cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny písma
Vývoj písma z hľadiska typu písma
Z hľadiska typov písma sa písmo (podľa prevažujúceho názoru bádateľov) zhruba vyvíjalo v tomto poradí: predchodcovia písma - piktografické písmo – logografické písmo - slabičné písmo – hláskové písmo (abecedné písmo). Takýto vývoj prebiehal paralelne na viacerých miestach na Zemi a vo viacerých prípadoch písma nedospeli až na koniec tohto „reťazca“, ale ustrnuli na niektorom z jeho predchádzajúcich článkov.
Opis začiatku vzniku písma sťažuje okrem iného aj skutočnosť, že neexistuje konsenzus v otázke definície pojmu písmo, a tým pádom najstaršie formy písma niektorí autori zaraďujú pod písmo, iní ich za písmo ešte nepovažujú. V tomto texte budeme vychádzať z pomerne širokej definície písma.
Formy optického dorozumievania ako dymové signály, určitý spôsob zdvihnutia rúk, odkazy zostavené z kameňov či konárov a podobne sa za písmo považujú málokedy. Viac písmu podobné sú rozličné jaskynné maľby (napr. Altamira) a petroglyfy (rytiny a kresby skladajúce sa zo schematizovaných prvkov), ktoré sú známe už od paleolitu. Ani tieto sa ešte obyčajne nepovažujú za písmo, pretože neznázorňovali zložitejšie výjavy, jednotlivé zložky malieb neboli konvencionalizované, ich počet nebol ustálený a nemali ani ustálené poradie.
Málokedy sa za písmo považuje aj tzv. predmetné písmo. Prvým príkladom sú rováše. rozšírené po celom svete. Sú to paličky alebo doštičky, na ktoré sa v podobe zárezov robili primitívne záznamy rozličného druhu (napr. sa počítali kravy či ovce, či vypité poháre). Ďalším príkladom je juhoamerické uzlové písmo kipu, ktoré skôr slúžilo len ako mnemonická pomôcka. V Severnej Amerike sa zas používali vampumy, šnúrky, na ktorých boli mušličky, pričom komunikačnú hodnotu malo sfarbenie mušličiek. Príslušníci afrického kmeňa Ewe zas priväzovali na špagát rozličné predmety a každý predmet vyvolával asociácie s nejakým príslovím. Jorubovia komunikovali pomocou mušlí; jedna mušľa znamenala nesympatiu a nezhody, dve mušle spolu znamenali priateľstvo a schôdzku. Známym príkladom je aj príbeh opisovaný historikom Herodotom: Skýtski náčelníci poslali perzskému kráľovi poslom vtáka, myš, žabu a päť šípov a dodali, že adresát musí sám prísť na význam tejto správy. Hádanku rozlúštil istý mudrc: Ak Peržania ako vtáky nevyletia k nebu, ak sa nezaryjú do zeme ako myši, alebo ak neodskáču do močiara ako žaby, pobijú ich šípy Skýtov a nevrátia sa domov.
Za pravé písmo už viacerí autori považujú piktografické písmo (obrázkové písmo), ktoré je doložené od neolitu. Tu sa už obrázky neusilujú vyvolať umelecký zážitok, ale predovšetkým komunikovať, podať správu. Bývajú to záznamy o výmene tovarov, o vojnových výpravách, o love, ale vyskytujú sa aj ako náhrobné nápisy, genealógie, modlitby, vlastnícke znaky, značky výrobcov, zákazy atď. Znaky môžu byť konkrétne (ako pri jaskynných maľbách) alebo už môžu byť štylizovanejšie, schematizované. Presná definícia piktografického písma sa v literatúre rozchádza – pozri článok piktografické písmo. Viaceré kmene piktografické písmo používali ešte v 20. storočí.
Termínom logografické písmo (slovné písmo) sa označuje v užšom zmysle písmo, v ktorom znak (buď ešte obrázok alebo už len nejaký „náhodný“ znak) vyjadruje význam slova alebo morfémy, v širšom zmysle sa tak označuje aj tzv. logofonetické písmo (konkrétnejšie spravidla logosylabické písmo, teda slovno-slabičné písmo), čiže písmo, v ktorom znaky vyjadrujú významy slov a morfém a iné znaky vyjadrujú (rovnako ako napríklad v modernej latinke) priamo zvuky jazyka (ak ide o logosylabické písmo, tak tieto zvuky sú slabiky). Doložené logografické písma boli spravidla logofonetické. Logofonetické písmo sa už považuje za (pravé) písmo prakticky u všetkých autorov. Medzi logofonetické patria najmä najstaršie fázy písem známych veľkých civilizácií – egyptské, sumerské, čínske, protoelamské, protoindické, krétske, luvijské a ďalšie, a v podstate do logografického písma patria aj moderné číslovky, matematické a chemické značky. Termín hieroglyfické písmo je nejasne definovaný, ale používa sa najmä na označenie písma prevažne logografického (alebo logofonetického), ktorého znaky si aspoň sčasti zachovávajú obrázkovú podobu.
Prechod medzi piktografickým a logofonetickým písmom tvorilo vo viacerých oblastiach sveta najmä používanie tzv. rébusu či rébusového princípu. Rébusu je zámena jednej jazykovej jednotky ako celku alebo len jej časti inou jazykovou jednotkou, a to takou, že dve zamieňané jednotky sú totožné len čo do znenia, nie čo do významu. Keby sme v slovenčine používali obrázkové písmo, tak by dobrým príkladom bol zápis slova myšlienka znakmi pre myš a lienku, v latinke je zas dobrým príkladom zápis slova polka ako ½ K. Tento princíp sa pochopiteľne využíval najmä tam, kde je normálne obrázky ťažko použiť, teda na zápis osobných mien a abstraktných pojmov.
Zo známych písem ustrnulo dodnes vo fáze logografického písma iba čínske písmo, väčšina písem sa vyvíjala ďalej tak, že percentuálny podiel znakov vyjadrujúcich slabiky v logofonetickom písme narastal. Logofonetické (logografické) písmo sa tak postupne menilo na slabičné písmo. Väzba jednotlivých znakov s významovými jednotkami jazyka sa uvoľnila a tieto znaky začali označovať slabiky (t.j. zvuky), prípadne sekvencie hlások blízke slabikám. Znaky pritom často zatiaľ spočiatku formálne naďalej ostali pôvodnými obrázkami, hoci teraz už mali iný význam. Spočiatku sylabizácia nebola dôsledná – pre jednu slabiku sa používalo niekoľko znakov, a naopak, jeden znak sa mohol čítať viacerými spôsobmi. Bežné bolo aj to, že niektoré slabiky sa zapisovali len približne, bez koncových spoluhlások alebo bez spoluhláskových skupín, ktoré sa zjednodušovali. Premena logografického písma na slabičné sa udiala napríklad v Mezopotámii, Egypte, Malej Ázii aj v egejskej oblasti. Napríklad zo sumerského písma vznikli viaceré klinopisné slabičné písma, rozšírené po celom Blízkom východe, napríklad písmo akkadské, asýrske, elamské, churritské a i.
Postupným vývojom sa písmo orientovalo na stále menšie jednotky zvuku jazyka. Najprv zo slabičného písma vzniklo tzv. spoluhláskové písmo, teda písmo, v ktorom znaky vyjadrujú len spoluhlásky jazyka. Pochádza asi od Feničanov asi z 2. tisícročia pred Kr. (fenické písmo). Vo feničtine bol nositeľom všeobecného lexikálneho významu spoluhláskový koreň; samohlásky tento význam len spresňovali, a preto pre Feničanov nebol zápis samohlások nevyhnutný a zapisovali len spoluhlásky.
Posledný krok na ceste k úplnému zápisu takmer každého zvuku (každej hlásky) jazyka urobili Gréci. Zápis ich jazyka na rozdiel od zápisu feničtiny nemohol ignorovať samohlásky, pretože samohlásky v gréčtiny rozlišujú význam slov. Preto Gréci prevzali fenické písmo tak, že na zápis samohlások použili fenické znaky, pre ktoré gréčtina nemala zodpovedajúce spoluhlásky. Tak vzniklo takzvané pravé hláskové písmo. Z gréckeho písma vzniklo neskôr latinské písmo, ktoré je takisto pravým hláskovým písmom. Ďalšie pravé hláskové písma sú napr. cyrilika, arménske písmo a gruzínske písmo.
Špecifický typ písma je tzv. abugida. Je to písmo, ktorého jednotlivý znak vyjadruje spojenie spoluhlásky so istou nemennou samohláskou (spravidla „a“), a ak sa chce zapísať spojenie tejto spoluhlásky s inou samohláskou, musí sa použiť mierne modifikovaná verzia tohto znaku. Veľká väčšina týchto písiem sú tzv. indické písma, ktoré všetky vznikli z písma bráhmí, ktoré vzniklo asi v 3. storočí pred Kr. Typickým súčasným príkladom je písmo dévanágarí.
Keď písmo dosiahlo stupeň zápisu každej hlásky nastal v niektorých písmach zaujímavý jav – kým zvuková stránka jazyka sa vyvíjala, písmo ostala viac-menej nezmenené v stave platnom pred stáročiami, čiže prestalo verne odrážať zvukovú stránku súčasného jazyka. Typickým príkladom sú angličtina a v menšej miere francúzština. Opačným príkladom, teda písmom, ktoré aj dnes viac-menej verne odráža zvukovú stránku jazyka, je fínčina a v menšej miere španielčina a slovenčina. Je to problém aj praktického charakteru, pretože v prvej skupine písem majú ľudia v priemere merateľne väčší problém naučiť sa čítať a častejšie sa vyskytuje alexia, t. j. neschopnosť naučiť sa čítať (a tým aj písať), než v druhej skupine.
Formálne pravidlá (pravopis) určené pre jednotlivé jazyky používajúce hláskové (t.j. spoluhláskové alebo pravé hláskové) písma sa ďalej dajú rozčleniť na niekoľko typov podľa korelácie znakov s hláskami: rozlišuje sa fonetický pravopis, fenologický pravopis a historicko-tradičný pravopis pravopis.
Mechanizmy šírenia písem
Ako bolo uvedené vyššie, väčšina národov prebrala písmo od vyspelejších susedov, samozrejme často s rôznymi úpravami, najmä ak sa jazyky susedov typologicky líšili. Napríklad Gréci prevzali s úpravami fenické písmo. Aj aramejské písmo vzniklo z fenického písma a aramejské písmo sa stalo zdrojom celého radu ďalších písem vrátane arabského. Japonci prevzali čínske znaky, ktoré však nevyhovovali štruktúre ich jazykov, a tak si vytvorili vlastné abecedy, odvodené z čínskych znakov.
Mechanizmy šírenia písem boli rôzne. Niektoré písma sa šírili spolu s náboženstvom, napríklad latinské písmo súviselo so západnou kresťanskou cirkvou, grécka abeceda s ortodoxnou, indické písma s budhizmom a hinduizmom a arabské písmo s islamom. Iné sa šírili vďaka obchodu, to je prípad fenického písma. Naproti tomu klinopis sa šíril skôr prostredníctvom šírenia štátnych útvarov.
V čase vzniku moderných národov badať tendenciu očisťovať písma od cudzích prvkov. Viaceré národy sa vzdali nevyhovujúcich písem (najmä v Ázii a Afrike) a prebrali latinské písmo (Turci, Indonézania, Malajci, Vietnamci) alebo azbuku (väčšina ázijských národov bývalého ZSSR a Mongoli).
Sumeri a Akkadi
V mezopotámskej oblasti a okolí sa okolo 8500 pred Kr. začali používať objekty nazývané „tokens“ (hlinené zástupné objekty abstraktného tvaru, ktoré (asi) symbolizovali a reprezentovali jednotlivé poľnohospodárske a iné výrobky). Neskôr sa začali používať uzavreté hlinené guľovité nádoby („obaly“) slúžiace na uskladnenie a transport týchto tokens; na tieto nádoby sa umiestnil znak zobrazujúci typ token, ktorý nádoba obsahovala; tento znak vznikol nakreslením podobizne tokenu alebo fyzickým odtlačením tokenu na guľu. Tieto obaly mali niekedy aj piktografickú pečať.
Neskôr sa tokeny prestali používať a len sa na rôzne povrchy (najprv ešte krátko na - teraz už prázdne - hlinené nádoby, potom na ploché malé tabuľky) zapisovali znaky týchto tokenov; okrem toho začali byť znaky tokenov občas sprevádzané aj piktografickými znakmi. Za začiatky písma (ale nie ešte celkom písmo) možno považovať moment, keď sa tokeny fyzicky prestali používať a nahradili ich ich znaky, alebo moment, keď sa objavili prvé piktografické znaky.
Okolo 2700 pred Kr. nastali tieto zmeny: Okolo 2350 pred Kr. Mezopotámiu ovládli Akkadi. Prevzali sumerský klinopis, ale upravili ho. Ich písmo (akkadské písmo]) už možno charakterizovať ako prevažne slabičné, pričom ale z úsporných dôvodov obsahovalo aj sumerské logogramy (vyslovované akkadským jazykom) a obsahovalo aj determinatívy. Sumerčina sa začiatkom 2. tisícročia pred Kr. prestala používať ako hovorový jazyk; ustúpila akkadčine vo všetkých funkciách okrem náboženskej a literárnej.
Z akkadského písma vznikla celá škála klinových písem - pozri v článku klinové písmo.
Chlorid arzenitý
Chlorid arzenitý (AsCl3) alebo arzénové maslo je anorganická zlúčenina. Je to toxická, olejovitá, bezfarebná kvapalina, ktorá však v nižšej čistote môže byť aj žltá. Je medziproduktom pri výrobe organických zlúčenín arzénu.
Dejiny písma
Egypt
Hieroglyfické písmo je doložené je od 33. storočia pred Kr., ale v náznakoch už skôr. Hieroglyf je (obrázkový) znak tohto písma (a v prenesenom význame aj ďalších podobných písmen); slovo má pôvod v gréčtine a znamená “posvätná rytina”. Egyptské hieroglyfické písmo bolo odlišné od sumerského písma v tom, že si jeho znaky vizuálne dlho udržali obrázkový charakter (teda sa málo zjednodušovali). Podobné sumerskému (a napríklad čínskemu) egyptské písmo však bolo v tom, že (najneskôr od 1. egyptskej dynastie) sa skladalo z troch typov znakov: Išlo teda o logografické (presnejšie logofonetické) písmo. Fonetické znaky na rozdiel od sumerského písma nevyjadrovali slabiky, ale spoluhlásky alebo skupiny spoluhlások (tzv. logokonsonantické písmo). Keďže žiaden znak písma neudával samohlásky, museli si samohlásky čitatelia domyslieť sami. Znakov písma bolo spočiatku asi 800, neskôr ich bolo niekoľko tisíc. Hieroglyfy boli (na rozdiel od egyptských písem uvedených nižšie) určené na monumentálne nápisy maľbou na steny alebo rytím do kameňa, najmä v hrobkách faraónov a na stenách palácov. Hieroglyfy sa čítali najčastejšie sprava doľava, ale často aj rôznymi inými smermi (smer čítania je určený postavením hláv zobrazených ľudí alebo vtákov).
Chlorid arzenitý
Syntéza
Chlorid arzenitý sa pripravuje reakciou oxidu arzenitého s chlorovodíkom, s následnou destiláciou:
Dejiny písma
Egypt
Kurzívny variant egyptského hieroglyfického písma, nazývaný egyptské hieratické písmo (alebo kňazské písmo). je doložený prakticky súčasne s hieroglyfickým písmom, konkrétne najneskôr od 32. stor. pred Kr. Používal sa najmä pri písaní na papyrus (ktorý sa vyrábal z priečne naukladaných prúžkov šachora, ktorý rástol všade v okolí Nílu) a podľa Herodota ho pôvodne používali kňazi. Mal asi 600 znakov.
Z hieratického písma sa v 7. stor. pred Kr. vyvinul ešte kurzívnejší variant, nazývaný egyptské démotické písmo (alebo ľudové písmo). Démotické písmo sa už vôbec nepodobá pôvodným hieroglyfom a používalo sa v čase svojej existencie vo všetkých sférach.
Chlorid arzenitý
Syntéza
Možno ho pripravovať aj chlórovaním arzénu pri 80 – 85 °C, ale k tejto metóde je potrebný elementárny arzén.
Dejiny písma
Egypt
O rozlúštení egyptského písma pozri Rosettská doska a Jean François Champollion.
Čína
V Číne existovali najprv predstupne písma. Číňania napríklad kedysi používali šňúrové mnemotechnické pomôcky, známe aj z ostrova Rjúkjú. Okrem toho existovali napríklad odznaky hodností, ktoré sa nosili na opaskoch, tie možno tiež považovať za predchodcov písma.
Plavecký Mikuláš
thumb|right|Kostol
Chlorid arzenitý
Reakcia
Chlorid arzenitý s vodou hydrolyzuje na kyseliny arzenitú a chlorovodíkovú:
Plavecký Mikuláš
Plavecký Mikuláš je obec na Slovensku v okrese Malacky.
Dejiny písma
Čína
Piktogramy sa objavujú v druhej polovici 3. tisícročia pred Kr. na keramike a podobne. Pravdepodobne išlo o vlastnícke značky. Ich (ne)súvis s neskorším čínskym písmom je nejasný.
Chlorid arzenitý
Reakcia
Chlorid arzenitý je užitočný v organickej chémii, napríklad trifenylarzán vzniká z chloridu arzenitého takto:
Plavecký Mikuláš
Chotár patrí do Plaveckého krasu. Bol osídlený už v paleolite. V blízkej jaskyni Deravá skala boli objavené zvyšky osídlenia z tohto obdobia.
Chlorid arzenitý
Bezpečnosť
Zlúčeniny arzénu sú všeobecne veľmi toxické. Pre chlorid arzenitý to platí obzvlášť, pretože je prchavý a dobre rozpustný. Stredná smrteľná dávka (LD50) chloridu arzenitého je 48 mg/kg.
Plavecký Mikuláš
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1394, kedy získal plavecké panstvo od kráľa Žigmunda Stibor zo Stiboríc za zásluhy vo vojne proti Turkom. Obec vznikla v oblasti, kde boli v 11. – 12. storočí usídlení Plavci (Polovci) ako strážcovia hraníc. Patrila k panstvu Plaveč – Malacky. V roku 1553 patrila Serédyovcom a mala 33 port. V roku 1720 mala 3 mlyny a 52 daňovníkov, v roku 1828 157 domov a 1132 obyvateľov. V obci sa nachádza rímskokatolícky barokový kostol sv. Mikuláša, postavený v roku 1745 na mieste staršieho kostola sv. Floriána z roku 1718.
Chelsea Manningová
Chelsea Elizabeth Manningová (rod. Bradley Edward Manning, * 17. december 1987) je americká vojačka, ktorá bola väznená a odsúdená za neoprávnené nakladanie s utajovanými informáciami a ich zverejňovanie, predovšetkým amerických diplomatických kábelogramov na WikiLeaks. 24. februára 2012 bola oficiálne obvinená z „napomáhania nepriateľovi“. 21. augusta 2013 bola odsúdená na 35 rokov väzenia. 17. januára 2017 prezident Barack Obama znížil jej trest na 7 rokov väzenia od dňa zatknutia vojenskými úradmi. Manningová bola prepustená 17. mája 2017.
Plavecký Mikuláš
Kršlenica
Juhovýchodne od obce Plavecký Mikuláš, na svahoch Mokrej doliny sú zachované lesné spoločenstvá s výskytom chránených druhov flóry a fauny. Na triasové vápence a dolomity sa viaže reliéf Plaveckého krasu s geomorfologickými útvarmi Deravá skala, Tmavá skala, vyvieračka a iné. Vstup do doliny je sčasti odlesnený, na strmých úbočiach so škrapovými poľami, krasovými jamami, priepasťami, jaskyňami a bralami. V blízkosti je tiež keltské hradisko Pohanská a Plavecký hrad z 13. storočia.
Dejiny písma
Čína
V roku 2003 sa našli v Che-nane sporné nálezy údajných predchodcov čínskych znakov; nálezy pochádzajú z obdobia 6600 pred Kr. Za najstaršie nesporné doklady čínskeho písma sa považujú nápisy na korytnačích pancieroch a zvieracích kostiach z Che-nanu, datované do 14. – 11. stor. pred Kr. Znaky rovnakého štýlu sa našli na bronzových nádobách z konca šangskej dynastie, ale hlavne z obdobia vlády dynastie Západných Čou (11. storočie až 771 pred Kr.). Tieto už majú vyšší podiel fonetických znakov. Toto čínske písmo doložené od 14. stor. pred Kr. pravdepodobne vzniklo priamo v Číne (či už z piktografie alebo inak), ale mohlo vzniknúť aj z protoindického písma alebo babylonského (sumerského) písma.
Čínske písmo má od prvých nálezov v 14. stor. pred Kr. až dodnes približne rovnaký charakter – je to písmo v širšom ponímaní logografické, presnejšie povedané je to písmo logomorfemografické a zároveň logofonetické. Termín logomorfemografické zdôrazňuje, že má znaky tak pre celé slová, ako aj len pre morfémy, a termín logofonetické zdôrazňuje, že má znaky tak pre slová/morfémy, ako aj pre zvuky jazyka. Podobne ako v iných významných historických písmach aj v čínskom existujú v podstate tri druhy znakov – logogramy (vrátane morfémogramov) znamenajúce buď priamo zobrazovaný predmet alebo prenesený význam zobrazoveného predmetu, fonetické znaky (znaky/logogramy vyjadrujúce zvuky) a determinatívy (v čínštine nazývané radikály; sú to doplnkové znaky/logogramy, ktoré určujú, ktorý z možných významov má znak, s ktorým sú spojené). V praxi sú skoro všetky (90%) čínske znaky dnes zložené z fonetického znaku a determinatívu.
Čínske písmo sa postupom času menilo tak, že jednak klesal podiel logografie v užšom zmysle (kde znaky vyjadrujú slová) a stúpal podiel morfemografie (kde znaky vyjadrujú morfémy), a jednak stúpal podiel fonetických znakov. Prvý spomenutý vývoj je spôsobený tým, že kým v archaickej čínštine prevládali jednoslabičné a jednomorfémové slová, takže znaky korelovali so slovami, dnes už sú čínske slová dlhšie (zložené), takže znaky korelujú prevažne už len s morfémami. Treba dodať, že občas sa čínske písmo chybne klasifikuje ako slabičné písmo. Je to spôsobené tým, že čínske morfémy sa spravidla (kvázi náhodou) zhodujú so slabikami. V skutočnosti sa ale čínske znaky pri bližšom pohľade vzťahujú na morfémy, nie na slabiky.
Súčasnú podobu písmo v podstate nadobudlo v prvých dvoch storočiach nášho letopočtu.
Feničania
Feničania asi okolo roku 1000 pred Kr. vytvorili spoluhláskové písmo, teda písmo zaznamenávajúce iba zvuky jazyka a to len spoluhlásky (i keď treba dodať, že už v 1. pol. 1. tisícročia sa sporadicky na zapisovanie niektorých samohlások používali niektoré znaky spoluhlások, tzv. matres lectionis). Pôvod fenického písma je nejasný, je možné že pochádza z protosemitského písma a/alebo protobybloského pseudohieroglyfického písma a/alebo egyptského písma. Písmo malo 22 písmen, písalo sa sprava doľava.
Fenické písmo sa rozšírilo najmä vďaka fenickej podnikavosti a obchodnému duchu Feničanov. Fenické texty sa našli v celom stredomorskom regióne, na Cypre, v Grécku, Malej Ázii, Kartágu, ale i v oblasti Marseille a v Španielsku. S porážkou Kartága a s vymretím Feničanov sa vytratilo aj fenické písmo.
Fenické písmo je významné tým, že z neho v konečnom dôsledku vznikli dnešné hlavné písma sveta – grécke, cyrilské, latinské a (ak sa predpokladá, že z fenického písma vzniklo aj aramejské písmo, tak) aj arabské písmo.
Gréci
Pôvod gréckeho písma z fenického je úplne nesporný nielen pre jazykovedcov, ale výslovne ho spomína aj viacero antických (aj gréckych) autorov, ktorí aj priamo uvádzajú (bohužiaľ rôzne) mená konkrétnych Feničanov, ktorí písmo vraj doniesli Grékom. Napríklad podľa jednej legendy písmo Grékom priniesol fenický moreplavec Kadmos. Najstarší zachovaný grécky nápis je z 8. stor. pred Kr..
Plavecký Mikuláš
Kršlenica
Deravá skala a Tmavá skala sú dve takmer protiľahlé jaskyne. Obe sa nachádzajú v Mokrej doline, ktorou prechádza náučný chodník.
Jaskyňa Deravá skala sa nachádza na v pravom svahu Mokrej doliny na úpätí zrázneho vápencového brala pod plošinou Javorinka. Asi 10 m nad potokom je vstup do jaskyne, ktorá má tvar mohutného previsu. Vytvorila sa v strednotriasových vápencoch chočského príkrovu mrazovým zvetrávaním. Tvorí ju 26 m dlhá a 15 m široká portálová sieň s chudobnou výzdobou. Okrem geomorfologického významu má veľké archeologické hodnoty. Predstavuje lokalitu, ktorá bola osídlená človekom už v paleolite. Za čias Uhorska miesto preskúmal J. Hillebrandt a v roku 1950 sem prišiel František Prošek. Jeho výskum potvrdil, že Dzeravá skala (ako ju volajú domáci) bola už v časoch mladého paleolitu miestom pobytu pravekých lovcov.
Jaskyňa Tmavá skala sa nachádza v pravom brehu Mokrej doliny, asi 40 m dlhá, horizontálneho priebehu, asi 40 m nad dolinou pod zráznou skalnou stenou, bez kvapľovej výzdoby. Je známa najmä nálezmi kostí medveďa jaskynného.
Prístup k jaskyniam je veľmi jednoduchý. Priamo v Plaveckom Mikuláši sa začína zelená turistická značka, ktorej súčasťou sa v hornom konci obce stáva náučný chodník pokračujúci Mokrou dolinou. Na obe jaskyne upozorňujú informačné tabule.
Chelsea Manningová
Zadržanie, uväznenie a obvinenia
Manningová bola ako analytik americkej rozviedky pridelená k 10. horskej divízii Spojených štátov amerických v Iraku. Bola zadržaná agentmi United States Army Criminal Investigation Command na základe udania amerického hackera a informátora Adriana Lamo, ktorému sa údajne Manningová zverila.
Zadržaná mala byť 25. mája 2010 v Iraku, o tri dni neskôr bola prevezená do Kuvajtu, na tamojšiu americkú základňu Arifdžan, a neskôr (pravdepodobne na začiatku júla) prevezená do USA, na vojenskú základňu pri meste Quantico vo Virgínii patriacu námornej pechote Spojených štátov.
Obvinenia proti (vtedy) Manningovi (celkom v 8 bodoch) prezentovala americká armáda až po dvoch mesiacoch jej zadržiavania, dňa 6. júla 2010. Články o jej zadržaní a väznení však, poukazovali na to, že doteraz Manningová nebola formálne obvinená zo spáchania trestného činu.
Na jar 2011 bolo k jej prípadu pridaných 22 dodatočných obvinení, vrátane "napomáhanie nepriateľovi", za čo v USA hrozí výnimočný trest, žalobca sa však vyjadril, že ho nebude požadovať. V apríli 2011 bola uznaná spôsobilá k tomu, aby sa postavila pred vojenský súd.
Väzenské podmienky
Manningová bola držaná v zariadení s maximálnym strážením a súčasne v režime POI (Prevention of Injury - prevencia zranenia), pomocou ktorého možno väzňom alebo chovancom obmedziť pohyb, kontakt s ostatnými ľuďmi a kontrolovať spánkový režim. Bola na samotke v malej cele (1,83 × 2,66 metra) 23 hodín denne, bez povolenia návštev (ani rodinných príslušníkov - výnimkou počas posledných mesiacov bolo niekoľko návštev jej právnika a jej kamaráta a dôverníka, Davida Housa). V rámci väzenského režimu má Manningová budíček o 5. hodine ráno a až do 8. hodiny večer mala zakázané spať. Mala zakázané v cele cvičiť. Podľa Manningovej právneho zástupcu a psychológa nebol takýto režim nevyhnutný. Podmienky, v ktorých bola Manningová zadržiavaná, budili pozornosť médií, a tie ich označovali za "extrémne", "nehumánne", "hanebné" a tiež, ako formu mučenia. V súvislosti s Chelsea Manningovou sa objavuje aj spojenie "politický väzeň", spolu so správou, že podmienky väznenia bude na základe formálnej sťažnosti skúmať komisár OSN. Ten v marci 2012 zistil, že sa Spojené štáty na Manningovej dopustili mučenia, krutého a ponižujúceho zaobchádzania a porušenia prezumpcie neviny.
V polovici decembra 2010 tlačový hovorca Pentagónu David LaPonde vyhlásil, že s Chelsea Manningovou je zaobchádzané ako s akýmkoľvek väzňom v zariadení s maximálnym strážením; že Manningová môže cvičiť, čítať tlač, prijímať návštevy a jednu hodinu denne sledovať televíziu. Manningovej priateľ a dôverník, David House, ktorý mal o týždeň neskôr v rozhovore pre MSNBC príležitosť hovoriť o podmienkach jej zadržiavania, toto vyhlásenie vo všetkých bodoch poprel a dodal, že nedostatok cvičenia a duševná stimulácia sa začína prejavovať na jej zdraví aj psychike. V rozhovore tiež poznamenal, že jediný zdroj jej zadržania a dlhého väznenia je veľmi nedôveryhodný (poukázal na nútený pobyt Adriana Lamo na psychiatrickej liečebni, kde bol od 28. apríla do 7. mája 2010, krátko pred Manningovým zadržaním) a že nič nenaznačuje tomu, že by spojenie medzi Manningom a zakladateľom WikiLeaks, Julianom Assangeom vôbec existovalo. 25. januára 2011 vyšetrovatelia americkej armády konštatovali, že sa im nepodarilo nájsť dôkazy spájajúce Manning s Assangeom (z čoho okrem iného vyplýva, že nemajú možnosť stíhať Assangeho za prezradenie amerických diplomatických depeší). Súčasne s tým bol Manningovi zrušený režim Prevention of Injury. 10. apríla podpísalo 250 prominentných amerických právnikov protest proti spôsobu akým sa zaobchádza s Bradleyom Manningom. Medzi nimi aj Laurence Tribe, profesor Harvardovej univerzity, považovaný za najväčšiu liberálnu autoritu v USA na ústavné právo (učil o.i. aj Baracka Obamu), ktorého názorom je, že toto zaobchádzanie je "nielenže hanebné, ale tiež protiústavné". 8. apríla 2011 si veliteľ väznice vyžiadal hlásenia o väzenských podmienkach Manninga a zistil početné pochybenia, ktoré sa následne snažil skryť.
Zoznam slovenských článkov/F
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 247 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
fa
Fabián Miko · Fačkov · Falkušovce · Farná
fe
Federica Testová · Fedor Bartko · Fedor Flašík · Fedor Frešo · Fedor Fridrich Ruppeldt · Fedor Gál · Fedor Hodža · Fedor Houdek · Fedor Jesenský (bankár) · Fedor Jesenský (právnik) · Fedor Klimáček · Fedor Malík · Fedor Ormis ml. · Fedor Thurzo · Fedor Vico · Fekišovce · Felix Ján Tkáč · Felix Litva · Felix Vašečka · Ferdinand Bernolák · Ferdinand Buffa · Ferdinand Čapka · Ferdinand Čatloš · Ferdinand Daňo · Ferdinand Daučík · Ferdinand Devínsky · Ferdinand Ďurčanský · Ferdinand Ehrenfeld · Ferdinand Gabaj · Ferdinand Hanstat · Ferdinand Hložník · Ferdinand Juriga · Ferdinand Klátik · Ferdinand Klinda (organista) · Ferdinand Konček · Ferdinand Lehotský · Ferdinand Martinengo · Ferdinand Milučký · Ferdinand Písecký · Ferdinand Salzmann · Ferdinand Silberstein-Silvan · Ferdinand Šándorfi · Ferdinand Takáč · Ferdinand Uličný · Ferdinand Vrba · Ferdiš Kostka · Ferko Urbánek · Fero Rajec
fi
Figa (okres Rimavská Sobota) · Fijaš · Filip Glocko · Filip Hlohovský · Filip Hološko · Filip I. Druget · Filip Kiss · Filip Kuffa · Filip Kulisev · Filip Lenard · Filip Lukšík · Filip Mentel · Filip Mešár · Filip Oršula · Filip Polášek · Filip Polc · Filip Šebo · Filip Trnkus · Filip Tůma · Fiľakovo · Fiľakovské Kováče · Fintice
fl
Florián Augustín Balogh · Florián Červeň · Florián František Rómer · Florián Klimkovič · Florián Klimkovič mladší · Florián Sivák · Flóra (odbojová skupina)
fo
Folkušová · Foolk · Forbasy · Forchheimský mier · Formovanie moderného slovenského národa
Dejiny písma
Gréci
Najstaršia forma gréckeho písma sa volá archaické grécke písma (to sú najstaršie nápisy z Théry, Mélu a Kréty). Z nich sa vyvinuli tzv. východogrécke písma a západogrécke písma. Z východogréckych písem sa vyvinulo klasické grécke písmo. Klasické grécke písmo sa začalo všeobecne používať v 4. storočia pred Kr. Jeho základom bol iónsky variant východogréckeho písma, ktorý sa používal v gréckych maloázijských kolóniách, najmä v Miléte. Z klasického gréckeho písma postupne vzniklo byzantské grécke písmo a z byzantského gréckeho písma vzniklo nielen novogrécke písmo, ale aj slovanské písma. Zo západogréckych písem sa vyvinuli italické abecedy a etruské písmo (a z neho latinské písmo).
Počet artefaktov s nápismi v gréckom písme je pochopiteľne obrovský, našli sa na minciach, vázach, kamenných doskách, pergamenoch, na stenách chrámov, v celom stredomorskom regióne i ďalej. Zachovali sa mnohé rukopisy diel Platóna, Homéra, Sofokla, Euklida alebo Archimeda. Gréci písmo tesali do kameňa, písali na papyrus, pergamen štetcom alebo písacou tyčinkou.
Zoznam slovenských článkov/F
fu
Fuldské letopisy · Fulianka
Dejiny písma
Latinské písmo
V dobe rozkvetu gréckej civilizácie sa (západo)grécke písmo dostalo aj na Apeninský polostrov, kde sa s ním zoznámili kmene Etruskov a Italikov. Od Etruskov (alebo podľa iných názorov priamo od Grékov) písmo prevzali Latinovia (Rimania), a tak vzniklo latinské písmo.
Zoznam slovenských článkov/F
fy
Fytogeografické členenie Slovenska · Fyzickogeografické členenie Slovenska
Dejiny písma
Latinské písmo
Prvé latinské nápisy sa objavujú v období 7. – 5. storočia pred Kr., novšie nápisy z 1. storočia nášho letopočtu a neskoršieho obdobia sa nachádzajú na celom území vplyvu Rímskej ríše. Najstaršia latinská abeceda mala 21 písmen. Rimania nepoznali dnešné naše písmená „J“ a „U“, ale nahrádzali ich písmenami „I“ a „V“; J a U pribudli až v stredoveku. Rimania písmená používali aj na vyjadrenie číselných hodnôt: I = 1, V = 5, X = 10, L = 50, C = 100, D = 500 a M = 1000.
Písmená sa tesali do kameňa, písané texty sa objavovali na papyrusových a pergamenových zvitkoch.
V 3. storočí pred Kr., vývoj písma vyústil v slávnostné písmo – rímsku kapitálu – išlo o písmo nerozlišujúce malé a veľké písmená (tzv. majuskula) a jednotlivé písmená boli rovnako vysoké a rovnako silné. Neskôr sa vyvinuli kvadráty, rustika (považovaná za prvé ozdobné písmo v dejinách), kurzívové písmo a unciála, ktorá vznikla najmä na urýchlenie písania. Malé písmená (tzv.minuskula) sa objavili oveľa neskôr.
Latinské písomníctvo nezaniklo pádom Rímskej ríše v roku 476. Latinčina (a s ňou aj latinské písmo) sa totiž stala: Latinské písmo sa okrem toho používalo a používa na zápis domácich jazykov národov, ktoré hraničili alebo patrili do Rímskej ríše (Germáni a pod.). Novovekou kolonizáciou sa potom latinské písmo rozšírilo z Európy do celého sveta.
Slovania
Tzv. slovanské runy je možné staré písmo Slovanov, ale toto písmo je viac-menej sporné.
Prvé nesporné písmo Slovanov je až hlaholika: V roku 863 sa dvaja bratia, Konštantín-Cyril a Metod, prišli na Veľkú Moravu, aby hlásali kresťanstvo v reči zrozumiteľnej miestnemu obyvateľstvu. Konštantín na tieto účely vytvoril abecedu, ktorou by mohol zapisovať zvuky slovanských jazykov – tzv. hlaholiku (Treba dodať, že existujú aj ojedinelé názory, podľa ktorých je hlaholika oveľa staršieho pôvodu). Základom novej abecedy sa stali písmená malej gréckej abecedy a 19 nových liter. Hlaholika ako písmo bolo veľmi zložité, dovedna mala 43 znakov a dve formy – hranatú a okrúhlu. Hlaholika sa na Slovensku a v Čechách udržala asi po 11. storočie. Najprv koexistovala s latinkou a neskôr sa od jej používania celkom upustilo.
V Bulharsku, kde sa po odchode z Veľkej Moravy usadil Metod a Cyrilovi žiaci, sa vedľa hlaholiky začína vyvíjať jednoduchšia a praktickejšia cyrilika. Odtiaľ sa cyrilika dostala do Srbska, na Ukrajinu a do Ruska.
Vágar
thumb|Poloha ostrova Vágar Vágar (dán.: Vågø) je tretí najväčší ostrov Faerských ostrovov.
Geografia
Leží na západ od najväčšieho a najľudnatejšieho ostrova Streymoy a na východ od malého ostrova Mykines. Má rozlohu a 2 949 obyvateľov. Tvar ostrova je odlišný, podobá sa psej hlave. Sørvágsfjørður sú ústa a Fjallavatn je oko. V roku 2002 bol dokončený dlhý tunel, spojujúci ostrovy Streymoy a Vágar. Na ostrove je 41 vrchov, z toho najväčší Árnafjall, meria.
Najväčšie mesta
Na ostrove sú ešte tri obývané osady Bøur, Gásadalur a Vatnsoyrar.
Jazerá
left|thumb|Sørvágsvatn 2,7 % ostrova tvorí voda, z toho najviac jazerá Sørvágsvatn a Fjallavatn.
Sørvágsvatn alebo Leitisvatn je najväčšie jazero na Faerských ostrovoch. Leží v južnej časti ostrova. Rozlohu má. Z jazera odteká do Atlantického oceánu vodopád Bøsdalafossur. Na východ od jazera sú 146 metrov vysoké skaly Trælanípa. Na jazere sú dobré podmienky pre chytanie rýb.
Letisko Vágar
Letisko Vágar (IATA: FAE, ICAO: EKVG) je jediné letisko na Faerských ostrovoch. Leží asi západne od mesta Sørvágur a menej než  východne od jazera Sørvágsvatn. Bolo postavené Britmi v období 2. svetovej vojny. Z letiska, aerolinkami Atlantic Airways, do Kodane aerolinkami FaroeJet a do Reykjavíku aerolinkami Air Iceland je možné sa dostať do Kodani, Reykjavíku, Londýna, Stavangeru, Aberdeenu, Aalborgu, Billundu, Osla, Newcastle a na Shetlandy. Dráha je asfaltová, dĺžka dráhy je.
Esencia
Esencia môže byť:
Mäkkýše
Sú to prvoúste živočíchy bez vnútornej kostry, preto ich zaraďujeme medzi bezstavovce. Majú už druhotnú telovú dutinu (mezenchým) a na rozdiel od mnohých iných bezstavovcov nikdy nie sú článkované. Ich telo sa obyčajne skladá z hlavy (ktorá ale môže byť redukovaná), vnútornostného vaku a svalnatej nohy (tiež môže podliehať redukcii, alebo môže byť značne pozmenená). Majú záhyb pokožky – plášť (pallium), ktorý niekedy produkuje pevnú schránku zloženú najmä z anorganickej hmoty (hlavne z uhličitanu vápenatého). Žijú v sladkých aj slaných vodách a tiež na suchej zemi. Sú bylinožravé aj dravé. Množstvo mäkkýšov má veľký hospodársky význam, pretože predstavujú doplnok potravy. Významný je aj lov a pestovanie perál.
Fylogenéza
left|thumb|[[Fosília lastúrnika]] Mäkkýše sú veľmi starobylá a vnútorne značne rozlíšená skupina živočíchov, ktoré primárne obývali more a stadiaľ sa rozšírili do ostatných prostredí. Premena časti plášťovej dutiny na pľúcny vak im umožnila vystúpiť aj na súš. Pľúcnaté ulitníky patrili k prvým skupinám živočíchov, ktorým sa to podarilo; úspešnosť tohto kroku potvrdzujú tisíce druhov suchozemnských ulitníkov – niektoré z nich sa prispôsobili životu i vo vyslovene arídnych biotopoch. V procese evolúcie mäkkýšov pozorujeme celý rad fylogenetických línií a trendov. V zásade sa dajú rozdeliť do dvoch skupín:
Dokonalosť stavby tela spolu s odlišným brázdením vajíčka nabáda niektorých zoológov oddeliť hlavonožce do samostatného kmeňa. Tento odvážny názor však väčšina odborníkov neakceptuje. Nápadný progres v evolúcii hlavonožcov sa vysvetľuje ako klasický príklad konvergentného vývoja – súvisí s postupným zväčšovaním tela a s prispôsobením sa na aktívny dravý spôsob života. Na tento evolučný proces mali hlavonožce čas celé desiatky miliónov rokov.
Mäkkýše ako kmeň prekvapujú širokou škálou znakov, od veľmi primitívnych (obrvený epitel u Epimenia, spikuly v kutikule u mnohých Aplacophora; a i.) až po veľmi špecializované konvergentné štruktúry u Cephalopoda. Z tohto aspektu im zo všetkých kmeňov môže konkurovať len jeden – Chordata. Mäkkýše však ostali napriek svojej fylogenetickej úspešnosti slepou vývojovou vetvou. Jednoznačne to potvrdzuje málo rozvinutý coelom a deficit segmentácie týchto živočíchov.
Anatómia
Telo je obojstranne (bilaterálne) symetrické (Amphineura, Monoplacophora, Scaphopoda, Cephalopoda a časť Bivalvia), no môže byť aj parciálne bilaterálne asymetrické (veľká väčšina Gastropoda a časť Bivalvia).
Súhrnná charakteristika jednotlivých orgánových sústav je často problematická, pretože v stavbe takmer všetkých sústav sú u jednotlivých skupín mäkkýšov značné rozdiely.
Svalovina
Svalovina mäkkýšov je hladká, iba srdce tvorí priečne pruhované svalstvo. Špecifickým znakom mäkkýšov je mohutný rozvoj svalstva na brušnej strane, v čoho dôsledku sú vnútorné orgány vytláčané na chrbtovú stranu. Tým vzniká na brušnej strane mohutný svalový útvar – noha (ktorá ale nemá nič spoločné napríklad s končatinou stavovcov). Noha môže byť pozmenená na uchopovacie ramená (chápadlá), alebo na plávací orgán. Na nohe sa niekedy nachádzajú tzv. bysové žľazy, ktorých výlučok tuhne vo vode a vďaka tomu sa môžu prichytávať o podklad.
Vnútorné orgány
right|thumb|[[Radula po zväčšení. Dobre viditeľné sú chitinózne zúbky.]] Telová dutina je redukovaný coelom – vzniká jednorazovým, veľmi vzácne (Nautiloidea) dvojnásobným párovým vyliačením steny endodermu (čreva). Coelomového pôvodu sú len gonády a srdce v osrdcovníku (perikard), z ktorého odvádzajú metabolity modifikované metanefrídie, nazývané aj Bojanove orgány (kardiálne nefrídie). Je zaujímavé, že počet srdcových predsiení vždy korešponduje s počtom metanefrídií a žiabier (sú 2, veľmi vzácne 4).
Tráviaca sústava začína ústnym otvorom a prechádza do hltanu a pažeráka. Do ústnej dutiny ústia slinné, ale aj jedové či kyslé žľazy. Majú vápenatý útvar, radulu, ktorý slúži na drvenie, prípadne aj lovenie potravy. Pažerák ústi do priestranného žalúdka, v ktorom sa môže nachádzať bielkovinový kryštál uvoľňujúci tráviace enzýmy. Nemajú pečeň ani podžalúdkovú žlazu, ale hepatopankreas, ktorý plní funkciu týchto dvoch orgánov a navyše zhromažďuje zásobné látky. Nasleduje črevo, niekedy so záhybov zväčšujúcim jeho povrch (tento záhyb sa vyskytuje napr. aj u obrúčkavcov), ktorý ústi do plášťovej dutiny.
U vyšších mäkkýšov (Conchifera) sa tráviaca rúra navyše prehýba do tvaru „q“, čím sa análny otvor posúva z terminálnej polohy smerom k hlave. Tento proces označujeme ako dorzálna flexia. Paralelne s ňou sa na zadnom okraji hlavy začína utvárať kožná duplikatúra, nazývaná plášť (pallium), ktorá postupne prekryje vnútorné orgány. Týmto spôsobom vzniká plášťová dutina (cavum palliale), nazývaná aj vnútornostný vak. Plášť produkuje u mnohých druhov schránku.
Nervová sústava je u väčšiny skupín gangliová. Ganglium je zhluk nervových buniek plniacich funkciu mozgu. Zo zmyslových orgánov majú oči (od najjednoduchších plochých až po komorové oči), hmatadlá a statocystu.
Obehová sústava je otvorená. Srdce pumpuje krvomiazgu, ktorá sa voľne rozlieva v tele. Môže obsahovať krvné farbivá hemocyanín, ale aj hemoglobín (ktorý majú tiež napr. cicavce). Dýchanie zabezpečujú u vodných druhov väčšinou žiabre, ktoré ale nemusia byť vyvinuté (u skupiny zubovky – Scaphopoda) a ich funkciu nahrádza zvlnený okraj plášťa. Malá skupina suchozemských mäkkýšov dýcha bohato prekrvenou plášťovou dutinou.
Schránka
right|thumb|[[Helix aspersa]] Schránka sa skladá z 90% anorganickej a 10% organickej hmoty. Anorganická schránka je z uhličitanu vápenatého (CaCO3). Zriedkavo obsahuje schránka aj siričitan vápenatý (CaSO3). Môže byť rôzne utváraná. Má 1 až 3 vrstvy, ktoré sa nazývajú (smerom zvnútra von) periostracum, ostracum a hypostracum. Schránka je utváraná buď z jedného (ulitníky) alebo z dvoch (lastúrniky) dielov. V procese vývinu vzniká schránka vnútri tela mäkkýša a až neskôr sa dostáva na povrch. U hlavonožcov ale celý život zostáva vnútri a má podobnú funkciu ako endoskelet u stavovcov – upína sa na ňu svalstvo. U ulitníkov môže byť schránka špirálovito zatočená a posunutá na jednu stranu tela živočícha.
Rozmnožovanie a vývin
Mäkkýše sú hermafrodity aj gonochoristy. Pomerne veľké vajíčka sú kladené do vody alebo do pôdy. Vývin primitívnych mäkkýšov (Amphineura) prebieha cez larvu trochofóru, schránkovce majú modifikovanú trochofóru – veliger. Veliger má oproti trochofóre čiastočne redukované obrvenie a základ schránky na boku. Rad Unionoidea má zvláštnu parazitickú larvu glochídium. Vývin pľúcnatých ulitníkov (Pulmonata) a hlavonožcov (Cephalopoda) je priamy, čiže bez larválneho štádia.
Ekológia
Väčšina druhov je viazaná na vodné prostredie, niektoré vyšli na súš a zopár druhov sa dokonca opätovne vrátilo do vody. Hlavonožce a lastúrniky obývajú výlučne vodné prostredie. Mnohé žijú prisadnuto, ďalšie sú zase veľmi málo pohyblivé (výnimku tvoria hlavonožce). Ich potrava je u rôznych skupín pestrá, od nárastov rias, požieranie vyšších rastlín, húb (u suchozemských) cez planktón, lov iných živočíchov (vrátane iných mäkkýšov) a požieranie uhynutých živočíchov. Niektoré v larválnom štádiu dokonca parazitujú na iných vodných živočíchoch.
Systematika
U hlavonožcov sa pre ich odlišné brázdenie vajíčka, veľké rozdiely v stavbe tela a vysoko rozvinutú nervovú sústavu uvažuje o zaradení do samostatného podkmeňa či dokonca kmeňa.
Zvolská homole
Zvolská homole je prírodná rezervácia ev. č. 1223. Nachádza sa neďaleko obce Zvole v okrese Praha-západ. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany sú spoločenstvá skalných zrázov, stepí a listnatých hájov s výskytom radu ohrozených a chránených druhov rastlín a živočíchov.
Fleurbaix
Fleurbaix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Esencializmus
Esencializmus (lat.) môže byť
Fleurbaix
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Barry B. Hughes
Barry B. Hughes je americký futurológ, vedec a matematik.
Dielo
Je autorom a spoluautorom kníh a publikácií:
Články
Hughes, Barry B.: World Models: The Bases of Difference. International Studies Quarterly, No. 29, 1985
William Burroughs
William Burroughs môže byť:
Danny Wheeler
Danny Wheeler, vlastným menom Daniel Moyo je anglický drum and bassový DJ a producent, ktorý pochádza zo Západného Londýna. Jeho debutová nahrávka „Ghost / Lost Highway“, na ktorej spolupracoval aj Sub Focus sa dostala do prvej päťky v rebríčku UK Dance Chart a do prvej dvadsiatky v rebríčku UK Indie Chart. Je tiež zapísaný v Guinnessovej knihe rekordov ako jeden z DJov, ktorí pokorili svetový rekord v počte DJov, ktorý nepretržite mixovali jednu nahrávku. Danny Wheeler je tiež majiteľom vydavateľstva W10 Records.
Elemír Csere
Elemír Csere (* 16. január 1917, Sobrance – † 29. október 1992, Sobrance) bol priekopník amatérskeho astronomického hnutia na Slovensku.
Csere sa venoval popularizácii astronómie a bol tiež členom Slovenskej astronomickej spoločnosti (SAS) a Slovenského zväzu astronómov amatérov (SZAA). Prispieval do mnohých astronomických časopisov a dlhé roky pôsobil v redakčnej rade časopisu KOZMOS.
Je po ňom pomenovaná planétka 25778 Csere.
Esenciálny
Esenciálny je podstatový, podstatný, patriaci k podstate javu; samostatný; neznámeho pôvodu (choroba); opak: akcidentálny.
Hra viacerých hráčov
Hra viacerých hráčov, alebo multiplayer, je herný termín prevzatý z angličtiny označujúci režim hrania videohry viacerými hráčmi. Opakom multiplayeru je singleplayer.
Druhy multiplayeru
Existujú rôzne druhy multiplayerových hier:
Herné servery a siete
Akčné hry ako Doom alebo Half-Life sa hrajú na tzv. dedikovaných serveroch. Tento server je určený pre koordináciu pohybu a chovanie hráča. Stará sa o mapu, na ktorej sa práve hrá, prípadne ju po skončení hry / kola vymení za inú (na niektorých serveroch je možné hlasovať pre mapu.)
Strategické hry oproti akčným hrám ponúkajú hranie cez tzv. herné siete. Najväčší z nich je Battle.net, ale existujú aj ďalšie siete ako GameSpy, WormNet, BlueByte Game Channel. Herné siete sú založené na peer-to-peer architektúre. Klient sa najskôr pripojí k serveru a tu do hernej miestnosti, kde môže chatovať s ostatnými hráčmi. Odtiaľ tiež môže zakladať hry, prípadne listovať zoznamom už založených hier a pripájať sa k nim. Tu sa funkcia servera obvykle končí – ak sú klienti prepojení, všetky ďalšie dáta (pozícia hráčov a ich jednotiek, chat v hre) sa rozosielajú priamo medzi nimi.
Eurotunel
thumb|Poloha Eurotunelu right|thumb|Eurotunel na anglickej strane
Eurotunel je v slovenčine používaný výraz pre podmorský tunel pod Lamanšským prielivom (angl. Channel Tunnel, Chunnel), vedúci medzi anglickým Folkestone a francúzskym Calais. Tunel umožňuje od 14. novembra 1994 priame železničné spojenie medzi Londýnom a pevninskou Európou a prevádzkuje ho spoločnosť Eurotunnel. Je dlhý 50 km. Do Eurotunelu vchádzajú motorové vozidlá na pokyn svetelného znamenia. V tuneli platia zvýšené bezpečnostné opatrenia, ako zákaz fotografovania atď., a znížená maximálna rýchlosť vlakov na /h. Cesta "pod morom" trvá cca 35 minút. Doprava cestujúcich je zabezpečovaná vysokorýchlostnými vlakmi TGV Eurostar a vlakmi na prepravu automobilov a autobusov Shuttle.
Spoločnosť Eurotunnel sa dlhodobo borí s finančnými problémami.
Na britskom brehu je Eurotunel napojený na vysokorýchlostnú trať High Speed Line 1 (HSL 1), ktorá bola v štandardnej prevádzke do 13. novembra 2007 len po londýnske predmestie Ebbsfleet, kde vlaky z pevniny schádzali na štandardnú trať, po ktorej pokračovali do stanice London Waterloo International. 14. novembra 2007 bola uvedená do štandardnej prevádzky aj "londýnska" časť HSL 1 z Ebbsfleetu do stanice London St. Pancras.
Na francúzskom brehu je Eurotunel napojený na vysokorýchlostnú trať – Ligne à Grande Vitesse (LGV) Nord vedúcu do Lille, za ktorým sa rozchádza jedna vetva na juh do Paríža a druhá na severovýchod do Bruselu.
Návrhy a pokusy
V roku 1802 Albert Mathieu, francúzsky banský inžinier, predložil návrh k tunelu pod kanálom La Manche. Tunel mal spájať Veľkú Britániu s Francúzskom a umožniť prechod pre kočiare s koňmi. V tridsiatych rokoch 19. storočia Aimé Thomé de Gamond, Francúz, uskutočnil prvé geologické a hydrografické vymeriavanie pod kanálom medzi Calais a Dover. Thomé de Gamond preskúmal niekoľko schém a v roku 1856 prezentoval návrh Napoleonovi III., aby mu povolil dolovanie železničného tunela z Cap Gris-Nez do Eastwater Point s prístavom na plytčine Varne v cene 170 miliónov frankov alebo menej než 7 miliónov libier.
V roku 1865 delegácia pod vedením Georga Warda Huntra navrhla myšlienku tunela ministrovi financií Williamovi Ewartovi Gladstonovi.
Okolo roku 1866, William Low a  John Clarke Hawkshaw podporovali tieto myšlienky, ale na rozdiel od predbežných geologických štúdií  žiadna z nich nebola realizovaná.
Oficiálny anglicko-francúzsky protokol pre železničný tunel bol založený v roku 1876. V roku 1881, britský železničný podnikateľ Edward Watkin a Alexandre Lavallee, francúzsky staviteľ Suezského kanála, boli v podmorskej železničnej spoločnosti, ktorá vykonala prieskumné práce na oboch stranách kanála La Manche. Na anglickej strane po 2,13 m namáhavého kopania, stroj vykopal 1. 893 metra kontrolného tunela od Shakespeareovho útesu. Na francúzskej strane, podobný stroj kopal 1669 metrov od Sangatte. Realizácia tohto projektu bola zrušená v máji 1882, vzhľadom k britskej politickej a tlačovej kampane, ktorá obhajovala, že tunel by ohrozil britskú národnú obranu. Tieto rané práce boli zaznamenané až o storočie neskôr počas projektu TML.
Kemecsský okres
náhľad|Poloha