cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osmička (biliard)
right|thumb|180px|Hráči osmičky v kluberight|thumb|180px|Rozostavenie gulí pred rozstrelomOsmička je biliardová hra pri ktorej sa hrá s jednou bielou a 15 farebnými gulami. Tie sú číslované od 1 do 15. Delia sa na tzv. celé a polovičné, celé sa číslujú od 1 až do 7 a polovičné od 9 do 15. Guľa s číslom 8 (čierna guľa) je konečnou a slúži na uzatváranie hry. Hráč, ktorý potopí gule svojho typu (plné, polovičné) skôr a následne prvý potopí guľu číslo 8 vyhráva.
Gule sa stavajú v trojuholníku v hornej časti stola, pričom guľa číslo 8 (čierna) je v strede trojuholníka. Prvá guľa tvaru na zadnom bode, s polovičnou guľou v jednom a s celou v druhom rohu.
Víťaz rozohrania môže začať gule rozstreľovať. V osmičke víťaz každej hry rozstreľuje hru nasledujúcu, pokiaľ to v pravidlách organizátora nie je uvedené inak.
CAF
CAF môže byť:
Hamilkar
Hamilkar (po fenicky asi Melkartov dar) bolo meno viacerých vojenských veliteľov a politikov v Kartágu, najmä:
ESRO-1A
ESRO-1A alebo Aurora je umelá družica organizácie ESRO na výskum ionosféry a polárnych žiar.
Štartovala 3. októbra 1968 pomocou americkej rakety Scout na dráhu s perigeom 254 km a apogeom 1 523 km. Hmotnosť bola 48 kg.
Medvedie (potok)
Medvedie je potok na Hornom Považí, v severnej časti okresu Považská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Papradnianky, meria 3,7 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, v časti Javornícka hornatina, na južnom svahu vrchu Čierne (1 012,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 845 m n. m. Od prameňa tečie na krátkom úseku na juhozápad, vzápätí sa stáča a pokračuje severojužným smerom, pričom z ľavej strany priberá najprv prítok od osady Tomášová, potom prítok od osady Bučkové. Na dolnom toku preteká popri osadách Medvedie a Lazy a nepriberá už prítoky. Napokon sa pri osade Košiary, severozápadne od stredu obce Papradno, vlieva v nadmorskej výške cca 418 m n. m. do Papradnianky.
1139 Atami
1139 Atami je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil O. Oikawa, K. Kubokawa 1. decembra 1929.
Wolfgang Haken
Wolfgang Haken (* 21. jún 1928, Berlín, Nemecko) je nemecký matematik žijúci a pôsobiaci v USA. Zaoberá sa predovšetkým topológiou, no známy je aj vďaka dôkazu vety o štyroch farbách, dôležitého výsledku v teórii grafov. S dôkazom prišiel v roku 1976 spoločne s Kennethom Appelom. V topológii prišiel s viacerými dôležitými myšlienkami, známy je predovšetkým koncept Hakenovej variety. Považuje sa tiež za priekopníka v oblasti výpočtovej topológie.
Konfederácia afrického futbalu
Konfederácia afrického futbalu (skr. CAF) je hlavná riadiaca organizácia afrického futbalu.
Reprezentuje 54 národných asociácií afrických štátov. Jej členom nie je Západná Sahara. CAF je jednou zo šiestich kontinentálnych federácií pod FIFA.
Sampzon
Sampzon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Sampzon má 224 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Stádlec
Stádlec je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 564 obyvateľov, z toho 286 mužov a 278 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,3 roka (muži 41,0 roka, ženy 45,7 roka).
Kerrova čierna diera
Kerrova čierna diera alebo rotujúca čierna diera je čierna diera, ktorá rotuje. Má ergosféru. Pomenovaná je podľa Roya Kerra, ktorý matematicky popísal jej vlastnosti. Ak pôvodná hviezda pomaly rotovala, pri zmršťovaní sa rotácia postupne zrýchľuje, podobne ako krasokorčuliar pri piruete. Po kolapse hviezdy do čiernej diery, táto môže rotovať až niekoľko tisíckrát za sekundu.
Kochova krivka
300px|right|thumb|Kochova krivka
Kerrova čierna diera
Rotujúca čierna diera spôsobuje zložitejšiu štruktúru časopriestoru vo svojom okolí, ako nerotujúca. Jej horizont udalostí je menší a nie je totožný s medzou nekonečne veľkého červeného posunu. Oblasť medzi týmito dvoma medzami je ergosféra, z ktorej sa Penrosovým procesom kinetická energia čiernej diery postupne uvoľňuje do okolitého priestoru. Po istom čase sa preto rotácia čiernej diery zastaví. Dovtedy sa však môže z rotujúcej čiernej diery uvoľniť také množstvo energie, ktoré zodpovedá až 29 % pôvodnej hmotnosti čiernej diery. Úbytok hmotnosti však môže spôsobiť, že čierna diera prestane byť čiernou dierou a exploduje.
Kochova krivka
Kochova krivka alebo Kochova vločka alebo Kochova hviezda je do seba uzavretá fraktálna krivka obklopujúca konečnú plochu, pričom samotná krivka je nekonečne dlhá.
Je to jedna z prvých objavených fraktálnych kriviek. Objavil ju v roku 1904 švédsky matematik Helge von Koch.
NGC 3697
NGC 3697 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. februára 1827.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Grugé-l’Hôpital
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Liga majstrov
Liga majstrov môže byť:
Vo futbale:
V hádzanej:
V hokeji:
Vo vodnom póle:
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2016 – II. divízia
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2016 – II. divízia boli dva hokejové turnaje tretej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V II. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách.
II. A divízia
Turnaj II. A divízie sa hral v Jace v Španielsku od 9. do 15. apríla 2016.
II. B divízia
Turnaj II. B divízie sa hral v Mexiku, hlavnom meste Mexika, od 9. do 15. apríla 2016.
Cesta I. triedy 13 (Česko)
Cesta I. triedy 13 je česká cesta I. triedy, ktorá začína v Karlovych Varoch a vedie cez Ostrov, Chomutov, Most, Teplice, Děčín, Liberec a končí na hraničnom priechode Habartice. S výnimkou úseku Liberec-Habartice je I/13 súčasťou európskej cesty 442.
Cesta I. triedy 11 (Česko)
Cesta I. triedy 11 je česká cesta I. triedy, ktorá začína v Poděbradoch a vedie cez Hradec Králové, Třebechovice pod Orebem, Vamberk, Žamberk, Jablonné nad Orlicí, Červenou Vodu, Bludov, Šumperk, Rýmařov, Bruntál, Horní Benešov, Opavu, Ostravu, Havířov, Těrlicko a Český Těšín na hraničný priechod Mosty u Jablunkova. V úseku Český Těšín - Mosty u Jablunkova je súčasťou európskej cesty 75.
História
Pôvodne cesta začínala v Prahe a tvorila severný ťah Praha - Hradec Králové - Ostrava - Žilina. V súvislosti s výstavbou diaľnice D11 bol pôvodný úsek cesty medzi Prahou a Poděbradmi preklasifikovaný na cestu II. triedy a prečíslovaný na II/611.
Ennezat (obec)
Ennezat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ľudovít XVII.
Ľudovít Karol Francúzsky, titulovaný aj ako Ľudovít XVII. (* 27. marec 1785, Versailles, Francúzsko – † 8. jún 1795, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky princ a následník trónu (fr. dauphin), syn kráľa Ľudovíta XVI. a Márie Antoinetty. Zomrel ako väzeň v roku 1795 bez toho, aby reálne vládol (jeho kráľovský titul však uznávali francúzski monarchisti v exile, ako aj jeho strýko Ľudovít, vojvoda provensálsky (fr. duc de Provence), ktorý sa stal po reštaurácii monarchie kráľom ako Ľudovít XVIII.
Ennezat (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1140 Crimea
1140 Crimea je planétka s priemerom 31 km, ktorú objavil Grigorij Nikolajevič Neujmin 30. decembra 1929.
Ľudovít XVII.
Životopis
Ľudovít Karol Francúzsky bol druhorodeným synom a v poradí tretím dieťaťom kráľa Ľudovíta XVI. a jeho manželky Márie Antónie, rakúskej princeznej. Keď jeho starší brat Ľudovít Jozef Xaver František, následník trónu (fr. dauphin), v roku 1789 náhle zomrel, prešlo následníctvo trónu na neho. V detstve ho vychovávalo niekoľko guvernantiek, medzi nimi aj kráľovnina obľúbenkyňa Yolande de Polastron, vojvodkyňa de Polignac, ktorá však v roku 1789 emigrovala z krajiny. Väčšinu času s ním strávila dvorná dáma Agathe de Rambaud. Chlapec bol podľa svedectiev tichej povahy a neskôr skôr pasívne a mlčky znášal príkoria, ktoré do jeho života vniesla Veľká francúzska revolúcia.
Po vypuknutí francúzskej revolúcie musel spolu s rodičmi a staršou sestrou Máriou Teréziou Šarlotou (17781851) opustiť palác vo Versailles a presťahovať sa do paláca Tuileries v centre Paríža. Rodina tu žila značne utiahnuto pod dohľadom poslancov Národného zhromaždenia a vojakov Národnej gardy. Dohľad nad príslušníkmi kráľovskej rodiny sa ešte sprísnil po neúspešnom pokuse rodiny o útek za hranice Francúzska v dňoch 20. a 21. júna 1791 (útek kráľovskej rodiny bol odhalený v lokalite Varennes).
Po zvrhnutí monarchie dňa 10. augusta 1792 a po detronizovaní jeho otca Ľudovíta XVI. Ľudovít Karol v podstate stratil nárok na trón, keďže Francúzsko bolo vyhlásené za republiku. Od 13. augusta 1792 bol princ Ľudovít Karol väznený spolu s rodičmi a sestrou a v októbri 1792 odvedený do veľkej veže tzv. Templu (bývalý kláštor templárskeho rádu; budova bola na príkaz Napoleona Bonaparta demolovaná v roku 1808, najmä z dôvodu, aby sa nestala miestom piety pre aristokratických monarchistov). Jeho otec bol popravený na gilotíne 21. januára 1793. Matka Mária Antónia bola od detí odtrhnutá začiatkom júla a 2. augusta 1793 bola prevezená z väzenia v Temple do väzenia Conciergerie (leží na ostrove Île de la Cité v Paríži). Kráľovná bola po súdnom procese, počas ktorého bol vypočúvaný aj Ľudovít Karol, popravená 16. októbra 1793. Deti boli od júla 1793 dané do opatery jakobína a obuvníka Antoina Simona (17361794) a jeho ženy. Simon starostlivosť o deti zanedbával a pravdepodobne princa aj fyzicky týral. Po odvolaní Simona v januári 1794 sa o princa starali už len vládou poverení úradníci a služobníci.
Vo väzení sa radikálne zhoršil zdravotný stav mladého princa, ktorý následkom nedostatočnej hygieny a výživy trpel na podvýživu, svrab a začínajúcu tuberkulózu. Práve tuberkulóza v spojení s pravdepodobným zápalom podbrušnice (peritonitída) viedla k jeho smrti. O princa sa v posledných týždňoch pred jeho smrťou staral slávny lekár a anatóm Pierre Joseph Desault (17381795), ktorý však náhle zomrel 1. júna 1795. I jeho náhle úmrtie, len týždeň pred smrťou princa, zapríčinilo vznik rôznych legiend o zázračnej záchrane chlapca (fáma o Desaultovom otrávení sa ukázala ako nepravdivá). S najväčšou pravdepodobnosťou princ Ľudovít Karol Francúzsky napokon podľahol dňa 8. júna 1795 vo veku desať rokov zápalu podbrušnice v spojení s tuberkulózou. Jeho smrť potvrdzuje aj odpis pôvodnej úmrtnej správy zo dňa 12. júna 1795 (originál zhorel pri požiari archívu v paláci Tuileries počas bojov Parížskej komúny). Telo princa Ľudovíta Karola Francúzskeho bolo na druhý deň po úmrtí podrobené pitve, ktorú realizoval doktor Philippe Jean Pelletan spolu s ďalšími tromi lekármi. Lekári ešte pred pitvou telesné pozostatky prehliadli a prehlásili ich za pozostatky princa Ľudovíta Karola Francúzskeho. Počas pitvy sa preukázalo, že telo nieslo stopy po fyzickom týraní, pravdepodobne po bití palicou alebo bičom. Doktor Pelletan si ako suvenír ponechal princovo srdce, ktoré sa zachovalo až do súčasnosti.
náhľad|vpravo|300 px|Záznam o úmrtí Ľudovíta Karola Francúzskeho (v dokumente uvedený ako „Louis Charles Capet“) datovaný dňa 12. júna 1795 (v dokumente uvedený dátum: 24. prairiala roku III podľa republikánskeho kalendára). Pozostatky Ľudovíta boli v tajnosti dňa 10. júna 1795 neskoro večer pochované na cintoríne Sainte Marguerite (dnes v 11. parížskom obvode) do spoločného hrobu (a teda bez náhrobného kameňa), čo sťažilo neskoršie pokusy o jeho nájdenie a identifikáciu.
Sanilhac
Sanilhac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Sanilhac má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Sanilhac má 393 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Žilín (vrch)
Žilín je vrch v pohorí Javorníky. Leží nad obcou Papradno, približne západne od mesta Bytča.
Poloha
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky a časti Javornícka hornatina. Vrch leží na území Trenčianskeho kraja, v okrese Považská Bystrica a v katastrálnom území obce Papradno. Najbližším sídlom je západne situovaná osada Podjavorník, miestna časť Papradna, východne sa nachádza Čierne, čoby osada obce Štiavnik a juhozápadne leží obec Horná Mariková. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Opis
Žilín je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha z masívu vrchu Jaseňové. Ten leží v horskom chrbte, ktorý vedie z Veľkého Javorníka juhovýchodným smerom na Kykulu. Severozápadným susedom je Stratenec a Malý Javorník, západne leží Kaniakova skala , južne Orgoňova Kýčera  a Žiar , východne je sedlom oddelené Jaseňové  a severne je dominantný Veľký Javorník. Vrch sa vypína nad sútokom Papradnianky so Žilínom a patrí tak do povodia Váhu. Na vrcholovej plošine bolo odkryté praveké hradisko, z ktorého sa zachovali len rozpadnuté pásy kamenných valov. Na vrchol nevedie značený chodník a prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z Papradnianskej doliny.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva po plošnej ťažbe nižšia vegetácia, umožňujúca obmedzený rozhľad. Vzhľadom na veniec vyšších hôr v okolí je limitovaný práve na najbližšie okolie a vrchy Javorníkov a len juhovýchodným smerom ponad údolie vidieť časť Strážovských vrchov.
Prístup
Vrch je prístupný neznačenými chodníkmi z okolia, najľahšie odbočením z cesty do Podjavorníka.
Ostravický potok
Ostravický potok je krátky potok na Hornom Považí, v severnej časti okresu Považská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Papradnianky, meria 1,7 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, v časti Javornícka hornatina, na juhozápadnom svahu Ustrígeľa (1 008,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 743 m n. m. Od prameňa tečie najprv juhozápadným smerom, na severnom úpätí vrchu Žilín (787,8 m n. m.) sa stáča na západ. Pri rekreačnej osade Ostravica priberá z pravej strany prítok prameniaci západojuhozápadne od kóty 884,3 m, oblúkom sa stáča k juhozápadu a v nadmorskej výške cca 549 m n. m. ústi do Papradnianky.
NGC 3698
NGC 3698 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil dánsko-írsky astronóm John Dreyer 18. marca 1876.
Tretia púnska vojna
Tretia púnska vojna bol vojnový konflikt medzi Kartágom a Starovekým Rímom trvajúci od roku 149 pred Kr. do 146 pred Kr.. Bola to tretia z troch vojen medzi dvoma mocnosťami o nadvládu nad Stredozemným morom. Vojna skončila víťazstvom Ríma. Tretia púnska vojna bola likvidačná vojna. Rimania čakali len na vhodný okamih, aby definitívne zničili svojho najväčšieho súpera v západnom Stredomorí.
Situácia v Kartágu
Napriek ťažkým likvidačným mierovým podmienkam sa Kartágo snažilo obnoviť svoje hospodárstvo. Na území, ktoré zostalo pod kontrolou Kartága, sa rozvíjala poľnohospodárska výroba. Pracovné postupy, používané na veľkostatkoch, sa stali neskôr inšpiráciou aj pre rímskych veľkostatkárov. Kartaginskí remeselníci vyrábali ešte stále dostatok výrobkov, ktoré ponúkali na trhoch v Afrike i mimo nej. Obchodníci naďalej zabezpečovali obchod s drahými kovmi (zlato, striebro), luxusnými surovinami (slonovina) a ďalšími výrobkami. Mnohí Rimania navštívili v prvej polovici 2. stor. pred Kr. Kartágo a boli prekvapení jeho ekonomickou prosperitou.
Kartágo treba zničiť
Práve Marcus Porcius Cato bol jedným z najúhlavnejších nepriateľov Kartága a všade presadzoval myšlienku, že toto mesto treba zničiť. Na všetkých zasadnutiach senátu, na ktorých sa zúčastnil, vystúpil s vetou „Ceterum censeo, Cartaginem delendam esse!“ (A napokon, myslím si, že Kartágo treba zničiť!). Vyjadroval tak názor skupiny rímskych politikov, ktorí sa definitívne chceli zbaviť obchodného súpera v západnom Stredomorí.
Prepuknutie bojov
Najväčší problém, ktorý muselo riešiť Kartágo, predstavoval numidský kráľ Masinissa. Bol si vedomý ochrany Ríma a skutočnosti, že Kartágo bez súhlasu Ríma nesmie viesť žiadnu vojnu, preto neustále útočil na kartaginské územie a postupne zaberal pohraničné oblasti pod svoju vládu. V roku 150 pred Kr. Kartaginci predsa len porušili mierové podmienky a zaútočili proti Masinissovi. To okamžite využili Rimania a vyhlásili Kartágu vojnu. Rímske vojsko sa vylodilo v Afrike a Kartágo bolo odrezané od okolitého sveta. Jediná spojnica mu zostávala po mori, ale jeho loďstvo nebolo schopné odolávať útoku rímskych lodí. Predstavitelia Kartága si uvedomili, že ich mesto sa nedokáže dlho brániť Rímu a preto veľmi rýchlo požiadali o mier. Na znak dobrej vôle boli ochotní odovzdať všetky zbrane.
Pád Kartága
Rímsky veliteľ Scipio mladší (adoptívny vnuk P. Cornelia Scipiona Afrického Staršieho) však žiadal, aby jednou z podmienok prímeria bolo aj to, že všetko obyvateľstvo sa vysťahuje z Kartága niekoľko kilometrov do vnútrozemia. Obyvatelia Kartága túto požiadavku odmietli a pripravili sa na rozhodujúci boj. Rimania museli obliehať dobre chránené mesto s mohutnými hradbami. V záverečných mesiacoch vojny sa bojovalo o každú štvrť, o každú ulicu, o každý dom. Napokon bola dobytá aj kartaginská akropola a mesto bolo úplne zničené. Zo 700 000 obyvateľov údajne zostalo nažive len asi 50 000, ktorých predali do otroctva. Všetci ostatní obyvatelia zahynuli pri obrane rodného mesta. Katrágo bolo úplne zničené (hoci napr. veliteľ Scipio nesúhlasil s touto požiadavkou zo strany Ríma) a napokon ho Rimania rituálne prekliali, aby tam už nikdy nevzniklo žiadne osídlenie.
Rím definitívne zničil svojho súpera v západnom Stredomorí.
Sudoměřice u Bechyně
Sudoměřice u Bechyně je obec v Česku v okrese Tábor v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 685 obyvateľov, z toho 347 mužov a 338 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 41,0 roka, ženy 40,6 roka).
Hamilkar I. (Kartágo)
Hamilkar bol kartáginský vojenský veliteľ a v rokoch 510-480 pred Kr. vládca Kartága.
Jeho otec bol Hanno alebo Mago. Počas tretej perzskej vojny ho v roku 480 pred Kr. poslali s 200 loďami a 300 000 bojovníkmi na Sicíliu, aby získal ostrov pre Kartágo. Svoje vojsko rozmiestnil v dvoch táboroch pri Himere. Syrakúzsky tyran Gelón ho napadol v tábore a zabil, jeho vojsko rozprášil, loďstvo spálil. Stalo sa to údajne v ten istý deň, ako Gréci porazili Peržanov pri Salamíne.
Huillé
Huillé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Matra
Matra môže byť:
1141 Bohmia
1141 Bohmia je planétka s priemerom 11 km, ktorú objavil M. F. Wolf 4. januára 1930.
Vznik Česko-Slovenska
Vznik Česko-Slovenska bol proces, ktorý viedol k vytvoreniu samostatného Česko-Slovenska. Česko-Slovensko bolo vyhlásené 28. októbra 1918 a jeho hranice boli vymedzené mierovými zmluvami a z nich vychádzajúcimi rozhodnutiami v rámci versailleského mierového systému.
Kontext
Dôsledkom vyhlásenia prvej svetovej vojny 28. júla 1914 boli národnostné otázky v Rakúsko-Uhorsku odsunuté do úzadia. Práve neriešenie národnostných otázok viedlo niektorých českých a slovenských politikov k uprednostneniu požiadavky samostatnosti pred federálnym usporiadaním monarchie. Po počiatočných represiách zostávali politici skôr pasívni a snažili sa nevytvárať zámienky k postupom proti nim.
thumb|Leták vyzývajúci na generálny štrajk
Naproti tomu slovenský a český exil na čele s bývalým ríšskym poslancom Tomášom Garriguom Masarykom, generálom Milanom Rastislavom Štefánikom a diplomatom Eduardom Benešom presadzoval počas vojny u mocností Dohody vznik samostatného štátu Čechov a Slovákov (Masarykovo a Štefánikovo vyhlásenie, že Česi sú Slováci a Slováci Česi, sme jedno) a územné spojenie bývalých Zemí Koruny českej a Horného Uhorska. Tomu tiež napomáhali rôzne krajanské zbierky (prevažne v USA) a Česko-slovenské légie.
Česko-slovenské légie boli pôvodne vytvorené z Čechov a Slovákov žijúcich v Rusku, 28. septembra 1914 vznikla Česká družina, ktorá mala byť príkladom k vstupu do cárskej armády aj ďalším slovanským menšinám v Rusku (Chorvátom, Srbom atď. Bola pod ruským velením, spočiatku obozretným a krutým, no príchodom plukovníka Václava Platonoviča Trojanova sa pomery zlepšili). Následne bola doplnená o vojnových zajatcov, ktorí odmietali zostávať v zajateckých táboroch a dobrovoľne sa rozhodli vstúpiť do česko-slovenského vojska (po Zborovskej bitke v roku 1917 sa vstup do tohto vojska takmer zautomatizoval) a bojovať proti Rakúsko-Uhorsku a Nemecku. Dialo sa tak aj napriek tomu, že im v prípade zajatia hrozil trest smrti za vlastizradu. Riziko zajatí sa zvýšilo aj tým, že česko-slovenskí legionári boli poväčšine nasadení do prvej línie bojov (Talianske légie) alebo slúžili pre dobrú znalosť nemeckého aj slovanského (slovenčina a čeština) jazyka ako vyzvedači (predovšetkým v Rusku). Ich vojenské úspechy (napr. Zborov, Bachmač, Kazaň) zvýšili povedomie o nespokojnosti českého a slovenského národa. Slovákov bolo v légiách okolo 5 500, Čechov až okolo 100 tisíc. Pôvodne malo česko-slovenské vojsko vzniknúť v USA z českých a predovšetkým slovenských krajanov, pretože otcom myšlienky bol Štefánik, k tomu ale nedošlo (bol tam vykonávaný len obmedzený výcvik česko-slovenského legionárskeho vojska), a preto česko-slovenské légie prevzali úlohu česko-slovenského vojska – armády doteraz neexistujúceho štátu. Ako sa postupne ukázalo, zložiť vojsko z pôvodných vojnových zajatcov bolo veľmi problematické (porušenie predchádzajúcej prísahy; v podstate išlo o poddaných Rakúsko-Uhorska, ktorých v prípade zajatia čakala poprava za vlastizradu; únava z predchádzajúcich bojov atď.). Preto T. G. Masaryk ešte pred odchodom z Ruska vo februári 1918 zaistil, aby boli naše légie v Rusku súčasťou Francúzskej armády.
Január – september 1918
Domáci politici sa objavili na scéne pri trojkráľovej deklarácii na začiatku januára 1918. Tento dokument reagoval na zdanlivo bezvýznamné rokovania o separátnom mieri s Ruskom, na ktoré neboli pozvaní zástupcovia národov Rakúsko-Uhorska. Deklarácia obsahovala požiadavku samostatnosti a nebolo v nej ani slovo o Rakúsko-Uhorsku. Tým sa začal spoločný postup osamostatnenia doma aj v zahraničí.
8. januára 1918 bolo vyhlásených 14 bodov prezidenta USA Woodrowa Wilsona. Ich význam pre budúci česko-slovenský štát je nesporný, ale toto vyhlásenie ešte negarantovalo jeho vznik, iba požadovalo autonómiu pre rakúsko-uhorské národy. Garancia samostatnosti prišla až s odpoveďou prezidenta Wilsona na ponuku rakúskeho cisára a uhorského kráľa Karola I. zo 16. októbra 1918.
Masaryk dosiahol v priebehu roka 1918 prísľub uznania nezávislosti od hlavných západných mocností Dohody. V Paríži ustanovil dočasnú česko-slovenskú vládu. Medzitým sa domáce politické strany dohodli na vytvorení Národného výboru česko-slovenského, ktorý mal pripravovať prevzatie moci.
Maffie sa v septembri 1918 pripravovala na možnosť prevzatia moci nekrvavým vojenským prevratom.
Už v priebehu roku 1918 bol budúci Česko-Slovenský štát medzinárodne prijatý. Česko-slovenské légie boli de facto uznané za spojeneckú armádu. Česko-Slovenskú národnú radu uznali za základ budúcej česko-slovenskej vlády postupne 9. augusta Spojené kráľovstvo (Veľká Británia), 3. septembra Spojené štáty americké, 9. septembra Japonsko a 3. októbra Taliansko. Dočasnú česko-slovenskú vládu, zriadenú 14. októbra s predsedom T. G. Masarykom uznali už 15. októbra Francúzsko, 23. októbra Spojené kráľovstvo a Srbsko, 24. októbra Taliansko, 4. novembra Kuba, 12. novembra Spojené štáty americké a 24. novembra Belgicko. Uznanie ďalších spojeneckých štátov nasledovalo. Česko-Slovensko sa tak dostalo do úplne výnimočnej pozície, keďže sa stalo jediným nástupníckym štátom Rakúsko-Uhorska, ktorého budúcu existenciu spojenci uznali ešte pred konaním Parížskej mierovej konferencie v roku 1919.
Október 1918, pokus o federalizáciu Rakúsko-Uhorska a Washingtonská deklarácia
5. októbra 1918 prišlo Nemecko s ponukou prímeria, k nej sa pridali Rakúsko aj Turecko. Česko-Slovensko v skutočnosti vznikalo v priebehu dvoch dní od 16. do 18. októbra 1918. Do tej doby nebolo celkom jasné, či v Európe vôbec k nejakým zmenám dôjde.
Na 14. októbra zvolala Socialistická rada generálny štrajk a rad demonštrácií, kde mal byť vyhlásený socialistický štát, nezávislý na Rakúsku. Keď sa o tom dozvedel zástupca veliteľa pražskej vojenskej posádky, maršal Eduard Zanantoni, dal v Prahe rozmiestniť vojsko. Národný výbor sa obával krviprelievania, snažil sa pripravené demonštrácie odvolať a dištancoval sa od zamýšľaného vyhlásenia samostatnosti. Demonštrácie sa ale odvolať nepodarilo, k násiliu ale nedošlo, hoci niektorí z vodcov Socialistickej rady boli následne zatknutí.
16. októbra bola zverejnená posledná rakúska ponuka adresovaná prezidentovi Wilsonovi, odovzdaná Rakúskom švédskej diplomacii už 7. októbra, kedy sa Karol I. ešte na poslednú chvíľu snažil zachrániť svoju monarchiu. Jeho ponuka bola zo strany USA za dva dni odmietnutá. Ponuka zahŕňala autonómiu pre Čechov, ale len pre nich, pre Slovákov nie; "... Táto nová úprava, ktorá sa nijako nedotýka celistvosti krajín Svätej koruny uhorskej...". Neriešila rad problémov: Poľsko, národy v Uhorsku (Uhorsko bolo z federalizácie úplne vylúčené a malo si zachovať centralizovanú monarchiu), chýbalo tiež riešenie Juhoslovanskej otázky atď. Odmietnutím Karlovho manifestu jeho hlavnými protivníkmi, teda Spojenými štátmi, Francúzskom a Spojeným kráľovstvom, došlo k rozpadu monarchie a v tejto súvislosti k vzniku Česko-Slovenska. Aj štáty do istej miery sympatizujúce s Habsburgovcami a ich štátom, menovite Švédsko, Nórsko, Holandsko a Švajčiarsko, upozorňovali na "šialené" načasovanie manifestu, ktorý podľa nich mal byť zaslaný minimálne o rok skôr, teda už niekedy počas jesene 1917. 19. októbra túto deklaráciu odmietol tiež Národný výbor.
Posledné slová habsburského panovníka vládnuceho na území budúcej Česko-Slovenskej republiky, 12 dní pred oficiálnym rozpadom Podunajskej monarchie, zneli: "Rakúsko sa má stať, ako to chcú jeho národy, štátom spolkovým, v ktorom každý národný kmeň tvorí svoj vlastný štátny útvar na území, ktoré obýva. Tým sa nijako nepredbieha spojenie poľských území Rakúska s poľským nezávislým štátom. Mestu Terst s obvodom dostane sa podľa želania jeho obyvateľstva postavenia zvláštneho...".
17. októbra bolo T. G. Masarykom zaslané prezidentovi Wilsonovi "Vyhlásenie nezávislosti česko-slovenského národa", aby sa mohol pripraviť na odpoveď Habsburgovcom. Tento text bol neskôr označený ako Washingtonská deklarácia. Masaryk o plánoch Karola I. Habsburského na federalizáciu vedel a preto text vyhlásenia pripravil so svojimi spolupracovníkmi; sčasti na ňom pracoval priamo on sám.
18. októbra Wilson odpísal Masarykovi, že deklaráciu čítal, dojala ho a už dáva odpoveď Rakúsku, s ktorou bude Masaryk spokojný. Washingtonská deklarácia Čechoslovákov bola ešte v ten istý deň vyhlásená v Paríži. Dôležitejšie však je, že 18. októbra dostal tiež švédsky veľvyslanec pôsobiaci vo Washingtone Wilsonovu odpoveď pre Rakúsko-Uhorsko (Švédsko bolo poverené zastupovaním záujmov Rakúska-Uhorska voči USA). Na začiatku Wilsonovej odpovede, ktorú veľvyslancovi Švédska odovzdal Robert Lansing, nenechal prezident USA rakúske vládne kruhy na pochybách o tom, že samotná autonómia rakúsko-uhorských národov (požiadavka, ktorú Wilson zapísal ešte 8. januára 1918 do svojich štrnástich bodov), nemôže už slúžiť ako podklad pre mier. Citát: "Medzi Čechoslovákmi a ríšou nemeckou aj rakúsko-uhorskou je stav vojnový a Národná rada je de facto bojujúca strana... a oni, nie on (poznámka: Karol I.), majú byť sudcovia nad tým, ktoré akcie na strane vlády rakúsko-uhorskej uspokoja ašpirácie a mienky národov o ich právach a o určenie ich, ako členov rodiny národov...".
20. októbra o 15. hodine bola americkým veľvyslanectvom v Paríži úradne Benešovi oznámená odpoveď prezidenta Wilsona rakúsko-uhorskej vláde, teda, že mier bude len za podmienky uznania samostatnosti Čechoslovákov a Juhoslovanov. Toho dňa prestalo Rakúsko-Uhorsko medzinárodne, právne a diplomaticky pre Spojencov existovať, aj keď fakticky sa tento štát ešte niekoľko dní udržiaval na živote, než kapituloval tiež vojensky.
22. októbra sa zišiel cisár Karol I. s podpredsedom Národného výboru Česko-Slovenského Václavom Klofáčom a žiadal ho, aby by sa nasledujúce udalosti zaobišli bez krviprelievania. Tiež velenie pražskej vojenskej posádky súhlasilo, že nebude klásť udalostiam žiadny odpor a úloha vojska sa obmedzí iba na udržanie poriadku. 25. októbra rokovali Maďari s Milanom Hodžom a ďalšími slovenskými politikmi a ponúkli vytvorenie osobitného slovenského ministerstva.
thumb|Pamätná tabuľa v [[Písek|Písku, pripomínajúca tunajšie vyhlásenie nezávislosti Česko-Slovenska 14. októbra 1918]]
Udalosti 28. októbra 1918
thumb|Demonštrácia na Václavskom námestí 28. októbra 1918 Dňa 28. októbra 1918 začala v Ženeve delegácia Národného výboru vedená Karlom Kramářom rokovania s predstaviteľom protirakúskeho zahraničného odboja Edvardom Benešom o vytvorení a podobe samostatného česko-slovenského štátu. V ten istý deň sa vydali Antonín Švehla a František Soukup menom Národného výboru prevziať Obilný ústav v Prahe, aby zabránili odvozu obilia na front, a nechali zamestnancov ústavu prisahať vernosť novo vznikajúcemu štátu. Potom sa rozšírila správa o uznaní podmienok mieru Rakúsko-Uhorskom.
Večer toho istého dňa vydal Národný výbor československý prvý, tzv. recepčný zákon a následne bolo zverejnené vyhlásenie Národného výboru "Lide československý. Tvoj odveký sen sa stal skutkom...". Pod oboma dokumentmi boli podpísaní Antonín Švehla, Alois Rašín, Jiří Stříbrný, Vavro Šrobár a František Soukup – neskôr nazývaní ako "Muži 28. októbra". V ten istý deň boli do Národného výboru pribraní 4 zástupcovia, pričom zástupcovia Nemcov a Maďarov prizvaní neboli.
Vyvrcholenie prevratu
thumb|left|Zamaľovávanie rakúsko-uhorských symbolov na poštovej schránke 29. októbra rokoval Národný výbor s českým miestodržiteľom Maxom Coudenhovom o prevzatí moci. Výsledkom bol kompromis, keď sa Národný výbor prihlásil k dočasnému zriadeniu verejnej správy. Navečer sa pražské vojenské veliteľstvo pokúsilo vyprovokovať s Národným výborom stret. V ten istý deň sa nemeckí poslanci uzniesli vydeliť zo severného pohraničia Čiech provinciu Nemecké Čechy (Deutschböhmen) a začleniť ju ako autonómnu jednotku do budúceho Nemeckého Rakúska. V dňoch 29. – 30. októbra sa konštituovala česko-slovenská štátna moc v Brne, Plzni, Ostrave, Košiciach, Hradci Králové, Pardubiciach a na ďalších miestach.
30. október bol záverečným dňom pražského prevratu. Rakúske vojenské veliteľstvo kapitulovalo pred Národným výborom, pretože maďarskí a rumunskí vojaci odmietli bojovať. Na Slovensku bola prijatá Martinská deklarácia, na základe ktorej sa Slovensko pripojilo k českým krajinám. V Ženeve vyvrcholili rokovania predstaviteľov Národného výboru. Sudetonemecký poslanec R. Lodgmann von Auen rokoval s Národným výborom, ktorý chcel získať nemeckých politikov na vytvorenie česko-slovenského štátu. Lodgmann však túto spoluprácu odmietol a nemeckí poslanci zo severovýchodu Čiech, severu Moravy a Sliezska na čele s R. Freisslerom vyhlásili zriadenie provincie Sudetsko (Sudetenland) a jej pripojenie k Rakúsku.
Ďalšie udalosti
Po vyhlásení samostatnosti Česko-Slovenska sa konali v mestách aj v obciach oslavy, slávnostné sprievody a bohoslužby. Ľud jasal nad nadobudnutou samostatnosťou, aj nad koncom vojny. Pri týchto oslavách dochádzalo k ničeniu štátnych symbolov Rakúsko-Uhorska, ale tiež k ničeniu vecí, ktoré Habsburskú monarchiu hoci len pripomínali. 3. novembra sa vydal dav pod vedením Frantu Sauera zničiť historickú pamiatku – mariánsky stĺp, ktorý stál na Staromestskom námestí v Prahe ako pripomienka na Švédske obliehanie Prahy v roku 1648.
3. novembra 1918 zástupcovia nemeckého obyvateľstva na južnej Morave proklamovali ustanovenia provincie Deutschsüdmähren a zástupcovia Nemcov v južných Čechách vznik provincie Böhmerwaldgau, ktoré mali byť pripojené k Nemeckému Rakúsku.
NGC 3699
NGC 3699 je planetárna hmlovina v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. apríla 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
Vznik Česko-Slovenska
Ďalšie udalosti
V novembri došlo tiež k prvým stretom v maďarsko-československej vojne a 15. novembra 1918 vydala maďarská vláda vyhlásenie proti postupu českých jednotiek na Slovensko a sama sem vyslala vojenské oddiely.
11. decembra 1918 vyhlásil Viktor Dvorčák ako predseda Východoslovjackej národnej rady vyhlásil v Košiciach samostatnú Slovenskú ľudovú republiku, ktorá proklamovala nezávislosť od Prahy a úzke spojenie s Maďarskom. Následne sa stal prezidentom tohto útvaru a postavil sa na čelo jeho vlády. Po obsadení Košíc česko-slovenskými vojskami 29. decembra 1918 Slovenská ľudová republika zanikla.
29. novembra obsadila vznikajúca česko-slovenská armáda Most a začala tak vojenskú likvidáciu sudetonemeckých provincií. Do konca roka prevzala armáda správu týchto území. Nálada sa v nemeckých oblastiach opäť vyostrila v marci 1919, keď české úrady zakázali českým Nemcom zúčastniť sa volieb do rakúskeho parlamentu. Pri následných demonštráciách 4. marca 1919 bolo českou armádou zabitých 54 osôb a 84 osôb bolo zranených. Tento marcový incident značne poznamenal ďalšie česko-nemecké vzťahy. 19. decembra 1918 vydalo francúzske ministerstvo zahraničia vyhlásenie, že Česko-Slovensko ako spojenecký štát má právo podržať až do rozhodnutia mierovej konferencie územie v rámci historických hraníc českých krajín a Slovenska.
thumb|Prezident "osloboditeľ" v Tábore 21. decembra 1918
V piatok 20. decembra 1918 bol prezident Tomáš Garrigue Masaryk slávnostne privítaný Národným zhromaždením v železničnej stanici Horní Dvořiště a verejne prvýkrát vystúpil na úplne zaplnenom veľkom námestí v Českých Budějoviciach. Pri jeho triumfálnej ceste vlakom ho v železničných staniciach na trase (Veselí nad Lužnicí, Tábor, Benešov) do hlavného mesta vítali tisícky občanov. V nedeľu 22. decembra predniesol Masaryk na Pražskom hrade svoje Prvé posolstvo, v ktorom načrtol koncepciu Česko-Slovenského štátu.
21. januára 1919 zaslala česko-slovenská vláda poľskej vláde memorandum, ktoré fakticky ohlasovalo vojenské obsadzovanie Tešínska. Boje trvali do 30. januára 1919 a dohoda o novej demarkačnej čiare bola podpísaná 3. februára.
25. februára 1919 bol vydaný zákon o okolkovaní bankoviek Rakúsko-Uhorskej banky a bolo začaté vytváranie vlastnej česko-slovenskej meny. 25. marca bolo na Slovensku vyhlásené stanné právo proti vodcom boľševického hnutia, čo bolo reakciou na vznik Maďarskej republiky rád. 27. marca prekročili oddiely česko-slovenskej armády demarkačnú čiaru s Maďarskom a začali intervenciu proti Maďarskej republike rád. 16. apríla bol prijatý zákon o pozemkovej reforme, ktorý rozhodol o zábere pozemkového majetku nad poľnohospodárskej pôdy alebo 250 hektárov pôdy vôbec. 4. mája 1919 zahynul pri leteckej nehode Milan Rastislav Štefánik. 8. mája sa v Užhorode uskutočnila porada rusínskych národných rád, ktorá potvrdila výsledok plebiscitu o pripojení Podkarpatskej Rusi k Česko-Slovensku.
thumb|Rozpad rakúsko-uhorskej monarchie
20. mája 1919 prešla Maďarská republika rád do protiútoku a vtrhla na Slovensko, kde bola na juhu 16. júna vyhlásená Slovenská republika rád. Po bitke o Zvolen však museli maďarské vojská zo Slovenska postupne ustúpiť a Slovenská republika rád zanikla.
Mierová konferencia v Paríži
Na mierovej konferencii v Paríži zastupoval Česko-Slovensko Edvard Beneš, ktorý predložil štátnikom celý rad memoránd, týkajúcich sa novovzniknutého Česko-Slovenského štátu. Jedným z dokumentov bola Nóta o národnostnom režime v Česko-Slovenskej republike, v ktorej prisľúbil, že táto novovzniknutá republika "zamýšľa vybudovať organizáciu štátu na prijatie národných práv a zásad, uplatňovaných v ústave švajčiarskej republiky". Ďalej bolo v nóte uvedené napr. to, že oficiálnym jazykom v Česko-Slovensku bude slovenčina a čeština a rovnoprávnym jazykom s nimi bude nemčina, alebo tiež, že verejné úrady budú otvorené všetkým národnostiam obývajúcim územie republiky. Niektoré zo sľubov daných v tejto nóte následne splnené neboli, napr. v roku 1926 bolo v Česko-Slovensku dané zákonom, že osoby zamestnané v štátnej službe musia ovládať štátny jazyk – a tým nemčina nebola. Beneš na konferencii predložil aj návrh na vytvorenie koridoru (pásu krajiny), ktorý by zaručoval spojenie Prahy s Terstom, prípadne s Hamburgom (uvažovalo sa ale aj o Koblenzi). Táto snaha spojiť Česko-Slovensko s morom vychádzala z myšlienky T. G. Masaryka, ktorý už v roku 1915 predložil britskému ministrovi zahraničných vecí plán na vytvorenie spoločného štátu Čechov, Srbov a Chorvátov (presnejšie – predpokladané "Slobodné Čechy" sa mali spojiť s predpokladaným "srbochorvátskom"). Česko-Slovenská požiadavka na vznik koridoru bola na konferencii zamietnutá. Výsledkom intenzívnych snáh o česko-slovensko-juhoslovanské spojenectvo (snaha bola predovšetkým zo strany Česko-Slovenska, ktoré sa cítilo ohrozené susednými štátmi) sa nakoniec stala v roku 1920 Malá dohoda. Rovnako ako plán s koridorom sa stala nereálnou aj ďalšia česko-slovenská požiadavka prednesená na konferencii, a to snaha o začlenenie nemeckého územia Lužice, obývaného Lužickými Srbmi, do hraníc Česko-Slovenska. Aj táto požiadavka bola zamietnutá, pretože by Česko-Slovensko muselo spolu s Lužickými Srbmi pojať aj ďalšie desaťtisíce nemeckého obyvateľstva, ktoré v Lužici žilo. Ohľadom hraníc vzniknutého štátu bol teda názor spojencov, a predovšetkým potom Francúzska, celkom jednoznačný – zachovať novovzniknuté Česko-Slovensko v historických hraniciach tzv. Krajín Svätováclavskej koruny, Čiech, Moravy a Sliezska, ku ktorým bolo pripojené Slovensko a Podkarpatská Rus. Odmietnutá bola myšlienka na pripojenie nemeckých oblastí Česko-Slovenska k Nemecku alebo Rakúsku, pretože by sa tým Česko-Slovensko oslabilo. O hraniciach nového štátu tak rozhodli nielen dôvody historické, ale aj strategické, politické a ekonomické. Hranice Česko-Slovenska boli stanovené na mierovej konferencii a ďalšími dokumentmi: thumb|Silueta Rakúsko-Uhorska na povojnovej mape Európy (1929) 29. februára 1920 schválilo Národné zhromaždenie ústavu, ktorá formálne vyhlásila Česko-Slovensko za demokratickú republiku, na čele ktorej stojí prezident. Zákonodarnú moc vykonávalo Národné zhromaždenie, skladajúce sa z poslaneckej snemovne a zo senátu.
Entraigues (Puy-de-Dôme)
Entraigues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Neal Cassady
Vďaka svojim milostným aféram s mužmi z jadra Beat generation sa stal nesmrteľným, no sám nikdy neprekročil hranicu svojej triedy. Naposledy v živote robil na železnici sprievodcu. Zomrel na predávkovanie Seconalom v kombinácii s alkoholom. Našli ho ležať pri trati.
Cassady ako predloha pre postavy
Viacerí autori použili ikonickú osobnosť Cassadyho ako model pre postavy: Ken Kesey napísal poviedku o jeho smrti "The Day After Superman Died", v ktorej mrmle číslo trate ako svoje posledné slová pred skonom. Poviedka vyšla ako súčasť Keseyho zbierky „Demon Box“ (1986). Vo svojom románe Bol som dlho preč (originál One Flew Over the Cuckoo's Nest) ho inšpiroval pre kreáciu hlavnej postavy.
Allen Ginsberg zmienil Cassadyho vo svojej známej poéme Vytie (en. Howl - 1955) ako tajomnú osobu N.C.
Cassady bol modelom pre postavu Deana Moriartyho v románe Jacka Kerouaca Na ceste a pre postavu Code Pomeraya vo viacerých románoch. Cassady je zodpovedný za zmenu Kerouacovho sentimentálneho štýlu podľa Thomasa Wolfeho, čo možno vidieť v „The Town and the City“ a za Kerouacov objav vlastného štýlu nazvaného „spontánna próza“, ktorý prvýkrát použil v románe „Na ceste“.
Ľadová doba (časť štvrtohôr)
Glaciál alebo ľadová doba je relatívne studené a relatívne suché obdobie štvrtohôr, kedy dochádzalo k mohutnému rozvoju zaľadnenia a poklesu morskej hladiny. U nás údajne panovali teploty v priemere až o 4 alebo 5 °C nižšie ako dnes, terén bol utváraný najmä periglaciálnymi javmi, v horských oblastiach glaciálnymi javmi.
Obdobie glaciálu sa ďalej delí na relatívne ešte chladnejší štadiál a relatívne teplejší interštadiál.
Milankovićove cykly
Podľa tohto odpozorovaného cyklu, glaciály spočiatku trvali asi 40 tisíc rokov, ale v čase pred jedným miliónom rokov sa presadil cyklus, ktorého glaciál trval v priemere 100 tisíc rokov a interglaciál asi 20 tisíc rokov. Za kolísaním podnebia pravdepodobne stoja zmeny vzájomnej polohy Slnka a Zeme. Ak sme od Slnka ďalej alebo inak natočení, dostáva celá Zem alebo jej časť iné množstvo tepelnej energie. Tieto zmeny sú malé, asi 1-3 % odchýlky, ale napriek tomu menia smery vetrov aj oceánskeho prúdenia. V podnebí mávajú malé zmeny ďalekosiahle dôsledky. Spočiatku sa teda uplatňoval silnejší, ale kratší parameter obežnej dráhy Zeme trvajúci asi 40 tisíc rokov, ale medzitým narástli ľadové čiapočky do takej veľkosti, že počas krátkeho teplejšieho obdobia nestačili ustúpiť. Teplotná zotrvačnosť spôsobila, že sa zvýšenou mierou začal uplatňovať slabší, ale dlhší parameter obežnej dráhy, ktorý trvá sto tisíc rokov. Tento parameter sa týka tvaru obežnej dráhy Zeme okolo Slnka. Táto dráha sa totiž mení z takmer kruhovej na eliptickú a v závislosti od vzdialenosti Zeme od Slnka sa mení aj množstvo energie dopadajúce na zemský povrch. V každom prípade patrí posledný milión rokov medzi najintenzívnejšie obdobia klimatických zmien, aké Zem zažila asi za posledných sto miliónov rokov.
Sarras
Poloha
Sarras má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Sarras má 2066 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Stupido
Stupido je slovná hra, ktorá trénuje pamäť. Je vhodná pri túre alebo cestovaní v dopravnom prostriedku. Nevyžaduje žiadne pomôcky.
Pravidlá
Hráči sa môžu dohodnúť, či sa musí dodržiavať diakritika - dĺžne a mäkčene.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2008
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2008 boli v poradí 28. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v Malage, v autonómnom spoločenstve Andalúzia, v Španielsku v dňoch od 4.13. júla 2008, za účasti 12 mužských a 8 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli mužské družstvá Čiernej Hory a Macedónska. Španielsko organizovalo európsky šampionát druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1997, v Seville. Dejiskom zápasov bolo novovybudované plavecké centrum Centro Acuático de Málaga. V mužskej kategórii získal nečakane titul nováčik z 🇲🇪, ktorý zvíťazil nad obhajcom titulu zo 🇷🇸. V ženskej kategórii obhájilo prvenstvo 🇷🇺, keď vo finále vyhralo nad domácim 🇪🇸.
1142 Aetolia
1142 Aetolia je planétka s priemerom 116 km, ktorú objavil K. Reinmuth 24. januára 1930.
Michal Breznaník
Michal Breznaník (* 16. december 1985, Revúca) je profesionálny slovenský futbalista, hrajúci za slovenský klub FO ŽP Šport Podbrezová.
Klubová kariéra
S futbalom začínal v MFK Revúca, kde prešiel všetkými mládežníckymi kategóriami. Ako dorastenec už pôsobil v Podbrezovej. V roku 2007 prestúpil do Slovanu Bratislava. V sezóne 2010/11 ho klub predal do Slovanu Liberec. Jedným z dôvodov predaja bolo zbytočné vylúčenie (v 60. minúte zápasu potom, čo dal po ostrom súboji "hlavičku" súperovmu hráčovi) v zápase proti VfB Stuttgart, kedy Slovan Bratislava stratil dobre rozohraný zápas a následne postup do ďalšieho kola Európskej ligy.
V Česku sa stal jednou z hviezd Gambrinus ligy, v sezóne 2011/2012 po jesennej časti súťaže mal gólový priemer 0,5 gólu na zápas, čo je na záložníka výborná bilancia. V tej istej sezóne pomohol 12-timi gólmi a veľkým počtom asistencií Slovanu Liberec k titulu majstra Českej republiky.
Po ukončení pôsobenia v Liberci prestúpil Breznaník do ruského klubu FK Amkar Perm, kde ale neoslnil a vrátil sa naspäť do Česka. Pôsobil v pražskej Sparte, odkiaľ hosťoval aj v staronovom pôsobisku v Liberci a v Dukle Praha.
Ogar
Ogar bola značka československých motocyklov existujúca v rokoch 1934-1949. V roku 1910 založil Jan Machek firmu pre predaj náhradných dielov na bicykle, motocykle a automobily. V roku 1924 spoluzakladá verejnú obchodnú spoločnosť Machek a spol., ktorá pokračovala v rovnakom sortimente. V roku 1931 je založená sesterská spoločnosť Autfit, ktorá v Prahe-Strašniciach vyrába ozubené kolesá a ďalšie náhradné diely pre spoločnosť Machek a spol. V roku 1933 bolo rozhodnuté začať vyrábať motocykle. Tie začala vyrábať v roku 1934 spoločnosť Autfit. V roku 1942 boli spoločnosti Machek a spol. a Autfit spojené pod akciovú spoločnosť Ogar. V roku 1945 bola zavedená národná správa, od roku 1946 pripadol Ogar (spoločne s firmou Jawa) pod národný podnik Zbrojovka Brno.
Michal Breznaník
Klubová kariéra
V roku 2016 sa vrátil späť do Podbrezovej.
Ogar
Prvým sériovým motocyklom bol Ogar 250 predstavený v roku 1934. Išlo o dvojtaktný jednovalec s dvoma rýchlosťami. Na jeseň 1935 bol predstavený nový motocykel Ogar 250 typ 4 - štyri rýchlosti. Ten sa tiež vyrábal vo vojenskom prevedení pre armádu. V roku 1938 bol predstavený motocykel Ogar 250 typ 3 Elán. Bol to trojrýchlostná dvojtakt s olejovým čerpadlom pre mazanie ložísk vnútri motora. V roku 1940 bol predstavený nový motocykel Ogar 125 s motorom Sachs. Po vojne bol modernizovaný typ 4 ako Ogar 250 model 1946. V roku 1946 bol uverejnený prototyp Ogar 350 OHC konštruktéra Vincenca Sklenářa. Posledným motocyklom bol dvojvalcový Ogar 350 typ 12 v ráme Jawa 250 Pérák. Ten sa vyrábal v rokoch 1948-1949. Firma Autfit vyrobila tiež niekoľko pretekárskych motocyklov s vodným chladením. Pre plochú dráhu bol postavený motocykel Ogar 500 JAP s britským motorom JAP. Na tomto motocykli jazdili legendárni plošináři Hugo Rosák a Jan Lucák.
Michal Breznaník
Reprezentačná kariéra
Za slovenskú reprezentáciu odohral v rokoch 2012 až 2014 10 zápasov. Prvýkrát nastúpil 29. februára 2012 v zápase proti Turecku, kde odohral 30 minút.