Symposion
Na symposiu sa však zvyčajne toho až tak veľa nenahovorilo. Niekedy hostiteľ alebo niekto z vyzvaných hostí predniesol aj dlhšiu reč, väčšinou ale išlo o bežnú spoločenskú konverzáciu, hlavne o klebety, a o zábavu. Pritom sa uplatnilo aj vzdelanie prítomných. Nešlo len o to, že sa hostia patričnými citáciami od Homéra alebo z iných písomných zdrojov mohli vyťahovať, ale predvádzali sa tiež v špecifickom humore, plných najrôznejších narážok. Tzv. podobizne hrávali hostia na „obyčajných" symposiach. Hostia sa pri nich často priam pretekali vo vulgárnosti. Filozof Sokrates ich neobľuboval, lebo bývali veľmi prosté. Neskôr, v helenistickej a rímskej dobe, dokonca vznikli príručky typu Hovory pri symposiach, ktoré excerpovali vhodné témy, vrátane vtipných narážok na ne. Nezostávalo však len pri rečiach. Pre potešenie hostí bola pripravená hudba, občas aj pôvabná tanečnica a podľa svedectva literárnych zdrojov a malieb na vázach na symposiu okrem tanečníc, flautistiek či lutnistov vystupovali i akrobati a kaukliari. Xenofón vo svojom diele Symposion uvádza: „''Blízko tanečnice stojaci muž jej podal dvanásť krúžkov. Tancovala ďalej a pritom vyhadzovala krúžky do vzduchu, odhadujúc presne, do akej výšky ich má vyhodiť, aby ich zachytila v pravej chvíli... Potom priniesli kruh, z ktorého trčali dookola meče. Tanečnica sa rozbehla a skočila cezeň.". Obľúbené boli i malé spoločenské hry (lexikograf Pollux ich vymenoval okolo päťdesiat, aj Aristofanes v Osách'' uvádza niekoľko príkladov na tento druh zábavy), najpopulárnejšou hrou bol kottabos vyžadujúci si zručnosť a cvik. Napred bolo treba vypiť z čaše zvanej kylix väčšinu obsahu, potom prudkým pohybom čaše trafiť zvyškom vína presne určený cieľ a nič iné pritom nepokvapkať. Hostia si radi aj zatancovali alebo zaspievali. Najobľúbenejšími boli zborové pijanské pesničky. náhľad|Atický červenofigúrový kylix, cca 510 pred Kr., hetéry na symposiu, maliar: Oltos: vázy, Národné archeologické múzeum, Španielsko Protikladom symposia prízemných rozkoší bolo, ktoré povznášalo ducha. Jedno z nich bolo tak pamätné, že sa stalo scénou Platónovho dialógu. Aspoň ak si ho Platón kompletne nevymyslel, čo sa nedá vylúčiť. Určite však mal tiež empirické zdroje, priame aj nepriame, teda vlastnú skúsenosť aj ústne podanie o rade symposií. Symposion, ktoré Platón opísal, usporiadal vo svojom dome Agathón, básnik tragédií, ktorý deň predtým zvíťazil v divadelnej súťaži. Text pôsobí ako živý obraz, takže by sme sa dušovali, že ide takmer o zápis reálneho deja. Lenže na začiatku čítame, že ide o veľmi nepriame rozprávanie o niečom, čo sa udialo, keď sprostredkujúci rozprávač, snáď vrstovník Platónov, bol ešte malým dieťaťom, ale neskôr o tom počul. Až v priebehu prerozprávaného deja sa hlavnou postavou dialógu stane Sokrates, ktorý tam napr. vysvetľuje hlboký význam a podstatnú funkciu lásky v očiach filozofov: láska vedie človeka od krásy tela ku kráse duše, ďalej ku kráse poznania a nakoniec k poznaniu absolútnej Krásy, ktorou je Boh. Spoločné hostiny sú bezpochyby staršie ako samotný grécky svet, kde ich pôvod je zrejme treba hľadať v bojovom priateľstve vojakov združených okolo svojho veliteľa, ako je to známe i z Homéra. V dobe železnej, t. j. medzi rokmi 1100 až 700 pred Kr. bolo symposion väčšinou udalosťou elity (nádoby na pitie vína sa našli hrobkách ľudí s významným sociálnym postavením). Ku koncu neskorého archaického obdobia, t. j. po roku 525 pred Kr., keď sa spoločnosť viac demokratizovala, sa počet objavených pohárov na víno zvýšil. V klasickom období, t. j. medzi rokmi 480 až 400 pred Kr. boli čaše na víno sofistikovanejšie (ich tvar a výzdoba). V tom čase boli najobľúbenejšími nádobami na pitie plytšie čaše zvané kylix zdobené červenofigúrovou technikou (boli známe aj iné typy čaší napr. kylix, mastos, skyfos či kantharos, víno sa riedilo v nádobe zvanej kratér, kanvicou na víno bolo oinochoé ). Aténčania po hrôzach peloponézskej vojny a morovej epidémii zatúžili po zábave, čo sa odrazilo na rozmanitosti pohárov na víno. Lacné napodobeniny sa stali módnymi až do neskorých klasických čias. V helenistickej dobe (hlavne od roku 400 až do konca 3. stor. pred Kr.) to boli väčšinou prosté nádoby s čiernym leskom zdobené najmä zvieracími a kvetinovými motívmi. Dnes sa slovom sympózium označujú stretnutia vedcov, na ktorých diskutujú o odborných problémoch. V gréckom svete bolo symposion v podstate neviazanou zábavou pre dospelých mužov.