cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
La Haie-Traversaine
La Haie-Traversaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Mučínska jaskyňa
Mučínska jaskyňa je prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Podolie (historické územie)
Dejiny
Podolie bolo osídlené niekoľkými kultúrami už v neolite. Zo 4. a 3. tisícročia pred Kr. pochádzajú nálezy artefaktov tripolskej kultúry. V staroveku tu sídlili Skýti, potom Dákovia a Geti. Na obranu proti nim tu bola začiatkom 2. storočia zriadená jedna z vetiev Trajánovho valu. Určitý čas bolo Podolie súčasťou ríše Hunov, v 6. storočí sa tu usadili Slovania. V 14. storočí anektovalo Podolie Litovské veľkokniežatstvo; zároveň sem začali prenikať Poliaci, ktorí kraj získali po smrti litovského kniežaťa Vytautasa v roku 1430.
Hypocykloida
thumb|Červená krivka je hypocykloida vytvorená malou čiernou kružnicou krúžením vo vnútri väčšej modrej kružnice. (parametre sú R=3, r=1 a k=3).
Mučínska jaskyňa
Nachádza sa v katastrálnom území obce Mučín v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1994 a naposledy novelizované v roku 2008. Ochranné pásmo nebolo určené.
Hypocykloida
Hypocykloida je v geometrii rovinná krivka, ktorá je vytýčená fixným bodom na malej kružnice, ktorá krúži vnútri väčšej kružnice. Je porovnateľná s cykloidou, ale namiesto nej krúži v kruhu a nie na priamke.
Mučínska jaskyňa
Predmetom ochrany je: Jaskyňa je prístupná návštevníkom za účelom zotavenia a poznávania jej prírodných a historických hodnôt.
Podolie (historické územie)
Dejiny
V 16. a 17. storočí tu prebiehali kruté boje s Turkami (jedna z najväčších bitiek bola pri Chotyne). Veľa podolských obcí bolo zničených aj pri povstaní Bohdana Chmeľnického.
Po druhom delení Poľska získala väčšinu oblasti Ruská ríša a urobila z neho Podolskú guberniu; Rusko tu susedilo s Rakúskom, ktorému tiež ostal cíp regiónu.
Po 1. svetovej vojne tu susedili efemérna Ukrajinská ľudová republika a Západoukrajinská ľudová republika; jej malá časť Podolí pripadla Poľsku, kým väčšina územia sa stala v roku 1922 súčasťou ZSSR. Počas 2. svetovej vojny bolo Podolie ťažko poznačené nemeckou inváziou a okupáciou; veľa obyvateľov a takmer všetci Židia skončili v koncentračných táboroch. Po vojne bolo celé Podolie súčasťou Ukrajinskej SSR, teraz patrí samostatnej Ukrajine. Podolie nebolo industrializované tak ťažko ako ostatné regióny a dodnes tu má silnú pozíciu poľnohospodárstvo, najmä pestovanie ovocia a zeleniny.
University of Oxford
Dejiny
Na rozhraní 19. a 20. storočia a v období do prvej svetovej vojny názorové spektrum v Oxforde bolo diferencované: od absolútneho idealizmu, cez smery, ktoré sa profilovali viac či menej v polemikách a sporoch s ním, ako pragmatizmus Friedricha von Schillera či personalistický idealizmus H. Rushdalla a W. R. Boyce-Gibsona, až po aristotelovský realizmus Johna Cooka Wilsona a jeho žiaka Harolda Arthura Pricharda a H. W. Josepha, ktorí sa okrem iného angažovali v polemikách proti empirickej psychológii G. F. Stouta a J. Warda z Cambridga. V tradícii realizmu pokračoval H. H. Price.
Prijímacie konanie
Prijímacie konanie pre istý rok nástupu sa začína v októbri predošlého roku, kedy už musia byť pre Oxford, Cambridge a študentov medicíny odoslané prihlášky (v roku 2016 to bol 15. október). Je to termín skorší oproti Januárovemu, kedy sa dá ešte hlásiť na ostatné školy vo Veľkej Británii. Prihlasovanie prebieha cez jednotný systém Spojeného kráľovstva UCAS.
Štatisticky je študentov s pôvodom mimo Spojeného kráľovstva na škole ~35% (2017), no toto číslo je klamlivé, pretože veľkú časť tohoto čísla tvoria postgraduálni študenti. Zahraniční študenti tvoria na pregraduálnom štúdiu asi ~20%, pričom len asi 6 – 8% sú študenti z Európskej Únie. Úspešnosť študentov zo Slovenska je zvyčajne nie viac než pár percent. V roku 2015 nebol prijatý ani jeden študent slovenskej národnosti.
Prihláška
Súčasťou prihlášky sú
Prvé rozhodnutia
Začiatkom novembra je nutné zúčastniť sa prijímacej skúšky či odovzdať esej v závislosti od vybraného oboru/kurzu. V procese výberu kandidátov na pohovor sa zohľadňujú výsledky testu a výnimočné aspekty prihlášky (neobyčajný minulý úspech spomenutý v referencii alebo motivačnom liste, ak si ho všimnú). Po vyhodnotení zaslaných dokumentov prichádza koncom novembra prvá vlna rozhodnutí. Môže sa jednať pozvánku na pohovor, odmietnutie a extrémne zriedkavo o bezpodmienečnú ponuku. Kolégium posielajúce list (email v prípade aplikantov spoza kanála ["overseas applicants"]) je buď vybrané kolégium, kolégium ktoré bolo priradené aplikantovi s otvorenou prihláškou alebo kolégium, na ktoré bol aplikant realokovaný kvôli nedostatku miesta na preferenčnom kolégiu. Toto kolégium budeme ďalej nazývať "domovské".
Pohovory
Povaha pohovorov je akademická. V majorite odborov neexistuje priestor pre diskusiu neakademických aktivít a vo veľkej väčšine prípadov sa s motivačným listom nepracuje. Presný mechanizmus plánovania, vyhodnocovania a cielenia pohovorov nie je všeobecne známy. Tútorom je odporúčané, aby počas pohovoru študentov s cieľom povzbudiť pochválili rozumné kroky v myšlienkovej línii, a aby obsah pohovorov volili podľa aktuálnych vedomostí študenta. Samotné pohovory by mali v istom zmysle napodobňovať tutoriál (individuálny pohovor), ktorý by mal uchádzač s tútormi, ak by bol prijatý, na pravidelnej báze. Mnohokrát je kandidátovi predostretá úplne nová, náročná myšlienka alebo úloha, s ktorou sa ešte nikdy nestretol. Nikdy, dokonca ani v oboroch ako biológia, geografia, literatúra či filozofia sa nevyžadujú encyklopedické znalosti; tútori chcú spoznať myslenie kandidáta a to, či je schopný pracovať s novými myšlienkami a informáciami.
Perióda pohovorov jedného odboru je dlhá 2 – 4 dni a pohovory na univerzite trvajú súhrnne asi 2 týždne. Pohovory nezvyknú mať viac ako 30 minút (kolujú legendy aj o 7 či 10 minútových pohovoroch, zvyčajne neplánovaných) a o každom kandidátovi je tútormi vyplnený štandardný formulár s udelenou výslednou známkou na stupnici od 1 po 9. Výstupy pohovorov kandidátovi nie sú oznámené.
Na pohovory sa nevyžaduje formálne oblečenie žiadneho druhu – kandidátom sa odporúča, aby si zvolili oblečenie, v ktorom sa cítia pohodlne. Kandidáti na medicínu však kvôli zvyku z iných univerzít chodia oblečení formálne (obleky). Tútori sú si aj veľmi dobre vedomí, aká úroveň stresu je s pohovormi spojená. Dávajú si preto záležať, aby kandidáta (ne) úmyselne neblokovali a nesťažovali mu samotný proces, aj keď praktizovanie tejto teórie z letákov závisí od človeka k človeku.
Finálne rozhodnutia
Do roku 2012 (2014?) zvyklo rozhodnutie dochádzať kandidátom do Vianoc. V posledných rokoch prichádza rozhodnutie neskôr v januári (6. január 2016, 11. január 2017). Dátum je vopred ohlásený a všetkými kandidátmi nervózne očakávaný. Možnými rozhodnutiami sú Po ukončení prijímacieho procesu vyprodukujú jednotlivé inštitúty štatistiky ohľadom prijímacích testov. Kandidát môže nezávisle od svojej úspešnosti v prijímacom konaní požiadať o spätnú väzbu od domovského kolégia, ktorá prichádza zvyčajne vo forme slovného ohodnotenia jednotlivých aspektov prihlášky (motivačný list, referencia) a častí prijímacieho konania (presný výsledok testu, pohovor). Nejeden neúspešný kandidát sa hlási o rok buď na Cambridge (v prípade Cambridge na Oxford), alebo na Oxford, no podľa odporúčaní na iné kolégium.
Vzdelávanie
Vzdelávanie na univerzite je rozdelené medzi inštitúty (oddelenia) a kolégiá. Zvyčajne trávi pregraduálny študent asi 10 hodín týždenne na prednáškach na príslušnom inštitúte alebo oddelení (Mathematical Institute, Department of Computer Science...). Každý týždeň sa ku každému predmetu vypracováva nejaká práca (esej, súbor úloh, prezentácia), pričom niektoré z nich sa aj odovzdávajú. Približne 3- až 5-krát do týždňa má študent "tutorial" (obyčajne individuálny pohovor s tútorom), v ktorom prezentuje svoju essay (napr. študenti politiky), trénuje výslovnosť (študenti jazykov) či rieši svoje problémy so sadou úloh (študenti matematiky či fyziky). Systém tutoriálov sa považuje za črtu, ktorá robí všeobecne vzdelanie na Oxforde unikátne. Niekoľko elitných univerzít (napr. Imperial College London, University College London) napodobňujúc Oxford poskytuje študentom vyšších ročníkov podobné individuálne pohovory.
Výstupom každého roku na Oxforde sú skúšky. Tie sa konajú v jednej budove v meste a študenti sú povinní prísť v akademickom oblečení, ktoré odráža ich status na univerzite, odbor a postup vo vzdelaní. Aj keď sa skúšky konajú po ukončení každého ročníka, výsledky skúšok prvého ročníka ("preliminary examinations") sa zvyknú ignorovať a neovplyvňujú triedu diplomu. Skúšky sú typicky písomné v trvaní 2 – 3 hodín. Po ukončení štúdia dostáva pregraduálny študent diplom istej triedy. Približne 31% všetkých absolventov Oxfordu získa stupeň prvej triedy (oproti národnému priemeru 15%) a všeobecne sa len títo absolventi považujú za kandidátov s reálnou šancou na pokračovanie v postgraduálnom štúdiu.
Náročnosť
Oxford je nechválne známy svojou pracovnou záťažou na študentov a považuje sa za jednu z najnáročnejších univerzít. Napriek tomu však len 1% prijatých študentov Oxfordu školu nedokončí (v porovnaní s národným priemerom 7%). Sociálne prostredie na Oxforde je veľmi priaznivé. Keď sa v nedávnom čase na Oxforde vyskytol ojedinelý prípad sebaranenia študentky, dotyčné kolégium a univerzita pre nedostatok skúseností nevedeli, ako sa k nemu postaviť.
Kolégia
Kolégium je základná spoločenská a ekonomická jednotka univerzity, Aj kvôli systému kolégií mnohí nazývajú univerzitu skôr akousi federáciou. V kolégiách sústredený univerzitný život študentov. Ich nie veľmi presnou obdobou sú napríklad známe "bratstvá" (sororities) na univerzitách v USA.
Na čele kolégia stojí kancelár. Kolégiu sú pridelení profesori a doktori (všeobecne označovaní ako tútori) a každé kolégium prijíma každý rok isté množstvo pregraduálnych a postgraduálnych študentov (nie nutne doktorantov). Až 85% financií univerzity pochádza zo súkromných zdrojov (školné, príspevky absolventov, investičné portfólio alebo rôzne ocenenia). Podobne je to aj s financovaním samotných kolégií, pričom niektoré (s majetnejšími, úspešnejšími či štedrejšími absolventmi) majú silno sponzorované ubytovanie, stavebné projekty či zariadenia pre študentov.
Otázky rovnosti
V čase prvej svetovej vojny veľmi diskutovanou témou bolo udelenie prístupu žien k vyššiemu vzdelaniu a akademickej práci. Na Oxforde už ale koncom 19. storočia vznikali výlučne ženské kolégia, z ktorých mnohé nemali mužských študentov až do konca 20. či začiatku 21. storočia. V súčasnosti je pomer mužov k ženám na univerzite 54:46 –  vyváženejší, než na niektorých iných elitných univerzitách (pre porovnanie 63:37 v prípade Imperial College London ).
Delfín skákavý
Delfín skákavý (lat. Tursiops truncatus) je morský cicavec z čeľade delfínovité (Delphinidae).
Výskyt
Delfín skákavý je rozšírený podobne ako jeho príbuzný delfín obyčajný vo všetkých moriach teplého a mierneho pásu západnej a východnej pologule. Možno sa s ním stretnúť v Stredozemnom aj Čiernom mori. Na severe tiahne až k brehom Škandinávie a Grónska, na juhu zasahuje až k juhoamerickému, austrálskemu a novozélandskému pobrežiu.
La Haie-Traversaine
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kostol svätého Bartolomeja (Praha, Staré Mesto)
Kostol svatého Bartolomeja je vrcholne barokový kostol v Prahe v Starom Meste.
3879 Machar
3879 Machar je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavila Zdeňka Vávrová 16. augusta 1983.
Kostol svätého Bartolomeja (Praha, Staré Mesto)
Nachádza sa v Bartolomejskej ulici, neďaleko zaniknutých mestských hradieb. Postavil ho v rokoch 1726 – 1731 architekt Kilián Ignác Dientzenhofer.
Delfín skákavý
Opis a spôsob života
Jedince vyskytujúce sa v pobrežných vodách tropických oblastí merajú v priemere 2 metre a majú relatívne veľké prsné plutvy, chrbtovú aj chvostovú plutvu. V otvorených a chladnejších oceánoch a moriach má proporciálne menšie telové výbežky a je takmer dvakrát dlhší. Hmotnosť dospelých jedincov je 200 –, len vzácne sa môžu vyskytnúť exempláre vážiace cez. V závislosti od oblasti výskytu sa líši aj ich psychológia. To zahŕňa aj sociálne skupiny, lovecké metódy, skoky, premety a zvukové prejavy. Svoje rodové meno dostal podľa typického vyskakovania nad hladinu. Dokáže elegantným spôsobom vyskočiť do výšky 3 – 4 metrov, pričom dĺžka skoku býva až 10 metrov. Vo vode môže vyvinúť rýchlosť 35 – /h. Všeobecné sfarbenie druhu je tmavosivý alebo čierny chrbát a svetlejšie brucho. Indivíduá sa líšia odtieňom a vzorovaním. Delfín skákavý vďačí za svoj celosvetový výskyt (okrem polárnych oblastí) svojej všestrannej prispôsobivosti. Živí sa rozličnými rybami, mäkkýšmi, hlavonožcami a kôrovcami ktoré chytá pomocou zubov v krátkom a robustnom zobci. Má 18 – 27 párov malých kolíkovitých zubov v oboch čeľustiach.
University of Oxford
Otázky rovnosti
Niektoré (mladšie) kolégiá pristupujú k otázkam rovnosti pomerne liberálne na tradične konzervatívne postoje univerzity. Všeobecne sa len zriedkavo napríklad dajú nájsť oddelené sprchy a toalety pre mužov a ženy, čo posilňuje myšlienku rovnosti a vytvára slobodný priestor pre pohlavia mimo binárneho systému.
La Haie-Traversaine
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Women's Auxiliary Air Force
náhľad|Náborový plagát do WAAF Women's Auxiliary Air Force (doslova Ženské pomocné letecké zbory, skr. WAAF) bol ženský pomocný zbor Royal Air Force založený v roku 1939.
Jeho príslušníčky neslúžili v leteckých posádkach a ani sa nezúčastňovali na aktívnom boji. Angažovali sa okrem iného v balení padákov, cateringu, údržbe radarov a lietadiel, obsluhe balónových priehrad, či preprave. Pôsobili aj ako operátorky telefónov a telegrafov. Pracovali s kódmi a šiframi, analyzovali prieskumné fotografie a podieľali sa na spravodajských operáciách.
V roku 1943 mali viac ako 180 tisíc príslušníčok.
La Pallu
La Pallu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3880 Kaiserman
3880 Kaiserman je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker, E. M. Shoemaker 21. novembra 1984.
Muskovit
Názov muskovit je odvodený od ruského mesta Moskvy, kde sa priehľadný muskovit v stredoveku používal na okenné tabule.
Charakteristika
vľavo|náhľad|Muskovit (farebné minerály) s vysokým reliéfom v polarizačnom mikroskope pri skrížených nikoloch. Tento minerál vytvára tabuľkovité hexagonálne alebo pseudohexagonálne kryštály, veľmi často zdvojčatené. Prizmatické plochy zvierajú takmer 60° uhly, preto majú niektoré kryštály kosoštvorcový obrys. Môže však mať aj šupinkovitý a kryptokryštalický habitus. Často sa vyskytuje v podobe kompaktnej šupinkovitej masy (tzv. sericit). Býva bezfarebný alebo sivý so žltkastým, zeleným (fuchsit), hnedým alebo červeným odtieňom. Vryp má bezfarebný. Je to priehľadný až priesvitný minerál so skleným alebo perleťovým leskom. Má tvrdosť 2,5 až 4 v závislosti od smeru. Patrí medzi dioktaédrické sľuby, s ktorými je obmedzene miešateľný. Izoštruktúrny s paragonitom, od ktorého ho možno odlíšiť len pomocou difrakčných metód.
Výskyt
Bežný minerál granitov, granodioritov a mnohých ďalších vyvrelých, premenených a zriedkavo aj usadených hornín, hlavne v pieskoch a pieskovcoch. V sedimentoch môže často tvoriť jemné povlaky na plochách vrstvovitosti, keďže kvôli svojej veľkej ploche v suspenzii klesá len pomaly. Prítomnosť muskovitu v sedimentoch je znakom erózie vyvretých alebo premenených hornín. Muskovit odoláva dobre zvetrávaniu a môže byť odnesený aj relatívne ďaleko od svojej zdrojovej oblasti.
Na Slovensku
Pekný hrubolupenitý muskovit je pomerne častý v žulových pegmatitoch Malých Karpát, Veľkej Fatry, Nízkych, Vysokých a Západných Tatier.
Vo svete
V Česku je známy výskyt veľkých kryštálov do priemeru 30 cm v pegmatitoch na lokalite Kříženec juhovýchodne od Mariánských Lázní, kde bol v minulosti aj ťažený. Ťažil sa tiež z pegmatitov Na Babe pri Domažliciach. Mineralogické výskyty sú tiež pri Otove, Sušici, Písku, Dolných Boroch, Maršíkove a Kutnej Hore.
Najväčší vyťažený monokryštál muskovitu z bane Inikurti v oblasti Nellor v Indii mal priemer 3 metre a dĺžku 5 metrov a vážil 85 ton. Z Ruska sú známe z lokalít Alabaška pri Murzinke a Mamsk v pohorí Ural. V Južnej Amerike sú známe lokality v baniach Rusko a Cruzeiro v oblasti Minas Gerais v Brazílii. Veľké kryštály sú tiež známe z Custeru v Južnej Dakote v USA, alebo z Mattawanu v Kanadskej provincii Ontário. Známe ložiská sú aj v Japonsku, Juhoafrickej republike a na Madagaskare.
Použitie
V praxi sa využíva ich priezračnosť a dokonalá štiepateľnosť na malé lupienky, ktoré majú vynikajúce elektroizolačné a tepelnoizolačné vlastnosti (teplota tavenia 1300-1400°C), chemickú stálosť a priezračnosť. Ťaží sa prakticky len z žulových pegmatitov. Z veľkých kryštálov sa zhotovujú priezory a okienka pecí, či ochranné okuliare. Práškový muskovit sa používa na výrobu izolátorov a bronzovej farby.
Nedeľné písmeno
Nedeľné písmeno je v astronómii písmeno, ktoré pripadne na nedeľu, ak sa dni od 1. januára označia písmenami A - G. Napríklad 1992 nedeľné písmeno je E. Po každom obyčajnom roku sa písmeno posúva späť o 1 miesto, po priestupnom roku o 2 miesta. Celý cyklus striedania nedeľných písmen sa opakuje s periódou 28 rokov, čo je tzv. slnečný okruh.
Pohanský hrad (národná prírodná rezervácia)
Pohanský hrad je národná prírodná rezervácia v katastrálnom území obce Stará Bašta, Hajnáčka a Šurice.
Predmetom ochrany je: CHÚ je vyhlásené na ochranu najzachovalejšej a najtypickejšej náhornej plošiny na bazaltovom pokrove na Slovensku, ktorá predstavuje územie s vysokou krajinárskou a geomorfologickou hodnotou a súčasne jeden z najrozsiahlejších súvislých lesných komplexov s prirodzeným zložením drevin v Cerovej vrchovine.
HC Zalău
Úspechy
Rumunská najvyššia súťaž:
Víťaz Rumunského pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Mestský pohár EHF:
Apis (syn Iasóna)
Apis ( – Apis, ) je v gréckej mytológii syn Iasóna z arkádskeho Pallantionu.
Apis, syn Iasóna, je známy len z pera antického autora Pausania, ktorý zaznamenal, že bol rodák z Pallantionu a že zomrel počas pohrebných hier na počesť nebohého Azana, keď ho svojim vozom neúmyselne smrteľne zranil élidský kráľ Aitólos, ktorý sa preto musel vzdať trónu.
L'Isle-en-Dodon (kantón)
L'Isle-en-Dodon je francúzsky kantón v obvode Saint-Gaudens v departemente Haute-Garonne v regióne Midi-Pyrénées na juhu Francúzska. Tvorí ho 24 obcí.
Neewiller-près-Lauterbourg
Neewiller-près-Lauterbourg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vysoká Srbská
Vysoká Srbská je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 267 obyvateľov, z toho 134 mužov a 133 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 39,2 roka, ženy 40,5 roka).
Porcelán
thumb|Čínsky porcelán zo 17. storočia Porcelán je výrobok z keramickej hmoty, v tenkej vrstve priesvitný; nepolievaný matný porcelán sa nazýva biskvit, maľuje sa (často na glazúru), glazuje a druhýkrát vypaľuje (1 450 °C).
Porcelán je známy od 7. storočia v Číne, od 16. storočia vyvážaný do Európy. Od roku 1710 sa vyrábal v Meißene, odkiaľ sa jeho výroba rozšírila v Nemecku, do Čiech, významné porcelánky boli vo Viedni, Benátkach, Petrohrade, Sèvres, Chantilly, Chelsea, Worcester, Derby.
Porcelán sa vyrába na úžitkové, ozdobné a technické účely (izolátory).
Oceanidy
right|thumb|Oceanidy na obraze [[Gustave Doré|Gustava Dorého z r. 1860 - 1869]] Oceanidy (iné názvy: oceánidy/Oceánidy, okeanidy/Okeanidy, ókeanidy/Ókeanidy, ókeanovny/Ókeanovny; gr. Ωκεανίδες - Ókeanides, lat. Oceanides) boli v starogréckej mytológii morské bohyne, dcéry Titana Okeana a jeho manželky Tethye.
Boli bohyňami v otcovej ríši, no napriek tomu nepatrili k veľmi významným postavám gréckej či rímskej mytológie. Podľa niektorých autorov ich existovalo niekoľko tisíc (básnik Hesiodos ich uvádza tritisíc), z ktorých však podľa mena bolo známych asi päťdesiat; k tým známejším patrili Dióna, Élektra, Kallirhoé, Kalypsó, Klymené, Métis, Peithó, Persé, Styx a Tyché.
Obrazy s námetom oceaníd sa objavujú už od antiky. Väčšinou sú zobrazované ako mladé, krásne a bezstarostné ženy.
Zdroj
V. Zamarovský, Bohovia a hrdinovia antických bájí, Mladé letá, Bratislava, 1980
Liga (strana)
Liga je mimoparlamentná občiansko-liberálna strana na Slovensku v rokoch 2008 až 2011. Jej pokračovaním je strana PRIAMA DEMOKRACIA.
História
Zakladajúcimi členmi strany sú zo známych osobností napríklad Robert Nemcsics a Juraj Liška. Prípravný kongres strany sa uskutočnil 28. septembra 2008 v Trenčianskych Tepliciach. Strana bola zaregistrovaná na Ministerstve vnútra 5. decembra 2008. Ustanovujúci kongres sa konal 28. februára 2009 v Bratislave.
Volebné preferencie
Volebné preferencie strany boli také nízke, že ich Štatistický úrad Slovenska do marca 2009 nezaznamenával. Od apríla 2009 preferencie podľa agentúry Focus.
Hrubo vyznačené preferencie znamenajú prekročenie hranice 5 % potrebnej na vstup do parlamentu.
Volebné výsledky
Volebné výsledky z volieb do Národnej rady SR a Európskeho parlamentu, v ktorých sa zúčastnila strana Liga.
3881 Doumergua
3881 Doumergua je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil B. Jekhovsky 15. novembra 1925.
Písmeno vo význame čísla
Písmeno vo význame čísla je číslo zapísané písmenom, napríklad a; b; c; m; x; y; z.
Michal Steger
Životopis
Notár, bakalár slobodných umení. Pôsobil v Tešíne (30. roky 16. stor.) Mestský notár v Banskej Bystrici (1541-1550).
Vojna v Pacifiku
(Druhá svetová) vojna v Pacifiku alebo vojna v Tichomorí, známa tiež pod názvami ázijsko-pacifická vojna bola dôležitou časťou druhej svetovej vojny. Začala 7. júla 1937 druhou čínsko-japonskou vojnou, rozrástla sa 7. decembra 1941 japonským útokom Pearl Harbor a skončila kapituláciou Japonska 2. septembra 1945. Bol to ozbrojený konflikt, ktorý priamo zasiahol 3 kontinenty (Ázia, Severná Amerika a Austrália) a 2 oceány (Tichý a Indický).
1937 – 1940
7. júla 1937 po japonskom útoku na most Marca Pola vypukla čínsko-japonská vojna. Tento dátum môže byť považovaný za začiatok bojových operácií na Tichomorskom bojisku a teda aj druhej svetovej vojny v tejto oblasti. Japonci v tomto roku rozdrvili čínsku armádu a do roku 1941 okupovali podstatnú časť severnej a strednej Číny. Čínsky Kuomintang sa stiahol do vnútrozemia krajiny a zriadil dočasné hlavné mesto v Čunkingu, zatiaľ čo čínski komunisti si vytvorili základňu v meste Šen-si.
Medzi 29. júlom až 11. augustom 1938 prebiehali boje v okolí jazera Chasan na území sovietskeho Ďalekovýchodného okruhu. Boli prvým z pohraničných incidentov, ktoré sa neskôr opakovali vo väčšej miere. V roku 1939 sa japonské vojská pokúsili napadnúť sovietsky Ďaleký východ z Mandžuska. Boli však rozhodne odrazení spojenými sovietsko-mongolskými silami vedenými G.K. Žukovom v bitke pri Chalchyn gole medzi 11. májom a 16. septembrom 1939. Táto porážka zastavila japonskú expanziu na sever. Medzi ZSSR a Japonským cisárstvom vládol mier až do augusta 1945.
V septembri 1940 sa Japonci pokúsili prerušiť spojenie Číny s ostatnými krajinami povolením na výstavbu svojich základní vo Francúzskej Indočíne, ktorú v tej dobe kontrolovali Vichystické sily. Japonci však porušili svoje dohody, čo malo za následok vypuknutie vzájomných bojov. Japonci nakoniec vojensky obsadili celú Indočínu. 27. septembra 1940 sa Japonské cisárstvo pridalo k nacistickému Nemecku a fašistickému Taliansku, čím vznikla os Berlín-Rím-Tokio.
Japonská ofenzíva (1941 – 1942)
7. decembra 1941 zväz šiestich japonských lietadlových lodí napadol americkú námornú základňu Pearl Harbor na Havajských ostrovoch bez predchádzajúceho vyhlásenia vojny. O deň neskôr, 8. decembra 1941, uskutočnili japonské lietadlá nálety na filipínske letiská, pri ktorých boli zničené 3/4 amerických stíhačiek a 1/2 amerických bombardérov, ako aj k náletom na Honkong a Singapur. V ten istý deň vypovedali Spojené štáty Japonsku vojnu. Japonsko následne útočilo v Pacifiku a Ázii tak na americké základne, ako aj na britské, francúzske a holandské kolónie. Tento útok sa zastavil až v apríli 1942. Ešte do konca roku boli obsadené ostrovy Guam (10. decembra) a Wake (22. decembra), britská základňa Hongkong (24. decembra) a 11. decembra kapitulovala Malajzia. Pri jej obrane britské námorníctvo v bitke pri Kuantane stratilo zväz Z (bojovú loď HMS Prince of Wales a bojový krížnik HMS Repulse).
Začiatkom roka 1942 podnikli Japonci i niekoľko významných náletov a to 19. februára nálet na Darwin (Austrália) a 5. a 9. mája nálety na Cejlón. Jedinou významnejšou akciou Američanov bol nálet 16 bombardérov B-25B Mitchell na Tokio 18. mája.
Vojenská situácia sa v priebehu roka začala obracať. Americkým silám sa podarilo zadržať postup japonských pozemných jednotiek vo vnútrozemí ostrova Nová Guinea. Japonské námorné sily tiež nedokázali zlomiť odpor spojeneckého námorníctva, s ktorým sa stretli v bitke v Koralovom mori.
Významným momentom v bojoch v Tichom oceáne bola bitka o Midway. Japonské námorné sily vyvolali dlho plánovanú bitku s americkými lietadlovými loďami medzi 4. a 7. júnom 1942. Navzdory svojej početnej prevahe v nej utrpeli zdrvujúcu porážku a ich útočný potenciál padol natoľko, že už neexistovala žiadna nádej na úspešné vedenie útočnej námornej vojny väčšieho rozsahu. Od tejto chvíle bolo Japonsko na strategickej úrovni predurčené k pasivite a postupnému pádu. I keď japonské sily na ázijskej pevnine mohli ešte dlhšiu dobu úspešne útočiť. Jediným japonským úspechom v Midwayskej operácii bolo obsadenie ostrova Attu a Kiska (Aleutské ostrovy). 7. augusta sa americké jednotky vylodili na Guadalcanale čím začali urputné boje o tento ostrov, ktoré skončili až 7. februára 1943 evakuáciou zvyšku Japoncov. V priebehu Guadalkanalskej kampane sa uskutočnili viaceré námorné bitky. 7. augusta bitka pri ostrove Savo, 24. augusta bitka pri Východných Šalamúnoch, 12. – 13. októbra bitka pri myse Esperance, 26. októbra bitka pri Santa Cruz, 13. – 15. novembra bitka o Guadalcanal, 30. októbra bitka pri Tassafaronge a 29. – 30. januára 1943 bitka pri Rennellovom ostrove. V týchto bitkách sa ukázalo, že japonské námorníctvo je ešte stále pre Američanov nebezpečným súperom.
1943
Pre Japonsko nebol rok 1943 najúspešnejší – bitka o Guadalcanal skončila 7. februára jeho jednoznačnou prehrou. Zle sa vyvíjali i boje na Novej Guinei. 2. januára sa Spojenci vylodili pri Bune, 4. septembra na Salamaue a Japonci najviac pri prísune posíl utrpeli 2. až 4. marca 1943 prehru v bitke v Bismarckovom mori. Zastavil sa i postup japonských jednotiek v Číne. Jediným výrazným úspechom bolo ťaženie v Barme, ani to však nedokázalo splniť všetky ciele a ďalší vývoj nesľuboval príliš nádejnú budúcnosť. Spojenecké sily začali svoju ofenzívu s taktikou preskok z ostrova na ostrov a cisárske námorníctvo už nemalo kapacity k odpovedajúcim protiakciám. Po skončení bojov o Guadalcanal postupovali Spojenci Šalamúnovými ostrovmi na sever k Rabaulu. 5. júna sa vylodili na ostrove Nová Georgia, 15. septembra sa vylodili na ostrove Vella Lavella a 1. novembra na ostrove Bougainville. Počas tohoto ťaženia sa uskutočnila celá rada námorných bitiek. Tu sa striedali úspechy s neúspechmi na oboch stranách – 6. júla bitka v zálive Kula, 13. júla bitka pri ostrove Kolombangara, 6. – 7. augusta bitka v zálive Vella, 17. – 18. septembra bitka pri Honariu, 7. septembra bitka pri Vella Lavella, 1. novembra bitka v zátoke cisárovnej Augusty, 5. a 11. novembra nálety na Rabaul a 25. novembra bitka pri myse sv. Juraja.
V strednom Pacifiku došlo 20. novembra k spojeneckému vylodeniu na Gilbertových ostrovoch, ktoré Američanom stáli v ceste k Filipínam. Vojensky cenný bol najmä atol Tarawa, ktorý Japonci rozhodne bránili do poslednej možnosti. V severnom Pacifiku prebiehali boje na Aleutách. 26. marca došlo k bitke pri Komandorských ostrovoch, 29. mája Spojenci oslobodili ostrov Attu a 27. augusta ostrov Kiska.
Americké ponorky v tomto období ovládali väčšinu Pacifiku a doslova masakrovali japonské obchodné loďstvo. Američania v tomto období Japoncom v podstate vyhlásili neobmedzenú ponorkovú vojnu. Japonci na to nedokázali nájsť odpovedajúcu protizbraň. Zásobovanie ich obkľúčených postavení sa zrútilo. Evakuáciu a presuny jednotiek museli uskutočňovať cenné vojnové lode, ktorých ale nebolo dosť, a ktoré mohli byť nasadené inde. Skúsený piloti umierali ale Japonci nemali kapacity na to aby ich dokázali nahradzovať. Upadala i vojnová výroba, najmä pre nedostatok surovín, problémom sa stal nedostatok pohonných hmôt.
1944
náhľad|Japonská lietadlová loď Zuikaku uhýba spolu so sprievodnými plavidlami pri náletoch amerických palubných bombardérov
Američania postupne oslobodzovali Tichomorské ostrovy od japonskej nadvlády. V januári sa vylodili na Marshallových ostrovoch, ktoré do 23. februára obsadili. 13. júna 1944 začali americké vojnové lode ostreľovať Saipan. Mariánske ostrovy, ktorých súčasťou bol aj Saipan, boli strategicky dôležité, keďže ležia len asi od Tokia. Dosť blízko na to, aby z nich americké bombardéry B-29 Superfortress mohli v Japonsku dosiahnuť dôležité ciele. Stratou Marián by bolo zároveň Cisárske Japonsko odrezané od Filipín a Juhovýchodnej Ázie. Vylodenie na Saipan začalo 15. júna, čím bola odštartovaná tzv. kampaň bojov o Mariánske a Palauské ostrovy. V priebehu júla oslobodili Guam a Tinian. V rámci bojov o Mariány došlo 19. – 21. júna k bitke vo Filipínskom mori, v ktorej utrpeli Japonci ťažké prehry, keď prišli o 2 lietadlové lode a veľkú časť skúsených letcov. Americkí letci označili boje, v ktorých mali obrovskú početnú prevahu, ako „Veľkú Mariánsku streľbu na moriakov“ (The Great Marianas Turkey Shoot). Američania začali v oblasti s urýchlenou výstavbou letísk. 12. augusta boli Mariány oslobodené. V septembri pokračovali Američania v útoku na Palauské ostrovy.
15. septembra sa vylodili na ostrove Peleliu a o niekoľko dní neskôr na Angaure. Drobný ostrov Peleliu s rozlohou len ² bránilo asi 11 000 japonských vojakov. Napriek americkej vyše dvojnásobnej prevahe (útočilo asi 27 tisíc mužov americkej námornej pechoty a armády s podporou námorníctva a letectva) boje o ostrov trvali až do novembra a Američania pri nich utrpeli 40% straty. Najvyšší podiel strát pri bojoch počas celej vojny v Pacifiku.
Na Novej Guinei postupovali Spojenci takisto úspešne. 2. januára sa vylodili v Saidore, 22. mája v Hollandii, 17. mája v Sami a 30. júla v Sansapore.
Po skončení bojov o Mariány a Palau sa Spojenecké sily vylodili na Filipínach. 17. októbra sa americké vojská vylodili pri Leyte. 24. – 26. októbra došlo k bitke pri Leyte, ktorá sa skladala z čiastkových bojov v Subuyanskom mori, prielive Surigao, pri Samare a pri myse Engano. V týchto bojoch mali Američania prevahu. Cisárske námorníctvo po tejto porážke prestalo pre Spojencov predstavovať významnú vojenskú hrozbu. Do konca roka došlo ešte k spojeneckému vylodeniu na Filipínskom ostrove Mindanao (15. október).
1945
9. augusta okolo 11:01 miestneho času bolo rovnakým spôsobom Americkým letectvom napadnuté mesto Nagasaki, pôvodný cieľ Kokura sa bombardovaniu vyhla vďaka zlému počasiu. Bomba pomenovaná Fat Man obsahovala približne plutónia-239 a bola omnoho efektívnejšia (21 kiloton TNT, teda približne 88 TJ uvoľnenej energie). Jej explózia vo výške približne nad priemyselnou časťou mesta, spolu s následnou rádioaktivitou, pripravili o život asi 40 až 75 000 ľudí. Efekt explózie nad Nagasaki stlmil hornatý reliéf. Niektorí historici ale aj časť svetovej verejnosti po vojne považovali použitie atómových bômb za neetické a diskutabilné.
Dňa 8. augusta 1945 vyhlásil Sovietsky zväz na základe svojich spojeneckých záväzkov s USA a Spojeným kráľovstvom Japonsku vojnu. Nasledujúceho dňa sa začala operácia augustová búrka v Mandžusku.
15. augusta o 12:00 miestneho času odvysielal štátny rozhlas cisárov prejav, v ktorom vyhlásil, že Japonsko sa vzdáva ďalšieho boja, ktorý by len priniesol nezmyselné krviprelievanie. Časť armádnych jednotiek v Tokiu sa pokúsila o prevzatie moci, mnoho armádnych dôstojníkov neznieslo potupu kapitulácie a spáchalo samovraždu. 28. augusta 1945 začali Spojenecké sily okupovať Japonské ostrovy. Samotný akt kapitulácie sa odohral 2. septembra 1945 o 9:02. Kapituláciou Japonského cisárstva na americkej bojovej lodi USS Missouri kotviacej v Tokijskom zálive podpísali za Japonsko minister zahraničných vecí Mamoru Shigemitsu a náčelník generálneho štábu generál Yoshijirō Umezu. Za Spojencov podpísal kapituláciu predovšetkým generál Douglas MacArthur, za jednotlivé krajiny to ďalej boli admirál Chester Nimitz (USA), gen. Hsu Jün-Čang (Čínska republika), admirál Sir Bruce Fraser (Spojené kráľovstvo), gen. Kuzma Derevianko (ZSSR), gen. Sir Thomas Blamey (Austrália), plk. Lawrence Moore Cosgrave (Kanada), gen. Philippe Leclerc de Hautecloque (Francúzsko), admirál C.E.L. Helfrich (Holandsko) a Air Vice-Marshal Leonard M. Isitt (Nový Zéland).
Bojové operácie sa k tomuto dátumu skončili. Jednotlivé oddelené posádky japonských vojsk sa v niektorých prípadoch vzdali samostatne. Za vojská v Juhovýchodnej Ázii bola podpísaná kapitulácia 12. septembra v Singapure. Spojenci celkovo zajali po porážke Japonska asi 5,4 milióna japonských vojakov a 1,8 milióna námorníkov. Na viacerých miestach sa však malé posádky či osamotení japonskí vojaci odmietli vzdať, považujúc správy o kapitulácii za propagandu alebo odporujúce ich presvedčeniu a cti. Ku niektorým sa správa o kapitulácii nikdy nedostala. V priebehu nasledujúcich desiatok rokov boli na ostrovoch v Pacifiku nachádzaní osamotení jednotlivci so zbraňou v ruke. Posledné skupiny takýchto bojovníkov sa vzdali alebo boli nájdené v 70. rokoch.
Dohra
Boje v Tichomorí si vyžiadali životy 157 938 amerických vojakov, 2 889 nezvestných, neskôr vyhlásených za mŕtvych, 27 465 bolo zajatých, z toho asi 11007 zahynulo v zajatí. Ďalších 248 316 bolo ranených. Asi pol milióna amerických vojakov prekonalo počas služby v Tichomorí maláriu. Zahynulo tiež 52 000 britských vojakov, vrátane 12 000, ktorí zahynuli v japonskom zajatí. Austrália stratila 17 501 mužov a Filipíny 57 000. Padlo tiež 578 obyvateľov Nového Zélandu. Sovietsky zväz v bojoch s Japonskom mal 20 797 padlých a nezvestných a 42 428 ranených a chorých. V Indočíne stratili Francúzi asi 5000 mužov, zahynuli tiež asi 2 milióny civilných obyvateľov. Padlo tiež 300 občanov Mongolska a 5 Mexičanov. Straty civilného obyvateľstva boli obrovské najmä v Číne, ktorej podstatná časť bola vystavená japonskej okupácii.
Na japonskej strane si boje vyžiadali straty 2 133 915 mŕtvych vojakov. Zahynulo tiež asi 580 000 civilistov. V Kórei si okupácia vyžiadala životy 378 000 ľudí. Padlo tiež 22 000 barmských vojakov a 5 600 Thajčanov a asi 300 thajských civilistov.
Platon Sergejevič Poreckij
thumb|Platon Poreckij Platon Sergejevič Poreckij (* 1846 – † 1907) bol ruský logik. V rokoch 1887-88 prednášal ako prvý v Rusku na Kazanskej univerzite matematickú logiku. Rozpracúval algebru logiky.
Užhorod
Užhorod je mesto na Podkarpatskej Rusi na rieke Uh pri hraniciach so Slovenskom. Je centrom dnešnej Zakarpatskej oblasti a v roku 2004 malo 117 600 obyvateľov.
Užhorod má rozvinutý priemysel – zastúpený je najmä drevospracujúci, nábytkársky, strojársky, chemický a potravinársky. Mesto je takisto významnou dopravnou križovatkou ciest od Mukačeva, Čopu, Košíc a Užoku. Západne od mesta sa nachádza významný cestný hraničný priechod na Slovensko. Kultúra a školstvo majú v Užhorode bohatú tradíciu – nachádza sa tu niekoľko múzeí, divadlo a od roku 1945 aj univerzita. V roku 1780 sem bolo prenesené sídlo Mukačevskej gréckokatolíckej eparchie.
Dejiny
Najstaršie nálezy svedčiace o osídlení v mieste dnešného Užhorodu sú staršie ako 100 000 rokov. V priebehu dejín tu zanechali svoje stopy Kelti, Avari, Dákovia, Sarmati, Burgundi. Slovania (z vetvy Bielych Chorvátov) tu mali v 8. – 10. stor. slovanské sídlisko, v 9. stor. (prvá zmienka o meste je z r. 903) je Užhorod súčasťou Veľkej Moravy. V 10. stor. prichádzajú starí Maďari. Od 11. stor. je mesto súčasťou Uhorska.
thumb|Mapa mesta z roku 1933
V rokoch 1241 – 1242 mesto dobyli Mongoli a bolo vypálené. Nové mesto bolo vybudované v roku 1248 za Bela IV.
Historická časť mesta vznikla na troch návršiach ako podhradie hradu. Zmienka o meste sa nachádza aj v Anonymovej kronike v 12. storočí. Od roku 1322 až do roku 1691 bolo mesto súčasťou Užského panstva šľachtického rodu Drugetovcov. Tí sa zaslúžili aj o uzavretie tzv. Užhorodskej únie (1646).
V roku 1691 sa mesto dostalo pod kontrolu Habsburgovcov, no naďalej zostávalo súčasťou Uhorska. V polovici 19. storočia sa začalo výraznejšie aktivizovať ukrajinské národné hnutie. V roku 1864 tu rusínsky národný buditeľ Alexander Duchnovič založil Spoločnosť svätého Bazila Veľkého, ktorá sa snažila šíriť vzdelanosť a zachovať miestnu kultúru. Zároveň s tým sa mesto začalo modernizovať, vybudovala sa kanalizácia, železničné spojenie s mestom Čop a bolo založené prvé gymnázium. Populácia sa od roku 1800 do roku 1900 zvýšila takmer 5-násobne - z 3000 na 14 700. Užhorod bol taktiež hlavným mestom Užskej župy.
Po prvej svetovej vojne a rozpade Rakúsko-Uhorska sa mesto stalo súčasťou novovzniknutého Československa a stal sa hlavným mestom Užhorodskej župy. V roku 1927 boli župy zrušené a nahradené krajinami, čím vznikla nová krajina Podkarpatská Rus s Užhorodom ako hlavným mestom. Mesto opäť prešlo veľkou obnovou, keďže bolo treba vybudovať sídla nových orgánov štátnej správy a byty pre českých úradníkov. Z tohto obdobia pochádza napríklad štvrť Malý Galagov, pod ktorej vzhľad sa najviac podpísali architekti Josef Gočár a Adolf Liebscher.
Populárna literatúra
Populárna literatúra je masová literatúra, ktorá je určená nenáročnému čitateľovi. Charakteristika hlavného hrdinu nie je podstatná, pretože jeho konanie a charakter sa podriaďuje deju.
Užhorod
Dejiny
V októbri 1938, keď pod nátlakom nacistického Nemecka začal rozvrat Česko-Slovenska, vyhlásila Podkarpatská Rus autonómiu. Už v novembri 1938 po prvej viedenskej arbitráži však musela odstúpiť Maďarsku aj svoje hlavné mesto Užhorod. Pod maďarskou kontrolou zostalo mesto až do konca druhej svetovej vojny. Na jeseň 1944 bolo obsadené Červenou armádou a po vojne oficiálne anektované Sovietskym zväzom, začlenené do Ukrajinskej SSR a stalo sa hlavným mestom Zakarpatskej oblasti. Pod nátlakom Sovietskeho zväzu bola v roku 1945 Československá republika donútená, a to napriek jej účasti na víťazstve v 2. Svetovej vojne, odstúpiť mu Podkarpatskú Rus i s Užhorodom. Nová sovietska moc založila nové, ideologicky poplatné kultúrne organizácie (univerzita, múzeum, divadlo, galéria). Po rozpade Sovietskeho zväzu a Československej federatívnej republiky začiatkom 1990-tych rokov zostal Užhorod do dnešných dní súčasťou samostatnej Ukrajiny.
Historické pamiatky
Užhorod je mestom, v ktorom sa stýka západná európska civilizácia s východnou európskou (byzantsko-slovanskou) civilizáciou. Mesto je osídlené nielen Rusínmi, Ukrajincami a Rusmi, ktorí sa hlásia k pravoslávnej a gréckokatolíckej tradícii, ale žijú tu aj Maďari a Slováci, ktorí sa hlásia k západoeurópskej tradícii a rímskokatolíckej alebo reformovanej kalvínskej cirkvi. V minulosti tu žila aj početná židovská komunita. Preto sa v meste nachádza veľké množstvo sakrálnych i svetských pamiatok všetkých uvedených konfesií. Medzi najkrajšie z nich patria:
náhľad|Park Márie Terézie
Populárna literatúra
Je pre ňu typická dejovosť, emociálnosť, senzačnosť a zameranie na neobyčajné osudy a hrdinstvá.
Užhorod
Etnické zloženie
Užhorod bol a aj je miestom, kde sa stýkajú tri jazykové oblasti a etniká. Ide o Rusínov, Maďarov a Slovákov. V minulosti tu žilo aj veľa obyvateľov nemeckého a židovského pôvodu. Štatistika z roku 1910 je však do značnej miery zavádzajúca, pretože odzrkadľuje tvrdý dopad maďarizácie na mesto. Podľa nej sa v tomto roku hlásilo k Maďarom až 80,3 % obyvateľov. Na druhom mieste boli Slováci so 6,8 % obyvateľov. Nasledovali ich Nemci a Rusínov bolo v meste iba 3,8 %.
V súčasnosti žije v meste až 77,8 % úradmi evidovaných ako Ukrajincov, 9,6 % Rusov, 6,9 % Maďarov, 2,2 % Slovákov a 1,5 % Rómov.
Náboženské zloženie
Náboženské zloženie obyvateľov sa v sovietskej ére ateizácie neuvádzalo a ani v súčasnosti neexistujú relevantné štatistiky. Z neoficiálnych prieskumov vyplýva, že veľká časť obyvateľov je bez náboženského vyznania. Z veriacich obyvateľov sa väčšina hlási k ukrajinskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Moskva i Kyjev) a ku gréckokatolíckej cirkvi. Veriaci Maďari sa hlásia k rímskokatolíckej cirkvi a k reformovanej cirkvi. Slováci sú prevažne rímskokatolíci, prípadne gréckokatolíci. Židovská komunita bola vyvraždená počas maďarskej okupácie v čase druhej svetovej vojny. V poslednom čase tu pribúda veľa členov nových protestantských spoločenstiev (pentekostalisti, charizmatici, ... ) a Svedkov Jehovových.
Šport
Medzi najúspešnejšie športy v meste patria futbal a ženská hádzaná.
Devin Bowen
Devin Bowen (* 18. máj 1972, Newport Beach, Kalifornia, USA) je bývalý americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP vo štvorhre.
Lanta (kantón)
Lanta je francúzsky kantón v obvode Toulouse v departemente Haute-Garonne v regióne Midi-Pyrénées na juhu Francúzska. Tvorí ho 10 obcí.
Chlorid zinočnatý
Chlorid zinočnatý (ZnCl2) je anorganická zlúčenina chlóru a zinku. Existuje v deviatich známych kryštálových formách. Ide o bezfarebnú alebo bielu látku dobre rozpustnú vo vode. Chlorid zinočnatý je hygroskopický a navlhavý, preto musí byť chránený pred vlhkosťou, vrátane vodných pár vo vzduchu. Používa sa v širokej škále aplikácií pri spracovaní textilu, ako tavidlo a v chemickej syntéze.
Nie je známy žiadny minerál s týmto chemickým zložením, existuje však veľmi vzácny minerál simonkolleit so vzorcom Zn5(OH)8Cl2•H2O.
Bezpečnosť
Chlorid zinočnatý dráždi kožu a dýchaciu sústavu. Bezpečnostné opatrenia, ktoré sa vzťahujú k bezvodému chloridu zinočnatého, platia aj pre iné bezvodé halogenidy kovov, t. j. ich hydrolýza môže byť exotermická a treba sa vystríhať kontaktu s týmito látkami. Koncentrované roztoky sú kyslé a žieravé, ako Lewisova kyselina poškodzujú celulózu a hodváb.
Životnosť (technika)
Životnosť je vlastnosť predmetu, ktorá označuje ako dlho si predmet udrží svoje pôvodné, alebo takmer pôvodné vlastnosti (okrem vlastnej prevádzkyschopnosti napr. tiež výkonnostné charakteristiky a spoľahlivosť, v niektorých prípadoch aj užitkové vlastnosti esteticko-vzhľadové či hygienické – napr. hlučnosť).
Životnosť sa meria väčšinou na čas, alebo na opakovanie. Časovo sa merajú napríklad spotrebiče, kde rýchlovarná kanvica môže mať životnosť 5 rokov. Z takej informácie vieme, že pokiaľ si takú kanvicu kúpime, mala by vydržať približne 5 rokov s rovnakými vlastnosťami (rýchlosť varenia…). Na opakovanie sa merajú napríklad nabíjacie batérie, kde výrobca udáva, koľkokrát je možné batériu nabiť, aby si uchovala svoje vlastnosti.
Dĺžka životnosti je ovplyvnená nielen pri výrobe (plánované zastarávanie, výrobné technológie a ďalšie atribúty výrobcu ako napr. systém kontroly a akosti, úroveň výrobných prostriedkov aj pracovníkov), ale významne ju ovplyvňuje spôsob používania produktu (pracovné zaťažovanie, okolité prostredie a pod.). Preto sa u sledovaných zariadení (napr. v jadrovej energetike) monitoruje zaťažovanie a priebežne sleduje čerpanie predpokladanej životnosti, aby mohla byť včas naplánovaná výmena.
Vysokov
Vysokov je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 486 obyvateľov, z toho 251 mužov a 235 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,2 roka (muži 38,5 roka, ženy 41,9 roka).
Ambrose Bierce
Ambrose Gwinnett Bierce (* 24. jún 1845, Ohio, USA – † cca 1914 pravdepodobne v Mexiku) bol americký satirik, kritik, básnik, aforista, spisovateľ a novinár.
Životopis
Narodil sa v rodine farmára a vďaka otcovej surovej „výchove“ si z domova odniesol zatrpknutosť, ktorá ho sprevádzala po celý život. Študoval na vojenskom ústave v Kentucky, no po roku vstúpil do armády Únie a v priebehu občianskej vojny sa vypracoval až na dôstojníka. Po vojne sa usadil v San Franciscu, kde pracoval ako redaktor a kritik, kde sa stretol a spriatelil s ďalšími americkými spisovateľmi, ako boli Mark Twain alebo Bret Harte. V rokoch 1872 – 1876 žil v Anglicku, kde k svojmu pochmúrnemu humoru pridal eleganciu a jedovato nabrúsený jazyk. V rokoch 1877 – 1896 vydával vlastný novinový stĺpik, ktorý bol sa stal rýchlo veľmi uznávaným a vyhľadávaným. V roku 1896 sa presťahoval do Washingtonu, kde i napriek rodinným tragédiám (zomreli mu dvaja synovia a jeho žena od neho odišla) pokračoval vo svojej práci naďalej ako skvelý publicista. V roku 1913 odišiel do Mexika, aby sledoval občiansku vojnu, a tu sa aj bez stopy stratil.
Tvorba
Prvé literárne diela začal uverejňovať v roku 1871. Písal najmä hororové príbehy plné desivej fantázie, ktoré v mnohom pripomínali diela Edgara Allana Poea, a jeho poviedky sa radia medzi najlepšie z 19. storočia. Realisticky písal o strašných veciach, ktoré videl vo vojne (v poviedkach ako ''An Occurrence at Owl Creek Bridge (dosl. Zjavenie na moste Owl Creek) , Killed at Resaca (Zabitý v Resaca) , a Chickamauga''). Súčasníci Biercea považovali za majstra „čistej“ angličtiny a prakticky všetko, čo vzišlo spod jeho pera, bolo významné vďaka uvážlivej voľbe slov a ekonomickému štýlu. Zručne písal v množstve žánrov a okrem svojich oslavovaných strašidelných a vojnových poviedok publikoval niekoľko zväzkov poézie. Jeho Fantastic Fables (dosl. Fantastické bájky) predstihli iróniou groteskného štýlu, ktorý sa v 20. storočí stal žánrom.
Jednou z najznámejších prác je The Devil's Dictionary (dosl. Diablov slovník), pôvodne novinový seriál na pokračovanie, prvýkrát vydaný ako kniha v roku 1906 ako The Cynic's Word Book (dosl. Slovník cynika). Ponúka zaujímavú reinterpretáciu slov anglického jazyka v ktorej šikovne satirizuje okrem iného pokryteckým a politicky prázdnym spôsobom. Bierceove dvanásťzväzkové Collected Works (súhrnné dielo) bolo vydané v roku 1909, pričom celý siedmy zväzok tvorí The Devil's Dictionary, pričom tento názov Bierce sám uprednostnil pred The Cynic's Word Book.
Enola Gay (singel)
Napísal ju Andy McCluskey, a je adresovaná atómovému bombardovaniu mesta Hirošima dňa 6. augusta 1945, počas poslednej fázy druhej svetovej vojny, a priamo spomína tri zložky tohto útoku: lietadlo Boeing B-29 Superfortress (Enola Gay), nesúci jadrovú bombu Little Boy, ktorá bola zhodená na mesto Hirošima o 8:15 miestneho času.