Dejiny_Peru
Úpadok Miestokráľovstva Peru
thumb|[[Túpac Amaru II. viedol najväčšie protišpanielske povstanie indiánov v 18. storočí.]] Na začiatku 18. storočia sa situácia v miestokráľovstve začala postupne meniť v prospech miestnych kreolov. Títo začali využívať veľkú mieru korupcie a vďaka tomu získavali významné úradnícke miesta, čím získali podiel na moci na úkor Španielov narodených v Španielsku. Miestokráľovstvo bolo zasiahnuté úpadkom samotného Španielska, ktoré nedokázalo konkurovať Anglicku, Francúzsku, či Holandsku. Španielski obchodníci tak mali stále menší podiel na obchode v Amerike, kde ich vytláčal pašovaný tovar hlavne od anglických pašerákov. Miestokráľ v Lime nedokázal pašovaniu účinne brániť a tak kráľ pristúpil k územným zmenám. Generálne kapitánstvo Nová Granada bolo v roku 1717 vyčlenené z Miestokráľovstva Peru a prehlásené za samostatné miestokráľovstvo Nová Granada. Nové miestokráľovstvo spravovalo územia súčasnej Kolumbie, Ekvádora, Venezuely a Panamy. Nové miestokráľovstvo však bolo už v roku 1722 zrušené a následne opätovne v roku 1739 obnovené. Aj to svedčí o chaotickej situácii nie len v španielskej Amerike, ale i v samotnom Španielsku. Ďalšou výraznou zmenou bolo zrušenie veľkostatkov, tzv. encomiendas, ktoré boli neefektívne a na začiatku 18. storočia nedokázali prakticky uživiť ani vlastných majiteľov. Španielsko začalo tlačiť na miestokráľov, aby väčšinu príjmov miestokráľovstva posielal do Španielska. Keďže však miestokráľ musel platiť aj obranu pred pirátmi, miestokráľovstvo sa stále viac zadlžovalo na úkor Španielska. Španieli začali taktiež tlačiť na znižovanie počtu kreolov na úradoch miestokráľovstva, ktorých mali nahrádzať rodení Španieli. Zlú situáciu ešte zhoršila epidémia z rokov 1719 až 1722, na ktorú zomrelo množstvo ľudí, niektoré osady zostali prázdne, Cusco prišlo až o 30 000 ľudí. V roku 1721 začali nepokoje v Paraguaji, keď vypuklo tzv. povstanie komunérov. Toto vzniklo následkom vlády slabých guvernérov, ktorí nedokázali urobiť poriadok medzi veľkostatkármi (encomenderos) a obchodníkmi. Vymenovaní guvernéri, ktorí mali urobiť poriadok sa neosvedčili, jeden dokonca viedol ťaženie proti prívržencom kráľa. Nepokoje v Paraguaji trvali až do roku 1735, kedy poriadok nastolilo kráľovské vojsko z Buenos Aires. V tomto období vládol v Peru miestokráľ José de Armendáriz, napriek problémom, ktorým miestokráľovstvo čelilo je považovaný za jedného z najlepších miestokráľov. Tomuto sa podarilo posilniť obranu prístavov, ktoré tak dokázali čeliť nájazdom pirátov, prakticky úplne potlačil pašovanie tovarov do tichomorských prístavov. Pašeráci však svoje tovary do miestokráľovstva prepravovali cez prístav v Buenos Aires, ktorý vďaka tomu bohatol a rástol. Armendáriz bol pri svojej snahe bezohľadný, čo vyvolalo ďalšie nepokoje, predovšetkým proti povinnosti narukovať do armády, či do povinnej práce v Potosí. Napätie stúpalo aj v spoločnosti, kedy snaha miestokráľa o zníženie počtu kreolov v úradoch vystupňovala nespokojnosť. V roku 1742 začalo povstanie indiánov vedených samozvaným potomkom inkských kráľov Juanom Santosom Atahualpom. Ten úspešne bojoval so Španielmi a zomrel v pokoji v roku 1755. V roku 1746 postihlo okolie Limy a prístavu Callao veľké zemetrasenie, ktoré obe mestá prakticky úplne zničilo, následne Callao zaliala veľká vlna cunami. Po zemetrasení, ktoré zabilo tisíce ľudí nasledoval hladomor a epidémie, na následky ktorých zomreli ďalšie tisíce ľudí. Ďalšie roky boli poznačené viacerými väčšími a menšími vzburami a povstaniami indiánov, mesticov a krelov proti nariadeniam miestokráľa, ktoré poznačili celú druhú polovicu 18. storočia.