cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bjørnstjerne Bjørnson
Bjørnson a Slováci
Na mierovom kongrese vo Viedni Bjørnson (v roku 1907?) uviedol: ''Nedávno sme videli v uhorskom sneme, keď slovenských reprezentantov týrali a vyhadzovali, ako vystúpil gróf Apponyi, aby vyhlásil, čo sa ešte má urobiť pre ďalší útlak tohto národa. Bol schválený školský zákon, aký nikdy predtým nebol známy, pretože jeho najdôležitejšie ustanovenia sú z gumy! Dajú sa naťahovať tak, až sa v nich zadusia všetky národnosti. Zbaviť deti materčiny je predsa to isté ako odtrhnúť hladné dieťa od matkiných pŕs. A práve toto rozkazuje v tomto zákone gróf Apponyi so vztýčenou hlavou... ''
Bjørnsonove vystúpenia mali veľký medzinárodný (aj domáci) ohlas, pomohol prelomiť bariéry medzinárodnej izolovanosti slovenskej otázky.
Tvorba
Písal dramatické a prozaické diela s historickou tematikou, ktoré mali povzbudiť národne povedomie Nórov. Venoval pozornosť aj prostrediu nórskeho sedliactva. Vo svojej tvorbe sa venoval aktuálnym problémom svojej doby, bol kritikom morálky meštianskej spoločnosti. Jeho báseň Ja, vi elsker dette landet („Áno, milujeme túto zem“) sa stala nórskou štátnou hymnou.
V roku 1903 získal Nobelovu cenu za literatúru „… ako prejav uznania za jeho ušľachtilú, veľkolepú a mnohostrannú literárnu tvorbu, ktorá sa vždy vyznačovala aj sviežosťou inšpirácie, aj vzácnou čistotou ducha.“ (citácia z odôvodnenia Švédskej akadémie).
Zaujímavosť
V Brne medzi ulicou Veveří, ulicou Zahradníková, budovou právnickej fakulty a jednou z budov Univerzity obrany (zvanú „Rožok“) sa nachádza Björnsonův sad (písané s „ö“). Na doske na začiatku sadu (roh Veveří a Zahradníková ul.) Je mimo iného česky napísané: „...norský spisovatel a básník, zastánce pravdy a svobody, přítel českého a slovenského národa“.
Dielo
náhľad|Bjørnstjerne Bjørnson (1905)
Marek Sapara
Marek Sapara (* 31. júl 1982, Košice) je slovenský futbalový reprezentant, v súčasnosti hráč MKE Ankaragücü.
Je odchovancom košického futbalového klubu MFK. V drese Košíc hral do roku 2002, kedy dochádzalo k úpadku klubu. Prestúpil do Ružomberka, kde získal ligový titul v roku 2006. Po tomto úspechu prestúpil do nórskeho Rosenborgu. V jeho drese vyhral dvakrát ligu a hral aj v Lige majstrov. Vďaka svojej technike je schopný zahrávať nebezpečné štandardné situácie. Je ženatý od 13. júna 2008.
Carla-Bayle
Carla-Bayle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 755 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2015
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2015 boli v poradí 11. majstrovstvá sveta vo futsale AMF, ktoré organizuje Svetová futsalová asociácia (AMF). Konali sa od 17.25. apríla 2015 v piatich bieloruských mestách: Barysaŭ, Brest, Maladzečna, Minsk a Pinsk, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Curaçaa a Kirgizska. Bielorusko bolo po Španielsku a Taliansku iba tretia krajina, ktorá organizovala svetový šampionát mužov. Titul obhajila 🇨🇴, ktorá vo finále zvíťazila nad 🇵🇾.
Bielorusko získalo právo organizovať podujatie v júni 2014.
Kvalifikácia
Pozn: Katalánsko sa z turnaja odhlásilo, nahradila ho Venezuela.
Nasadenie do výkonnostných košov
Družstvá boli nasadenné do výkonnostných košov, podľa ktorých sa 27. januára 2015 uskutočnilo žrebovanie do skupín.
Douglas Hurley
Douglas Gerald Hurley (* 21. október 1966, Endicott) je bývalý americký astronaut. Letel do vesmíru v roku 2009 ako pilot misie STS-127 a v roku 2011 tiež ako pilot pri misii STS-135, čo bola posledná misia raketoplánu.
Vzdelanie a zamestnanie
Doug Hurley vyštudoval Owego Free Academy v roku 1984. O štyri roky neskôr doštudoval Tulane University. Po ukončení školy vstúpil do Námorného zboru spojených štátov (USMC) ako podporučík. Absolvoval výcvik na základni námorného zboru v Quantico a na leteckej základni námorníctva v Penascole a stal sa námorným pilotom v roku 1991. Následne bol pridelený k výcvikovej letke VMFAT-101 v Kalifornii, kde sa zaúčal na strojoch McDonnell Douglas F-18 Hornet. Neskôr bol vybraný do školy pre námorných pilotov v Marylande. Po ukončení kurzu v decembri 1997 bol pridelený k námornej testovacej peruti VX-23 ako projektový dôstojník a testovací pilot. Celkovo nalietal viac ako 3200 hodín na viac ako 22 rôznych lietadlách.
Vstup do NASA
Hurley bol vybraný ako pilot NASA v júli 2000 a v auguste nastúpil na školenie. Po dvojročnom výcviku vstúpil do zboru astronautov. Istý čas pôsobil ako riaditeľ pobočky NASA v Gagarin Cosmonaut Training Center v Bajkonure. Po prvý raz letel do vesmíru ako pilot misie STS-127, ktorá dopravila k Medzinárodnej vesmírnej stanici časti japonského modulu Kibó. Po druhý raz sa vydal do vesmíru pri misii STS-135, ktorej cieľom bola doprava zásob k ISS. Zároveň to bol posledný let raketoplánu.
Súkromie
Hurley je v druhom manželstve ženatý s astronautkou Karen Nybergovou.
Svetová digitálna knižnica
náhľad|vpravo|logo
náhľad|vpravo|Svetová digitálna knižnica
Úlohou knižnice je prezentácia medzinárodného a medzikulturálneho porozumenia a zároveň zväčšovanie množstva a rôznorodosti kultúrneho obsahu spoza hraníc západnej kultúry. Materiály umiestnené na stránkach knižnice sú bezplatné a dostupné v mnohých jazykoch. Medzi nimi sú staré rukopisy, mapy, vzácne knihy, notové záznamy, nahrávky, filmy, fotografie, architektonické skice a iné kultúrne hodnotné materiály.
V deň spustenia knižnica poskytla 1 170 súborov na stránkach v arabskom, čínskom, anglickom, francúzskom, portugalskom, ruskom a španielskom jazyku.
Křtomil
Křtomil je obec ležiaca v okrese Přerov. Jej katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Serie A 1930/1931
Serie A 1930/1931 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal Juventus, ktorý tak získal svoj tretí taliansky titul.
Recognise
Recognise je debutový štúdiový album britskej produkčnej dvojice Fred V & Grafix. Bol vydaný dňa 31. marca 2014 vydavateľstvom Hospital Records. V britskom rebríčku UK Albums Chart obsadil 106. miesto.
Zoznam skladieb
Prvý vydaný singel „Recognise“ bol vydaný dňa 17. marca 2014 avšak nebol veľmi úspešný. Druhý singel „Forest Fires“ v spolupráci s drum and bassovým hudobníkom Etherwoodom bol vydaný dňa 16. júna 2014. Na portáli YouTube dosiahol viac ako 250 000 zhliadnutí. Singel dosiahol 77. miesto v rebríčku UK Singles Chart, 23. miesto v UK Dance Chart a 5. miesto v UK Indie Chart.
NGC 4094
NGC 4094 je galaxia v súhvezdí Havran, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 7. mája 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Eurynomé
Eurynomé alebo Eurynoma (Eurynomé) môže byť:
Pozri aj
Eurynome
Planetárium (budova)
náhľad|Planetárium v Hlohovci (Zeiss ZKP-2) Planetárium je budova určená na projekciu a prezentáciu nočnej oblohy alebo na nacvičovanie nebeskej navigácie. Slúži na výuku a popularizáciu astronómie. Planetárium môže, ale nemusí byť spojené s hvezdárňou.
Portable Network Graphics
right|thumb|Ukážka transparentného obrázku PNG right|thumb|Zvýraznenie transparentnosti v grafickom editore
Planetárium (budova)
Tradične a najčastejšie sa planetáriom myslí budova s tzv. projekčným planetáriom, čo je špeciálny premietací prístroj a zariadenie, ktorým sa mechanickými a optickými prostriedkami premieta do kupply zo stredu kupply s veľkou presnosťou obraz hviezdnej oblohy a pohybov kozmických telies (najmä hviezd, Mesiaca, planét a Slnka) v súlade s fyzikálnymi zákonmi týchto pohybov. V tomto prípade ide o tzv. optomechanické planetárium alebo optomechanický prístroj. Hviezdy premieta cez veľmi malé dierky, za ktorými je umiestnený veľmi silný svetelný zdroj.
Portable Network Graphics
Portable Network Graphics skratka PNG (doslova prenosná sieťová grafika; oficiálna výslovnosť skratky je „ping“) je grafický formát určený pre bezstratovú kompresiu rastrovej grafiky. Bol vyvinutý ako zdokonalenie a náhrada formátu GIF, ktorý bol patentovo chránený. PNG ponúka podporu 24-bitovej farebnej hĺbky, nemá teda ako GIF obmedzenie na maximálny počet 256 farieb súčasne. PNG teda do istej miery nahradzuje GIF, ponúka viac farieb a lepšiu kompresiu. Navyše obsahuje osembitovú priehľadnosť (tzv. alfa kanál), to znamená, že obrázok môže byť v rôznych častiach rôzne priehľadný (tzv. RGBA farebný model). PNG však neumožňuje jednoduché animácie, ktoré naopak umožňuje formát GIF. PNG sa rovnako ako formáty GIF a JPEG používa na internete. Podpora priesvitnosti u internetového prehliadača Microsoft Internet Explorer bola dosiahnutá až v roku 2005, 10 rokov po vytvorení formátu PNG.
Planetárium (budova)
V súčasnosti sú čoraz rozšírenejšie tzv. digitálne planetáriá, ktoré premietajú obraz projektormi špeciálne prispôsobenými zakriveným plochám kupoly. Digitálne planetárium vie okrem polôh hviezd vyobraziť napríklad ich spojnice v súhvezdiach, mytologickú podobu, atmosférické úkazy, či ukázať detailne rôzne objekty slnečnej sústavy, hlbokého vesmíru a vykonávať simuláciu vesmírneho letu. Pohyb obrazu generovaného v takomto planetáriu nie je na rozdiel od optomechanického prístroja nijako obmedzený.
Prvé planetárium sveta bolo založené 21. októbra 1923 v Deutsches Museum. Najväčšie planetárium sveta sa nachádza v Liberty Science Center a má priemer kupoly 27 metrov.
Externé odkazy
Softvér: Iné:
1672 Gezelle
1672 Gezelle je planétka s priemerom 80 km, ktorú objavil E. Delporte 29. januára 1935.
Eurynome
Eurynome môže byť:
Bendery
right|thumb|Bendery
Bendery (Бендеры po rusky) alebo Tighina (Тигина v moldavskej cyrilike) je mesto v Podnestersku, v jednom z regiónov Moldavska. V roku 2005 tu žilo 142 000 obyvateľov. Patrí medzi podnesterské mestá s veľmi významnou rumunskou populáciou.
Powiat brodnicki
Powiat brodnicki je powiat v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Žije tu 75047 obyvateľov (30.6.2007).
Remešský evanjeliár
thumb|Remešský evanjeliár Remešský evanjeliár (iné názvy: Remešský korunovačný evanjeliár, Remešský kódex, Sázavsko-emauzský evanjeliár, Remešské evanjelium, Sázavské evanjelium, Sázavsko-emauzské evanjelium, fr. Texte du sacre) je stredoveký hlaholský a cyrilský evanjeliár, na ktorý podľa legiend dlhé roky prisahali francúzski králi.
Lithaire
Lithaire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Remešský evanjeliár
Skladá sa z dvoch častí: cyrilského rukopisu evanjelií, ktorého pôvod je neistý (zrejme pochádza z 11. storočia zo Sázavského kláštora, alebo pochádza z 11. storočia z Kyjevskej Rusi), a hlaholského sviatočného lekcionára, ktorý pochádza z Emauzského kláštora v Prahe z roku 1395. Vznikol tak, že Karol IV. daroval Emauzskému kláštoru cyrilskú časť, ktorá sa pokladala za autograf svätého Prokopa, ktorú neskôr mnísi zviazali v jeden celok s hlaholskou časťou do veľmi peknej väzby ozdobenej zlatom a drahokamami.
V 15. storočí sa tento evanjeliár dostal, asi v rámci rokovaní ultrakvistov s gréckou cirkvou, do Konštantínopola. Tam ho v druhej polovici 16. storočia predali reimskému arcibiskupovi Karolovi Lotrinskému, ktorý ju kúpil v mylnom presvedčení, že kupuje originál knihy napísanej svätým Hieronymom. Karol Lotrinský evanjeliár daroval reimskej katedrále. Vo Francúzsku potom podľa niektorých názorov francúzski králi až do začiatku 18. storočia slávnostne pri svojej korunovácii v reimskej katedrále prisahali na tento evanjeliár v domnienke, že prisahajú na knihu svätého Hieronyma. Podľa iných názorov je tvrdenie, že francúzski králi prisahali práve na túto knihu legenda. To, že je text písaný cyrilikou a teda nemôže byť od svätého Hieronyma, sa Francúzi dozvedeli vraj až začiatkom 18. storočia, keď evanjeliár ukázali pri oficiálnej štátnej návšteve ruskému panovníkovi Petrovi I., ktorý cyriliku pochopiteľne okamžite spoznal. Odvtedy francúzski králi prestali na evanjeliár prisahať.
Lithaire
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4095
NGC 4095 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Želatovice
Želatovice je obec ležiaca v okrese Přerov. Ich katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Svätuše
Svätuše (19601990 Plešany, ) sú obec na Slovensku v okrese Trebišov. Najvýznamenšou pamiatkou je pôvodne románsky emporový reformovaný kostol zo začiatku 13. storočia.
Děčín
Děčín je štatutárne mesto v severných Čechách na sútoku riek Labe a Ploučnice, od 1. júla 2006 je štatutárnym mestom. Má rozlohu a 53 098 obyvateľov (2008). Je významným železničným a riečnym dopravným uzlom. Dnešný Děčín pozostáva z dvoch pôvodne samostatných miest Děčín (na pravom brehu Labe, predtým aj nemecky Tetschen) a Podmokly (na ľavom brehu, nemecky Bodenbach), ktoré boli zlúčené v roku 1942.
Carla-de-Roquefort
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 155 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Corbère-Abères
Corbère-Abères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Jizerskohorské bučiny
Jizerskohorské bučiny je národná prírodná rezervácia, ktorá vznikla 16. augusta 1999 zlúčením pôvodných siedmich národných prírodných rezervácií Špičák, Stržový vrch, Poledník, Štolpichy, Tišina, Frýdlantské cimburie a Paličník vyhláškou Ministerstva životného prostredia č. 200/1999. Rozkladá sa na 27km². Jadrové oblasti zaberajú územie o veľkosti 950,9252ha a súčasne vyhlásené ochranné pásmo 1750,4101ha. Šesť z pôvodných siedmich rezervácií vzniklo roku 1960, roku 1965 bola vyhlásená siedma časť. Celá oblasť leží v 1. zóne CHKO Jizerské hory. Hlavným predmetom ochrany je pomerne zachovalý lesný porast bez podstatných zmien spôsobených človekom. Územie je značne rozsiahle a poskytuje teda veľkú rozmanitosť ako v oblasti flóry tak fauny.
Táto, turistami a horolezcami veľmi obľúbená, lokalita je zaujímavá predovšetkým značným počtom skalných útvarov a vyhliadok, ktoré vplyvom veľkej svahovitosti terénu poskytujú výhľad do okolia. Medzi obľúbené patria Jizerskohorské pomníčky. Pamiatky na padlých drevorubačov, súboje pytliakov a hájnikov alebo tých, ktorí si v horách sami vzali život. Hľadanie týchto pomníkov patrí medzi obľúbené aktivity. lokalitou prechádza náučný chodník Oldřichovské háje a skály, a potom sa na území lokality, v oblasi Malého Štolpichu, nachádza päť z trinástich zastaveního náučného chodníka Lesy Jizerských hôr.
Lokalita
Národná prírodná rezervácia Jizerskohorské bučiny, ležiaca v 1. zóne CHKO Jizerské hory, zasahuje na katastrálne územie šiestich obcí - Oldřichova v Hájích, Frýdlantu v Čechách, Raspenavy, Hejnice, Lázní Libverda a Bílého Potoka. Väčšina územia národnej prírodnej rezervácie sa rozkladá na lesných pozemkoch. thumb|left|Výhľad zo Skalného hradu Toto výrazne plošne aj výškovo členité územie sa rozkladá na severe Jizerských hôr. V blízkosti horárne Dubina sa nachádza najnižší bod národnej prírodnej rezervácie s nadmorskou výškou 360 m, oproti tomu na Poledních kameňoch sa nachádza bod najvyšší (1006 m). Hlboko zarezané údolia a skalnaté výbežky sú pre lokalitu typické. Celé územie, ktorého priemerné ročné zrážky sa pohybujú okolo 1000 mm, je zrážkovo veľmi bohaté a patrí do baltského úmoria. V národnej prírodnej rezervácii sa tiež nachádza najväčší vodopád Jizerských hôr a to asi 30m vysoký Veľký Štolpich. Šolcův rybník, ktorý je jedinou veľkou vodnou plochou (7 ha) bol založený už v 17. storočí.
História
Do Jizerskohorských bučín začal človek prenikať až v 14. storočí. Severná hranica územia tak bola počas 14. až 16. storočia definovaná postupom nemeckej obilninárskej kolonizácie. Západná hranica lesa bola počas 14. až 18. storočia definovaná z libereckej strany. Zásadný vplyv na národnú prírodnú rezerváciu mali sklári, ktorí sem prenikli už v 16. storočí. Drevo spracovávali na potaš a ako palivo do sklárskych pecí. Táto ich činnosť bola ukončená na začiatku 20. storočia. thumb|Jizerskohorské bučiny Vplyvom nedostatku stavebného dreva v Česku aj v Nemecku prenikali na hrebene hlavne drevorubači. Následkom drevárskej činnosti, či už legálnej alebo nelegálnej, je v celých Jizerských horách veľké množstvo pomníkov, pripomínajúcich tragické úmrtia drevorubačov. V oblasti národnej prírodnej rezervácie to sú pamiatky na Gustava Maiwalda alebo Floriána Krausa zvaného Wenzerich. drevorubačská činnosť mala za následok zníženie zastúpenia smreku a jedle a to hlavne na území dnešnej národnej prírodnej rezervácie. Od 16. storočia sa drevo neťažilo len ako stavebný materiál, ale aj ako palivo do raspenavskej železiarne. V 17. storočí potom len krátku dobu zásobovalo Jizerskohorské drevo zbrojné huty Albrechta z Valdštejna.
Ďalšou, na drevo náročnou prevádzkou, sa stala koncom 18. storočia papiereň vo Ferdinandove. V tejto dobe sa tiež, vplyvom zvýšeného dopytu po dreve, zavádza holorubné lesné hospodárstvo. V tejto dobe sa začína distribúcia smreku z iných oblastí a vznik monokultúr. Následkom rozvoja priemyslu je v 19. storočí rozšírená sieť ciest napríklad o Smědavskú či Štolpišskú cestu. V prvej polovici 20. storočia potom vznikla veľmi známa vrstevnicová cesta Viničná. Z konca 30. rokov 20. storočia pochádza bunkrová línia, ktorá zasahuje do západnej časti národnej prírodnej rezervácie. Zloženie dnešnej fauny sa v národnej prírodnej rezervácii zachovalo už od obdobia asi pred 7 tisíc rokmi, až na výnimky, akými sú napr. veľké šelmy vyhubené človekom.
Geológia
Krkonošsko-Jizerský masív tvorí podložie národnej prírodnej rezervácie s výnimkou malej časti v okolí chaty Hubertky, ktorá je na podloží Svoru a ortoruly. Obe časti patria do lugickej oblasti Českého masívu. Národná prírodná rezervácia sa nachádza na severnom okraji západnej časti plutónu a jeho mocnosť je okolo 4 - 5 km. thumb|left|Pohľad na popraskanú skalu na lokalite Pred asi 325 mil. rokov, počas sudetskej fázy hercynského vrásnenia, vystúpilo žulové magma z hlbín. V oblasti sa vyskytujú dva typy žulových hornín a to z väčšej časti výrazne porfyrická stredne zrnitá žula až granodiorit], ktorá obsahuje až 10 cm veľké výrastlice ortoklasu. Druhým typom je známa "liberecká" žula, ktorá je hrubozrnná, porfyrická a obsahuje červené ortoklasy a ťažila sa napr. V lome na Oldřichovském sedle.
Morfológiu krajiny ovplyvnilo chladnutia žulového telesa, ktorým sa vytvorila sieť trhlín v SZ - JV a SV - JZ smere. Niektoré trhliny boli následne vyplnené lamprofýrmi alebo aplitmi. V 16. - 17. storočí sa tu ťažil hematit.
Ku zdvihu bloku Jizerských hôr došlo počas saxonskej tektoniky asi pred 23 mil. rokov (prelom starších a mladších treťohôr). Počas doby ľadovej prenikol kontinentálny ľadovec až na územie Jizerských hôr. V tzv. periglaciálnej klíme vznikli niektoré útvary ako kary, nivačné kary atď. thumb|Skalný útvar Gorila Skalné mestá, veže či hradby vznikali v dôsledku zvetrávania už od konca treťohôr. Deštrukciou týchto útvarov (odlučnosť dosková, lavicovitá či kvádrovitá) vznikli sute. Ďalšími útvarmi vzniknutými zvetrávaním sú kývavce, hríby či skalné misy, vyskytujúce sa na väčšine skál. Vývoj týchto útvarov spadá väčšinou do holocénu a náleží kombinovanému zvetrávaniu.
Tunajšie pôdy sú ľahké, s pomerne vysokým obsahom nekvalitného humusu a nízkym obsahom ílových častíc. Vzhľadom k pôdotvornému substrátu majú silne kyslé pH (pod 4,5). Vzhľadom k veľkej členitosti terénu územia je hĺbka profilu veľmi premenlivá a pôdy všeobecne ľahko podliehajú erózii a sú citlivé napr. na zmenu kultúry či nevhodné budovanie ciest. Stupňom vylúhovania sú rozdielne tri tu sa vyskytujúce pôdne typy a to hnedá pôda horská, hnedá pôda podzolová a humusoželezitý podzol.
Flóra
thumb|left|Lišajníky - Skalný hrad
Národná prírodná rezervácia Jizerskohorské bučiny je jednou z mála častí Jizerských hôr, ktorá sa vplyvom svahovitého terénu z veľkej časti vyhla mohutnému pretváraniu človekom. A práve tieto málo zmenené lesné porasty sú predmetom dnešnej ochrany.
Najviac zastúpenými boli v minulosti smrek obyčajný (Picea abies), jedľa biela (Abies alba) a buk lesný (Fagus sylvatica), kedy smrek sa vyskytoval v drsných horských polohách. Medzi sprievodné dreviny patril najmä javor horský (Acer pseudoplatanus) alebo Jarabina vtáčia (Sorbus aucuparia).
Přemek Podlaha
PhDr. Přemek Podlaha, CSc. (* 13. jún 1938, Praha† 23. december 2014, Praha) bol český moderátor a publicista.
Život
Vyštudoval novinárstvo na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe (promoval v roku 1962).
V 60. rokoch 20. storočia začínal v poľnohospodárskej redakcii Československej televízie, kde uvádzal pravidelný televízny program Zemědělský magazín. Od roku 1975 spolumoderoval televíznu súťaž Deset stupňů ke zlaté a vykonával tu ďalšiu pravidelnú záhradkársku, hubársku a poľnohospodársku osvetu.
Českým televíznym divákom je veľmi dobre známy predovšetkým ako autor a moderátor populárnych televíznych relácií Receptář vysielaných najprv v Československej televízii (od roku 1987), následne v Českej televízii a od roku 2001 v Televízii Prima. Napriek zdravotným ťažkostiam ho moderoval až do júna 2014.
Zomrel po dlhej ťažkej chorobe 23. decembra 2014 v Prahe.
Poznámky
<references group="pozn." />
Jizerskohorské bučiny
Flóra
Pre kvetnaté bučiny je typický lykovec jedovatý (Daphne mezereum).
1673 van Houten
1673 van Houten je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavil K. Reinmuth 11. októbra 1937.
Jizerskohorské bučiny
Flóra
thumb|right|Deväťsil biely Horské javorovo-bukové lesy, adaptované na vlhké a tienisté podmienky, zahŕňajú z drevín okrem javora horského a buka ešte jaseň štíhly (Fraxinus excelsior).
Powiat bydgoski
Powiat bydgoski je powiat v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Jizerskohorské bučiny
Flóra
Maloplošne sa v NPR vyskytujú tiež suťové lesy zastúpené okrem iného brestom horským (Ulmus glabra), jedľou či lipou veľkolistou (Tilia platyphyllos). Baza červená (Sambucus racemosa), zemolez čierny (Lonicera nigra) a ostružina malinová (Rubus idaeus) zastupujú kríkové poschodie. V bylinnom poschodí je veľký výskyt papradí ako je napr. papraď samčia (Dryopteris filix-mas), papraď rozložená (Dryopteris dilatata), papradka samičia (Athyrium filix-femina), papradka alpínska (Athyrium distentifolium) alebo peračina dúbravová (Gymnocarpium dryopteris). Z ďalších bylín tu môžeme nájsť bažanku trvácu (Mercurialis perenis), marinku voňavú (Asperula odorata), hluchavník horský (Galeobdolon montanum), srnovník purpurový (Prenanthes purpurea). Na dusík bohaté pôdy hostia rad nitrofilných druhov ako pakost smradľavý (Geranium robertianum), netýkavka nedotklivá (Impatiens Noli-tangere), čistec lesný ( Stachys sylvatica), pŕhľava dvojdomá (Urtica dioica) alebo kuklík mestský (Geum urbanum). Zo vzácnych druhov tu môžeme nájsť mesačnica trvácu (Lunaria rediviva), ľaliu zlatohlavú (Lilium martagon), zubačku deväťlistú (Dentaria eneaphyllos) či kokorík mnohokvetý (Polygonatum multiflorum).
Powiat bydgoski
Žije tu 98092 obyvateľov (30.6.2007).
Jizerskohorské bučiny
Flóra
Horské bukové lesy zaberajú mierne svahy s vlhkou pôdou. Bylinné poschodie tohoto spoločenstva je veľmi chudobné a najrozšírenejšou bylinou je trstina chĺpkatá. Občas sa môže vyskytnúť kokorík praslenatý (Polygonatum verticillatum), podbelica alpínska či sedmokvietok európsky.
Najchudobnejší typ bučín sa rozkladá na nižších polohách svahov. V bylinnom poschodí prevláda metluška krivolaká (Avenella flexuosa), miestami chlpaňa hájna (Luzula luzuloides) a tôňovka dvojlistá (Maianthemum bifolium). Na niektorých miestach môže dochádzať k hromadeniu humusu a tu je potom možné nájsť aj fialku lesnú (Viola reichenbachiana), kysličku obyčajnú alebo bažanku trvácu. Acidofilné bučiny, osídľujúce strmé svahy, sú čo do rozmanitosti bylinného poschodia veľmi chudobné. Vyskytuje sa tu len pár acidofilných druhov ako metlica trsnatá (Deschampsia cespitosa), zlatobyľ obyčajná (Solidago virgaurea) a smlz trsťovníkovitý (Calamagrostis arundinacea).
thumb|right|Pečeňovník trojlaločný Maloplošne sa v NPR vyskytujú tiež jedliny. Bylinné poschodie je kombináciou bylín vyskytujúcich sa v bučinách a na vlhkých stanovištiach. Dá sa tu nájsť napr. rebrovka rôznolistá (Blechnum spicant), čerkáč hájny (Lysimachia nemorum) alebo škarda močiarna (Crepis paludosa).
Spoločenstvá pramenísk sú v oblasti zastúpené mliečivcom alpínskym (Cicerbita alpina), fialkou dvojkvetou (Viola biflora). Ďalej sa tu vyskytuje deväťsil biely (Petasites albus), krkoška chlpatá (Chaerophyllum hirsutum), ostrica oddialená (Carex remota), slezinovka striedavolistá (Chrysosplenium alternifolium), slezinovka protistojnolistá (Chrysosplenium oppositifolium), hviezdica kuričkovitá (Stellatia Alsina), čerkáč obyčajný (Lysimachia vulgaris), valeriána bazolistá (Valeriana sambucifolia) alebo veronika potočná (Veronica beccabunga).
Jaseňové jelšiny, ktoré v najnižších polohách územia zastupujú lužné lesy, sú typické dominantné jelšou lepkavou (Alnus glutinosa), ktorá je sprevádzaná jaseňom štíhlym či topoľom osikovým (Populus tremola). Čremcha obyčajná (Padus avium), krušina jelšová (Frangula alnus) a vŕby (Salix spp.) tu zastupujú kríkové poschodie. Zo zástupcov bylinného poschodia môžeme spomenúť blyskáč cibuľkatý (Ficaria verna).
Fauna
Skalné útvary a riedky porast na okraji rezervácie je stanovišťom vhodným ako pre druhy lesné, tak pre druhy biotopov otvorenejších. Možno tu nájsť napr. očkáňa červenopáseho (Erebia euryale), jaštericu živorodú (Lacerta vivipara), vretenicu severnú (Vipera berus), krkavca čierneho (Corvus corax), výra skalného (Bubo bubo) alebo žltochvosta domového (Phoenicurus ochruros).
Kláštor Fontenay
Kláštor Fontenay je francúzsky cisterciánsky kláštor neďaleko Montbardu severozápadne od Dijonu.
Jizerskohorské bučiny
Fauna
Vodné druhy sú prispôsobené prudkému spádu vodných tokov na území NPR. Svoj vývoj v horských potokoch prežívajú štádiá života potočníkov (Trichoptera) alebo pošvatiek (Plecoptera). Bystrušky (Nebria rufescens a Nebria jockischihoepfneri) sú viazané na brehy potokov. Vodnár potočný (Cinclus cinclus) a trasochvost horský (Motacilla cinerea) tu zastupujú vtákov. Ďalej tu môžeme stretnúť piskora horského (Sorex alpinus) alebo dúhovca väčšieho (Apatura iris).
Kláštor Fontenay
Kláštor založil v roku 1118 Bernard z Clairvaux. Prvotný konvent pochádzal z materského kláštora Clairvaux v Burgundsku. V 20. storočí bol celý kláštorný areál starostlivo reštaurovaný do svojej pôvodnej stredovekej podoby.
V roku 1981 bol zaradený na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Jizerskohorské bučiny
Fauna
Z bezstavovcov môžeme v bučinách nájsť okáňa bukového (Aglia tau), bielopásovca topoľového (Limenitis Populi), babôčku osikovú (Nymphalis antiopa) a rôzne chrobáky ako fúzače, roháčiky či zdobenci. Konkrétne to môže byť napr. roháčik bukový (Sinodendron cylindricum), roháčik kovový (Platycerus caprea), chlpáčik škvrnitý (Trichius fasciatus), fúzače (Stictoleptura scutellata a Leptura quadrifasciata), bystruška lesná (Carabus sylvestris), bystruška fialová (Carabus violaceus), bystruška hnedá (Cychrus attenuatus) alebo chránená bystruška (Carabus arvensis).
Z obojživelníkov a plazov môžeme v bučinách naraziť na salamandru škvrnitú (Salamandra salamandra) alebo slepúcha lámavého (Anguis fragilis). thumb|Mackova mohyla - detail Bučiny poskytujú útočisko mnohým druhom vtákov, ako napr. bocian čierny (Ciconia nigra), myšiak hôrny (Buteo buteo), jastrab veľký (Accipiter gentilis), včelár lesný (Pernis apivorus), haja červená (Milvus milvus), sokol lastovičiar (Falco subbuteo), tesár čierny (Dryocopus martius), žlna zelená (Picus viridis), žlna sivá (Picus canus), ďateľ veľký (Dendrocopos major), holub plúžik (Columba oenas), pôtik kapcavý (Aegolius funereus), sýkorka veľká (Parus major), sýkorka belasá (Parus caeruleus), sýkorka hôrna (Parus palustris), brhlík lesný (Sitta europaea), muchárik malý (Ficedula parva), muchárik čiernohlavý (Ficedula hypoleuca), žltochvost hôrny (Phoenicurus phoenicurus).
Z cicavcov sa v bučinách vyskytujú piskor lesný (Sorex araneus), piskor malý (Sorex minutus), hrdziak lesný (Clethrionomys glareolus), ryšavka žltohrdlá (Apodemus flavicollis), pĺšik lieskový (Muscardinus avellanarius), plch sivý (Glis glis), netopier Bechsteinov (Myotis bechsteinii), líška hrdzavá (Vulpes vulpes), kuna lesná (Martes martes), jeleň lesný (Cervus elaphus).
Jedinou veľkou vodnou plochou na území NPR je Šolcův rybník, v ktorého podmienkach prežíva životaschopná populácia raka riečneho (Astacus astacus). Ďalej sa tu vyskytuje škľabka rybničná (Anodonta cygnea), skokan hnedý (Rana temporaria), ropucha bradavičnatá (Bufo bufo), mlok bodkovaný (Triturus vulgaris), mlok horský (Triturus alpestris). Z vtáčích druhov, ktoré sa vyskytujú v blízkosti rybníka, je možné nájsť potápku malú (Tachybaptus ruficollis), lysku čiernu (Fulica atra), kačicu divú (Anas platyrhynchos), volavku popolavú (Ardea cinerea) a kulíka riečneho (Charadrius dubius). Medzi bezstavovce viazané na vodnú plochu patrí potápnik obrúbený (Dytiscus marginalis), 17 druhov vážok, ako vážka modrá (Orthetrum coerulescens), vážka tmavá (Sympetrum danae) alebo vážka pásavá (Sympetrum pedemontanum).
Hospodárenie
thumb|right|Mŕtve drevo Jedným zo zásadných problémov v národnej prírodnej rezervácii je premnoženie raticovej zveri, ktorá ohryzením zabraňuje zmladzovanie porastov a rozšírenie vzácnejších drevín a jej stavy by mali byť výrazne znížené. Ďalej by mala byť vyvinutá snaha o likvidáciu zostatkovej populácie muflóna, ktorý bol v Jizerských horách umelo vypustený. Rovnako by mala viesť snaha k likvidácii inváznych a expanzívnych druhov ako sú napr. psíky medvedíkovité, norok americký alebo z rastlín krídlatka, bolševník alebo netýkavka.
K zachovaniu súčasného, ​​prírode veľmi blízkeho stavu slúži vypracovaný Plán starostlivosti, ktorý napríklad zastáva jemné prístupy pri lesníckom hospodárenia v ochrannom pásme. Management by mal smerovať k bezzásahovému hospodáreniu v jadrových oblastiach. Tento postup zahŕňa, okrem iného, ​​aj ponechanie mŕtvej drevnej hmoty v oblasti, ktorá je veľmi prospešná jednak pre hniezdenie vtáčích druhov, pre mnohé bezstavovce a tiež pre vzácne druhy húb.
V súčasnej dobe je aktívny projekt 10000 listnáčov pre Jizerské hory a dreviny z oblasti národnej prírodnej rezervácie slúžia ako zdroj vhodného genetického materiálu.
Hospodárenie v národnej prírodnej rezervácie musí byť v súlade s postupmi pre EVL, ktorou Jizerskohorské bučiny sú vďaka zaradeniu v programe Natura 2000. V oblasti Šolcovho rybníka by mala byť pozornosť zameraná na kontrolu rybej osádky a prípadný výlov nevhodných druhov, ktorých prítomnosť môže ohroziť vývoj tu sa vyskytujúcich obojživelníkov. Pri obojživelníkoch by bolo vhodné zhotovenie bariéry, či už trvalej alebo prechodnej, pre obdobie jarnej migrácie.
Z legislatívnych krokov sú pripravované podklady k vyhláseniu prírodnej pamiatky Meandre Štolpichu.
Coslédaà-Lube-Boast
Coslédaà-Lube-Boast je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivan Bortel
Ivan Bortel (* 15. september 1943, Horná Lehota – † 18. máj 1970, Llanganuco Peru) bol slovenský horolezec, strojný inžinier.
Jeho otec Ľudovít Bortel, jeho matka Viera rod. Kusá.
Bălți
thumb|Radnica Bălți je tretie najväčšie mesto Moldavska a významné mesto severu krajiny. Nachádza sa na malej rieke Răut, v hornatej oblasti, ktorá bola kedysi pokrytá lesmi, dnes je však už skultivovaná. Má okolo 127 000 obyvateľov.
Lolif
Lolif je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chlapec z ulice
Chlapec z ulice je piaty štúdiový album Miroslava Žbirku. V roku 1986 ho vydalo hudobné vydavateľstvo Opus.
NGC 4096
NGC 4096 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 9. marca 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,8.
Josef Johann Mann
Josef Johann Mann (známy aj ako Jan Josef Mann, alebo Johann Josef Ritter von Mann; * 19. máj 1804, Jablonné v Podještědí, Česko† 20. marec 1889, Viedeň, Rakúsko) bol známy a pre svetovú entomológiu významný entomológ, ktorý má význam i pre našu – slovenskú entomológiu. Lepidopterológ, zberateľ a cestovateľ, maliar, ilustrátor, preparátor c. k. zoologického dvorného kabinetu vo Viedni. Bol nemeckého pôvodu, ale rodák z Čiech.
Josef Johann Mann sa narodil 19. mája 1804 v Jablonnom v severných Čechách. Základné vzdelanie získal v Čechách, kde bol na výchovu poslaný do Zákup a neskôr do Drážďan k medirytcovi A. Herzerovi k štúdiu malieb a kresby. Veľký a rozhodujúci vplyv na jeho ďalší život a entomologickú orientáciu malo stretnutie s entomológom Josefom Emanuelom Fischerom von Rösslerstammom (1787 – 1866) v Mikulášovicích (Nixdorf), s ktorým ho zoznámil jeho príbuzný, entomológ MUDr. Jan Vilém Helfer (1810 – 1840), ktorý bol pôvodom z Prahy.
Spolupráca s Fischerom von Rösslerstammom ho priviedla k štúdiu a zberu motýľov, čomu sa potom venoval po celý svoj ďalší život. Počas rokov 1829 až 1837 prevádzal zbery motýľov v okolí Zákup a Mikulášovic a takto získané motýle predával Fischerovi k spracovaniu.
Josef Mann bol veľmi horlivým a zručným zberateľom a preparátorom s bohatými skúsenosťami v tomto odbore. Svoje zbery prevádzal okrem už spomínaných oblastí Čiech tiež v zahraničí, napr. v Rakúskych Alpách: Štýrsku, Korutánsku, Maďarsku, v Dalmácii: v Chorvátsku, v Bulharsku, Poľsku, ale i na ostrovoch: Korzike, Sicílii a inde.
Josef Johann Mann zomrel 20. marca 1889 vo Viedni.
Jeho zbierka motýľov ja uložená na viacerých miestach Európy.
KSK Beveren
KSK Beveren, plným názvom Koninklijke Sportkring Beveren, bol belgický futbalový klub z flámskeho mesta Beveren. Dvakrát vyhral belgickú ligu (1978/79, 1983/84) a dvakrát belgický pohár (1977/78, 1982/83). V sezóne 1978/79 dosiahol mimoriadneho úspechu v európskych pohároch, keď postúpil do semifinále Pohára víťazov pohárov. V roku 2010 sa spojil s futbalovým klubom KV Red Star Waasland a vznikol nový klub KV Red Star Waasland-Beveren.
Edmund Pascha
Edmund Pascha (Páska) – (* 1714, Kroměříž, Česko – † 6. máj 1772, Žilina) bol kazateľ, organista, hudobný skladateľ. Používal pseudonym Claudianus Ostern.
Život
Nepoznáme deň jeho narodenia ani jeho krstné meno. V roku 1731 bol v Hlohovci prijatý za františkánskeho klerika novica. Vtedy dostal i rehoľné meno Edmund. Filozofiu študoval v Beckove, teológiu v Uhorskom Hradišti (tamojší kláštor patril do Salvatoriánskej provincie). Po kňazskej vysviacke účinkoval vo viacerých kláštoroch Salvatoriánskej provincie ako kazateľ a organista. S určitosťou vieme, že takto pôsobil v Prešove a v Žiline.
Počas viacerých rokov trpel na lámku nôh i rúk. K tomu pribudla aj rakovina vnútorností. Chodil o barlách a nakoľko mohol, svoje povinnosti v chóre si vykonával. Niekde sa udáva deň smrti 4. mája 1772. No autentické záznamy zo žilinského kláštora dosvedčujú, že to bolo 6. mája 1772.
Tvorba
Edmund Pascha bol nielen organista a direktor chóru, ale aj hudobný skladateľ. Komponovaním slovenských pašionálov, pastorálnych omší a kolied sa zaslúžil nielen o barokovú hudbu na Slovensku, ale aj o slovenskú literatúru. Vo svojich hudobných zborníkoch zachoval najmä vianočný folklór a osobitú slovenskú ľudovú poéziu s vianočnými a veľkonočnými námetmi. Z jeho hudobného diela sa zachovalo v rukopise niekoľko zborníkov. Takzvaný Žilinský kancionál (okolo roku 1770) obsahuje dva rukopisné zborníky. V prvom – Harmonia pastoralis (Pastierska harmónia) – sú dve latinsko-slovenské vianočné omše so slovenskými, výsostne ľudovými pastorelami a koledami aj latinská antifóna Tota pulchra (Celá krásna). V druhom – Prosae pastorales (Pastierske spevy) – sa zasa nachádza dvadsaťpäť vianočných, novoročných a trojkráľových kolied a pastorel. Medzi nimi nájdeme i známu koledu Do hory, do lesa, valasi. Najznámejším Paschovým dielom je Vianočná omša F- dur z uvedeného zborníka Harmonia pastoralis. Je to jedinečné dielo slovenského baroka. Hudobní historici konštatujú, že Paschova Vianočná omša pre svoje čaro, neopakovateľnú originalitu a zemitú silu nemá obdoby ani v jednej zo známych vianočných omší (dr. Terrayová). Hudobná kritika hneď v roku 1969 sa vyjadrovala, že ide o klenot hudobnej minulosti, o dielo nevšednej krásy, ktoré sa určite v krátkom čase stane prinajmenšom európskou senzáciou, doslova hudobným bestsellerom (Vajda). Jej opätovné vydanie to dosvedčuje. V Paschovej Vianočnej omši treba obdivovať nielen hudobnú skladbu, ale najmä slovenské vložky, vsunuté medzi latinské (skrátené) omšové texty. Odrážajú sa v nej prvky slovenskej ľudovej hudby a pastierskych spevov, ako ich Pascha odpočúval medzi vidieckym a pastierskym ľudom. Zapísaná je ako organový particel. Prepracované sú tu aj koncertantné organové medzihry, sólové duetá i vokálny trojhlas, ktoré sa striedajú so zborovými unisonovými časťami. Sú v nej aj vstupy iných nástrojov – klarín, fláut a pastierskych trúb (tuba pastoralis). Táto skladba sa zachovala celá a ešte aj dnes ju interpretujú. Okrem toho sa zachovali jeho tri pašionály — prešovský (1770), prušiansky a žilinský (oba 1771). V nich sú slovenské responzoriálne chorálové pašie so štvorhlasnými spevmi. Tieto rukopisy autor sám bohato ilustroval. Textovú časť tvoria jednoduché rozjímania. Je to výsostne baroková poézia. Ľudový barok sa v koledách a v pastorelách spája s prvkami ľudového hudobného prejavu a pastierskych spevov, ktoré autor poznal z vlastnej skúsenosti. Ľudové prvky uplatňoval v melodickej, rytmickej i v harmonickej štruktúre i vo faktúre organového sprievodu. Sóla a duetá však majú korene v barokovej, takmer bachovskej hudbe. Možno v nich nájsť prvky staršej i ranoklasicistickej hudby. Vyskytli sa aj neopodstatnené dohady, že Pascha nebol autorom spomínaných diel. Išlo vraj iba o jeho prepisy skladieb, ktorých autorom bol iný františkánsky organista, hudobný skladateľ a kopista – Jozef Juraj Zrunek (1736 – 1789). Paschove hudobné zborníky svojho času vyhľadával v kláštorných knižniciach a aj o nich písal Celestin Alojz Lepáček.
Bibliografia
Uvedené hudobniny, okrem Prušianskeho pašionálu sú v Literárnom archíve Matice slovenskej v Martine. Prušiansky je v Štátnom archíve v Bytči.
Diego Maradona
Diego Armando Maradona (* 30. október 1960, Lanús, Argentína – † 25. november 2020, Tigre, Argentína) bol argentínsky futbalista. Mnohými je považovaný za jedného z najlepších a najtalentovanejších svetových hráčov všetkých čias. Na oficiálnych stránkach FIFA bol zvolený s 93,6% za hráča storočia. S národným mužstvom 🇦🇷 zvíťazil vo finále majstrovstiev sveta v roku 1986 v Mexiku a bol druhý na majstrovstvách sveta v roku 1990 v Taliansku.
Pochádzal z chudobnej štvrte a postupne sa z drsnejších pomerov vypracoval na futbalovú hviezdu. Maradona bol malého, zavalitého vzrastu. Jeho krátke silné nohy a nízko položené ťažisko mu dávali výhodu pri krátkom rýchlom behu; navyše mal veľký talent pre prácu s loptou. Jeho hra ľavou nohou bola natoľko kvalitná, že nemal konkurenciu. Doteraz je najlepší z hráčov futbalu.
Okrem obrovskej slávy a uznania mal tiež problémy v osobnom živote. Bol závislý od kokaínu a pohyboval sa v zločineckom podsvetí.
Osobný život
Diego Armando Maradona sa narodil 30. októbra 1960 na Poliklinike Evita v obci Lanús. Bolo to piate dieťa a prvý syn Diega Maradonu st. a Dalmy Salvadory Francovej. Vyrastal vo Villa Fiorito, chudobnej štvrti, ktorá sa nachádza na juhu Buenos Aires. Odmalička sa hrával s loptou, usiloval sa o útočnú hru a kritizoval vzrastajúci trend obranného catenaccia.
Maradona podporoval ľavicové ideológie. Bol osobným priateľom Fidela Castra. Na ruke mal tetovanie Che Guevaru a podporoval venezuelského politika Huga Chavéza a jeho politickú ideológiu. Sám považuje svoj postoj za protiimperialistický. Zúčastnil sa aj demonštrácie proti Georgovi Bushovi.
Jeho športové úspechy boli počas jeho kariéry zatienené jeho závislosťou od drog. Od polovice 80. rokov až do roku 2004 bol závislý od kokaínu. Od ukončenia kariéry sa zhoršoval jeho zdravotný stav. V januári 2000, počas dovolenky v Uruguaji musel byť hospitalizovaný pre problémy so srdcom. Do roku 2005 naberal na váhe, trpel obezitou. 6. marca 2005 v Kolumbii podstúpil operáciu žalúdka, po ktorej sa jeho váha čiastočne upravila.
Zomrel na srdcový infarkt v Argentíne.
Klubová úroveň
Vo veku 10 rokov ho vybrali skauti klubu Argentinos Juniors, keď hrával za mestský klub Estrella Roja. Stal sa súčasťou juniorského tímu Argentinos Juniors, ktorý mal prezývku Los Cebollitas (Malé cibuľky). Ako 12-ročný hráč udivoval fanúšikov, keď počas polčasu futbalových zápasov ukazoval svoje schopnosti s loptou.
20. októbra 1976, desať dní pred oslavou svojich 16. narodením, debutoval v prvom mužstve Argentinos Juniors. Tu hral až do roku 1981, kedy prestúpil do Boca Juniors. Už nasledujúci ročník získal s klubom argentínsky ligový titul.
Po MS 1982 prestúpil do katalánskeho veľkoklubu FC Barcelona, za vtedy rekordných, 5 miliónov libier. V roku 1983 získal v drese Barcelony, pod vedením trénera Césara Luisa Menottiho, pohár Copa del Rey a španielsky superpohár. Maradona tu však prežíval ťažké časy. Najskôr ochorel na hepatitídu a neskôr bol obeťou brutálneho faulu Andoniho Goikoetxeu, pri ktorom utrpel ťažkú zlomeninu nohy. Toto zranenie ohrozilo jeho kariéru, ale Maradonova fyzická sila a vôľa mu umožnili návrat na trávnik. Počas svojho pôsobenia v Barcelone sa dostával často do konfliktu s manažmentom tímu a klubovým prezidentom Josepom Núñezom. Tieto konflikty vyústili do jeho požiadavky v roku 1984 prestúpiť z Barcelony.
V roku 1984 tak prestúpil do talianskeho klubu Serie A SSC Neapol za 6,9 milióna libier, čo bol ďalší prestupový rekord. V Neapole dosiahol vrchol svojej klubovej kariéry. Stal sa hviezdou a jeho pôsobenie znamenalo aj historicky najúspešnejšiu éru klubu. Ten dvakrát vyhral Serie (1986/87 a 1989/90) a dvakrát získal druhé miesto (1987/88 a 1988/89). K ďalším úspechom Maradonovej éry v Neapole patrí zisk Coppa Italia v roku 1987 a zisk Pohára UEFA v roku 1989. Maradona bol najlepším strelcom Serie A v roku 1988.
Počas pôsobenia v Neapole sa však prehĺbili jeho osobné problémy. Naďalej užíval kokaín a od klubu dostal pokutu 70 000 dolárov za meškanie a neúčasť na tréningoch. Ďalším škandálom bolo narodenia nemanželského syna a jeho vzťahy s neapolskou mafiou, Camorrou.
Po tom, čo neprešiel testom na kokaín dostal 15 mesačný zákaz činnosti a odišiel z Neapola. V sezóne 1992 – 93 sa stal hráčom FC Sevilla. Na trávnik tak nastúpil po dvoch rokoch prestávky v profesionálnom futbale. V roku 1993 sa stal hráčom Newell's Old Boys a v roku 1995 sa vrátil na dva roky do Boca Juniors.
Medzinárodná úroveň
náhľad|Maradona (1986) náhľad|Diego Maradona (1986)
V 🇦🇷 debutoval už v roku 1977, keď mal iba 16 rokov. Keď mal 18, hral za Argentínu na Mládežníckych majstrovstvách sveta. Tento turnaj nakoniec Argentína vyhrala a Maradona bol vyhlásený za hviezdu turnaja. 2. júna 1979 strelil v zápase proti svoj prvý reprezentačný gól.
Na MS 1982 odohral Maradona všetkých päť stretnutí. Argentínske mužstvo, ktoré bola obhajcom titulu, však v druhom kole podľahlo 🇧🇷 a 🇮🇹, a bolo tak vyradené z turnaja.
Maradonova veľká reprezentačná chvíľa prišla na MS 1986 v Mexiku, kde ako kapitán viedol Argentínu až k víťazstvu. Bol dynamickým a dominantným hráčom turnaja. Jeho legenda vzrástla obzvlášť po strelení dvoch gólov vo štvrťfinálovom zápase proti 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿. Tento zápas sa hral v 4 roky po Vojne o Falklandy, takže napätie medzi oboma národmi bolo o to silnejšie. Opakovaný záber prvého Maradonovho gólu ukázal, že ho dosiahol rukou, no gól napriek tomu platil. Maradona uviedol, že tento gól bol „trochu Maradonova hlava a trochu božia ruka“. Stal sa známym ako „la mano de Dios“ („božia ruka“). Jeho druhý gól v tomto zápase zvolila FIFA za gól storočia. Maradona si prebral loptu na svojej polovici ihriska, prešiel polovicu ihriska, obišiel piatich anglických obrancov, anglického brankára a strelil loptu do brány. V ďalších zápasoch pokračoval vo výborných výkonoch a po víťazstve nad 🇩🇪 doviedol Argentínu druhýkrát v histórii k titulu majstra sveta.
Na nasledujúcich majstrovstvách Italia '90 hral po zranení členku a už nebol takým dominantným hráčom. Celkovo sa však prebojoval s Argentínou do finále, kde však podľahla Západnému Nemecku po diskutabilnej penalte z 85. minúty 1 – 0. Na MS 1994 v USA hral len v dvoch zápasoch, neprešiel testom na efedrín. Maradona argumentoval, že efedrín sa v jeho krvi nachádzal ako dôsledok pitia energetického nápoja Rip Fuel, ktorý mu podával jeho osobný tréner.
Trénerská kariéra
Koncom roku 2008 sa stal reprezentačným trénerom Argentíny. Ako prvý na túto správu reagoval Carlos Tévez, ktorý sa vyjadril, že čo môže byť lepšou motiváciou ako trénovať pod Diegom, a poradil mu, nech myslí hlavou, a nie srdcom. Prvý zápas v pozícii trénera absolvoval v novembri toho istého roku proti Škótsku. Argentína vyhrala 1:0. Počas zápasu došlo k incidentu, pri ktorom sa ho jeden z fanúšikov Anglicka pokúsil zabiť mačetou za gól rukou, ktorý strelil vo štvrťfinále Majstrovstiev sveta 1986 medzi Anglickom a Argentínou.
V marci 2009 ho niektorí fanúšikovia klubu Boca Juniors obvinili zo zrady, keďže neinformoval priamo hráča klubu Juana Romána Riquelmeho o dôvodoch, pre ktoré ho nepozýva do reprezentácie, ale vyjadril sa len pre noviny. Podľa Riquelmeho, Maradona nezdvíhal telefón a jeho správanie sa ho veľmi dotklo. Preto sa rozhodol ukončiť reprezentačnú kariéru.
Maradona viedol Argentínu na majstrovstvách sveta 2010 v Južnej Afrike, kde po štyroch víťazstvách mužstvo prehralo vo štvrťfinále s 🇩🇪 4 – 0. 28. júla 2010 sa Argentínska futbalová federácia rozhodla ukončiť pôsobenie Maradonu ako reprezentačného trénera.
Poprava
thumb|Štvrtenie koňmi. náhľad|Starodávne kamenné popravisko - šibenica pod Spišským hradom. Kríž pod šibenicou bol postavený až potom, keď sa prestalo s popravovaním. Fotografia z r. 2002 Poprava, niekedy označovaná tiež všeobecnejším výrazom exekúcia, je akt vykonania trestu smrti. Dnes obvyklé spôsoby popravy sú poprava obesením, zastrelením, smrtiacou injekciou, otrávenie v plynovej komore a prúdom na elektrickom kresle. V niektorých islamských krajinách sa popravuje tradičnými spôsobmi popráv, ako je sťatie hlavy na kláte alebo ukameňovanie. Poprava sa v niektorých krajinách vykonáva neverejne, ale v mnohých krajinách sa popravy konajú verejne na popravisku.