cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SdKfz 251
Vývoj
Predlohou sa stali polo-pásové vozidlá z 20. rokov. Uvažovalo sa aj o flexibilných pásoch podobne ako pri automobiloch Citroën-Kégresse-Hinstin. Vývoj sa začal v roku 1934 firmou Hansa Loyd ale už po roku odkúpila rozpracovaný projekt firma Hanomag z Hannoveru a pokračovala v ňom podla vlastných predstáv. Pôvodná myšlienka bola zostrojiť obrnený transportér, ktorý by mohol na bojisko dopraviť družstvo mužov, pri čom by im poskytoval krytie od nepriateľskej paľby. Avšak otvorená korba znamenala, že posádka bola stále do určitej miery vystavená nebezpečenstvu. Stavba vozidla spočívala na podvozku obrneného ťahača Kfz. 11.
Existovalo vyše 20 variantov tohto vozidla. Najrozšírenejšie boli 4 modely A - D, ktoré mali veľké množstvo variant. Prvé dva modely boli postavené iba v malom počte. Model C bol síce stavaný vo väčších sériách ale bol pomerne komplikovaný na výrobu. Model D zavedený v roku 1943 mal jednoduchšiu a na výrobu menej náročnú konštrukciu a bol ľahko rozoznateľný podľa zadného nastupovacieho priestoru s rovnými uklonenými dvermi.
Albínovská hora
Albínovská hora (nárečovo Baňa, niekedy uvádzaná aj ako Albínovská hôrka) je vrch v západnej časti Východoslovenskej pahorkatiny. Nachádza sa v katastrálnom území mesta Sečovce, 1,7 km severne od jeho zastavanej časti.
SdKfz 251
Vývoj
Stroje mali najrôznejšie určenie vrátane nosičov protilietadlových kanónov (SdKfz 251/17 s 20 mm kanónom Flak 38), pancierových sanitiek (SdKfz 251/8), plameňometných vozidiel (SdKfz 251/16), raketometov (tzv. Wurfrahmen 40) ako aj stroje s infračerveným svetlometom pre nočný boj (DdKfz 251/20 „Uhu“) v spolupráci s tankmi Panther s vybavením pre nočné videnie alebo 75 mm protitankovým kanónom. Štandardné bojové vozidlo pechoty bolo vybavené 7,92 mm guľometom MG 34 alebo MG 42 umiestnenom na okraji otvorenej korby nad miestom šoféra.
Súčasti strojov SdKfz 251 sa počas vojny vyrábali aj na území Protektorátu Čechy a Morava vo firme Škoda Plzeň a Bohemia v meste Česká Lípa. Po skončení vojny zostalo na území Československa značné množstvo týchto vozidiel, ktoré následne boli zaradené do výzbroje československej armády pod označením HKL6p, hovorovo označovaných aj „hakl“ resp. „hakel“. Tento stroj bol inspiráciou pre neskorší československý obrnený transportér OT-810. náhľad|253x253bod|SdKfz 251 Ausf. D vystavený v Múzeu Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici
Nasadenie
Prvé stroje boli v roku 1939 pridelené 1. tankovej divízii Wehrmachtu. Stroje mali umožniť vytvorenie jednotiek motorizovanej pechoty (tankových granátnikov), tieto však v praxi nikdy nemali dostatok obrnených transportérov a boli preto z veľkej časti odkázané na presun nákladnými automobilmi.
Saint-Clair-sur-l’Elle
Saint-Clair-sur-l’Elle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Metroid (videohra)
Metroid je akčná sci-fi videohra od spoločnosti Nintendo, ktorá vyšla na konzolu Nintendo Entertainment System, a je prvou hrou v Metroid sérii. Dej hry sleduje lovkyňu Samus Aran, ktorá na planéte Zebes bojuje proti vesmírnym pirátom, ktorí sa snažia ovládnuť galaxiu pomocou parazitov zvaných Metroidy.
Metroid je jednou z prvých hier, ktorá mala viac rôznych koncov, a Samus Aran bola prvá ľudská ženská protagonistka v hrách, ktorú hráči mohli ovládať.
Rakovina žalúdka
200px|náhľad|Podozrivý [[žalúdočný vred, ktorý bol biopsiou diagnostikovaný ako rakovina žalúdka]]
Rakovina žalúdka je zhubný nádor, ktorý často postihuje ľudí vo veku 40 až 60 rokov, hlavne mužov. Na začiatku choroby má pacient len necharakteristické, menšie ťažkosti v oblasti žalúdka (pocit tlaku a plnosti, miernu bolesť). Neskôr sa prejavuje mierna nechuť do jedenia, ba aj odpor k jedlu. Tieto ťažkosti sa opakujú bez určitej súvislosti s prijímaním potravy. Až neskoršie začína pacient vracať tmavú tekutinu či krv, bolesti sa zosilňujú a nastupuje celková slabosť a chudnutie. Preto je veľmi dôležité venovať pozornosť i menším ťažkostiam žalúdka, najmä ak sa opakujú. Keď človek po štyridsiatke zistí, že sa mu opakujú príznaky, ktoré pripomínajú „pokazenie žalúdka“, mal by sa podrobiť podrobnému vyšetreniu. Kontrola röntgenom je veľmi spoľahlivá a môže včas zistiť rakovinu žalúdka. Veľmi cenné je vyšetrenie žalúdka dutou rúrkou s optickým zariadením na prehliadnutie sliznice žalúdka (gastroskopia). Tieto vyšetrenie sa doplňujú laboratórnymi nálezmi (krvný obraz, dôkaz krvi v stolici a vyšetrenie žalúdkovej šťavy). Pri gastroskopii sa dá odobrať aj materiál na mikroskopické vyšetrenie sliznice. Príčiny vzniku rakoviny žalúdka nie sú známe. Všeobecne sa uznáva, že sa môžu vyvinúť u ľudí, ktorí trpia na dlhotrvajúci žalúdkový katar a majú v žalúdkovej šťave menej kyseliny.
Metroid (videohra)
Veľkou inšpiráciou pre tvorcov hry bol hororový film Votrelec.
Gameplay
Metroid je 2D akčná hra, ktorá sa odohráva v (na svoju dobu nezvyčajnom) nelineárnom otvorenom svete. Hráči nedostávajú žiadne jasné inštrukcie kam majú ísť, a sú nútení sami preskúmavať rozľahlú sieť koridorov a tunelov na planéte Zebes. Počas toho nachádzajú rôzne nové zbrane a vylepšenia, ktoré im okrem jednoduchšieho ničenia nepriateľov umožňujú aj prístup na nové lokácie. Porazení nepriatelia po sebe zanechávajú energiu, ktorá hráčovej postave dopĺňa život. Okrem nej sa takto tiež dá získať aj munícia do niektorých zbraní.
Dej
Okrem rôznych mimozemských živočíchov, Metroidov a pirátov Samus stretáva obrovské monštrum zvané Kraid, a tiež Ridleyho, obávaného veliteľa Vesmírnych pirátov. Potom, čo ich oboch porazí, konečne nachádza Mother Brain, kybernetický bezpečnostný systém celej planetárnej základne, ktorý úspešne zničí. Samus v základni aktivuje časovanú bombu a uteká preč.
Vývoj
Producentom hry bol dizajnér Gunpei Yokoi (ktorý bol predtým tvorcom Game & Watch konzol) a celý projekt začal iba s dvojčlenným tímom vývojárov, no ku koncu vývoja sa k nim pridal celý Nintendo Research & Development 1 tím.
Hrana (teória grafov)
thumb|upright=2|a) neorientovaná hrana, b) priama orientovaná hrana, c) a d) rovnobežné hrany, e) a f) násobné hrany, g) orientovaná slučka, h) neorientovaná slučka, i) a j) násobné hrany so slučkou
Hrana v teórii grafov je spojnica dvoch (v niektorých špeciálnych prípadoch aj viacerých) vrcholov grafu G = (V, E). Množinu hrán budeme v článkoch označovať E\ a jednotlivú hranu e\, z anglického edge. V slovenskej literatúre sa zvyknú tiež označovať H\ a h\. Hrany sa delia na neorientované a orientované. Neorientované hrany sú charakterizované neusporiadanou dvojicou vrcholov {u, v}, orientované hrany sú popisované usporiadanou dvojicou vrcholov (u, v), kde u je začiatočný a v koncový vrchol. V oboch prípadoch patria u a v množine V. Ak sa v množine E nachádza hrana {u, v} alebo (u, v), vrcholy u a v sa nazývajú susednými alebo priľahlými. Podobne dve hrany, ktoré majú spoločný vrchol sa nazývajú susedné. Ak je u jeden z vrcholov hrany e, potom je vrchol u incidentný s hranou e. V prípade, že platí u = v, takáto hrana sa nazýva slučka.
Neorientovaná hrana sa zvyčajne kreslí ako úsečka medzi vrcholmi, zatiaľ čo orientovaná ako šípka smerujúca od začiatočného vrcholu po koncový. Keďže hrany v grafoch spájajú vrcholy, reprezentujú tak napríklad cesty v cestnej sieti, kabeláž v telefónnej sieti či možnosť prechodu z jedného stavu do iného, ak vrcholy predstavujú tieto stavy.
Dislokácia
Dislokácia môže byť:
Lev VIII.
Lev VIII. (* ?, Rím - † 1. marec 965, Rím) bol 132. pápežom rímskokatolíckej cirkvi od decembra 963 až do svojej smrti.
Život
Platnosť jeho pontifikátu aj doba trvania jeho pontifikátu je však sporná, spochybňovaná je platnosť jeho pontifikátu pred smrťou Jána XII. (14. máj 964) aj po jeho smrti, kedy Rimania zvolili za Jánovho nástupcu Benedikta V. (22. máj 964). Jasne sa k legitímnosti týchto pápežov (či presnejšie k legitímnej dĺžke ich pontifikátu) nevyjadruje ani oficiálna vatikánska publikácia Anuario pontificio.
HR 483
HR 483 je hviezda spektrálneho typu G2V, vzdialená 41,2 ly.
Elitserien (bandyhokej)
Elitserien je najvyššia bandyhokejová súťaž mužov vo Švédsku. V súčasnosti ju hráva 14 tímov. Prvýkrát sa pod názvom Elitserien hrala v sezóne 2007/08, história švédskeho bandyhokejového šampionátu ale trvá už od roku 1907.
Horní Těšice
Horní Těšice sú obec v okrese Přerov. Ich katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Daniel Gimeno Traver
Daniel Gimeno Traver (* 7. august 1985, Valencia, Španielsko) je súčasný španielsky profesionálny tenista.
Bezvěrov
Bezvěrov je obec v Česku v okrese Plzeň-sever v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 673 obyvateľov, z toho 347 mužov a 326 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 40,6 roka, ženy 41,3 roka).
Gliese 349
Gliese 349 (Gl 349) je hviezda spektrálneho typu K3V, vzdialená 41,4 svetelného roku. Ide o oranžového trpaslíka. Nachádza sa v súhvezdí Hydra. Radiálna rýchlosť hviezdy činí približne 27,6 km/s.
Lublau
Lublau bola kapela zo Starej Ľubovne (z nemeckého názvu mesta Alt Lublau). Vznikla koncom roku 2008 a v roku 2009 im vyšiel prvý debutový album Hádanka (vydavateľstvo Slnko records). Album sa stretol s pozitívnym ohlasom u kritiky, ale i u poslucháčov. Zarezonovali hlavne piesne Nikto nikdy, Zvon, Len náhodou, či Vianočná. Skupina odohrala svoje koncerty nielen na koncertných pódiách na Slovensku, ale i v Poľsku a Česku. Svoj druhý album skupina vydala v roku 2010 pod názvom Revolúcia, ktorý bol zároveň aj posledný. Svoju činnosť skupina ukončila v októbri 2011.
Zostava skupiny
Na debutovom albume však účinkujú aj ďalší muzikanti, Martin "Huso" Husovský, Ywo Redaj, Robo "Skypi" Hatala, Táňa Gáborová, Michaella Papp, Viliam Ročkai, Jozef "Uhlik" Uhľár.
Na hudobnom festivale RockFest 2011 v Starej Ľubovni dňa 26.3.2011 oficiálne oznámil po roku a pol pôsobenia v Lublau svoj odchod z kapely klávesák Janko "Porto" Andrejka.
Poets of the Fall
Poets of the Fall je nezávislá fínska rocková skupina, založená v roku 2003. Skupinu založili Marko Saaresto a Olli Tukiainen.
Lublau
Zostava skupiny
Dňa 24.10.2011 na nástenke skupiny Lublau v sociálnej sieti Facebook oficiálne oznámil líder Millas Groove ukončenie činnosti kapely bez vízie o budúcom možnom opätovnom fungovaní.
Kapela odohrala po ôsmich rokoch dňa 24. augusta 2019 spomienkový koncert na udalosti Rockfest eSeL 2019 v Starej Ľubovni. Zloženie bolo obohatené o basgitaristu Jančiho Varhoľáka a na bicích vystriedal Vladimíra Leška ďalší ľubovnian Ondrej „Bubon“ Huba. Gitary hrali pôvodní členovia Igor „Fabo“ Fabian a Róbert „Bacil“ Barlík, ktorých vokálne dopĺňal Millas Groove. Toto vystúpenie nemalo ambíciu byť comebackom kapely.
Poets of the Fall
História
Popularita kapely začala vydaním singlu „Late Goodbye“, ktorý prvýkrát odznel v počítačovej hre Max Payne 2 od Remedy v záverečných titulkoch. Skladba neunikla pozornosti publika a po krátkej dobe bol uvedený druhý singel, „Lift“, ktorý sa objavil v benchmarkovom programe 3DMark 05 spoločnosti Futuremark, ktorá je v úzkom spojení s Remedy.
Po týchto dvoch singloch sa devätnásteho januára 2005 na svetlo sveta dostal prvý album, Signs of Life. Počet predobjednávok prevýšil všetky očakávania a už tri mesiace po vydaní, 26. apríla 2005 sa stal platinovým.
Rok po vydaní Signs Of Life bol vydaný druhý album Carnival of Rust. Predchádzali mu tri single, „Carnival of Rust“, „Sorry Go 'Round“ a „Locking up the Sun“.
V súčasnosti je skupina na koncertnom turné k jej najnovšiemu albumu Revolution Roulette, ktorý vyšiel 26. marca 2008. V priebehu prvého týždňa sa dostal na prvé miesto oficálneho fínskeho rebríčku predajnosti albumov. Tatktiež v dnešných dňoch kapela pracuje na prvom videoklipe k novému albumu ku skladbe „Diamonds for Tears“.
Satanizmus
thumb|Obrátený [[pentagram s hlavou Bafometa sa pokladá za symbol satanizmu. Tento obrázok však pochádza už z roku 1897 z knihy La Clef de la Magie Noire od Stanislasa de Guaitu]]
Satanizmus je všeobecný výraz, ktorý sa používa na označenie náboženstva venovaného uctievaniu samého seba.
Tento pojem však zahrnuje rôznorodé duchovné a náboženské prúdy, ktoré medzi sebou nemusia mať žiaden súvis. Ich spoločným znakom je, že centrom ich symbolizmu je postava Satana.
Rozdelenie
Rôzne formy satanizmu sa dajú vo všeobecnosti rozdeliť do niekoľkých skupín: Hranice medzi týmito skupinami sa však často alebo čiastočne stierajú.
Teistický satanizmus
Uctievanie protiváhy existujúceho (konvenčného) božstva je staré asi ako samotný monoteizmus. Židovskej tradícii mal približne postavenie kresťanského diabla pohanský boh Baal. Takisto u mnohých iných náboženstiev existovala „bytosť“, ktorá bola zosobnením toho čo bolo zlé a nežiaduce.
V období inkvizície sa toto označenie týkalo každého, kto bol obvinený z čarodejníctva. Postava Satana poslúžila kresťanským teológom ako riešenie problému, ktorý predstavovala existencia zla, bolesti a nešťastia vo svete, ktorý bol stvorený vševedúcim, milujúcim Bohom.
Uctievanie Satana prebiehalo utajovane a preto je veľmi málo vierohodných prameňov. Spravidla sa však za takéto uctievanie považuje prevrátenie kresťanských hodnôt a vykonávanie obradov podobných kresťanským v znevažujúcom prevedení (obrátený kríž).
Najvýznamnejšou spoločnosťou uznávajúcou teistický satanizmus je americký Temple of Set založený v roku 1975 Michaelom Aquinom, bývalým vysokým kňazom LaVeyovej Cirkvi Satanovej, ktorý ju založil spoločne s ďalšími odídencami ktorý sa nestotožnili s jej ateistickým poňatím satanizmu.
Ateistický satanizmus
Najdôležitejším motívom ateistického satanizmu nie je uctievanie Satana, ale zbožštenie človeka („Deus est homo“). Tento kult pochádza z gnostických hadích kultov 1. storočia, ktoré uctievali hada z biblického príbehu o Adamovi a Eve. Had im ponúkol ovocie zo stromu poznania a povedal: „ale Boh vie, že v deň, keď budete z neho jesť, otvoria sa vám oči a vy budete ako Boh, budete poznať dobro a zlo.“ (Gn 3,5) Až kresťanstvo stotožnilo biblického hada s postavou Satana a v netolerantnom boji proti gnosticizmu omylom alebo zámerne stotožnilo hadie kulty s uctievaním Satana.
Súčasný ateistický satanizmus reprezentuje filozofia Antona Szandora LaVeya, ktorý svoje názory publikoval v Satanskej biblii v roku 1966 a založil Cirkev Satanovu. Satan je v tomto náboženstve pozitívnym symbolom svetonázoru, neverí sa však v jeho fyzickú existenciu. Predstavuje archetyp najvyššieho symbolu ľudského Ja, no dôrazne sa upozorňuje na nebezpečenstvo solipsizmu, egotizmu a bezmyšlienkovitého prijímania názorov väčšiny.
Panteistický satanizmus
Panteistický satanizmu stotožňuje Satana s hmotným svetom, matériou a všetkým živým. Pôvod panteistického satanizmu možno vystopovať v biblií, 2. List Korinťanom 4,4 podľa ktorého „Satan je pánom tohto sveta“, ale taktiež početné miesta v ktorých Kristus vyjadruje svoje pohŕdanie svetom. Panteistický satanizmus sa opiera o filozofiu Friedricha Nietzscheho, podľa ktorej každej živej bytosti je vlastná vôľa k moci, ktorú stotožňuje so Satanom. Vôľa k moci však musela byť zapretá, aby masy boli ľahšie ovládateľné a rozšírila sa otrocká morálka, a na tento účel boli vytvorené monoteistické náboženstva nahradzujúce vôľu k moci súcitom a pokorou, a ktoré spravili zo všeobecného princípu vôle k moci personifikované antagonistické božstvo vo svojom panteóne – v judeokresťanstve je ním Satan, ale takmer v každom náboženstve možno nájsť nepriateľské božstvo, ktoré v skutočnosti reprezentuje vôľu k moci.
Luciferianizmus
Luciferianizmus, ktorý sa často zamieňa s predchádzajúcimi dvomi formami satanizmu, je náboženstvo, ktorého ústrednou postavou je Lucifer. Podľa niektorých spolkov Lucifer nie je totožný so Satanom, kým podľa iných sú to len dve mená tej istej bytosti.
Lucifer je vnímaný ako boh svetla reprezentujúci šírenie individualizmu, sebauvedomenia a všeobecného vzdelania. Luciferianizmus vníma obdobie stredoveku, absolutizmu a duchovného monopolu rímskokatolíckej cirkvi ako obdobie temna, zatiaľ čo obdobie od Osvietenectva dodnes za nástup Luciferiánskej epochy, pre ktorú je charakteristický pluralizmus názorov, technický pokrok, voľnomyšlienkárstvo a tolerancia.
Poznáme luciferianizmus teistický, považujúci Lucifera za skutočne jestvujúcu bytosť starajúcu sa o duchovný pokrok ľudstva, ako aj luciferianizmus ateistický, považujúci Lucifera len za symbol osvietenia a duchovného pokroku.
Huncovce
Huncovce (poľ. Huncowce) sú obec na Slovensku v okrese Kežmarok.
Polohopis
Obec leží na hlavnom ťahu Poprad - Kežmarok. Cez obec preteká rieka Poprad.
Stavby
V obci je rímskokatolícky kostol sv. Kríža, pôvodne románska stavba z prvej polovice 13. storočia. Obec má materskú i základnú školu.
Mužská štvorhra na Internazionali BNL d’Italia 2009
Mužská štvohra na Internazionali BNL d’Italia 2009 sa hrala ako súčasť Internazionali BNL d’Italia 2009 od 28. do 3. mája 2009. Titul získali Kanaďan Daniel Nestor a Srb Nenad Zimonjić, ktorí vo finále porazili americký pár Bob Bryan, Mike Bryan 7-65 6-3. Pre D. Nestora to bol 59. a pre N. Zimonjića 27. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Larrau
Larrau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Monesple
Monesple je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 25 obyvateľov (2009).
Diaľnica A27 (Holandsko)
Diaľnica A27 s dĺžkou 109 km prechádza troma provinciami Severný Brabant, Južné Holandsko, Utrecht, Severné Holandsko a Flevoland. Prepája mestá Breda a Almere. Na svojej trase obchádza mestá Gorinchem, Utrecht and Hilversum.
Najsevernejší úsek, spájajúci mestá Huizen a Almere, bol otvorený v roku 1999.
Zdroje
Tento článok je prekladom anglickej wikipédie.
Linky
A27 na motorways-exits.com
Arklow
thumb|Arklow Arklow (ír. An tInbhear Mór) je mesto v juhovýchodnej časti Írska, v grófstve Wicklow. Žije tu 11 721 obyvateľov (2006) a je 3. najľudnatejším mestom grófstva.
Je to prístavné mesto na pobreží Írskeho mora, v ústí rieky Avoca do mora, v juhovýchodnej časti grófstva Wicklow. Leží na križovatke ciest R747, R750 a R772, zo severu a západu mesto obchádza dôležitá cesta N11 a mestom prechádza hlavná železničná trať Dublin - Wexford - Rosslare Harbour.
Rieka Avoca rozdeľuje mesto na dve časti, hlavná časť mesta leží na juhu, kým na severe sa nachádza časť zvaná Ferrybank. V meste žije líder hudobnej skupiny Moloko a taktiež sa spomína v názve Van Morrisonovej piesne Streets of Arklow.
Všeobecná dohoda o clách a obchode
Všeobecná dohoda o clách a obchode alebo GATT (angl. General Agreement on Tariffs and Trade) je multilaterálna medzinárodná zmluva a do vzniku WTO aj medzinárodná (kvázi-)organizácia.
Na konferencii v americkom Bretton-Wood bola v roku 1947 predstavená myšlienka vzniku nadnárodnej organizácie, ktorej úlohou mala byť usmerňovanie, liberalizácia a zjednodušenie obchodných vzťahov najmä ekonomicky vyspelých štátov. Vznik tejto organizácie mal napomôcť uzdraveniu globálnej ekonomiky po 2. svetovej vojne.
Dňa 30. 10. 1947 zmluvu Všeobecná dohoda o clách a obchode schválilo 23 krajín (Austrália, Belgicko, Brazília, Barma, Kanada, Cejlón, Čile, Čína, Kuba, Francúzsko, India, Libanon, Luxembursko, Nový Zéland, Holandsko, Nórsko, Pakistan, Južná Rodézia, Juhoafrická únia, Sýria, Česko-Slovensko, Spojené kráľovstvo a USA), ktoré sa podieľali 80%-ami na objeme svetového obchodu.'''
Za bezprostredný dôvod jej vzniku sa pokladá odmietnutie zodpovedných štátov schváliť Medzinárodnú obchodnú organizáciu ( - ITO). Z právneho hľadiska ide o dohodu, ale rozsahom a náplňou práce plnila až do vzniku Svetovej obchodnej organizácie úlohu medzinárodnej organizácie. GATT ako organizácia zanikla ustanovením Svetovej obchodnej organizácie v roku 1995. Všetky zakladateľské štáty GATT, vrátanie samostatného Slovenska, boli automaticky prijaté ako členovia WTO.
Pravidlá
Základom štruktúry GATT boli pri jej vzniku 4 hlavné pravidlá, ktoré sú vo svojej podstate uplatňované dodnes.
Prvé pravidlo GATT povoľuje členským krajinám použitie tarifných prostriedkov na ochranu domácich producentov za podmienky, že sú dlhodobo držané na nízkej úrovni a používané iba v opodstatnených prípadoch. Vzhľadom na skutočnosť, že hlavným cieľom GATT je liberalizácia svetového obchodu, kvantitatívne obmedzenia (napr. kvóty), sú okrem určitých prípadov zakázané. Zákazu netarifných bariér sa podrobnejšie venovalo Uruguajské kolo rokovaní.
Druhé pravidlo logicky nadväzuje na predchádzajúce pravidlo GATT. Zatiaľ čo prvé pravidlo upozorňuje na potrebu vyhýbania sa tzv. netarifným, alebo kvantitatívnym bariéram, druhé pravidlo sa venuje potrebe konštantne znižovať tarify v rámci členských štátov, čo by malo v ideálnom prípade vyústiť k ich úplnému a nenávratnému odstráneniu.
Tretie pravidlo GATT upravuje všetky obchodné vzťahy medzi členskými krajinami tak aby nedochádzalo k diskriminácii žiadnej zo zúčastnených strán. Vo všetkých prípadoch (okrem špecificky vymedzených preferenčných regionálnych dohôd) sa postupuje podľa tzv. princípu najvyšších výhod, ktorý zaručuje rovnaké podmienky dovozu a vývozu pre všetky členské štáty.
Štvrté pravidlo GATT upravuje uvalenie daní, ciel a iných poplatkov na tovary dovážané z jednej členskej krajiny do druhej členskej krajiny. Podľa tohto pravidla musia byť všetky sadzby takých poplatkov zhodné, resp. veľmi podobné sadzbám uvaleným na domáce tovary a služby.
Úlohy
Hlavnou úlohou GATT bola liberalizácia svetového obchodu, čo okrem iného znamenalo zabráneniu zvyšovania ciel a colných preferencií. GATT taktiež zabezpečila postupné a podstatné znižovanie colných bariér.
Ciele
GATT si definovala svoje ciele v preambule nasledovne: Obchodné a ekonomické vzťahy podpisujúcich strán sa majú zamerať na zvýšenie životného štandardu, zabezpečenie plnej zamestnanosti a zaistenie rastúcej úrovne reálneho dôchodku a dopytu, zabezpečenie plného využitia svetových zdrojov a zvýšenia produkcie a výmeny tovarov.
Činnosť
Základnou formou činnosti GATT boli obchodno-colné konferencie, ktorých rokovania prebiehali na základe reciprocity a vzájomných výhod. Od žiadnej zmluvnej strany sa nemohli žiadať jednostranné koncesie alebo koncesie, za ktoré sa neposkytla primeraná protihodnota. Od roku 1947 do roku 1993 sa konalo osem konferencií:
Gliese 428
Gliese 428 (Gl 428) je dvojhviezda spektrálneho typu K7V, vzdialená 41,1 svetelného roku. Ide o oranžového trpaslíka. Nachádza sa v súhvezdí Kýl. Radiálna rýchlosť hviezdy činí približne 4,5 km/s.
Klepsinovité
Klepsinovité (Glossiphoniida) sú čeľaď chobotnatých pijavíc. Sú to zavalitejšie pijavice s malou alebo chýbajúcou prednou prísavkou. Majú 1 až 4 páry malých očiek s viac-menej kruhovým obrysom. Mláďatá nosí „matka“ istý čas na brušnej strane. Ektoparazity rôznych vodných živočíchov, nie však rýb.
Filter pevných častíc
náhľad|Rez filtrom pevných častíc motora Nissan M9R
Filter pevných častíc (iné názvy: filter tuhých častíc, filter častíc, filter sadzí, filter proti sadziam; (diesel) particulate filter, skrátene (D)PF; (Diesel)ruß(partikel)filter, skrátene (D)RPF;  filter à particules, skrátene FAP) je zariadenie určené na filtráciu pevných častíc alebo sadzí z výfukových plynov vznetového motora. Filter pevných častíc obvykle odstráni 85% alebo viac sadzí, za určitých podmienok môže dosiahnuť efektivitu takmer 100%.
Existujú filtre, ktoré sú na jedno použitie a po „naplnení“ popolom sa menia za nové. Iné sú navrhnuté tak, aby spálili nahromadené častice jednak pasívne (pomocou jedného katalyzátora), alebo aktívnymi prostriedkami. K tým patrí napríklad ohrievanie filtra pevných častíc na spaľovaciu teplotu pomocou paliva; naprogramovanie motora na dobu, kedy je filter plný spôsobom, ktorý zvyšuje teplotu výfukových plynov aby vzniklo vyhorenie sadzí; produkcia vysokého množstva NOx aby sa dosiahla oxidácia nahromadeného popola, prípadne prostredníctvom iných metód. Tento proces je známy ako „regenerácia filtra“.
Čistenie sa tiež považuje za súčasť pravidelnej údržby, a musí byť vykonané opatrne, aby nedošlo k poškodeniu filtra. Porucha vstrekovačov paliva alebo turbokompresorov má za následok kontamináciu filtra surovou naftou alebo motorovým olejom; vtedy sa môže vyžadovať prípadné mechanické čistenie.
Filter pevných častíc bol vyvinutý hlavne pre mestský cyklus prevádzky vozidla, keď má motor najvyššiu produkciu sadzí. Proces regenerácie prebieha vo vyšších a konštantných rýchlostiach, čo všeobecne nie je možné dosiahnuť v meste. Vozidlá jazdiace výhradne pri nízkych otáčkach a rýchlostiach mestskej dopravy môžu vyžadovať periodické výjazdy vyššou rýchlosťou mimo mesta, aby sa dokázal filter pevných častíc vyčistiť.
Ak vodič ignoruje varovné svetlo a jazdí príliš dlho s vozidlom v mestskom cykle, nemusí regenerácia filtra pevných častíc prebehnúť správne a regenerácia pokračuje opakovane. To zväčša vedie k takej poruche filtra pevných častíc, keď je potrebná jeho výmena.
FAP filter
Francúzska automobilka PSA využíva odlišnú technológiu spaľovania častíc. Do nádrže je automaticky pri každom tankovaní pridávané aditívum. Aditívum obsahuje látku cerín. Toto aditívum zabezpečuje dokonalejšie spálenie častíc pri nižších teplotách, ako je tomu v klasických DPF filtroch a tak znížiť záťaž pre motor a výfukové potrubie. Pre FAP filter je to približne 450°C oproti 600°C pri DPF. Teplota výfukových spalín sa zvyšuje takzvaným "piatym taktom", post vstrekovaním paliva do výfukového potrubia. Životnosť filtra FAP je závislá od možností regenerácie, spravidla 80 000-260 000 kilometrov. Aditívum vystačí približne na 200 000 kilometrov, kedy je odporúčané ho doplniť. Cerín je vysoko karcinogénna látka ktorá sa nespaľuje, zostáva zachytená vo filtri FAP a prevádzkou ho po čase upchá a znefunkční.
Liskovská jaskyňa
Liskovská jaskyňa je slovenská jaskyňa. Bola vyhlásená za chránený prírodný výtvor úpravou Ministerstva Kultúry SR č. 7453/976 zo dňa 30. 10. 1976.
Celková výmera ochranného pásma, zemského povrchu nad jaskyňou bola stanovená na na pozemkoch vo vlastníctve urbariátu obce Lisková. Zákonom Národnej Rady SR č. 287/1994 zbierky zákonov o ochrane prírody a krajiny, došlo prekategorizovaniu chráneného prírodného výtvoru na prírodnú pamiatku. Vyhláškou Ministerstva Životného prostredia SR č. 393/96 zbierky zákonov ktorou sa zverejnil zoznam prírodných pamiatok a jaskyňa bola vyhlásená za Národnú prírodnú pamiatku. Ochranné pásmo ostalo nezmenené.
V ochrannom pásme platí 4 stupeň ochrany z 5 stupňovej škály územnej ochrany prírody a krajiny. V súčasnosti jaskyňa dosahuje dĺžku čim sa zaraďuje na 11. miesto najdlhších jaskýň Slovenskej republiky.
Význam
Svoj význam má v neposlednom rade aj svojimi archeologickými vykopávkami. Práve tu sa v druhej polovici 19. storočia uskutočnil prvý speleoarcheologický výskum v bývalom Uhorsku. V novovekých výskumoch sa naďalej pokračovalo o čom svedčí aj vzácny objav V. Struhára z roku 1997. Podarilo sa mu odhaliť kompletne neporušené pohrebisko, ktoré reprezentuje zatiaľ jediný doklad staroeneolitického osídlenia v strednej časti severného Slovenska. Medzi najvýznamnejšie objavy novodobej archeológie na tejto lokalite sa považuje aj unikátny nález medeného býčieho dvojzáprahu, ktorý sa datuje do 4. tisícročia pred naším letopočtom. Výnimočnosť nálezu spočíva v tom, že takéto výtvarné spracovanie nemá na Slovensku obdobu a zároveň tu predstavuje najstaršiu kovovú sošku domestikovaného ťažného zvieraťa. O nespornej unikátnosti Liskovskej jaskyne svedčia aj mnohé nálezy medných náušníc a keramiky, ktorá sa ešte v jaskyni nachádza vo veľkom počte. Práve tieto hodnoty sú pre našu spoločnosť nenahraditeľné a ich prípadné neodborné zničenie amatérskymi prieskumníkmi môže byť pre zachovanie národných hodnôt nenávratne stratené.
Dejiny archeologického výskumu
Jaskyňu už poznal aj Matej Bel (1736), koncom 19. storočia vzbudili pozornosť archeologické nálezy v jaskyni, najmä značné množstvo ľudských kostí a iných artefaktov. Po amatérskych vykopávkach K. Krczméryho (1871) a B. Majlátha (1874) vykonal v jaskyni revízny výskum L. Lóczy, všetko odborne zameral a opísal nájdené archeologické nálezy.
Odborné spory, či sa v jaskyni našli aj paleolitické nálezy (neandertaloidná lebka, mamutí zub) niesu vzhľadom na nekompletný materiál dodnes doriešené. Vo všeobecnosti hovorí J. Bárta (1955) paleolitickom i neolotockom osídlení, púchovské i lužické súviselo s hradiskom na Mníchu.
Poloha jaskyne
Južnú časť východného ukončenia vrchu Mních, ktorý je najjužnejším výbežkom Chočského pohoria, približne na SZ od obce ružomberského okresu – Lisková (a súčasne v jej extraviláne, lokalita Piesočná s kótou ), tvoria vrásy virglorienskych vápencov. V čele najspodnejšej, tvorenej asi vysokou stenou sa nachádza dvojica otvorov, umožňujúcich vstup do Liskovskej jaskyne. Hlavný, zďaleka dobre viditeľný jaskynný portál orientovaný na juhovýchod pozostáva z vpravo uchýlenej elipsy ( vysoká, široká) vo výške,  nad úrovňou rieky Váh. Vstup z cesty nie je prístupný pre vysokú stenu; umožňuje ho osobitná chodbovitá predsieň orientovaná na JZ, ktorá vyúsťuje do predjaskynnej galérie, dlhej. Súradnice geografickej polohy Liskovskej jaskyne sú 49° 05' 30 severnej zemepisnej šírky a 19° 20' 40 východnej zemepisnej dĺžky. Z geografického hľadiska patrí jaskyňa k „najlepšie prístupným“ na Slovensku.
Geológia okolia
Krasový ostrov Mnícha je budovaný sériami triasových hornín chočského príkrovu s plošne menšou pokrývkou bazálneho paleogénu. Spodné súvrstvie zastupujú tmavošedé (tzv. gutensteinské) vápence s bielymi žilkami sekundárneho kalcitu (anis), odkryté len na východnom úpätí krasového ostrova. Sú zreteľne vrstvené s úklonom vrstiev 20 – 28° na západ. Ich nadložie vypĺňajú svetlošedé dolomity (ladin) prestúpené hustou sieťou nepravidelne sa pretínajúcich trhlín, podľa línie ktorých sa rozpadávajú na ostrohranné drobné úlomky a piesok.
„V nadloží dolomitov vystupuje v mieste kameňolomu tenšia vrstva svetlošedých rohovcových vápencov so sklonom vrstiev 46° na JZ (240°). Väčšiu časť krasového ostrova zaberajú gravelové a koralové vápence svetlosivej až tmavosivej farby z vrchného triasu. Vrchol Mnícha s kótou 694,9 budujú menšie ostrovčeky eocénnych vápencov a zlepencov, ktoré vystupujú aj východne od obce Martinček so sklonom 15° na SZ (285°).“ (Droppa, A., 1971, s. 75)
Geomorfológia okolia
Skalnatý ostrov Mnícha ohraničuje z juhu i z východu údolná niva Váhu, na západnej strane hlboký zárez potoka Likavy. Len jeho severné svahy pozvoľna prechádzajú do flyšového súvrstvia, do ktorého sa zarezáva potôčik Mních. Ten pramení vo flyšovom sedle vo výške, odkiaľ tečie smerom na Z a tvorí prítok Likavy. Svahy krasového ostrova Mnícha na západnej, južnej i východnej strane, jeho obkolesenie flyšovými súvrstviami zo všetkých strán ukazuje na tektonický výzdvih pozdĺž zlomov. Vyzdvihovanie sa udialo na rozhraní paleogénu a neogénu, odkedy je vystavený povrchovej denudácii. V súčasnosti má tvar horského hrebeňa ťahajúceho sa od východu na západ. Jeho dva kuželovité vrcholy sú zvyškom morfoklimatických procesov teplejšieho obdobia vo vrchnom pliocéne. Povrch Mnícha je skalistý, porastený borovicami. Len na miernejších severných svahoch sa udržali zvetraniny premiešané hlinou, na ktorých sú teraz lúky a oráčiny vyznačujúce sa nedostatkom vody. Na odkrytom vápencovom povrchu sa nevytvorili – pre podobné procesy typické – škrapy, závrty alebo priepasti. Južné svahy Mnícha sú rozbrázdené eróznymi žľabmi, ktorými pretekajú povrchové vody len pri trvalejších zrážkach.
„Meandrový tok Váhu podomlel východný svah Mnícha a vytvoril tu širokú údolnú nivu, na ktorej je postavená obec Lisková. Zo staršieho vývojového obdobia sa zachovali riečne štrky terasovite uložené Váhom vo svahu. Skladajú sa z okruhliakov, žuly, ruly, pieskovcov, kremencov. Riečne štrky ležia na zarovnanom podklade svetlosivých dolomitov vo výške odkryté zárezom kameňolomu južne od vchodu do Liskovskej jaskyne. Svojou výškovou polohou a stupňom zvetrania predstavujú v systéme vážskych terás terasu z obdobia stredného pleistocénu.“ (DROPPA 1971, s. 76) Na južnom úpätí Mnícha pri starej ceste z Liskovej do Ružomberka je morfologicky pozoruhodný hubovitý skalný útvar zvaný Jánošíkova päsť. Bol vytvorený selektívnym zvetrávaním strednotriasových dolomitov. Podobný útvar je aj v západnej časti Mnícha.
Pohľad speleológa
Liskovská jaskyňa je vytvorená v sivomodrých žilkovatých vápencoch (tzv. guttensteinských) stredného triasu (anis), ktoré sú sklopené 20 – 28° na západ a pozmenené sústavou porúch. Jaskyňa napriek súhrnnej dĺžke chodieb (čím je podľa najnovších údajov 11. najdlhšia jaskyňa na Slovensku) sa rozkladá na pôdoryse iba 120 x  (objavy nových možných chodieb a priestorov tento údaj zrejme už v blízkej budúcnosti pozmenia). Jaskyňa predstavuje komplikovaný labyrint chodieb a dómov, ktoré sú vyvinuté nielen horizontálne, ale i vertikálne vo viacerých úrovniach nad sebou. Súvisí to s tým, že jaskyňa bola vytvorená vodami bočného ramena Váhu, ktorý v starších štvrtohorách tiekol severnejšie, vytvoril jaskyňu vo viacerých etapách, jednak pri horizontálnom premiestňovaní svojho koryta, jednak pri postupnom zahĺbení vytvoril jaskynné úrovne, geneticky zodpovedajúce riečnym terasám. Z piatich väčších povrchových otvorov vedú štyri do spodných jaskynných častí a jeden do vrchných.
Opis jednotlivých úrovní
Jaskyňa predstavuje typ fosílnej riečnej jaskyne vyvinutej minimálne v štyroch úrovniach: Prvá, najnižšia úroveň (približne zarovno vyššieho stupňa nivy rieky Váh pred jaskyňou) pozostáva z Plochej siene, Chodby pri vodopáde, Zanovitých i Likavských chodieb a napokon aj zo Skladanej siene. Jej rozsah nie je veľký; s výnimkou Plochej siene (8 x ) a Skladanej siene (6 x ) sú chodby značne úzke. Kvapľový nástenný vodopád (sintropád) v Chodbe pri vodopáde patrí k najznámejším kvapľovým formám celej jaskyne. Úroveň nemá v súčasnosti samostatný východ na povrch, jej štruktúra súvisí s vyššie ležiacimi priestormi druhej úrovne.
Druhá úroveň je v porovnaní s ostatnými najmohutnejšie vyvinutá. Patria k nej dve najväčšie siene jaskyne a väčšina dobre vyvinutých eróznych riečnych chodieb. Ide najmä o Veľkú sieň, obrovský rútivý priestor, ťahajúci sa v smere Z – V, dosahujúci dĺžku v priemernom priereze 10 ×, ktorý súvisí Jánošíkovou sieňou (s dĺžkou  a porovnateľným prierezom druhou najväčšou v jaskyni). Dno oboch siení pokrývajú sutiny a obrovské balvany, kvapľová výzdoba je vinou zrútenia sa nepatrná. Zaujímavou je skutočnosť, že na rovnakej úrovni na siene orientačne naväzujú komplexy padajúcich, nepochybne riečnych chodieb – napríklad stúpajúca chodba vedúca k východu (tzv. Tajná chodba), Veľký labyrint a sústava chodieb nad Skalnou sieňou. Všetky sú určite riečneho pôvodu, z dokumentujúcich sedimentov je však zachovaná len najjemnejšia ílovitá piesčitá frakcia. Tretia úroveň jaskyne zaberá pomerne malú plochu. Je tvorená Horným labyrintom a Malým labyrintom, súvisiacimi so stropnými časťami Veľkej siene, ktorá zrejme zodpovedá chronologicky k obom úrovniam.
Štvrtú, najvyššiu riečnu úroveň tvorí sústava troch veľkých siení s relatívne bohatou kvapľovou výzdobou, čo zrejme súvisí s ich starším vekom (a zrejme tiež s najhoršou dostupnosťou pre návštevníkov usilujúcich sa odniesť si pamiatku z jaskyne domov). Najbohatšou výzdobu sa vyznačuje Horná snemovňa predstavujúca rútivý priestor s balvanmi pokrytými sintrom, ktorý je cez priepasť spojený s Veľkou sieňou. Prostredníctvom úzkeho, rúrovitého kanála je previazaná aj s Východnou sieňou, a táto zas podobným kanálom so Západnou sieňou. Spomínané tri siene nemajú samostatný východ na povrch, sú spojené s nižšími časťami jaskyne a navyše do Západnej siene z povrchu ústi tzv. Zrútená chodba.
Zrútená chodba predstavuje pozoruhodnú, špirálovite stúpajúcu chodbu vytvorenú na výraznej tektonickej poruche. v súčasnosti je však značne zatarasená závalmi; pre postup nahor je nutné fyzicky náročné preliezanie sutinou. Chodba (umele rozširovaná roku 1941, kedy zrejme boli objavené spomínané siene) ústi na povrch v blízkosti vrcholovej plošiny, odkiaľ v zimných mesiacoch vychádza výrazný výpar.
„Vek jednotlivých úrovní a celkový vek jaskyne nemožno pre nedostatok faktologických materiálov zatiaľ presne stanoviť, ale nepriamo na základe porovnania vývojových úrovní s povrchovými terasami Váhu a paleontologických a archeologických nálezov možno uvažovať približne na staropleistocénny vek.“ (JANÁČIK 1968, s.84)
Približné objemy:
Jaskynné sedimenty
Dno chodieb a siení Liskovskej jaskyne pokrývajú jaskynné usadeniny. Tie sú pôvodom buď autochtónneho (oddelené vápencové balvany a sutina), alebo alochtónneho (vodou vyplavené hliny, piesky, výtrusy netopierov). Z jaskynných sedimentov autochtónneho pôvodu sa najviac vyskytujú vápencové odlomeniny vo forme blokov, balvanov a ostrohrannej sutiny.
Najviac zrútených vápencových blokov je na dne Spodnej a Hornej zrútenej siene. Známy je Jánošíkov stôl, veľký takmer kubických. Menšie balvany sa spolu so sutinou vyskytujú tiež v ostatných chodbách, kde sú prikryté neskoršími naplaveninami hlín. V úzkych puklinových chodbách odmrvená vápencová sutina vyplňuje celý profil chodby, čím znemožňuje ďalší postup. Veľké zaklinené balvany sú aj v puklinovom komíne horných častí jaskyne. Ďalším autochtónnym sedimentom je uhličitan vápenatý v podobe kvapľových útvarov, ktoré sa v Liskovskej lokalite, na rozdiel od iných, na výzdobu bohatších slovenských jaskýň, nevyvinuli v takom rozsahu a mohutnosti. Ľahšie dostupné stalaktity a stalagmity boli návštevníkmi zväčša olámané a odnesené. Medzi ešte zachovanú kvapľovú výzdobu patria napr. kvapľové vodopády v Puklinovej chodbe, v Spodnej zrútenej sieni, menšie kvapľové stalagmity v Hornej snemovni a predovšetkým nástenné vodopády, stalagmity i podlahové útvary v Guanovom dóme.
„Medzi jaskynné sedimenty alochtónneho pôvodu patria predovšetkým naplaveniny hlín a pieskov. Podľa vykopanej sondy sa v Spodnej zrútenej sieni striedajú vrstvy hlín a pieskov. Piesky s vložkou ílovitej hliny tu boli naplavené Váhom. Podobné naplaveniny sú vo všetkých rúrovitých chodbách jaskyne, väčšinou pod zrútenými balvanmi. Sedimentácia hlín a pieskov nie je plynulá, ale prerušovaná (výskyt sintrovej kóry), a povrchové vody vnikali do jaskyne len pri povodniach, na čo poukazuje sedimentácia jemných kalových hlín a pieskov.“ (DROPPA 1971, s. 80)
Otázkou sedimentov v jaskyni sa zaoberal aj Zdenko Hochmuth, ktorý poukázal na zložitosť tejto zdanlivo jednoduchej otázky. Zarážajúca je totiž neprítomnosť okruhliakov a štrkovitého opracovaného materiálu prakticky v celej jaskyni, a to aj napriek tomu, že terasa v úrovni vchodu je tvorená krásnymi riečnymi materiálmi. To, že sa spomínané sedimenty nenašli ani v najnižších častiach, by mohlo potvrdzovať existenciu ďalšieho poschodia dnes zasedimentovaného kalovými, eolickými, periglaciálnymi a gravitačnými sedimentmi. (Pozn. Poschodie sa našlo a ojedinele aj spomínané okruhliaky.) Iným, plošne veľmi obmedzeným sedimentom v jaskyni je netopierí trus – guáno. Vyskytuje sa v horných častiach jaskyne v Guanovom dóme, kde dosahuje hrúbku 5 a je silne presiaknuté kvapkajúcou vodou z povaly. V ostatných častiach jaskyne sa ojedinele vyskytuje na kvapľových vodopádoch.
Vznik
„Liskovská jaskyňa má dva odlišné druhy chodieb. Horné priestory majú vertikálny charakter vo forme komínov, sledujúce sklon puklín. Na ich vytváraní sa podieľala korózia atmosférických vôd a neskoršie aj ulomovanie zo stien pod vplyvom mrazového zvetrávania. Spodné priestory majú viac-menej horizontálny priebeh alebo s miernym sklonom od V na Z. Zachovalé oválne tvary niektorých chodieb (najmä v blízkosti povrchových otvorov), ako i výskyt hlín a žulových pieskov svedčia, že ich vytvárala aj erózia ponorných vôd. Boli to bezpochyby vody blízkeho Váhu, ich vnikanie do vnútra umožňoval sklon vápencových vrstiev od 20 až 28° na Z. Ponorné vody Váhu nevnikali ďaleko do vápencového masívu, len na vzdialenosť od ponorov a potom sa obracali smerom na JZ alebo J, kde využívali línie tektonických puklín. Neznámy je zatiaľ výtok ponorných vôd Váhu na povrch, nakoľko všetky dosiaľ známe chodby končia nánosmi hlín, piesku a závalmi. Predpokladá sa, že pokračovali vo smere týchto chodieb a vracali sa znova do povrchového koryta Váhu.“ (DROPPA 1971, s. 8081)
Vody rieky Váh mohli do jaskyne vnikať len v období, keď tiekla v úrovni jaskynných otvorov – bývalých ponorov. Terajší jaskynný vchod podľa stúpania chodby do vnútra jaskyne nemožno považovať za bývalý ponor, ale skôr za časť odtokovej chodby, ktorá bola odkrytá svahovou modeláciou až oveľa neskôr. Takýto charakter majú rúrovité otvory ležiace severnejšie od terajšieho hlavného vchodu. Vyššie a nižšie ponory sú neznáme, keďže povrch je pokrytý sutinou. Podľa výškovej polohy spodné priestory Liskovskej jaskyne ukazujú tri vývojové úrovne. Horná vývojová úroveň sa rozkladá vo výške okolo, teda okolo nad priečnou nivou Váhu pred jaskyňou. Predstavuje priestor Guanového dómu s priľahlou chodbou. Stredná úroveň leží vo výške, teda okolo nad riečnou nivou Váhu pred jaskyňou a zahŕňa priestory Horného zrúteného dómu s bočnými chodbami. Spodná vývojová úroveň prebieha vo výške (odkrytá sondou), teda v tej istej úrovni ako povrch riečnej nivy Váhu pred jaskyňou. Stupňovitosť riečnych chodieb v jaskyni je veľmi podobná stupňovitosti riečnych terás Váhu v okolí jaskyne, čo poukazuje na ich vývojovú závislosť. Pre paralyzáciu jaskynných úrovní s riečnymi terasami Váhu treba brať do úvahy nie výšky ponorov do vápencového masívu, ale výšky výtokov podzemných vôd na povrch. Južne od jaskynného vchodu sa zachovala na zarovnanom povrchu dolomitov vážska terasa vo výške bázy, ktorá sa v systéme terás datuje do stredného pleistocénu. Horná jaskynná úroveň svojou výškovou polohou nad riečnou nivou poukazuje na genetický vzťah s terasou z obdobia staršieho pleistocénu a spodná jaskynná úroveň s terasou z mladšieho risu.
Po prehĺbení koryta Váhu pred jaskyňou do dnešnej úrovne sa stala Liskovská jaskyňa suchou dutinou. Ako potvrdilo zloženie kopanej sondy, potom ju už len občas zaplavili povodňové vody prinášajúce kaly a jemné piesky. Striedanie rôzneho petrografického zloženia i farby v týchto nánosoch ukazuje na rôzne podmienky sedimentácie v dlhšom období. Čierna piesočnatá vrstva vo výške nad skalným dnom sa pravdepodobne usadila v teplejšom období. Pre chladné obdobie bolo charakteristické drobné oddeľovanie i rozsiahlejšie zrútenie sa materiálu zo stien i povál jaskyne účinkom mrazu, čo značne zmenilo pôvodný tvar chodieb. Od posledného štadiálu, kedy prestalo odmrvovanie, začala tvorba kvapľových útvarov všetkých druhov, ktorých rast pokračuje aj naďalej.
Zaujímavá je však aj teória Z. Hochmutha. „V dnešnej situácii Váh tečie približne stredom kotliny a na vápencové územie kryhy Mnícha v oblasti Liskovskej jaskyne nezasahuje, svah Mnícha podtína iba nižšie. Zdá sa isté, že ani v priebehu holocénu netiekol v blízkosti jaskyne, o čom svedčí povrch terasy T 1 pod jaskyňou. V tomto prípade teda zrejme nedochádzalo ku kontinuálnemu kontaktu recipienta (Váh) s krasovým územím a na formovaní jaskyne sa podieľali len niektoré fázy cyklu (termohygrotická fáza, kryohygrotická fáza, kryoxerotická fáza, spätná erózia). Či výber týchto fáz mal systematický, periodický charakter, alebo bol náhodný, nie je isté. Je však možné, že posun riečiska mohol byť, ako je to u Váhu v Liptovskej kotline časté, spôsobený zatláčaním náplavovými kužeľmi prítokov. Práve oproti jaskyni máme výrazné toky Sliačanku a Ludrovianku. Môžeme predpokladať, že v období tvorby maximálneho rozsahu ich kužeľov, teda vo vrcholnom glaciáli, bol Váh nimi pritlačený až do oblasti jaskyne. Iba vtedy došlo k ponáraniu a vytvorili sa počas fázy začínajúcej hĺbkovej erózie šikmé chodby. Rozvoj horizontálnych úrovní preto nebol taký výrazný, akumulácia hrubšej frakcie neprebehla, došlo skôr k evakuácii aj toho minima, čo počas erózie v jaskyni ostalo. Po stabilizovaní pomerov v interglaciáli sa Váh vrátil do stredu kotliny a v jaskyni nevytváral typické úrovne.“ (Hochmuth 1997, s. 95)
Mikroklíma
Podľa dostupnej odbornej literatúry boli z meteorologických činiteľov sledované a skúmané v jaskyni len teplota, vlhkosť a vzdušné prievany. Teplota nie je vo všetkých častiach jaskyne rovnaká, závisí od vonkajšej teploty. V zime následkom zníženia teploty sa vo vstupných častiach jaskyne vytvárajú z presakujúcej vody ľadové útvary. Najstálejšiu teplotu v priebehu roka si udržuje Guanový dóm (5,4 °C), kým ostatné časti dosiahnu približne 5,2 °C. So zmenou teploty úzko súvisia vzdušné prievany. Keďže vstupné časti jaskyne majú klesajúci charakter, umožňujú v zimnom období vnikanie vonkajšieho studeného vzduchu do vnútra, ktorý vytláča teplejší (jaskynný) vzduch do horných častí, odkiaľ uniká horným otvorom na povrch. V letnom období prúdi vzduch opačne. Studenší jaskynný vzduch s vyššou hustotou vyteká spodnými otvormi z jaskyne von a namiesto neho vniká horným otvorom vonkajší teplejší dovnútra, kde zvyšuje teplotu. Keďže Liskovská jaskyňa má viaceré otvory v rôznych výškach v rozpätí, predstavuje z hľadiska prúdenia vzduchu typ dynamickej jaskyne.
Vlhkosť v jaskyni je pomerne vysoká, pohybuje sa od 93 do 95 %. Spôsobuje ju presakovanie atmosférickej vody do jaskyne počas celého roka, dokonca i cez suché leto.
Zoológia jaskyne
V roku 1963 spravil Ivo Zajonc v Liskovskej jaskyni jeden z mála odborných zoologických prieskumov. Zoologický materiál zbieral v celej prístupnej časti jaskyne – nielen na povrchu, ale aj v hlinitých sedimentoch a tiež v drobných vodných nádržkách, tvorených presakujúcou vodou. Ako zistil mikroskopickým rozborom, ani voda, ani materiál zo dna nádržiek (jemný sediment bez organických častíc) neobsahujú živé organizmy. Vo vlhkej hline ílovitého charakteru v blízkosti drobnej kalužiny identifikoval dažďovku (Lumbricidae) druh Octolasium lacteum (Orley). Mnohí autori tento druh považujú za indikátor alkalických, na vápnik bohatých pôd. Tento druh uprednostňuje ťažšie pôdy, hlinité a ílovité, stredne až značne vlhké. Na Slovensku je všeobecne rozšírený. Napríklad, už Mehély spomína jeho nález v jaskyni Ľudmila pri Gombaseku; na dvoch miestach spolu v piatich exemplároch bol zistený aj v Domici.