cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karol Sidon
Životopis
Narodil sa v tzv. zmiešanom manželstve. Jeho otec Alexander Sidon pochádzal z Trnavy, kde bol po dlhom vypovedaní Židov z mesta od roku 1856 prvým rabínom jeho prastrýc Šimon Sidon. Vzdialenejším príbuzným bol vrchný aškenázský rabín vtedajšej Palestíny rabi Josef Chaim Sonnenfeld, ktorý tiež pochádzal zo Slovenska. Otec bol umučený v Terezíne, jeho matka nemala židovský pôvod.
Po maturite v roku 1960, vyštudoval dramaturgiu a scenáristiku na FAMU. Krátky čas pracoval v Československom rozhlase, do roku 1968 bol dramaturgom v štúdiu Jiřího Trnku. V roku 1968 bol redaktorom Literárních novin, Literárních listů a Listů, Po ich zrušení (1969) sa stal ineditným autorom.
Od roku 1972 mal zákaz publikovať, pracoval ako predavač novín a pomocný robotník.
V roku 1983 sa Sidon rozhodol emigrovať do Nemecka po akcii ŠtB s názvom Asanácia, ktorej úlohou bolo šikanovať disidentov, aby pod tlakom okolností opustili ČSSR. V Heidelbergu potom študoval na Vysokej škole židovských štúdií judaizmus. S nemeckým prostredím sa nikdy nezžil a prakticky v Nemecku prestal publikovať.
V rokoch 199092 študoval v Jeruzaleme židovskú teológiu a po absolvovaní rabínskeho seminára, keď sa vrátil do Prahy, bol v roku 1992 vymenovaný za pražského a zemského rabína.
Je tretíkrát ženatý. Má dve dcéry, spisovateľku a prekladateľku Kateřinu (* 1964) a herečku v Divadle Na zábradlí Magdalénu Sidonovou (* 1970) a dvoch synov, Eliáša (* 1978) a herca Daniela Sidona (nar. 1986).
Scenáre k filmom
Podľa jeho scenárov natočil Juraj Jakubisko filmy Zbehovia a pútnici (1968), Vtáčkovia, siroty a blázni (1969) a  Dovidenia v pekle, priatelia! (1970).
Referencie
<References />
Misia Spojených národov v Kosove
right|thumb|Poloha Kosova v Srbsku
Misia Spojených národov v Kosove (UNMIK, United Nations Interim Administration Mission in Kosovo) je civilná správa srbskej provincie Kosovo pod patronátom OSN.
Disturbed
Disturbed je americká metalová skupina z mesta Chicago v Illinois. Jej členmi sú spevák David Draiman, gitarista Dan Donegan, basgitarista John Moyer a bubeník Mike Wengren. Bývalí členovia boli spevák Erich Awalt a basgitarista Steve "Fuzz" Kmak.
Skupina vznikla v roku 1994 pod názvom Brawl a v roku 1996 sa premenovala na Disturbed, keď bol Draiman prijatý ako nový spevák. Do roku 2008 skupina predala viac ako 15 miliónov albumov po celom svete, čím sa stala jednou z najúspešnejších metalových/rockových skupín posledných rokov. skupina od svojho vzniku vydala päť štúdiových albumov, z ktorých štyri debutovali na 1. mieste v americkom rebríčku Billboard 200. V októbri 2011 skupina prerušila svoju činnosť a jej členovia pracovali na rôznych vlastných sólových projektoch. Od júna 2015 však obnovila svoju činnosť. Skupina by sa chcela vrátiť do štúdia začiatkom roku 2018 a začať nahrávať svoj siedmy štúdiový album.
Skupina je známa svojou coververziou skladby „Land of Confusion“ od skupiny Genesis, ktorá bola vydaná ako štvrtý singel z ich albumu Ten Thousand Fists.
Hudobný štýl
Klasifikovaná ako heavymetalová,    alebo hardrocková    skupina, Disturbed je považovaná niektorými hudobnými kritikmi ako numetalová,  a alternatívnometalová skupina.
Zoznam národných parkov v Poľsku
náhľad|450 px|Poloha chránených území v Poľsku Toto je zoznam národných parkov v Poľsku.
V Poľsku je celkovo chránených územia, čo predstavuje 32,1% rozlohy krajiny. Ochrana prírody je sústredená hlavne v 23 národných parkoch:
Milos Raonic
Milos Raonic (v cyrilike Милош Раонић - Miloš Raonić, * 27. december 1990, Podgorica, Čierna Hora) je kanadský tenista čiernohorského pôvodu.
Životopis
Keď mal tri roky sa jeho rodina presťahovala z Čiernej Hory do Kanady, ale príbuzných v Čiernej Hore stále navštevuje. V súčasnosti žije v Tornhill v Ontáriu.
V roku 2008 roku začal hrať tenis profesionálne, na úrovni turnajov ATP. Po výhre nad Mardym Fishom v SF v Memphise 2011 sa stal najvyššie postaveným kanadským hráčom v rebríčku v histórii. Jeho najväčším úspechom zatiaľ je 4. kolo na Australian Open v roku 2011, kde vyradil svetovú desiatku Južného a následne vyhral turnaj kategórie ATP 250 v San José v USA, kde vo finále zdolal svetovú deviatku Verdasca. Za výraznejší úspech možno tiež považovať jeho finálovú účasť na turnaji v Memphise - kategória ATP 500, kde prehral v napínavom súboji v troch setoch s domácim Andym Roddickom.
Jeho hra sa opiera o výborný servis a drvivý forhend. Patrí mu momentálne jeden z najtvrdších a najlepších servisov na okruhu. Dokáže strieľať esá tvrdé na stred, s rotáciou von z kurtu, ale aj slicované. Psychicky je veľmi odolný. Urobil obrovský skok v rebríčku, pred Australian Open 2011 bol iba 152. hráčom v rebríčku, pred turnajom v Memphise o niekoľko týždňov neskôr bol už 59., a po skončení turnaju v Memphise je 37. hráč vo svetovom rebríčku. Má neuveriteľný štart do sezóny 2011, pričom hlavne vyniká jeho servis, keď často strieľa prvé podania cez 140 mph, alebo okolo 225 km/h a rýchlejšie. Na Australian Open práve jeho servis o rýchlosti 230 km/h bol najrýchlejší, pričom na amerických betónoch po Austrálii už prekonal aj to a servuje od 230 do 236 km/h. Často hrá aj štýl servis - volej, niekedy príliš často ide na sieť a stráca body, ale inokedy jeho hra môže byť takto veľmi efektívna. Preferuje hru na tvrdom povrchu, pričom trénoval pár mesiacov aj na antuke v Barcelone so španielskymi tenistami.
Jeho trénerom je Ivan Ljubičić.
Deprivácia (psychológia)
Deprivácia (z lat. deprivatio - chýbanie alebo zbavovanie) je strádanie, chronické nedostatočné uspokojovanie fyzických či psychických potrieb. Môže ísť o nedostatok rešpektu, nedostatok pociťovania bezpečia, lásky alebo sociálnych väzieb, ale i o nedostatok zmyslových podnetov.
Spoločenská/sociálna/citová deprivácia
Človek je podstatou spoločenský tvor a nedostatok kontaktov s jedincami rovnakého druhu môže viesť k deprivácii tohoto typu. Prejavuje sa melanchóliou, depresiou a úzkosťou, nezriedka môže skončiť i samovraždou. Typickou obeťou tejto deprívacie sú starí osamelí ľudia, nezriedka i s obmedzením pohyblivosti či oslabením zmyslových orgánov (zrak, sluch), teda s kombináciou ďalších deprivácií. Nedostatočné uspokojovanie sociálnych kontaktov môže mať psychosomatické následky.
Motorická deprivácia
Obmedzená možnosť pohybu môže byť spôsobená vonkajšími faktormi - spoločnosť osobu obmedzí (väzenie, totalitné režimy, finančné príčiny), ale i vnútornými - napríklad. strach z pouličného násilia alebo dopravných prostriedkov. Vplyvom odopierania (zadržovania) pohybu, nosný aparát trpí rôznymi nedostatkami pohyblivosti, dochádza k prudkému zhoršovaniu motorickej inteligencie a klesá umenie motorického chovania, pretože ľudia nemajú možnosť „cvičiť“ svoju motoriku.
Senzorická deprivácia
Ľudia majú nedostatok alebo nedostatočnú pestrosť zmyslových vnemov. Vplyvom jednotvárnych zmyslových zážitkov klesá inteligencia, obrazotvornosť a predstavivosť, dochádza k celkovej devastácii vnímania a prežívania. Tato deprivácia spôsobuje rezignované (odovzdané) chovanie a u malých detí vedie k ťažkému poškodeniu psychického vývoja.
Postihnutí situáciu často riešia užívaním návykových látok, predovšetkým alkoholu, či drog, alebo hľadajú únik v alternatívnych realitách - knihy, počítačové hry.
Psychická(komplexná) deprivácia
Výslednicou všetkých týchto deprivácií je deprivácia psychická (psychické zbavovanie). Výskumy a klinické skúsenosti potvrdzujú, že existujú základné, životne dôležité psychické potreby (podľa A. Maslowa), ktorých vhodné, primerané a priaznivé uspokojovanie je dôležitou podmienkou normálneho psychického prežívania.
V odbornej literatúre je psychická deprivácia definovaná ako duševný stav následkom takých životných situácií, kde subjektu nie je daná príležitosť uspokojovať niektoré základné psychické potreby v dostatočnej miere a po dosť dlhú dobu.
Sú uvedené 4 základné potreby:
Deprivačné situácie
Môžu prechodne no i trvale narušiť ďalší vývoj osobnosti, lebo všetky energie môžu byť i naďalej stále znovu vynakladané na to, aby sa dosiahla nedostatočná potreba. Výsledkom môže byť tendencia k ústupnej snahe po závislosti, k túžbe po nadmernom bezpečí a osobnej starostlivosti zo strany druhých (hospitalizmus), alebo k životu naplnenému beznádejou a stratou jeho zmyslu (depresia, samovražda).
Kinetika deprivácie
Neuspokojenie základnej potreby má za následok najprv istú pohotovosť organizmu, čo sa prejavuje celkovým nepokojom alebo napätím. V prípade, že dôjde včas k náprave a potreba je nasýtená, dochádza opäť k rovnováhe. Ak je však uspokojenie potrieb trvale nepostačujúce, rovnováha je narušená trvalo. Je dokázané, že rôzni ľudia sa v jednej a tej istej deprivačnej situácii chovajú rôzne a odnášajú si rôzne následky, lebo majú rôznu psychickú konštitúciu a majú za sebou rôzny vývoj svojej vlastnej osobnosti. Psychická deprivácia je vážne narušenie duševného vývoja a môže sa prejaviť v celej štruktúre osobnosti. Prejavy psychickej deprivácie môže mať také množstvo rôznych foriem, že nie je možné vytvoriť ich taxatívny zoznam. V mnohých prípadoch môže prejav deprivácie budiť dojem závažnej duševnej poruchy alebo inej choroby. Deprivovaní ľudia majú nižšie sebahodnotenie, než odpovedá ich schopnostiam. Taktiež sa u nich vyskytuje poškodenie sebavedomia. To býva spôsobené napr. dlhodobou nezamestnanosťou (dochádzka na úrad je dosť frustrujúca a pod.). Diagnostika psychickej deprivácie je veľmi náročná. Je tu veľmi dôležitá spolupráca s odborníkmi psychológmi alebo psychiatrami.
Andrej Hlinka
thumb|Pomník Andreja Hlinku v Prešove thumb|Pomník Andreja Hlinku v Prešove right|thumb|Socha Andreja Hlinku v Žiline thumb|Pamätník Andreja Hlinku pred ilavskou väznicou Andrej Hlinka (* 27. september 1864, Černová, dnes časť Ružomberka, Rakúske cisárstvo – † 16. august 1938, Ružomberok, Česko-Slovensko) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, politik, vedúca osobnosť slovenského národného hnutia. Bol aj jedným zo signatárov Martinskej deklarácie z 30. októbra 1918. Rovnako sa zúčastnil na Parížskej mierovej konferencii 20. septembra 1919.
V ankete RTVS Najväčší Slovák v roku 2019 bol vyhodnotený na štvrtom mieste.
Život
Andrej Hlinka bol národovec, politik, publicista, prekladateľ. Používal pseudonymy Kostolan, Lipták, Mešťan, Výborník. Narodil sa v Černovej č. p. 92 zo slovenských, roľníckych, robotníckych rodičov, pltníckeho faktora Andreja Hlinku a Márie, rod. Šulíkovej (v matrike "Schulik"). Mal osem súrodencov.
Vďaka svojmu nadaniu a podpore učiteľa Jána Holdoša sa dostal na piaristické gymnázium v Ružomberku. Študoval tu v rokoch 18771880. V Ružomberku sa pod vplyvom profesora Karola Krčméryho národne uvedomil. Súčasne v ňom dozrelo rozhodnutie stať sa kňazom. V rokoch 18811883 navštevoval vyššie gymnázium v meste Levoča. Roku 1883 ho prijali za klerika seminára v Spišskej Kapitule, kde študoval teológiu. Verejne upozornil na obmedzovanie používania slovenčiny v seminári. Kňazskú vysviacku prijal 19. júna 1889 z rúk spišského biskupa Juraja Császku.
Jeho prvé kaplánske pôsobisko bolo v Zakamennom-Kline na Orave. V roku 1890 ho biskup preložil najprv do obce Liptovské Kľačany a odtiaľ do mestečka Tvrdošín. V roku 1892 dostal faru v liptovských Troch Sliačoch. Usiloval sa tu zlepšiť sociálne postavenie farníkov založením spolku striedmosti a založením úverového a potravného spolku. Organizoval osvetové prednášky a slovenské divadelné predstavenia. V čase pôsobenia na sliačanskej fare sa zapojil do politického života. Priťahovala ho Uhorská ľudová strana (Néppárt), ktorá sľubovala riešiť aj otázku nemaďarských národov Uhorska. Pastoráciou a sociálnou činnosťou si získal podporu nižších ľudových vrstiev. To sa ukázalo 22. marca 1905, keď ho zvolili za farára v Ružomberku hlasmi okrajových štvrtí mesta. Ako ružomberský farár bol súčasne členom mestského zastupiteľstva, kde poukazoval na korupciu a mrhanie s financiami mesta. Usiloval sa urobiť všetko v prospech svojich veriacich, ich náboženského, kultúrneho a národného povznesenia. V roku 1907 sa stal zakladateľom peňažného ústavu Ľudová banka. (Funkciu predsedu jej správy prevzal až roku 1910). Už roku 1898 neúspešne kandidoval s programom Uhorskej ľudovej strany v ružomberskom okrese. Pod dojmom nesplnených sľubov sa s touto stranou v roku 1901 rozišiel. Zvolili ho do vedenia Slovenskej národnej strany. V práci pre týždenník Katolícke noviny od roku 1905 sa jeho bližšími spolupracovníkmi stali Ferdinand Juriga, Ferko Skyčák, Anton Bielek a František Jehlička. Jeho spolupracovník bol Vavro Šrobár a skupina okolo časopisu Hlas, ale aj Milan Hodža.
5. 12. 1905 sa stal spoluzakladateľom samostatnej strany pod názvom Slovenská ľudová strana. Strana vystúpila s programom všeobecného a rovného volebného práva, zrušením liberálnych cirkevných zákonov (povinný občiansky sobáš a štátne matriky), uskutočnenie národnostného zákona, boj proti úžere a vysťahovalectvu. S jej programom bola zvolená väčšina slovenských poslancov do uhorského snemu. Pred parlamentnými voľbami v máji 1906 verejne podporil kandidatúru Vavra Šrobára. Spišský biskup Alexander Párvy ho za to 4. mája 1906 suspendoval ab officio (od farského úradu) a 18. júna 1906 po obvinení zo svätokupectva pri získaní ružomberskej fary aj ab ordine (od výkonu kňazského povolania). 27. júna 1906 bol uväznený v Ružomberku. V politickom procese 26. novembra-6. decembra 1906 ho súdili spolu s 15 spoločníkmi. Jeho vystúpenia za základné práva slovenského národa označili za poburovanie Slovákov proti Maďarom. Maďarským súdom, ako Slováka ho odsúdili na 2 roky väzenia, 1 500 korún pokuty a 680 korún súdnych trov. Ešte pred nastúpením do väzby došlo v jeho rodnej obci ku krviprelievaniu. Černovčania čakali, že bude prítomný pri posviacke ich nového kostola. Termín vysviacky sa určil v čase, keď prednášal v Česku. Pri pokuse o násilnú posviacku kostola 27. októbra 1907 došlo k Černovskej tragédii. Uhorskí žandári zastrelili 15 ľudí. Udalosť pred celým svetom odhalila brachiálnosť uhorskej liberálnej vlády a útlak slovenského národa. Hlinka ako Slovák, si odpykal svoj trest vo väzení v Segedíne (30. novembra 1907 – 10. februára 1910). Počas väzby ho v ďalšom procese 4. mája 1908 v Bratislave odsúdili na rok a pol väzenia a pokutu 1 700 korún. Celkový trest bol neskôr upravený na 2 roky a 9 mesiacov väzenia. Počas väzby bol vedúcim prekladateľom Starého zákona do slovenčiny, ktorého vydanie pripravoval Spolok svätého Vojtecha. Vo väzení sa dozvedel, že Vatikán (Kongregácia snemu) 27. februára 1909 vyniesol rozsudok v jeho spore s biskupom Párvym. Suspenzia nebola potvrdená a Párvy ju musel zrušiť.
Po roztržkách so slovenskými evanjelikmi a liberálmi vystúpil zo Slovenskej národnej strany. 29. júla 1913 v Žiline obnovil Slovenskú ľudovú stranu a stal sa jej predsedom. Prvá svetová vojna zabránila, aby strana vyvinula väčšiu činnosť. Po období krátkej pasivity sa od roku 1916 aktivizoval. V Ružomberku založil slovenskú kníhtlačiareň Lev, ktorej cieľom bolo nábožensky, kultúrne a národne formovať slovenského človeka.
24. mája 1918 na porade 25 významných slovenských politikov v Martine prispel k rozhodnutiu aktivizovať sa pre česko-slovenskú orientáciu. Bol účastníkom a spoluzakladateľom Slovenskej národnej rady v Martine 30. októbra 1918, ktorá sa vyslovila za vznik česko-slovenského štátu. Stal sa členom jej výkonného výboru.
Ako zakladateľ Kňazskej rady sa zaslúžil o konsolidáciu cirkevných pomerov na Slovensku počas štátneho prevratu. V dôsledku protikatolíckej orientácie vládnych kruhov v Česku i na Slovensku 19. decembra 1918 v Žiline bola na jeho pokyn obnovená Slovenská ľudová strana. Zastával v nej predsednícku funkciu až do svojej smrti. Základným bodom programu bola autonómia Slovenska v rámci Česko-slovenskej republiky, vychádzajúca z existencie svojbytného historického slovenského národa. Autonomistický program sa opieral o Pittsburskú dohodu z 31. mája 1918. Keď nenašiel pre autonomistické požiadavky pochopenie u centralistickej československej vlády v Prahe, roku 1919 podnikol po dohode s poľskou vládou spolu s F. Jehličkom a Š. Mnoheľom pod falošnou identitou tajnú cestu na mierovú konferenciu do Paríža, kde predložili otázku autonómie Slovenska na medzinárodné fórum. Po návrate na Slovensko bol zaistený a sedem mesiacov internovaný v Česku pre pokus o vlastizradu. Na slobodu ho prepustili až koncom apríla 1920, keď bol zvolený za poslanca.
Slovenskú ľudovú stranu (od roku 1925 Hlinkova slovenská ľudová strana) volila v medzivojnovom období väčšina voličov slovenskej národnosti. Hlinka bol v rokoch 19181938 jej poslancom v pražskej poslaneckej snemovni a v rokoch 19211938 predsedom jej parlamentného klubu. Dokázal čeliť vonkajším i vnútorným pokusom rozložiť stranu. Prežil niekoľko pokusov o atentát (napr. 2. mája 1919 na fare v Ružomberku, 12. júna 1921 na zhromaždení v Krupine). Slabinou strany bol jej konfesionalizmus.
Hlinka bol výborný organizátor a rečník. Pre jeho utrpenie za slovenskú vec, autoritu v strane a patriarchálny zjav sa stal živým symbolom zápasu za práva slovenského národa. Aj keď to nie je všeobecne známa skutočnosť, za svojho priameho ideologického nasledovníka považoval Karola Sidora. Dňa 25. apríla 1939, teda už po vzniku prvej Slovenskej republiky, schválil Slovenský snem zákon č. 83/1939 Zb. Podľa §1 tohto zákona sa Andrej Hlinka zaslúžil o slovenský národ. Táto veta bola vytesaná do kameňa a umiestnená v budove Slovenského snemu.
Počas celého obdobia autonómie Slovenska a prvej Slovenskej republiky sa šíril Hlinkov kult. Jeho meno niesli organizácie Hlinkova mládež a Hlinkova garda, hoci Hlinka nemal vplyv na ich založenie ani vedenie. Po roku 1948 patril medzi tie slovenské osobnosti, ktoré mali byť vymazané z historickej pamäti národa.
Ideová orientácia
Bola poznamenaná vlastenectvom, patriotizmom, kresťanským presvedčením, antikomunizmom a vychádzala z katolíckeho sociálneho učenia o odstránení, resp. zmiernení sociálnych rozdielov v spoločnosti. Vychádzal z existencie svojbytného slovenského národa, ktorý sa vytvoril a zachoval vďaka kresťanskej tradícii. Úryvok z Hlinkovej obhajoby z roku 1906 Zo zápisnice z porady Slov. nár. strany 24. 5. 1918 v Martine, rekonštruovanej v r. 1924 K. A. Medveckým
Z rozhovoru s americkým diplomatom Stephenom Bonsalom v Paríži 19. 9. 1919 Slovák, 28. 4. 1920
Slovák, Veľká noc 1936 Manifestácia v Liptovskej Teplej, jún 1936. Výrok však býva často spochybňovaný pre jeho jediné uvedenie v novinách Slovenské zvesti. Zjazd HSĽS v Piešťanoch, september 1936 Parafráza výroku so stretnutia s Karlom Hermannom Frankom, predsedom Sudetonemeckej strany, február 1938 V snahe udržať slovenský svojráz presadzoval myšlienku samosprávy – autonómie Slovenska. Staval sa proti komunizmu i proti nacizmu. Ostro vystupoval proti pražskému centralizmu. Komunistická publicistika a historiografia ho obviňovala z koketovania s fašizmom a z uzavretia zmluvy o spolupráci s Konrádom Henleinom a politickým vodcom maďarskej menšiny v ČSR grófom Jánosom Eszterházym. Hlinka sa ako opozičný politik s obidvoma politikmi stretol v roku 1938, no písomnú dohodu s nimi neuzavrel. V novinách HSĽS Slovák zo dňa 1.3.1938 o porozumení s Henleinom a Eszterházym napísal:
Keď sa jeho strana po Hlinkovej smrti s jeho zástupcom Jozefom Tisom na čele dostala v roku 1939 k moci a v prvej Slovenskej republike prevzala moc, stala sa z Hlinku kultová osobnosť nového režimu. Boli založené dve masové organizácie: Hlinkova garda, napodobenina nemeckej Sturmabteilung, a Hlinkova mládež, napodobenina nemeckej Hitlerjugend, s ktorými však ako presvedčený národný demokrat nemal ani po duchovnej stránke nič spoločné.
Po Nežnej revolúcii (1989) bol tento negatívny obraz upravený. V roku 1991 uverejnenej Slovak National Biography je napísané „one of the most significant personalities in modern Slovak history, a nationalistic Christian politician and representative of Slovak autonomic efforts“. Jeho podobizeň zdobila aj 1000-korunovú bankovku.
Dielo
Od 90. rokov 19. storočia prispieval do slovenskej tlače: Národný hlásnik, Katolícke noviny, Slovenské noviny, Národnie noviny (v rokoch 1896-97 tu uverejnil sériu článkov pod názvom „Naše krivdy“). Vo svojich článkoch obracal záujem na postavenie slovenského ľudu, poukazoval na potrebu zakladania svojpomocných spolkov a osvety. Jeho ideálom bol veriaci, ekonomicky sebestačný, národne uvedomelý a vzdelaný Slovák. Bojoval proti úžere, korupcii a maďarizácii. Roku 1897 spolu s A. Bielekom založil a do roku 1901 redigoval mesačník Ľudové noviny. V r. 19171938 bol hlavným redaktorom mesačníka Duchovný pastier. Po obnovení činnosti Slovenskej ľudovej strany roku 1919 založil týždenník a r. 1920 denník Slovák. Prispieval doň aktuálnymi politickými článkami, najmä úvodníkmi. Kriticky vystupoval proti oficiálnemu pražskému centralizmu, čechoslovakizmu a proti útokom namiereným na cirkev. Riešenie slovenskej otázky videl v uskutočnení autonómie Slovenska, ktorú považoval súčasne za podmienku zlepšenia česko-slovenských vzťahov. Je autorom brožúry Ako založíme gazdovsko-potravný spolok? (Ružomberok 1895). Zostavil a vydal spevník Vianočné piesne (Skalica 1901) a modlitebnú knižku Nábožný kresťan. Ďalšie diela: Modlitebná knižka a cirkevný katolícky spevník (Liptovský Mikuláš 1905, Ružomberok 1921), Katolícka autonómia (samospráva) v Uhorsku (Ružomberok 1899). Z obdobia jeho internácie v Česku r. 1919 vyšli posmrtne Zápisky z Mírova (Bratislava 1941, 1991; zostavil a vydal Karol Sidor). Pre deti zostavil spevník Nábožné katolícke dieťa a Cirkevný katolícky spevníček s modlitbami pre dietky (Ružomberok 1920). Kňazom je určené jeho dielo Hodegus sacerdotis, Sprievodca kňaza pri najnutnejších cirkevných obradoch. (Ružomberok 1931). Z maďarčiny preložil dielo Antala Szuzaia: Apológia čili sústavná obrana základných právd katolíckej viery (Ružomberok 1924). Preložil časti Starého zákona, ktoré vyšli vo vydaní Svätého Písma r. 1926 v Trnave. Z jeho výrokov bola zostavená publikácia Iskry, Slová A. Hlinku. (Bratislava 1943).
Biely potok (prítok Váhu, Sučany)
Biely potok je potok v Turci, v severnej časti okresu Martin. Je to pravostranný prítok Váhu, má dĺžku 10,2 km a je tokom III. rádu.
Prameň
Pramení v Malej Fatre, v podcelku Krivánska Fatra, pod vrchom Malý Kriváň (1 670,9 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 580 m n. m.
Opis toku
Najprv tečie na západ lokalitou Pod kriváňom, pod sedlom Priehyb sa stáča na juh. Preteká Sučianskou dolinou, najdlhšími prítokmi sú pravostranné spod Suchého (1 468,0 m n. m.) a z doliny Pod Čiernym kameňom. V dolnej časti doliny preteká okolo lokality Pod Rígľom na ľavom brehu (ochrana zoskupenia extrémne veľkých mravenísk) a vstupuje do Turčianskej kotliny, do podcelku Šútovské podhorie. Stáča sa na juhovýchod, preteká severnou časťou obce Sučany, križuje koryto Krpelianskeho kanála a v blízkosti obce ústi na Turčianskych nivách v nadmorskej výške približne 390 m n. m. do Váhu.
Vallouise
Vallouise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Vallouise má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Vallouise má 735 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Karel Steinich
Karel Steinich (* 11. február 1855, Chrudim – † 2. január 1924, Praha) bol český astronóm, prírodovedecký publicista, botanik, zoológ, učiteľ a amatérsky entomológ a lepidopterológ.
Životopis
Po skončení základnej školy a nižších ročníkov gymnázia v Chrudimi pokračoval po ročnej učiteľskej praxi v Svratce v štúdiu na učiteľskom ústave v Kutnej Hore, kde v roku 1874 zmaturoval. Tu aj začína ihneď po skončení štúdií pracovať ako cvičný učiteľ na tamojšej obecnej škole. V roku 1876 bol preložený do Prahy, kde učil v priebehu asi 16-tich rokov na viacerých školách. V roku 1891 bol menovaný riaditeľom holešovickej meštianskej školy a neskôr i malostranskej, kde pracoval až do svojho odchodu do výslužby. Počas svojich pedagogických aktivít bol aj literárne činný. Zaoberal sa hlavne prírodovedou a pedagogikou. Venoval sa i astronómii. Publikoval niektoré svoje práce v časopise „Vesmír“ a v „Archívu pro přírodovědecký výzkum Čech“. Vydával i rôzne praktické spisy pre učiteľov. Karel Steinich bol aj členom skúšobnej komisie pre obecné školy a bol zvolený za znalca školstva do okresnej školskej rady v Prahe. Zomrel 2. januára roku 1924 v Prahe.
Entomologické aktivity
V entomológii sa zaoberal štúdiom motýľov (Lepidoptera). Napísal príručky, ako: „Ze života hmyzu“ a " „Motýlové-Lepidoptera. Analytický klíč, část I., II., III“. Tieto príručky používali i slovenskí entomológovia pri svojom štúdiu hmyzu.
Cold reading
Cold reading (doslova chladné čítanie) je spôsob, ktorým astrológovia, iluzionisti, jasnovidci, liečitelia, manipulátori a ďalší presviedčajú klienta, že poznajú všetko o jeho osobnosti a problémoch. Ide o súhrn viacerých techník, ktorých príkladom sú vhodne kladené otázky, analýza hovoreného prejavu, čítanie reči tela, posudzovanie vzhľadu klienta (pohlavie, oblečenie, rasy či etnicity, atď), a pomocou ktorých dokáže užívateľ chladného čítania (pre nejednotnosť názvu bude v nasledujúcom texte použitý nepresné označenie „jasnovidec“, či „vykladač“) vzbudiť u svojho náprotivku dojem, že o ňom vie viac, než je v skutočnosti pravda.
Techniky chladného čítania
Psychológ Ray Hyman uvádza, že pre úspešné použitie chladného čítania je potrebné dodržať nasledujúce „trináctoro“:
Vojtěch Mornstein uvádza, že veľa sa dá vyčítať už zo samotného faktu, že sa niekto na jasnovidca obracia, pretože to tak väčšinou býva v určitých životných situáciách. Zdôrazňuje, že je potrebné určiť, čo chce klient počuť a nezabudnúť ho pochváliť.
Štatistiky
Vykladač vychádza z premisy, že ľudia majú viac spoločného, než odlišného a ich problémy zvyčajne mávajú rovnaký pôvod. Ľudia jasnovidca navštevujú zvyčajne preto, že potrebujú niekoho, kto ich vypočuje.
Paušálne popisy
Jasnovidec využíva všeobecne platné paušálne opisy, s ktorými sa ľudia radi stotožňujú. Takými sú skryté lichôtky a veci, ktoré radi ľudia počujú, aj keď nemusia byť pravdivé. Účinné je, keď jasnovidec hovorí klientovi to, čo chce klient počuť. Tým utvrdzuje klienta v jeho presvedčení a vzbudzuje v ňom dojem, že naozaj vie o čom hovorí.
Klam osobnej validácie
Klient paušálne popisy akceptuje ako individuálne charakteristiky. Preto pri použití takýchto hodnotení klienti ľahko podľahnú dojmu, že jasnovidec, či iný používateľ chladného čítania, vie naozaj aj to, čo by vedieť nemal. Úspešnosť osobnej validácie je tým úspešnejšia, čím viac je vykladač považovaný za kompetentného, metóda za plauzibilnú a náročnú (na informácie, čas a výpočty) a ak je klientovi vsugerované, že ide naozaj o vysoko individualizovaný prístup.
Zoznam kultúrnych pamiatok v Medzilaborciach
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Medzilaborce v okrese Medzilaborce.
Urbura
Urbura môže byť:
Žaby a iné ryby
Žaby a iné ryby (angl. Frogs and Other Fish) je slovenský film.
Príbeh o citovom a morálnom dospievaní mladých ľudí.
Markíza du Plessis-Bellière
Suzanne, markíza du Plessis-Bellière a de Faÿ-lès-Nemours (* 1605 – † 1705), rodená Suzanne de Bruc de Montplaisir, bola manželka Jacquesa de Rougé du Plessis-Bellière, generála kráľovskej armády. Bola dcérou Jeana de Bruc de La Gréé a Marie Venieri de Doges de Venise, ktorá bola vnučkou benátskeho dóžu. Markíza du Plessis-Bellière založila jeden zo známych parížskych spoločenských salónov a zaradila sa tak ku známym saloniérkam. Vlastnila významnú zbierku umeleckých diel.
Život
Suzanne du Plessis-Bellière bola slávna svojím espritom a poznačila výrazne svoju dobu. Priatelila sa so surintendantom Nicolasom Fouquetom, ministrom financií Ľudovíta XIV., ktorému organizovala jeho spoločenský život. Bola veľmi blízka veľkým umelcom tej doby, medzi ktorých patrila aj madame de Sévigné. Suzanne du Plessis-Bellière vlastnila zbierku umeleckých diel neoceniteľnej hodnoty.
Spolu s Madame de Lafayette a Madeleine de Scudéry patrila k dámam, ktoré založili prvé literárne salóny v Paríži. V roku 1661 sa snažila zachrániť Fouqueta keď upadol do nemilosti kráľa a ubytovala ho vo svojom zámku hôtel de Rougé v Nantes. Surintendenta však na nariadenie kráľa zatkol kapitán d'Artagnan a markíza bola väznená v zámku de Montbrison do roku 1664.
Keď jej zdravotný stav vyžadoval liečenie, mohla sa vrátiť do svojho zámku v Charentone pri Paríži. Dožila tam svoj život obkolesená veľkými umeleckými menami tej doby. Zomrela v kanonickom veku 100 rokov.
Ploskavce
Ploskavce (zriedkavo ploché červy, ploské červy, červy ploché, červy ploské, zastarano hlísty ploské;, staršie Platyhelminthes) sú kmeň špirálovcov, skupiny kmeňov prvoústovcov.
Opis tela
Sú to podlhovasté až výrazne predĺžené dorzoventrálne sploštené, pretianuté, dvojstranne súmerné živočíchy na povrchu s obrveným epitelom, ktorý má u voľne žijúcich pohybovú funkciu. Parazity majú pevnú kutikulu. Pod kožou je systém epiteliálnych a parenchymatóznych hladkých svalov, ktorý tvorí podkožný svalový vak; pod ním je riedke mezenchýmové tkanivo. Majú 2 zárodočné vrstvy, medzi ktorými je dutina vyplnená parenchýmom. Priestor medzi bunkami tvorí telesnú dutinu schizocél.
Tráviaca sústava
Tráviaca sústava je jednoduchá uzavretá, u parazitov čiastočne až úplne redukovaná (pásomnice). Aj u ploskavcov sa zvykne označovať ako gastrovaskulárna sústava; táto plní funkcie už len tráviacej a obehovej sústavy, pretože vylučovanie zabezpečujú protonefrídie. Majú len jeden otvor, ktorý je prijimací aj vyvrhovací. Trávenie je extracelulárne v dutine čreva pomocou tráviacich enzýmov a dokončené intracelulárne. Parazity prijímajú potravu osmoticky. Tráviaca sústava pozostáva z ústneho otvoru, hltanu a slepo zakončeného čreva, ktoré môže byť priame alebo rôzne rozvetvené.
Nervová sústava
Nervová sústava je pásavá (gangliová) – prvé ganglium (mozgová uzlina), z nej vychádzajú pásy do prednej časti tela k hmatovým lalokom a pozdĺž celého tela sú spojené okolohltanovou obrúčkou. Z receptorov pozorujeme iba statocystu a ploché oči, u parazitov sú redukované. Nachádza sa v strede brušnej časti.
Dýchacia sústava
Ektoparazity dýchajú priamou difúziou z povrchu tela k jednotlivým bunkám. Endoparazity dýchajú anaeróbne.
Obehová sústava
Nemajú špecializovanú obehovú sústavu. Telová tekutina v gastrovaskulárej sústave (hydrolymfa) sa prelieva podľa pohybov tela.
Rozmnožovanie a vývin
Sú hermafrodity, rozmnožovacia sústava je objemná a zložitá, najmä u parazitov. Spermie ploskavcov majú dva bičíky, čo je výnimočný jav v živočíšnej ríši. Vývin je priamy (Triclada), alebo cez jednoduché trochoforoidné larvy, označované často ako Müllerova a Götteho larva (morské Turbellaria). Parazity majú zložité životné cykly s veľmi špecializovanými larválnymi štádiami.
Systematika
Kmeň sa tradične rozdeľoval na 3 triedy: Turbellaria, Trematodes a Cestodes.
V. Franc 2005 ich delí do dvoch podkmeňov s až šiestimi triedami (s 7 500 druhmi): kmeň: ploskavce (Plathelminthes):
La Selle-en-Hermoy
La Selle-en-Hermoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bath
Bath je mesto v juhozápadnom Anglicku, najznámejšie svojimi kúpeľmi napájanými tromi horúcimi prameňmi. Nachádza sa 159 km západne od Londýna a 21 km na juhovýchod od Bristolu.
Mesto je vybudované okolo prírodných horúcich prameňov. Prvá doložená zmienka o meste pochádza z doby vlády Rimanov, keď sa spomínajú rímske kúpele, hoci sa predpokladá, že bolo založené skôr. Voda z prameňov sa využívala na liečbu rôznych neduhov. Od alžbetínskeho do georgiánskeho obdobia to bolo výletné miesto bohatých. Výsledkom tejto popularity bola výstavba mnohých architektonicky zaujímavých stavieb, z ktorých najznámejšia je Royal Crescent. Mesto má v súčasnosti viac než 90 000 obyvateľov.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 2006
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 2006 boli 26. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa od 28. januára5. februára 2006 v siedmich švédskych mestách: Eskilstuna, Gustavsberg, Katrineholm, Linköping, Oxelösund, Västerås, Štokholm, za účasti 12 tímov rozdelených do 2 výkonnostných divízií. Švédsko hostilo mužské MS deviatykrát. Nováčikom turnaja bolo družstvo Mongolska. Svoj tretí titul získali bandyhokejisti Ruska.
Bath
Od roku 1987 je na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Geografia a podnebie
Bath sa nachádza v strede údolia rieky Avon na južnom okraji Cotswolds, hrebeni vápencových pahorkov vyčlenených ako prírodná rezervácia. Kopce obklopujúce mesto dosahujú maximálnu výšku 238 m. Rozprestiera sa na ploche 29 km².
Stredom mesta preteká rieka Avon. V minulosti mala rieka pri prietoku mestom charakter úzkych nesplavných prameňov pretekajúcich močariskami a rybníkmi, čo spôsobovalo časté povodne. Pomocou hrádzí bola rieka regulovaná do jedného koryta. Napriek tomu sa povodne až do stavby rozsiahlych protipovodňových zábran v 70. rokoch 19. storočia, ktorým padli za obeť mnohé domy v nižšej časti mesta, opakovali.
V Bathe sa nachádzajú najteplejšie geotermálne pramene vo Veľkej Británii. Sú to jediné pramene v krajine s teplotou nad 40 °C. Tri z nich sú využívané v termálnych kúpeľoch.
Podnebie v Bathe je mierne, i keď citeľne teplejšie než v niektorých miestach na rovnakej zemepisnej šírke, čo je ovplyvnené teplým Golfským prúdom. Je tu v priemere suchšia a teplejšia klíma než v severnejších častiach Veľkej Británie. Prevládajúci smer vetra je juhozápadný.
V roku 2003 bola priemerná teplota 10,3 °C, s výkyvmi denného priemeru 14,2 °C a 6,5 °C. Dĺžka slnečného svitu bola 1 645 hodín a úhrn zrážok dosiahol hodnotu 957 milimetrov. Uvedené hodnoty sú vyššie než priemerné hodnoty vo Veľkej Británii (9,5 °C, 1 587 hodín a 901,5 mm).
Dejiny
thumb|Rímske kúpele
Kelti a Rimania
Archeologické nálezy dokazujú, že rímske kúpele boli postavené na mieste, kde sa nachádzala keltská svätyňa zasvätená bohyni Sulis. Rimania pravdepodobne obsadili Bath krátko po svojom vpáde do Británie v roku 43. Označovali ho ako Aquae Sulis (doslova voda bohyne Sulis) a stotožnili ju s bohyňou Minervou. V dobe vlády Rimanov pokračovalo uctievanie bohyne Sulis a jej určené posolstvá, vyryté do kovu, boli objavené pri archeologických vykopávkach pri Sacred Springs. Sú označované ako tabuľky kliatob, sú písané po latinsky a obsahujú kliatby na adresu iných ľudí. Napríklad ak niekomu ukradli šaty, nechal vyryť kliatbu, ktorú si mala prečítať bohyňa Sulis, a v texte bolo i meno človeka podozrivého z krádeže.
V dobe vlády Rimanov boli v tejto oblasti postavené veľké chrámy a kúpeľné komplexy, vrátane Veľkých kúpeľov. Ich pozostatky boli postupne odhaľované od 18. storočia a stali sa jednou z najväčších turistických atrakcií. Asi v 3. storočí boli okolo mesta vybudované obranné hradby. Od 4. storočia vplyv Rimanov klesal, ale niektoré horúce pramene boli využívané ďalej.
La tempestad
La tempestad je mexická telenovela ktorú produkoval Salvador Mejía Alejandre pre spoločnosť Televisa v roku 2013. Hlavné roly stvárnili Ximena Navarrete a William Levy.
Bath
Sasi
Predpokladá sa, že Bath by mohol byť miestom bitky pri Mons Badonicus (asi v roku 500), kde kráľ Artúr porazil saské vojsko, ale táto informácia nie je potvrdená.
V Anglosaskej kronike sa uvádza, že Bath bol obsadený Sasmi v roku 577 po bitke pri Deorhamu. Sasi nazývali mesto Baðum (doslova pri kúpeľoch) a toto meno je pôvodom dnešného názvu mesta. V roku 675 Osric, kráľ Hwicce, založil v Bathe kláštorný dom. Kráľ Mercie Offa prevzal v roku 781 správu tohto kláštora a prestaval ho na kostol zasvätený svätému Petrovi. Bath sa stal kráľovským majetkom. Cesty postavené Rimanmi boli zničené a kráľ Alfréd Veľký nechal mesto postaviť znovu, ponechajúc juhovýchodnú časť vo vlastníctve kláštora.
Stredovek
Neskôr biskup uprednostnil Wells. V 15. storočí sa katedrála v Bathe nachádzala v zúboženom stave. V roku 1500 sa Oliver King, biskup bathský a wellský, rozhodol prebudovať ju do skromnejšej podoby. Nová katedrála bola dostavaná v roku 1539, krátko potom ako bolo bathské priorstvo zrušené. Henrich VIII. považoval katedrálu za prebytočnú a nechal ju vypratať skôr než sa stala mestským farským kostolom. V alžbetínskom období sa mesto znovu stalo populárnym kúpeľným strediskom, kúpeľné zariadenia boli obnovované a stali sa obľúbeným miestom pre bohatú šľachtu. Bath získal status mesta v roku 1590.
17. a 18. storočie
V dobe Anglickej občianskej vojny sa na predmestí Bathu 5. júla 1643 odohrala bitka pri Lansdowne.
V období panovania Stuartovcov sa začala v Bathe rozsiahla výstavba, ktorá vyvrcholila v georgiánskom období. Prestavaná bola i stará časť mesta vo vnútri hradieb. To bolo vyvolané potrebou elegantného ubytovania pre veľké množstvo kúpeľných hostí, ktorých lákala aj dostupnosť mora. John Wood starší a jeho syn John Wood mladší vytvorili plány pre výstavbu nových ulíc a námestí. Základom ich návrhu boli domy s identickým priečelím pôsobiace dojmom palácov. Smotanovo zlatý bathský vápenec vtisol mestu jeho súčasný charakter.
Beau Nash, ktorý udával v 18. storočí ráz spoločenského života Bathu, vytvoril kódex spoločenského správania a zábavy. V 19. storočí mesto ako módne kúpeľné stredisko postupne strácalo svoj význam.
20. storočie
V čase medzi večerom 25. apríla a ránom 27. apríla 1942 sa stal Bath terčom nemeckého letectva v odvete za útok RAF na Lübeck a Rostock. Bolo poškodených alebo zničených asi 19 000 budov a zabitých asi 400 ľudí. Veľké škody boli na mnohých historických stavbách, okrem iného na Royal Crescent, Circus, Paragon, kúpeľných domoch a v oblasti Queens Square. Všetky historické pamiatky boli neskôr zreštaurované.
Obyvateľstvo
Podľa výsledkov sčítania obyvateľov z roku 2001 má Bath a jeho bezprostredné okolie 169 040 obyvateľov v priemernom veku 39,9 roka (priemer Veľkej Británie je 38,6 roka). Podľa rovnakého prameňa je pre túto oblasť charakteristické veľké percento belochov – 97,2%, citeľne viac než je národný priemer – 90,9 %. Ďalšie etnické skupiny podľa percenta zastúpenia – multietnické (1%), Aziati (0,5%) a černosi (0,5%).
Achiet-le-Grand
Achiet-le-Grand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Bath
Obyvateľstvo
Mesto má veľké percento kresťanov (71%), kým iné náboženstvá nepresahujú 0,5%. Tieto čísla viac-menej zodpovedajú priemeru Veľkej Británie, len percento obyvateľov bez vyznania (19,5%) je výrazne vyššie než národný priemer (14,8%).
Letné olympijské hry 1956
náhľad|Medaila z hier v Melbourne 1956 '''XVI. letné olympijské hry''' sa konali v austrálskom meste Melbourne od 22. novembra do 8. decembra 1956.
Bath
Kultúra
thumb|left|Bathské opátstvo V 18. storočí bolo mesto významným kultúrnym centrom priťahujúcim aristokraciu z celej krajiny. To poskytlo mestu významné finančné prostriedky pre rozvoj kultúry. V tejto dobe bolo postavené Theatre Royal a i ďalšie architektonické dominanty – Lansdown Crescent, Royal Crescent, Circus a Pulteney Bridge.
Achiet-le-Grand
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bath
Kultúra
V súčasnosti sú v Bathe štyri divadlá - Theatre Royal, Ustinov Studio, Egg a Rondo Theatre, v ktorých vystupujú medzinárodne uznávané divadelné súbory a režiséri. Mesto má aj dlhú tradíciu muzikálov. V Bathskom opátstve sa nachádza Klaisov organ a je tu najväčšia koncertná sála v meste, kde sa koná asi 20 koncertov a 26 organových recitálov ročne. V meste sa tiež každý rok koná Bath International Music Festival a Mozartfest. Ďalšími festivalmi sú Bath Film Festival, Bath Fringe Festival a Bath Beer Festival.
V Bathe sú okrem iných kultúrne zariadenia Victoria Art Gallery, Museum of East Asian Art, Holburne Museum of Art, Bath Postal Museum, Museum of Costume, Jane Austen Centre a Rímske kúpele. Najznámejší z mnohých kostolov je Manvers Gospel Hall, nachádzajúci sa v centre mesta.
Achiet-le-Grand
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bath
Turistické atrakcie
Význam turistického odvetvia sa odráža i v počte asi 300 ubytovacích zariadení, vrátane viac ako 80 hotelov a 180 zariadení Bed and Breakfast, z ktorých mnohé sú v budovách postavených v georgiánskom slohu. V meste je aj asi 100 reštaurácii a barov. Niektoré firmy organizujú i prehliadky mesta v autobusoch s otvorenou strechou (doubledecker).
Parky
V meste je niekoľko verejne prístupných parkov, najväčší je Royal Victoria Park neďaleko centra. Bol otvorený v roku 1830 a jeho rozloha je 150 000 m². Každý rok sa tu konajú rôzne akcie ako napríklad Bath International Music Festival (v roku 2003 bol jeho súčasťou koncert Troch tenorov) alebo prehliadka teplovzdušných balónov. Park obsahuje botanickú záhradu, veľké detské ihrisko a niekoľko športových zariadení.
Ďalšie parky v rámci mesta sú Alexandra Park v okolí pahorku, z ktorého je nádherný výhľad na mesto; Parade Gardens, rozkládajúci sa pozdĺž rieky neďaleko od centra mesta, založený v 18. storočí; Henrietta Park; Hedgemead Park a Alice Park.
Kúpele
V roku 2006 boli otvorené Thermae Bath Spa a mesto tak získalo späť historickú pozíciu jediného mesta Veľkej Británie s prírodnými horúcimi prameňmi.
Architektúra
thumb|left|Pulteney Bridge Jednou z dominánt mesta je Bathské opátstvo. Hoci jeho budova vyzerá starobylo, je v porovnaní s inými britskými opátstvami a katedrálami relatívne nová. Pôvodne normanský kostol bol rekonštruovaný v gotickom slohu v prvej polovici 16. storočia. Použitý štýl je často označovaný aj ako neskoro perpendikulárny štýl. Chrámová a priečna loď má nádhernú vejárovú klenbu vytvorenú Robertom a Williamom Vertuovými, ktorí pracovali i na klenbách v King's College Chapel v Cambridgei a Westminsterskom opátstve. Konečná podoba chrámovej lode vznikla v 19. storočí.
Prevažujúcim architektonickým štýlom v meste je georgiánsky sloh, ktorý začal byť populárny začiatkom 18. storočia. Veľa významných architektov toho obdobia sa zúčastnilo na výstavbe mesta, a tak sa Bath pýši mnohými terasovito zoskupenými domami. Veľa budov postavených v tom čase malo úžitkový charakter a bolo postavených najmä ako ubytovacia zariadenia.
Circus je jedným zo skvostov mestskej výstavby. Tri dlhé zaoblené terasovité bloky budov, navrhnuté Johnom Woodom starším, vytvárajú kruhové priestranstvo určené pre verejnosť a detské hry. Vzorom pre túto výstavbu bolo rímske Koloseum. Podobne ako Koloseum je v jednotlivých poschodiach použitý rôzny architektonický štýl – dórsky na prízemí, iónsky na prvom poschodí a hlavnej časti a korintský na hornej časti. Wood nikdy nevidel výsledok svojho návrhu, pretože zomrel 5 dní po tom, ako 18. mája 1754 osobne položil základný kameň.
Najznámejšia terasovito usporiadaná stavba na svahu je Royal Crescent, vybudovaná v období rokov 1767 až 1774. Autorom návrhu bol John Wood mladší. Sám navrhol veľké oblúkovité priečelie pre asi 30 domov s iónskymi stĺpmi na prízemí. Každý z vlastníkov kúpil určitú dĺžku priečelia a potom zamestnal svojho vlastného architekta, ktorý uplatnil svoj vlastný návrh, a tak to, čo sa občas javí ako dva domy, je v skutočnosti jeden. V dôsledku toho má priečelie jednotný uniformný vzhľad, zadná časť budovy je zmesou rôznych štýlov. Táto architektúra jednotného priečelia, ale rozmanitej zadnej časti je pre Bath typická.
Okolo roku 1770 významný neoklasicistický architekt Robert Adam navrhol Pulteney Bridge. Inšpiráciou pre tento most bol most Rialto v Benátkach. Tak sa tento most stal nielen spojnicou brehov, ale aj obchodným centrom a je spolu s mostom Rialto jedným z mála mostov plniacich tieto dve funkcie. Bol pomenovaný po vlastníkoch pozemkov, pre ktorých bol vybudovaný na spojenie s druhým brehom - Frances a Williama Johnston Pulteney.
Doprava
Hlavná železničná stanica v meste je Bath Spa, ktorá má pravidelné spojenie s Londýnom, Bristolom, Cardiffom, Swansea, Exeterom, Plymouthom a Penzance a tiež s Westbury, Warminsterom, Salisbury, Southamptonom, Portsmouthom a Brightonom. Na hlavnej trati na predmestí je ďalšia stanica Oldfield Park na ktorej zastavujú niektoré spoje do Bristolu.
V Bathe nie je letisko a preto je využívané Letisko Bristol dostupné autom, autobusom alebo vlakom. Dobrá je aj diaľková a prímestská autobusová doprava.
Administratívne členenie Egypta
Egypt sa hierarchicky člení na:
Deskripcia entít
Deskripcia entít je identifikácia a rozlíšenie entít a ich tried. Deskripcie entít sú tvorené vetami určitého jazyka, ktorých prvky sú tvorené primitívnymi konceptmi.
Laimdota Straujumsová
Laimdota Straujumsová alebo Laimdota Straujumová (* 24. február 1951, Latgale, Lotyšsko) je lotyšská politička a ekonómka, ktorá od januára 2014 do februára 2016 zastáva funkciu predsedu vlády Lotyšska, ako prvá žena v tomto úrade. Predchádzajúce tri roky 2011-2014 bola ministerkou poľnohospodárstva.
Od októbra 2000 do 2006 pôsobila na ministerstve poľnohospodárstva ako štátna tajomníčka. V rokoch 2007 - 2010 potom rovnakú pozíciu plnila na ministerstve regionálneho rozvoja a samosprávy. Do kabinetu Dombrovskisa bola vymenovaná 25. októbra 2011 na pozíciu ministerky poľnohospodárstva.
Potom, čo premiér Valdis Dombrovskis rezignoval na svoju funkciu, nominovala ju 5. januára 2014 strana Vienotība do tohto úradu. Kandidatúru podporili, ako koaliční partneri Reformu partija a Národná aliancia, tak aj opozičný subjekt Únia zelených a farmárov.
Deskriptor
Deskriptor môže byť:
Dalia Grybauskasová
Dalia Grybauskasová (* 1. marec 1956, Vilnius, Litva) je bývalá litovská prezidentka, bývalá ministerka financií a členka Európskej komisie pre vzdelanie a kultúru.
Životopis
Narodila sa v robotníckej rodine, jej matka Vitalija Korsakaitės (1922-1989) bola predavačka, otec Polikarpas Grybauskas (1928-2008) bol elektrikár a vodič.
Maturovala na strednej škole Salomėja Nėrisa, v roku 1983 ukončila štúdium politickej ekonómie na univerzite v Leningrade, v roku 1988 v Moskve habilitovala na doktorku vied. V rokoch 1983 až 1989 bola členkou Komunistickej strany Sovietskeho zväzu a do roku 1990 bola členkou Komunistickej strany Litvy.
Vedeckú hodnosť jej v Litve nostrifikovali na doktorku sociálnych vied - odbor ekonomika. V roku 1991 na Georgetown University v inštitúte Medzinárodných ekonomických stykov absolvovala špeciálny program pre vedúcich činiteľov. Hovorí anglicky, rusky, poľsky a francúzsky.
V rokoch 2001 až 2004 bola litovská ministerka financií. V máji 2004 sa stala členkou Európskej komisie v čele s Romanom Prodim zodpovednou za oblasť rozpočtu a finančného plánovania. Od novembra 2004 bola členkou Európskej komisie na čele s José Barrosom a jej portfóliom boli vzdelávanie a kultúra.
Prvá prezidentka Litvy
17. mája 2009 bola v prvom kole ako prvá žena zvolená prezidentkou Litvy, keď získala 68,21% hlasov pri volebnej účasti takmer 52% oprávnených voličov. Inaugurácia sa konala 12. júla 2009.