došlo v 1993 k premene konzulátu na veľvyslanectvo. Veľvyslanectvo spadá pod poľské Ministerstvo zahraničných vecí.
Prvým sídlom úrad bolo ul. Gunduličova 12. Od 1938 ul. Palisady 27. Od 2012 ul. Hummelova 4, a od 2 novembera 2015 súčasná adresa.
Rada slovenských exportérov
Cluster Management Excellence
V roku 2021 sa Rada slovenských exportérov zúčastnila certifikácie klastrových organizácií v rámci hodnotenia ECEI Cluster Management Benchmarking, ktoré je organizované Európskym sekretariátom pre klastrovú analýzu (ESCA) v spolupráci so Slovenskou inovačnou a energetickou agentúrou (SIEA). Získavajúc bronzovú úroveň ocenenia „European Cluster Excellence Initiative (ECEI)“ je Rada slovenských exportérov certifikovanouklastrovou organizáciou fungujúcou na Európskej úrovni.
Memorandum Pro Export
V roku 2022 spustila Rada slovenských exportérov iniciatívu Memorandum Pro Export, ktoré sa usiluje o otvorenie celospoločenskej diskusie o štruktúre slovenského hospodárstva, slovenskej zahranično-obchodnej politike, konkurencieschopnosti slovenských exportérov a s tým súvisiacej vízii ďalšieho rozvoja národnej ekonomiky. Cieľom memoranda je zabezpečiť efektívnu podporu slovenských podnikateľov, ako aj predvídateľný a vyvážený hospodársky rast a prosperitu v SR.
Proexportné memorandum podporili organizácie a podnikateľské združenia ako Slovenská batériová aliancia, Slovenská poľnohospodárska a potravinárska komora, Združenie bezpečnostného a obranného priemyslu či Zväz vinohradníkov a vinárov Slovenska. Memorandum taktiež podpísala Slovensko-poľská obchodná komora.
Achondroplázia
náhľad|Herec [[Peter Dinklage s achondropláziou]] Achondroplázia je najbežnejšia forma dedičnej disproporčnosti postavy. Vyskytuje sa u jedného z 15 000 novorodencov, rôzne pramene uvádzajú rôzne čísla, bežne však v rozpätí od 10 000 do 40 000 živých novorodeniatok.
Achondroplázia je charakteristická abnormálnym rastom kostí, ktorý sa prejavuje malou postavou s disproporčne malými rukami a nohami, veľkou hlavou a charakteristickými črtami tváre so zaobleným čelom a nevyvinutým koreňom nosa. V detstve je typický nízky krvný tlak, vývin motoriky je často oneskorený. Inteligencia a dĺžka života sú zvyčajne normálne, i keď stlačená miecha a/alebo upchávanie horných dýchacích ciest zvyšujú riziko úmrtia v detstve. Priemerná výška u dospelých mužov s achondropláziou je 131 ± 5,6 cm; u žien je to 124 ± 5,9 cm.
Diagnóza a testovanie
Achondroplázia môže byť diagnostikovaná charakteristickými klinickými a rádiografickými nálezmi u väčšiny jedincov. U jedincov príliš mladých na diagnostiku s istotou, alebo u jedincov s atypickými nálezmi, môže byť použité molekulárne genetické testovanie na zistenie mutácie génu FGFR3. Takéto testy zisťujú mutácie u 99 percent ovplyvnených jedincov. Pri deťoch s achondropláziou sa odporúča monitorovať výšku, váhu a obvod hlavy; váhu kvôli zamedzeniu obezity; MRI alebo CT kvôli vyhodnoteniu príznakov stlačenia miechy; chirurgické odstránenie adenoidov alebo tonzilov, CPAP, a tracheostómia pre nápravu prekážajúcej spánkovej apnoe; subokcipitálna punkcia ako je uvádzané na hyperreflexiu dolných končatín alebo trhavých kŕčov a obmedzenie dýchania a hypopnoe a podpora pri socializácii a prispôsobovaní v škole.
Genetické poradenstvo
Achondroplázia má autozomálne – dominantný charakter. Okolo 80% jedincov s achondropláziou má rodičov normálnej postavy, a majú achondropláziu ako výsledok „de novo“ mutácie (nie je prítomné u rodičov). Takíto rodičia majú veľmi malú šancu na to, aby mali ďalšie dieťa s achondropláziou. Jedinec s achondropláziou, ktorý má partnera normálnej postavy, má 50% riziko že jeho dieťa bude mať achondropláziu (počas každého jedného tehotenstva). Ak majú achondropláziu obaja rodičia, riziko že budú mať zdravé dieťa je 25%, 50% je šanca že budú mať dieťa s achondropláziou, a 25% je šanca, že dieťa bude mať dominantne homozygótnu formu (tzv. letálna alela) achondroplázie. Dominantne homozygótna forma zapríčiňuje smrť intrauterinne alebo krátko po narodení.
Malý Sněžník
Malý Sněžník  je druhý najvyšší vrch v pohorí Králický Sněžník na hranici Česka a Poľska. Nachádza sa v Malosněžníckom hrebeni.
Vodstvo
Vrch leží na hlavnom európskom rozvodí: západné svahy odtekajú riekami Kladská Nisa a Odra do Baltského mora, vody z východných svahov stekajú do rieky Morava, ktorá putuje do Čierneho mora.
Ochrana prírody
Vrchol Malého Sněžníka je súčasťou chráneného územia NPR Králický Sněžník.
Slunečná (Nízky Jeseník)
Slunečná je najvyšší vrch v pohorí Nízky Jeseník. Nachádza sa v Slunečné vrchovine, severovýchodne od obce Dětřichov nad Bystřicí. Juhovýchodné svahy s rašeliniskami sú chránené ako prírodná rezervácia Panské louky.
Saint-André-en-Royans
Saint-André-en-Royans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-André-le-Gaz
Saint-André-le-Gaz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rovniansky potok (prítok Udavy)
Rovniansky potok (prítok Udavy) je vodný tok s dĺžkou 2,2 km v regióne Horný Zemplín v povodí rieky Udava na území obce Rovné (okres Humenné) v Prešovskom kraji. Geomorfologická kategorizácia polohy Rovnianskeho potoka (prítok Udavy): geomorfologická oblasť Nízke Beskydy; geomorfologický celok Ondavská vrchovina. Hydrologické poradie vodného toku Rovniansky potok (prítok Udavy): 4-30-03-081. Rovniansky potok (prítok Udavy) je tokom VII. rádu.
Opis toku
Rovniansky potok (prítok Udavy) pramení v nadmorskej výške 242 m n. m. v lesíku na severnom svahu Bieleho vrchu (311 m n. m.) medzi poľom a pasienkom Noviny zo západnej strany prameňa a trvalým trávnym porastom Vyšné Štvrtky z východnej strany prameňa; tečie od prameňa severozápadným smerom a stáča sa na západný smer postupne sa zužujúcou lesnou vegetáciou a vchádza do vodnej nádrže Rovné; po výtoku z vodnej nádrže pokračuje v západnom smere a vchádza do intravilánu obce Rovné v okrese Humenné; v severnej časti priestorov poľnohospodárskeho strediska v nadmorskej výške 173 m n. m. ústi ako ľavostranný prítok do Udavy, ktorá ďalej ústi do Laborca. Pramení, tečie a ústi na území obce Rovné (okres Humenné). Pôvodné meandre v úseku dolných 700 m toku Rovnianskeho potoka pred jeho ústím sú vyrovnané – zregulované. Rovniansky potok nemá prítoky.
Pôvod názvu
Toponymum Rovniansky potok (prítok Udavy) má pôvod v geografickom názve obce Rovné (okres Humenné), v katastrálnom území ktorej pramení, preteká i ústi. Zo slovného základu rovné s významom majúce priamy smer, neskrivené, nevychyľujúce sa z roviny, bez hrbolov systémovým utvorením prídavného mena formantom -ian-sky a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Rovniansky potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii, podobne ako Bradliansky potok, Brezniansky potok, Brusniansky potok, Močidliansky potok, Počúvadlianske jazero a s aplikáciou rytmického zákona Brádňanský potok, Komárňanský kanál, Vrátňanský potok. V pomenovacom procese vodného toku Rovniansky potok bol motivačným prvkom menší vodný tok v priestore geografického objektu - obce s názvom Rovné. Hydronymum Rovniansky potok (prítok Udavy) bolo štandardizované v roku 1990.
Názov obce Rovné bol bez zmeny prenesený na vodnú nádrž Rovné; hydronymum Rovné (vodná nádrž) bolo štandardizované tiež v roku 1990.
Najstaršia písomná zmienka o obci Rovné v okrese Humenné je v listine z roka 1567.
Na Slovensku v povodí Slanej je aj ďalší potok s rovnakým názvom Rovniansky potok (prítok Slanej).
Oderské vrchy
Oderské vrchy je menšie pohorie na Morave, ktoré je súčasťou geomorfologického celku Nízky Jeseník. Nachádza sa na rozhraní Olomouckého a Moravsko-sliezského kraja a veľkú časť jeho rozlohy zaberá vojenský výcvikový priestor Libavá. Najvyšším vrchom je Fidlův kopec, ktorý dosahuje nadmorskú výšku
Geomorfológia
Pohorie patrí do geomorfologického celku Nízky Jeseník a jeho povrch vytvára náhornú plošinu s priemernou nadmorskou výškou okolo Územie s rozlohou  bolo v roku 1994 vyhlásené za Přírodní park Oderské vrchy s výskytom bukových a smrekových porastov. Územie tiež patrí do chránenej vtáčej oblasti Natura.
Ducos
Ducos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Martinik.
Polohopis
Ducos má rozlohu.
Slido
História
Slido bolo založené v roku 2012, Petrom Komorníkom, Františkom Krivdom, Petrom Slivkom a Rastislavom Molnárom. Na trhu začali fungovať od roku 2013, po vyhraní dvoch start-upových súťaží v Bratislave a vo Viedni. Čo pôvodne začalo ako jedna z vedľajších funkcií aplikácie (pýtanie sa otázok anonymne cez mobil), sa čoskoro stalo ich najdôležitejšou funkciou. V roku 2013 pridali integráciu s platformou na tvorbu prezentácií Prezi a v roku 2014 pridali Slido ako prvú aplikáciu pre moderátorov rôznych udalostí pre Google Glass.
Accessio
Accessio (lat.) je v rímskom práve spôsob nadobudnutia vlastníckeho práva. Má dve formy:
Fidlův kopec
alt=Oderské vrchy, Nízký Jeseník|vľavo|náhľad|280x280bod|Fidlův kopec vrchol, Február 2021 Fidlův kopec je najvyšší vrch v Oderských vrchoch. Nachádza sa v neprístupnom vojenskom výcvikovom priestore Libavá, asi severozápadne od obce Velký Újezd. Na juhovýchodných svahoch pramení rieka Odra.
Straits Settlements
Straits Settlements   (iné názvy: Straits-Settlements, Prielivové osady  , Úžinové osady ; po angl. Straits Settlements) bola britská kolónia v rokoch 18261946 (počas druhej vojny okupovaná Japonskom), ktorá sa nachádzala najmä na niektorých menších častiach Malajského polostrova pri Melackom prielive (odtiaľ pochádza aj jej názov).
Charakteristika
Vznikla v roku 1826 spojením britských kolónií Penang (založenej v roku 1786), Melaka (pod britskou správou od roku 1824) a Singapur (založenej v roku 1819/1824). Spočiatku ju spravovala Východoindická spoločnosť formálne ako súčasť Britskej Indie. Od roku 1858 ju spravoval „India Office“ v Londýne a od roku 1867 bola korunnou kolóniou, ktorú spravoval „Colonial Office“ v Londýne. Hlavným mestom kolónie bol od roku 1832 Singapur. V 20. storočí kolóniu riadil guvernér, ktorý bol bol zodpovedný nielen za túto kolóniu, ale zároveň bol aj vysokým komisárom pre Malajské štáty (v dnešnej Malajzii) a britským agentom pre Britské Severné Borneo a Sarawak.
Časti
Kolónia Straits Settlements pozostávala z týchto častí, z ktorých posledné tri sa nachádzajú mimo Melackého prielivu:
Vývoj po roku 1946
Po zániku kolónie v roku 1946 boli ďalšie osudy jej území takéto :
Zob vtáčí
Opis
Zob vtáčí je voľne rastúci ker 1 až 3 m vysoký, veľmi vzácne aj strom 5 až 6 m vysoký, bohato rozkonárený. Konáre má holé, olivovozelené, so svetlými, v mladosti okrúhlymi, neskôr podlhovastými lenticelami. Púčiky sú vajcovité, kužeľovité, kryté 4 až 6 šupinami. Šupiny sú spočiatku páperisté.
Obojpohlavné kvety tvoria vrcholové 6 až 8 cm dlhé súkvetia, ktoré pripomínajú drobné metliny orgovánov. Kvety sú štvorpočetné, krátko stopkaté. Kalich je štvorzubý až skoro celistvý, pri okraji riasnatý, asi 1 mm dlhý, svetlozelený. Lievikovitá korunná rúrka je 5 mm dlhá, biela alebo zelenkastá. Tyčinky sú približne rovnako dlhé ako korunná rúrka. Semenník je dvojpuzdrový, čnelka tenká, blizna dvojlaločná. Kvitne v máji až júni.
Plodom je guľatá, čierna, lesklá bobuľa s priemerom 5 až 10 mm. Semená sú elipsoidné, hnedé, po 1 až 2 v každom puzdre.
Rozšírenie
Zob vtáčí je prirodzene rozšírený v teplejších oblastiach celej Európy, na severe zasahuje aj do Švédska a Nórska. Jeho areál presahuje aj do severozápadnej Afriky (Maroko) a ďalej na východ až do západnej Ázie (Turecko, Irán, Arménsko, Azerbajdžan a Gruzínsko). Dobre naturalizovaný je aj v juhovýchodnej Austrálii, Južnej Afrike, na Azorských ostrovoch, na Novom Zélande, v USA a južnej Kanade.
Ekológia
Na Slovensku bol zaznamenaný jeho najvyšší výskyt v nadmorskej výške 893 m.
Zob vtáčí je považovaný za invazívny druh v Severnej a Južnej Amerike (Kanada, USA, Argentína, Brazília), Južnej Afrike, Austrálii a na Novom Zélande.
Význam a využitie
Zob vtáčí je nenáročná drevina vhodná najmä pre tvarované živé ploty. Najlepšie sa rozmnožuje letnými bylinnými odrezkami.
V Spojených štátoch amerických zaznamenali otravy po zjedení väčšieho množstva bobúľ. Vtákom však neškodia a tie sa tiež najviac starajú o šírenie zobu po krajine.
Hrozby a choroby
Kvety zoba vtáčieho poškodzujú z dvojkrídlovcov najmä larvy druhu Placochela nigripes, z čeľade byľomorovité (Cecidomyiidae). Z roztočov (Acari), druh Aculus ligustri sa živý požieraním pletív spodnej strany listov, v dôsledku čoho listy začínajú hnednúť.
Z vošiek parazituje na listoch hostiteľa drobná voška Myzus ligustri. Napadnuté listy sa následne deformujú a typicky rolujú v smere hlavnej listovej žily. Listy napadá aj hubový patogén Puccinia isiacae.
Saint-Antoine-l’Abbaye
Saint-Antoine-l’Abbaye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lazy (vrch v Cerovej vrchovine)
Lazy je vrch Cerovej vrchoviny. Leží nad obcou Šiatorská Bukovinka, približne južne od Fiľakova.
Poloha
Masív sa nachádza na južnom okraji strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hajnáčska vrchovina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Lučenec a v katastrálnom území obce Šiatorská Bukovinka. Vrch je situovaný v blízkosti štátnej hranice a najbližším sídlom je na východnom úpätí situovaná Šiatorská Bukovinka a juhovýchodne ležiaca maďarská obec Somoskőújfalu. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Cerová vrchovina.
Opis
Vrch leží v najvyššej časti pohoria, nad údolím potoka Belina. Ním, východným úpätím Lazov, vedie železničná trať Fiľakovo – Somoskőújfalu, ako aj cesta I/71 z Fiľakova do Salgótarjánu. Severne sa nachádza vrch Tri chotáre, východne Šiator a Monica , južne Karanč  a západne Málnás-tető. Masív patrí do povodia Ipľa; východné svahy odvodňuje potok Belina do riečky Suchá, voda zo západných odteká maďarským územím riečkou Dobroda. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z malých lokalít s redšou a nízkou vegetáciou je vidieť okolité vrchy Cerovej vrchoviny, ojedinele pri dobrých podmienkach tiež Javorie, Nízke Tatry, Poľanu, Ostrôžky a Stolické vrchy, južným smerom sú viditeľné viaceré horstvá v Maďarsku.
Prístup
Na vrchol nevedie značený prístup, no hrebeňom po línii štátnej hranice vedie značený turistický chodník a východným úbočím chodník na Karanč.
Drienok (hrad)
Drienok je zrúcanina hradu nachádzajúca sa v katastrálnom území obce Rybník v okrese Revúca. Vznikol v 13. a zanikol v 15. storočí. Ostali po ňom iba zvyšky základov. Ruiny hradu sú dostupné od obce Rybník po spevnenej ceste smerom na Španie Pole, ďalej lesnou cestou po tiahlom svahu. Ruina sa nachádza na južnom svahu vrchu Rúbaň nad potokom Drienok.
Múzeum moderného umenia Andyho Warhola
Múzeum moderného umenia Andyho Warhola v Medzilaborciach bolo založené v roku 1991 ako prvé na svete venované osobnosti kráľa pop-artu z iniciatívy Johna Warholu, PaedDr. Michala Bycka, PhD. a F. Hughesa. Od 1. apríla 2002 je jeho zriaďovateľom Prešovský samosprávny kraj.
Expozícia
náhľad|Múzeum moderného umenia Andyho Warhola|alt=|vľavo
Stála expozícia o pôvode Andyho Warhola
je koncepčne jedinečnou expozíciou v Európe. Pozostáva z cenných autentických dokumentov, artefaktov zo života Andyho Warhola získaných alebo zapožičaných od pozostalých a blízkych umelca, listín a dokumentov, ktoré svedčia o rusínskom pôvode umelca. Medzi najcennejšie artefakty v tejto expozícii patrí košieľka, v ktorej boli krstení synovia Júlie a Andreja Warholovcov – Paul, John a Andy. Návštevníci si tu môžu pozrieť Andyho osobné predmety – fotoaparát, kazetový prehrávač, slnečné okuliare, modlitebnú knihu a oblečenie. Expozíciu dopĺňa i dokument z podpisovej akcie za zriadenie múzea organizovanej Michalom Cihlářom a Alešom Najbrtom v roku 1989, ktorú okrem iných podpísalo aj veľa osobností politického a kultúrneho života, napríklad Václav Havel a Milan Knížák.
Stála expozícia diel Andyho Warhola
Expozícia je koncepčne vypracovaná tak, aby v nej boli obsiahnuté všetky dôležité tvorivé obdobia umelca vrátane jeho dominantných výtvarných tém – Americká smrť, Umenie z umenia, portréty slávnych osobností. Nájdete tu nielen najznámejšie diela ako napr. Campbell´s Soup, Marilyn, Camouflage, ale aj diela ako napr. Flowers (Black and White), alebo dielo zastupujúce Warholovo pred pop-artové obdobie – kolorovaná perokresba “In the Bottom of My Garden”.
Z vydaní časopisu Andy Warhol´s Interview múzeum vlastní dve čísla – originály z novembra a decembra roku 1974. Jedno z nich je signované rukou umelca.
Na televíznych obrazovkách ide v slučkách zostrih Warholových filmov „Screen Test“ – „Warhol eating a Hamburger“ a TV Andy Warhol expozícia v New Yorku – pôvodne zrýchlená verzia. Expozíciu dotvárajú autentické odevy Andyho Warhola – napr. bunda z hadej kože, sako, košeľa a kravata.
Stála expozícia Street–art vs. Pop–art
Je najnovšou expozíciou múzea. Predstavuje diela významných umelcov, ktorí Andyho Warhola osobne poznali, inšpirovali sa jeho tvorbou, alebo nadviazali na jeho priamy umelecký odkaz. V tejto expozícii si návštevníci majú možnosť okrem iného pozrieť umelecké diela významných autorov, ako sú Keith Haring, Roy Lichtenstein, Robert Indiana, Jean-Michel Basquiat, Bambi, Poppy a iní. Táto expozícia je jedinečnou svojho druhu.
Vizuálne túto expozíciu dopĺňajú plagátové kompozície z workshopov inšpirované street-artom autorky Jitky Kopejtkovej, pražskej fotografky a výtvarníčky. Na stenách expozície je grafická kompozícia slovenského výtvarníka Radka Repického. Atmosféru tejto expozície dotvára film Banksy – Exit Throught The Gift Shop, ktorý je sondou do života street–artových umelcov a mapuje ich tvorbu.
Film
V roku 2001 nakrútil režisér Stanisław Mucha v nemeckej produkcii dokumentárny film s názvom Absolut Warhola, ktorý ukazuje život v obci Miková, rodisku rodičov Andyho Warhola, rodinných príbuzných a približuje život v tomto regióne. Významnú časť dokumentu tvorí prezentácia múzea moderného umenia Andyho Warhola v Medzilaborciach, v ktorom možno vidieť niektoré z umelcových diel.
.xxx
.xxx je internetová generická doména najvyššej úrovne vyhradená pre erotický a pornografický obsah. Bola navrhnutá okrem iného na ľahšiu ochranu detí pred pornografiou.
Fonds-Saint-Denis
Fonds-Saint-Denis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Martinik.
Polohopis
Fonds-Saint-Denis má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Fonds-Saint-Denis má 865 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Appolinard (Isère)
Saint-Appolinard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Juhoamerická kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2012
Juhoamerická kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2012 bola juhoamerická kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Letné olympijské hry 2012 v Londýne, ktorú organizuje Juhoamerická volejbalová konfederácia (CSV). Konala sa v meste São Carlos, v štáte São Paulo, v Brazílii od 9.13. mája 2012, za účasti 7 tímov. Len víťaz sa mohol kvalifikovať na záverečný olympijský turnaj. Stalo sa ním družstvo Brazílie.
Saint-Appolinard (Isère)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juhoamerická kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2012
Účastníci
1 Umiestnenie v rebríčku FIVB k 4.1.2012
Kyknos (syn Sthenela)
Kyknos (Kyknos, ) je v gréckej mytológii syn ligurského kráľa Sthenela a oceanidy Klymeny, bol priateľom Faethonta, syna boha slnka Hélia.
Jeho priateľ Faethón si požičal nebeský voz svojho otca Hélia a vyšiel s ním na oblohu. Pri tejto nebezpečnej jazde však nezvládol riadenie slnečného voza, čím ohrozil aj samotný život na zemi. Aby nenapáchal ešte väčšie škody, aké už spôsobil, ukončil jeho jazdu sám najvyšší boh Zeus a zrazil Faethonta do hlbín mora.
Kyknos prepadol nesmiernemu žiaľu nad smrťou najlepšieho priateľa. Chcel si dokonca vziať život, ale boh Apolón ho z ľútosti nad jeho zármutkom premenil na labuť a vyzdvihol na oblohu, kde dodnes svieti v podobe súhvezdia Labute (podľa jednej verzie).
Vtáčí zob
Vtáčí zob (iné názvy: vtačí zob, zob, zastarano zoba) môže byť:
Zob môže byť zriedkavo aj:
Matiašovské háje
Matiašovské háje sú geomorfologickou časťou Liptovskej kotliny. Zaberajú neveľké územie na sever od Liptovskej Mary, severozápadne od Liptovského Mikuláša.
Polohopis
Územie sa nachádza v západnej polovici Podtatranskej kotliny, na severnom okraji podcelku Liptovská kotlina. Severný okraj vymedzuje Sivý vrch, geomorfologická časť Tatier, severozápadne susedí Chočské podhorie a južne a východne leží Smrečianska pahorkatina, obe geomorfologické časti Liptovskej kotliny.
Zo Západných Tatier tečú Matiašovskými hájmi do Liptovskej Mary viaceré vodné toky, z nich najvýznamnejšie sú Suchý potok a Stará voda. Na západnom okraji leží obec Liptovské Matiašovce, na južnom Liptovské Beharovce a na východnom Bobrovček. Západným okrajom vedie Liptovskými Matiašovcami cesta II/584 (Liptovský Mikuláš – Zuberec).
Ochrana územia
Veľká časť Matiašovských hájov leží na území ochranného pásma Tatranského národného parku. Vyňaté sú okrajové časti, ktoré sa využívajú na intenzívne poľnohospodárstvo. Maloplošné, osobitne chránené lokality sa v tejto časti Liptovskej kotliny nevyskytujú, na severnom okraji však leží národná prírodná rezervácia Suchá dolina.
Turizmus
Táto časť Liptovskej kotliny patrí medzi pokojnejšie a menej navštevované oblasti. Turisticky atraktívne je okolie Liptovskej Mary, no prírodne bohaté je najmä územie Tatier. Okrajovou časťou vedie prístupová cesta na Oravu, turistické značené chodníky sa v tejto časti nevyskytujú.
Le François
Le François je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Martinik.
Polohopis
Le François má rozlohu.
Obyvateľstvo
Le François má 19474 obyvateľov (2009).
Grand’Rivière
Grand'Rivière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Martinik.
Polohopis
Grand'Rivière má rozlohu.
Saint-Arey
Saint-Arey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Netball na Hrách Spoločenstva národov 2018
Netball na Hrách Spoločenstva národov 2018 bol netballový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Spoločenstva národov 2018. Konal sa v meste Gold Coast, v Austrálii v dňoch od 5. do 15. apríla 2018, za účasti 12 tímov. Nováčikom podujatia bolo družstvo Ugandy. Netballový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1998 a toto bolo jeho 6. vydanie. Zápasy sa odohrali v dvoch arénach: Gold Coast Convention and Exhibition Centre, v ktorej sa odohrala aj finálová časť basketbalového turnaja, a Coomera Indoor Sports Centre, v ktorej sa odohrali aj súťaže v športovej a modernej gymnastike.
Titul získalo 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácou 🇦🇺.
Kvalifikácia
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku INF k júlu 2017.
Danubit
Danubit je priemyselná plastická trhavina vyrábaná slovenskou spoločnosťou Istrochem. Dlhé desaťročia sa používala predovšetkým ako trhavina pre povrchovú aj podzemnú ťažbu nerastných surovín. Je možné používať ju aj na trhacie práce pod vodou.
Výroba
Výrobca danubitu, Istrochem, je chemická spoločnosť založená v roku 1847 Alfredom Nobelom v Bratislave na Slovensku. Danubit samotný postupne vytlačil vo výrobe dynamit, nakoľko od 50. rokov 20. storočia sa zaviedla licenčná technológia malého prietokového reaktora. Danubit, na rozdiel od dynamitu obsahoval asi 10 rôznych látok a obsah nitroglycerínu sa pohyboval len v rozmedzí 510 %. Výroba výbušnín zanikla, keď časť podniku v roku 2009 získala česká spoločnosť Explosia, výrobca semtexu.
Zloženie
Danubit 2 sa skladá z: etylénglykoldinitrátu, nitroglycerínu, nitrocelulózy, dinitrotoluénu, dusičnanu amónnneho, dusičnanu sodného, drevných pilín, karboxymetylcelulózy, drveného vápenca a oxidu železitého ako farbiva.
İznik Gölü
İznik Gölü alebo len İznik (v staroveku alebo ) je sladkovodné jazero tektonického pôvodu v severovýchodnej časti polostrova Malá Ázia. Ide o najväčšie jazero v oblasti Marmarského mora a piate najväčšie jazero v Turecku. Plochou zaberá okolo 300 km². Jeho maximálna hĺbka je 82 m. Jazero je obľúbenou turistickou destináciou v Turecku. vľavo|náhľad|Panoramatický pohľad na jazero Severne od jazera sa nachádza pohorie Samanli, východne od neho pohorie Katirli. Jazero má jeden výtok: vodný tok Karsak, ktorý ho spája s Marmarským morom, a päť vtokov: potoky Orhangazi, Kuru, Karasu, Ekinlik a Sölöz. Na východných brehoch jazera leží rovnomenné mesto İznik, historická Nikaia, významné centrum raného kresťanstva, v ktorom sa uskutočnili dva ekumenické koncily (prvý ekumenický koncil a Druhý nicejský koncil).
Ekosystém
Koncom 20. storočia bolo jazero v dôsledku rapídnej industrializácie a intenzívnej poľnohospodárskej činnosti znečistené. V jazere bolo zaznamenaných 19 druhov rýb vrátane beličky obyčajnej (Alburnus alburnus), lieňa sliznatého (Tinca tinca), plotica lesklá (Rutilus rutilus), druhu Salaria fluviatilis či Proterorhinus marmoratus. náhľad|vľavo|Pohľad na jazero İznik a krajinu okolo neho
Soví vrch (vrch v Cerovej vrchovine)
Soví vrch je vrch Cerovej vrchoviny. Leží nad obcou Šurice, približne juhovýchodne od Fiľakova.
Poloha
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hajnáčska vrchovina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Lučenec a v katastrálnom území obce Šurice. Najbližším sídlom je na severnom úpätí situovaná obec Šurice, východne leží Hajnáčka a juhovýchodne Stará Bašta. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Cerová vrchovina.
Opis
Soví vrch leží na severnom okraji náhornej plošiny Pohanského hradu. Východne susedí vrch Tilič, južne Pohanský hrad a Dunivá hora , západne Monica , Rakvica  a Belina  a severným smerom Ladislavov vrch  a Guda (. Masív patrí do povodia Ipľa, kde vodu odvádzajú prítoky Čamovského potoka. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z malých lokalít s nízkou vegetáciou je vidieť okolité vrchy Cerovej vrchoviny, ojedinele pri dobrých podmienkach tiež Javorie, Nízke Tatry, Poľanu, Ostrôžky a Stolické vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značený prístup, no niekoľko chodníkov prechádza blízkym okolím:
Saint-Aupre
Saint-Aupre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rúbaň (rozlišovacia stránka)
Rúbaň môže byť:
Tuz Gölü
Tuz Gölü (písané aj ako Tuzgölü alebo len Tuz v preklade „Slané jazero“ alebo „Soľné jazero“; v staroveku ) je najväčšie jazero polostrova Malá Ázia, a druhé najväčšie jazero v Turecku. Leží v centrálnej Anatólii, asi 105 km severovýchodne od mesta Konya, vo výške 899 m n. m. Jazero má slanú vodu, jeho salinita dosahuje 32%, vďaka čomu patrí k najslanším na svete. Rozloha jazera sa mení v rozpätí od 1 500 až 2500 km², no aj pri dosahovaní minimálnych hodnôt zabezpečuje jazeru status druhého najväčšieho v Turecku po jazere Van. Po väčšinu roka je jazero veľmi plytké (1 až 2 metre). Povodie Tuzu zaberá asi 15000 km². Nežijú v ňom žiadne ryby.
Ekosystém
Jazero Tuz pred vyschnutím, jún 2021|náhľad|vľavo Vyschnuté jazero Tuz zarastené trávou, október 2021|náhľad|vľavo Jazero je napájané viacerými vodnými tokmi (Peçenek, Bağlıca, Kırkdelik, Tersakan a İnsuyu), no väčšina z nich vysychá a v lete počas období sucha nedosahuje jazera. Významný prítok Melendiz Çayı bol v 90. rokoch pre poľnohospodárske účely prehradený priehradou Mamasın Barajı. Tento krok spojený s globálnym otepľovaním mal na jazero obrovský dopad a urýchlil jeho vysychanie: „plocha jazera sa v dôsledku odklonu riek Mamasin [Melendiz Çayı] a Peçenek zmenšila z 92,6 tisíc hektárov v roku 1987 na 32,6 tisíc hektárov v roku 2005“. Vyschnuté jazero Tuz so soľou na povrchu zeme, február 2020|náhľad Jazero bolo hlavným bydliskom plameniakov červených (Phoenicopterus ruber) počas obdobia párenia. Okrem toho tvorí biotop pre prieložníky stepné (Glareola prantincola), kazarky pestré (Tadorna tadorna), ležiaky úhorové (Burhinus oedicmus) a čajky (Larus sp.). V októbri roku 2021 jazero dočasne kompletne vyschlo. Nedostatok vody spôsobil hromadný úhyn mláďat plameniakov. Podobne sa voda v jazere nezdržovala aj isté obdobie v rokoch 2008 a 2016.
Výroba soli
Asi 80 km dlhý a 50 km široký pruh jazera každé leto vyschne a zanechá za sebou pustú plochu pokrytú soľou, vďaka čomu je jazero využívané na ťažbu kuchynskej soli. Kedysi tvorila výroba soli v jazere väčšinu produkcie soli v Turecku. Dnes v dôsledku znečistenia jazera klesla kvalita soli a spolu s ňou aj jej výroba. V staroveku bola soľ z jazera považovaná za liečivú (Pedanios Dioskourides).
Uhoľný potok (prítok Klastavského potoka)
Uhoľný potok je potok v regióne Poiplie na území obce Baďan v okrese Banská Štiavnica v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Štiavnické vrchy, v geomorfologickom podcelku Sitnianska vrchovina. Je pravostranným prítokom Klastavského potoka a má dĺžku. Je vodným tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v na území obce Baďan v katastrálnom území Klastava na južnom svahu vrchu Kamenný vrch s, ktorého vrchol leží už na území susednej obce Beluj, v severovýchodnej časti lesného extravilánu.
Opis toku
Od prameňa preteká juhojuhozápadným smerom lesným extravilánom cez územie do roka 1971 samostatnej obce Klastava, dnes časti obce Baďan, tento smer si zachováva počas celého svojho toku, pravým brehom obmýva samotu Klastavský dvor, ľavým brehom obmýva les Uhoľná, v priberá pravostranný prítok Mikovský potok, poniže Klastavského mlyna v  ústi do Klastavského potoka v povodí Belujského potoka (prítok Štiavnice) ako jeho ľavostranný prítok. Vodný tok Uhoľný potok má jediný významnejší prítok Mikovský potok.
Pôvod názvu
Motivantom názvu vodného toku Uhoľný potok na území obce Baďan v období pomenovacieho procesu bol les Uhoľná, cez ktorý vodný tok preteká s významom pôvodná lokalita využívaná na tvorbu drevného uhlia. Produkcia drevného uhlia ako jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach. Z toponyma Uhoľná rozšírením o formant -ý bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Uhoľný potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku Uhoľný potok bol štandardizovaný v roku 2008. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Uhoľný potok nie je jedinečným hydronymom (apríl 2022).
Gros-Morne
Gros-Morne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Martinik.
Polohopis
Gros-Morne má rozlohu.
Obyvateľstvo
Gros-Morne má 10686 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Future (reper)
Nayvadius DeMun Cash (* 20. november 1983, Atlanta, Georgia, USA, rodné priezvisko Wilburn), známy pod umeleckým menom Future, je americký reper, spevák, skladateľ a hudobný producent. Do spojitosti s hudbou sa prvýkrát dostal ako súčasť kolektívu Dungeon Family, kde ho prezývali „the Future“. Po vydaní viacerých mixtapov medzi rokmi 2010 a 2011 podpísal zmluvu s Epic Records a A1 Recordings, ktoré mu pomohli spustiť vlastnú značku, Freebandz. V apríli 2012 vydal svoj debutový album Pluto a v apríli 2014 ďalší s názvom Honest.
Saint-Barthélemy (Isère)
Saint-Barthélemy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Barthélemy-de-Séchilienne
Saint-Barthélemy-de-Séchilienne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Lamentin
Polohopis
Le Lamentin má rozlohu.
Obyvateľstvo
Le Lamentin má 39162 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Baudille-de-la-Tour
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Lorrain
Le Lorrain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v zámorskom departemente a zámorskom regióne Martinik.
Polohopis
Le Lorrain má rozlohu.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Burdur Gölü
Burdur Gölü alebo len Burdur je slané jazero tektonického pôvodu v juhozápadnej časti polostrova Malá Ázia. S plochou približne 250 km² je siedmym najväčším jazerom v Turecku. Väčšiu plochu si udržuje v zime. Nachádza sa v blízkosti rovnomenného mesta Burdur. Jazero odvodňuje plochu 6150 km². Jeho priemerná hĺbka je 45 m, v najhlbších bodoch však dosahuje hĺbku až 100 m, vďaka čomu patrí k najhlbším v Turecku. Do jazera sú vypúšťané odpadové vody z mesta Burdur a z viacerých tovární, v dôsledku čoho dosiahlo znečistenie vody kritickej úrovne. Voda v jazere preto nie je vhodná na žiadne užívanie. V zime nezamŕza. Ide o oblasť ochrany voľne žijúcich živočíchov podľa Ramsarského dohovoru a archeologicky významnú oblasť s nálezmi zo staroveku.