cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Estetika na Slovensku
Až od polovice 19. storočia možno hovoriť o slovenskom estetickom myslení, keď začali vznikať aj po slovensky písané estetické teórie (Karol Kuzmány, Ľudovít Štúr, Peter Kellner-Hostinský, Tichomír Milkin).
Od prvých spisov reagovala slovenská estetika na svetový vývin, hlavne na nemeckú estetiku, filozofiu a psychológiu, avšak vznikali tu aj originálne a ucelené estetické systémy.
Do polovice 20. storočia
V prvej polovici 20. storočia sa objavil prvý pokus o históriu slovenskej estetiky (Pavol Bujnák) aj snahy o hlbšie premýšľanie o čiastkových estetických problémov (Štefan Krčméry, Edmund Gwerk). Na Slovensku pôsobili estetici a filozofi z iných krajín (Jan Mukařovský, Nikolaj Onufrevič Losskij), ktorí prinášali do slovenskej estetiky svoje témy. Zároveň začali pôsobiť myšlienky marxistickej estetiky (Daniel Okáli), objavili sa aj prvé estetické polemiky (v časopisoch Slovenské pohľady, DAV a pod.). Udomácňovala sa formálna a štrukturálna metóda (Mikuláš Bakoš, Michal Považan).
Po 2. svetovej vojne prevládla marxistická estetika, avšak jej vulgárna podoba (Ladislav Szántó, Pavol Michalides, Anton Markuš) sa na Slovensku dlhodobo nepresadila. V rámci slovenskej marxistickej estetiky bol od 60. rokov 20. storočia nosný axiologický prúd (Marian Váross, Vladimír Brožík, Teodora Kuklinková), semiotické prístupy (František Miko, Anton Popovič), alebo širšie postavené kulturologické myslenie (Igor Hrušovský, Ladislav Hanus).
Súčasnosť
V posledných desaťročiach 20. storočia sa slovenská estetika rozvíjala v celej šírke tém a metodologických prístupov. Na Slovensku naďalej prichádzajú estetici zo zahraničia (Miloš Jůzl, Zdeněk Mathauser, Rudolf Shusterman, Jan Sławiński, Leonid Naumovič Stolovič, Wolfgang Welsch, Richard Woodfield, Vlastimil Zuska a iní).
Slovenská estetika dnes využíva metódy semiotiky a teórie komunikácie (nitrianska škola), špecializuje sa aj na populárnu kultúru (Ľubomír Plesník, Juraj Malíček), prináša kategórie a témy postmodernej estetiky (Tibor Žilka, Peter Michalovič). Slovenská estetika je už schopná aj metodologickej sebareflexie (Ján Bakoš, Jana Sošková, Erich Mistrík), analyzuje dejiny estetiky (Oliver Bakoš, Viera Jakubovská) aj históriu slovenskej estetiky (Eva Botťánková, Jana Sošková, Ján Gbúr), snaží sa o vybudovanie systému estetiky (František Miko, Eugen Šimunek, Teodora Kuklinková, Marta Zágoršeková) a opakujú sa snahy o interdisciplinárnu spoluprácu (Erich Mistrík, Juraj Malíček). Objavujú sa aj snahy dlhodobo sa špecializovať vnútri estetiky na čiastkové problémy (Ján Tazberík, Ján Albrecht).
Špeciálne estetiky
Diferencujú sa aj tzv. špeciálne estetiky: estetika hudby (Jozef Kresánek, Roman Berger, Július Fujak, Jozef Cseres, Renáta Beličová, Peter Faltin), estetika literatúry (Alexander Matuška, Vincent Šabík, Ján Števček, Bohuslav Kováč, Dominik Tatarka), estetika filmu (Peter Mihálik, Peter Michalovič), estetika výtvarného umenia (Štefan Gero, Eva Kapsová, Tomáš Štrauss, Ľudovít Petránsky), estetika divadla (Peter Karvaš, Dagmar Inštitorisová), estetika médií (Peter Karvaš, Ivan Stadtrucker, Marta Žilková), ako aj porovnávacia estetika (Július Pašteka). Od druhej polovice 20. storočia si slovenskí estetici začali systematicky všímať aj zahraničné estetické systéma (Marta Zágoršeková).
Khaled Hosseini
Khaled Hosseini (* 4. marec 1965, Kábul, Afganistan) je americko-afganský spisovateľ, lekár a veľvyslanec dobrej vôle Úradu vysokého komisára OSN pre utečencov (UNHCR). Žije v Spojených štátoch amerických od svojich 15 rokov a je americkým občanom. V roku 2003 debutoval románom Majster šarkanov, ktorý sa stal medzinárodným bestsellerom a predalo sa z neho viac ako 12 miliónov kópií po celom svete. Jeho druhý román Tisíc žiarivých sĺnk bol vydaný 22. mája 2007.
Estetika na Slovensku
Špeciálne estetiky
Slovenská estetika sa od 60. rokov 20. storočia systematicky venuje teórii estetickej výchovy (Anna Fischerová, Marta Žilková) a od 70. rokov aj teórii umeleckej pedagogiky (Peter Krbaťa). Do reflexie estetických tém sa púšťajú aj odborníci z iných vedných odborov (psychológia – Teodor Rosinský, Ján Vopálenský, právo – Ján Švidroň, informatika – Imrich Bertók a iní).
Preklady
V druhej polovici 20. storočia sa naplno rozvinulo prekladanie svetových estetických diel do slovenčiny (Aristoteles, G. Bachelard, W. Benjamin, D. Diderot, S. Freud, M. Foucault, H. G. Gadamer, N. Goodman, G. W. F. Hegel, Horatius, D. Huisman, R. Ingarden, S. Kierkegaard, H. Lefébvre, J. Lotman, J. Ortega y Gasset, M. F. Ovsjannikov, Platón, G. V. Plechanov, H. Read, F. Schiller, R. Shusterman, V. B. Šklovskij, W. Tatarkiewicz, P. Virilio, W. Welsch a iní).
Khaled Hosseini
Život
Khaled Hosseini sa narodil v afganskom Kábule v rodine zamestnanca afganského ministerstva zahraničia. V roku 1970 sa rodina presťahovala do iránskeho Teheránu, kde Hosseiniho otec získal prácu na afganskom veľvyslanectve. V roku 1973 nasledoval návrat do Kábulu, v júli toho istého roku prišiel na svet Hosseiniho mladší brat.
Estetika na Slovensku
Štúdium estetiky
Estetika sa študovala v prvej polovici 19. storočia na prešovskom a bratislavskom kolégiu. Na vysokých školách sa začala v 20. storočí pestovať najprv v rokoch 1929-1939 na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského Bratislave (pod vedením Jana Mukařovského a Mirka Nováka), ako samostatný estetický seminár od roku 1945 (pod vedením Mikuláša Bakoša a Jana Mukařovského). Po prerušení v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch opätovne ako samostatný študijný odbor od roku 1973 (pod vedením Eugena Šimunka, Vladimíra Brožíka, Teodory Kuklinkovej, Olivera Bakoša). Na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove ako samostatný študijný odbor od roku 1990 (pod vedením Jany Soškovej). na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre ako samostatný študijný odbor od roku 1993 (pod vedením Františka Miku, Ľubomíra Plesníka, Evy Kapsovej). Od roku 1969 sa na Filozofickej fakulte UK v Bratislave rozvíja univerzitné štúdium učiteľstva estetickej výchovy. Estetika sa ako samostatný predmet vyučuje v rôznych odboroch štúdia na viacerých slovenských fakultách.
Estetické spoločnosti
Na Slovensku vzniklo na prelome 80.-90. rokov 20. storočia niekoľko pokusov o vybudovanie estetickej spoločnosti – Slovenská umenovedná spoločnosť so Sekciou pre estetiku, Slovenská estetická spoločnosť a Slovenská spoločnosť pre estetiku. Všetky krátko po svojom vzniku zanikli. Od roku 2014 funguje Slovenská asociácia pre estetiku, ktorá organizuje konferencie, vydáva zborníky a nadväzuje medzinárodné kontakty. V roku 2011 bola založená v Prešove Spoločnosť pre estetiku na Slovensku, o.z., ktorá organizuje od roku 2015 každoročne medzinárodnú vedeckú konferenciu pod názvom „Súradnice estetiky, umenia a kultúry“; od roku 2018 sériu podujatí pod názvom Estetické fórum. Spoločnosť pre estetiku na Slovensku bola v roku 2019 akceptovaná ako národná spoločnosť do International Association for Aesthetics (IAA).
Khaled Hosseini
Život
V roku 1974 sa rodina presťahovala do Paríža, nového pôsobiska Hosseiniho otca. Tu sa rodina rozhodla zostať, lebo v Afganistane sa medzitým chopila moci Ľudovo-demokratická strana Afganistanu, vyznávajúca komunistickú ideológiu. V roku 1980 rodina našla azyl v USA a usadila sa v kalifornskom Fremonte. Stredoškolské a univerzitné štúdiá, ktoré absolvoval v San José a San Diegu, ukončil roku 1993 doktorátom medicíny, po ktorého obdržaní sa začal venovať lekárskej praxi.
Súčasným bydliskom Khaleda Hosseiniho, jeho ženy Royi a ich dvoch detí je Kalifornia.
Estetika na Slovensku
Estetické spoločnosti
Špecializovaný časopis pre estetiku na Slovensku do roku 2012 neexistoval, estetické teórie a úvahy sa uverejňovali a uverejňujú v príbuzných filozofických, umenovedných a humanitných časopisoch (Bibiana, DAV, Designum, Elán, Filozofia, Hudobný život, K&S, Kritika a kontext, Kultúrny život, Literárny týždenník, Múzy v škole, Organon F, Profil, Revue svetovej literatúry, Romboid, Slovenská literatúra, Slovenské divadlo, Slovenské pohľady, Výtvarný život a iné). Viac ako tridsať rokov vychádza na prelome 20. a 21. storočia v Nitre špecializovaný estetický zborník O interpretácii umeleckého textu a v roku 1998 začal vychádzať v Prešove špecializovaný zborník Studia Aesthetica. Spoločnosť pre estetiku na Slovensku vydáva od roku 2012 časopis ESPES, ktorý od roku 2020 vydáva Filozofická fakulta Prešovskej univerzity v Prešove v spolupráci so Spoločnosťou pre estetiku na Slovensku ako vedecké periodikum fakulty. Od roku 2019 časopis kontinuálne publikuje prevažne cudzojazyčné príspevky a v roku 2020 zmenil svoj názov na The Slovak Journal of Aesthetics.
NGC 4575
NGC 4575 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. júna 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Dórios
Dórios je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho fenickej manželky. Dórios bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Dóriovi potom za manželku vybrali Kerketu, dcéru Danaa a jeho manželky z Aithiopie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.
Lanko
Lanko môže byť:
Homogenita
Homogenita môže byť:
Jurkivka (Tuľčynský rajón)
Jurkivka je dedina (село) na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 1417 obyvateľov.
Márnomyseľnosť
Márnomyseľnosť (iné názvy: márnivosť, namyslenosť, samoľúbosť, domýšľavosť; nespisovne ješitnosť; zriedkavo vysokomyseľnosť, primadonskosť; najmä v spojení s pohŕdaním inými pýcha, velikášstvo, expresívne nadutosť, nafúkanosť, horedžanosť, horenososť, napuchrenosť, bohorovnosť; najmä v spojení s dávaním to pocítiť iným povýšenosť, povýšeneckosť, povznesenosť, nadradenosť, superiórnosť, suverénnosť, suverenita, vystatovačnosť, vypínavosť, panština; v spojení s bezočivosťou spupnosť, arogancia, arogantnosť) je preceňovanie svojich schopností (vnímané ako záporná vlastnosť); vlastnosť človeka, ktorý sa preceňuje.
Opakom pýchy je pokora.
Pýcha v náboženstve
U kresťanov jedna z nerestí, je na prvom mieste zo siedmich hlavných hriechov.
V Starom zákone pýchou označovali niečo čo sa vzdúva, prekypuje, v prenesenom zmysle slova všetko, čo je drzé, namyslené, naduté; v prípade človeka, ktorý sa robí väčším, významnejším, než v skutočnosti je.
Apoštol Pavol videl pýchu ("vychvaľovanie sa" znalosťou Zákona a skutky spravodlivosti) ako charakteristický rys judaizmu a najvlastnejší skutok nevery Židov. Písal, že Evanjelium vylučuje pýchu (Rim 3, 27), lebo učí, že všetci ľudia sú hriešni, preto nemôžu dosiahnuť spravodlivosť vlastnými silami - to musí človek hľadať u Krista a prijímať ju ako dar skrz vieru v neho.
Pýcha je podľa kresťanských teológov priamou vzburou proti Božej svätosti a jeho zvrchovanosti. Význačným rysom biblickej zbožnosti je názor o pýche ako o koreni hriechu. Neposlušnosť a pýcha, ktoré si prisvojujú slávu a česť, ktorá prináleží jedine Bohu, je podstatou hriechu.
Mikuláš Jóža
Mikuláš Jóža (* 7. október 1911, Rimavská Sobota – † 3. marec 1969, Zvolen) bol slovenský právnik, ekonóm a pedagóg.
Životopis
Jeho otec bol Áron Jóža a matka Sidónia (rod. Berkovičová). Študoval na gymnáziu vo Zvolene, v rokoch 19311936 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (JUDr.).
V rokoch 19341938 pôsobil v advokátskych poradniach v Rimavskej Sobote a 19421945 v pracovnom tábore pre rasovo prenasledovaných v Hatvane v Maďarsku. V roku 1945 tajomník Mestského národného výboru v Rimavskej Sobote, 19461948 pôsobil v advokátskej kancelárii v Rimavskej Sobote, 19481950 vedúci tajomník Krajského akčného výboru Národného frontu v Banskej Bystrici, 1951 predseda Krajského súdu v Banskej Bystrici.
V roku 1952 pedagóg na Strednej ekonomickej škole v Banskej Bystrici, 19521959 na Katedre spoločenských vied Vysokej školy lesníckej a drevárskej (dnes Technická univerzita) vo Zvolene (19551959 vedúci katedry), 19631969 prorektor Vysokej školy lesníckej a drevárskej; 1966 mimoriadny profesor.
Zaoberal sa politickou ekonómiou, cenotvorbou a ekonomikou lesného hospodárstva a drevárskeho priemyslu. Autor a spoluautor vedeckých štúdií a referátov publikovaných v odborných časopisoch a zborníkoch. Člen viacerých spoločností a organizácií. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Sol
Sol je rímsky boh Slnka, totožný s gréckym Heliom.
Pôvodne Rimania nemali pre Slnko žiadneho boha, až neskôr, pod vplyvom Grékov prebrali Heliov kult a vytvorili boha Sol. Ten sa oficiálnym stal až v 3. storočí po Kr.
323 Brucia
323 Brucia je planétka v hlavnom páse planétok.
Jirkov
Jirkov je mesto v Česku v okrese Chomutov v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 20 349 obyvateľov, z toho 9 996 mužov a 10 353 žien, pričom priemerný vek v meste bol 37,7 roka (muži 36,3 roka, ženy 39,1 roka).
Dlouhá hora
Dlouhá hora je vrchol dosahujúci výšku  a prírodná rezervácia ev. č.558 neďaleko obce Bílý Kostel nad Nisou v okrese Liberec. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Územie je súčasťou Prírodného parku Ještěd.
Hagedet
Hagedet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Dlouhá hora
Popis vrchu
Je to úzka vrcholová časť severného chrbta Kryštofových chrbtov na kambrických chlorit-sericitických fylitoch a kvarcitických fylitoch až kvarcitoch, s vyššími severovýchodnými svahmi (s objektmi bývalého vojenského opevnenia z prvej republiky), stupňovito klesajúcimi k údoliu Lužickej Nisy. Vrch je zalesnený smrečinami, komplexami bučín až sutinových lesov s javorom a brestom a s bohatým podrastom.
Hagedet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dlouhá hora
Geomorfologické zaradenie
Vrch patrí do celku Ještědsko-kozákovský hřbet, podcelku Ještědský hřbet, okrsku Kryštofovy hřbety, podokrsku Rozsošský hřbet a časti Dlouhohorský hřbet.
Ochrana
Dôvodom ochrany je zachovanie komplexu prirodzených spoločenstiev bučín s výskytom chránených a ohrozených druhov rastlín. Prírodná rezervácia sa nachádza na východnom svahu rovnomenného vrchu. Samotný vrchol sa na území rezervácie nenachádza.
Prístup
Autom možno najbližšie dôjsť do Panenskej Hůrky, Andělskej Hory alebo Kryštofovho Údolia. Sedlom medzi Dlohou horou a Veľkým Vápenným na západe vedú turistické značky modrá, zelená a žltá. Na Dlouhú horu vedie sieť neznačených lesných ciest.
Saint-Mesmin (Aube)
Saint-Mesmin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 887 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4576
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Blood Sugar Sex Magik
Blood Sugar Sex Magik je piaty štúdiový album americkej rockovej skupiny Red Hot Chili Peppers, ktorý bol vydaný dňa 24. septembra 1991. Producentom bol Rick Rubin a je to prvé vydanie skupiny cez Warner Bros. Records. Hudobný štýl albumu sa líši od predchádzajúceho Mother’s Milk hlavne použitými technikami a neobsahuje toľko heavy metalových riffov. Témy skladieb albumu hovoria o sexualite a odkazujú na drogy, ako aj na rozkoš a neviazanosť.
Dosiahol 1. miesto v rebríčkoch Austrálii, na Novom Zélande a v Kanade a 3. miesto v americkom rebríčku Billboard 200. Celkovo sa predalo 13 miliónov kópií po celom svete a vďaka nemu si skupina získala celosvetovú popularitu a uznanie hudobných kritikov. Z albumu bol vydaný rad hitov, vrátane najúspešnejšieho singlu „Under the Bridge“. Medzi ďalšie single patria „Give It Away“, „Suck My Kiss“, „Breaking the Girl“ a „If You Have to Ask“. Gitarista John Frusciante odišiel zo skupiny počas turné v polovici roku 1992 (vrátil sa až v roku 1998) pretože sa nedokázal vyrovnať s popularitou albumu. Album je považovaný za vplyvný a ako základný prvok prepuknutia alternatívneho rocku začiatkom 90. rokov. Steve Huey z AllMusic povedal: "...asi najlepší album aký skupina Red Hot Chili Peppers vytvorila."
Kalek
Kalek je obec v Česku v okrese Chomutov v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 214 obyvateľov, z toho 122 mužov a 92 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,9 roka (muži 42,9 roka, ženy 42,8 roka).
Hurbanova Ves
Hurbanova Ves je obec na Slovensku v okrese Senec, 10 km od okresného mesta a 30 km od Bratislavy. Leží na ceste druhej triedy Senec – Šamorín, na hranici okresov Senec a Dunajská Streda.
Obec leží neďaleko toku Malého Dunaja. Je súčasťou Podunajskej nížiny a patrí do mikroregión Podunajsko. V jej okolí nie je žiaden veľký priemyselný podnik, je obklopená poľnohospodárskymi plochami.
V obci sa nachádza obecný úrad, knižnica, kultúrny dom, predajňa potravín, pohostinstvo, futbalové a volejbalové ihrisko. Cintorín je 600 m za dedinou. Kostol tu nie je. Obec patrila medzi zánikové, ale v súčasnosti sa zaľudňuje. Je plynofikovaná, má vlastný vodovod, kanalizáciu a čističku odpadových vôd.
V blízkosti obce sa nachádza Oáza sibírskeho tigra alebo je možné navštíviť vodný kolový mlyn v Jelke.
Malmy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
James Frederick Buchli
James Frederick Buchli ( * 20. jún 1945, New Rockford, Južná Dakota, USA) je bývalý americký kozmonaut z letov s raketoplánmi.
Mladosť a výcvik
Po základnej a strednej škole pokračoval v štúdiách na námornej škole testovacích pilotov v Patuxent River v štáte Maryland. Bol majstrom sveta v vednom odbore leteckých sústav. V roku 1978 bol vybraný do skupiny pripravujúcich sa kozmonautov, to už bol ženatý, mal dve deti a vojenskú hodnosť kapitána. Do vesmíru sa dostal ako 157 človek zo Zeme.
Lety do vesmíru
Po sedemročnom výcviku sa stal členom posádky raketoplánu Discovery, trojdennej čisto vojenskej misie STS-51-C. Päťčlennú posádku tvorili samí dôstojníci: komodor Thomas Mattingly, major Gary Payton,  pplk. Loren Shriver, major Ellison Onizuka a pplk. James Buchli. Počas utajovaného letu bola vypustená špionážna družica typu Magnum. Štart aj pristátie bolo na Kennedyho vesmírnom stredisku na myse Canaveral.
Ešte v tom istom roku letel po druhýkrát a to na palubě raketoplánu Challeger na sedemdenný let STS-61-A. Osemčlennú posádku tvorili: Henry Hartsfield, Steven Nagel, James Buchli, Guion Bluford, Bonnie Dunbarová, Wubbo Ockels z Holandska a Ernst Messerschmid a Reinhard Furrer, obaja z NSR. Veľká posádka rozdelená na dve smeny uskutočnila desiatky vedeckých experimentov. Na palube mali laboratórium Spacelab D1 a počas letu vypustili družicu GLOMR.
Po tretíkrát sa dostal na palubu Discovery po štvorročnej pauze. Štvordenný let STS-29 odštartoval na Floride, mys Canaveral, na palube boli: Michael Coats (veliteľ), John Blaha (pilot), James Buchli, Robert Springer a James Bagian. Počas letu vypustili družicu TDRS, uskutočnili množstvo experimentov a v poriadku pristáli za asistencie 450 000 divákov na základni Edwards Air Force Base v Kalifornii.
Po štvrtýkrát a naposledy letel na jeseň roku 1991. Mal 46 rokov. Päťdennej misie STS-48 opäť s raketoplánom Discovery sa okrem Buchliho zúčastnili kozmonauti John Creighton, Kenneth Reightler, Charles Gemar a Mark Brown. Päťčlenná posádka počas letu vypustila družicu UARS. Zvyšok letu bol venovaný rôznym vedeckým pokusom. Kvôli počasiu namiesto na Floride pristáli na základni Edwards.
Počas svojich 4 letov strávil vo vesmíre 20 dní.
Po letoch
Po odchode z NASA sa v roku 1993 zamestnal vo firme Boeing Defense and Space Group.
Natal (Brazília)
Natal (po portugalsky: [naˈtaw], Vianoce) je obec, hlavné mesto a najväčšie mesto štátu Rio Grande do Norte, nachádzajúcom sa na severovýchode Brazílie. Podľa sčítania ľudu v roku 2010 má mesto 803 739 obyvateľov (1 340 285 v aglomerácii Natal). Natal je považovaný inštitútom IPEA (Inštitút aplikovaného ekonomického výskumu Brazílie), za najbezpečnejšie mesto v Brazílii.
Ukončenie výstavby Via Costeira (Pobrežná diaľnica) v dĺžke 10 km (5,5 mi), je to mestská diaľnica pozdĺž pobrežia v šesťdesiatych rokoch bolo začiatkom turizmu, ktorý sa najviac rozvíjal v osemdesiatych rokoch. V jej blízkosti sa nachádzajú hlavné hotely mesta. Mesto má niekoľko turistických zaujímavostí a je známe aj svojimi prírodnými krásami, napríklad najvyšší kešu strom na svete, historickými pamätihodnosťami (pevnosť Forte dos Reis Magos, divadlo Alberto Maranhão a most Newton Navarro), svojimi plážami (Ponta Negra, Pipa a Genipabu) a tiež známym karnevalom Carnatal. Mesto má druhý najväčší park v Brazílii, Parque das Dunas.
Infraštruktúra
Je to hlavné mesto brazílskeho štátu, ktoré je najbližšie k Európe a letisko Augusto Severo International Airport spája Natal s mnohými brazílskymi mestami a prevádzkuje tiež niektoré zahraničné lety. Mesto je jedným z hostiteľov Majstrovstiev sveta vo futbale v roku 2014.
Superzločinec
Superzločinec je fiktívnym typom zločinca, ktorý je typický pre beletriu, komiks a film. Superzločinci majú megalomanské ambície a ich plány obvykle dokážu zastaviť iba superhrdinovia.
Predchodcovia postáv superzločincov
Asi najznámejšou literárnou postavou, ktorú by sme mohli označiť ako superzločineckú je Profesor Moriarty z kníh A.C.Doyla. Profesor Moriarty je jediným pravým protivníkom Sherlocka Holmesa, čo sa týka inteligencie a schopností. Ďalšou postavou je Ming zo seriálu Flash Gordon, ktorého ambície presiahnu jeho vlastnú planétu a pokúsi sa expandovať do vesmíru.
NGC 4577
NGC 4577 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 28. januára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Milan Kováč (spevák)
náhľad|Milan Kováč
'''Mgr. Milan Kováč''' (* 18. september 1990, Banská Bystrica) je slovenský spevák, frontman a zakladateľ skupiny Rock Reunion.
Jeho hlavnou charakteristikou sú šiltovka a veľké okuliare, ktoré inšpirovali aj návrh kapelného merchu "Milujem život". Vo voľnom čase sa venuje cykloturistike, horskej cyklistike, turistike a vyznáva zdravý životný štýl.
V kapele Reunion pôsobí od jej vzniku v roku 2006 a od vtedy sa aktívne venuje spevu a hre na elektrickú gitaru.
Štúdium
Gymnázium Andreja Sládkoviča (2006-2010)
Univerzita Mateja Bela, FPVMV (2010-2015)
Rock Reunion
Milan Kováč pôsobí v kapele Rock Reunion od roku 2006, kedy ju založil spoločne s gitaristom a kamarátom Radovanom Oravkinom.
Dodnes pôsobí ako spevák a gitarista. Tak isto sa podieľa ako autor, textár a producent.
Podieľal sa na vzniku obidvoch albumov ako spevák a gitarista. Na ohlasovanom novom albume To najlepšie z nás sa podieľa aj ako koproducent.
Plameniačik Maťko
Ružový plameniačik so šiltovkou a okuliarmi, ktorý bol použitý na merchovom oblečení kapely bol inšpirovaný práve Milanom.
Beat generation
thumb|Plagát k filmu „The Beat Generation“ v roku [[1959. Scenár napísali Richard Matheson a David Meltzer – bítnický básnik. Vo filme vystupoval Louis Armstrong.]] Beat generation (iné názvy: bítnici, porazená generácia , zbitá generácia , beatnici ; ) je hnutie amerických básnikov a prozaikov 50. – 60. rokov 20. storočia, ktorí svojimi dielami i životnými postojmi demonštrovali nesúhlas s konzumnou spoločnosťou a s konzervativizmom zakoreneným vo vtedajšej kultúre.
Literárne hnutie
Bítnici sa v kladnom zmysle zapísali do vývoja americkej a anglosaskej literatúry. Tesne po druhej svetovej vojne vládol v poézii T. S Eliot a Ezra Pound, ich dominanciu podporovali akademickí kritici a autori. V tomto štádiu vývoja poézie prišli na jej scénu nové generácie autorov, ktorí sa združovali v krúžkoch Black Mountain poets a v Newyorskej škole. Boli podstatne ovplyvnení tvorbou Williama Carlosa Williamsa. thumb|[[Gregory Corso – básnik]] „Beat Generation“ ako literárne hnutie začalo kryštalizovať na západnom pobreží USA v San Franciscu a Los Angeles, kam sa presťahovali Allen Ginsberg, Jack Kerouac a Gregory Corso z newyorskej Greenwich Village. . Hnutie ovplyvnilo širšie umelecké dianie, ktoré bolo neskôr pomenované San Francisco Renaissance – Sanfranciská renesancia. Jednou z centrálnych postáv s výrazným vplyvom hnutia sanfranciských umelcov bol Kenneth Rexroth, považovaný za krstného otca bítnikov.
Pre rozvoj hnutia mal kľúčový význam Lawrence Ferlinghetti a jeho vydavateľstvo „City Lights Books“ založené v 1953, ktorý publikoval mladých autorov hnutia. Iným významným počinom bola čítačka poézie v sanfranciskej „Six Gallery“ 7. októbra 1955. Moderoval ju Kenneth Rexroth a čítali svoje diela Allen Ginsberg, Philip Lamantia, Michael McClure, Gary Snyder a Philip Glenn Whalen. Súdny proces, ktorý z toho vznikol (je opisovaný v článku o Ferlinghettim), mal významný dopad na spropagovanie Ginsbergovho Vytia, z ktorého sa predalo dovtedy na americké pomery v poézii nevídané množstvo výtlačkov. Debut „Vytie“ obsahoval aj predhovor Williama Carlosa Williamsa a natrvalo sa umiestnil v histórii americkej literatúry.
Prelom 50. a 60. rokov 20. storočia sa vyznačoval intenzívnou publikačnou činnosťou Beat Generation, ktorá trvala približne do roku 1968. Vplyv hnutia stihol ešte poslať svoje iskrenie novej revolte hippies, no jeho členovia sa viac do nej nezapájali, okrem účasti troch – Ginsberga, McClura a Snydera na „Zhromaždení kmeňov“ v sanfranciskom „Golden gate parku“ v 1967.
Ku koncu 60. rokov 20. storočia sa hnutie vyčerpalo. „Beat Generation“ obohatila Ameriku a následne i svet písomnou bezprostrednosťou, otvorenosťou, odvahou, s akou prednášali svoje verše.
Literárna a estetická platforma
Bítnici nemali spoločný tvorivý manifest, jednotliví autori boli výrazne špecifickí, lebo ich individuality významne určovali tvorbu ich poézie. Jednotiaci pohľad na ich hnutie prvýkrát možno zistiť u Johna Clellona Holmesa v článku „Toto je Beat Generation“ z roku 1952 v New York Times Magazine.
Ich tvorivé postupy zahŕňali metódu spontánneho písania, ktorú opísal Kerouac v texte „Základy spontánnej prózy“. Z hľadiska formy preferovali voľný verš, hovorovú reč, džezový rytmus. Ideologicky vychádzali zo zenbudhizmu, mysticizmu, romantizmu a francúzskej bohémy. Blízki im boli aj John Keats, Arthur Rimbaud, Walt Whitman, William Carlos Williams, japonská poézia – haiku.
Bítnici sa snažili priblížiť poéziu k čitateľov, zbaviť ju akademického elitárstva a nudy. K tomu slúžili verejné čítačky, recitovanie za sprievodu džezovej hudby v kaviarni, na ulici. Hovorový jazyk, priamočiarosť a údernosť boli nástrojmi posunu ich poézie bližšie k chápaniu davu na ulici. Z hľadiska vývoja literatúry je hnutie “Beat Generation” preklenutím medzi modernou a postmodernou.
Nemecký bítnik
Ich literárnymi kritikmi boli John Clellon Holmes a nepriaznivo zameraní Norman Podhoretz, John Ciardi a Ralph de Toledano.
Charakteristika životných postojov hnutia
Samotné slovo beat sa nedá celkom jednoznačne preložiť. Má niekoľko homonymných významov: „zbitý“, „unavený životom“ alebo „na mizine“.
Určitejšie miesto prvého výskytu termínu „beatnik“ však opísal Jack Kerouac v roku 1948 v rozhovore s priateľom románopiscom Johnom Clellonom Holmesom. Výraz priniesol newyorský narkoman a zlodej Herbert Huncke, ktorý sa ocitol ako postava v Burroughsovom románe „Feťák“, keď istý čas pobýval u Kerouaca. Hunckeho nakoniec „prevychovali“ Kerouac a ostatní na spisovateľa.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2014
Konečné poradie
{| border=0 celspacing=0 cellpadding=0 align=center
Beat generation
Charakteristika životných postojov hnutia
Citát: ''Sedeli sme s Johnom Clellonom Holmesom a uvažovali o význame „Stratenej generácie“ a následného existencializmu. Ja som povedal: Vieš, John, toto je naozaj zbitá generácia. On nato vyskočil so slovami:Presne, to je ono!''
Obdobne ako niektorí romantickí „vydedenci“, prekliati básnici alebo umelci francúzskej bohémy odmietali bítnici kariéru úspešných mladých Američanov, hlásali dobrovoľnú chudobu a živili sa manuálnou prácou, napríklad ako traťoví robotníci, cestári na Aljaške, strážcovia úrody na farmách alebo námedzné sily na železničných prekladištiach.
Ich diela vypovedali o pocitoch ľudí z okraja spoločnosti, o beznádeji, depresii, o rozširovaní vedomia pomocou alkoholu, drog alebo sexuálnej slobody. Bítnici šokovali a provokovali.
Za zmienku stoja dva bítnické pojmy. Hipster, teda človek, ktorý sa presvedčil, že sloboda môže existovať jedine mimo oblasti života meštiackej spoločnosti, v ktorej žili Squares, teda ľudia usporiadaní. Bítnici sa sami vnímali ako vyhnanci a exulanti v nepriateľskej kultúre, ako priekopníci nových postojov k duchovnému zdraviu a etike. Zavrhovali tzv. „šuflíkových umelcov“ – píšucich anonymne len pre seba. Zbožňovali Rimbauda, ktorý prehlásil: „''Ja! Ja, ktorého nazývajú mágom či anjelom, upúšťam od všetkej mravnosti...''“. Na základe meradiel svojej doby boli vnímaní ako šialenci a museli znášať následky, ktoré so sebou ich premena niesla – blázince, verejný výsmech, cenzúru a dokonca väzenie. Bítnici boli druhom spoločenskej revolty, ktorá však nemala charakter sociálneho boja so spoločnosťou, ale bola únikom z nej a pokojným pokusom zmeniť jej myslenie. Preto tie nestále zamestnania, dlhé cesty po Amerike, meditácie, drogy a orientálne náboženstvá. Dôležitejší bol však ich literárny protest.
Povedali o hnutí
Norman Podhoretz: Dokonca aj relatívne mierny étos Kerouacových kníh môže ľahko prerásť do brutality, pretože v tých knihách je potláčaný výkrik: Zabite intelektuálov, ktorí sú schopní hovoriť súvisle, zabite ľudí, ktorí sú schopní sedieť päť minút, zabite tie nepochopiteľné indivíduá, ktoré sú schopné normálne si nájsť ženu, prácu, cieľ....
Michal Judt
Michal Judt (* 23. september 1876, Špania dolina – † 24. apríl 1942, Slovaktown) bol rímskokatolícky kňaz, spisovateľ a krajanský činiteľ. Pseudonym: Spivak zo Slovaktown
Životopis
Študoval teológiu v Banskej Bystrici a stal sa kňazom (1900). Po emigrácii pôsobil medzi krajanmi v USA. Novinárske a literárne príspevky uverejňoval v rozličných slovenských časopisoch.
Ruská modrá mačka
Ruská modrá mačka je druh mačky. Vyznačuje sa jedinečným sfarbením srsti modrej farby so strieborným leskom a elegantnou stavbou tela. Má dlhé, štíhle nohy a štíhle pretiahnuté telo, chvost sa zužuje do mierneho hrotu. Hlava je klinovitá. Táto mačka sa vyskytuje tiež v čiernej, bielej. Biela a čierna varianta nie je uznaná ako oficiálne plemeno podľa FIFe, pod ktorých záštitou sú všetky súťaže na Slovensku, avšak WCF tieto variaty uznáva. Má mať čo najžiarivejšie zelené oči, no v minulosti to boli smaragdové oči. Rezervovaná a veľmi distingvovaná mačka, ideálna do bytu, pretože ako jedna z mála, nemá deštrukčné sklony. Podľa legendy sa tieto mačky objavili na lodiach z ruského prístavu Archangeľsk, ktoré ich doviezli do Británie v 19. storočí. Podľa britského štandardu je ich najdôležitejším znakom jemná, lesklá, hustá, dobre izolujúca srsť s podsadou. V roku 1893 boli zapísané do knihy Herrisona Weira - Our cats pod názvom Ruská modrá, ale od roku 1917 až do roku 1948 sa označovali za orientálne modré. Množstvo mien, ktoré má ruská modrá, svedčí o zmätku, ktorý vládne okolo jej pôvodu. Sú závažné dôkazy, že je prirodzeným ruským plemenom. Potvrdzuje to veľký výskyt ruských modrých po dlhú dobu vo Švédsku. Spočiatku bola známa ako Archangelská mačka, pretože niekoľko exemplárou tohto druhu priniesli námorníci...
Blatno
Blatno môže byť:
Riot Act (album)
Riot Act je siedmy album skupiny Pearl Jam. Žánrovo je najviac ovplyvnený folkom a experimentálnou hudbou. Album vydalo 12. novembra 2002 hudobné vydavateľstvo Epic Records. Nahrávanie tohto albumu produkoval Adam Kasper. V roku 2007 dostal tento album za predaj hudobných nosičov v USA zlatý certifikát.
Riot Act bol prvým albumom, na ktorom organové party nahrával Kenneth "Boom" Gaspar, ktorý najvýraznejšie ovplyvnil výslednú nahrávku piesne "Love Boat Captain". Väčšina skladieb bola nahrávaná naživo.
Zoznam skladieb
Všetky informácie pochádzajú z AllMusic.
Výroba albumu
Všetky informácie pochádzajú z AllMusic.
Venovanie
Pearl Jam venoval tento album trom hráčom na basové hudobné nástroje, ktorí zomreli v roku 2002:
Eduard III.
Eduard III. môže byť:
Škótska gaelčina
Škótska gaelčina alebo gaelčina je keltský jazyk, ktorým v súčasnosti hovorí asi 80 000 ľudí a to hlavne na severozápade Škótska v oblastiach Highlands a na ostrovoch Hebridy, Orkney a Shetland (severne od Škótska). Gaelčina patrí do skupiny keltských jazykov. Vznikla z jazyka pôvodných obyvateľov Škótska – Piktov – s vplyvmi severských a škandinávskych jazykov. Po neúspešnej rebélii škótskeho princa Charlesa Edwarda Stewarta v roku 1745 Anglicko potlačilo používanie gaelčiny. Jej návrat do bežného života nastal v 70. rokoch 20. storočia a v súčasnosti sa znova vyučuje na školách a univerzitách. V gaelčine tiež vychádzajú miestne noviny a časopisy a gaelsky sa vysiela v rádiu i televízii.
Írčina
Írčina (iné názvy: gaelčina, írska gaelčina) je keltský jazyk z rodiny indoeurópskych jazykov. Spolu so škótskou a manskou gaelčinou (obidva vznikli z írčiny) patrí do goidelskej vetvy keltských jazykov. Írčina je popri gréčtine a latinčine najstarší európsky jazyk s literárnou tradíciou.
Rakúsko (rozlišovacia stránka)
Rakúsko (po nemecky Österreich, po latinsky Austria) môže byť:
Írčina
Podľa írskej ústavy je to prvý úradný jazyk Írskej republiky (angličtina je druhým jazykom). V sčítaní v roku 2011 deklarovalo 1 774 437 ľudí (41,4 %) vo veku 3+ znalosť írčiny. Len malá časť z týchto ľudí ju používa ako prvý jazyk, omnoho viac ľudí ňou hovorí len zriedka alebo vôbec, prípadne len v škole. Jedine v gaeltachtoch, oblastiach, kde írčinu používajú ľudia každodenne, má írčina lepšie pozície. Jej rozšírenosť je aj tu ohrozená, a to imigráciou z anglofónnych oblastí Írska, prípadne zo zahraničia.
Status írčiny a pokusy o jej renesanciu
Írska ústava definuje írčinu ako národný a prvý úradný jazyk štátu. Napriek tomu je drvivá väčšina vládnych dokumentov vytváraná v angličtine. Írčina je povinným predmetom vyučovaným na školách, ktoré sú financované zo štátnych zdrojov. Od roku 2007 je írčina úradným jazykom Európskej únie.
InZine
inZine (z angl. Internet magaZine) – intenzívny internetový magazín – bol prvý profesionálny internetový časopis (webové periodikum) vydávaný na Slovensku. Website InZinu bolo www.inzine.sk (doména inzine.sk teraz už nepatrí tomuto časopisu). Od začiatku jeho existencie v roku 1999 až po posledné vydanie 31. marca 2004 boli šéfredaktormi postupne Peter Uličný, Peter Pišťanek a Elena Akácsová. V rokoch 20002002 existovala aj samostatná česká mutácia s redakciou v Prahe. Šéfredaktorom českého inZinu bol spisovateľ a publicista Ivan Adamovič. Vydavateľom oboch bola spoločnosť Gratex International, a. s. inZine čiastočne nadväzoval na diskusie na SME (SME-L) a položil základy modernej internetovej publicistiky, ktorá ho neskôr prevalcovala (napríklad blogy). Viacero jeho prispievateľov sa stali známymi a publikovanými autormi. Obsah, aktualizovaný denne, bol pre čitateľov bezplatný a diskusie neboli moderované.
Vznik
Elena Akácsová: „''V tom čase sme začali v Gratexe robiť aj internet smerom von, gratex i-space. Marian Jaslovský robil hudobný web a Miro Ulman filmový. Robili sme kultúrny servis divadiel a kín. Mimochodom, pre ich plagáty sme si museli chodiť, nevedeli to ani dodať na diskete, nieto ešte e-mailom. Ja som začala písať úvodníky, pridal sa Peter Pišťanek a z tohto podhubia vznikol v roku 1999 inZine.''“
Redaktori
Ako spoluautori boli na stránke InZine uvedení všetci, ktorých príspevky boli zverejnené. InZine tak už po krátkom čase od svojho vzniku mal okolo 30 autorov (avšak redakciu predstavovali len niektorí). InZine tak vytváral priestor na publikovanie aj začínajúcim autorom (alebo autorom publikujúcim pod pseudonymom). Okrem šéfredaktorov, boli pravidelnými prispievateľmi Rado Ondřejíček, Eva Borušovičová, Ľuboš Vodička, František Gyárfáš, Monika Vrzgula, Marian Jaslovský, Juraj Malíček, Miroslav Ulman, Miro Veselý (väčšina fotografií) ako aj Erik Láštic, Tomáš Čejka a iní.
InZine organizoval stretnutia čitateľov a podieľal sa na rôznych projektoch v oblasti literatúry a hudby (napr. Demovnica). „''InZine mal aj zmysel pre nezmysel a odvahu vystreliť si zo seba a zo svojich čitateľov. Pamätné je napríklad hacknutie servera časopisu Ježiškom pred Vianocami, ale aj vytáčanie suchárskych čitateľov článkami v rubrike Mysty.''“
Zánik, význam a dopad
Modelom finančného fungovania InZine, zabezpečeného priamo len firmou Gratex, bolo okrem budovania jej imidžu zvyšovanie obratu v jej internetovom obchode, na čo viaceré články (nepriamo) nabádali. V tom období sa ešte reklama na internete skoro nepredávala a tak cieľom bolo získať nových čitateľov, ktorí by aj niečo nakupovali. Pre zvýšenie zaujímavosti a čítanosti vznikla rubrika sexuologická poradňa, pribúdali články o alkohole a rozbehla sa drogová poradňa. Medzi načítanejšími (najdiskutovanejšími) článkami bol Polnočný denník (vyšiel knižne v roku 2002) od anonyma s pseudonymom Maxim E. Matkin. Počet čitateľov stúpal a preto dosť prekvapivo v marci 2004 InZine ukončil svoju činnosť článkom šéfredaktorky oznamujúcim jeho zánik. "„Gratex sa medzičasom rozrástol a povedal si, že sa nebude hrať na vydavateľa, lebo je počítačová firma. Možno to bolo predčasné, možno to ešte chcelo viac času. Už sa to nedá vrátiť späť.“. Povedala Akácsová."O zániku Rado Ondřejíček uvažoval nasledovne: "...nadpisy zaváňajúce sexom, ani kontroverzné témy nedokážu vyčarovať nových obyvateľov Slovenska, dostatočne sčítaných, inteligentných a vnímavých a neviemešteakých, ktorí by si s objavom takéhoto magazínu povedali, že našli presne to, čo vždy chceli čítať, ale nevedeli kde."Podľa Ondrejíčka mal InZine 50 000 užívateľov mesačne.
V septembri 2005 boli publikovali oznámenia, že redakcia v podobnom zložení spúšťa magazín STation (neskôr T-Station, vlastnený Slovak Telekomom), ktorý však tiež ukončil svoju existenciu v júli 2008 a je doteraz dostupný v archíve. Ďalším pokusom bol www.Inland.sk (JOJ), ktorý skončil v januári 2010 (návštevnosť sa pohybovala priemerne na úrovni 13,5 tisíc reálnych užívateľov).
2004 FU162
2004 FU162 je planétka zo skupiny Aten, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba 44 minút počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História
Planétku objavili 31. marca 2004 okolo 06:40 svetového času (UTC) jednometrovým ďalekohľadom s CCD kamerou na Lincoln Laboratory Observatory v rámci programu LINEAR astronómovia M. Blythe, F. Shelly, M. Bezpalko, R. Huber, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke, M. McCleary, H. Stange a A. Milner. V čase objavu sa nachádzala vo vzdialenosti približnr 13 tisíc km od stredu Zeme a bola spozorovaná ako objekt hviezdnej veľkosti 16,7m.
V čase, keď bol tento objekt spozorovaný a jeho objav bol okamžite nahlásený do Strediska pre malé planéty (Minor Planet Center, MPC) sa pohyboval veľmi rýchlo po oblohe a krátko na to zmizol v slnečnej žiare, takže jeho ďalšie sledovanie už nebolo možné. Napriek tomu, že bol pozorovaný veľmi krátko, bolo možné určiť práve vďaka rýchlemu pohybu jeho dráhu veľmi presne a preto mu MPC pridelilo alspoň predbežné označenie, aj keď to v takomto prípade nie je zvyčajné. Pokusy nájsť toto teleso na archívnych snímkach boli neúspešné.
Parametre dráhy, uvedené v pripojenej tabuľke, platia pre jeho súčasnú dráhu slunečnou sústavou po stretnutí so Zemou. Predtým sa teleso pohybovalo po dráhe s veľkou polosou 1,0045 AU, excentricitou 0,3416, sklonom k ekliptike 2,400º a dobou obehu okolo Slnka 1,007 roku. Je teda vidieť, že vplyvom veľkého priblíženia k Zemi sa táto planétka naraz dostala zo skupiny Apollo do skupiny Aten. Spätný výpočet dráhy do minulosti tiež odhalil, že sa v rokoch 1976, 1987 a 2001 trikrát priblížila k Venuši a to na 6,2 resp. 6,7 resp. 5,8 mil. km.
Výhľad do budúcnosti
Zo znalostí súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosľ medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 45 tis. km. Najbližšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 5,38 mil. km sa očakáva 31. marca 2007, ale vzhľadom na odhadovanú veľkosť je málo pravdepodobné, že bude znova spozorovaná. V tomto storočí dôjde ešte mnohokrát k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi. Najmenšie vzdialenosti počas týchto preletov sa budú na začiatku stále zväčšovať, minimá opäť dosiahnú okolo roku 2040, keď sa minimálna vzdialenosť bude pohybovať okolo 10 mil. km a potom opäť porastú a zmenšia sa až začiatkom 22. storočia.
Napriek tomu patrí k blízkozemským planétkam, nemôže teda Zem v najbližšej budúcnosti ohroziť.
Arpád Juhász
Arpád Juhász (pôv. Schäffer) (* 2. december 1894, Moldava nad Bodvou – † 1945, Budapešť, Maďarsko) bol slovenský spisovateľ a redaktor maďarskej národnosti.
Hauban
Hauban je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Arpád Juhász
Životopis
Študoval vo Viedni, v Banskej Bystrici, v Rožňave a v Miskolci. Novinár na viacerých miestach v Rumunsku a v Maďarsku. Od začiatku 20. rokov 20. storočia žil v Košiciach, kde pôsobil ako riaditeľ Maďarského divadla.
Hauban
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Náklad
Náklad môže byť:
Náklady v ekonómii môže byť:
Hauban
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4578
NGC 4578 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. januára 1784.
Arpád Juhász
Životopis
Básnicky debutoval počas štúdií, písal prózu, je spoluautor drámy Červená opica.
NGC 4578
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,2.
Jedenásť bodov
Jedenásť bodov (po hebrejsky: 11 הנקודות) bola akcia Židovskej agentúry v roku 1946, ktorej cieľom bolo vytvoriť židovské osídlenie v Negevskej púšti pred akýmkoľvek delením Britského mandátu Palestína.
Opis
Múzeum, ktoré dokumentuje vytvorenie týchto jedenástich bodov, sa nachádza v kibuci Revivim. V roku 1996 vydala Izraelská pošta známku k päťdesiatemu výročiu založenia týchto osád.
Medzi týchto jedenásť osád patrili osady:
Argument šírky pericentra
náhľad|Argument šírky pericentra ω. Argument šírky pericentra alebo len argument pericentra je jedným z elementov dráhy opisujúcich pohyb telesa okolo centrálneho telesa. Pokiaľ je tým centrálnym telesom Slnko, nazýva sa argument perihélia alebo argument šírky perihélia. Je to uhol medzi výstupným uzlom a pericentrom (v prípade Slnka perihéliom) meraný v rovine obehu. Ak Zem, tak sa nazýva argument perigea.
Interpol
Interpol (z anglického názvu International Criminal Police Organization) je medzinárodná policajná organizácia združujúca demokratické aj nedemokratické štáty v rámci boja so všetkými druhmi trestnej činnosti. Je založená na spolupráci všetkých členských štátov pri prenasledovaní, vyhľadávaní a zatýkaní páchateľov trestných činov.
Členom Interpolu je 194 krajín a v každej z nich pomáha polícii posilňovať bezpečnosť. Zdieľa a poskytuje informácie o zločinoch a zločincoch a zabezpečuje širokú technickú a operatívnu podporu. Všetky krajiny sú v spojení prostredníctvom komunikačného systému I-24/7. Táto zabezpečená platforma slúži na kontakt medzi krajinami a Generálnym sekretariátom, zabezpečuje prístup do databáz a služieb v reálnom čase z centrálnych a vzdialených polôh. Súčasťou je 17 policajných databáz.
Interpol sa tiež stará o výmenu informácií polície a expertov v rôznych oblastiach trestnej činnosti, ktorí sa stretávajú prostredníctvom pracovných skupín a na konferenciách s úmyslom zdieľať skúsenosti a nápady.
Interpol poskytuje i vyšetrovaciu podporu napríklad vo forme forenznej analýzy, tiež analýzu a pomoc pri hľadaní utečencov po celom svete. Dôležitou súčasťou činností Interpolu je školenie v mnohých oblastiach ktoré predstaviteľom prináša efektívnu prácu so službami Interpolu. V každej oblasti špecializovanej trestnej činnosti agentúra spolu s členskými krajinami zabezpečuje rôzne činnosti, napríklad podporu vyšetrovania, operácie v teréne, školenia a networking. Súčasťou činností je aj sústredenie sa na výskum a vývoj v oblasti medzinárodnej trestnej činnosti a trendov ktoré pomáhajú predvídať budúcnosť.
Keďže je Interpol globálna organizácia, umožnuje policajnú spoluprácu aj medzi krajinami, ktoré nemajú diplomatické vzťahy, Interpol je politicky neutrálny a rešpektuje platné zákony v rôznych krajinách. Organizácia reprezentuje a zastupuje políciu celosvetovo, spolupracuje s vládami na najvyššej úrovni a podporuje spoluprácu a využívanie agentúrnych služieb.
Vývoj
V prvej časti 20. storočia boli viaceré snahy o vytvorenie a formalizáciu medzinárodnej policajne spolupráce, všetky však zlyhali. Medzi tieto snahy patrili prvý kongres kriminálnej polície v Monaku v roku 1914 a medzinárodná policajná konferencia v New Yorku v roku 1922. Kongres v Monaku zlyhal, pretože ho usporiadali právnici a politickí činitelia, nie policajní odborníci, zatiaľ čo konferencia v New Yorku nepritiahla medzinárodnú pozornosť.
Medzinárodná komisia kriminálnej polície
Úspešnou sa stala iniciatíva viedenského policajného riaditeľa Johanna Schobera a v septembri 1923 vznikla na 2. Medzinárodnom policajnom kongrese vo Viedni Medzinárodná komisia kriminálnej polície so sídlom vo Viedni. Vo Viedni boli totiž uložené evidencie zločincov, ktoré obsahovali záznamy z dôb existencie Rakúsko-Uhorskej monarchie a preto bola Viedeň ideálnym miestom pre centrálnu evidenciu medzinárodných zločincov ktorá bola priamym predchodcom Interpolu. Oznámenia o hľadaných osobách boli prvýkrát uverejnené v Medzinárodnom časopise Public Safety Journal. Kongresu sa zúčastnili tieto krajiny: Rakúsko, Československo, Dánsko, Egypt, Francúzsko, Fiume, Nemecko, Grécko, Maďarsko, Taliansko, Japonsko, Lotyšsko, Holandsko, Poľsko, Rumunsko, Švédsko, Švajčiarsko, Turecko, Spojené štáty a Juhoslávia.
Všetky tieto krajiny ale neboli členmi, pretože v tej dobe o členstve rozhodovali riaditelia polície krajín, nie krajiny samotné.