cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prvé prechodné obdobie
Rozpad Starej ríše
Posledný faraón 6. dynastie bol Pepi II. (alebo možno Nitokris). Pepi mal 6 rokov, keď nastúpil na trón a údajne až 100 rokov, keď zomrel. Vládol celkom 94 rokov, dlhšie, než ktorýkoľvek vládca v dejinách. Posledné roky jeho vlády boli poznačené neschopnosťou kvôli Pepiho pokročilej starobe. Po jeho smrti nasledovala dlhá doba nepokojov.
Egypt v období chaosu
Hoci nemáme takmer žiadne záznamy z prechodného obdobia, zachovalo sa množstvo fiktívnych textov známych ako Žalospevy z prvých rokov nasledujúcej Strednej ríše. Tieto nám poskytujú obraz o tom, čo sa dialo v dobách chaosu. Niektoré z textov hovoria o rozpade poriadku, iné sa zmieňujú o vpáde „ázijských lukostrelcov“. Všetkým žalospevom je vlastný motív krajiny, v ktorej bol rozvrátený prirodzený poriadok ľudskej spoločnosti i prírody. Jedna obzvlášť zaujímavá pasáž hovorí o dobe, kedy bolo obyvateľstvo zaťažené vysokými daňami, aj keď hladina Nílu bola nezvyčajne nízka: Vyschnutá je egyptská rieka, môžeš ju prejsť suchou nohou. Vysoké dane poukazujú na zlyhanie centralizovanej moci, ktorá by určovala výšku dávok.
7. a 8. dynastia
O 7. a 8. dynastii nám chýbajú detailnejšie záznamy, nevieme dokonca ani koľko kráľov vládlo v tomto období a aké boli presne ich mená. Manetó rozlišuje medzi 7. a 8. dynastiou, ale je možné, že všetci vládcovia v tomto období Prechodnej doby spadali do jednej dynastie. Niektorí egyptológovia dokonca považujú siedmu dynastiu za úplne fiktívnu.
Prvých päť vládcov uvádzaných v siedmej dynastii má trónne meno Pepiho II., Neferkare, čo by mohlo poukazovať na to, že sa považovali za nástupcov 6. dynastie. Z kráľov ôsmej dynastie jedine Qakare Ibi je spájaný s nejakou monumentálnou stavbou. Jeho pyramída bola nájdená neďaleko pyramídy Pepiho II. v Sakare.
Siedma a ôsma dynastia sídlila v Memfide. Nakoniec bola zvrhnutá deviatou dynastiou z mesta Herakleopolis Magna.
Loksa
náhľad|Video Loksa z dronu (2022) Loksa je (samosprávne) mesto v Estónsku v kraji Harjumaa. Leží pri ústí rieky Valgejõgi do Harského zálivu Baltského mora. Mesto je známe svojimi lodenicami.
Prvé prechodné obdobie
11. dynastia
thumb|Faraón Mentuhotep II. – zakladateľ Strednej ríše V uvádzaní počtu kráľov a dĺžky ich vlády sa Manetó a ďalšie pramene nezhodujú. Podľa autora Aegyptiak 11. dynastia pozostávala zo 16 kráľov, ktorý vládli spolu 43 rokov. Nápisy z obdobia 11. dynastie spolu s Turínskym zoznamom kráľov tomu odporujú a zhodne uvádzajú, že do dynastie patrili siedmi králi, ktorí vládli celkom 143 rokov. Všetky záznamy však umiestňujú sídlo dynastie do Téb (Veset).
Nápis vytesaný za vlády Intefa II. dokazuje, že bol prvým z dynastie, kto si mohol nárokovať vládu nad celým Egyptom. Tento nárok priviedol tébsku dynastiu do konfliktu s jej súčasníkmi, vládcami z desiatej dynastie sídliacich v meste Herakleopolis Magna. Intef podnikol niekoľko ťažení na sever a zmocnil sa dôležitej abydskej nomy. Prerušované boje medzi dynastiami pokračovali do 14. roku vlády Mentuhotepa II., kedy boli herakleopolskí králi porazení a 11. dynastia mohla začať upevňovať svoju vládu nad Egyptom.
Vláda posledného faraóna dynastie a teda aj jej koniec zostáva zahalený tajomstvom. Záznamy z toho obdobia spomínajú „sedem prázdnych rokov“, ktoré nasledovali po smrti Mentuhotepa III. a korešpondujú s vládou Mentuhotepa IV. Súčasní egyptológovia stotožňujú jeho vezíra Amenemhata s Amenemhatom I., prvým kráľom 12. dynastie, a hovoria o palácovom prevrate, ktorým sa Amenemhat dostal na trón. Jediné s istotou známe detaily Mentuhotepovej vládu sú dve obzvláštne znamenia, ktorých sa dostalo vezírovi Amenemhatovi v dole vo Wadi Hammamat.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Selec
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Selec v okrese Trenčín.
Auckland City
Auckland City alebo Centrálny Auckland je mesto alebo územná jednotka na Novom Zélande. Spolu s okolitými mestami a územiami ako North Shore, Waitakere, Manukau a časťami Papakura, Rodney a Franklin tvorí súmestie Auckland, najväčšie na Novom Zélande. Auckland City je najväčšie mesto na Novom Zélande, má rozlohu 637 km² a žije tu okolo 425 400 obyvateľov, čo je približne rovnaký počet ako počet obyvateľov Bratislavy.
Majer
Majer môže byť:
Binokulárne optické zariadenie
Binokulárne optické zariadenie alebo binokulár je zariadenie na pozorovanie oboma očami súčasne, na rozdiel od monokuláru.
Červený Kameň (hrad)
Červený Kameň je hrad na Slovensku na juhovýchodnom svahu Malých Karpát neďaleko Modry nad obcou Častá.
Dejiny
Na nádvorí dnešného hradu Červený Kameň stál už v polovici 13. storočia kamenný hrad, ktorý bol súčasťou pohraničnej sústavy hradov, tiahnúcej sa od Bratislavy až po Žilinu. Tento pôvodný hrad zanikol v prvej polovici 16. storočia, keď jeho vtedajší majitelia, augsburskí podnikatelia Fuggerovci, vybudovali v rokoch 15351557 po jeho obvode novú pevnosť s ústredným štvorcovým dvorom a štyrmi nárožnými baštami a rozsiahlymi skladovacími pivničnými priestormi.
Základom pevnosti bolo pôvodne iba juhozápadné obytné krídlo, v ktorého suteréne boli rozsiahle skladovacie priestory. Štyri nízke a široké bašty postavené na obranu pevnosti, boli prispôsobené vyspelej delostreleckej obrane systémom kazemat a strelných komôr s dômyselným riešením vetrania a odsávania dymu po výstreloch. Pevnosť dobudoval po roku 1588 jej nový majiteľ Mikuláš Pálffy dostavbou ďalších dvoch poschodových obytných krídel a jedného prízemného krídla na severozápade. Pevnosť sa tak stala zároveň honosným renesančným zámkom, ktorého obytné priestory zariadili umelecky vyspelým interiérom.
Neskoršie prestavby už iba zvyšovali reprezentačnosť rodového panského sídla. Aj keď bol hrad v nasledujúcich storočiach niekoľkokrát poškodený požiarom, Pálfiovci, ktorí boli jeho vlastníkmi až do druhej svetovej vojny, ho vždy opravili, takže sa nám dodnes zachoval vo svojej historickej podobe. Objekt dnes slúži ako múzeum nábytku.
Povesť o vzniku
O stavbe hradu Červený Kameň sa zachovala zaujímavá povesť, podľa ktorej sa dvanásť mudrcov radilo, kde ho postaviť. Jedenásti navrhli vrch Kukla, ležiaci dnes naproti hradu. Iba jeden, najmladší, navrhol terajšie miesto, pretože podľa neho na vrchu Kukla sa stretávajú duchovia a strašidlá a určite sa im nebude páčiť stavebný ruch v ich hniezde. Väčšina však rozhodla pre Kuklu. A tak robotníci už v prvý deň postavili veľkú časť základov a múrov. V noci sa však diali čudné veci. Dobré víly nadvihli hrad a preniesli ho na susedný kopec. Aké veľké bolo prekvapenie robotníkov, keď na druhý deň už na pôvodnom mieste nič nenašli. Tak znova zasadla rada starších a dala za pravdu svojmu najmladšiemu členovi a hrad nechala na novom mieste. Tak sa mohol nerušene vystavať do svojej krásnej podoby...
Majere
Majere môžu označovať:
Uli Maslo
Uli Maslo (* 6. júl 1938, Wattenscheid, Nemecko) je nemecký futbalový tréner.
Hráčska kariéra
Svoju futbalovú kariéru začal v rodnom meste, v klube SG Wattenscheid 09. V roku 1959 prestúpil do Rot-Weiß Essen, a v roku 1962 do holandského klubu RCH Heemstede.
Trénerská kariéra
V rokoch 1972-77 pracoval Maslo ako asistent trénera FC Schalke 04, zároveň viedol mládež. V decembri 1977 sa stal hlavným trénerom. Klub obsadil deviate miesto v Bundeslige a jeho kontrakt nebol predĺžený. Nasledovalo krátke pôsobenie v Borussii Dortmund, následne 4 roky v Eintracht Braunschweig. Po opätovnom krátkom angažmáne v Dortmunde trénoval mužstvá v Perzskom zálive – najprv v Bahrajne a neskôr v Katare. Po návrate do Nemecka sa stal trénerom FC St. Pauli, s ktorým postúpil do nemeckej Bundesligy. Neskôr viedol klub Fortuna Düsseldorf, od roku 2005 trénuje znovu v Perzskom zálive, tentoraz v Kuvajte.
Pôsobil aj ako poradca katarskej reprezentácie, má zásluhu na jej posilnení pôvodne brazílskym útočníkom Ailtonom. S väčšinou mužstiev praktizoval herný systém 3-2-4-1.
Lemoncourt
Lemoncourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fontangy
Fontangy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ferschnitz
Ferschnitz je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Amstetten.
Žije tu obyvateľov.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
SBA
SBA môže byť:
Ancretteville-sur-Mer
Ancretteville-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Melbourne
Melbourne je hlavné mesto austrálskeho štátu Viktória, najľudnatejšie mesto Austrálie s počtom obyvateľov približne 4,6 milióna a druhé najväčšie mesto v Austrálii s rozlohou 7 694 km². Je to najjužnejšie mesto sveta, v ktorom žije viac ako milión obyvateľov.
V rebríčku Economist Intelligence Unit miest najlepších pre život z roku 2019, ktorý hodnotil 140 miest sa Melbourne umiestnil na 2. mieste. Pred rokom 2018 bol na prvom mieste sedem krát.
História
Melbourne je pomenované po anglickom šľachticovi a premiérovi Williamovi Lambovi, druhom vikomtovi Melbourne (1779-1848), ktorý pochádzal z obce Melbourne v Derbyshire. Názov Melbourne pochádza zo staroanglického mylla burne, čo značí mlynský náhon.
Európske osídlenie Melbourne sa datuje od roku 1835, keď sa na jeho území začali usadzovať farmári, vracajúci sa z Tasmánie, kde nedokázali nájsť vhodnú pôdu. Pôvodne bol sídlom administratívneho celku Port Phillip a po vzniku kolónie Viktória sa stal jej hlavným mestom. Od 50. rokov 19. storočia, keď bolo vo Viktórii objavené zlato, sa Melbourne rýchlo rozrastalo a získavalo na dôležitosti ako významný prístav a centrum služieb.
V 80. rokoch 19. storočia už bolo Melbourne druhým najväčším mestom britského impéria. V tom období bolo v meste vybudovaných množstvo výškových viktoriánskych budov, terasových domov, bulvárov a záhrad obklopujúcich mesto. V Melbourne je dodnes druhý najväčší počet viktoriánskych stavieb (po Londýne) na svete.
V rokoch 1901 až 1927 bolo Melbourne hlavným mestom Austrálie. V roku 1927 sa vláda a parlament presunuli do novovybudovaného hlavného mesta Canberra.
Melbourne sa postupne rozrastalo a v priebehu druhej svetovej vojny (1942-44) bolo sídlom pacifického veliteľstva spojeneckých jednotiek. Počas vojny mesto prekvitalo a ďalej sa rozrastalo, na čom mala podiel vojnová výroba. Rozvoj pokračoval i po vojne, keď do Melbourne pricestovalo mnoho imigrantov, najmä z Grécka a Talianska. Mestu pomohla aj organizácia Olympijských hier v roku 1956.
Až do sedemdesiatych rokov 20. storočia bolo Melbourne najväčším obchodným a finančným centrom Austrálie, potom stratilo tento primát v prospech Sydney.
Koncom 80. rokov došlo k poklesu výroby a začal sa odliv obyvateľov do Nového Južného Walesu a Queenslandu, po niekoľkých rokoch sa však tento trend podarilo zvrátiť a od roku 1997 si Melbourne udržiava významný nárast počtu obyvateľov a zamestnanosti.
Demografia
Dve tretiny obyvateľov Melbourne sa narodili v Austrálii, zvyšok pochádza zo zahraničia. Po druhej svetovej vojne do Melbourne prúdili obyvatelia najmä zo Spojeného kráľovstva, Juhoslávie, Litvy, Macedónie, Holandska, Nemecka, arabských krajín a Malty. Neskôr, v 50. a 60. rokoch to boli najmä grécki a talianski imigranti, ktorí sú dodnes najväčšími skupinami obyvateľov po tých s britským alebo írskym pôvodom. V Melbourne žije podľa sčítania v roku 2001 až 161-tisíc obyvateľov gréckeho pôvodu, z ktorých vyše 57 bolo narodených v Grécku. To robí Melbourne jedno z najväčších gréckych miest sveta po mestách v Grécku a na Cypre.
Melbourne má tiež najpočetnejšiu židovskú komunitu v Oceánii a viac ako polovica (približne 50-tisíc) austrálskych Židov žije práve tu.
Neskôr, v 70. a 80. rokoch, do Melbourne smerovali utečenci z Vietnamu a Kambodže a prisťahovalci z Indie, Filipín a Malajzie. Najnovšie imigrantské vlny prichádzajú zo severnej Afriky, najmä Sudánu.
Šport
Melbourne je považované za austrálske hlavné mesto športu. Vznikol tu austrálsky futbal, hra podobná rugby, ktorá je v štáte najpopulárnejším športom. Mesto je tiež sídlom deviatich zo šestnástich klubov AFL - ligy austrálskeho futbalu.
V meste tiež sídli klub rugby a futbalu. Populárnym športom je tiež cyklistika.
Najznámejšími športovými udalosťami v Melbourne sú každoročne Australian Open, Veľká cena Austrálie vo Formule 1, a dostihový Melbournský pohár.
V roku 1956 sa v meste konali Olympijské hry a v roku 2006 Hry Britského spoločenstva národov.
Jozef Kollár (politik)
Ing. Jozef Kollár, PhD. (* 6. august 1961, Bratislava) je slovenský ekonóm, bankár a bývalý poslanec Národnej rady SR, zvolený za liberálnu politickú stranu Sloboda a Solidarita (v apríli 2013 vystúpil zo strany a jej poslaneckého klubu), bývalý predseda Výboru NR SR pre financie a rozpočet, člen Výboru NR SR pre európske záležitosti a vedúci Stálej delegácie NR SR v Organizácii pre hospodársku spoluprácu a rozvoj (OECD) v Paríži.
Pôvodne člen Republikovej rady SaS a tímlíder SaS pre verejné financie a finančný trh, po odchode zo strany v apríli 2013 založil spolu s poslancami NR SR Jurajom Miškovom, Danielom Krajcerom, Jurajom Drobom a Martinom Chrenom občianske združenie Liberálna dohoda, ktoré sa v máji 2013 zlúčilo s hnutím Nová väčšina. Od júna 2013 do júna 2014 zastával funkciu podpredsedu hnutia, avšak v septembri 2014 ho opustil spolu s ostatnými poslancami NR SR z Liberálnej dohody.
Od marca 2016 do marca 2022 prvý viceprezident International Investment Bank, supranacionálnej rozvojovej finančnej inštitúcie v Budapešti, ktorá k marcu 2022 mala úverový rating “A” od svetovo vedúcich ratingových agentúr Moody’s, Fitch a Standard & Poors.
Životopis
Narodil sa 6. augusta 1961 v Kežmarku. V rokoch 19791983 absolvoval štúdium v odbore politická ekonomia na Národohospodárskej fakulte Vysokej škole ekonomickej v Bratislave (dnes Ekonomická univerzita v Bratislave), kde získal titul inžinier. Od augusta 1983 do októbra 1990 pôsobil ako vedecký pracovník v oblasti makroekonomického a strategického plánovania na Ekonomickom ústave Slovenskej akadémie vied v Bratislave, kde v rokoch 1985 – 1990 absolvoval vedeckú ašpirantúru a získal titul PhD.
Neskôr absolvoval postgraduálne štúdium bankovníctva v roku 1993 na Graduate School of Banking University of Wisconsin, Madison (USA) a v rokoch 19941995 na Graduate School of Banking, Oklahoma City University v Oklahoma City (USA). V roku 1996 sa zúčastnil mesačného študijného pobytu v Jokohame v Japonsku v rámci programu Association for Overseas Technical Scholarship manažment pre stredo- a východoeurópske krajiny.
V roku 1991 spoluzakladal Volksbank Slovensko, a.s., prvú komerčnú banku s majoritnou účasťou zahraničného kapitálu na Slovensku. Od roku 1993 bol členom jej predstavenstva, od roku 1997 podpredsedom a od roku 2000 do roku 2006 predsedom jej predstavenstva a CEO. Banka spravovala aktíva vo výške 1,5 miliardy eur, mala 700 zamestnancov a 47 pobočiek.
Profesijná kariéra
Od novembra 1990 do septembra 1991 bol vedúcim oddelenia národohospodárskych a devízových analýz v Štátnej banke Československa, kde riadil tím poverený zostavením metodológie platobnej bilancie, tvorbou programu konvertibility lokálnej meny (československej koruny) a prípravou Devízového zákona. V roku 1990 bol členom zakladateľského tímu Burzy cenných papierov v Bratislave a v roku 1991 viedol tím poverený prípravou Zákona o Národnej banke Slovenska.
V lete 1992 viedol prvú delegáciu vlády SR v Medzinárodnom menovom fonde a Svetovej banke vo Washingtone, s cieľom rozdelenia kvóty SDR na dva nové nástupnické štáty, Slovensko a Česko.
Vo februári 1993 bol členom krízového štábu Vlády SR pre rozdelenie federálnej meny (menová odluka).
V rokoch 1991 až 2006 pracoval v predstavenstve Volksbank Slovensko, a.s., od roku 2000 ako predseda jej predstavenstva.
14. júna 2008 založil spoločnosť JK Advisory, s. r. o., ktorej bol do júla 2010 vlastníkom a konateľom.
Od roku 2010 do roku 2016 bol poslancom NRSR.
Od marca 2016 do marca 2022 pôsobil ako prvý viceprezident International Investment Bank, supranacionálnej rozvojovej finančnej inštitúcie v Budapešti.
Politická kariéra
Vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2014 kandidoval na prvom mieste kandidátky za koalíciu strán NOVA, KDS a OKS na poslanca Európskeho parlamentu.
Guy Debord
Guy Ernest Debord (* 28. december 1931, Paríž – † 30. november 1994, Bellevue-la-Montagne) bol francúzsky básnik, lettrista, umelec, experimentálny filmový tvorca, spisovateľ a zásadný teoretik modernej kultúry a spoločnosti. Bol ovplyvnený marxistickými ideami, kritizoval kapitalizmus a médiá. Používal metódy psychogeografie agitácie a tvorby situácií.
V roku 1957 založil Situacionistickú internacionálu ktorá združovala rozličných umelcov používajúcich umelecké a antiumelecké metódy, anarchizmus a protopunk na narušenie kapitalistickej indoktrinovanej spoločnosti. Situacionistické idey zohrali významnú úlohu pri študentských nepokojoch v Paríži roku 1968. Guy Debord bol komplikovaná autoritárska osobnosť, čo sa odzrkadlilo aj v sporoch a následnej deštrukcii samotnej internacionály. V roku 1994 spáchal samovraždu.
Dielo
Guyove zásadné knižné dielo Spoločnosť spektáklu (La Société du spectacle) vyšlo v roku 1967.
V roku 1952 natočil film Krik pre markíza de Sade – Hurlements en faveur de Sade.
Henrich II. (Navarra)
'''Henrich II. Navarrský''' (* 18. apríl 1503, Sangüesa, Španielsko † 25. máj 1555, Hagetmau, Francúzsko) bol kráľ Navarry, najstarší syn Jána III. a jeho manželky Kataríny I., sestry a dedičky navarrského kráľa Františka I.
Keď Katarína I. Navarrská zomrela v exile v roku 1517, Henrich bol vyhlásený kráľom Navarry, čo spochybnil Ferdinand II. Aragónsky. Na príhovor francúzskeho kráľa Františka I., Henrich prijal titul kráľa tejto krajiny a titul grófa z Foix. Po márnom konaní v Noyone v roku 1516 a v Montpellieri o dva roky neskôr, Henrich so svojimi spojencami podnikol kroky na zabezpečenie skutočnej suverenity nad kráľovstvom. Francúzski vojaci obliehali krajinu, ale nakoniec boli vyhnaní Španielmi. V roku 1525 bol uväznený po bitke pri Pavii, ale podarilo sa mu utiecť.
V roku 1526 sa oženil s Margitou Navarrskou (* 1492 – † 1549), sestrou Františka I. a vdovou po vojvodovi Karolovi IV. z Alençonu. Mali dve deti:
Pegas (súhvezdie)
Pegas (Pegasus) je severné súhvezdie pomenované po mytologickej bytosti Pegasovi. Je jedným z 88 súhvezdí modernej astronómie a bolo aj jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom.
Je to rozľahlé jesenné súhvezdie ležiace v oblasti chudobnej na hviezdy. Všetky hviezdy jeho obrazca sú slabé, ale v pomerne prázdnej oblasti, v ktorej sa nachádzajú, vynikajú. Ako orientačný obrazec slúži Pegasov štvorec – veľký asterizmus tvorený hviezdami Algenib, Markab, Scheat a Sirrah. Pegasov štvorec má rozmery 16° krát 14°. Medzi známe objekty Pegasa patrí M15, guľová hviezdokopa, jedna z najjasnejších na severnej oblohe. Známa je tiež skupina vzdialených galaxií nazývaná Stephanov kvintet. V tomto súhvezdí sa nachádza aj naša najbližšia pravidelná kopa galaxií označovaná ako Kopa Pegasus.
Legenda
O vzniku tohoto súhvezdia rozpráva stará grécka báj. Keď Perzeus odsekol hlavu Medúze, rinula sa z otvorenej rany krv do mora. Na príkaz boha Poseidóna sa z nej zrodil snehobiely okrídlený kôň Pegas, ktorý potom vyletel na horu Helikon v Korintskom zálive, kde sídlili ochrankyne umenia múzy. Dodnes sa o Pegasovi hovorí v súvislosti s umením, hlavne básnickým. V helikónskom háji žil Pegas dlhý čas a údajne vytvoril aj prameň Hippokrénu. Raz ho chytil hrdina Bellerofontes, aby s jeho pomocou zahubil strašnú obludu Chiméru. Po porážke Chiméry však Bellerofontes spyšnel a chcel sa na Pegasovi dostať na Olymp medzi bohov. To rozhnevalo boha Dia a tak poslal na Pegasa zúrivosť. Pegas sa splašil a zhodil svojho jazdca. Bellerofontov osud potvrdzuje starú múdrosť, že pýcha predchádza pád. Pegas sa neskôr dostal na oblohu ako súhvezdie tak ako aj Perzeus. Názov bájneho koňa pochádza od Feničanov, starovekých moreplavcov. Ich lode mali na prove polovicu okrídleného koňa s uzdou, tzv. Pega Sus. Tím sa vysvetľuje nielen názov, ale aj to, že na oblohe je len predná polovica koňa a aj to obrátená. Tak totiž námorníci videli provu svojej lode z paluby.
Hviezdy
Pegas je rozľahlé súhvezdie, ktoré však leží v oblasti chudobnej na hviezdy. Všetky hviezdy jeho obrazca sú slabé. Najjasnejšia hviezda je epsilon Enif, v arabčine „nos“ alebo „nozdry“, ktorá má len 2,38 magnitúd. Nachádza sa skutočne na nose mysleného koňa. Enif je oranžový nadobor s dvoma sprievodcami.
Alfa sa nazýva Markab rovnako ako hviezda kappa Velorum, netreba si ich preto mýliť. Znamená to „sedlo“ a tento názov zodpovedá polohe, ktorú má Markab v obrazci koňa. Je to modrobiely obor, respektíve hviezda hlavnej postupnosti, s povrchovou teplotou 10 500 K.
Beta Pegasi sa volá Scheat. Je to červený obor a polopravidelná či nepravidelná premenná hviezda. Kolísanie jasnosti sa dá zaznamenať voľným okom. Vhodné porovnávacie hviezdy sú Markab a Algenib.
Gama Pegasi, Algenib, má tiež svoju menovkyňu, tentoraz v súhvezdí Perzeus. Znamená to „krídlo koňa“. Aj táto hviezda je premenná, patrí do typu beta Cephei. Má tiež jedného spektroskopického a dvoch vizuálnych sprievodcov.
Delta Pegasi neexistuje. Pôvodne ňou bola hviezda Sirrah, ale potom bola preradená do súhvezdia Androméda ako alfa Andromedae.
Zéta Pegasi nesie menej známe meno Homam. Táto modrobiela hviezda hlavnej postupnosti veľmi nepatrne mení svoju magnitúdu v perióde 22,95 hodiny. Vo vzdialenosti 59″ od seba má sprievodcu s magnitúdou 11,6 a v uhlovej vzdialenosti 177″ ďalšieho sprievodcu 11. magnitúdy.
Éta Pegasi, Matar, je minimálne dvojhviezdny, možno až štvorhviezdny systém. Jeho hlavný člen je žltý obor, ktorá je tesnou (spektroskopickou) dvojhviezdou.
Kappa Pegasi je veľmi tesný trojhviezdny systém. Jeho jadro tvorí pár žltobielych podobrov.
Lambda Pegasi a mí Pegasi, ktoré ležia len štvrtinu stupňa od seba, nesú spoločné, málo známe meno Sadalbari. Náhoda zariadila, že obe hviezdy sú rovnakého spektrálneho typu G8. Napriek tomu nemajú nič spoločné. Podobne aj pí1 a pí2 Pegasi tvoria zdanlivú dvojhviezdu rozlíšiteľnú binokulármi. Delí ich 10 uhlových minút.
1 Pegasi je dvojhviezda, ktorú môžeme rozlíšiť ešte aj s ďalekohľadom. Dvojhviezda Struve 2841 má zložky magnitúdy 6,4 a 7,9 v rozstupe 22″.
Zaujímavosťou je hviezda 51 Pegasi ležiaca z vonkajšej strany Pegasovho štvorca. Je prvou hviezdou hlavnej postupnosti, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta. Planéta bola objavená v roku 1995.
Objekty
Pegas nie je príliš bohatý na zaujímavé hviezdy a objekty. Výnimku tvorí M15, známa guľová hviezdokopa 6. magnitúdy. V obrazci sa nachádza pred papuľou koňa, zhruba na predĺženej spojnici hviezd théta a epsilon. Je to jedna z najhustejších kôp. V priestore jadra s priemerom jeden svetelný rok je natlačená skoro polovica hmotnosti M 15. 25″ od jadra M 15 odhalí ďalekohľad s priemerom objektívu 40 cm a s O III filtrom planetárnu hmlovinu, ktorá je súčasťou tejto kopy.
V Pegasovi sa nachádza aj niekoľko galaxií. Z nich je najjasnejšia špirálová galaxia NGC 7331. Leží asi 4,3° severseverozápadne od hviezdy Matar.
Len pol stupňa juhojuhozápadne od NGC 7331 sa nachádza známa skupina vzdialených galaxií nazývaná Stephanov kvintet. Tvoria ho štyri galaxie: NGC 7317, NGC 7318A, NGC 7318B, NGC 7319 a NGC 7320. Navzájom sa gravitačne ovplyvňujú, preto ich radíme medzi pekuliárne galaxie. Podľa novších výskumov NGC 7320 k Stephanovmu kvintetu fyzicky nepatrí. Ostatné galaxie, skutoční členovia zoskupenia, majú trinástu až štrnástu magnitúdu.
NGC 7771 je členom ďalšej skupinky interagujúcich galaxií. Blízko nej je čelne natočená špirálová galaxia NGC 7769. Ešte bližšie leží slabšia NGC 7770.
NGC 7742 je malá špirálová galaxia s magnitúdou len 11,2. Galaxii NGC 7814 sa občas hovorí Malé sombrero pre jej podobnosť s jasnejšou a známejšou galaxiou Sombrero v Panne. Južne od hviezdy Sirrah sa nachádza dvojica galaxií NGC 1 a NGC 2. sú zaujímavé tým, že boli prvými katalogizovanými objektmi Nového generálneho katalógu. V čase kategorizovania mali najnižšiu rektascenziu spomedzi všetkých známych objektov.
Napokon sa v tomto súhvezdí nachádza aj najbližšia pravidelná kopa galaxií. Táto kopa označovaná ako Kopa Pegasus má sférickú štruktúru rozloženia galaxií so silnou koncentráciou v strede.
Poloha
Pegas je rozľahlé jesenné súhvezdie, ktoré celé zapadá pod obzor. Heliaktický západ má vo večerných hodinách v marci, opäť vychádza nadránom už koncom apríla. Jeho hviezdy sú veľmi nevýrazné, ale ako orientačný obrazec slúži Pegasov štvorec – veľký asterizmus tvorený hviezdami Algenib, Markab, Scheat a Sirrah. Od neho si už ľahko odvodíme obrazec koňa. Pegas sa dá nájsť aj pomocou cirkumpolárnych súhvezdí. Nachádza presne na opačnej strane Polárky ako Veľký voz, priamo pod súhvezdiami Cefeus a Kasiopeja.
Dvorana Gradski vrt
Dvorana Gradski vrt je športová hala v chorvátskom meste Osijek. Slúži predovšetkým na hádzanárské a basketbalové zápasy. Celý komplex má 7 hál, z ktorej jedna je aj atletická. Hlavná hala má kapacitu 3 538 miest. V roku 2009 sa tu konali Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov. V dňoch 3. februára až 5. februára 2017 sa tu odohrá stretnutie 1. kola svetovej skupiny Davisovho pohára 2017 medzi Chorvátskom a Španielskom.
Frankenfels
Frankenfels je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Sankt Pölten-vidiek.
Žije tu 2 040 obyvateľov (2012).
Gorila
Gorila (lat. Gorilla) je rod primátov (presnejšie hominoidovcov).
Zaradenie v systéme
Zaradenie do čeľade/podčeľade nie je ustálené. Rod gorila sa môže zaradiť:
Ojedinele sa gorila neklasifikuje ako samostatný rod, ale ako súčasť rodu človek (Homo) (pozri aj článok človek (Homo)).
Charakteristka
Je to najväčší druh primátov. Dnes žije v Afrike. Je blízkym príbuzným človeka a tiež najväčším a najsilnejším ľudoopom na svete. Voľne žijúci dospelý samec váži až trikrát toľko ako človek, samice sú však menšie. Tieto veľké ľudoopice zvyčajne chodia po štyroch. Mláďatá sa šplhajú aj po stromoch. Gorily žijú v rodinnom spoločenstve, ktoré tvorí dominantný samec, niekoľko samíc a mláďatá. Tlupa pomaly putuje rozľahlým lesom aj niekoľko kilometrov a popritom požierajú rastlinnú potravu. Mimo ohrozenia sú to mierumilovné tvory, ale v prípade ohrozenia môže samec napadnúť aj leoparda či človeka, ale nikdy bez príčiny! Horské gorily dovolia človeku si aj sadnúť v ich blízkosti, ak sa presvedčia, že im nehrozí nebezpečenstvo.
Posledný spoločný predok človeka a gorily žil pred 6,2 – 8,4 (Chen 2001, Wildman 2003, Bailey 1992)/ 14,4 (Arnason 1996) / 5,8 – 6,2 (Adachi 1995) miliónmi rokov.
Systematika
Typický starý systém (1967 až cca. do konca 90. rokov) : rod Gorila (Gorilla):
Typický nový systém (od cca. 1996/2001)  : rod Gorila (Gorilla):
Viacerí bádatelia s rozdelením gorily na dva druhy nesúhlasia a držia sa starého systému, čiže uznávajú len jeden druh gorily a spravidla len 3 poddruhy.
K slovenským názvom treba poznamenať, že – ako hore vidno – ten istý (prominentný) autor P. Lupták v roku 2002 (v knihe Zviera) nazval druhy gorily „gorila nížinná“ a „gorila horská“, zatiaľ čo o rok neskôr (v knihe Slovenské mená cicavcov sveta) už tie isté druhy gorily nazval „gorila západná“ a „gorila východná“ a názvy „gorila nížinná“ a „gorila horská“ použil pre niektoré poddruhy týchto druhov.
Argentínske národné hádzanárske mužstvo
thumb Argentínske národné hádzanárske mužstvo je národné mužstvo, ktoré reprezentuje Argentínu na medzinárodných podujatiach, napr. majstrovstvách sveta, panamerických majstrovstvách či Letných olympijských hrách, a v medzinárodných zápasoch v hádzanej.
SL Benfica
Sport Lisboa e Benfica známa pod názvom Benfica je portugalský športový klub z Lisabonu. Benfica predstavuje klub s bohatou históriou. Od svojho založenia v roku 1904, Benfica nikdy nezostúpila z prvej ligy a s 84 trofejami je najúspešnejším futbalovým klubom v Portugalsku. Benfica je najväčším klubom v Portugalsku a jeden z najprestížnejších športových klubov na svete, v roku 2014 bola zapísaná v knihe svetových rekordov, ako najväčší klub na svete s 270 000 členmi. Medzi iné významné ocenenia patria napríklad aj 9. miesto v medzinárodnom rebríčku IFFHS Top 200 klubov 20. storočia. Klub a jeho hráči, fanúšikovia alebo funkcionári sú často nazývaní ako As Águias (orly), O Glorioso (slávni), alebo Encarnados (červení). Tradíciou klubu je, let orla na štadióne, pred každým zápasom.
Benfica je multišportový klub, okrem futbalu pôsobí taktiež v kolektívnych športoch ako futsal, hokej, hádzaná, volejbal, basketbal a ragby. V súťažiach jednotlivcov Benfica pôsobí v rôznych bojových športoch, kanoistike, gymnastike, atletike alebo v plávaní. Medzi súčasné najvýraznejšie postavy, ktoré reprezentujú Benficu patria Telma Monteiro (judo), Pedro Pablo Pichardo (atletika - trojskok), Fernando Pimenta (kanoistika) alebo Rui Bragança (taekwondo). V minulosti v klube pôsobil aj motokrosový jazdec Paulo Gonçalves, ktorý v roku 2020 tragicky zomrel počas pretokov Rally Dakar. V minulosti v Benfice pôsobil aj mnohonásobný najlepší futsalista roka, Ricardinho ako aj zlatý medailista z Olympiády v Pekingu v roku 2008 v trojskoku, Nélson Évora.
Začiatok a prvé úspechy (1904-1950)
náhľad|Cosme Damião Klub vznikol v roku 1904, pri stretnutí bývalých študentov z Casa Pia. Stretli sa v zadnej časti baru Farmácia Franco s cieľom vytvoriť spoločenský a kultúrny futbalový klub nazvaný Sport Lisboa. Na stretnutí sa zúčastnilo 24 ľudí, z ktorých bol najdôležitejším Cosme Damião. Na tejto schôdzi bol José Rosa Rodrigues vymenovaný za prezidenta. Zakladatelia sa zhodli, že klubové farby budú červená a biela a znak bude tvoriť hrebeň z orla a motívu "E Pluribus Unum". Prvý zápas sa hral 1. januára 1905. Napriek dôležitým víťazstvám klub trpel v zlých podmienkach na ihrisku Terras do Desembargador. V dôsledku toho odišlo 8 hráčov do Sportingu, čím sa začala rivalita medzi klubmi. náhľad|Prvý tím 13. septembra 1908 získala spoločnosť Sport Lisboa po vzájomnej dohode Grupo Sport Benfica a zmenila názov na Sport Lisboa e Benfica. Napriek fúzií klubov pokračovali vo svojich operáciach. Domov klubu sa tak presunul z Terras do Desembargador do Campo da Feiteira.
Napriek tomu problémy s ihriskom pretrvávali a Benfica sa presťahovala na prvé trávnaté ihrisko Campo de Sete Rios v roku 1913. O štyri roky sa klub po odmietnutí vyššieho nájmu presťahoval do Campo de Benfica. Nakoniec až v roku 1925 sa klub presťahoval na vlastný štadión Estádio das Amoreiras. Benfica tam hrala 15 rokov, potom sa realitou stal nový štadión Estádio do Campo Grande. Portugalská liga začala v roku 1934 a potom čo Benfica skončila tretia v prvom ročníku, Benfica vyhrala tri majstrovstvá v rade. Tieto prvé tituly s tímom získal maďarský tréner Lippo Hertzka. V priebehu 40-tých rokov minulého storočia Benfica získala 3 krát ligu a 4 krát portugalský pohár. Tréner János Biri získal prvé double v roku 1943.
Zlaté roky a ústup
Benfica prvý medzinárodný úspech zaznamenala v roku 1950 po výhre Copa Latina, v ktorom porazila Bordeaux na národnom štadióne v Lisabone. Bola to prvá veľká medzinárodná trofej, ktorú získal portugalský klub. V roku 1957 Benfica dosiahla ďalšie finále, ale prehrala proti Realu Madrid na Santiago Bernabéu.
V roku 1954 sa Benfica presťahovala do pôvodného Estádio da Luz s počiatočnou kapacitou 40 000 miest, neskôr sa kapacita v roku 1960 rozšírila na 70 000. V päťdesiatych rokoch Benfica vyhrala 3 krát ligu a 6 krát pohár.
Pod vedením Bélu Guttmanna Benfica rozbila dominanciu Realu Madrid keď 2 krát vyhrala Európsky pohár, v rokoch 1961 a 1962. Šesťdesiate roky znamenali najúspešnejšie obdobie a k 2 európskym trofejam hráči pridali aj domáce trofeje: 8 krát liga a 3x domáci pohár. Mnoho úspechov bolo dosiahnutých vďaka hráčom ako Eusébio - jedinému hráčovi Benficy ktorý vyhral Zlatú loptu, Mário Coluna, José Águas, José Augusto, Simões, Torres a ďalších. V sezóne 1963/1964 vytvorili klubový rekord so 103 gólmi v 26 ligových zápasoch. náhľad|Eusébio Po finále v roku 1962 sa Benfica v zlom rozišla s trénerom Bellom Guttamanom ktorý prehlásil, že bez neho Benfica nevyhraje Európsku trofej 100 rokov. Od vtedy hrala Benfica vo finále už osem krát a vždy prehrala z toho 2x na penalty:
- 1962/1963 AC Miláno 2:1 Benfica (Wembley, Miláno) - Liga majstrov
- 1964/1965 Inter Miláno 1:0 Benfica (San Siro, Miláno) - Liga majstrov
- 1967/1968 Benfica 1:4 Manchester United (Wembley, Londýn) - Liga majstrov
-1982/1983 Anderlech 2:1 Benfica (prvý zápas: Brusel 1:0, druhý zápas: Lisabon 1:1) - Pohár UEFA
- 1987/1988 PSV Eindhoven 0:0 (6:5) Benfica (Neckarstadium, Stuttgart) - Liga majstrov
- 1989/1990 AC Miláno 1:0 Benfica (Praterstadion, Viedeň) - Liga majstrov
- 2012/2013 Benfica 1:2 Chelsea (Amsterdam Arena, Amsterdam) - Európska liga
- 2013/2014 Sevilla 0:0 (4:2) Benfica (Juventus Stadium, Turín) - Európska liga
Po vytvorení UEFA Youth League Benfica prehrala ďalšie 3 európske finále a to v sezonách 2013/2014, 2016/2017 a 2019/2020.
Počas 70.-tých rokoch sa Benfica stiahla z európskej scény, ale zostala hlavnou silou v portugalskom futbale kde vyhrala 6 krát ligu a 2 krát pohár. Benfica je prvým klubom, ktorý vyhral ligu bez porážky a Eusébio bol neskôr korunovaný najlepším strelcom Európy, zaznamenal 40 gólov. V tomto období Benfica začala prijímať zahraničných hráčov.
V 80-tych rokoch Benfica naďalej prosperovala na domácom trhu. V sezóne 1980/1981 sa stala prvým klubom, ktorý vyhral všetky portugalské trofeje v jednej sezóne a to pod vedením Lajosa Barótiho. Po vylepšení štadióna v roku 1985 bol Estádio da Luz najväčší štadión v Európe a tretí najväčší na svete. Začiatkom 90-tých rokov začala žiariť hviezda Manuela Rui Costu, ktorý medzi rokmi 1990-1994 odohral 111 zápasov a následne prestúpil do Fiorentiny. Neskôr po pôsobení v AC Miláno sa vrátil k Benfice a v roku 2008 ukončil kariéru. Dnes je generálnym manažérom klubu. náhľad|Trofeje Ligy majstrov
Sucho a návrat k titulom (1994-2008)
náhľad|Rui Costa Koncom 20. storočia Benfica prekonávala finančnú krízu, ktorá bola spojená s dokončením tretieho stupňa štadióna a vysokými investíciami do hráčov. V roku 2001 členovia klubu schválili výstavbu nového Estádia da Luz, čo stalo ďalších 162 miliónov EUR. Obdobie rokov 1994 až 2003 bolo pravdepodobnej najťažšie v histórii klubu. Benfica získala iba jeden portugalský pohár, utrpela najväčšiu porážku na európskej scéne (7-0 v Celta Vigo), zaznamenala najnižšie postavenie v lige a 2 roky chýbala v európskej súťaži. V tomto období Benfica vystriedala 11 trénerov. Najväčšou hviezdou bol Nuno Gomes ktorý odohral v Benfice 399 zápasov a strelil 166 gólov.
Situácia sa výrazne zmenila po nástupe Luís Filipe Veiriu do prezidentskej funkcie 3.10.2003. Dnes je prezidentom, ktorý je najdlhšie vo svojej funkcii v histórii klubu. Pod jeho vedením Benfica dostavala nový štadión, zmenila právnu formu a začala fungovať v systéme členstva tzv. sócios. 10.12.2006 spustila vysielanie Benfica TV. náhľad|Fehérové veci V roku 2004 v zápase v Guimarães proti domácej Vtórii 24. januára zomrel hráč Miklos Féher na zástavu srdca. Jeho číslo - 29 je navždy vyradené. O rok neskôr Benfica získala titul po jedenástich rokoch v pamätnom zápase v Porte proti Boaviste. V tom čase prišiel do klubu neskorší kapitán a jedna z ikon klubu Luisão. V svojej kariére za Benficu zaznamenal 538 zápasov, čím sa zaradil na 3 miesto v klubovej histórii a zároveň sa stal hráčom s najvyšším počtom štartov spomedzi zahraničných hráčov. náhľad|Oslavy titulov
Trvalý návrat k úspechom (2009-súčasnosť)
náhľad|Pablo Aimar V roku 2009 nastúpil do trénerskej funkcie Jorge Jesus. Hneď v prvej sezóne vyhral ligu. Ligu neskôr vyhral ešte 2x. 2x Benficu doviedol aj do finále Európskej ligy. Benfica v roku 2014 vyhrala Portugalskú ligu, Portugalský pohár, Portugalský ligový pohár čo bol prvý triplete v histórii a na začiatku novej sezóny ešte vyhrala portugalský superpohár a bola vo finále Európskej ligy UEFA. V roku 2015 sa Jesus rozhodol prejsť do konkurenčného Sportingu. V tom čase boli dôležitými hráčmi Oscar Cardozo ktorý strelil 172 gólov, čím sa zaradil na deviate miesto v historickej tabuľke strelcov klubu a stal sa najlepším zahraničným strelcom klubu. Medzi kľúčových hráčov sa radili aj Pablo Aimar, Javier Saviola, David Luiz, Javi García, Nico Gaitán a ďalší.
V sezóne 2018/2019 Benfica vo víťaznej ligovej sezóne zaznamenala 103 gólov čím vyrovnala rekord z roku 1964. Viac ako 100 gólov v jednej sezóne v portugalskej lige naposledy zaznamenala Benfica v sezóne 1972/73. Počas tejto sezóny Benfica vyhrala domáci zápas proti Nacionalu 10-0, čo bol najvyšší gólový rozdiel v lige za 55 rokov. Počas tejto sezóny odstúpil tréner Rui Vitória a nahradil ho Bruno Lage ktorý začal viac využívať hráčov ktorých si vychovala sama Benfica a to Rúben Dias, Ferro, Florentino Luís, Gedson Fernandes a v neposlednom rade aj João Félix.
Hymna
Sou do Benfica
E isso me envaidece
Tenho a genica
Que a qualquer engrandece náhľad|E pluribus unum "z mnohých jeden" Sou de um clube lutador
Que na luta com fervor
Nunca encontrou a rival
Ser Benfiquista
É ter na alma a chama imensa
Que nos conquista
E leva á alma a luz intesa
Do sol que lá no céu
Risonho vem beijar
Com orgulho muito seu
As camisolhas berrantes
Que nos campos a vibrar
São papoilas saltitantes
Infraštruktúra
Štadión: Štadión má názov Estádio da Luz. Zmestí sa naň približne 65 tisíc ľudí. Hralo sa na ňom Euro 2004 vrátane finále, finále Ligy majstrov v roku 2014 a v roku 2020 si ho UEFA zvolila, ako dejisko finálového turnaja Ligy majstrov. Štadión má 4-hviezdičky od UEFA. Štadión je projektom spoločnosti Popolus a jeho stavba stála 162 miliónov eur. náhľad|Estádio Da Luz
Tréningové centrum: Názov centra je Benfica Campus. Postavený je v Seixal (časť Lisabonu). Bol dokončený v roku 2006. Obsahuje tribúnu s kapacitou 2 700 miest. Súčasťou je 9 ihrísk, 2 telocvične, šatne, bazény. Súčasťou komplexu je aj budova, ktorá slúži ako hotel so 62 izbami. V budove sa nachádzajú 2 telocvične, šatne, bazény, sauna a výrivka. Súčasťou je aj technológia 360 ktorá skúma a zlepšuje schopnosti hráčov. V roku 2008 v centre bolo vybudované aj televízne štúdio.
Toto tréningové centrum bolo UEFA ohodnotila, ako najlepšie v Európe. V rokoch 2015 a 2019 Benfica získala aj cenu Globe Soccer Awards za najlepšiu futbalovú akadémiu. Benfica vo svojej akadémií dokázala vychovať mnoho kvalitných hráčov ako Bernardo Silva, João Cancelo, Nélson Semedo, André Gomes, Gonçalo Guedés, Renato Sanches, Rúben Dias João Félix, alebo Florentio náhľad|Caixa Futebol Campus
Haly: Benfica má k dispozícií 2 pavilóny pre halové športy. Jeden s názvom Pavilhão Fidelidade s kapacitou 2 400 miest a druhý Pavilhão Nº 2 ktorý má kapacitu 1 800 miest. Tieto haly stoja hneď pri futbalovom štadióne. náhľad|Pavilhão Fidelidade
Múzeum: Benfica 29.7.2013 otvorila nové múzeum ktoré má názov Museu Benfica - Cosme Damião. Stojí v blízkosti štadióna. V múzeu je okolo 1 000 trofejí a okolo 20 000 predmetov, dokumentov, obrázkov a taktiež audio a video, medzi nimi je aj slovenský preklad knihy od Josého Saramaga - Príbeh o obliehaní Lisabonu. Súčasťou je aj socha Eudébia. V roku 2014 toto múzeum získalo ocenenie Najlepšie múzeum v Portugalsku. náhľad|Museum Benfica - Cosme Damião
Obchod: V roku 2016 Benfica otvorila troj-poschodový obchod na Rua Augusta v Lisabone. náhľad|Obchod Benfica Store na Rua Augusta v Lisabone
Hráči
Aktualizované: 29.12.2021
Ekonomika
Spoločnosť Sport Lisboa e Benfica SAD (športová akciová spoločnosť) bola založená 10. februára 2000. Zakladateľom je vtedajší prezident João Vale Azevedo. Počiatočné základné imanie bolo 75 miliónov EUR. Bolo päť hlavných dôvodov na vytvorenie autonómnej entity, ktorá by riadila klub:
Spoločnosť vstúpila na portugalskú burzu PSI-20 21. mája 2007 s počiatočnou hodnotou akcie 5 EUR v objeme 15 000 001. Neskôr v júni Berardo spustil predaj akcií za 3,50 EUR, bol ale neúspešný. 23. decembra 2009 Benfica zvýšila vlastný kapitál na 115 miliónov EUR tým že absorbovala štadión (Estádio da Luz) čo nakoniec viedlo k platobnej neschopnosti.
31. júla 2014 bola dokončená akvizícia fondu Benfica stars, čím Benfica získala zvyšné ekonomické práva na 9 hráčov. V apríli roku 2014 Benfica a Adidas obnovili zmluvu s platnosťou do roku 2021 v hodnote 4,5 milióna ročne a v roku 2015 Benfica uzatvorila trojročnú zmluvu v hodnote 30 miliónov EUR s Fly Emirates, ktorý sa stal hlavným sponzorom.
V júni 2016 bola Benfica zaradená na 47. miesto najhodnotnejších futbalových značiek spoločnosťou Brand Finance v hodnote 86 miliónov EUR. Do roku 2017 Benfica získala 617 miliónov z prestupov hráčov. V súčasnosti v čase pandémie CoVid 19 je Benfica jedným z mála klubov, ktorý nezaznamenal také finančné obmedzenia, ktoré by spôsobili finančné ťažkosti. V súčasnosti Benfica je 100 % vlastníkom štadióna, televízie a tréningového centra. Keďže Benfica svoje činnosti financuje za pomoci akcií a emitovania obligácií, tak je zadĺženie klubu minimálne. náhľad|João Félix v Atlético Madrid
náhľad|Carlos Vinícius
Média
náhľad|Logo Benfica TV Benfica TV - športovo orientovaný televízny kanál. BTV je prvý klubový kanál v Portugalský a jediný na svete, ktorý vysiela priame prenosy domácich ligových zápasov. Taktiež vysiela zápasy Benfica B, zápasy juniorov a taktiež domáce zápasy tímov halových športov. Vysiela od 10. decembra 2008 a v minulosti BTV vlastnila práva aj na anglickú, taliansku a francúzsku ligu.
Každý deň vysiela informačné programy Benfica 10H, Benfica 14H, Benfica 21H a Benfica 24H. Vysiela taktiež diskusné programy ako Členská karta, Čistý zápas, Pozornosť na šport, E Pluribus Unum, 105x68, Jornal O Benfica a mnoho ďalších.
O Benfica - vychádza každý piatok od 28. novembra 1942. Informuje o všetko čo sa v klube deje. Od roku 2005 vychádza približne 10 000 výtlačkov.
Diabos Vermelhos
Skupina bola založená 16. novembra 1982 a nachádza sa v severnom rohu, Curva Norte. Diabos Vermelhos (Červený Diabli) je jedna z najstarších portugalských ultras skupín. Na začiatku bola táto skupina populárna, ale vnútorní konflikt v rokoch 1991 a 1992 negatívne ovplyvnil ďalší vývoj. Po príchode nových lídrov, ktorí pomohli zo zotavením a získaním nových členov, skupina obnovila aktivity.
24. januára 2012 Diabos oznámili, že budú chýbať na zápase proti Feirense v meste Santa Maria de Feira, kvôli vysokým cenám vstupeniek. Cena bola stanová na 25 €.
Fontenelle (Côte-d’Or)
Fontenelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
SL Benfica
Hlavné centrá skupiny
Existuje viac centier v krajine a v zahraničí. Napríklad vo Francúzsku, Nemecku, Švajčiarsku, Belgicku, Španielsk, Veľkej Británii, Luxemburgsku, USA alebo aj v Kanade. "Heslo: 'Connosco Quem Quiser, Contra Nós Quem Puder' (S nami kto chce, proti nám kto môže)."
Fontenelle (Côte-d’Or)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
SL Benfica
No Name Boys
vľavo|náhľad|Logo No Name Boys
Skupina vznikla 4.marca 1992. Na štadióne majú vyhradený sektor Topo Sul (južný sektor, sektor Coca-Cola). Táto skupina bola vytvorená po nezhodách v skupine Diabos Vermelhos.
Fontenelle (Côte-d’Or)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SL Benfica
No Name Boys
V 90.-tych rokoch to bola najpopulárnejšia skupina v Portugalsku. Členovia chodili na zápasy vo veľkom počte, či už na domáce zápasy, alebo vonku. Na štadióne vyjadrovali podporu chytľavým spevom, vlajkami a pyrotechnikou. Skupina od začiatku používala jednoduché logo, 2 čierne N obrátené naopak v červenom kruhu.
Via Flaminia
thumb|Mapa najvýznamnejších rímskych ciest. Via Flaminia vyznačená fialovou farbou thumb|Trasa Via Flaminia Via Flaminia je rímska cesta, ktorá spájala Rím s pobrežím Jadranského mora a mestom Arimina (dnešné Rimini). Jej dĺžka bola 283, neskôr až 328 kilometrov.
SL Benfica
No Name Boys
Táto skupina nemá vodcu, jediným vodcom ostal Jorge "Gullit" Mauricio. Skupina taktiež nemá žiadne webové stránky. Členovia sú dobre známi pre svoju oddanosť a vášnivú podporu na všetkých športových aktivitách, najmä na futbale, futsale a hokeji. "Heslo: 'Sempre Presentes' (Vždy prítomný)"Známy fanúšikovia
Via Flaminia
Pre fungovanie a expanziu Ríma životne dôležitú zásobovaciu cestu vybudoval okolo roku 220 pred Kr. konzul Gaio Flaminio Nepote. Po ceste, vedúcej horským terénom Apenín sa do centra Rímskej ríše dovážalo obilie, splavované po Páde až do prístavov na severe krajiny.
SL Benfica
Rivali
Najväčšími rivalmi sú FC Porto a Sporting CP. Tieto kluby tvoria "veľkú trojku" ktorá nikdy nezostúpila z prvej ligy.
Rivalita so Sportingom začala v roku 1907 keď 8 prominentných hráčov Benficy odišlo do Sportingu. Zápas medzi tímami je známi ako Derbi de Lisboa (Lisabonské derby), Derbi Eterno (Večné derby) alebo Derbi dos Derbis ("derby z derby").
Súboj medzi Benficou a Portom začal priateľským zápasom v roku 1912 (Benfica vyhral 8-2). Rivalita vznikla tým, že sú to kluby z dvoch najväčších portugalských miest. Dnes sú to 2 najúspešnejšie portugalské tímy. Zápas medzi nimi sa nazýva O Clássico. Porto vyhralo prvý zápas proti Benfice v roku 1920 na druhú výhru muselo čakať ďalších 9 rokov.
Trofeje
Primeira Liga (38 - rekord): 1935–36, 1936–37, 1937–38, 1941–42, 1942–43, 1944–45, 1949–50, 1954–55, 1956–57, 1959–60, 1960–61, 1962–63, 1963–64, 1964–65, 1966–67, 1967–68, 1968–69, 1970–71, 1971–72, 1972–73, 1974–75, 1975–76, 1976–77, 1980–81, 1982–83, 1983–84, 1986–87, 1988–89, 1990–91, 1993–94, 2004–05, 2009–10, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2018–19, 2022–23