cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Milan Lučanský
Prezident Policajného zboru
30. júna 2020 Lučanský oznámil, že podal žiadosť o uvoľnenie z funkcie k 31. augustu. Dôvodom malo byť, že si s ministrom vnútra Romanom Mikulcom a vedením ministerstva nerozumie. Vo svojom vyhlásení okrem iného napísal ''„Nemám ich dôveru a oni zase nemajú tu moju. Spolupráca musí byť založená na vzájomnom rešpekte. Uznávam, že vnímam Romana Mikulca ako korektného človeka, ale neuznávam ho ako ministra vnútra. Naše pohľady na ďalší chod polície sú rozdielne, naše názory na viacero tém sú odlišné.“'' Odmietol tiež politizáciu funkcie policajného prezidenta.
Po Lučanského odchode ho k 1. septembru 2020 dočasne nahradil Peter Kovařík.
Obvinenie a väzba
Dňa 2. decembra 2020 v rámci akcie Judáš obvinila NAKA 8 osôb zo závažných trestných činov, medzi nimi bol aj Lučanský. Lučanský bol v takzvanej kolúznej väzbe, aby nemohol ovplyvňovať spoluobvinených alebo svedkov či inak mariť dôkazy vyšetrovania. Lučanský bol vo väzení v Prešove.
Ján Mazák pre Denník N napísal, že by Špecializovaný trestný súd musel vysvetľovať keby Lučanského do väzby nevzal: „Ako by vysvetlil jeho prepustenie zo zadržania? Traja najbližší ho usvedčovali z ťažkých korupčných praktík. Právom alebo s cieľom uľahčiť si svedomiu a uniknúť tvrdému trestu? Je to jedno. Pretože v takej situácii trestný súd musel pridržať obvineného vo väzbe, aby sa objektívne dali preskúmať výpovede jeho spolupáchateľov bez rušivých momentov.“
Zranenie
Dva týždne pred pokusom o samovraždu sa Lučanský zranil na oku, lekárske správy nenaznačujú ani údajnú bitku ani pokus o samovraždu. Nespomínal ich ani samotný Lučanský.
Úmrtie
V utorok 29. decembra mal Lučanský byť na pohovore so psychológom, toto vyšetrenie nemalo naznačiť, že by si chcel siahnuť na život. O 16:30 prebehla kontrola cely. O 16:39 si možno obvinený podávajúci jedlo všimol, že si ho Lučanský neprebral a jeho cela bola otvorená o 16:40 kedy začali pokusy o jeho záchranu. Záchranári ho oživili a previezli do prešovskej nemocnice.
30. decembra 2020 Lučanský zomrel vo Fakultnej nemocnici s poliklinikou J. A. Reimana v Prešove deň po tom, čo sa pokúsil obesiť vo svojej väzenskej cele.
Dopady a vyšetrovanie
Po Lučanského pokuse o samovraždu vo väzbe 30. decembra 2020 zo svojho postu odstúpil generál Milan Ivan, generálny riaditeľ Zboru väzenskej a justičnej stráže. Generál Ivan potvrdil, že príslušníci ZVJS si riadne vykonávali svoje povinnosti a po nájdení obvineného mu poskytli prvú pomoc. V čase demisie bol Lučanský v kritickom stave. Ministerka spravodlivosti Mária Kolíková po pokuse oznámila zriadenie vyšetrovacej komisie, ktorej členmi mali byť „predstavitelia opozície, prezidentka, verejná ochrankyňa práv, Slovenská advokátska komora či zástupcovia európskych organizácií“. Na vyšetrovanie dohliada generálny prokurátor Maroš Žilinka.
1. januára 2021 minister obrany Jaroslav Naď oznámil, že dá prešetriť únik zdravotného záznamu z Ústrednej vojenskej nemocnice v Ružomberku, kde Lučanského operovali. Poprel tiež odvolanie riaditeľa nemocnice Vladimíra Lengvarského.
Kamerový záznam z chodby väznice neukazuje, že by v Lučanského cele bol niekto iný. Záznam z cely nie je, lebo to zákon nedovoľuje. Pochybnosti o samovražde nevyslovila ani Lučanského rodina či obhajcovia.
Sainte-Colombe (Doubs)
Sainte-Colombe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Château-Guibert
Château-Guibert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Château-d’Olonne
Château-d’Olonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miocenní sladkovodní vápence
Miocenní sladkovodní vápence je prírodná pamiatka ev. č. 852 na severnom okraji obce Tuchořice v okrese Louny. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Dôvodom ochrany je zachovanie geologického profilu so sladkovodným karbonátovým súvrstvím treťohôr (miocén) s významným paleontologickým obsahom a vzácneho rastlinného druhu pahorca brvitého, ktorý sa v lokalite vyskytuje.
Popis lokality
vľavo|náhľad|Video Bývalý vápencový lom na severovýchodnom okraji obce Tuchořice, blízko cesty na Lipno. Lom je náleziskom skamenelín organizmov z obdobia mladších treťohôr. Chránené územie je prístupné po ceste od cesty na Lipno. Vo vlastnom chránenom území je zakázaná súkromná zberateľská činnosť všetkého druhu, akékoľvek skládkovanie odpadu a ťažba surovín. Povolená je však pastva oviec alebo kosenie trávy.
Paleontologické nálezisko
Stena opusteného lomu je dlhá 300 m a široká 40 až 60 m a miestami dosahuje výšku až 25 metrov. Geologický profil je jediným rozsiahlejším profilom súvrstvia sladkovodných vápencov miocénneho obdobia v rámci Česka. V období spodného miocénu bolo v okolí Tuchoříc sladkovodné jazero. Toto obdobie bolo charakteristické svojim teplým subtropickým podnebím, ktoré bolo priaznivé pre vývoj bohatej suchozemskej fauny a pestrej teplomilnej flóry. Zvyšky živočíchov a rastlín, žijúcich na brehoch jazera, boli zmyté do jazernej nádrže. Miocénne vápence v Tuchořiciach obsahujú veľké množstvo skamenelín. Najvýznamnejšie sú nálezy takmer 90 druhov prevažne teplomilných suchozemských ulitníkov, dnes už vyhynutých. Okrem toho tu boli nájdené zvyšky dreva stromov, kôstky brestovcov, jadrá orechovca, úlomky listov a vejáre paliem. Vo vápencoch sa tiež vyskytujú dutiny s druhotne vykryštalizovaným kalcitom a fosílne chodby živočíchov žijúcich v minulosti na dne jazernej panvy.
Jędrzej Wala (1841)
Jędrzej Wala mladší (* 25. júl 1841, Zakopané† po 1900 v okolí Prešova) bol vysokotatranský horský vodca, syn Jędrzeja Walu st.
Bol predstaviteľom mladšej generácie poľských horských vodcov a spomedzi nich jeden z najlepších. Od roku 1877 bol držiteľom odznaku horského vodcu I. triedy. Bol známy výbornými znalosťami tatranského prostredia. Na horských túrach sprevádzal takých vynikajúcich horolezcov ako boli Tytus Chałubiński, Leopold Świerz, Karol Potkański, Kazimierz Przerwa-Tetmajer, Janusz Chmielowski alebo Mieczysław Karłowicz. Žiakom Jędrzeja Walu bol „Kráľ Tatier“ Klimek Bachleda.
Vystúpil na mnohé tatranské štíty. Medzi jeho najväčšie úspechy a prvovýstupy patria: „Cesta po balvanoch“ (Droga po Głazach) na Veľký Mengusovský štít (1883), prechod východnou stenou Ľadového štítu (1889), prvovýstup na Mlynár, urobil prvý známy výstup na Jasińského sedlo (1895) a výstup na Ganek s Leopoldom Świerzom (1877), ktorý pre tmu nedokončili.
V roku 1898 odcestoval do Uhorska. V okolí Prešova si založil gazdovstvo a rodinu. Pravdepodobne krátko potom zomrel. Jeho menom nazvali Walow rebrík vo východnej stene Ľadového štítu a Walow žľab v západnej stene Gerlachu.
Glaukias z Milétu
Glaukias (Glaukias) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 17.
Rohlederova koľajnica
náhľad|Princíp činnosti náhľad|Rohlederova koľaj na bratislavskej Filiálke
Svojou konštrukciou umožňuje prejazd vlakov na trati s oblúkom s polomerom od 30 do 70 metrov. Jej princíp spočíva v tom, že vozeň sa pohybuje po koľajnici tak, že po koľajnici jazdí okolesník kolesa na vonkajšej strane oblúka, pričom sa odvaľuje po upravenej hlave koľajnice. Protiľahlé koleso sa odvaľuje po svojej koľajnici, ale aby sa zabránenilo vykoľajeniu, je dvojkolesie vedené prídržnou koľajnicou.
Jedna takáto koľaj sa nachádza aj v Bratislave na bývalej železničnej stanici Bratislava-Filiálka, ktorá viedla do elektrotechnického závodu Siemens-Schuckert a postavená bola v roku 1902.
Kormorán okuliarnatý
Kormorán okuliarnatý (Phalacrocorax perspicillatus) je vyhynutým druhom kormorána. Druh opísal nemecký prírodovedec Peter Simon Pallas pod stále platným menom Phalacrocorax perspicillatus. Kormorán okuliarnatý sa vyskytoval na Beringovom ostrove (Komandorské ostrovy, Aleuty) a pravdepodobne aj v iných blízkych oblastiach, kde obýval skalnaté pobrežia. Jediným prírodovedcom, ktorý vtáka pozoroval, bol Georg Steller, člen poslednej expedície Vita Beringa (1741), pri ktorej Bering zomrel. Exempláre kormorána sú uložené výhradne v Európe: v Petrohrade, Tringu, Leidene, Helsinkách a Drážďanoch (týchto päť vzoriek pochádza z rokov 1840 až 1850). Niektoré subfosilné pozostatky sú ale okrem Petrohradu tiež vo Washingtone. Vzorky vajec neexistujú.
Keď Steller kormorána objavil, išlo o bežný druh. Osadníci, ktorí Aleuty neskôr kolonizovali, ale začali vtáky loviť. Na zemi bol vták neohrabaný a dal sa ľahko uloviť, navyše kormorán, veľký asi ako hus, vraj nasýtil až troch ľudí. Steller sa zmieňuje, že zvláštne chutnú pečienku človek získal, keď vtáka obalil hlinou a piekol vo vyhrievanej jamke; čo bol tradičný spôsob prípravy. V roku 1882 sa na ostrov vydal ornitológ Leonhard Stejneger a kormorána nenašiel. Podľa miestnych obyvateľov vyhynul asi okolo roku 1852. Podľa teórie nemeckého ornitológa Ernsta Harterta posledné zvyšky kormoránov vyhubila až epidémia medzi rokmi 1876 až 1877, ktorá sa významne podpísala aj na tunajšej populácii kormorána morského (Phalacrocorax pelagicus). Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) hodnotí druh ako vyhynutý a prikláňa sa k vyhynutiu v 50. rokoch.
Okrem kormorána na ostrovoch kvôli lovu vyhynul aj kôrokožec bezzubý.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2019
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2019 boli dvanáste majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov. Konali sa v japonskom meste Obihiro od 6. do 13. januára 2019. Zlato získali hokejistky Kanady, keď vo finále vyhrali nad USA 3 : 2 gólom v predĺžení.
O udržanie
🇨🇿 vyhralo 2 : 1 na zápasy a udržalo sa v Top divízii. 🇯🇵 zostupuje do I. A divízie MS 2020.
I. A divízia
Turnaj I. A divízie MS 2019 sa hral v Radentheine v Rakúsku od 7. do 13. januára 2019.
I. B divízia
Turnaj I. B divízie MS 2019 sa hral v Dumfries v Spojenom kráľovstve od 6. do 12. januára 2019.
Sainte-Marie (Doubs)
Sainte-Marie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jędrzej Wala (1820)
Jędrzej Wala starší, (* 15. júl 1820, Zakopané, Poľsko† 29. január 1896, Zakopané) bol horský vodca, otec Jędrzeja Walu ml.
Bol pytliakom, preto veľmi dobre poznal Tatry. Poľoval na kamzíkov a svište. Na vodcovskú dráhu sa dal po roku 1850 a veľmi rýchlo po boku Macieja Sieczku sa stal jedným z naviac vyhľadávaných vodcov. Rovnako ako jeho priateľ Sieczka na radu Maksymiliana Nowického a Eugeniusza Janotu zanechal pytliačenie a stal sa jedným z najhorlivejších ochrancov prírody. Pomáhal zoológovi profesorovi Nowickému počas jeho vedeckých výskumov kamzíkov a svišťov.
Vo Vysokých Tatrách sprevádzal mnohých umelcov a vedcov, okrem iných Józefa Stolarczyka, Leopolda Świerza i jednu z prvých tatranských turistiek učiteľku Mariu Steczkowsku, ktorá ho považovala za „dokonalého horského vodcu, poctivého človeka, na ktorého je možné spoľahnúť sa“. Jeho služby si cenili pre výbornú znalosť vysokohorského terénu Vysokých Tatier. Aj napriek tomu, že bol negramotný mal veľa informácii aj o iných pohoriach a o ich prírode.
Jędrzej Wala urobil veľa prvovýstupov na tatranské štíty. Okrem iných v roku 1867 sprevádzal Józefa Stolarczyka na Baranie rohy a v roku 1861 spoločne s priateľmi urobil prvý známy výstup do Vyšného Kôprovského sedla. Do neskorého veku si zachoval fyzickú silu. Ešte v roku 1895 sprevádzal turistov na Krížnu. Pochovaný je na Cmentarzi Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku.
Jeho menom boli nazvané Valove veže Zadná Valova veža, Prostredná Valova veža, Predná Valova veža, Predná Valova lávka, Zadná Valova lávka a Prostredná Valova lávka na Hrubom hrebeni a Valova lúka. Wala patril k najlepším znalcom Hrubého. Keďže slovenčina nepozná písmeno W, ale meno Wala je na Slovensku známe, používa sa v jeho slovenskej transkripcii takáto podoba.
Markos Aurélios Silvanos
Markos Aurélios Silvanos bol starogrécky trubač. M. Aurélius Silvanos, trubač (σαλπικτής - salpiktés) z egyptského Hermopolisu, bol mnohonásobným víťazom súťaže trubačov (bola to dlhá, rovná bronzová trúba salpinx ). Pripomína to Oxyrhynský papyrus BGU IV 1074, objavený v archeologickej lokalite staroegyptského mesta Oxyrhynchos. Tento dokument, datovaný do roku 275, je inak žiadosťou istého Apollodidymosa na oxyrhynské orgány o registráciu výsad, na ktoré má nárok, pretože bol prijatý do ekumenickej synody (cechu?) dionýzskych umelcov. Priložené sú i kópie úryvkov z cisárskych listov a ediktov týkajúcich sa privilégií synody umelcov, ako aj list zo samotnej synody. Boli to privilégiá udeľované vynikajúcim umelcom (technitským spolkom, hercom alebo športovcom účinkujúcim na hrách) už rímskym cisárom Augustom a opakovane potvrdené aj neskoršími cisármi (i v období Severovcov). Na tomto papyrusovom svitku je uvedené (v 22. a 23. riadku), že Silvanos v súťaži trubačov zvíťazil na kapitolských hrách, 3-krát na pýthijských hrách, 10-krát na olympijských hrách (možno na olympijských hrách v Alexandrii ), bol tiež 12-násobný víťaz hier Aktia, 3-násobný víťaz hier Asklépieia a víťaz nemejských hier. Taliansky historik Luigi Moretti nezaradil Silvana do svojho zoznamu olympijských víťazov, pretože si nebol istý, či tu išlo o olympijské hry z Pisy (Pisa alebo Pisatis bola oblasť v Elide, kde sa nachádzala Olympia ), alebo o menej významné egyptské olympiády. Za vlády cisárov Galliena a Aureliana (t. j. v rokoch 235 až 275) mali právo usporadúvať posvätné hry aj egyptské mestá, a to napr. Alexandria olympijské hry, Antinoupolis Antinoeie, Panopolis Paneie, Antinoupolis a Oxyrhynchos Kapitolie.
Sunshine Coast
Sunshine Coast môže byť:
Châteauneuf (Vendée)
Châteauneuf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wojciech Roj
Wojciech Roj, vlastným menom Wojciech Raj-Gąsienica (* 3. január 1839, Zakopané, Poľsko, † 21. január 1924, Zakopané) – poľský gazda, kováč, tesár a horský vodca.
náhľad|Poľskí horskí vodcovia okolo roku 1877. Zľava Wojciech Roj, [[Jędrzej Wala (1841)|Jędrzej Wala ml., Jędrzej Wala st., Szymon Tatar st. a Maciej Sieczka]] Bol najstarším dieťaťom gorala Andrzeja Gąsienicu a Katarzyny Budzovej. Roľu Gąsienicových prezývali „Rajom”, z toho pomenovania pochádza tradícia prídomku Roj. Časom ho začal používať ako priezvisko. Venoval sa rôznym remeslám. Od malička pomáhal doma na gazdovstve, učil sa remeslu kováča a tesára, príležitostne pracoval v uhoľných baniach v Maďarsku. V Zakopanom mal kováčsku dielňu.
Od roku 1873 sa zúčastňoval (najprv ako nosič) na tatranských túrach s Józefom Stolarczykom a Tytusom Chałubińským. Často to boli pionierske výpravy, na ktorých sa zúčastňovali aj iní horskí vodcovia Jan Krzeptowski–Sabała a Bartłomej Obrochta. Po niekoľkých rokoch jeho úloha na Chałubińského vychádzkach do hôr významne vzrástla. Stal sa hlavným sprievodcom a organizátorom výprav. Bol talentovaný, vedel dobre variť, bol dobrý spoločník.
Pri kolíske Rojovho horského vodcovstva stáli Macieja Sieczkę a Szymon Tatar. Jeho vodcovské schopnosti sa rozvíjali počas výprav s Tytusom Chałubińským. V roku 1874 spolu s Tatarom  vystúpil novou cestou na Gerlachovský štít, keď sprevádzal Stolarczyka. O tri roky neskôr (28. júna 1877) spolu so Sieczkom a Chałubińským prví vystúpili na Veľký Mengusovský štít. Bol to jeden z najväčších horolezeckých počinov vo Vysokých Tatrách v druhej polovici 19. storočia. V tom čase Roj a Obrochtą sa pokúšali o prvovýstup na Ganek, pokus nevyšiel. Zastavili sa v Galérii Ganku. V roku 1884 boli druhí na vrchole W roku 1884 Baraních rohoch spoločne s Karolom Potkańskym a Ludwikiom Chałubińskym, synom Tytusa Chałubińského.
Na pozvanie Chałubińského niekoľko razy navštívil Varšavu, kde sa vzdelával v zámočníctve. Pod jeho vedením ako prvý začal pestovať krmoviny. V rokoch 18811882 postavil Chałubińskému v Zakopanom dom. Chałubińský ho, okrem iných, spomenul v testamente.
Bol hlavným dodávateľom výstavby domov zakopanského architektonického štýlu. Postavil domy mnohým známym poľským osobnostiam. Mnohé osobnosti medzi inými aj Henryka Sienkiewicza sprevádzal na horských túrach. Rojove spomienky o Chałubińskom zaznamenal Adam Wrzosek, zachovala sa tiež korešpondencia Roja z Chałubińským z rokov 18791884. Bol členom goralských záujmových organizácií v Zakopanom.
Ženatý bol s Katarzynou Ustupskou (* 1843, † 1919), s ktorou mal syna Józefa (* 1863, † 1892), ktorý Chałubińskému pomáhal pri vedeckých výskumoch minerálov a machov v Tatrách.
Po smrti Tytusa Chałubińského bol často chorý a zanechal horské vodcovstvo. Rodinné problémy – synova smrť, skon dcéry i zaťa a zakrátko i jeho manželky zhoršili jeho zdravie a posilnili vieru. Zomrel vo veku 85 rokov. Pochovali ho na Nowom Cmentarzi (Novom cintoríne) v Zakopanom.
Krížna (vrch vo Vysokých Tatrách)
Krížna alebo Krížne je vrch vo Vysokých Tatrách na Slovensku.
Polohopis
Druhý najvyšší štít v masíve Veľkej kopy, v juhozápadnej časti jeho hlavnej osi, medzi Nižným kôprovickým sedlom (Predným Holým vrchom) a Opáleným. Krížna je uzlovým bodom a odtiaľ v pokračovaní hlavnej osi rázsochy leží Opálené a Všiváky, pokým vo vedľajšom ramene Krížnej medzi Kôprovicou a Krížnou dolinou je Malé Krížne, Koniarčisko (sedlo) a Štíty.
Prví na vrchole
Prvý zaznamenaný zimný výstup uskutočnili 13. januára 1903 Karol Englisch a Karol Jordán.
Zaujímavosti
Na jeseň v roku 1943 veľký požiar zničil lesné porasty na južných stráňach štítu. V zime po holých stráňach padajú veľké lavíny. V minulosti vypásali chrbty vrchu miestni pastieri z Liptovskej Kokavy a Východnej. Počas Slovenského národného povstania sa tu nachádzal štáb partizánskeho oddielu Vysoké Tatry.
Čierťažský potok (prítok Zbojského potoka)
Čierťažský potok je potok v severovýchodnej časti regiónu Zemplín v severozápadnej časti obce Nová Sedlica v okrese Snina v Prešovskom kraji. Je ľavostranný prítok Zbojského potoka, ktorý ústi do Uličky v povodí Uhu; má dĺžku 3,4 km. Je vodným tokom IX. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-30-05-012. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Bukovské vrchy, geomorfologický podcelok Bukovce.
Prameň
Pramení v nadmorskej výške v lesnom extraviláne, 50 m južne od slovensko - poľskej štátnej hranice, ktorá prebieha po hlavnom hrebeni Bukovských vrchov a zároveň aj po rozvodnici medzi úmorím Čierneho mora a úmorím Baltského mora, na úbočí vrchu Čierťaž 670 m juhozápadozápadne od jeho najvyššieho bodu s nadmorskou výškou, v obci Nová Sedlica v okrese Snina, v geomorfologickom podcelku Bukovce.
Opis toku
Tečie južným smerom lesným extravilánom v juhozápadnom úbočí vrchu Čierťaž, ľavým brehom obmýva les Pod Čierťažou, pravým brehom obmýva les Vasilcova lúka, v nadmorskej výške priberá bezmenný ľavostranný prítok, mení smer na juhozápad, preteká lesom Karboníková, obteká úpätie vrchu Kýčera s nadmorskou výškou, a v lesnom extraviláne  v nadmorskej výške  ústi do Zbojského potoka, ako jeho ľavostranný prítok. Zbojský potok ďalej ústi do Uličky v povodí Uhu. Čierťažský potok má iba jeden bezmenný prítok. Pramení, preteká a ústi v lesnom extraviláne obce Nová Sedlica v okrese Snina, v geomorfologickom celku Bukovské vrchy,  v geomorfologickom podcelku Bukovce.
Pôvod názvu
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu Čierťaž, na juhozápadnom úbočí ktorého je jeho prameň. Z toponyma Čierťaž rozšírením o formant -ský a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Čierťažský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vrchu Čierťaž má pôvod v pôvodnom význame apelatíva čierťaž v stredovekej slovenčine pôda získaná vyklčovaním lesa, čo bol v stredoveku veľmi častý identifikačný prvok pri opise pozemkov, resp. pri opise priebehu ich hraníc v lesnom priestore. Apelatívum čierťaž získalo pozdejšie i posunutý význam a to hraničná čiara, hranica. Motivantom pomenovacieho procesu v čase pomenovania vrchu Čierťaž bol charakteristický výskyt čierťaží v priestore pomenúvaného geografického objektu. Klčovanie lesa bol jeden zo stredovekých spôsobov odlesňovania, transformácie lesných pozemkov na kultúrnu pôdu - poľnohospodárske pozemky. Zo slovného základu apelatíva čierťaž bol v slovenskom stredovekom jazykovom prostredí utvorený jednoslovný nepredponový názov vrchu Čierťaž ako súčasť  početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii; toto apelatívum je v súčasnej slovenčine vysunuté na okraj slovnej zásoby ; porovnaj aj hydronymá napr. Čierťaž, Čierťaž, Čierťažský potok, Čertižnianka.
Hydronymum Čierťažský potok bolo štandardizované v roku 1990. Najstarší doložený písomný záznam názvu obce Nová Sedlica je z roka 1630.
Roman III.
náhľad|Cisárovná [[Zoe Porfyrogenéta, manželka Romana III. (mozaika Hagia Sofia)]] '''Roman III. Argyros alebo aj Argyropoulos' (gr: Ρωμανός Γ΄ ΑργυρόςRómanos III. Argyros'', * 968† 11. apríl 1034) bol byzantský cisár v rokoch 1028 až 1034 a prvý manžel cisárovnej Zóé. Pochádzal zo vplyvného aristokratického rodu rodu a na trón nastúpil po čiastočne vynútenej svadbe s dcérou umierajúceho cisára Konštantína VIII.
Život pred ziskom cisárskej koruny
Roman sa narodil v roku 968 neznámemu členovi aristokratickej rodiny Argyrovcov. Existujú dohady, že jeho otcom mohol byť Pofos (Pothos) Argyros – byzantský vojvodca s titulom domestikós ton scholón, ktorý sa zúčastnil bojov s Bulharmi a a starými Maďarmi. Iné hypotézy tvrdia, že mohol byť synom Eustathia Argyra, autora oslavnej básne na cisára Romana II. z roku 950. Z jeho súrodencov sú známy sú bratia Basileios a Lev, obaja generáli z doby Bazila II. (976 – 1025) a tri sestry Pulchéria – žena magistra Bazila Sklera, Mária, žena Giovanniho Orseola, syna benátskeho dóžu Pietra II. a neznáma sestra, žena antiochijského duxa Konštantína Karanténa.
Pred tým, než sa stal cisárom, slúžil ako sudca (krites) s vysokým titulom protospatharios v maloázijskej théme Opsikion. Po odsúdení heretika Akmoneia bol povýšený do hodnosti vyššieho súdneho úradníka – kvestora pre hlavné mesto Konštantínopol a stal sa jedným zo sudcov na najvyššom byzantskom súde v Hipodróme. V tejto pozícii ho v diele Peira (Skúsenosť) spomína aj byzantský legislatívec a sudca Eustatios Romaios. Neskôr bol Romanovi udelený taktiež vysoký čestný titul patrikios a okrem predsedania súdu sa stal aj oikonomom (administrátorom - pokladníkom Hagie Sofie). Za vlády Konštantína VIII. sa stal konštatinopolským eparchom - mestským prefektom – čím sa stal hlavným predstaviteľom senátu a jedným z hlavných cisárových poradcov.
Romanova vláda
Romanovou veľkou túžbou po nástupe na trón bolo sa zapísať do dejín ako úspešný vojenský dobyvateľ barbarských krajín a ako cisár filozof, hoci podľa Psella sa ani pre jedno príliš nehodil. Naivne taktiež dúfal, že sa mu a jeho žene vo vysokom veku podarí splodiť potomka, a že založí vlastnú panovnícku dynastiu. Za týmto účelom cisársky pár skúšal rôzne medikamenty a liečby. Počas svojej vlády vynakladal obrovské množstvo peňazí na výstavbu nových budov a štedrými darmi podporoval cirkev – zakladal chrámy a kláštory, mimo iné kláštor Peribleptos, či kostol Blachernae v Konštantínopole.
Jeho prístup k bohatej domácej aristokracii a kléru (spoločne označovaní ako dynatoi) bol mierny. Krátko po svojom nástupe na trón Roman prepustil viacerých politických väzňov, ktorých zo žiarlivosti zajal jeho predchodca, zo zahraničia sa taktiež mohli vrátiť predtým oslepený Roman Skleros alebo Nikefor Xifias. Kým predchádzajúci panovníci sa snažili obmedziť moc aristokracie voči obyvateľom ríše, Roman nebojoval proti snahám aristokratov o akési „znevoľníctvovanie“ sedliactva. Upustil taktiež od snáh cisárov získať od šľachty a bohatého kléru čo najviac peňazí a odpustil im preto kolektívnu daň allelyngyion zavedenú Bazilom II., čo mu síce zaistilo jej lojalitu, no výrazne podkopalo štátny rozpočet. Pre nedostatok peňazí a bojaschopnej sily sa takto výrazne znížila obrana ríše, čo sa náboru nových vojakov týka. Finančnú situáciu sa pokúsil vylepšiť zvýšením daní, čo mu však výrazne znížilo popularitu medzi mešťanmi.
Počas Romanovej vlády zažili maloázijské thémy viacero prírodných katastrôf – a to najmä zemetrasení, záplav a súch. Mnohé budovy boli na trvalo zničené a niektoré miesta sa stali naďalej neobývanými. Taktiež Konštantínopol bol zasiahnutý zemetrasením v tridsiatych rokoch a niektoré miesta od vtedy obnovené neboli.
Arabská kampaň
20. júla 1030 prišiel Roman III. so svojim vojskom do Antiochie. Po tom, čo sa o cisárovom príchode dozvedel emir Násir, poslal do Antiochie posolstvo na čele s jeho bratrancom Mukallidom ibn Kamilom a ponúkol Byzancii uznanie jej zvrchovanosti a obnovenie odvádzania tribútu. Viacerí generáli cisára varovali pred ťažením na vyprahnuté sýrske územie, on zrejme pod vidinou zisku slávy ich námietky nepočúval a rozkázal vojsku rozbiť tábor v Azazione (dnešný A‘záz) na severe Sýrie. Násir a Thimal medzitým evakuovali svoj dvor v Aleppe a začali volať do boja spojenecké beduínske kmene v Sýrii, z nich najväčšie boli Kilábovia a Numajri. V počte mužov sa pramene rôzna, najpravdepodobnejšie však je, že Mirsádovia mali k dispozícii do 2000 jazdcov, kým Byzantínci okolo 20 000 mužov, z veľkej časti žoldnierov z Arménie. Mirdásovské vojská začali operovať v okolí opevneného tábora a zničili byzantské prieskumné sily pod vedením patrikia Leva Choirosfateka. Následne začali usilovne napádať cisársky tábor. Po tom, čo sa Romanovmu vojsku minuli zásoby vody sa Byzantínci rozhodli prebiť cez arabské vojská. Na čelo sa postavil patrikios Konštantín Dalassénos, no vojská boli zahnané. Demoralizovaná armáda nebola schopná vážnejšej odplaty a cisár preto 9. augusta rozhodol od ťaženia na Aleppo upustiť. Nasledujúci deň sa vojsko vydalo na ústup do Antiochie, za sebou v tábore nechali všetku korisť a batožiny. Arménske žoldnierske jednotky sa odčlenili od armády a začali tábor rabovať. Arabi využili situáciu a napádali prchajúce byzantské vojsko. Podľa Jána Skylitza sa Roman III. zachránil len vďaka odvahe svojich osobných strážcov - oddiely nazývané hetareia – čo však Psellos úplne popiera. Podľa dobových prameňov sa Arabi ďalej počas prepadnutia zmocnili obrovského množstva koristi - vrátane peňazí, tiav a múl. Podarilo sa zachrániť len ikonu Bohorodičky – Theotokos. Rozptýlené vojská sa zišli v Antiochii a Roman III. sa vrátil do Konštantínopolu. Správu vojska v Antiochii zveril katepanom Niketovi a Symeonovi, ktorým sa na jeseň a v zime podarilo dobyť niekoľko pohraničných pevností vrátane Azazionu.
Maniakova protiofenzíva vyvrcholila ťažením na Edessu v roku 1032. Významné sídlo raného kresťanstva, ktoré bola pre ríšu stratené už od čias Hérakleia štyri storočia dozadu. Maniakes podplatil miestneho guvernéra, ktorý podliehal miarfekinskému (martyropolskému) emirovi Apomermanovi. Edesa Maniakovi otvorila brány a on ju s vojskom obsadil. Maniakovi navyše na pomoc mierili nové čerstvé jednotky. Saracéni sa mesto snažili získať späť, no to sa um už nepodarilo. Uspokojili sa preto s vypálením domov a chrámov mimo pevnosti. Dobytím Edessy si Maniakes v ríši vyslúžil veľkú slávu a úctu. K tej mu navyše dopomohlo prinesenie relikvie – listu napísaného Kristom legendárnemu kráľovi Abgarovi do Konštantínopolu. O jeho pravosti pochyboval málokto, pretože práve z Edessy už do Byzancie prišlo viacero relikvií – mimo iné napr. obraz Kristovej tváre pre kráľa Abgara – mandylion, ktorý je ortodoxnými cirkvami dodnes ctený podobne ako Turínske plátno na Západe. Byzantské víťazstvo ďalej takisto potvrdila aj porážka afrických Saracénov v námornej bitke pri Korfu, kde sa stretli s loďstvom Dubrovníka a guvernéra Naufílie Nikeforom Karanténom.
Narozdiel od svojich predchodcov bol Roman III. značne protikultúrne a protinábožensky naladený voči národom žijúcim na východe jeho ríše t.j. najmä voči Arménom a Sýrčanom. V roku 1029 sa skončil proces proti predstaviteľom jakobitského kléru v Melitene. Jakobitský patriarcha Ján Mar Abdun bol exkomunikovaný a nemohol sa do Byzancie vrátiť. V arabskom exile taktiež zomrel. Nasledujúci rok sa jakobitským problémom zaoberala aj konštatinopolská synoda. Melitenský klér bol poverený zabrániť šíreniu východných heréz. Situácia dospela k vrcholu po nástupe Michala IV., keď sa jakobitský patriarchát natrvalo presídlil do Arábie. V tomto období sa taktiež započala arménska kolonizácia byzantského vojnami spustnutého pohraničia v Lykande. Miestna krajina býva preto v neskoršej historiografii označovaná ako Malá Arménia.
Dvorské intrigy a smrť
náhľad|Vražda Romana III. ([[Ján Skylitzes|Skylitzova kronika)]] náhľad|Smrť Romana III. Argyra ([[Konštantín Manasses|Manassova kronika)]] Počas svojej vlády musel Roman III. čeliť viacerým pokusom o zvrhnutie z trónu. Ešte v roku 1029 sa Romanova švagriná – princezná Theodora plánovala vydať za bulharského princa Preslana a uzurpovať trón. Komplot bol odhalený a Preslan oslepený a poslaný do kláštora. Theodora z pokusu vyšla bez trestu. O dva roky neskôr (1031) sa o prevrat zase pokúsil sirmijský archón Konštantín Diogenes. Bol takisto porazený a poslaný do kláštora v Petrione. V tomto roku taktiež cisár zasnúbil svoju neter Helenu Argyrovnu za gruzínskeho kráľa Bagrata IV., ako dar kráľovi poslal svätý klinec z relikvie Kristovho kríža.
Osudným sa Romanovi stal tretí pokus o prevrat, ktorý pravdepodobne zosnovala samotná cisárovná Zoe za pomoci dvorského eunucha Jána Orfanotrofa. Romanov vzťah s cisárovnou sa totiž zhoršil po tom, čo pre nedostatok financií obmedzil jej prísun k peniazom. Roman navyše ku svojej žene neprechovával zrovna najvrelejší vzťah a intímne sa s ňou (i vzhľadom na jej vek a neplodnosť) nestretával. Zoe si preto našla mnohých milencov, ktorých jej Roman s tichým súhlasom toleroval. Osudným sa mu stal práve Zoein vzťah s krásnym mládencom Michalom – bratom Jána Orfanotrofa, ktorého tento na dvor v roku 1033 priviedol. Ten si podľa Psella pôvodne cisárovnú cudne nevšímal, no nakoniec sa s ňou začal stýkať a ich vzťah sa stal verejným tajomstvom. Michael sa stal osobným sluhom Romana, jeho úlohou bolo masírovať cisárovi nohy a vykonávať rôzne práce v jeho komnatách. Michael tak mal dobrý prístup na väčšinu miest v paláci a i do cisárovej spálne a to i v nočných hodinách. Hoci viacerí ľudia cisárovi hovorili o vzťahu Michaela k jeho žene Zoe, on sám dlho ich reči nepočúval a uspokojila ho Michalova prísaha, že s cisárovnou vzťah nemá. Jeho nedôveru, alebo minimálne nezainteresovanosť mohol spôsobiť aj fakt, že Michael trpel epilepsiou.
Na Veľkú noc, 11. apríla 1034 cisár Roman III. zomrel. O príčine jeho smrti sa dodnes vedú spory. Už dlhodobo cisár trpel neznámou chorobou, čo bolo pravdepodobne dôsledkom dlhodobého príjmu malých dávok jedu, ktoré mu podsúvala cisárovná Zoe a eunuch Ján Orfanotrofos. Podľa Michaela Psella bol Roman III. utopený počas kúpeľa v cisárskych kúpeľoch. Roman III. bol pochovaný v Chráme sv. Márie Peribletos, ktorý postavil.
Zoznam častí seriálu Susedia (5. séria)
Nasledujúci zoznam je zoznam častí 5. série seriálu Susedia.
OVB Holding
OVB Holding AG je nadnárodná akciová spoločnosť, zaoberajúca sa poskytovaním finančných služieb a finančného poradenstva. Bola založená v roku 1970 v Kolíne nad Rýnom. Od roku 2006 je kótovaná na frankfurtskej burze. Pôsobí v 14 európskych krajinách, kde získala približne 2,8 miliónov zákazníkov.
Manažment materskej spoločnosti OVB Holding AG tvorí predstavenstvo a dozorná rada. Do predstavenstva patria predseda Mario Freis, podpredseda Oskar Heitz a člen predstavenstva Thomas Hücker. Dozornú radu tvorí predseda, podpredseda a ďalší 4 členovia dozornej rady.
OVB Allfinanz Slovensko
Na Slovensku sa spoločnosť rozrástla a v súčasnosti má 128 kancelárii (aktuálnosť informácie k 1. augustu 2019).
Slovenský manažment je zastrešený predsedom predstavenstva Ing. Jaroslavom Vonkomerom a Mgr. Robertom Schmidtom, ktorý je členom predstavenstva.
Sancey-le-Grand
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Chauché
Chauché je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chavagnes-en-Paillers
Chavagnes-en-Paillers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sancey-le-Long
Sancey-le-Long je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Sainte-Suzanne (Doubs)
Sainte-Suzanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Sancey-le-Long
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sainte-Suzanne (Doubs)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Space Jam
Space Jam je americký film štúdia Warner Bros. z roku 1996, v ktorom hral aj basketbalista Michael Jordan.
Dej
Michael Jordan ako malý chlapec sníva o tom, že sa raz stane profesionálnym basketbalistom. Jeho sen sa splní, a ako dospelý muž sa stane svetovou jednotkou v NBA. Vo vesmíre žijú malí mimozemšťania, ktorí majú na starosti vesmírny lunapark, ibaže všetci jeho zákazníci sa na jeho kvalitu sťažujú. Ich šéf ich vyšle na Zem, aby našli kreslené postavičky zajka Buggsa, ktoré by mali vystupovať v ich lunaparku ako atrakcie. Keď ich malí mimozemšťania prepadnú, zajko Buggs sa so svojimi priateľmi rozhodne, že ich vyzvú na basketbalový zápas. Mimozemšťania súhlasia, a rozhodnú sa preto ukradnúť schopnosti najlepším hráčom v NBA. Potom sa premenia na obrovské a nespútané príšery. Zajko Buggs a ostatné kreslené postavičky sa začnú obávať najhoršieho: že ich mimozemšťania porazia a stanú sa otrokmi vo vesmírnom lunaparku. Zavolajú si preto na pomoc najlepšieho hráča basketbalu Michela Jordana. Nakoniec všetko dobre dopadne: mimozemšťania opäť vrátia schopnosti hráčom a svojho zlého šéfa priviažu na raketu a pošlú späť do vesmíru.
La Liga 2020/2021
La Liga 2020/2021 bol 90. ročník najvyššej španielskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Real Madrid, nováčikmi súťaže boli Huesca, Cádiz a Elche. Sezóna začala 12. septembra 2020 a skončila 23. mája 2021.
Atlético Madrid získal 11. titul v klubovej histórii. Do skupinovej fázy Ligy majstrov UEFA 2021/2022 sa spolu s ním kvalifikovali aj Real Madrid, Barcelona, Sevilla a Villarreal (ako víťaz Európskej ligy UEFA 2020/2021). Do Európskej ligy UEFA 2021/2022 sa kvalifikovali Real Sociedad a Real Betis. Do 2. ligy zostúpili Huesca, Valladolid a Eibar.
Tabuľka
# - pozícia; Z - zápasy; V - výhry; R - remízy; P - prehry; G - skóre; +/- - rozdiel skóre; B - body
Santoche
Santoche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Polyamid
Polyamid (skratka PA) je polymér s opakujúcimi sa jednotkami spojenými amidovými väzbami.
Polyamidy sa vyskytujú prirodzene alebo umelo. Príkladmi prirodzene sa vyskytujúcich polyamidov sú bielkoviny, ako je vlna a hodváb. Umelo vyrobené polyamidy môžu byť vyrobené postupnou polymerizáciou alebo syntézou na pevnej fáze, čím sa získajú materiály, ako sú nylony, aramidy a polyaspartát sodný. Syntetické polyamidy sa bežne používajú v textilnom priemysle, automobilovom priemysle, kobercoch, kuchynských pomôckach a športovom oblečení pre ich vysokú odolnosť a pevnosť. Výroba zariadení pre dopravu tovarov sú hlavným spotrebiteľom, ktorý predstavuje 35 % spotreby polyamidov.
Klasifikácia
Polyméry aminokyselín sú známe ako polypeptidy alebo proteíny.
Všetky polyamidy sa vyrábajú vytvorením amidovej väzby na spojenie dvoch molekúl monoméru. Monoméry môžu byť samotné amidy (zvyčajne vo forme cyklického laktámu, ako je kaprolaktám), α,ω-aminokyseliny alebo stechiometrická zmes diamínu a dikyseliny. Oba tieto druhy prekurzorov poskytujú homopolymér. Polyamidy sa ľahko kopolymerizujú, a preto sú možné mnohé zmesi monomérov, ktoré môžu následne viesť k mnohým kopolymérom. Navyše mnohé nylonové polyméry sú navzájom miešateľné, čo umožňuje vytváranie zmesí.
Peter Bu
Peter Bu (* 26. máj 1940, Bratislava – † 24. marec 2022, Poissy) bol slovenský divadelný kritik, teoretik a organizátor divadelných festivalov. Bol členom francúzskej strany zelených a slobodomurárskeho rádu Veľký Orient Francúzska. V roku 1993 obnovil slobodné murárstvo na Slovensku, konkrétne lóžu humanizmu.
Životopis
Peter Bu sa narodil 26. mája v Bratislave. Vyštudoval dramaturgiu na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Neskôr pôsobil ako divadelný kritik a teoretik. Od roku 1963 do roku 1968 bol zamestnancom Slovenskej akadémie vied. Titul kandidáta vied získal v decembri 1968.
V rokoch 19681972 pokračoval v štúdiu na Parížskej univerzite, kde sa zameral na dejiny sovietskej politiky. V neprítomnosti bol v Česko-Slovensku odsúdený na dva roky väzenia za „nenavrátenie zo zahraničia“. V roku 1975 získal francúzske občianstvo.
V mene Francúzskeho inštitútu režíroval divadelné podujatia vo Francúzsku, Nemecku, Holandsku, Belgicku, Tunisku, Maroku a v bývalom Česko-Slovensku. Na Avignonskom festivale v roku 1977 mal na starosti programovú sekciu mímov a klaunov. Bol umeleckým riaditeľom ďalších festivalov pantomímy, pouličných predstavení a predstavení pre deti.
V rokoch 1987 až 2002 bol riaditeľom Medzinárodného festivalu pantomímy v Périgueux – Mimos.
V rokoch 19722007 bol usporiadateľom divadelných zájazdov a početných festivalov vo Francúzsku a v iných európskych mestách, venovaných najmä pohybovému divadlu, umeniu pre deti, alebo predstaveniam vo verejných priestoroch: ulice, ale aj továrenské haly, nádražia a pod.
Rok 2007 ho spája s marseillskou kandidatúrou o titul „Hlavné európske kultúrne mesto 2013“, za ktorého slovenskú časť zodpovedal.
Zomrel 24. marca 2022 vo francúzskom meste Poissy vo veku 81 rokov.
Slobodné murárstvo
Slobodomurárstvo bolo v Česko-Slovensku zakázané v rokoch 1938 až 1945 a opäť po komunistickom prevrate v roku 1948. Od roku 1989 Veľký Orient Francúzska pracoval na obnove slobodomurárstva v krajinách strednej a východnej Európy. V roku 1993 sa Peter Bu na žiadosť Jacquesa Oreficea, hodnostára Veľkého Orientu Francúzska, podieľal na znovuzavedení slobodomurárstva na Slovensku a bol jedným zo zakladateľov lóže Humanizmus.
Články a štúdie
Stanislavský, In: Slovenské Divadlo, SAV, Bratislava, 10/1962.
O pantomime, In: Slovenské Divadlo, SAV, Bratislava, 1965.
Stanislavský 19501954 v URSS a v Československu, doktorská práca, SAV, Bratislava, 1968. Resumé: «Le Siècle Stanislavski», éd. Bouffonneries n°18, Lecouture, 1989.
Mimovia, klauni a XXe storočie In: Gestus, Wien 1982, Mime Journal, Ed. Pomona College Theatre Departement, Claremont, 91711 California, 1983, Slovenské divadlo, SAV Bratislava, roč. 39, 1991, č. 3
Nenásilná obrana: sen alebo stratégia?: Pour compléter la gamme des moyens défensifs: Non-violence, rêve ou stratégie? In: Revue Militaire Générale, Editions Berger-Levrault, Paris, 1971 (skrátena verzia), In: Wehrkunde, Verlag Europaïsche Wehrkunde GmbH, München, 7/1971.
Les langages de signes, de symboles et de l'art, Humanisme, suivi de L'art – territoire de liberté, La Chaîne d’Union, éditions Edimaf, Paris, 2000, 2003 a 2007.
O nevyhnutnosti odovzdávania poznatkov, In: Slovenské divadlo, SAV, Bratislava, 2013.
Knihy
Otravné (?) myšlienky o ženách – a mužoch
Chavagnes-les-Redoux
Chavagnes-les-Redoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alexandr Petrovič Každan
Alexandr Petrovič Každan (, ; * 3. september 1922, Moskva† 29. máj 1997, Washington, D. C.) bol sovietsko/rusko-americký historik a byzantológ židovského pôvodu, zostavovateľ známeho odborného slovníka Oxford Dictionary of Byzantium. Je otcom matematika Davida Kazhdana.
Životopis
Každan pochádzal z moskovskej židovskej obchodníckej rodiny. Vyštudoval pedagogickú školu v meste Ufa a Moskovskú štátnu univerzitu M. V. Lomonosova. Povojnová sovietska iniciatíva na oživenie byzantských štúdií v ruskom jazyku Každana viedla k napísaniu dizertačnej práce o agrárnych dejinách neskorej Byzantskej ríše a k záujmu o oblasť byzantológie. Napriek jeho rastúcej reputácii v tejto oblasti, ho antisemitské tendencie v Sovietskom zväze prinútili prijať nižšie pozície provinčného učiteľa (Ivanovo, 194749 a Tula, 194952). Situácia sa preňho zlepšila po Stalinovej smrti v roku 1953, keď bol prijatý na vysokú školu v meste Velikije Luki. Od roku 1956 pracoval v Historickom ústave Sovietskej akadémie vied.
Počas svojej sovietskej kariéry bol nesmierne plodným vedcom. Publikoval celkovo viac ako 500 kníh, článkov a recenzií a jeho publikácie prispeli k rastúcej medzinárodnej prestíži sovietskych byzantských štúdií. Bol tiež autorom niekoľkých prekladov starovekých a stredovekých diel. Významnou mierou prispel aj do oblasti arménskych štúdií, najmä písaním o Arménoch, ktorí tvorili elitnú aristokratickú triedu v Byzantskej ríši.
V roku 1975 emigroval jeho syn, matematik David Kazhdan (pôvodným menom Dmitrij Alexandrovič Každan) do USA, kde prijal miesto na Harvardskej univerzite. To Každanovej rodine prinieslo okamžitú zmenu situácie. V októbri 1978 Alexander spolu s rodinou opustil Sovietsky zväz. Odišli do Izraela, kde dostali víza na prisťahovalectvo. Vo februári 1979 pricestovali do centra pre byzantské štúdiá Dumbarton Oaks vo Washingtone, kde Každan až do svojej smrti zastával pozíciu vedúceho výskumného spolupracovníka. V Sovietskom zväze boli jeho predchádzajúce publikácie z veľkej časti stiahnuté z obehu.
Mestská hromadná doprava v Martine
Autobusová doprava v Martine je sieť liniek mestskej hromadnej dopravy v Martine, ktorú od 1. januára 2022 prevádzkuje spoločnosť DPMM. Služby MHD sú poskytované na 23 autobusových linkách s číslovaním 1, 2, 3, 4, 9, 10, 11, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 30, 31, 32, 33, 40, 41, 42, 50, 51 a 52. DPMM prevádzkuje v Martine 1 typ vozidiel.
Alexandr Petrovič Každan
Životopis
V USA naďalej písal vedecké práce v oblasti byzantológie. Jeho najväčším projektom v anglickom jazyku bol trojdielny slovník Oxford Dictionary of Byzantium (1991). Bol prvým referenčným dielom svojho druhu a dodnes zostáva nepostrádateľným východiskom pre všetky oblasti byzantských štúdií. Samotný Každan napísal približne 20% záznamov v slovníku. Sú podpísané jeho iniciálkami A. K. Zomrel vo Washingtone, D. C. v roku 1997. Jeho smrťou bolo prerušené jeho dielo o dejinách byzantskej literatúry. Prvý diel tejto práce, ktorý sa týka obdobia od 650 do 850, bol však publikovaný v roku 1999 a obdobie 850 až 1000 v roku 2006.
Saône (Doubs)
Saône je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Robert Frank Borkenstein
Životopis
Borkenstein sa narodil 31. augusta 1912 vo Fort Wayne v štáte Indiana.
V roku 1938 spolupracoval s Rollom Neil Hargerom na Indiana University School of Medicine na vývoji Drunkometra. V roku 1936 sa pridal k štátnej polícii v štáte Indiana a bol neskôr povýšený na kapitána veliaceho forenznému oddeleniu štátnej polície. V roku 1954 vyvinul Breathalyzer.
Borkenstein zomrel 10. augusta 2002 v Bloomingtone vo veku 89 rokov.
Ford Excursion
Ford Excursion je luxusné SUV, ktoré v rokoch 2000 až 2005 (2006 v Mexiku) vyrábala americká automobilka Ford Motor Company. Excursion mal platformu pick-upov Ford Super Duty a bol najväčším SUV Fordu a jeho hlavným konkurentom bol menší Chevrolet Suburban. Excursion bol dizajnovaný pre klasifikáciu ako ťažké vozidlo, ako pre komerčné, tak aj pre vidiecke použitie s celkovou hmotnosťou nad. Jeho pozícia v modelovej línii SUV automobilov Fordu bola nahradená v roku 2007 predĺženou verziou modelu Expedition. Posledný Excursion bol vyrobený dňa 30. septembra 2005 v závode v Louisville, hoci posledné Excursiony bol predávané ako modely 2006 pre mexický trh. Výroba bola ukončená pre zameranie na Super Duty pick-upy, ale, podobné SUV ako Excursion je vyrábané v Brazílii, použitím podvozku z pick-upu Super Duty a je predávaný ako Ford F-250 Tropivan v štandardnej a aj predĺženej verzii.
Pohonné ústrojenstvo
Motorové možnosti začínali na benzínovom motore Triton 5,4L V8, pokračovali benzínovým motorom Triton 6,8L V10 a končili s dieselovým motorom International 7,3L V8, ktorý bol populárny v sérii Ford Super Duty (Power Stroke). V modeloch 2003 bol nahradený motor International 7,3L V10 výkonnejším (ale problémovejším) motorom International 6,0L V8.
4-rýchlostná automatická prevodovka bola pôvodne štandardom, ale v roku 2003 bola nahradená za 5-rýchlostnú automatickú prevodovku. Motor Triton 5,4L V8 dosahoval výkon 188 kW/255 koní a krútiaci moment 475 Nm. Motor Triton 6,8L V10 poskytoval výkon 228 kW/310 koní a krútiaci moment 576 Nm. Dieselový Powerstroke motor dosahoval výkon 239 kW/325 koní a krútiaci moment 759 Nm. Zadná náprava sšetkých Excursionov bola Sterling 10.5 axle. modely s pohonom všetkých kolies mali rozvodovku NV273 a prednú nápravu Dana 50.