cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Punk rock
Hardcore
Skatepunkoví novátori sa uberali inými smermi: Big Boys pomohli vytvoriť funkcore, zatiaľ čo losangeleská tlupa Suicidal Tendencies zohrala zásadnú úlohu pri vzniku novej, heavy metalom nasiaknutej odnože hardcoru, crossover thrashu. V polovici desaťročia vytvorila kapela D.R.I. ďalší podobný superrýchly štýl – thrashcore. Obe tieto odnože vznikli nezávisle od seba na dvoch odlišných miestach. Tales of Terror zo Sacramenta, ktorí zmiesili psychedelický rock z hardcorovým soundom, ovplyvnili tiež vznikajúci nový žáner, grunge. Počin Void z Washingtonu, D.C. bol jedným z prvých punk-metalových crossoverov a ovplyvnil thrash metal.
Oi!
Po vzore predných punkových kapiel prvej vlny Cock Sparrer a Sham 69, kapely druhej vlny ako Cockney Rejects, Angelic Upstarts, the Exploited, Anti-Establishment či the 4-Skins sa koncom 70. rokov začali usilovne snažiť o opätovné prepojenie punk rocku s prívržencami z pracujúcej triedy a vrátiť sa naspäť na pouličnú úroveň. Slovami hudobného historika Simona Reynoldsa, „z tohto dôvodu verili, že hudba musí zostať ‚prístupná a nenáročná‘“. Pôvodne sa ich štýl nazýval „real punk“ (angl. skutočný punk) alebo street punk; vytvorenie škatuľky Oi! sa pripisuje novinárovi britského hudobného časopisu Sounds Garrymu Bushellovi, ktorý s týmto označením prišiel roku 1980. Toto pomenovanie je čiastočne inšpirované zvykom skupiny Cockney Rejects odrátavať pred každou piesňou „Oi! Oi! Oi!“, namiesto zaužívaného „1,2,3,4!“.
Hnutie Oi! poháňal pocit, že mnohí účastníci ranej punkrockovej scény boli, slovami gitaristu the Business Steva Kenta, „hypermoderní univerzitní ľudia používajúci dlhé slová, snažiaci sa byť umeleckými; ... a strácajú kontakt“. Podľa Bushella, „punk mal byť hlasom ľudí čakajúcich na podporu v nezamestnanosti, no v skutočnosti zväčša nebol. Oi však bol realitou punkovej mytológie. Na miestach, odkiaľ [tieto kapely] pochádzali, to bolo tvrdšie a agresívnejšie, produkujúc pritom rovnako kvalitnú hudbu.“ Lester Bangs opísal Oi! ako „spolitizované futbalové chorály pre nezamestnaných chuligánov“. Obzvlášť jeden song sa prihováral medzinárodným stúpencom: „Punks Not Dead“ od the Exploited. Ako svoju hymnu si túto pieseň prisvojili skupiny nelojálnej mexickej mládeže, ktoré boli v 80. rokoch 20. storočia známe ako bandas; jedna takáto banda sa pomenovala PND, podľa iniciál piesne.
Hoci väčšina počiatočných Oi! kapiel bola apolitická alebo ľavicová, o mnohé z nich sa začali zaujímať neonacistickí skinheadi. Rasistickí skinheadi nezriedka narúšali Oi! koncerty pokrikovaním fašistických hesiel a vyvolávaním bitiek, ale niektoré Oi! kapely sa i tak zdráhali súhlasiť so svojimi fanúšikmi, ktorí takéto vyčíňanie kritizovali. To viedlo k tomu, že verejnosť si začala spájať toto hnutie s pravicovým extrémizmom. Strength Thru Oi!, kompilačný album zostavený Bushellom a vydaný v máji 1981, vyvolal kontroverzné reakcie, najmä keď vyšlo najavo, že agresívna postava na obale je neonacista uväznený kvôli rasovému násiliu (Bushell vyhlásil, že o tom nevedel). 3. júla napadli koncert kapiel Business, 4-Skins a The Last Resort v Hamborough Tavern v Southall miestni mladí ľudia ázijského pôvodu útočiaci zápalnými bombami, domnievajúc sa, že ide o neonacistické zhromaždenie. Po tejto udalosti sa na Oi! scénu obrátila pozornosť tlače, ktorá začala spájať hnutie s pravicovým extrémizmom, následkom čoho začalo hnutie čoskoro strácať na sile.
Anarcho-punk
Z hnutia vzniklo viacero štýlov podobného politického razenia. Skupina Discharge, ktorá vznikla v roku 1977, vytvorila začiatkom 80. rokov D-beat. Iné skupiny v hnutí, na čele s Amebix a Antisect, vyvinuli extrémny štýl známy ako crust punk. Viaceré z týchto skupín majúce korene v anarcho-punku ako the Varukers, Discharge, či Amebix, spoločne s bývalými Oi! kapelami ako the Exploited a streetpunkermi ako napríklad Charged GBH, sa stali ústrednými figúrami britského hardcorového hnutia UK 82. Z anarcho-punkovej scény vznikli tiež kapely ako Napalm Death, Carcass a Extreme Noise Terror, ktoré v polovici 80. rokov definovali grindcore, vnášajúc do svojej tvorby extrémne rýchle tempá a deathmetalové gitary. Americká anarcho-punková scéna vedená Dead Kennedys sa vyvinula okolo kapiel ako MDC z Austinu a Another Destructive System z južnej Kalifornie.
Pop punk
thumb|Ben Weasel z poppunkovej kapely Screeching Weasel.
Svojou láskou k Beach Boys a šesťdesiatkovému bubblegum popu vydláždili Ramones cestu k tomu, čo sa stalo známe ako pop punk. Koncom 70. rokov britské kapely ako Buzzcocks a the Undertones skombinovali popové rytmy a textovú náplň s punkovou rýchlosťou a chaotickou prchkosťou. Začiatkom 80. rokov niektoré z predných kapiel južnokalifornskej punkrockovej scény ako Bad Religion či Descendents začali klásť väčší dôraz na melodickú stránku než bolo bežné u ich vrstovníkov. Viacero z budúcich poppunkových kapiel pôsobilo pod krídlami nezávislej nahrávacej spoločnosti Epitaph Records, ktorú založil Brett Gurewitz zo skupiny Bad Religion.
Po celej krajine sa začali objavovať kapely, ktoré spájali punk s odľahčenými melódiami, ako napríklad the Queers či Screeching Weasel; s tohto podhubia vznikli zase kapely typu Green Day a the Offspring, ktorých nahrávky mali obrovskú predajnosť, čím vydobyli pop punku širokú popularitu u komerčného publika. Komerčný pop punk neskorších kapiel ako Blink-182 sa nevyhol kritike zo strany oddaných fanúšikov punk rocku; slovami kritičky Christine Di Bella sa jedná o „punk dovedený do čo najväčšej prístupnosti, do bodu keď sa už takmer úplne odtrháva od svojich koreňov, s výnimkou trojakordovej štruktúry piesní.“
Ďalšie fúzie a štýly
Počnúc rokom 1977 sa cesty punk rocku nezriedka krížili s rôznymi žánrami populárnej hudby. Losangeleské punkrockové kapely položili základy širokej škále štýlov: the Flesh Eaters vytvorili deathrock; the Plugz prišli s chicano punkom; a Gun Club prispeli punk bluesom. The Meteors z južného Londýna, a the Cramps, ktorí sa roku 1980 presťahovali z New Yorku do Los Angeles, patrili k priekopníkom fúzneho štýlu psychobilly. Violent Femmes z Milwaukee rozbehli americkú folkpunkovú scénu, zatiaľ čo the Pogues urobili to isté na druhej strane Atlantiku. K ďalším umelcom, ktorí miesili prvky punku s ľudovou hudbou, možno zaradiť R.E.M. či the Proclaimers.
Iné kapely viedli punk rock buď smerom k budúcim rockovým štýlom alebo smerom ku svojim koreňom. Synth-punk (tiež známy ako electropunk) je fúzny žáner, kombinujúci prvky elektronického rocku (napríklad elektronické klávesy či syntetizátory) s punkom. Pôvod tohto štýlu možno vystopovať v tvorbe punkových hudobníkov, ktorí medzi rokmi 1977 a 1984 vymenili svoje gitary za syntetizátory. Samotné pomenovanie „Synth-punk“ je retroaktívny pojem, ktorý zaviedol roku 1999 Damien Ramsey. Okrem electropunku sa ešte niekoľko ďalších štýlov založených na punku zmiesilo s elektronickou hudbou. Zaraďujú sa sem: New Wave, neon pop, electroclash, electronic body music a dance-punk.
Naproti tomu, garážové punkové kapely, ako napríklad chicagskí Dwarves, sa zapodievali verziou punk rocku, ktorá mala blízko jeho koreňom v garážovom rocku 60. rokov. Do tejto škatuľky sa zvykne tiež zaraďovať seattleská skupina Mudhoney, ktorá stála pri zrode grungeu.
Alternatívny rock
thumb|[[Dave Grohl, budúci člen Nirvany, v roku 1989.]] Podzemné punkrockové hnutie inšpirovalo nespočetné množstvo skupín, ktoré sa buď priamo vyvinuli z punkrockového zvuku alebo sa len nechali inšpirovať outsiderským duchom pri koncipovaní úplne odlišného druhu hudby. Pôvodná punková explózia mala dlhodobý vplyv aj na hudobný priemysel a podnietila rast nezávislého sektoru. V prvej polovici 80. rokov britské kapely ako New Order a The Cure, ktoré sa pohybovali na hranici post-punku a Novej vlny, vyvinuli nielen nové hudobné štýly, ale aj úzko špecializovaný trh. Aj keď boli po dlhšiu dobu komerčne úspešné, zachovali si tieto kapely svoju podzemnú subkultúrnu identitu. V Spojených štátoch preklenuli skupiny ako Hüsker Dü a ich chránenci z Minneapolisu Replacements rozdiely medzi punkrockovými žánrami, ako je hardcore, a melodickejšou, experimentálnejšou oblasťou, ktorá sa vtedy volala „college rock“.
V roku 1985 časopis Rolling Stone vyhlásil, že „prvopočiatný punk je passé. Tí najlepší z amerických punkrockerov sa posunuli ďalej. Naučili sa hrať na svoje nástroje. Objavili melódie, gitarové sóla a texty, ktoré sú viac než len vykrikovanými politickými sloganmi. Niektorí z nich dokonca objavili Grateful Dead.“ V druhej polovici 80. rokov tieto kapely, ktoré v miere popularity do značnej miery zatienili svojich punkrockových a post-punkových praotcov, začali byť klasifikované ako alternatívny rock. Alternatívny rock zahŕňa rozmanitú škálu štýlov—okrem iných sem patria napríklad indie rock, gothic rock, dream pop, shoegaze, či grunge—všetky ale majú spoločné, že vzišli z punkrockového podhubia mimo hlavného prúdu populárnej hudby.
Vzhľadom k tomu, že americké alternatíve kapely ako Sonic Youth či Pixies pochádzajúce zo scény no wave, si začali získavať stále väčšiu obľubu, veľké nahrávacie spoločnosti v tom uvideli príležitosť ako zarobiť na undergroundovom trhu, ktorý bol roky predtým doménou hardcore punku. V roku 1991 sa z podzemnej, DIY grungeovej scény v americkom štáte Washington vynorila kapela Nirvana; po nahraní prvého albumu Bleach v roku 1989 za približne 600 dolárov dosiahla skupina obrovský (a nečakaný) komerčný úspech svojím druhým albumom, Nevermind. Členovia kapely uvádzali, že hlavný vplyv na ich štýl mal práve punk rock. „Punk je hudobná sloboda,“ napísal frontman Kurt Cobain. „Hovorí, robí a hrá, to čo chcete.“ Úspech Nirvany otvoril dvere komerčnému úspechu pre celý rad ďalších „nezávislých“ interpretov ako napríklad Pearl Jam a Red Hot Chili Peppers, a stál za rozmachom alternatívneho rocku v prvej polovici 90. rokov.
Emo
thumb|Emo kapela My Chemical Romance v roku 2007. Vo svojej pôvodnej inkarnácii z polovice 80. rokov bolo emo hudobne menej obmedzujúcim štýlom punku so zameraním na emotívne texty, ktorý vyvinuli členovia hardcorepunkovej scény v oblasti Washingtonu, D.C. Pôvodne bolo označované ako „emocore“ (skratka z „emocionálny/emotívny hardcore“), a k priekopníkom patrili kapely ako Rites of Spring a Embrace. V 90. rokoch si označenie emo osvojili rôzne indierockové počiny najmä na americkom Stredozápade, zatiaľ čo iné skupiny uberajúce sa drsnejším smerom, ovplyvnené svojimi punkovými predchodcami, a osvojac si agresívnu formu spevu, začali byť známe pod označením screamo.
Skupina Jimmy Eat World viedla emo smerom k indie rocku a väčšej rádiovej stráviteľnosti; albumy vydané v rokoch 2004 a 2007 sa umiestili v rebríčku top 10. V prvom desaťročí nového milénia skupiny ako My Chemical Romance, Paramore, Fall Out Boy, The All American Rejects, či Yellowcard taktiež spopularizovali podštýl ema známy ako emo pop a definovali tiež s ním spojenú subkultúru. V priebehu 10. rokov 21. storočia sa množstvo undergroundových emo kapiel nechalo inšpirovať emo počinmi z 90. rokov 20. storočia a prvej dekády nového milénia; toto hnutie je známe ako „emo revival“.
Queercore a Riot Grrrl
thumb|Queercoreová kapela Pansy Division počas živého vystúpenia v roku 2016. V 90. rokoch sa okolo punkových kapiel God Is My Co-Pilot, Pansy Division, Team Dresch, a Sister George, ktorých členovia boli homosexuáli, lesbičky, bisexuáli alebo genderqueer osoby, vytvorilo hnutie zvané queercore. Inšpirovali ho o generáciu mladší hudobníci ako Jayne County, Phranc, či Randy Turner, a kapely ako Nervous Gender, the Screamers, a Coil. Toto kultúrno-spoločenské hnutie zahŕňa rozmanité punkové a alternatívne hudobné štýly. Texty v queercore sa obvykle zapodievajú tematikou predsudkov, sexuálnej identity, rodovej identity, či právami jednotlivca. Hnutie pokračuje aj v 21. storočí, opiera sa o festivaly ako napríklad Queeruption.
thumb|left|Riot grrrl kapela Bratmobile v roku 1994. Hnutie Riot Grrrl, významný aspekt pri formovaní feministického hnutia tretej vlny, vzniklo prevzatím hodnôt a rétoriky punku a jeho použitím na predávanie feministických správ. Vystúpenie ženských kapiel Bikini Kill, Bratmobile, Heavens to Betsy, L7, a Mecca Normal na punkovo-alternatívnom festivale International Pop Underground Convention, ktorý sa konal v hlavnom meste štátu Washington Olympia roku 1991, bolo predzvesťou vznikajúceho fenoménu riot grrrl. Hnutie riot grrrl dávalo do popredia feministické záujmy a pokrokovú politiku vo všeobecnosti; neoddeliteľnou súčasťou scény boli taktiež fanziny a dôraz na svojpomocnosť. Toto hnutie sa pri šírení svojich ideí a odkazov spoliehalo na média a technológie, vytvoriac tak kultúrno-technologický priestor, kde mohol feminizmus hlásať svoje záležitosti.
Revival a komerčný úspech v Spojených štátoch
thumb|left|Spevák a gitarista kapely Green Day Billie Joe Armstrong; v pozadí je basgitarista Mike Dirnt.
Punková hudba z konca 70. rokov sa ostro vyhraňovala voči komerčnosti a konformite, dosahujúc tak len obmedzený komerčný úspech. V 90. rokoch bol už ale punk rock natoľko zakorenený v západnej kultúre, že punkovú módu využívali i vysoko komerčné skupiny, štylizujúce sa do pozície „rebelov“, aby tak zvýšili predaje svojich nahrávok.
V roku 1993 podpísali kalifornské kapely Green Day a Bad Religion zmluvy s veľkými nahrávacími spoločnosťami. Rok nato Green Day vydali album Dookie, ktorý sa stal obrovským hitom; len v Spojených štátoch sa ho za dva roky predalo deväť miliónov kópií. Stranger Than Fiction od Bad Religion to v predajnosti dotiahol na zlatú dosku. Taktiež ďalším nezávislým kapelám, ktoré boli združené vo vydavateľstve Epitaph Records gitaristu Bad Religion Bretta Gurewitza, sa začalo dariť v strednom prúde.
thumb|Rancid naživo, 2006.
V nadväznosti na úspech bostonskej kapely Mighty Mighty Bosstones a dvoch kalifornských skupín No Doubt a Sublime sa začali v polovici 90. rokov dostávať do popredia ska punk a ska-core. V rámci druhej vlny punk rocku sa objavili tiež pôvodné 2 Tone kapely, ktorých tvorba mala však bližšie k ich jamajským koreňom než k punku. Skutočná fúzia žánrov nastala až s treťou vlnou ska.
V nasledujúcom desaťročí Green Day a enormná predajnosť albumu Dookie vydláždili cestu množstvu životaschopných severoamerických poppunkových kapiel. S opätovným zviditeľnením punk rocku prišli tiež obavy spomedzi niektorých členov punkovej komunity, že punk sa zapredal strednému prúdu. Argumentovali tým, že punkové kapely ako Green Day sa podpisom s veľkými vydavateľstvami a účinkovaním na MTV stávali súčasťou systému proti ktorému sa pôvodne vyhraňovali. Takéto kontroverzie neboli však ničím novým – už v roku 1977 sa Clash stali terčom kritiky kvôli podpisu zmluvy s CBS Records.
V roku 1998 sa vyšplhal na druhé miesto albumového rebríčka počin kapely Offspring Americana, ktorý vyšiel pod značkou Columbia Records. Pirátska MP3 singlu „Pretty Fly (for a White Guy)“ zaznamenala na Internete 22 miliónov ilegálnych stiahnutí. Rok nato vychádza doska Enema of the State od Blink-182 čoby prvý poppunkový album vydaný veľkou nahrávacou spoločnosťou, dosahujúc štyri milióny predaných kópií v priebehu dvanástich mesiacov. 19. februára 2000 sa druhý singel albumu, „All the Small Things“, vyšplhal na 6. miesto v prestížnej hitparáde Billboard Hot 100.
thumb|left|Sum 41 naživo v marci 2008.
Vplyv komercializácie na hudbu bol stále spornejšou témou. Ako poznamenal bádateľ Ross Haenfler, mnoho fanúšikov punku „pohŕda korporátnym punk rockom“, typickým pre kapely ako Sum 41 a Blink 182“. V Spojených štátoch sa súčasne darilo politizovanému a nezávislému punku. Kapely ako Anti-Flag a Rise Against dávali do popredia progresívnu politiku.
Monský prieliv
náhľad|Mapa v angličtine, pozri „Mona Passage“ Monský prieliv (angl. Mona Passage) je prieliv v Americkom stredomorí medzi Dominikánskou republikou a Portorikom. Spája Atlantický oceán s Karibským morom a je dôležitou vodnou cestou medzi Atlantikom a Panamským prieplavom.
Základné údaje:
Ofenzíva Tet
Ofenzíva Tet alebo jednoducho Tet (30. január 1968 - 8. jún 1968) je označenie pre sériu útokov vedených Viet Congom a Vietnamskou ľudovou armádou počas Vietnamskej vojny. Jej začiatok bol naplánovaný na sviatky Tet - vietnamský lunárny Nový Rok (Tết Nguyên Đán) na prelome 30. a 31. januára 1968. Plánom partizánov bolo začať boje nečakane počas sviatkov Nového Roku, pri čom mali využiť nepripravenosť ARVN a americkej armády. Hlavná časť bojových operácií sa skončila v priebehu dvoch až troch mesiacov, ale niektoré vyčisťovacie akcie doznievali až do roku 1969. Ofenzíva Tet bola taktickou porážkou Viet Congu i severovietnamskej armády, ale je považovaná za rozhodujúcu bitku Vietnamskej vojny, ktorá v podstate viedla k stiahnutiu amerických vojsk z Južného Vietnamu.
Predohra
V lete 1967 hanojské politbyro rozhodovalo o zorganizovaní veľkej ofenzívy, ktorá mala spôsobiť „všeobecné povstanie“ a vyhnať všetkých Američanov z krajiny. Časť dôstojníkov VĽA, ktorí sa zapojili do bojov na Juhu, bola proti tejto ofenzíve. Na rozdiel od komunistických vodcov, ktorí riadili vojnu z Hanoja, títo dôstojníci videli na vlastné oči ťažké straty svojich jednotiek, pri každom väčšom boji americkou prevahou palebnej sily, a zastávali názor, že poraziť Američanov bude veľmi ťažké a predovšetkým zdĺhavé. Ich hlavný predstaviteľ, generál Thanh, jeden z mála kompetentných severovietnamských veliteľov však na sklonku roku 1967 zahynul pri nálete bombardérov B-52 na jeho hlavný stan v Kambodži. Po jeho smrti severovietnamské velenie rozhodlo v prospech veľkej ofenzívy. Tá sa mala konať počas novoročných sviatkov Tet.
Plánom komunistických síl bolo odlákanie amerických jednotiek do pohraničných oblastí, kde ich mali zamestnať boje s VĽA. Zatiaľ sa ostatné jednotky Vietkongu a VĽA mali premiestniť do husto obývaných oblastí, kde mali začať „všeobecné povstanie“ útokmi na všetky významné mestá. Mali byť pri tom podporované nadšenými masami civilného obyvateľstva, s pomocou ktorých by zvrhli Saigonský režim. Záverečnou fázou bojov mal byť útok zo severu, ktorý by definitívne vyhnal všetky cudzie vojská z krajiny. Severovietnamci sa dali do intenzívnych príprav ofenzívy, nazvanej podľa novoročných sviatkov, kedy má prebehnúť „Tet“.
Komunistické sily začali skutočne koncom roka svoj plán realizovať. Začiatok roku 1968 sa na bojisku niesol v znamení toho, že sa už dlhšiu dobu viedli boje prevažne v pohraničných oblastiach Južného Vietnamu. Boje v okolí väčších miest ustali. Američania spolu so svojimi spojencami boli presvedčení, že sa im konečne podarilo nad partizánmi prevziať iniciatívu a zatlačiť ich do menej obývaných oblastí, že ťažké straty, spôsobené nepriateľovi, otriasli jeho vôľou pokračovať v bojoch. Keďže v tomto období spojenecké jednotky viedli úspešné boje po celej krajine, prevládol názor, že vojna sa blíži ku svojmu koncu aj vo verejnej mienke v USA.
Američania si blížiace sa nebezpečenstvo neveľmi uvedomovali, prípadne ho veľmi podcenili. Začiatkom roka sa presunulo 39 práporov Americkej armády pod velením generála Wheelera, do pohraničných oblastí severne od Saigonu, kde pátrali po nepriateľovi. Fakt, že nenašli žiadne väčšie uskupenie nepriateľa, prinútil velenie uvažovať nad tým, čo sa deje. Jednotky boli stiahnuté na poslednú chvíľu, práve včas, na to aby sa zapojili do nastávajúcich bojov. Zatiaľ kým americké jednotky bezvýsledne hľadali nepriateľa v blízkosti Kambodžských hraníc, sa oddiely Vietkongu presúvali do obývaných oblastí a nepozorovane prenikali do miest chystajúc sa zaútočiť. Príslušníci Vietkongu, prezlečení na nerozoznanie od civilistov, sa presúvali do miest najrôznejšími spôsobmi, väčšinou ako pútnici prúdiaci na oslavy Tet. Zbrane boli privážané vo vozoch s kvetmi na oslavy, alebo dokonca v smútočných katafalkoch. Na Saigonských cintorínoch boli namiesto nebožtíkov do zeme ukrývané zbrane. Tým sa neskôr vysvetlil zvýšený výskyt pohrebov koncom roka 1967 a začiatkom roka 1968.
Zatiaľ čo sa chystalo prímerie, prebiehali boje akoby nezávisle od všetkého ostatného diania, okolo Khe Sanhu, ktorému bola na pomoc vyslaná 1. aeromobilná divízia. Tá sa v polovici januára premiestnila do oblasti Hue, kde predtým pôsobili iba jednotky námornej pechoty. 22. januára po prvýkrát narazili prieskumné jednotky 1. aeromobilnej divízie na nepriateľa pochodujúceho po ceste, bez známky toho, že by sa snažil pred nimi skryť. Partizáni zvyknutí na prítomnosť nemnohých vrtuľníkov Námornej pechoty, nikdy nevideli lietať vrtuľníky tak nízko. Toho dňa ich 50 doplatilo na to, že sa len prekvapene pozerali na prilietajúce vrtuľníky. Nasledujúcich niekoľko dní sa pri podobných „stretnutiach“ darilo rote B 1. squadrony 9. pluku 1. aeromobilnej divízie v tej istej oblasti likvidovať viac než 50 nepriateľov denne prakticky bez boja. Pre nepriateľa bol príchod 1. aeromobilnej divízie do oblasti veľmi nepríjemným zistením.
Vypuknutie bojov
thumb|vpravo|Mapa Ofenzívy Počas sviatkov Tet bolo vyhlásené prímerie a pokoj zbraní. Približne polovica príslušníkov ARVN bolo na dovolenkách u svojich rodín. Americké jednotky v prevažnej miere nemali predstavu o tom, čo sa bude v najbližšej dobe diať. Neboli podniknuté takmer žiadne opatrenia, výnimkou bolo posilnenie obrany štábov a veliteľstva MACV. Na poslednú chvíľu bolo prímerie síce skrátené, ale nie všade sa o tom kompetentní velitelia dozvedeli s dostatočným predstihom. 30. januára mali síce všetky americké jednotky zotrvať v stave najvyššej pohotovosti, ale rozkaz tak ako aj predošlé poplašné správy, ktoré sa podarilo zachytiť väčšine amerických veliteľov, boli zväčša brané na ľahkú váhu.
V noci z 29. na 30. januára sa spustil dosiaľ najväčší komunistický útok proti Vietnamskej republike. Útok vojakov Vietkongu a VĽA sa ale nepodarilo partizánskemu veleniu dostatočne skoordinovať. Prvú noc boli napadnuté len najväčšie mestá v centrálnej časti Vietnamu. Postupne sa útoky množili po celej krajine. Takže za necelých 14 dní bolo atakovaných 36 zo 44 provinčných miest, mnoho osád a menších mestečiek, vojenských základní a väčšina letísk po celej krajine. Na útoky bolo vyčlenených asi 70 až 85 000 príslušníkov útočných jednotiek Vietkongu a čiastočne aj 7 divízií VĽA vyčlenených pre boj v južnom Vietname.
Boje v Saigone a jeho okolí
Druhú noc ofenzívy zaútočili príslušníci ženijného práporu C-10 na niektoré ciele v Saigone, medzi ne patril Prezidentský palác, budova rozhlasu, americká ambasáda a iné inak významné ciele. Podarilo sa im dobyť iba budovu rozhlasu, v nej však bol okamžite po začiatku útoku vypnutý prívod energie a partizáni tak Ho Či Minovu výzvu na povstanie odvysielať nemohli ani napriek tomu, že budovu držali 6 hodín. Útok na Prezidentský palác bol odrazený okamžite, zvyšok útočníkov ukrývajúcich sa v okolitých budovách sa podarilo vládnym jednotkám zlikvidovať až v priebehu dvoch dní. Celkom inak dopadol útok na americkú ambasádu. Útočníkom sa najprv podarilo zlikvidovať strážcov, chrániacich vchod do areálu ambasády, zvyšok obrancov ale uzavrel vchodové dvere a tým zabránil vstupu do budovy. Práve počas útoku sa na mieste objavili novinári, a tí počas neprehľadnej prestrelky usúdili, že bola časť ambasády obsadená Vietkongom. Táto správa sa objavila na titulných stranách všetkých ranných vydaní novín po celých Spojených štátoch. O niekoľko hodín bola v budove veľvyslanectva usporiadaná tlačová konferencia, ktorá mala všetko uviesť na pravú mieru. Ale už nič nezmohla so zdesením, ktoré vyvolala táto správa v USA. Verejnosť bola šokovaná tým, že Vietkong, ktorý bol údajne na ústupe, sa zrazu zmohol na ofenzívu, ktorej plamene pohltili celý južný Vietnam. Vietkong v priebehu prvých 10 dní ofenzívy stratil tridsaťtisíc vojakov, ale tí neznamenali nič v porovnaní s tým, čo dosiahlo 19 záškodníkov, ktorí prežili v areáli veľvyslanectva zhruba štyri hodiny.
Do bojov sa toho istého dňa v Saigone zapojilo 11 práporov Vietkongu, ktoré postúpili do mesta. Útoky boli vedené proti všetkým významným cieľom – MACV, hlavnému veliteľstvu juhovietnamského námorníctva, hl. štábu ARVN, základni Tan Son Nhut, komplexu Long Binh a Bien Hoa, odkiaľ boli hneď odrazení. Do mesta bolo urýchlene vyslaných 5 amerických práporov. Na konci dňa bolo jediné miesto, kde sa Vietkong držal, chudobná čínska štvrť Cholon, ale aj tá bola za päť dní zbavená partizánov. Nepriateľský útok na Saigon absolútne skrachoval, partizáni sa sústredili na príliš veľa cieľov, ich úsilie bolo príliš rozptýlené, na to aby mohlo uspieť. Komisári Vietkongu pobudli v jeho uliciach príliš krátko na to aby civilisti zistili čo to znamená oslobodenie. Vietkong, ako bojaschopná sila v oblasti Saigonu, bol zlikvidovaný už počiatkom februára. Toho istého dňa ako Saigon, bol napadnutý aj Da Nang. Útok naň bol však odrazený pomocou letectva. Partizáni sa s ťažkými stratami stiahli.
Boje na Centrálnej vysočine
Ďalším miestom, kde prebiehali tvrdé boje, bolo Buon Me Thuot, na Centrálnej vysočine. To bolo bránené 23. divíziou ARVN. Pri postupe na mesto viedli pred sebou partizáni takmer 7000 príslušníkov okolitých horských kmeňov. Pretože Buon Me Thuot bolo mestom rôznych etnických skupín z celej Centrálnej vrchoviny, mali Montegnardi postupujúci pred hlavňami kalašnikovov presvedčiť svojich súkmeňovcov v meste ku kapitulácii a protivládnemu povstaniu. Ihneď po začiatku boja nastal zmätok a väčšina Montegnardov utiekla. Severovietnamcom sa podarilo do mesta dostať 31. januára. Počas dvojtýždňových bojov zmenilo centrum mesta svojho pána štyrikrát. VĽA sa nakoniec s ťažkými stratami dala na ústup. 23. divízia ARVN taktiež utrpela značné straty.
Boje o Hue
thumb|vpravo|[[APC M113 evakuujú obyvateľov osady My Tho]] Mesto, kde sa komunistické „oslobodenie“ prejavilo naplno bolo Hue, ktoré bolo podobne ako Saigon, napadnuté až druhý deň. Mesto Hue je starobylé cisárske mesto, s veľkou pevnosťou v centre. Bolo bránené 1. divíziou ARVN, pod velením jedného z najlepších juhovietnamských veliteľov generála Ngo Quang Truonga. Ten dostal ešte pred začiatkom sviatkov Tet rozkaz, nariaďujúci bojovú pohotovosť. Napriek tomu že divízia nemala plné stavy, zaujali juhovietnamskí vojaci postavenia okolo mesta, čo ako sa neskôr ukázalo bola chyba. Truong predpokladal, že pokiaľ ide o Hue, budú partizáni rešpektovať štatút „otvoreného mesta“, nevedel si predstaviť že by mali boje prebiehať aj uprostred tohto historického klenotu krajiny. Jedinou jednotkou, ktorá zostala v meste, bola prieskumná jednotka 1. divízie, strážiaca štáb pod hradbami starobylej citadely. Skoro ráno 31. januára sa rozhoreli boje okolo mesta. Pred štvrtou hodinou ráno bol raketami ostreľovaný aj štáb MACV v meste. Na ten bol po chvíli podniknutý útok, ktorý sa podarilo obrancom odraziť. Medzitým sa mesto ocitlo v rukách Vietkongu, ktorého príslušníci mesto infiltrovali pred niekoľkými dňami. Na pomoc partizánom sa do mesta hrnuli jednotky VĽA. Tie sa potom v meste spolu s Vietkongom zakopali a vyčkávali na protiútok vládnych síl. Za svoj hlavný stan si zvolili Cisársky palác v centre citadely. Hue padlo do rúk partizánom v priebehu štyroch hodín. Zatiaľ čo sa jednotky americkej Námornej pechoty spolu s juhovietnamskými vojakmi snažili vytlačiť nepriateľa z mesta, pohybovali sa po meste komunistickí komisári, ktorých úlohou bolo likvidovať „nepriateľov ľudu“, akými boli napríklad príslušníci inteligencie, úradníci, štátni zamestnanci, policajti, kňazi, kňažky, obchodníci, cudzinci a množstvo žien a detí. Boli popravené celé rodiny. Medzitým sa americkým a juhovietnamským jednotkám pomaly darilo prebíjať do mesta. Kvôli vysokej koncentrácii kultúrnych a historických pamiatok sa sprvu velenie rozhodlo nepoužiť pri bojoch ťažké zbrane. Ale už 2. februára dopadli na postavenia Vietkongu a VĽA v strede mesta bomby. Použité boli ľahké 125 kilogramové bomby, aby boli škody na pamiatkach čo najmenšie. Spojenecké velenie sa pre tento kompromis rozhodlo v dobe, keď každý dobytý meter ulíc mesta musel byť vykúpený ťažkými stratami. Tento ťah ihneď využila komunistická propaganda, ktorá začala ukazovať Američanov ako barbarov, pohŕdajúcich pamiatkami Vietnamu. V meste zatiaľ prebiehali krvavé boje, bojovalo sa o každý meter o jednotlivé domy, muž proti mužovi, neľútostne a značne zdĺhavo. Komunisti viedli účinné protiútoky a nepriateľa neraz vytlačili z ťažko nadobudnutých pozícií. Miestne boje, pri ktorých boli nasadení príslušníci Námornej pechoty, boli denne ukazované televíziou v Spojených štátoch.
21. februára sa podarilo jednotkám 1. aeromobilnej divízie uzavrieť posledné voľné prístupové cesty k mestu zo západu, takže partizáni nemohli evakuovať ranených ani privážať posily a zásoby. Jednotky, brániace sa v Hue, boli obetované. Ich návrh na stiahnutie bol komunistickým velením zamietnutý. Posledný útok vedený na posledné ohnisko odporu sa začal 23. februára, na druhý deň prestala pred Cisárskym palácom viať červeno modrá vlajka Vietkongu. V najtvrdšej bitke celej ofenzívy stratila ARVN 384 mužov, 1800 ich bolo ranených. Američania prišli o 216 mužov, 1364 ich bolo ranených. Vietkong spolu s VĽA prišiel o viac než 5000 mužov, iba 89 ich padlo do zajatia. Najviac ale utrpelo civilné obyvateľstvo, 5800 ľudí zahynulo, väčšina sa stala obeťou komunistických masakier, časť zahynula pri bojoch. Okolo 116 000 ľudí prišlo o strechu nad hlavou.
Následky a dohra
Počas ofenzívy Tet prišla do Vietnamu ďalšia americká posila vo forme 82. výsadkovej divízie „All American“. Jej príslušníci operovali najprv v oblasti Hue – Phu Bai.
Od marca juhovietnamská vláda začala realizovať plán pomoci obyvateľstvu, zasiahnutému bojmi. Každý obyvateľ mohol obdržať zdarma 10 vriec cementu, 10 plátov hliníkovej strešnej krytiny a 5000 piastrov na obnovu poškodeného alebo zničeného domu. Mnoho krajín celého sveta poskytlo pomoc vojnou ťažko skúšanému južnému Vietnamu. Pomoc poskytli OSN, UNICEF, spomedzi krajín to boli Austrália, Japonsko, Taliansko, Thajsko, Filipíny a Taiwan. Niektoré ďalšie krajiny poskytli materiál na opravu civilných nemocníc a iných zdravotníckych zariadení, poškodených alebo celkom zničených bojmi. V tejto dobe bol každý dvanásty obyvateľ južného Vietnamu bezdomovcom. Akékoľvek úspechy programu pacifikácie sa vďaka chaosu v krajine v mnohých provinciách úplne vytratili.
Ofenzíva Tet sa skončila pre severovietnamcov a Vietkong vojenským debaklom nebývalých rozmerov. Podľa správ amerických spravodajcov stratili severovietnamci približne 45 000 mužov, ďalších 6991 bolo zajatých. ARVN prišla o 2788 vojakov, 587 bolo nezvestných a 8299 bolo ranených. Spojené štáty stratili 1200 mužov, 11 bolo nezvestných a 7764 bolo ranených. Hanoj tvrdila, že pri bojoch padlo celkom 40 000 vojakov ARVN a Američania prišli o 10 000 vojakov a 1500 vrtuľníkov (toľko ich vo Vietname ani len nebolo). Obrovské straty zaznamenal najmä Vietkong. Stal sa pomocníkom VĽA, ktorá preberala čoraz viac záštitu „Národnooslobodzovacieho hnutia“ v južnom Vietname. Dokonca aj obyvateľstvo južného Vietnamu, ktoré sa doteraz stavalo k vojne ľahostajne, sa postavilo na stranu svojej vlády. Civilisti boli zdesení zverstvami páchanými „osloboditeľmi“. Takisto aj ARVN sa rozhodne postavila na odpor a nerozpadla sa pod drvivými útokmi partizánov, tak ako to predpokladali severovietnamskí velitelia. Následky, ktoré mala ofenzíva na verejnej mienke v Spojených štátoch, však mohli komunisti pokojne nazvať víťazstvom. Množstvo Američanov bolo zhrozených nad krutosťou prebiehajúcich bojov, ktoré bolo možné každodenne sledovať v televízii. Známym záberom z vojny sa stala fotografia aj krátka videosekvencia popravy príslušníka Vietkongu na jednej z ulíc v Saigone 1. februára. Nezabudnuteľným sa stal tiež výrok istého amerického dôstojníka, ktorý počas bojov v blízkosti Saigonu vyhlásil: „... (osadu) sme museli zničiť, aby sme ju dobyli“. Týchto pár slov nešťastne vytrhnutých z kontextu sa stalo ďalším z výrokov ktorým sa začalo oháňať pacifistické hnutie. Počas ofenzívy Tet sa plne ukázala brutalita oboch bojujúcich strán. Zatiaľ čo americkí vojaci brutálne vraždili civilistov v My Lai, severovietnamci popravovali rovnako brutálnym spôsobom v Hue.
La Chaussée (Seine-Maritime)
La Chaussée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Floridský prieliv
right|thumb|Floridský prieliv
Floridský prieliv je prieliv v Americkom stredomorí medzi Floridou a Kubou.
Základné údaje:
Ventúrska ulica
Ventúrska je ulica v bratislavskom Starom Meste v predĺžení Michalskej ulice, siaha po Strakovu a Panskú ulicu pri Hviezdoslavovom námestí a Moste SNP.
Počas socializmu mala názov Jiráskova podľa českého spisovateľa Aloisa Jiráska (1851-1930), potom sa vrátila k svojmu pôvodnému názvu, pričom meno Jiráskova získala niekdajšia Mičurinova v Petržalke. Pôvodný názov Ventúrska pochádza podľa bohatej rodiny Bonaventura di Salto, ktorá zohrávala dôležitú úlohu v 15. storočí.
Významné objekty
Na Ventúrskej sa nachádza veľa významných historických budov, napríklad Erdődyho palác z konca 18. storočia, Pálffyho palác, Palác Leopolda de Pauli alebo Zičiho palác. V dome na Ventúrskej 5 sa kedysi tlačili noviny Preßburger Zeitung. V kúriovom dome na tejto ulici sa v roku 1833 narodil veľkovojvoda Jozef Karol Ľudovít Habsburský. V dome č. 7 sídlila v 15. storočí mestská mincovňa, keďže Bratislava získala v roku 1430 právo raziť mince. Počas vlády Mateja Korvína v budove sídlila Academia Istropolitana, založená v roku 1465 Jánom Vitézom, ktorá svoju činnosť začala v roku 1467 po schválení pápežom Pavlom II.
Central business district
náhľad|[[Midtown Manhattan v meste New York je najväčším central business district na svete. Na obrázku je pohľad na jeho východnú časť, resp. okolie mrakodrapu Chrysler Building.]] Central business district (skratka: CBD, c.b.d.; v doslovnom preklade z angl. „hlavná/centrálna obchodná štvrť“) alebo v Severnej Amerike v angličtine hovorovo downtown je komerčné a často aj geografické jadro mesta. V Spojenom kráľovstve, Írsku, Austrálii, Novom Zélande, Hongkongu, Singapure a častiach Južnej Afriky je aj formálnym názvom takýchto štvrtí miest (Central Business District).
Central business district vs. downtown
Termín downtown vznikol v meste New York, kde sa prvýkrát použil na označenie pôvodného mesta na južnom cípe ostrova Manhattan. Ako mesto rástlo, jediný smer, kam sa mohlo rozširovať, bolo na sever ostrova. Preto sa všetko na sever od pôvodného mesta nazývalo uptown, zatiaľ čo pôvodné mesto, čo bolo vtedy jediné hlavné obchodné centrum bolo nazývané downtown. Termín sa začal používať v mestách v Spojených štátoch a Kanade a označuje historické jadro mesta, čo nie vždy bolo zhodné s obchodným centrom mesta.
Vasperviller
Vasperviller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
2. tisícročie pred Kr.
2. tisícročie pred Kristom je časový úsek, ktorý začína 1. januára 2000 pred Kristom a končí 31. decembra 1001 pred Kristom.
Cabotov prieliv
Cabotov prieliv (-normovaný názov) alebo Cabotova úžina je úžina v Zálive svätého Vavrinca medzi polostrovom Nové Škótsko a ostrovom Newfoundland.
Základné údaje:
Bullet
Bullet je kriminálno-dramatický film z roku 1996 natočený režisérom Julienom Templom, v ktorom hrajú Mickey Rourke, Tupac Shakur, John Enos III, Ted Levine a Adrien Brody. Scenár bol napísaný Mickey Rourkom a Brucom Rubensteinom. Film bol prvýkrát odvysielaný mesiac po Tupacovej smrti.
Dej
Butch Stein (Mickey Rourke) je práve prepustený z väzenia, kde si odpykával osemročný trest za výtržnosti a drogy. Nápravný systém však nepriniesol v jeho prípade žiadne pozitívne výsledky, pretože ihneď po návrate domov Butch surovo napadne dílera svojho bývalého konkurenta Tanka (Tupac Shakur) a okradne jeho dvoch zákazníkov. Medzi oboma rivalmi začína súkromná vojna, ktorá speje k nevyhnuteľnému koncu.
Strait of Belle Isle
Strait of Belle Isle (-po anglicky; iné názvy: po anglicky Belle Isle Strait, po francúzsky Détroit de Belle Isle) je prieliv v Zálive svätého Vavrinca medzi polostrovom Labrador Peninsula a ostrovom Newfoundland.
Základné údaje:
Dezider Milly
Profesor Dezider Milly (* 7. august 1906, Kyjov – † 1. september 1971, Bratislava) bol slovenský maliar, grafik a pedagóg, predstaviteľ výtvarného umenia Rusínov na Slovensku.
Narodil sa v rodine duchovného. Vyštudoval Učiteľský seminár v Prešove a Vysokú umelecko-priemyslovú školu v Prahe u profesorov Schussera a Hofbauera. Učil v obciach Orlov, Plaveč a v Učiteľskom seminári v Prešove. Od roku 1946 žil v Bratislave. Bol pedagógom na Pedagogickej fakulte Univerzita Komenského, na SVŠT a od roku 1949 profesorom na VŠVU, na katedre všeobecného a krajinárskeho maliarstva. V roku 1952 bol rektorom VŠVU.
S jeho tvorbou sa možno zoznámiť v Galérii Dezidera Millyho vo Svidníku.
Dimbach
Žije tu 1 041 obyvateľov (1. 1. 2011).
Ukrižovanie svätého Petra
Ukrižovanie svätého Petra môže byť:
Peter Belčák
Peter Belčák (* Košice) je prezident Slovenského bridžového zväzu od roku 2006. Žije v Bratislave. Je ženatý a má dve deti.
Pôsobenie
Peter Belčák bol v roku 2018 zvolený za člena výkonného výboru EBL v meste Ostend.
Je členom tímu, ktorý v posledných rokoch pravidelne končí medzi top 3 najvyššej slovenskej národnej bridžovej lige. V roku 2017 hral za Slovenský národný tím na Európskych malých hrách v Monaku.
Viedol organizačné výbory Európskych malých hier v Košiciach v roku 2013 aj na Majstrovstvách európskych mládežníckych tímov v Šamoríne v roku 2017.
Stehelčeves
Stehelčeves je obec v Česku v okrese Kladno v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 727 obyvateľov, z toho 378 mužov a 349 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,0 roka (muži 35,9 roka, ženy 38,3 roka).
Maliq
Maliq alebo Maliqi je malé mesto v okrese Korçë vo východnom Albánsku. Je to menšie mesto z dvoch miest v okrese, ďalšie je Korçë, 11 kilometrov na juhozápad od Maliq. V roku 2004 pri sčítaní obyvateľstva mal Maliq 5 361 obyvateľov a 1 388 rodín.
Poloha
Mesto leží:
Mesto sa nachádza medzi troma vrchmi Kodra e Murrizit, Kodra e Marjanit a Hij' e Korbit vo výške 820 metrov nad morom, je to jedno z najvyššie položených miest v krajine.
Saint-Herblain-Est
Saint-Herblain-Est je francúzsky kantón v departemente Loire-Atlantique v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho iba východná časť mesta Saint-Herblain.
BeOS
BeOS je operačný systém pre osobné počítače, ktorý začala vyvíjať firma Be Inc. v roku 1991.
Opis
Be Operating System, skrátene BeOS bol pôvodne vyvinutý pre platformu BeBox. BeOS bol na rozdiel od iných operačných systémov v tej dobe vyvinutý tak, aby využil výhody moderného hardvéru s optimalizáciou pre prácu s digitálnymi médiami, s využitím viacprocesorových systémov, s pervazívnym multithreadingom, preemptívnym multitaskingom a s vlastným 64-bitovým žurnálovaným súborovým systémom BFS. Desktopové prostredie bolo vyvinuté s dôrazom na čistotu a zrozumiteľnosť. API bolo napísané v C++. BeOS je kompatibilný s POSIX, takže je možné využívať riadkové rozhranie cez Bash shell, aj keď interne BeOS nie je derivátom Unixu.
Aj keď pôvodne bol BeOS dizajnovaný na hardvér AT&T Hobbit, neskôr bol prepísaný na procesory PowerPC: najprv pre vlastné systémy firmy Be, neskôr pre platformy PReP a CHRP firmy Apple Computer, s nádejou, že Apple využije BeOS ako náhradu za v tej dobe zastaraný Mac OS classic. Apple si napokon vybral NeXTSTEP a v roku 1996 zakúpil firmu NeXT, vďaka čomu sa do Apple navrátil spoluzakladateľ Steve Jobs. Situácia sa pre Be ešte viac skomplikovala tým, že Apple uzavrel prístup k informáciám o architektúre G3, ktoré boli dôležité pre ďalší vývoj BeOS na novom hardvéri Apple.
V roku 1997 firma Power Computing začala bundlovať BeOS vo svojom produktovom rade klonov počítačov Macintosh. Tieto systémy umožňovali spúšťanie Mac OS alebo BeOS.
Vďaka týmto krokom firmy Apple a tiež kvôli narastajúcim dlhom firmy Be Inc. bol v roku 1998 BeOS portovaný pre platformu x86. Firme Be sa však už nepodarilo dosiahnuť zisk. Jedným z posledných pokusov o oživenie záujmu bolo vydanie oklieštenej, ale voľne stiahnuteľnej verzie BeOS R5 (BeOS Personal Edition alebo BeOS PE).
Be Inc. tiež vydala oklieštenú verziu BeOS for Internet Appliances (BeIA). BeOS PE aj BeIA však prišli príliš neskoro a v roku 2001 bolo intelektuálne vlastníctvo firmy Be predané firme Palm, Inc.. BeOS R5 sa tak stala poslednou oficiálnou verziou, aj keď na verejnosť ešte stihla preniknúť verzia R5.1 „Dano“, ktorá bola vyvíjaná ešte predtým než bola firma Be predaná firme Palm.
Napriek ukončeniu činnosti firmy Be Inc. BeOS si dodnes udržal popularitu u svojich oddaných užívateľov. BeOS komunita naďalej vyvíja slobodný softvér, uvoľňuje záplaty, ovládače a aktualizácie pre BeOS. Hlavným zdrojom sotfvéru je stránka BeBits.
Projekty na znovuoživenie BeOS
BeOS si udržal priazeň malej, no vernej komunity, aj keď po ukončení činnosti Be Inc. BeOS nebol ďalej vyvíjaný. V roku 2002 vzniklo niekoľko nezávislých projektov na znovuoživenie BeOS. Tieto projekty sú všetky slobodný softvér, jednak kvôli zábezpeke, že BeOS nebude opäť niekým odcudzený, ale tiež kvôli využitiu výhod a úsilia dobrovoľných programátorov. Modulárne jadro pôvodného BeOSu umožňovalo znovuvytvorenie operačného systému v krátkom čase, pridávaním nových modulov do existujúceho systému kvôli otestovaniu kompatibility. Všetky tieto servery by mali byť postupne nahradené kódom so slobodnou licenciou.
Projekt na pokračovanie vývoja BeOS
Nemecká firma YellowTAB verí, že má práva na použitie zdrojových kódov nedokončenej verzie BeOS R5.1, nie však ochrannú známku BeOS, a distribuuje projekt operačného systému ZETA. YellowTAB nikdy nevyjadril stanovisko k legálnosti vo vzťahu k zdrojovým kódom BeOS a kvôli tomu si vytvorila veľkú kontroverziu a skepticizmus v BeOS komunite.
Báb el-Mandeb
thumb|Prieliv Báb al Mandeb
Báb el-Mandeb alebo Báb al-Mandab (, prepis podľa miestnej výslovnosti: báb el-mandeb) je prieliv v Červenom mori medzi Afrikou (Somálsko) a Arabským polostrovom (Jemen). Oddeľuje Červené more od Adenského zálivu.
La Crique
La Crique je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sundský prieliv
Sundský prieliv je prieliv v Jávskom mori medzi ostrovmi Sumatra a Jáva.
Dorf an der Pram
Dorf an der Pram je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Schärding.
The Sky Moves Sideways
The Sky Moves Sideways je tretí štúdiový album britskej progresívnej kapely Porcupine Tree, ktorý prvýkrát vyšiel vo februári roku 1995.
Dorf an der Pram
Žije tu 1 038 obyvateľov (1. 1. 2010).
The Sky Moves Sideways
The Sky Moves Sideways bol prvý album Porcupine Tree, ktorý vyšiel aj na hudobnom trhu v Spojených štátoch. Je zároveň prvým albumom o ktorom sa dá povedať, že vyšiel hudobnej skupine a nie niečomu, čo je vlastne iba pseudonymom Stevena Wilsona.
V roku 2004 vyšla reedícia albumu The Sky Moves Sideways spolu s reedíciou predošlého projektu Up the Downstair, na ktorých nahrávaní sa podieľal hráč na bicie nástroje Gavin Harrison. Predchádzajúce verzie skladieb boli nahraté elktronickými bicími, ktoré naprogramoval Wilson.
Zoznam skladieb
Autorom hudby a textov je Steven Wilson, výnimkou je skladba „Moonloop“" od Porcupine Tree.
Saint-Herblain-Ouest-Indre
Saint-Herblain-Ouest-Indre je francúzsky kantón v departemente Loire-Atlantique v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho západná časť mesta Saint-Herblain a obec Indre.
Saint-Julien-de-Vouvantes (kantón)
Saint-Julien-de-Vouvantes je francúzsky kantón v departemente Loire-Atlantique v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho päť obcí.
Soussey-sur-Brionne
Soussey-sur-Brionne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vatimont
Vatimont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Source-Seine
Source-Seine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fakulta práva Janka Jesenského Vysokej školy Danubius
Fakulta práva Janka Jesenského Vysokej školy Danubius je fakulta súkromnej Vysokej školy Danubius so sídlom v Sládkovičove. Poskytuje vysokoškolské právnické vzdelanie. Hlavným poslaním fakulty je poskytovať takú úroveň právnického vzdelania, aby sa jej absolventi dokázali úspešne uplatniť v právnej praxi nielen doma, ale aj v zahraničí.
Melacký prieliv
thumb
Fakulta práva Janka Jesenského Vysokej školy Danubius
Predstaviteľom fakulty je dekan, v súčasnosti ním je Prof. JUDr. Stanislav Mráz, CSc.
Fakulta sídli na Richterovej ulici č. 1171 v Sládkovičove, kde sa nachádza aj rektorát Vysokej školy Danubius.
Stochov
Stochov je mesto v Česku v okrese Kladno v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 5 589 obyvateľov, z toho 2 713 mužov a 2 876 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,4 roka (muži 38,8 roka, ženy 41,8 roka).
Fakulta práva Janka Jesenského Vysokej školy Danubius
Štúdium
Fakulta poskytuje štúdium v odbore 3.4.1. Právo:
Vnútorná organizácia fakulty
Hlavným samosprávnym orgánom fakulty je desať členný akademický senát, ktorý reprezentuje celú akademickú obec fakulty, pretože šesť členov je volených z radov akademických pracovníkov a štyria členovia z radov študentov. Na čele fakulty stojí dekan, ktorého na návrh akademického senátu fakulty vymenuváva a odvoláva rekto. Jednotliví prodekani sú po súhlasnom stanovisku akademického senátu menovaní dekanom fakulty, pričom ho zastupujú v zverenom úseku činnosti.
Melacký prieliv
Melacký prieliv (-normovaný tvar) alebo Malakkský prieliv je prieliv v Juhočínskom mori medzi Malajským polostrovom a ostrovom Sumatra.
Základné údaje:
Fakulta práva Janka Jesenského Vysokej školy Danubius
Vnútorná organizácia fakulty
Dlhodobý vzdelávací a vedecký zámer fakulty formuluje vedecká rada, ktorá sa skladá z významných predstaviteľov právnych odborov nielen fakulty, ale aj širokej odbornej verejnosti. Základnou organizačnou jednotkou fakulty sú katedry, ktoré zabezpečujú výučbu jednotlivých predmetov.
Katedry
Fakulta sa delí na štyri katedry: