cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kordíky
Turistika
Je tu malé futbalové ihrisko s umelým trávnikom a rozmermi 33x18 metrov ktoré sa oficiálne otvorilo 17.6.2010. Môže fungovať aj ako tenisový kurt alebo ihrisko na volejbal a hádzanú ak si požičiate sieť u starostu obce. Ku ihrisku sa plánuje dostavať aj atletická dráha. V obci sa nachádzajú 2 hostince aj potraviny ktoré sú umiestnené v centre obce. Celoročne je otvorený bufet pri lyžiarskom stredisku kde sú možnosti príjemného oddychu a turistiky, momentálne tam prebieha ťažba dreva ktorá rozšíri zjazdovku.
PostScript
PostScript je interpretovaný zásobníkový jazyk určený na opis grafického a textového obsahu stránok, používaný aj ako príkazový jazyk pre tlačiarne. Pochádza od spoločnosti Adobe.
NGC 3887
NGC 3887 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 31. decembra 1785.
Smile (David Gilmour)
Live verzie
Skladba bola po prvýkrát predstavená počas Gilmourového sólového turné v 2001 a 2002 (je aj súčasťou koncertného DVD David Gilmour: In Concert), kedy ju gitarista predstavil ako: „Táto je nová, ak si ju chcete nahrať, tak si teraz zapnite svoje mašinky“.
NGC 3887
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,6.
Smile (David Gilmour)
Live verzie
Ako časť štúdiového albumu On an Island vyšla skladba až o štyri roky neskôr, v marci 2006, a ako singel o ďalšie tri mesiace. Singel bol vydaný na CD a aj ako štandardná vinylová SP platňa. V skladbe „Smile“ účinkuje iba Gilmour, ktorý spieva, hrá na gitaru, basgitaru, perkusie a Hammond organ, spoluprácovali Polly Samson (vokály) a Willie Wilson (bicie).
„Island Jam“ bol pôvodne dostupný iba na Gilmourovej oficiálnej stránke, až neskôr bol viac sprístupneným.
Nemastrovanú verziu „Smile“ možno počuť aj v programe Three Men in a Boat, ktorý vysielala stanica BBC2. V tomto programe sa účinkujúci plavili po rieke Temži a navštívili Gilmourov hausbót Astoria.
Atlas motýlů střední Evropy
Atlas motýlů střední Evropy je ilustrovaná kniha s lepidopterologickou tematikou. Autorom práce je stredoškolský profesor, botanik a entomológ (hlavne lepidopterológ) Jan John. Práca vyšla v nakladateľstve I. L. Kobera v Prahe v roku 1900. Obsahuje 50 litografických farebných tabulí motýľov a XXIII + 196 strán textu v českom jazyku. Patrí dnes k jedným z najvzácnejších kníh s touto tematikou z územia Čiech.
Maďarský variant tejto práce napísal Lajos Abafi-Aigner spoločne s profesorom Gézom Horváthom pod názvom Magyarország lepkéi (v preklade Motýle Uhorska) z roku 1907. Aj v tejto práci boli použité z väčšej časti tabule z diela už spomínaného nemeckého entomológa Ernsta Hoffmana. Práca bola vydaná v nakladateľstve Athenaeum v Budapešti. Obsahuje XXXII + 137 strán textu v maďarčine, jednu čierno-bielu litografickú tabuľu a 50 farebných tabulí z obrázkami motýľov.
Ifis (dcéra Ligda)
Otec Ifidy hovorieval, že život ženy je veľmi ťažký a nestojí vôbec za nič, a preto si vždy prial mať syna a svojej tehotnej manželke prikázal, že ak porodí dcéru má ju zabiť. Pred pôrodom však navštívila Telethousu egyptská bohyňa Isis a poradila jej, že ak porodí dcéru, nech jej pohlavie zatají. A tak sa aj stalo. Po krátkom čase Telethousa porodila dcéru Ifidu a viedla sa radou bohyne.
Ako dieťa rástlo, obliekala ho a vychovávala ho ako chlapca, a tak to išlo dlhé roky až dospelo. Otec, ktorý stále nič netušil, ju potom zasnúbil s najkrajším dievčaťom v celom kraji, so zlatovlasou Ianthou. Blížil sa deň, keď sa všetko malo prezradiť, deň, ktorý mohol skončiť tragédiou. Nešťastná matka i jej dcéra Ifis preto každý deň v modlitbách úpenlivo prosili bohov, aby urobili nejaký zázrak. Ich prosby nakoniec vypočula Isis a Ifidu premenila na krásneho mládenca, ktorý následne venoval bohyni ďakovný dar s nápisom „Ifis ako muž venuje, to čo sľúbil ako žena".
Príbeh Ifidy, dcéry Ligda sa zo starogréckych zdrojov nezachoval, je známy len z Ovidiových Premien.
1428 Mombasa
1428 Mombasa je planétka s priemerom 59 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 5. júla 1937.
Strážske
Strážske je mesto na Slovensku ležiace v Košickom kraji. Hoci administratívne v súčasnosti patrí do okresu Michalovce, historicky Strážske leží v regióne Horný Zemplín.
Polohopis
Mesto Strážske leží v laboreckom výbežku Východoslovenskej nížiny, v nadmorskej výške okolo 133 m. Prvá správa o Strážskom je v listine z roku 1337 o deľbe majetkov šľachticov z Michaloviec, ktorý patrila aj dedina Staré. Jej územie vtedy pretínala cesta, vedúca zo Strážskeho do Starého. V písomnostiach od 14. do 17. storočia sa Strážske vyskytuje pravidelne pod maďarským názvom Ewrmezew a jeho pravopisným obmenách v zmysle Strážne Pole. V meste sa nachádza gréckokatolícky chrám z roku 1794 a rímskokatolícky kostol z roku 1808.
Ulice
Agátová, Brezová, Čemernianska, Družstevná, Fraňa Kráľa, Gaštanová, Hlavná, Jahodová, Kasárenská, Kollárova, Komenského, Laborecká, Lipová, Ľudovíta Štúra, Mierová, Mládeže, Námestie Alexandra Dubčeka, Nová, Obchodná, Okružná, Osloboditeľov, Pavla Horova, Pod hradom, Priemyselná, Pri parku, Sama Chalupku, Sídlisko, Staničná, Vihorlatská, Za záhradami, Zámočnícká, 1. mája.
Vodné toky
náhľad|Rieka [[Laborec pri meste Strážske]] Mestom tečie rieka Laborec.
Mestské zastupiteľstvo
Primátor mesta: Patrik Magdoško
Saint-Quentin-sur-Sauxillanges
Saint-Quentin-sur-Sauxillanges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Strážske
Obyvateľstvo
K 31. 12. 2015 má mesto Strážske 4 389 obyvateľov.
Saint-Quentin-sur-Sauxillanges
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Strážske
Doprava
Mesto má cestné (križovatka ciest I/18 a I/74) a železničné spojenie s okolitými mestami Humenné, Michalovce a Vranov nad Topľou (križovatka tratí Michaľany – Łupków a Prešov – Humenné).
Saint-Quentin-sur-Sauxillanges
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Menší proroci
Menší proroci alebo dvanásti proroci alebo malí proroci je názov dvanástich prorokov Starého zákona (u židov aj u kresťanov) a zároveň názov príslušných dvanástich kníh (spisov) Starého zákona. Knihy sa súhrnne nazývajú aj Kniha dvanástich prorokov alebo (z gr. ) Dodekaprofeton. Podľa hebrejského kánonu je ich poradie takéto: Ozeáš, Joel, Amos, Abdiáš, Jonáš, Micheáš, Nahum, Habakuk, Sofoniáš, Aggeus, Zachariáš a Malachiáš. Septuaginta kladie na prvé miesto Ozeáša, Ámosa, Joela, Abdiáša a Jonáša.
Charakteristika
Autormi kníh sú priamo dvanásti proroci. Názov „malí“ proroci (v protiklade k veľkým ako napr. Jeremiáš, Izaiáš, Ezechiel) znamená, že ich knihy (spisy) sú relatívne krátke. Tieto knihy nie sú svojou kvalitou rovnocenné, popri dielach preniknutých prorockým zápalom a veľmi pôsobivých aj po štylistickej stránke (Amos, Ozeáš, Micheáš), nájdeme medzi nimi aj také knihy, ktoré nemožno pokladať za prorocké (Jonáš). Knihy sú zoradené viac-menej chronologicky, začínajú sa pred židovským exilom (napr. Amos) a končia po exile v 3. stor. pred Kr. (napr. Zachariáš).
Kniha proroka Ozeáša (Hozeáša)
Pochádzal zo severného kráľovstva. Hovorí, že ľud zradil svojho Boha a prirovnáva ho k nevernej snúbenke, ktorej ale Boh odpustí a na púšti jej hovorí od srdca k srdcu. Žil v období keď bola nájdená kniha Deuteronómium.
Kniha proroka Joela
Žil okolo roku 750 pred Kr. Bol akýmsi ekológom. Mal videnia, videl ako kobylky v Egypte spasú úrodu, čo bral ako odplatu za hriech. Hovorí teda, že katastrofy sú dôsledkom hriechu. Nabáda ľud aby sa znovu zrodil z Ducha. Boh raz príde a vyleje Ducha na všetko stvorené.
Kniha proroka Abdiáša (Obadiáša, Abdiasa)
Žil v období, keď sa okolité národy zle chovali k Židom a keď boli obkľúčení, využili ich zlú situáciu (587 pred Kr.). Obadiáš povzbudzuje ľudí. Tí, čo ostanú verní Bohu, tých spasí.
Kniha proroka Jonáša
Pôsobil v severnej časti krajiny za kráľa Jeroboáma. Opisuje svoj príbeh ako neuposlúchol Boží príkaz a namiesto do pohanského Ninive sa vydal čo najďalej opačným smerom. Strhla sa hrozná búrka a keď námorníci zistili, že on je príčinou, vyhodili ho cez palubu. Jonáša zožrala veľryba a on bol v jej útrobách tri dni. Potom ho vyvrhla a on sa vydal do Ninive, kde Ninivčanov obrátil. Je tu zjavný univerzalizmus.
Kniha proroka Micheáša
Pôsobil v južnom kráľovstve, odišiel do Jeruzalema, kde je pohoršený zneužívaním a odsudzovaním utečencov zo severu. Vyčíta im, že tým aj oni porušili zákon. Hovorí však, že Boh očistí svoj ľud, znovu ho zjednotí a z Betlehemu príde Mesiáš.
Kniha proroka Nahuma
Keď Asýrčania obsadili Jeruzalem, Nahuma prorokuje, že Ninive bude potrestané. Boh ukáže svoju moc, ktorá bude ospevovaná.
Kniha proroka Habakuka (Abakuka)
Je škandalizovaným prorokom. Odpovedá na otázku, prečo sa Boh nezastáva svojho izraelského národa, keď on trpí. Boh je trpezlivý a trest pohanov príde až neskôr.
Kniha proroka Sofoniáša
Žil za bezbožného kráľa Manasseho, ktorý žil veľmi dlho a vládol 90 rokov i za kráľa Josiáša. Je pohoršený nad Manasseho pýchou. Prorokuje deň Pánov, kedy Boh ukáže svoju moc a zastane sa chudobných a nespravodlivo trpiacich. Hovorí aj o zvyšku spravodlivých.
Kniha proroka Aggea (Haggea)
Aggeus (Haggeus) žil okolo roku 520 pred Kr.. Nabáda Židov, aby sa zamysleli. Majú ekonomické problémy, sucho, ale nabáda k znovupostaveniu chrámu.
Kniha proroka Zachariáša
V prvej časti Knihy proroka Zachariáša (Zach 1-8) sa skláňa nad politickou situáciou. Peržania dali Židom istú slobodu. Situácia nie je síce dobrá, ale židovský národ bude znovu oslobodený a tí, ktorí im robia zle, budú potrestaní. V druhej časti (Zach 9-14) hovorí, že Mesiáš nebude bojovník, ale služobník, bude to ten, ktorého prebodnú. On obnoví dom Dávidov.
Kniha proroka Malachiáša
Anonymný autor. Vystupuje proti nemravnosti (nezachovávajú tradície, zákon, ...- dokonca ani kňazi). Vraví, že náboženstvo je náboženstvom lásky a raz príde deň, keď príde Mesiáš – Posol.
Pico della Mirandola
Giovanni Pico della Mirandola (*24. február 1463, Mirandola, Taliansko – † 17. november 1494, Florencia) bol taliansky filozof a učenec. Vynikal priam zázračnou pamäťou.
Narodil sa v šľachtickej rodine v malom mestečku Mirandola, asi 30 km severovýchodne od Modeny v severnom Taliansku. Zaujímal sa o filozofiu a klasické jazyky, začal študovať právo v Bologni, ale skoro osirel, odišiel do Padovy a roku 1483 do Florencie, kde sa zoznámil s Lorenzom Medicejským a jeho krúžkom mladých filozofov a básnikov (Marsilio Ficino, Angelo Poliziano a i.) Začal sa zaoberať aj kabalou a myšlienkou na spojenie a zmierenie všetkých náboženstiev.
Najznámejším Pikovým dielom je tzv. Reč (lat. Oratio), ktorú roku 1496 uverejnil jeho synovec Gianfrancesco Pico della Mirandola (1469–1533) pod názvom "O ľudskej dôstojnosti" (De hominis dignitate). Pôvodne mala slúžiť ako úvodná reč pre plánovanú rímsku dišputu k Pikovmu synkretickému projektu, ktorý nazval Deväť sto téz (lat. Conclusiones). Pico della Mirandola v Reči vyzdvihol osobitné postavenie človeka, ktorého Boh postavil do stredu stvorenia takým spôsobom, že má svoju prirodzenosť voliť sám, na základe slobodného rozhodnutia, a tak môže byť buď pozdvihnutý na úroveň vyšších bytostí, podľa nebeskej hierarchie, alebo poklesnúť k zvieratám. Jedná sa o známy text humanizmu. Zároveň predstavuje pre autora typickú snahu o synkretizmus na poli filozofických aj teologických otázok. vľavo|náhľad|Hrad rodu Pico (Castello dei Pico) v Mirandole, Taliansko. Prebiehajú opravy po zemetrasení v roku 2012. Foto 2022. Celý Pikov projekt Deväť sto téz, ktorý sa mal odohrať v Ríme, nebol nikdy uskutočnený. Snažil sa prizvať celú vtedajšiu vzdelaneckú elitu ku slobodnej akademickej diskusii a dokonca ponúkol osobné financie na cestovné náklady účastníkov, ale pápež Inocent VIII., ktorému tiež zaslal tézy k prečítaniu, dal tézy preskúmať komisii, ktorá trinásť z nich označila za chybné, podozrivé, alebo heretické. Keď sa ich Piko pokúsil obhajovať v Apologii (1487), bol spis roku 1487 cirkevne odsúdený a Pico utiekol do Francúzska. Po úteku do Francúzska sa dostal do väzení Filipa Savojského. Vďaka diplomatickému vyjednávaní Lorenza Medicejského a Karla VIII. bol prepustený pod podmienkou, že bude žiť vo Florencii a jej bezprostrednom okolí. V posledných rokoch života bol v tesnom kontakte s radikálnym dominikánskym kazateľom Girolamom Savonarolom a venoval sa hlavne náboženským úvahám. V Savonarolovom kostole San Marco bol potom aj v roku 1494 pochovaný.
Zámok Blatná
náhľad|Zámok Blatná Zámok Blatná sa nachádza v rovnomennom meste asi 60 kilometrov severne od Českých Budějovíc a 95 km južne od Prahy. Blatná patrí medzi stavebne historicky najhodnotnejšie a architektonicky najvýznamnejšie pamiatky svojho druhu v Česku.
Pôvodne to bola tvrdza, ktorej počiatky siahajú do 13. storočia. Počas 14. storočia získala charakter gotického hradu.
Dejiny
náhľad|Južný pohľad na zámok s Rožmitálskym a Rejtovým palácom náhľad|Celkový pohľad na zámok v júli 2010 Svoje meno získal hrad a po ňom i osada, ktorá pri ňom vyrastala, od močiarov, uprostred ktorých bol postavený. Prvá písomná zmienka o „Blatnom hrade“ pochádza z roku 1235. Z pôvodného hradu sa dodnes zachovali len zvyšky románskej kaplnky z 13. storočia, ktoré boli vykopané v roku 1926.
Od 13. storočia patril hrad do majetku pánov Bavorov zo Strakoníc. Podľa správy z roku 1253 tu sídlili johaniti a od roku 1391 páni z Rožmitálu. Vtedy tiež prešiel hrad prvou významnou prestavbou. Za Zdeňka z Rožmitálu († 1398) bol starý dvorec (okrem románskej kaplnky) zbúraný a na jeho mieste postavili kamenný palác s monumentálnou hranolovou vežou v čele. Hrad bol obohnaný kamennou stenou, vodnou priekopou a hlineným valom. Prestavbu dokončil Zdeňkov syn Jan.
Najvýznamnejšia doba hradu nastala v 15. storočí. Vtedy ho vlastnil kráľovský kastelán Zdeněk Lev z Rožmitálu, ktorý si tu vybudoval reprezentatívne sídlo. Prestavbu paláca, hradných múrov a vodnej priekopy viedol Benedikt Rejt.
Po smrti pána Zdeňka Leva (1535) prešiel hrad v roku 1541 do majetku rodu Šternberkovcov. Tí ho však krátko po tom, v roku 1579, predali Janovi z Rozdražova. Jeho syn Václav vystaval na severnej strane nový renesančný palác.
V roku 1695 hrad získal rod uhorských grófov Serényiovcov, za ktorých vlády hrad zachvátil požiar. V dôsledku toho boli v rokoch 1763 – 1767 vykonané na hrade rozsiahle opravy.
V roku 1798 kúpil Blatnú Karel Hildprandt z Ottenhausenu. Hildprandtovci zámok vlastnili až do konfiškácie v rokoch 1948 – 1952. Za nich došlo k pretvoreniu obory na anglický park, bola zbúraná románska kaplnka a niektoré ďalšie budovy a prestavané niektoré časti paláca. K poslednej väčšej úprave došlo za Roberta Hildprandta v rokoch 1850 – 1856, kedy bol hrad pod vedením architekta B. Grubera regotizovaný.
Po roku 1989 sa Kornélia Hildprandtová a jej dcéry Jozefína a Jana, každá so svojím synom, vrátili späť z emigrácie do vlasti a po reštitúcii v roku 1992 pokračujú ďalej v rozsiahlej v rekonštrukcii zámku.
Mr. Brightside
„Mr. Brightside“ je pieseň americkej rockovej skupiny The Killers z ich debutového albumu Hot Fuss a bola napísaná Brandonom Flowersom a Davom Keuningom.
Pieseň bola nazvaná „Song of the Decade“ britskými rozhlasovými stanicami Absolute Radio and XFM, a v apríli 2010 internetová rozhlasová stanica Last.fm zverejnila, že bola najpočúvanejšou skladbou od začiatku online hudobnej služby. V auguste 2010 bola pieseň zvolená za No.1 Festival Anthem všetkých čias v ankete stanice XFM.
Zoznam skladieb
Original 2003 UK CD vydanie
Re-Release UK CD 1
Re-Release UK CD 2
Re-Release UK Red 7"
Originálne 2003 UK 7" Singel vydanie
Austrálska limitovaná edícia singlu
Európsky 2005 Singel
Európsky 2005 Maxi singel
US 12"
Graf výkonnosti a Certifikácie
„Mr. Brightside“ vstúpil do rebríčku Billboard Hot 100 na pozíciu #40 dňa 12. februára 2005, a kulminoval na #10 dňa 11. júna 2005.
V júni 2004 „Mr. Brightside“ kulminoval na #10 v rebríčku UK Singles Chart a od tej doby sa stal jedným z najdlhšie obsadených singlov 21. storočia.
Höga kusten
Höga kusten (doslova „Vysoké pobrežie“) je názov pobrežia na švédskej strane Botnického zálivu. Celá oblasť je unikátna, keďže sa tu už od doby ľadovej pomaly dvíha zem, čo má silný vplyv na celú krajinu. Izostatický výzdvih je spôsobený odľahčením hornín, ktoré nastalo po ústupe ľadovca po skončení poslednej ľadovej doby. Od roku 2000 je oblasť s rozlohou súčasťou svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Bitka o Ninive (612 pred Kr.)
Bitka o Ninive prebehla v roku 612 pred Kr. Hlavné mesto Asýrie Ninive bolo vydrancované spojenými vojenskými silami Médov a Skýtov.
Laifour
Laifour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 516 obyvateľov (2009).
Blainville-sur-Mer
Blainville-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Likvidátor
Likvidátor môže byť:
NGC 3888
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Pittakos z Mytilény
náhľad|Pittakos Pittakos z Mytilény (gr. Πιττακὸς ὁ Μυτιληναῖος alebo Πιττακὸς ὁ Λέσβιος; * 651/650 – † asi 570 pred Kr.) bol starogrécky filozof, jeden zo siedmich mudrcov.
Pôsobil v meste Mytiléna na ostrove Lesbos (pri juhozápadnom pobreží Malej Ázie). Vyznamenal sa v bojoch proti Aténam a získal si veľkú vážnosť. V bojoch medzi aristokraciou a ľudovými vrstvami ho zvolili za tyrana, aby zmiernil rozpory. Pripravil prvé písané zákony pre obyvateľov mesta a po desiatich rokoch samovlády sa dobrovoľne vzdal svojej tyranskej funkcie. V staroveku ho grécky spisovateľ Diogenes Laertios zaradil medzi sedem mudrcov.
Rozlišovacia schopnosť
Rozlišovacia schopnosť alebo nepresne rozlíšenie môže byť:
Mochtín
Mochtín je obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 969 obyvateľov, z toho 497 mužov a 472 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 38,6 roka, ženy 43,5 roka).
1429 Pemba
1429 Pemba je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 2. júla 1937.
Printer Command Language
Printer Command Language (skr. PCL) je príkazový jazyk pre tlačiarne, vyvinutý firmou Hewlett-Packard predovšetkým pre použitie v laserových tlačiarňach.
Súčasná verzia jazyka je PCL6.
Medaila Za zásluhy
náhľad|Medaila Za zásluhy
Medaila Za zásluhy je nižšie štátne vyznamenanie Česka.
Vznikla v roku 1990. Udeľuje sa ako vyznamenanie osôb, ktoré sa zaslúžili o štát alebo územný samosprávny celok. Delí sa do troch stupňov, ktorým zodpovedá materiál a počet fialových pruhov na stužke. Výtvarným autorom medaily je Jiří Harcuba.
US Ancona 1905
Unione Sportiva Ancona 1905 alebo len Ancona (niekedy známy pod bývalým menom AC Ancona) je futbalový klub z talianskeho mesta Ancona. Hráva piatu najvyššiu taliansku futbalovú súťaž Serie D.
História
Klub vznikol v roku 1905 pod menom Unione Sportiva Anconitana. Prvé roky hrávala Ancona regionálne súťaže, od roku 1921 sa zapojila do najvyššej talianskej ligy, kde patrila medzi tie lepšie tímy. V roku 1927 sa klub spojil s miestnym tímom SEF Stamura, vznikol tak klub Società Sport Ancona. O niekoľko rokov neskôr sa už klub volal US Anconitana-Bianchi. Najvyššiu súťaž hrala Ancona do roku 1926, potom začala postupne strácať pozície. Aspoň do Série B sa klub vrátil v roku 1937. Ďalšiu dekádu potom klub striedavo pôsobil v druhej a tretej lige. Ďalších skoro 40 rokov sa klub pohyboval od tretej až po piatu ligu. V roku 1988 sa mu podarilo po desaťročiach vrátiť do Série B, kde vydržal 4 sezóny. Pôsobenie v Sérii B vyvrcholilo postupom do Série A, kde však klub vydržal iba jednu sezónu. Nasledovali tri roky v druhej lige a zostup do Série C1. V roku 1997 sa na dve sezóny Ancona vrátila do Série B. Trvalejšie sa jej to však podarilo v roku 2000. V sezóne 2003/04 si opäť zahrala jeden rok v Sérii A. Pôsobenie v najvyššej súťaži sa však skončilo problémami a klub bol preradený až do štvrtej ligy a premenoval sa na Associazione Calcio Ancona. Situácia sa zlepšila a v roku 2008 klub opäť postúpil do Série B. Jeho pôsobenie v druhej lige však ukončil o dva roky neskôr bankrot. V roku 2010 tak bol klub znovuzaložený pod súčasným menom a preradený do regionálnej ligy. Od sezóny 2011/12 hráva Sériu D.
Športové úspechy
Tretia liga – 3
Štvrtá liga – 1
NGC 3889
NGC 3889 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil írsky astronóm Lawrence Parsons 1. apríla 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
Saint-Quintin-sur-Sioule
Saint-Quintin-sur-Sioule je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1430 Somalia
1430 Somalia je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 5. júla 1937.
Lalobbe
Lalobbe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 190 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Graphics Device Interface
Graphics Device Interface príp. Graphical Device Interface (skr. GDI, doslovný preklad Rozhranie pre grafické zariadenia) je treťou základnou súčasťou Microsoft Windows (ďalšie dve sú kernel (jadro) a user správa užívateľov).
GDI stanovuje tiež štandard Microsoft Windows pre reprezentáciu grafických objektov a metódu na ich zobrazenie na výstupných zariadeniach ako je monitor a tlačiareň. GDI slúži na kreslenie základných grafických objektov, akými sú priamky, krivky, geometrické útvary (obdĺžnik, elipsa), a tiež na zobrazovanie textov pomocou fontov. Okná, menu a iné grafické komponenty sú zobrazované nadstavbami GDI.
Paveway
náhľad|Paveway II - GBU-10 náhľad|Paveway III - GBU-24 náhľad|Navádzacia hlavica bomby Paveway III Paveway predstavuje sériu laserom navádzaných bômb spoločnosti Raytheon.
Vývoj tejto série začala spoločnosť Texas Instruments v roku 1964. Testovanie prvého prototypu, ktorého bojovú časť tvorila bomba M117, sa konalo v apríli 1965. Ďalšie prototypy boli v roku 1968 zaslané na ostré testovanie do Vietnamu.
Okrem bojovej časti sa bomby zo série Paveway I skladali ešte z polo-aktívneho laserového vyhľadávača, počítača, riadiaceho navádzania a krídiel, umiestnených v prednej a zadnej časti. Začiatkom sedemdesiatych rokov sa začala vyrábať vylepšená séria Paveway II, v rámci ktorej bol implementovaný spoľahlivejší laserový vyhľadávač. V roku 1986 boli do výzbroje zaradené bomby zo série Paveway III s modernizovaným vyhľadávačom. Mali podstatne väčšiu presnosť než Paveway II, ale boli aj podstatne drahšie. Séria bômb Paveway III bola nasadená v roku 1991 v druhej vojne v Perzskom zálive a v roku 1999 bola nasadená Indickými vzdušnými silami v Kargilskej vojne.
Séria Paveway zahŕňa nasledovné typy bômb:
Mokrosuky
Mokrosuky sú obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 129 obyvateľov, z toho 65 mužov a 64 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,3 roka (muži 42,8 roka, ženy 49,9 roka).
Bibliotheka Kaláka
Bibliotheka Kaláka je prvá súkromná knižnica na Slovensku. Činnosť knižnice bola začatá dňa 25. septembra 1999 vo forme občianskeho združenia pod názvom Biblioteka Kaláka. Cieľom združenia je sprístupniť občanom a milovníkom literatúry knihy a časopisy získané darmi, požičiavať ich a tým spestriť ponuku literatúry v meste Nové Zámky. Jej zakladateľmi sú manželia Alexander Štrba a Katarína Štrbová.
Akvizícia dokumentov
Dokumenty sú získané darmi od občanov mesta Nové Zámky ako aj z rôznych ďalších miest Slovenskej republiky. Doteraz bolo zhromaždených 32 000 titulov kníh. Nachádzajú sa tu dokumenty v slovenskom, maďarskom jazyku, v menšej miere anglická, nemecká a ruská literatúra. Nachádza sa tu nielen beletria, ale aj odborné publikácie z rôznych oblastí. Kuriozitou sú knihy vydané ešte pred rokom 1945, niektoré z nich majú muzeálnu hodnotu. Taktiež tu nájsť literatúru o regionálnej histórii nášho mesta a jeho okolia.
Doterajšie fungovanie
Miestnosť, kde sídli občianske združenie, bolo poskytnuté katolíckou cirkvou mesta Nové Zámky. Knižnica má od začatia svojho fungovania – 25. septembra 1999 – 123 členov, a odvtedy bolo uskutočnených 6 000 výpožičiek; bola zorganizovaná akcia so škôlkarmi a tiež posedenie s dôchodcami nášho mesta. Prevádzku knižnice zabezpečuje Katarína Štrbová, ktorá je toho času na dôchodku, a celý svoj život venovala práci v Okresnej knižnici Nové Zámky. Počas svojho pôsobenia začínala prevádzku v troch nových pobočkách.
Pomocnú ruku pri doplňovaní fondu novou literatúrou poskytlo knižnici aj mesto finančnou dotáciou, resp. zhotovením regálov. Finančné prostriedky získala knižnica i z rôznych grantov.
1431 Luanda
1431 Luanda je planétka s priemerom 67 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 29. júla 1937.
Bologna FC 1909
Bologna FC 1909 je taliansky futbalový klub, so sídlom v meste Bologna. Bol založený v roku 1909 a od roku 1927 hrá svoje domáce zápasy na štadióne Stadio Renato Dall'Ara. Klubové farby sú červená a modrá a na hernom drese sa striedajú zvislé pruhy rovnakej farby.
Úspechy
21px Coppa Italia 2:
Stredoeurópsky pohár 3:
Káder mužstva
Súčasná zostava:
12px|Kapitán klubu
Externé zdroje
NGC 3890
NGC 3890 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. decembra 1797.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Blosville
Blosville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rudolf Viest
Rudolf Michal Viest (* 24. september 1890, Revúca † 1945, Flossenbürg, Nemecko) bol slovenský divízny generál, veliteľ povstaleckej armády na Slovensku počas Slovenského národného povstania a jediný slovenský generál počas predvojnovej ČSR.
Mladosť a raná kariéra
Pochádzal z Revúcej z evanjelickej rodiny. Po smrti otca sa rodina presťahovala do Budapešti, kde študoval jeho starší brat Ivan. Študoval na Vyššej priemyselnej škole v Budapešti a neskôr tu aj pracoval. Na verejnom živote sa zúčastňoval od budapeštianskeho obdobia. Zapájal sa do slovenského kultúrneho života. V roku 1911 sa dobrovoľne prihlásil do armády. Ročnú vojenskú službu absolvoval v Grazi. Po vypuknutí prvej svetovej vojny povolaný do armády, kde spočiatku slúžil ako veliteľ čaty. 24. novembra 1914 padol pri Krakove do ruského zajatia. Národné a slovenské povedomie prejavil aj ako zajatec v Rusku. Prihlásil sa do srbskej armády a bojoval v rámci dobrovoľníckeho pluku v Dobrudži (Rumunsko). V boji bol ranený. Neskôr sa zúčastnil na organizovaní česko-slovenských légií v Rusku. Bol jedným zo signatárov letáku s výzvou na vstup do česko-slovenských vojenských jednotiek. Velil jednotke legionárov v Irkutsku. Neskôr absolvoval anabázu légií cez Ďaleký východ, Japonsko, Kanadu a USA.
Medzivojnové obdobie
V rokoch 1921 – 1922 študoval na Vysokej škole vojenskej v Prahe, absolvoval kurz leteckého pozorovateľa, 1931 kurz pre vyšších veliteľov na Vysokej škole vojenskej v Prahe. V období rokov 1920 – 1939 pôsobil ako dôstojník česko-slovenskej armády v diplomatických a veliteľských službách až po veliteľa 6. a 7. armádneho zboru. Roku 1933 dosiahol hodnosť brigádneho generála (prvý slovenský generál v česko-slovenskej armáde), v roku 1938 divízny generál. Bol členom delegácie na česko-slovensko-maďarských medzivládnych rokovaniach 9. až 13. októbra 1938, na ktorých sa v zmysle Mníchovskej dohody mala vyriešiť otázka maďarskej menšiny v Česko-Slovensku.
Druhá svetová vojna
Od roku 1939 príslušník slovenskej armády. Patril k skupine protifašisticky orientovaných dôstojníkov, udržiaval styk s domácim občianskym odbojom aj česko-slovenskou exilovou vládou v Londýne. Dňa 14. marca 1939 ako prvý podpísal vyhlásenie, v ktorom vystúpil proti činnosti, ktorá viedla k odtrhnutiu Slovenska od ČSR. 29. augusta 1939 emigroval cez Maďarsko do Francúzska. Od 17. októbra 1939 bol členom Československého národného výboru v Paríži a veliteľ vytvárajúceho sa exilového česko-slovenského vojska. Od januára 1940 veliteľ 1. čs. divízie vo Francúzsku (účastník bojov), pre chorobu sa velenia vzdal, 24. júna 1940 odišiel s čs. vojskom po okupácii Francúzska v júni 1940 do Anglicka. Následne sa stal členom Štátnej rady československej a ministrom česko-slovenskej exilovej vlády v Londýne. Bol stúpencom Edvarda Beneša. náhľad|Busta generála Rudolfa Viesta Od 20. júna 1944 bol zástupcom česko-slovenského vládneho delegáta pre oslobodené územie. 22. augusta 1944 odletel s česko-slovenskou vládnou delegáciou z Anglicka do ZSSR. Odtiaľ 6. októbra 1944 cez Moskvu s časťou 2. česko-slovenskej paradesantnej brigády odletel do Banskej Bystrice na pomoc SNP.
Hoci vážne chorý, po príchode sa stal veliteľom 1. česko-slovenskej armády na Slovensku po Jánovi Golianovi a taktiež predsedom Rady na obranu Slovenska. Prostredníctvom Viesta sa česko-slovenská exilová vláda pokúšala získať väčší vplyv vo vedení SNP a armáde. V tomto období sa však vojenská situácia povstaleckej armády začala zhoršovať. V noci z 27. na 28. októbra 1944 vydal na Donovaloch posledný rozkaz 1. česko-slovenskej armády na Slovensku: „Boj za slobodu Česko-Slovenska sa nekončí, bude pokračovať v horách“, v zložitých podmienkach však nebol schopný zabezpečiť, aby sa rozkaz dostal do všetkých povstaleckých vojenských jednotiek.
Dňa 3. novembra 1944 bol Viest s Golianom v Pohronskom Bukovci zajatý. Bol vyšetrovaný v Banskej Bystrici a Bratislave, potom odtransportovaný cez Viedeň do Berlína. Jeho neskorší osud nie je známy. Predpokladá sa že bol presunutý spolu s inými významnými slovenskými zajatcami do koncentračného tábora Flossenbürg, kde sa informácie o ňom strácajú. Pravdepodobne bol nacistami popravený spoločne s Golianom.
Vyznamenania
náhľad|Pamätná tabuľa v Banskej Bystrici. In memoriam bol Rudolf Viest vyznamenaný Radom SNP I. triedy (roku 1945), Československým vojnovým krížom 1939 (roku 1945), Radom červenej zástavy (roku 1969) ako aj viacerými ďalšími československými a zahraničnými medailami. Roku 1945 bol in memoriam povýšený do hodnosti armádneho generála. V roku 1995 mu prezident Michal Kováč prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy.
Luc de Clapiers, markíz z Vauvenargues
Luc de Clapiers, markíz z Vauvenargues, známy skrátene ako Vauvenargues (* 6. august 1715, Aix-en-Provence, Francúzsko – † 28. máj 1747, Paríž) bol francúzsky prozaik a moralista.
Zodiak (album)
Zodiak je prvý sólový album slovenskej speváčky Katky Knechtovej z roku 2008. Vyšiel 1. decembra 2008, v nahrávacej spoločnosti Universal Music.
Krst
Katka Knechtová pokrstila svoj debutový sólový album 11. marca 2009, aj keď je v predaji už od 1. decembra 2008. Speváčka jeho krst uskutočnila až teraz, keď ho zároveň spojila so ziskom platinovej platne za viac ako 6000 predaných nosičov. Krstným otcom albumu sa stal Martin „Pyco“ Rausch, ktorý ho do pokrstil kvapkou vlastnej krvi, so slovami Katka, teraz ti dám to najvzácnejšie, čo mám.
Na krste CD sa speváčka premiérovo predstavila aj so svojou novou kapelou, ktorej členmi sú aj Peter Lipa ml. a bubeník zo skupiny VIP Ladislav Kováč.
Single
Ako prvý jej vyšiel v októbri 2008 pilotný singel „Vo svetle žiariacich hviezd“. Album obsahuje taktiež bonusovú skladbu „Môj Bože Bože“, ktorá sa stala titulnou skladbou k filmu Bathory.
Jozef Piaček (filozof)
Doc. PhDr. Jozef Piaček, CSc. (* 21. máj 1946, Bratislava) je súčasný slovenský filozof a bývalý univerzitný docent. Vo filozofickom myslení ho ovplyvnili Edmund Husserl, Jan Patočka, Martin Heidegger, Karl Marx, Džiddú Krišnamúrti, Ján Albrecht a Igor Hrušovský.
Kariéra
Vo výskume sa sústreďoval na problematiku fenomenológie. Postupne vypracoval vlastnú koncepciu synkriticizmu. Od osemdesiatych rokov 20. storočia sa začal zaoberať aj možnosťami využitia výpočtovej techniky vo filozofických vedách, pričom spolupracoval s informatikou, najmä na riešení metodologických problémov. Spolu s Milošom Kravčíkom je spolutvorcom prvej slovenskej počítačovej filozofickej hypertextovej encyklopédie, známej aj pod skratkou FILIT, ktorej rozvinutím je Pomocný slovník filozofa.
Takisto bol aj členom vedeckého kolégia Slovenskej akadémie vied pre filozofiu.
Jozefa Piačeka považujú za filozofického otca hudobného zoskupenia Požoň sentimentál.
Vývin filozofického myslenia
V myšlienkovom vývine Jozefa Piačeka možno rozlíšiť dve vývinové etapy, a to kriticistickú (od roku 1970 až do roku 1986) a synkriticistickú (od roku 1986 až po súčasnosť). V jednom i druhom období sa Jozef Piaček prihlasuje k tradícii bratislavskej filozofickej školy (BFŠ), k filozofii čistého bytia Igora Hrušovského a k jej rozvíjaniu z pozícií Filkornovej polymorfistickej ontológie, Černíkovej kategoriológie resp. Suchého ontologizmu.
Kriticistická etapa (1970 – 1986)
Kriticistická etapa Piačekovho filozofického myslenia krúži okolo recepcie Husserlovej filozofie prirodzeného sveta alebo životného sveta (Lebenswelt), ktorý Jozef Piaček tematizuje pod titulom pôvodného východiska poznania. V tomto období vychádza z Patočkovej recepcie Husserlovej fenomenológie a Heideggerovej a Finkeho filozofie, vyúsťujúcej do filozofie prirodzeného sveta, ktorú rozoberá z pozície Marxovho kriticizmu. Táto etapa vrcholí uverejnením prvej syntetickej monografie o fenomenológii na Slovensku Marxizmus a kríza fenomenológie (v roku 1984; názov strojopisu odovzdaného redakcii v roku 1982 znel Pôvodné východisko vedeckého poznania u E. Husserla), kde sa už ohlasuje východisková myšlienka ďalšej (synkriticistickej) myšlienkovej etapy Jozefa Piačeka. Jedná sa o ideu transhorizontovej reality, a to pod titulom otvorenej povahy bytia za horizontom. V rámci synkriticizmu Piaček v tomto prípade hovorí o unikajúcne.
Synkriticistická etapa (1986 – súčasnosť)
Synkriticistická etapa Piačekovho filozofického myslenia začína jeho založením Stáleho seminára Integrácia (SSI) na jeseň roku 1986. V priebehu práce SSI Piaček prekonáva polemistické maniery obdobia kriticizmu smerom k zaujatiu agapistického prístupu tak k Husserlovmu ako aj k Patočkovmu odkazu. Z Marxovho kriticizmu si zachováva jeho ideu sebaoslobodzovania sa človeka, no postupne ju transformuje v smere svojej koncepcie deegoizácie - rozpúšťania ega. V tomto smere ho mocne ovplyvňuje filozofia Džiddú Krišnamúrtiho a intenzívne dialógy s Jánom Albrechtom. V priebehu druhej polovice osemdesiatych rokov 20. storočia tak Piaček postupne vypracováva svoju vlastnú filozofickú pozíciu, ktorú označuje termínom synkriticizmus a ktorej základy tvorí perichronozofia, čiže filozofia bezčasia. Základným textom synkriticistickej etapy je hlavné dielo Jozefa Piačeka Synkriticizmus – filozofia konkordancie (2002; ide o upravený pôvodný rukopis z roku 1999). Termíny väčšiny synkriticistických textov vrátane perichronozofie sú zahrnuté do Slovenského národného korpusu.
Jedným z motívov vypracovania synkriticizmu bolo ukázať kohéziu Bratislavskej filozofickej školy napriek pôvodnej rozdielnosti svetonázorových proveniencií jej predstaviteľov (novopozitivizmus, novotomizmus, marxizmus, fenomenológia). V synkriticistickej etape sa venuje najmä vzťahu medzi kultúrou a civilizáciou, pričom ťažkosť civilizácie vidí v nezrelosti muža, ktorá sa prenáša aj na ženu intenzifikujúcu napodobňovanie muža a na mladistvých stále nižšej vekovej kategórie. Ilustráciou tejto skutočnosti sú podľa neho vojny (prvá a druhá svetová vojna, vietnamská, iracká, afganská, líbyjská atď. vojna), nezriedka podpora vlastných nepriateľov, konzumerizmus, turizmus, automobilizmus, rôzne druhy závislosti, chýbanie vlastného názoru, znecitlivenie voči prírode, porušovanie pravidiel súžitia alebo správania sa, stupňujúca sa násilnosť, neschopnosť pomáhajúcich pomáhať samým sebe atď. Príčina tohto stavu tkvie podľa Piačeka v egoizácii a jeho prekonávanie v deegoizácii. Synkriticizmus tak napokon dopracúva do filozofie rozpúšťania ja a jeho nahradenia milujúcnom ako žiarivou prázdnotou obklopovanou ustávajúcim utrpením, ako bezčasovým intervalom (in-no-time-interval), ktorý zbezodkladňuje prerušenie konania zla. Komplexný obraz o tejto etape podáva súbor štúdií z pera J. Siváka, R. Sťahela, S. Gálika, A Slavkovského a S. Gálikovej Tolnaiovej pod názvom ''Synkriticizmus a fenomenológia. (Synkríza, fenomén, intencionalita) v zborníku Znak a fenomén''.
Dielo (výber)
Je autor prvého prekladu anglickej filozofickej monografie do slovenčiny (E. Cassirer Esej o človeku (1977)), autor „prvej syntetickej monografie o fenomenológii na Slovensku“ (Marxizmus a kríza fenomenológie, 1984, odovzdanej do redakcie 1982 pod titulom Pôvodné východisko vedeckého poznania u E. Husserla) a tvorca “prvej pôvodnej slovenskej filozofickej koncepcie (synkriticizmu).
Lametz
Lametz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Saint-Rémy-de-Blot
Saint-Rémy-de-Blot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Lametz
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Rémy-de-Blot
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Samuel Cambel (spisovateľ)
Samuel Cambel (* 25. apríl 1883, Slovenská Ľupča – † 8. júl 1935, Martin, pochovaný v Slovenskej Ľupči) bol slovenský spisovateľ a úradník.
Pseudonym: Danielovič; Števo Kosorkin; Zorovský; Svoreň
Životopis
Vyučil sa za stolára. Po úraze v rokoch 19011905 žil v Budapešti u strýka Samuela Cambela. Potom krátko pracoval ako úradník vo Zvolene. V rokoch 19071908 navštevoval obchodné kurzy v Prahe, kde sa zúčastňoval na činnosti spolku Detvan. V rokoch 19081909 pracoval v Budapeštianskom nakladateľskom spolku. Ďalšie dva roky bol zamestnaný v Kníhtlačiarskom účastinárskom spolku v Martine. V rokoch 19101911 pôsobil vo filiálke Tatra banky v Padina. Roku 1912 pracoval u nakladateľa a tlačiara Jána Páričku v Ružomberku. Roku 1913 sa vrátil do Slovenskej Ľupče, kde pracoval ako účtovník vo filiálke Národnej banky, ktorej bol neskôr riaditeľom. V tomto zamestnaní zotrval takmer do konca svojho života.
Tvorba
Začínal prekladmi z maďarčiny, ktoré uverejňoval v Slovenských novinách. Autor básní, v ktorých prevláda ľúbostná tematika. Bol významnejší ako prozaik. Prvé poviedky boli poplatné sentimentálnej próze (Trest, 1902), avšak v ďalších už nadviazal na na kukučínovský realizmus (V snahe, 1906, Pavlus, 1907). Ďalšie prózy majú blízko k tvorbe druhej vlny slovenského literárneho realizmu (Slečna Nina, 1908, Vytriezvenie, 1909, Z tmavej zápače, 1911). Jeho lyrické a výrazne „snové práce“ inklinujú k tvorbe slovenskej moderny (Zlomená duša, 1910, Stará matka, 1913). Bol zberateľom folklórnych prejavov slovenského ľudu, ktoré uverejňoval v Slovenských pohľadoch. Knižne vydal preklad románu Dobrí Polovci (1911) maďarského spisovateľa Kálmána Mikszátha. Po roku 1918 sa literárne odmlčal.
Ján Číž
Ján Číž (* 27. január 1909 Slovenská Ľupča † 27. október 1972 Bratislava) bol slovenský spisovateľ, rozhlasový pracovník a novinár. Pseudonym: J.Ľupčan
Životopis
Autor rozhlasových hier, náučných a cestopisných rozhlasových pásiem, najmä mládežníckych. Vytvoril biografické pásma o predstaviteľoch našej i svetovej literatúry a vedy. Pre rozhlas zdramatizoval ľudové rozprávky, najmä orientálne, ako aj literárne diela iných autorov.
Od 1939 publikoval knižne i časopisecky rozprávky pre deti, z cesty po Číne vznikla knižka rozprávok Pod pagodami. Prispieval do časopisov Ohník, Slniečko, Prameň a i. Spoluautor učebníc pre ľudové školy.
Max Planck
Max Karl Ernst Ludwig Planck (* 23. apríl 1858 Kiel, Nemecko – † 4. október 1947, Göttingen) bol nemecký teoretický fyzik, profesor na univerzite v Berlíne. Štúdiom absolútne čierneho telesa dospel k záveru, že energia je vyžarovaná a pohlcovaná v kvantách a stal sa tak zakladateľom kvantovej mechaniky. Za jeho objav kvantovania energie dostal Nobelovu cenu. Po Planckovi je pomenovaná Planckova konštanta.
Zaoberal sa aj termodynamikou, mechanikou, optikou a filozofickými otázkami fyziky.
Vášeň
Vášeň je iracionálne pohnutie človeka, spôsobené vierou v blízkosť kvality, ktorá si zaslúži dôveru. Realizuje odpoveď fantázie na aktuálnu potrebu uspokojenia.
Ide o silný, dlhodobý cit, ktorý významne ovplyvňuje človeka a jeho myslenie i činnosti. Je zdrojom energie, vytrvalosti a vôle prekonávať prekážky a dosiahnuť ciele; triedenie nie je ľahké, pretože vášní je veľké množstvo: vášne zberateľské, umelecké, čitateľské cestovateľské, vlastenecké a i.
Psychologická definícia vášne znie: silný, stály, všetko ovládajúci cit, ktorý dominuje nad ostatnými pohnútkami človeka a sústreďuje všetky jeho snahy a sily na predmet vášne. Príčiny vzniku vášne sú pomerne rôznorodé - môžu byť podmienené vedomým ideovým presvedčením, vychádzať z telesných pudov, môžu mať patologický pôvod (napr. pri paranoidnom vývine osobnosti) ( fanatizmus). Vášeň môže osobnosť prijať alebo sankcionovať, môže ju odcudzovať, prežívať ako niečo neželateľné, nutkavé. Hlavným znakom vášne je jej účinnosť, spojenie vôľových a emočných momentov. Jednota mravného, rozumového základu a vášne je často hybnou silou veľkých činov, hrdinstva, objavov.
Mikronárod
Mikronárod je spoločenstvo ľudí, ktoré sa od bežného národa líši tým, že nie je uznávané medzinárodným spoločenstvom. Mikronárody vznikajú ako iniciatívy skupín ľudí motivovaných širokou škálou dôvodov a záujmov.
Príkladmi mikronárodov sú napr. Ružový ostrov, Sealand či Nova Roma.
Ďalekopisný stroj
náhľad|Stolný model ďalekopisu T100 firmy Siemens
Ďalekopisný stroj alebo ďalekopis (angl. teleprinter, teletype) je zariadenie s klávesnicou, ktoré sa najmä zhruba do 90. rokov 20. storočia používalo na prenos textu bežnými telekomunikačnými vedeniami. Ďalekopis má formu elektrického písacieho stroja - mal bežnú klávesnicu, na ktorom sa písal odosielaný text, a prijímaný text bol automaticky písaný na papier pomocou elektricky poháňaných typových pák.
1432 Ethiopia
1432 Ethiopia je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 1. augusta 1937.
Ďalekopisný stroj
Krátky text prenesený ďalekopisom a doručený miestnou poštovou službou sa nazýval ďalekopis alebo telegram a používal sa okrem oznamovania súrnych správ aj na blahoželania k rôznym významným príležitostiam.
Rozvoj moderných telekomunikácií a internetu vytlačil ďalekopis a súvisiace služby na okraj záujmu.
Sojuz MS-01
Sojuz MS-01 bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 7. júla 2016 modernizovaný Sojuz vyštartoval z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravil troch členov Expedície 48. Potom zostal u ISS ako záchranná loď až do októbra 2016, kedy sa s ním rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu
Štart prvého modernizovaného Sojuzu verzie MS bol pôvodne naplánovaný na 24. júna 2016. Počas simulácií plánovaného automatického spojenia kozmickej lode so stanicou sa začiatkom júna objavili softvérové problémy, kvôli ktorým sa loď začala v simulácii neplánovane otáčať okolo svojej osi. Vzniknutá anomália sa počas simulácií objavovala aj napriek opravným prácam programátorov, a preto musel byť štart následne odložený na 7. júla.
Dňa 30. októbra 2016 o 00:35 UTC sa Sojuz odpojil od stanice a o vyše 3 hodiny neskôr, o 03:58:23,3 UTC, úspešne pristál v kazašskej stepi neďaleko Džezkazganu.
Boisroger
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3891
NGC 3891 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 3. februára 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Goa trance
Goa trance je forma elektronickej hudby, ktorej korene siahajú do 80. rokov v indickom štáte Goa.
Zvuk
Goa trance obsahuje energické beaty, často v štandardnom tanečnom rytme 4/4. Tempo je približne od 130 do 150 úderov za minútu, hoci niekedy môže mať tempo len okolo 110 a niekedy tiež až okolo 160 úderov za minútu. Často používa veľmi krátke noty (1/16, 1/32), pričom je energickejšie a kompaktnejšie ako iné subžánre trance. Tiež obsahuje prvky psychedelického rocku a zvuku analógových syntetizátorov. Dĺžka skladieb sa pohybuje prevažne od 8 do 12 minút. Skladby sa zameriavajú na energické prechody s použitím zmeny perkusívnych vzoriek.
Významní interpreti
Nová škola Goa Trance:
Mischa Zverev
Mischa Zverev (* 22. august 1987, Moskva, Rusko) je súčasný nemecký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 4 turnaje ATP vo štvorhre a jeden turnaj vo dvojhre.
Finálové účasti na turnajoch ATP (3)
Dvojhra – výhry (1) Dvojhra - prehry (2) Štvorhra - výhry (4) Štvorhra – prehry vo finále (8)
Lançon (Ardennes)
Lançon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Helmuth Plessner
Helmuth Plessner (* 4. september 1892, Wiesbaden, Nemecko – † 12. jún 1985, Göttingen) bol nemecký filozof, jeden zo zakladateľov filozofickej antropológie.
Antun Mihanović
Antun Mihanović (* 10. jún 1796, Záhreb, Chorvátsko – † 14. november 1861, Klanjec) bol chorvátsky básnik, predstaviteľ myšlienky ilyrizmu, právnik a diplomat. Známy je najmä vďaka slovám chorvátskej hymny.
Antun Mihanović študoval právo a neskôr pracoval ako vojenský sudca. Slúžil ako rakúsky konzul v Belehrade, Solúne, Smyrne, Konštantínopole a Bukurešti. V roku 1858 odišiel ako poradca ministra a až do svojej smrti žil v Novom Dvore.
Napísal báseň Horvatska domovina, ktorá sa koncom 19. storočia stala chorvátskou hymnou. Pieseň bola prvýkrát vydaná v roku 1835 v 10. vydaní kultúrneho časopisu Danica ilirska. V roku 1846 ju hudobne upravil Josip Runjanin a v roku 1861 ju dodatočne upravil Vatroslav Lichtenegger a prvýkrát bola prezentovaná na verejnosti v tejto podobe. Ako národná hymna bola prijatá v roku 1891.
Napísal knihu Rěč domovini o hasnovitosti pisanja vu domorodnom jeziku, ktorá bola vydaná vo Viedni v roku 1815. Myšlienky uverejnené v tejto knihe sa stali jednými zo základov ilyrizmu.
Marcus Terentius Varro Reatinus
Marcus Terentius Varro (116 – 27 pred Kr.), nazývaný aj Varro Reatinus na odlíšenie od svojho súčasníka Varrona Atacina, bol rímsky vzdelanec a spisovateľ.