cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rétságsky obvod
Rétságsky obvod je administratívna jednotka, obvod, v Maďarsku v Novohradskej župe. Jeho sídlom je mesto Rétság.
Sídla
V okrese sa nachádza celkom 24 obcí a 1 mesto.
Limita
Limita je v matematike hodnota, ku ktorej sa "približuje" premenlivá hodnota.
Limita funkcie sa používa na opis správania sa funkcie, keď sa jej argument "približuje" k nejakému bodu alebo rastie do nekonečna. Limity sa využívajú v matematickej analýze na definovanie derivácie a spojitosti.
Koncept "limity funkcie" sa dá ďalej zovšeobecniť na topologickú sieť a limita postupnosti úzko spojená s limitou a priamou limitou v teórii kategórií.
Limita funkcie
Nech f je reálna funkcia a c je reálne číslo. Výraz:
znamená, že hodnota f(x) sa dá ľubovoľne priblížiť k L tak, že sa x dostane dostatočne blízko k c. Potom hovoríme, že "limita funkcie f v bode c (alebo ako sa f približuje k c) je L". Limita môže existovať dokonca aj keď f(c) \neq L. Funkcia f nemusí byť ani definovaná v bode c.
Uvažujme ako sa x približuje k 2. V tomto prípade je funkcia f definovaná v bode 2 a jej hodnota 0,4 sa rovná limite v tomto bode:
Ale nie vždy je to také jednoduché.
Ani DiFrancová
Ani DiFranco (* 23. september 1970, Buffalo, Newy York, USA je americká speváčka a hudobníčka.
Limita
Limita funkcie
Uvažujme
Ani DiFrancová
Kariéra
Ani DiFranco, vlastným menom Angela Marie DiFranco, sa na začiatku 90. rokov vydala cestou „urob si sama“ a založila vlastné hudobné vydavateľstvo Righteous Babe. Prostredníctvom neho v súčasnosti podporuje mnohých umelcov a umelkyne. Od vydania svojho prvého albumu Ani DiFranco v roku 1990 produkuje v priemere jedno CD za rok. V roku 2004 získala zo štyroch nominácii na Grammy jedno ocenenie - za obal k albumu Evolve. Je známa aj spoluprácou s Maceom Parkerom, Princeom či Utahom Phillipsom. Jej hudba je osobitá žánrovými presahmi, gitarovou technikou aj hravou a ironizujúcou poéziou a v konečnom dôsledku zanietenou sociálnou angažovanosťou.
Svojimi aktivitami sa DiFranco zapája aj do oblasti regionálneho rozvoja, vyjadruje sa k mnohým politickým a sociálnym otázkam (vojna v Iraku, trest smrti, možnosť voľby, sexuálne menšiny, prezidentské kampane a i.). V roku 2006 získala cenu Žena odvahy od americkej Národnej organizácie žien (NWO) za dlhodobé angažovanie sa vo feministickom hnutí. Jej najnovším albumom je Red Letter Year.
Limita
Limita funkcie
Alebo majme ešte funkciu f, ktorá je nedefinovaná v bode x = c.
V tomto prípade ako sa x približuje k 1, funkcia f je nedefinovaná v bode x = 1, ale jej limita v tomto bode existuje a rovná sa 2:
Teda x sa môže približovať k 1, pokiaľ sa nebude rovnať 1, takže limita funkcie f v bode 1 je 2.
Formálna definícia
Limitu formálne definujeme nasledovne:
Nech f je funkcia a bod c je hromadný bod na jej definičnom obore (teda v každom prstencovom okolí bodu c sa nachádza aspoň jeden prvok z definičného oboru funkcie f). Nech L je reálne číslo. Potom zápis
znamená, že pre každé existuje \delta\ >0 také, že pre všetky x, kde, platí.
Limita funkcie v nekonečne
Limitu funkcie môžeme rozšíriť z prípadov približovania sa k reálnemu číslu na približovanie sa k nekonečnu. V týchto prípadoch toto približovanie sa k nekonečnu vlastne znamená, že x je stále väčšie a väčšie ("približuje" sa ku kladnému nekonečnu) alebo je stále menšie a menšie ("približuje" sa k zápornému nekonečnu).
Majme napríklad funkciu.
Postupne ako sa x stáva veľmi veľkým, hodnota f(x) sa približuje k 2 a dá sa priblížiť ľubovoľne blízko k 2 výberom dostatočne veľkého x. V takomto prípade hovoríme, že limita funkcie f ako sa sa jej argument približuje k nekonečnu je 2. V matematickom zápise:
Formálne môžeme napísať túto definíciu:
Podobnú definíciu môžeme urobiť pre.
Limita postupnosti
Formálne, predpokladajme, že x1, x2 je postupnosť reálnych čísel. Hovoríme, že reálne číslo L je limita tejto postupnosti a zapisujeme ako
(definitoricky) len vtedy a vtedy, ak
Limita postupnosti a limita funkcie sú, samozrejme, veľmi úzko späté. Postupnosť nie je nič iné ako funkcia definovaná na množine prirodzených čísel. Keďže jediným hromadným bodom tejto množiny je kladné nekonečno, má zmysel skúmať limitu iba tu. Vyššie spomenutá definícia je len rozpísanie limity funkcie v nekonečne a ekvivalentne upravenej pre prirodzené čísla. Na druhej strane sa dá tento špeciálny prípad -- limita postupnosti -- použiť aj na definovanie limity funkcie, keďže limita funkcie f v bode x sa rovná limite postupnosti xn=f(x+1/n) (ak existuje).
Vo všeobecnej situácii je ťažké ak nie nemožné zistiť či postupnosť má limitu tým, že sa overí definícia - teda že sa nájde limita. Ak uvažujeme o postupnosti reálnych čísel a o jej (prípadnej) reálnej limite, tak máme Cauchy-Bolzanove kritérium existencie limity, ktoré neoperuje samotnou hodnotou limity: postupnosť reálnych čísel \{ a_n\} je konvergentná (t. j. má limitu) práve vtedy keď pre každé \epsilon >0 existuje že pre všetky p,q>N je. Slovne povedané: postupnosť má limitu práve vtedy keď pre každú presnosť \epsilon >0 existuje také prirodzené číslo, že ak vyberieme ľubovoľne dva prvky z postupnosti ktorých poradové číslo je väčšie ako dotyčné prirodzené číslo, tak to už zaručí, že vybrané dva prvky postupnosti sú k sebe bližšie ako \epsilon >0.
Apoštolská administratúra
Apoštolská administratúra označuje v kánonickom práve rímskokatolíckej cirkvi určitú časť cirkvi, ktorá doteraz nebola vymenovaná ako diecéza; jej ordinárom je preto apoštolský administrátor.
Definícia podľa Kódexu kánonického práva
Apoštolskú administratúru definuje kánon 371 § 2 Kódexu kánonického práva nasledujúcim spôsobom:
Apoštolské administratúry sú zvyčajne zriaďované v krajinách, kde je len malý počet veriacich, alebo ktoré sú z nejakého dôvodu problematické, napr. kvôli politickému prenasledovaniu cirkvi. Zriaďujú sa aj v prípade zmien štátnych hraníc, keď nová hranica nerešpektuje hranice diecéz. Takto bola v roku 1922 zriadená aj Trnavská apoštolská administratúra na území Ostrihomskej arcidiecézy, keď jej väčšia časť sa stala súčasťou ČSR a samotné sídlo Ostrihom súčasťou Maďarska.
Existujúce apoštolské administratúry
V súčasnosti (november 2022) existujú nasledujúce apoštolské administratúry:
Prevalencia
náhľad|Priebeh prevalencie (červená krivka a popisky) Prevalencia je štatistický číselný (najčastejšie percentuálny) termín, ktorý udáva výskyt určitého javu na 100 alebo 1000 ľudí v určitom mieste a čase. Najčastejšie sa používa v súvislosti s chorobami, môže to byť však i akýkoľvek iný jav.
Gliese 165
Gliese 165 je hviezdna sústava obsahujúca hlavnú hviezdu a matného spoločníka Gliese 165B, čo je jedna z najľahších známych hviezd.
Soběkury
Soběkury je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 619 obyvateľov, z toho 319 mužov a 300 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 39,5 roka, ženy 43,7 roka).
Puritanical Euphoric Misanthropia
Puritanical Euphoric Misanthropia je piaty štúdiový album symfonickej black metalovej skupiny Dimmu Borgir. Album vyšiel pod vydavateľstvom Nuclear Blast Records v roku 2001.
Zoznam skladieb
(*) bonusové skladby nachádzajúce sa na japonskej edícii
Gliese 623
náhľad|Gliese 623b je vpravo od stredu Gliese 623 je matná dvojhviezda vzdialená 26,3 svetelného roku. Nachádza sa v súhvezdí Herkules.
Jej spoločník, Gliese 623b, môže byť červený alebo hnedý trpaslík.
Sumeri
Sumeri alebo Sumerovia boli etnikum neznámeho pôvodu, ktoré žilo v južnej Mezopotámii, presnejšie v južnej Babylonii, asi najneskôr od konca 4. tisícročia pred Kr. do začiatku 2. storočia pred Kr.
Etnicko-geografické označenie pre oblasť nimi osídlenú (teda prevažne pre južnú Babyloniu) znie Sumer. Sumer nie je názov štátu. Etnicko-geografické označenie oblasti severnej Babylonie osídlenej Semitmi (neskôr nazývanými Akkadi) znie naopak Akkad.
Meno
Slovo Sumer (staršou transkripciou Sumir) je exonymum, pretože pochádza z akkadského „šumer“, čo znamená buď „kultúrna krajina“ (zrejme akési vyjadrenie úcty vyspelosti Sumerov) alebo ide o skomoleninu označení, ktorými sa Sumeri označovali sami. Sumeri sami seba označovali ako „sag-gi-ga“ (Čiernohlavci) a Sumer označovali ako „k(i)-en-gi(r)“ (Miesto civilizovaných pánov, Civilizovaná krajina, Krajina ozajstných pánov). V Biblii sa Sumer označuje ako Šinar.
Charakteristika
Do známej histórie vstúpili okolo roku 3000 pred Kr., kedy už je doložená existencia viacerých mestských štátov. Rovnako ako staroveké Grécko sa aj Sumer skladal z mestských štátov (takmer nikdy to nebol len jeden štát), napríklad Eridu (najjužnejšie sumerské mesto, pahorok (tell) Abú Šahrajn), Nippur (dnešný Nuffar, od 13. storočia neobývaný), Šuruppak (dnešná Fára), Uruk (pahorok Varka [al-Warká]), Kiš (najsevernejšie sumerské mesto, dnešný Tell al-Uhajmir a Ingharra), Lagaš (dnešný al-Hibá), Umma (dnešná Jocha) a Ur (dnešný al-Mukajjar).Podľa Sumerského kráľovského zoznamu bolo v Sumeri vždy iba jedno kráľovstvo (podľa sídelného mesta dynastie).
Lescousse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Sumeri
Charakteristika
Sumeri mali rozvinuté remeslá, obchod, písomníctvo, architektúru (stavali vodné diela, chrámy, paláce, opevnenia a podobne), živili sa poľnohospodárstvom, chovom dobytka a rybolovom. Sú zrejme autormi najstaršieho známeho písma. Išlo o klinové písmo. Ich texty dokladajú začiatky niektorých vied, napríklad matematiky, astronómie a lekárstva.
Lescousse
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 84 obyvateľov (2009).
Sumeri
Charakteristika
Ich meno v novoveku už úplne upadlo do zabudnutia a boli znova objavení až koncom 19. storočia. Hlinené tabuľky objavené v Ninive a v hlavnom meste Asýrie Nippur, umožnili zrekonštruovať ich dejiny. V knižnici kráľa Ašurbanipala v Ninive spočívalo celé poznanie Sumerov asi zo sto oblastí vedy, ktoré, ako tvrdia, im odovzdalo 12 bohov. Nachádzajú sa tu presné informácie o hviezdach a planétach, obrovské matematické vedomosti, informácie o metalurgii a poľnohospodárstve, o umení stavať vodovody a iné. Sumeri údajne vedeli, že Zem sa krúti okolo Slnka a poznali už zrejme všetky planéty slnečnej sústavy (pritom Urán sme v Európe objavili až roku 1781, Neptún v roku 1846). Okrem iného opísali na tabuľkách aj vznik Zeme a vznik človeka.
Lescousse
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sumeri
Sumeri a Semiti
Po roku 3800 pred Kr. (t. j. v polovici 4. tisícročia pred Kr.) v dôsledku častých dažďov stúpli moria, ktoré spôsobili potopy v nížinách a sú zdrojom (aj biblických) povestí o potope. Zároveň sa však stali priechodnými púšte, čo umožnilo migrácie obyvateľstva.
Podľa posledného stavu poznania Sumeri, prvé mezopotámske etnikum známe podľa mena, prišli do južnej Babylonie z východu najneskôr v čase po vzniku (t. j. 3500 resp. 3300 pred Kr. ) alebo v čase pred vrcholom (t. j. pred 3300 resp. 3100 pred Kr.) uruckej kultúry (pozri dolu), čiže boli nositeľmi (vrcholu) tejto kultúry. Je možné, že prišli už počas obejdskej kultúry, a že boli jej nositeľmi. Sumeri pravdepodobne neboli pôvodnými obyvateľmi tohto územia, existujú ale aj opačné názory. Podľa jazykovedcov prišli Sumeri z Indie. Po sumersky sa v Mezopotámii aktívne hovorilo až približne do roku 2000 pred Kr. Podľa obrázkov sa delili na skupinu s dlhými lebkami a skupinu s krátkymi lebkami (armenoidný typ).
Okrem Sumerov do Mezopotámie prišli aj Semiti (neskorší Akkadi). Prišli do severozápadnej Mezopotámie - neskôr aj do severnej Babylonie (tzv. Akkadu) - najneskôr na začiatku ranodynastického obdobia (pozri dolu), ale predpokladá sa, že prišli tesne po alebo pred Sumermi.
Urucká kultúra, vznik písma (4000 - 3200 pred Kr.)
V rokoch 4000 - 3200 pred Kr. (iné pramene 3500 - 3000 pred Kr.) prakticky v celej Mezopotámii existovala urucká kultúra (=kultúra Uruk-Gaura), ktorá nadviazala na výsledky obejdskej kultúry. Významné náleziská sú Uruk, Eridu, Ur, Nippur, Tepe Gaura, Habúba Kabíra a Džebel Arúda. Počiatočná fáza je slabo dokumentovaná. Sídla na severe sa často vyčleňujú ako paralelná Gaurská kultúra (podľa Tepe Gaura). V posledných rokoch siahala Urucká kultúra až do Sýrie. Vplyv mala aj v juhozápadnom Iráne (územie neskôr nazývané Elam). Keramiku uruckého typu (ktorá je spravidla jednofarebná – červená alebo sivá) nachádzame v južnej Babylonii a ďalej na severozápade. Gaurská kultúra sa zas vyznačuje zvláštnymi svätyňami a bohatým umením rezby pečatidiel (pečatidlá používali už neolitické kultúry). Steny chrámov zo sušených tehál zvonka zdobili mozaiky z farebných kolíkov z vypálenej hliny alebo z vápenca (Uruk); na iných miestach zas chrámové steny zdobili nástenné maľby s figurálnymi námetmi (Tell Ukajr).
Po roku 3300 (iné pramene 3100) pred Kr. urucká kultúra dosiahla svoj vrchol najmä v južnej Babylonii, čiže v tzv. Sumeri (vznik prvej tzv. vyspelej kultúry). V Uruku sa vtedy objavili monumentálne trojloďové 80-metrové svätyne (na terase z tehál) s pestrými mozaikami. Namiesto dovtedajších pečiatkových pečatidiel sa zjavili valcovité pečatidlá (pečatné valčeky; vznikli súčasne aj v susednom Elame), ktoré zostali typickými pre Mezopotámiu až do jej zániku. Odtláčali sa do hliny. Krajina pozostávala z niekoľkých mestských centier obklopených závislými sídlami. Všetka pôda bola vlastníctvom chrámu (svätyne), ktorý bol náboženským i svetským centrom mesta a bol asi zasvätený miestnemu božstvu. Chrámoví ekonomickí úradníci neskorouruckého obdobia sú aj autormi najstaršieho písma na Zemi, ktoré potom od Sumerov pravdepodobne prevzali Indovia a Egypťania. Najstaršie hlinené tabuľky s písomnými záznamami pochádzajú z Uruku (vrstva Uruk IV). Pred rokom 3000 pred Kr. sa písmo používalo len pre zoznamy a účtovné záznamy, písalo sa na hlinené tabuľky. Grafémy tohto obrázkového písma sa už v Džemdetnasrskom období, ale najmä v Ranodynastickom období (pozri ďalej), stávali abstraktnými a menili svoj výzor na charakteristické „kliny“. Tak vzniklo tzv. klinové písmo, ktoré sa dlho používalo v celej Prednej Ázii. Paralelne vzniklo okolo roku 3000 pred Kr. v západnom Iráne podľa vzoru uruckého písma odlišné písmo – protoelamské písmo. Vznikajú skutočné mestá, formuje sa vládnuca vrstva, nastal technologický pokrok vo všetkých oblastiach, rozširuje sa používanie kovov, začína sa výroba bronzu a iných zliatin. V Uruku rozlišovali štyri „stupne“ sveta: rastliny, živočíchy, človek a najvyššie svet bohov. Ľudia žili vo viacgeneračných domácnostiach a obydliach.
Džemdetnasrská kultúra (3200 až 2900 pred Kr.)
V rokoch 3200 až 3000 pred Kr. (iné pramene 2950 - 2750 pred Kr.) existovala v Babylonii a v Mezopotámii v užšom zmysle Džemdetnasrská kultúra, ktorá sa často považuje za neskorú fázu Uruckej kultúry (súhrnne potom Urucko-džemdetnasrská kultúra). Významné náleziská sú Uruk, Džemdet Nasr (pri Kiši), Tutub a Ešnunna. Vznikla pravdepodobne v dôsledku nových migrácií, ktoré spôsobili zničenie veľkých chrámov v Uruku. Centrom zostáva južná Babylonia (Sumeri). Na severe došlo pravdepodobne k vzniku nejakej ríše. Keramika je opäť viacfarebná, výzdoba stien svätýň je iná ako predtým. Prevzali sa podstatné prvky Uruckej kultúry. Chrámy boli rozsiahle, prvýkrát na vyvýšenej terase. Rozvíjal sa typ so stredovou halou a bočnými menšími priestormi (Biely chrám v Uruku). Hlinené tabuľky sa objavili v Džemdet Nasri a Tell Ukvajri. Počet znakov je už vyšší, čo sa niekedy zdôvodňuje vyšším počtom ovládajúcim písmo. Úspešne sa rozvíjalo remeslo.
Sumerské písmo sa už používa aj pre jazyk Semitov v severnej Babylonii, ktorých už môžeme nazvať Akkadi (hoci to meno dostali až neskôr). Akkadi sa menia z kočovných pastierov na roľníkov a mešťanov, a sčasti preberajú slová, kultúru a remeslo Sumerov.
Ranodynastické obdobie (3000 - 2340 pred Kr.)
V rokoch 3000 až 2340 pred Kr. (iné pramene 2750 až 2350 pred Kr. ) nasledovalo v Mezopotámii tzv. ranodynastické obdobie. Najvýznamnejšie náleziská sú Kiš, Ešnunna, Tutub, Ur, Uruk, Šuruppak, Tell Adžrab, Lagaš, Girsu, Umma, Abú Salábích a Nippur. Obdobie sa asi začalo vpádmi z Iránu, ktoré spôsobili viacero zmien.
V tomto období sa v Mezopotámii formujú mestské štáty. Na ich čele stáli dedičné vladárske dynastie. Centrum tvorili mestské štáty v Babylonii, ale obdobie sa týka aj mestských štátov v susedných oblastiach, napr. v Sýrii (Ebla, Mari) a juhozápadnom Iráne (Súsy). V samotnej Mezopotámii existovalo asi 30 rôzne spolupracujúcich aj bojujúcich mestských štátov. K etnickému zloženiu pozri džemretnasrská kultúra. Na opis dejín sú už k dispozícii početné písomné pramene (mestské archívy hlinených tabuliek, stavebné nápisy) z rôznych oblastí života (i slovníky a zmluvy). Dôležitým prameňom je Sumerský kráľovský zoznam napísaný asi až okolo 2000 pred Kr., ktorý opisuje dynastie panujúce v rôznych mestách od najstarších dôb (prvých panovníkov vládnucich pred potopou však historici ignorujú, lebo podľa zoznamu vládli a žili aj niekoľko sto rokov).
V sociálnej oblasti sa niekedy v tomto období oddelila svetská moc (dedičný vládca/kráľ „lugal“ v paláci) od predtým jedinej náboženskej moci (najvyšší správca/veľkňaz „en(si)“ v chráme/svätyni). Monumentálne svätyne sa zmenšili a zato sa zjavili prvé veľké (svetské) paláce (v Kiši okolo 2700 pred Kr. ). Každé mesto malo svojho vlastného najvyšieho boha. Okrem toho sa (asi už aj pred ranodynastickým obdobím) rozlišovali dva druhy tzv. „domácností“: súkromné domácnosti a inštitucionálne domácnosti. Súkromné domácnosti boli viacgeneračné príbuzenské rodiny bývajúce a pracujúce v/pri jednom dome. Mali 20 až 30 členov a združovali sa do rodov, ktoré kolektívne vlastnili (a prípadne predávali) pôdu. Inštitucionálne domácnosti boli „chrámové domácnosti“ zložené z najvyššieho správcu a jemu podriadených zamestancov, rodiny, vojakov, kultových osôb a pod. a „palácové domácnosti“, zložené z vládcu a jemu podriadených obdobných osôb. Zamestnanci boli asi odmeňovaní v naturáliách. Inštitucionálne domácnosti časť pôdy, ktorú vlastnili, dávali ako odmenu zamestancom a časť tiež prenajímali tretím osobám.
Prvá fáza ranodynastického obdobia (3000 - 2600 pred Kr.) je známa len nedostatočne, lebo písomné pramene sú zriedkavé. Druhá (2600 - 2340 pred Kr. ) je naopak zdokumentovaná dobre. Najdôležitejšími mestami v prvej fáze boli Kiš a Uruk. V meste Uruk vládol niekedy na začiatku tohto obdobia Gilgameš (možno 2800 pred Kr. ), ktorý je aj údajným staviteľom nájdených veľkých hlinených hradieb okolo Uruku. V meste Kiš vládol niekedy v tomto období „kráľ Kiša“ Mebaragesi, prvý vládca potvrdený súdobými nápismi (podľa Sumerského kráľovského zoznamu vládol 900 rokov). Prestížny titul „kráľ Kiša“ nosili aj vládcovia iných miest. Nástupca a syn Mebaragesiho bol Akka, ktorý bojoval s Gilgamešom. Okolo roku 2600 pred Kr. v Kiši vládol Mesalim, ktorý prvý dokázateľne prechodne ovládal/združil viaceré mestské štáty.
Najdôležitejším mestom druhej fázy bol bohatý Ur s dôležitým prístavom, ďalej mesto Šaruppak (dnes Fára), vtedy jedno z najväčších miest (100 ha, 15000-30000 obyvateľov) s dôležitým archívom a mesto Lagaš takisto s dôležitým archívom. V meste Ur založil Mesanepada okolo 2500 tzv. 1. uruckú dynastiu, ktorá zbohatla vďaka intenzívnemu obchodu. Známe sú kráľovské hroby so zlatými, striebornými a pod. bohatými predmetmi z tohto mesta. Mesto Lagaš bojovalo (asi od 2600 pred Kr.) niekoľko generácií so susedným mestom Umma o pohraničné oblasti. Lagašský kráľ Eanatum (okolo 2470 pred Kr.) z tzv. 1. lagašskej dynastie (asi 2500- 2340 pred Kr.) prechodne ovládol väčšie územie (v celej Babylonii, v Asýrii, v Mari aj v Elame), tiež prijal titul „kráľ Kiša“ a naďalej bojoval s Ummou. Boje s Ummou ukončil až kráľ Uruku a Ummy Lugalzagezi (2355 - 2340 pred Kr. ), keď dobyl a spustošil Lagaš. Urobil tak v čase keď tam vládol Uru-ini-gina (Urukagina) posledný člen 1. lagašskej dynastie, ktorý vraj uskutočnil rozsiahle sociálne reformy (boj proti korupcii a honbe za peniazmi kňazov). Lugalzagezi neskôr dobyl územia v Babylonii, prenikol až k Stredozemnému moru a bol na najlepšej ceste vytvoriť v Babylonii prvý jednotný štát, v čom mu však zabránil akkadský Sargon (pozri ďalej).
Akkadské obdobie - Akkadská ríša (2340 – 2159 pred Kr.)
V rokoch 2340 až 2159 pred Kr. (iné pramene 2330 až 2150 pred Kr. ) nasledovalo v Mezopotámii akkadské obdobie (Akkadská ríša). Najvýznamnejšie náleziská sú Adab, Ešnunna, Tutub, Sippar, Gasur (Nuzi), Tell Brak.
Obdobie sa začína roku 2340 pred Kr., kedy Sargon I. (Šarru-kín I.), kráľ Kiša, porazil ummského (sumerského) kráľa Lugalzageziho, čím ovládol prakticky celú Babyloniu. Sargon bol pôvodne hlavný komorník kráľa Kiša menom Ur-Zababu, ale potom ho zvrhol, porazil Lugalzageziho a hlavným mestom svojho akkadského (čiže semitského) štátu urobil mesto Akkad, ktorého poloha dnes nie je známa (niekde pri Sippare a Kiši). Sargon vytvoril prvú ríšu v dejinách. Podľa (nesúdobých) literárnych textov Sargon následne dobyl rozsiahle územie od Stredozemného mora až po Perzský záliv. Nie je isté, či natrvalo ovládol, ale každopádne bojoval, aj s týmito územiami: Ebla (veľmi významné sýrske mesto), Cyprus, Kréta, Magan (asi Omán), Dilmun (asi ostrovy Bahrajn a Failaka) a stredná Anatólia.
Sargonov syn a nástupca Rimuš (2283-2275 pred Kr.) musel neustále potláčať vzbury v ríši, najmä v južnej Babylonii, pretože mestá chceli obnoviť svoju nezávislosť. Jeho nástupca a brat Maništušu (2274-2260 pred Kr.) mal rovnaké problémy. Významný vládca bol Narám-Sín (2259-2223 pred Kr.), ktorý opäť skonsolidoval kráľovskú moc v ríši a viedol aj boje v Iráne, Elame a Sýrii. Prvýkrát do určitej miery ovládol aj severnú Mezopotámiu, po prvýkrát sa uňho stretávame s kultom žijúceho panovníka (nechal sa uctievať ako boh). Narám-Sín podporoval umenie.
Počnúc vládou Šar-kali-šarrího (2222 – 2198 pred Kr.) sa začína obdobie úpadku a písomných správ je veľký nedostatok. Viedli sa jednak vnútorné boje a jednak boje proti prenikajúcim Gut(ejc)om a Lullubejcom z východu, semitským Amorejcom zo západu a Churritom zo severu (horný tok Chábúru a pod.). Od akkadského štátu sa postupne opäť poodtŕhali mestské štáty, ktoré začali medzi sebou bojovať. Akkadský štát definitívne zanikol roku 2159 pred Kr., kedy Gutejci pustošivým vpádom zničili Akkad.
V tomto období dejín vznikali nápisy v akkadčine. V dôsledku prevzatia klinového písma pre akkadčinu sa celý systém písma stal značne komplikovaný, veľa znakov bolo viacznačných. Zapisovali sa 4 samohlásky. V oblasti výtvarného umenia došlo k uvoľneniu štýlu v porovnaní s abstraktným sumerským umením. Významnú úlohu v štáte hrali inštitúcie (kráľovský palác a chrámy jednotlivých božstiev), existoval ale aj súkromný sektor. V ekonomike zrejme došlo ku koncentrácii pozemkového majetku v rukách panovníkov, ktorí ju dokázateľne vo veľkom jednak skupovali od rodových skupín a jednak vyvlastňovali v dobytých oblastiach.
Guti a lagašský štát (2159 – 2109 pred Kr.)
Roku 2159 pred Kr. Guti ovládli (najmä) severnú časť Babylonie (bývalého akkadského štátu), zatiaľ čo na juhu sa znova „aktivovali“ viaceré sumerské metstké štáty, predovšetkým Lagaš a potom Ur (tzv. sumerská renesancia). Vládca mestského štátu Uruk Utu-chengal (2116 – 2110 pred Kr.) (predošlí vládcovia Uruku sú neznámi) roku 2116 pred Kr. (k2068 pred Kr.) porazil gutejského náčelníka Tirikana, čím definitívne vyhnal Gutejcov zo Sumeru. Utu-chengal nato rýchlo ovládol niekoľko miest v Babylonii, ktoré potom spravovali jeho miestodržitelia.
II. lagašská dynastia (2164 – 2109 pred Kr./k do 2061)
Najviac dokladov z južnej Babylonie máme o mestskom štáte II. dynastie z Lagaša, ktorá vládla v mestách Lagaš a Girsu. Hlavným mestom bolo Girsu.
Hoci bol štát rozlohou veľmi malý, jeho vplyv (najneskôr) od čias Ur-baby (2164-2144 pred Kr.), zakladateľa dynastie, siahal oveľa ďalej. Načas k štátu patrili aj vzdialené sumerské mestá (Ur, Nippur, Adab, Uruk, Bad-tibira). Lagašský štát zaznamenával ekonomický a kultúrny rozkvet. Hlavnými božstvami štátu boli Ningirsu, bohyňa Baba a Gatumdug. Najdôležitejším panovníkom bol Gudea (2144-2124 pred Kr./k okolo 2060 pred Kr.), jeden z najznámejších mezopotámskych vladárov vôbec. Za jeho vlády napríklad patrilo k lagašskému štátu aj Eridu. Preslávil sa stavbami veľkých chrámov, vojenskými úspechmi, podporovaním umenia a literatúry. Zachovalo sa veľa jeho sôch z dioritu, ktorého zobrazujú ako zbožného modliaceho sa. Veľmi významný je jeho hymnus pri príležitosti stavby chrámu zvaného Eninnu, napísaný na dvoch hlinených valcoch.
Za Gudeových nástupcov už moc lagašského štátu opäť slabla, pravdepodobne v dôsledku rastúceho vplyvu Uruku. Roku 2109 pred Kr. (k2061 pred Kr.) posledného vládcu z tejto dynastie menom Nammachani (2113 – 2109 pred Kr.) porazil a zabil vládca mesta Ur Ur-Nammu, zakladateľ tzv. III. urskej dynastie, ktorý bol pôvodne miestodržiteľom jeho brata Utu-chengala z Uruku, ale neskôr sa od neho odtrhol. Lagašský štát bol pripojený k Uru.
Obdobie III. urskej dynastie (Ur III) (2111 – 2003 pred Kr./k 2064 – 1955 pred Kr.)
Jedným z miestodržiteľov sumerského Utu-chengala z Uruku (pozri hore) bol jeho brat Ur-Nammu, ktorému bol pridelený Ur, hlavné centrum mesačného boha Nanny. Roku 2111 pred Kr. (k2064) sa Ur-Nammu (2111 – 2094/k2064-3046 pred Kr.) od svojho brata odtrhol a založil tak tzv. III. urskú dynastiu (Ur III) v meste Ur. Krátko nato dobyl Lagaš (2109), Uruk a iné mestá v Babylonii. Za jeho vlády vznikli (napr. v Ure) prvé klasické stupňovité pyramídy (zikkuraty), tvorené svätyňou stojacou na troch stupňovitých terasách s pravouhlým pôdorysom. Urnammu zaviedol titul „kráľ Sumeru a Akkadu“, čo svedčí o tom, že sa ešte rozlišoval semitský sever Babylonie (Akkad) a prevažne sumerský juh Babylonie (Sumer).
Zipo syn Šulgi (2093 – 2046 pred Kr./k 2046 - 1998) ovládol celú Babyloniu plus Asýriu a Elam (čiže územie od Perzského zálivu po Ninive). Po zhruba 100 rokoch tak znova obnovil centrálne vedenie (aspoň) pre celú Babyloniu. Uskutočnil aj veľa rôznych reforiem na upevnenie centralizovanej moci. On (alebo jeho otec) dal spísať zbierku právnych predpisov, vykonal daňovú reformu (boli centrálne zhromaždištia odvedených naturálií, ktoré sa potom znova redistribuovali), reformu administratívneho aparátu, zaviedol jednotný kalendár pre celý štát, obnovil božský kult kráľa. Počnúc jeho vládou nadobudli sumerské literárne diela (hymny, žalospevy, mýtické básne, diskurzy a pod.) svoju klasickú podobu.
Šulgiho nástupcovia (Amar-Sín 2045 – 2037, Šu-Sín 2036 – 2028, Ibbi-Sín 2027 - 2003) už museli svoj štát brániť proti útokom zvonka. Zintenzívnili sa - už od akkadského obdobia prebiehajúce - útoky západosemitských Amorejcov (Amoriti) zo západu ako aj Elamitov (z Elamu) a Churritov. Šu-Sín proti Amorejcom dokonca v roku 2032 dal postaviť v severnej Babylonii 200 km dlhý múr. Dôsledkom týchto bojov sa postupne provinční miestordržitelia odtŕhali od urského štátu a vytvárali nezávislé mestské štáty (napríklad Isin a Larsa), takže Ibbi-Sín už ovládal len okolie Uru. Po dlhšej vojne Uru s Elamom nakoniec Elamiti roku 2003 (k1955) pred Kr. dobyli Ur a pripojili ho k svojmu štátu, čím sa skončila doba uruckej dynastie. O tomto vznikli známe literárne skladby Nárek nad skazou Uru a Nárek nad skazou Sumeru a Uru.
Štát tretej urskej dynastie bol vysoko centralizovaný. Bol rozdelený na provincie, ktoré sa asi kryli s bývalými mestskými štátmi. Na ich čele stál miestodržiteľ (ensi) a kráľovi podliehajúci vojenskí velitelia (šagina). Kráľ (štát, palác) hral rozhodujúcu úlohu v ekonomike – kontroloval prakticky výrobné faktory pôda a kapitál a na kráľovských pozemkoch a v palácových dielňach zamestnával veľmi veľa ľudí odmeňovaných v naturáliách prípadne prídelmi pôdy. Rovnako významné boli chrámy, ktoré však boli pod kontrolou kráľa (ich hospodárenie kontroloval miestny ensi, museli odvádzať prebytky kráľovi a pod.). Aj chrámy však kontrolovali a prenajímali časť pôdy a zamestnávali ľudí. V chrámoch alebo ich dielňach asi pracovali aj vojnoví zajatci a otroci, ktorých však bolo veľmi málo. Zamestnávali sa nie len dospelí, ale aj deti, ženy a starci. Tretím „sektorom“ boli súkromníci – pôda v súkromnom vlastníctve a súkromní obchodníci a remeselníci – ktorých podiel na hospodárstve sa dnes už dá len hádať.
Lingvistika prekladu
Lingvistika prekladu je teoretické skúmanie jazykových rovín prekladu.
Pásztósky obvod
Pásztósky obvod je administratívna jednotka, obvod, v Maďarsku v Novohradskej župe. Jeho sídlom je mesto Pásztó.
Sídla
V okrese sa nachádza 25 obcí a 1 mesto.
26 Draconis
26 Draconis je dvojhviezda v súhvezdí Drak.
Ľubomír Bulík
Generál Ing. Ľubomír Bulík, CSc. (* 22. september 1957, Turzovka) je slovenský generál a bývalý náčelník Generálneho štábu ozbrojených síl Slovenskej republiky.
Život
Narodil sa 22. septembra 1957 v Turzovke. Medzi rokmi 1975 a 1977 absolvoval dvojročnú dôstojnícku školu vo Vyškove na Morave, následne bol prijatý do služobného pomeru a menovaný do prvej dôstojníckej hodnosti podporučík. Roku 1981 ukončil vysokú vojenskú školu a bol mu priznaný titul inžinier. Do roku 1984 vykonával základné veliteľské a štábne funkcie, od roku 1985 pôsobil vo vojenskom vysokom školstve. Roku 1993 ukončil externú vedeckú ašpirantúru a začal pôsobiť na ministerstve obrany Slovenskej republiky. Vykonával tam postupne riaditeľa odboru, náčelníka štábu a generálneho riaditeľa sekcie. V roku 1995 absolvoval štúdium na Veliteľskej akadémii generálneho štábu v Hamburgu, neskôr v roku 2000 absolvoval kurz anglického jazyka v Texase v USA. V septembri 2000 bol menovaný do prvej generálskej hodnosti. 21. decembra 2004 bol ustanovený do funkcie náčelníka Generálneho štábu ozbrojených síl Slovenskej republiky. Ovláda nemecký, anglický a ruský jazyk. Je ženatý, má dvoch synov.
Miesta vojenského pôsobenia
Vyškov, Bratislava, Hamburg, USA
Tetracyklínové antibiotikum
náhľad|350x350bod|Vzorec tetracyklínu, od ktorého sú odvodené ostatné tetracyklínové antibiotiká. Tetracyklínové antibiotikum je chemická látka, ktorá sa využívajú v medicíne ako antibiotikum. Tetracyklínové antibiotiká sú derivátmi tetracyklínu.
Mechanizmus účinku
Hlavným mechanizmom účinku tetracyklínových antibiotík je inhibícia (zablokovanie) syntézy bielkovín mikroorganizmov. Viažu sa na 30 S podjednotku bakteriálnych ribozómov a blokujú väzbu elektricky nabitých aminoacyl-tRNA. Tým bránia začleneniu nových aminokyselín do tvoriaceho sa reťazca bielkoviny.
Účinok tetracyklínových antibiotík je obvykle bakteriostatický, t. j. baktérie nezabíjajú, ale len spomaľujú až zastavujú ich množenie. Tým pomáhajú imunitnému systému, aby sa ľahšie vysporiadal s infekciou.
Citlivosť a odolnosť voči tetracyklínovým antibiotikám
Tetracyklínové antibiotiká sa v bunkách cicavcov nekoncentrujú. Baktérie citlivé na tetracyklíny ich aktívne transportujú do bunky a koncentrujú v cytoplazme, pričom naopak z bunky sa dostávajú von len ťažko. Baktérie odolné voči ich účinkom majú zmenenú priepustnosť bunkového obalu, takže buď tetracyklínové antibiotiká aktívne nevstrebávajú, alebo ich rýchlo vylučujú. Odolnosť voči tetracyklínom je zväčša kódovaná na plazmidoch.
HTC Windows Phone 8X
Je vystužený ľahkým sklom Gorilla Glass 2 a vybavený displejom s uhlopriečkou 4,3" a rozlíšením 720p HD. K dispozícii je vo verzii LTE a non-LTE.
L’Hôpital-Saint-Blaise
L’ Hôpital-Saint-Blaise je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Klerikalizmus
Klerikalizmus je politické zasahovanie náboženstva do občianskeho politického života a myslenia.
Jozef Cesnak
Jozef Cesnak (* 6. február 1936, Bacúch, † 6. november 2021) bol slovenský maliar a ilustrátor.
Životopis
Po maturite na Strednej škole umeleckého priemyslu v Bratislave (1956), absolvoval 1963 Vysokú školu výtvarných umení v Bratislave pod vedením Vincenta Hložníka. Venoval sa voľnej grafike a ilustrátorskej tvorbe.
Čornohora
Čornohora je najvyššie pohorie Ukrajiny, nachádzajúce sa na juhozápade krajiny, v Zakarpatskej a Ivanofrankivskej oblasti. Geograficky spadá do horského systému Poloniny v Ukrajinských Karpatoch. Najvyšším vrcholom je Hoverla, ktorá je zároveň najvyšším a najpopulárnejším vrchom Ukrajiny. Hlavným stavebným prvkom horstva sú flyšové nánosy. Ďalšími významnými vrchmi sú Petros a Pip Ivan.
Charakteristika
Čornohora je pohorie s prevládajúcimi trávnatými holinami a bez výrazných skalnatých tvarov (ktoré sú charakteristické napríklad pre tatranskú časť Karpát). Pripomína skôr Malú Fatru alebo Nízke Tatry. Pohorie je medzi vysokohorskými turistami obľúbené pre svoj dlhý jednoznačne vedený hrebeň, kde sa nachádza mnoho vrcholkov vedľa seba oddelených len sadlami. Tento hrebeň sa tiahne od vrchu Hoverla po vrchol Pip Ivan.
Pod vrcholom Turkul leží vo výške horské jazero Nesamovyte, ďalšie jazero Brebenskul sa nachádza v  pod rovnomenným kopcom. U oboch jazier vyviera prameň vody.
Po prvej svetovej vojne bola táto oblasť hraničná medzi česko-slovenskou Podkarpatskou Rusou a poľskou Haličou. Dodnes sa na hrebeni nachádzajú vtedajšie hraničné medzníky. V súčasnosti hranica oddeľuje Zakarpatskú a Ivanofrankivskú oblasť.
Turizmus
Pohorie je pretkané sieťou turistických ciest, ktoré bývajú väčšinou dobre rozoznateľné (s výnimkou chodníkov v nižších polohách zarastených lesom) a miestami značené. Cesty na hrebeň či k vrcholom vychádzajú na východnej strane masívu z obcí Vorochta, Dzembroňa a na západe z Jasine a Rachivu. Niekoľko kilometrov východne pod vrcholom Hoverla sa nachádza zimné stredisko Zaroslak vybavené kempom a hotelom.
Quibou
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kivi južný
Kivi južný alebo kivi veľký alebo kivi hnedý je druh z čeľade kiviovité.
Pôvodne sa vyskytoval takmer na celom Novom Zélande. V súčasnosti je však tento robustný, hnedo sfarbený vták ohrozený odlesňovaním a introdukovanými predátormi, ako sú zdivené ošípané, psy, mačky a lasice. Pri zbere potravy sa pohybuje pomalou chôdzou, pričom sa končekom zobáka dotýka zeme a ňuchá. Zobák dokáže zasunúť do pôdy až do hĺbky 15 cm. Hľadá dážďovky, larvy hmyzu, stonôžky, ale zbiera aj opadané ovocie. Samica znáša jedno až dve vajcia, ktoré sú v pomere k jej telu veľmi veľké.
Systematika
kivi veľký (Apteryx australis Shaw, 1813)
27. základná expedícia na stanici Mir
27. základná expedícia na stanici Mir bolo súčasťou štvrtého osídlenia stanice Mir.
Súčasťou 27. základnej expedície bola 17. návštevná expedícia, so Slovenskou posádkou, s vedeckým programom Štefánik.
Program Štefánik
Program Štefánik obsahoval 6 vedeckých úloh. Štyri z oblasti medicíny a po jednom z oblasti biológie a fyziky. Všetky úlohy pripravila Slovenská akadémia vied.
Medzi úspešné úlohy patril projekt s názvom Endotest.
Unikátnym bol experiment s japonskými prepelicami. Jeho úspechom bolo vyliahnutie 36 kuriatok na palube kozmickej stanice. Bolo to prvýkrát, čo sa niektoré zo živých tvorov narodených vo vesmíre vrátili na Zem živé.
Reťazová reakcia
Reťazová reakcia je reakcia, ktorá prebieha nekontrolovane, napríklad štiepna jadrová reakcia alebo jadrová fúzia.
Bátonyterenský obvod
Bátonyterenský obvod je administratívna jednotka, obvod, v Maďarsku v Novohradskej župe. Jeho sídlom je mesto Bátonyterenye.
Futbal na Letných olympijských hrách 2004 – muži
Mužský turnaj vo futbale na Letných olympijských hrách 2004 prebiehal od 11. do 28. augusta. Na turnaji sa zúčastnilo 16 mužstiev. Jednotlivé krajiny reprezentovali výbery hráčov do 23 rokov. Každé mužstvo mohlo doplniť súpisku o troch hráčov starších ako 23 rokov.
Kvalifikácia
thumb|400px|Krajiny zúčastnené na turnaji
Bátonyterenský obvod
Sídla
V okrese sa nachádza 13 obcí a 1 mesto.
Pavol Sedlák
Pavol Sedlák (* 21. november 1979, Bratislava) je slovenský futbalový stredopoliar, v súčasnosti hráč MŠK Rimavská Sobota. Najväčšiu časť svojej futbalovej kariéry odohral v drese Slovanu Bratislava. Je bývalým reprezentantom 🇸🇰 a v seniorskej reprezentácií odohral dva zápasy.
Klepsydra
Ako časomiera sa klepsydra v Grécku používala na vymedzenie rovnakého času oboch strán pri súdnom spore, na meranie dĺžky nočných hliadok. Tento typ hodín sa objavil už v 2. tisícročí pred Kr. v Indii, Číne a Egypte. Neskôr sa dostali do Grécka a odtiaľ do Ríma. Napríklad ich vynašiel aj Ktésibios z Alexandrie okolo roku 250 pred n.l. .Časom sa klepsydra dočkala rôznych vylepšení mechanického a tvarového spracovania. Ako „telegraf“ sa používala napr. v armáde Kartága. Na vzdialených pozorovacích stanovištiach boli klepsydry, ktoré odmeriavali čas trvania ohňového alebo dymového signálu. „Stupnica“ časomiery bola rozdelená buď na niekoľko správ, alebo na jednotlivé písmená abecedy.
Adaptácia (zmena žánru)
Divadelná adaptácia
Divadelná adaptácia (alebo dramatizácia) sa týka najmä naratívnych obsahov (príbeh fabula), ktoré sa viac alebo menej (občas dosť málo) zachovávajú. Diskurzívna štruktúra však podlieha radikálnej premene, ku ktorej dochádza predovšetkým v dôsledku prechodu do úplne odlišného výpovedného mechanizmu (výpovedný akt). Napríklad román možno adaptovať pre divadlo, film ,rozhlas alebo televíziu. V priebehu tejto semiotickej operácie transferu sa román prenáša do dialógov (často odlišných od dialógov originálu), a predovšetkým do scénických akcií, ktoré využívajú všetky materiály divadelnej realizácie (gestá, obrazy, hudbu atď.)
Adaptácia označuje aj dramaturgickú prácu v texte, ktorý sa má inscenovať. Dovolené sú akékoľvek textové manipulácie: škrty, reorganizácia príbehu, štylistické „zjemňovania“, redukcia počtu postáv alebo dejísk, dramatická koncentrácia na niekoľko silných okamihov, dopisovanie a cudzie texty, montáž a koláž cudzorodých prvkov, úprava záveru alebo samotnej fabuly vo vzťahu k režijnej koncepcii.
Adaptácia na rozdiel od divadelného prekladu alebo aktualizácie má povolenú mimoriadnu slobodu a smelo modifikuje zmysel pôvodného diela, dokonca mu dáva úplne opačný zmysel.
Adaptovať znamená úplne prepísať text, ktorý sa považuje iba za materiál. Takáto divadelná prax prispela k uvedomeniu si dôležitosti dramaturga pri príprave predstavenia. Dokonalá a definitívna adaptácia diel minulosti neexistuje.
Lescure
Lescure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Máj 1968 v Paríži
Máj 1968 v Paríži (fr. obvykle len Mai 68) bola vlna štrajkov vyvolaná revoltou študentov Sorbonny v Nanterre a v Paríži, ktorá spôsobila vážnu vládnu krízu. Na tieto udalosti malo vplyv hnutie kontrakultúry 60. rokov.
Lescure
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 507 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Máj 1968 v Paríži
1. fázaštudentská akcia
Protesty začali na akademickej pôde Parížskej univerzity. Prvý incident sa odohral na fakulte v Nanterre na začiatku roku 1968 a bol iniciovaný krajnou ľavicou. 22. marca 1968 vzniklo hnutie „Mouvement du 22 mars“ vedené Danielom Cohn-Benditom. Množstvo incidentov viedlo dňa 2. mája 1968 k uzavretiu fakulty. Agitácia hnutia sa preniesla do Paríža. Tento proces vyvrcholil 3. mája, keď polícia urobila brutálny zásah proti mítingu študentov na dvore Sorbonny. Výsledok bol 500 zatknutých, čo vyvolalo bezprostrednú solidárnu reakciu študentstva. Revolta začala v ulici rue du Quartier latin - (Latinská štvrť). Vzbúrenci vytvorikády, použili molotovove koktejly, polícia zase slzotvorný plyn. Hnutie živené aj odbormi študentov na čele so Jacquesom Sauvageotom sa rozšírilo na lýceá, ktoré sformovali „Lýcejné akčné rady“. Vzbura kulminovala v noci z 10. na 11. mája bojmi v uliciach a na barikádach. Boli stovky zranených. Študenti vzbudili sympatie verejnosti a nasledoval štrajk francúzskych odborárov 13. mája 1968, ktorý protestoval proti policajnej brutalite. Vznikla vlna spontánnych štrajkov, ktoré prerástli do spoločenskej krízy.
2. fázaboj odborárov
Večer 14. mája v okolí Nantes obsadili odborári továreň „Sud-Aviation“ a zadržali jej riaditeľa. 15. a 16. mája štrajk zasiahol továrne Renault v Cléon a Sandouville (Seine-Maritime), Flins a Boulogne-Billancourt. Až do 22. mája sa hnutie rozširovalo do tovární, úradov, verejných služieb, dopravy, ktoré prerušili prácu. Nevzniklo na príkaz vedenia odborov, jeho zrod bol spontánny. Bol to najväčší štrajk vo Francúzsku 20. storočia. Vláda zareagovala 24. mája, keď vystúpil v televízii prezident de Gaulle, ktorý oznámil vyhlásenie referenda kvôli ozdraveniu univerzít a ekonomiky. Zároveň pohrozil, že sa stiahne z úradu, ak výsledkom referenda bude odpoveď „nie“. Jeho oznámenie zostalo bez efektu. Vyjednávanie viedol prvý minister Georges Pompidou.
3. fázapolitické riešenie
Udalosti vstúpili do tretej fázy, ktorou bola politická kríza. Žiadna strana nedokázala navrhnúť riešenie. Študenti združení v UNEF (Union nationale des étudiants de France) organizovali míting na štadióne Charléty 27. mája spolu s odbormi CFDT a socialistickou stranou PSU, kde demonštrovalo 30 tisíc osôb. V hnutí sa aktivizovali skupinky ľavičiarov a nepriateľská PCF, ktorí pôsobili na davy, ktoré neboli už pod kontrolou. Zo strany ľavicových tradičných strán s klasickými politickými riešeniami boli návrhy ako provizórna vláda, prezidentské voľby a provizórne zákony. Nedorozumenia medzi Françoisom Mitterrandom a FDGS a komunistami z PCF Waldecka Rocheta tomu zabránili.
Po mítingu v Charléty mala patent na neschopnosť jednať ľavica. Situácia bola pripravená na zmenu moci v prospech štrajkujúcich, čo však títo nevyužili. Protiofenzíva vlády bola spektakulárnou drámou: 29. mája zmizol prezident de Gaulle z Elyzejského paláca, čo vytvorilo vo verejnosti zlý dojem. Na druhý deň v rozhlase prezident oznámil rozpustenie Národného zhromaždenia a predčasné voľby. Manifestácia zorganizovaná gaullistami večer 29. mája mala 500 tisíc účastníkov. Naznačovala, že treba zastaviť krízu a vrátiť sa k poriadku, aby nebola paralyzovaná ekonomika.
Kríza sa pomaly utíšila, keď sa začali využívať postupy tradičnej politiky. Návrat k práci bol pomalý. Boj naďalej pokračoval do polovice júna v továrňach Renaultu a Peugeotu. Štrajkujúci zostali izolovaní. Skrutínium v Národnom zhromaždení 23. a 30. júna dalo väčšinu vládnucej pravici. Gaullistom sa podarilo vďaka strachu z neporiadku a hypotetického komplotu komunistov rozvíriť pochybnosti v hnutí.
Vplyv štrajku na politiku
V konečnom dôsledku máj 1968 vytvoril kultúrne a sociálne hnutie nového typu, mimo tradičných strán a odborov. Na jednej strane popieral konzumnú spoločnosť a ideológiu produkcie, ktoré mali zabezpečiť finančnú rentabilitu skôr ako šťastie ľudí. Vyhlasoval odtrhnutie sa od hmotných vecí a permanentné zabezpečenie nových potrieb. Na druhej strane sa zasadzoval o rozvoj individuality, jej práv na šťastie, proti prísnej hierarchizácii a disciplíne. Tiež bol zamietnutý autoritársky model, hierarchické vedenie, byrokracia, čo začínalo už v rodine, podniku, cirkvi, štátnom aparáte a odboroch. Z toho dôvodu boli tradičné politické strany a odborové organizácie v rozpore s novým hnutím.
Ak hnutie „Mai 68“ prepadlo a nedosiahlo politickú moc, zanechalo však po sebe na ňu hlboký dodatočný vplyv. Preto politická kríza v roku 1968 napriek neúspechu protestujúcich prispela k modernizácii francúzskej spoločnosti.
Apoštolský administrátor
Apoštolský administrátor je prelát (môže to byť kňaz alebo biskup) ustanovený pápežom, aby ako ordinár vykonával správu nad apoštolskou administratúrou, nad diecézou, ktorá nemá biskupa, alebo (výnimočne) nad diecézou, ktorej biskup nemôže spravovanie vykonávať (napr. zo zdravotných dôvodov).
Stály apoštolský administrátor
Stály apoštolský administrátor je správcom zriadenej apoštolskej administratúry. Kanonické právo ho stavia na úroveň diecéznemu biskupovi.
Apoštolský administrátor sede vacante
Štandardným postupom v prípade smrti, alebo rezignácie biskupa je voľba administrátora diecézy kolégiom konzultorov, v mimoriadnych prípadoch však správcu diecézy vymenuje priamo pápež. V rokoch 19771987, keďže nedošlo k dohode medzi komunistickou ČSSR a Svätou stolicou, nebol Július Gábriš menovaný za arcibiskupa novozriadenej trnavskej arcidiecézy, ale až do svojej smrti ju spravoval ako apoštolský administrátor. V roku 2012, pri odvolaní trnavského arcibiskupa Róberta Bezáka, bol zároveň menovaný za apoštolského administrátora vtedajší svätiaci biskup Ján Orosch.
Apoštolský administrátor sede plena
Apoštolský administrátor sede plena je menovaný za správcu diecézy v čase, keď diecézny biskup nemôže vykonávať správu diecézy zo závažného, ale z povahy veci dočasného dôvodu (napr. dlhodobej choroby alebo z podozrenia spáchania trestného činu).
Allison V-1710
thumb|right|Allison V-1710
Allison V-1710 bol lietadlový motor vyrábaný spoločnosťou Allison pred a v priebehu druhej svetovej vojny. Poháňal rad lietadiel používaných počas druhej svetovej vojny USAAF (americkým vojenským letectvom), mnoho z nich bolo dodávaných aj Spojencom. Môžeme uviesť, napríklad typy Lockheed P-38 Lightning, Bell P-39 Airacobra, Curtiss P-40 Warhawk, North American P-51A Mustang, Bell P-63 Kingcobra, North American P-82 Twin Mustang či North American A-36 Invader.
V-1710 bol vyrábaný vo veľkých sériách a bol široko používaný, avšak po značnú časť vojny ho handicapovali horšie výkony vo veľkých výškach – teda aspoň pokiaľ ho porovnávame s britským motorom Rolls-Royce Merlin, ktorý bol od roku 1942 vyrábaný aj vo verziách, ktoré boli vybavené turbodúchadlom dvojrýchlostným dvojstupňovým kompresorom, vybaveným chladičom stlačeného vzduchu (medzichladičom – v britskej terminológii sa nazýva intercooler, v americkej aftercooler; tieto verzie okrem iného poháňali stíhačky Spitfire Mk.IX, prvýkrát vo variantoch Merlin 61 a Merlin 63), typ navyše bol aj vyrábaný v licencii v USA u automobilky Packard (tieto motory poháňali aj stíhačky P-51B, C, D, K, H Mustang). Prvými verziami s dvojstupňovým kompresorom, ktorý výrazne zlepšil výkony motorov V-1710 vo veľkých výškach, boli až V-1710-47 a V-1710-93 (E9 a E11), ktoré poháňali stíhačky P-63 Kingcobra.