cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vojtech Kéler
Kapelník kúpeľného orchestra vo Wiesbadene (1870-1872)
Kéler sa po sedemmesačnom nemocničnom pobyte vo Würzburgu vrátil 4. mája 1870 do Wiesbadenu, kde si prenajal dvojizbový byt na adrese Emser Strasse 27c.
V dôsledku nasadenia vojenského pluku na francúzske bojisko zostali kúpele bez hudobného telesa, pretože jeho členovia pôsobili zároveň v kúpeľnom orchestri. Pretože odišiel aj doterajší kapelník Josef Kaschte (1821-1878), prijal Kéler ponuku od predstavenstva kúpeľnej spoločnosti na zostavenie a vedenie nového orchestra od 25. júla 1870.
Ženská dvojhra na Gaz de France Stars 2006
Ženskú dvojhru na Gaz de France Stars 2006 vyhrala domáca tenistka Kim Clijstersová, keď vo finále porazila Kaiu Kanepiovú 6-3, 6-3 a získala druhý titul na tomto turnaji. Dotácia bola 175 000 $.
Vojtech Kéler
Kapelník kúpeľného orchestra vo Wiesbadene (1870-1872)
V zimných mesiacoch na prelome rokov 1870/1871 sa promenádne koncerty kúpeľného orchestra konali v hoteli Victoria. Na začiatku apríla 1871 sa koncerty vrátili späť do wiesbadenského kúpeľného domu, ktorý vo vtedajšej podobe už neexistuje. Pôvodná budova bola zbúraná a na jej mieste postavená nová. Počas roku 1871 Kéler dirigoval doteraz najvyšší počet koncertov - 366.
Kéler odišiel z čela kúpeľného orchestra vo Wiesbadene k 31. decembru 1872. Je pravdepodobné, že to súviselo s novým zákonom v Prusku, ktorý nariaďoval uzavrieť všetky herne najneskôr do konca tohto roka, čo so sebou nieslo predpoklad dramatického prepadu návštevnosti celých kúpeľov. Kélerove rozlúčkové koncerty 28. a 31. decembra 1872 prebiehali vo veľkolepom duchu. V preplnenom sále sa prítomní poslucháči lúčili s Kélerom a zároveň aj s prevádzkou miestneho kasína. Tomuto aktu Kéler venoval dve premiéry svojich kompozícií - polky francaise Šťastena, op.99 a valčíku Posledné hodiny šťastia, op.100.
Hľadanie nových príležitostí (1872-1873)
Kéler ďalej pôsobil ako hosťujúci dirigent na voľnej nohe, čo mu umožňovalo častejšie vystupovať v zahraničí a tým sa stať známejším aj mimo teritória Nemecka a Rakúska-Uhorska. Kélerovým trvalým bydliskom zostal aj naďalej Wiesbaden, kde mal prenajatý byt. Na jar 1873 sa zdržiaval v Berlíne a na začiatku leta v Londýne, kde plánoval svoje turné v septembri 1874. V apríli 1873 bol v americkej tlači publikovaný Kélerov záujem o koncertné turné v USA.
Predposledná návšteva rodného Bardejova (1873)
V júli 1873 vystúpil Kéler ako huslista s klavírnym sprievodom na charitatívnom koncerte neďaleko Bardejova, v kúpeľoch Starý Smokovec, kde interpretoval vlastné skladby. Výťažok koncertu bol venovaný na zlepšenie stavu tatranských ciest.
V Londýne a Manchestri (1874-1875)
V prvom polroku 1874 sa Kéler kompozične pripravoval na svoje anglické turné. Svojmu londýnskemu vydavateľovi J. B. Cramerovi priebežne zasielal nové skladby. V septembri 1874 bol Kéler pozvaný na štyri týždne do Londýna, kde spolu s ďalšími dirigentmi riadil od 5. septembra do 2. októbra stočlenný orchester v Kráľovskom divadle Covent Garden v koncertnej rade Grand Instrumental and Vocal Promenade Concerts. Na úvodnom koncerte 5. septembra uviedol dve premiéry svojich diel s názvami symbolizujúcimi jeho príchod z Wiesbadenu do Londýna. Boli nimi galop Medzi Calais a Doverom, op.105 a valčík V novej vlasti op.112. Okrem pravidelnej koncertnej činnosti sa tu Kéler stretával s mnohými zaujímavými ľuďmi. Medzi nimi boli vydavatelia jeho diel alebo pianista Joseph Rummel (1818-1880), ktorý inicioval Kélerove londýnske hosťovanie.
Kéler sa v priebehu londýnskeho angažmánu dozvedel, že mu švédsky kráľ Oskar II. udelil najvyššie švédske ocenenie v oblasti hudby, dramatického umenia a literatúry Litteris et Artibus. Kéler medailu považoval za najvyššie ocenenie svojej práce. Koncert, na ktorom ju mal prvýkrát pripnutú na hrudi, navštívil vojvoda a vojvodkyňa z Edinburghu - Alfréd, vojvoda Sasko-Kobursko-Gothajský s manželkou Máriou Alexandrovnou Romanovovou, dcérou ruského cára Alexandra II., ktorej Kéler venoval valčík V novej vlasti, op .112.
31. októbra 1874 sa konal večer Uhorskej asociácie v Londýne, na ktorom Kéler, ako huslista, interpretoval s klavírnym sprievodom svoje diela. Podobný večer sa konal aj v polovici marca 1875.
Špeciálne pre Alexandru Dánsku, princeznú z Walesu napísal Kéler v apríli 1875 valčík Ehret die Frauen, op.113.
V berlínskom Stadtparku (1876)
V druhej polovici roku 1875 a prvej polovici roku 1876 Kéler predovšetkým komponoval.
7. marca navštívil vo Frankfurte svojho bývalého zamestnávateľa, vojvodu Adolfa I. Luxemburského. Odovzdal mu Uhorskú veselohernú predohru, op.108, ktorú dedikoval švédskemu panovníkovi Oskarovi II.
23. apríla oslavil vojvoda Adolf na zámku Hohenburg svoju striebornú svadbu so svojou druhou manželkou Adelaide Máriou Anhaltsko-Desausskou. Kéler sa vzhľadom k veľkej vzdialenosti osláv osobne nezúčastnil a svoj svadobný dar v podobe valčíka Hymens Blumen-Spende, op.122, iba zaslal.
V polovici júla absolvoval Kéler niekoľkotýždňový ozdravný pobyt v Bad Ems. Počas tamojšieho pobytu mu prišla ponuka na 14-dňový angažmán v Berlíne, kam následne, po krátkej zastávke vo Wiesbadene, odišiel. Kéler dirigoval od 30. júla do 12. augusta orchester Berliner Sinfonie-Capelle na šiestich koncertoch v berlínskom Stadtparku. Na poslednom koncerte 12. augusta poctili Kélera svojou návštevou členovia Uhorskej spoločnosti v Berlíne, ktorí mu po skončení premiéry pochodu Das Vaterland hoch, op.126 odovzdali vavrínový veniec so svojím venovaním.
Kéler dosiahol úspechy aj na poli vydávania svojich diel. S berlínskym vydavateľom Johann André - Offenbach am Main uzavrel zmluvu na vydanie I. série uhorských tancov pre štvorručný klavír. V rovnakom vydavateľstve vyšlo v auguste 1877 dvojzväzkové vydanie I. a II. série Uhorských tancov pre štvorručný klavír a pre symfonický orchester. Najneskôr počas októbra 1876 sa Kéler vrátil z Berlína do Wiesbadenu, kde bol 10. decembra angažovaný na koncert v Kurhause.
V mníchovskej Anglickej záhrade (1877)
5. júna Kéler prišiel do Mníchova, kde získal angažmán od tamojšej spoločnosti Englisches Café. Jeho takmer každodenné koncerty sa uskutočňovali od 10. júna do 30. augusta. Keďže sa koncerty odohrávali v Anglickej záhrade pod šírym nebom, počasie malo zásadný vplyv na návštevnosť koncertov a tým aj na Kélerov príjem, ktorý bol stanovený percentuálnym výpočtom z čistého zisku. 23. júna Kéler premiérovo predviedol valčík Spomienka na ľadovcovú záhradu v Lucerne, op.125 a 7. augusta, v rámci tzv. Talianskej noci, ďalší valčík Pre srdce a dušu, op.118. Celkovo počas dvoch mesiacov v Mníchove dirigoval 86 koncertov.
V Zürichu a Lucerne (1877)
7. septembra sa Kéler presunul z Mníchova do Zürichu, kde mu bol ponúknutý koncertný angažmán na tri koncerty od spoločnosti Das Tonhalle-Orchester Zürich. Prvé tri Kélerove koncerty sa konali od 10. do 12. septembra. Vedenie spoločnosti Tonhalle bolo s Kélerovým umením natoľko spokojné, že mu ponúklo štvrtý a neskôr aj piaty koncert. Na štvrtom koncerte 13. septembra prvýkrát zaznela polka-francaise Pri Zürišskom jazere, op.129. Potom Kéler odchádza do Lucernu, kde vystúpil v nedeľu 23. septembra na koncerte v Hotel du Lac. 27. septembra sa cez Stuttgart vrátil do Wiesbadenu.
Lunan
Lunan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Vojtech Kéler
V Hamburgu u Georga Stadlyho (1877-1878)
Na odporúčanie Jacoba Cohena bol Kéler angažovaný na mesačný koncertný kontrakt v Hamburgu v spoločnosti Georga Stadlyho - Stadly'sche Etablissement. Vo štvrtok 11. októbra 1877 odišiel do Hamburgu. Pozitívne reakcie na Kélerove hosťovanie v čele orchestra 2. hanzového pešieho pluku č. 76 predlžili jeho mesačný záväzok o dva týždne - do 29. novembra. Následne Kéler prijal Stadlyho ponuku na ďalší mesačný koncertný cyklus v januári 1878. Aj keď medzi oboma koncertnými šnúrami bolo niekoľkotýždňové časové oneskorenie, zostal v tomto medziobdobí v Hamburgu. Štedrý večer roku 1877 trávil u Georga Stadlyho. Kéler zostal v Hamburgu i po skončení pracovnej časti svojho pobytu.
Lunan
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vojtech Kéler
Na svetovej výstave v Paríži (1878)
Na začiatku mája 1878 dostal Kéler ponuku na koncertný cyklus v Paríži. Preto 10. mája opustil Hamburg a vydal sa za ďalším umeleckým záväzkom do krajiny galského kohúta. Do Paríža pricestoval 17. mája večer. Pre účely 7. Svetovej výstavy, ktorá sa konala od 1. mája do 31. októbra, tu vznikol 80členný orchester, ktorý v budove Oranžérie riadil Jean-Baptiste Arban spolu s ďalšími renomovanými dirigentmi. Kéler dirigoval celkovo 30 koncertov medzi 24. májom a 21. júnom. Od 27. júna, šesť dní po poslednom 30. koncerte, bol hospitalizovaný v Nemocnici rádu sv. Jána z Boha. 3. augusta večer opustil parížsku nemocnicu a deň potom v nedeľu 4. augusta prišiel spať do Wiesbadenu.
Lunan
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vojtech Kéler
Tivoli v Hannoveri a Kodani (1878)
Kéler sa vo Wiesbadene dlho nezdržal, pretože hneď 8. augusta odišiel na turné do Kodane, ktoré mu ponúkol umelecký riaditeľ tamojšieho zábavného parku Tivoli Bernhard Olsen.
Prvou Kélerovou koncertnou zastávkou bol však Hannover, kde od 11. do 15. augusta dirigoval orchester 1. hannoverského pešieho pluku č.74 v novootvorenej koncertnej záhrade Tivoli Karla Röpkeho. Až potom zamieril z Hannoveru cez Hamburg, Kiel a Korsør do Kodane.
Kélerove koncerty v Kodani sa konali medzi 24. augustom a 11. septembrom v dodnes existujúcom zábavnom parku Tivoli. Spoluúčinkoval na nich stály dirigent orchestra Tivoli Balduin Dahl (1834-1891). Kéler odišiel z Kodane do Wiesbadenu 21. septembra. Po ceste sa ešte na dlhší čas zastavil v Hamburgu a Kasseli. Po viac ako 1,5 roku sa 1. novembra vrátil na dlhší čas do Wiesbadenu.
Oslava 25 rokov dirigentskej činnosti vo Wiesbadene (1879)
Kéler obdržal veľa listov, telegramov, vencov a kvetín. Medzi gratulantami boli aj traja z českého územia: hudobný skladateľ a kapelník Jan Pavlis (1819-1880), hlavný dodávateľ dychových nástrojov pre rakúske armádne orchestre Václav František Červený (1819-1896) z Hradca Králové a český huslista, hudobný skladateľ a dirigent orchestra v Karlových Varoch August Labitzky (1832-1903). Kéler si veľmi cenil blahoprajný list od svojho švagra Andrása Vandráka z Prešova, ktorému prisudzoval zásadný podiel na svojom umeleckom raste.
V Hannovri, Hamburgu, Drážďanoch, Halle a Lipsku (1879)
Pracovné povinnosti Kélerovi nedovolili, aby si vychutnal dozvuky svojej oslavy a už 9. mája odišiel na tri koncerty do Hannoveru, ktoré sa konali od 11. do 13. mája v miestnom zábavnom zariadení Tivoli, kde koncertoval už v predchádzajúcom roku.
V sobotu 16. mája prišiel Kéler do Hamburgu na trojmesačný angažmán - od 1. júna do 1. septembra v záhrade Labského pavilónu, kde ho pozval riaditeľ hamburského mestského divadla a zároveň aj opery Bernhard Pollini. Väčšinu času Kélerovi zaberala práca s orchestrom. Takmer každý deň s ním dve hodiny skúšal a večer vystupoval na koncertoch, ktoré s prestávkami trvali 4-6 hodín. Podľa zmluvného záväzku musel dvakrát za mesiac uskutočniť benefičný koncert. Prvý z nich, s premiérou valčíka Elbe und Fluth, sa uskutočnil 24. júla 1879. Keďže sa koncerty konali pod holým nebom, bol počet poslucháčov ovplyvnený miestnym prímorským, veľmi nevyspytateľným, počasím. Po koncertoch sa Kéler pravidelne stretával so svojím priateľom Heinrichom Fürstenowom, ktorý na jeho koncertoch spoluúčinkoval ako druhý dirigent.
V auguste 1879 poskytol Kéler hamburským novinám vyjadrenie k situácii, že poslucháči boli na koncertoch v Labskom pavilóne často udivení Kélerovým autorstvom čardáša Spomienka na Bardejov, op.31, ktoré mylne prisudzovali Johannesovi Brahmsovi.
''"S prekvapením som zaznamenal, že kedykoľvek som na koncertoch hral svoj uhorský tanec Spomienka na Bardejov, objavila sa otázka, ako došlo k tomu, že sa pod skladbou objavilo moje meno, pretože ľudia sa všeobecne domnievajú, že skladateľom menovaného tanca bol Johannes Brahms. Aby som čelil tomuto omylu, ktorý je v hudobnom svete rozšírený, a aby som chránil svoje autorské práva, som nútený prehlásiť, že som tento uhorský tanec zložil v roku 1858 a tiež svojho času prvýkrát predviedol v Debrecíne. Ešte v tom istom roku tanec vyšiel ako moja klavírna kompozícia opus 31 v hudobnom vydavateľstve Ròzsavölgyi & Co. Niekedy na začiatku roku 1870, tzn. zhruba o 12 rokov neskôr, upravil pán Brahms desať rôznych uhorských tancov, medzi nimi pod č. 5 aj môj vyššie uvedený tanec, pre štvorručný klavír a rovnako pán Brahms, na základe už publikovaných klavírnych vydaní u vyššie spomínanej spoločnosti, upravil aj zostávajúcich deväť tancov pre štvorručný klavír. Hoci zásluhy, ktoré pán Brahms získal úpravou týchto uhorských tancov, sú v hudobnom svete už dlho uznávané, a ja ako Uhor ich oceňujem a vážim si ich o to viac, je potrebné myslieť aj na skladateľov originálnych melódií podľa starého latinského príslovia ´Nech sa stane spravodlivosť, aj keby mal zhynúť svet´."''
Po koncertnej šnúre v Hamburgu absolvoval Kéler v prvej polovici novembra 1879 koncertné turné s orchestrom 2. pešieho pluku cisára Viliama IV. v Drážďanoch, na ktorom v prvej z troch častí koncertu vystupoval aj kapelník tohto pluku a neskorší šéfdirigent Drážďanskej filharmónie Friedrich August Trenkler. Kéler potom dirigoval v Halle, a na konci novembra v Lipsku. 13. decembra 1879 sa po viac ako siedmich mesiacoch vrátil do Wiesbadenu, kde si prenajal byt na adrese Emser Strasse 65.
Poslednýkrát v Bardejove (1880)
Po siedmich rokoch, v máji 1880, prišiel Kéler poslednýkrát do svojej domoviny. Odtiaľ zamieril v druhej polovici augusta 1880 do Vroclave, kde dirigoval 20 koncertov v Liebichovom divadle. Do Wiesbadenu sa vrátil 25. septembra 1880. 15. októbra tam dirigoval premiéru svojej Koncertnej polky.
V berlínskom Krolle a Vroclave (1881)
Kéler bol na celú letnú sezónu roku 1881, od mája do konca septembra, oslovený majiteľom Krollovej opery Jakobom Engelom na hosťovanie v Berlíne. Na 2. polovicu augusta 1881 dostal ponuku na angažmán v poľskom Vroclave. Kéler usiloval o to, aby koncerty v Berlíne a Vroclave na seba nadväzovali.
5. mája 1881 odišiel Kéler z Wiesbadenu na koncerty do Berlína, ktoré sa konali od 8. mája do 15. augusta. Väčšina z nich sa uskutočňovala pod holým nebom, ale v prípade nepriazne počasia sa presúvali do interiéru. Hlavnou časťou programu neboli Kélerove koncerty, ale predstavenie celovečerných opier, ktoré pred začiatkom a po ich skončení rámovali kratšie Kélerove koncerty s približne 40členným orchestrom.
Po skončení svojho záväzku v Berlíne, odišiel do Vroclavu, kde dirigoval vlastné celovečerné koncerty. 4. septembra 1881 tu svoje vystúpenia zakončil.
Posledné koncerty v Zürichu, Frankfurte a Kolíne (1882)
Kéler sa na začiatku roka 1882 naposledy presťahoval - z bytu Emser Strasse č. 65 na Emser Strasse č. 61.
Od 22. do 28. augusta dirigoval 7 koncertov v Zürichu. Odtiaľ odcestoval do Frankfurtu nad Mohanom, kde vystúpil na charitatívnom koncerte v miestnej zoologickej záhrade. 31. augusta sa vrátil do Wiesbadenu.
Od 26. do 29. októbra ešte dirigoval v Kolíne nad Rýnom orchester streleckého pluku č. 40, s ktorým uskutočnil premiéru svojho posledného dokončeného valčíka Der Musen Rheinfahrt. V nedeľu 29. októbra 1882 dirigoval Vojtech Kéler v Kolíne nad Rýnom svoj posledný koncert.
Úmrtie (1882)
Od 12. novembra 1882 ležal vážne chorý Kéler v mestskej nemocnici vo Wiesbadene. Až do poslednej chvíle bol plne pri vedomí a poveril svojho blízkeho priateľa a zároveň právneho zástupcu Heinricha Heubela vykonaním všetkých detailov svojho pohrebu a rozdelením svojho majetku.
Vojtech Kéler zomrel vo Wiesbadene 20. novembra 1882. Na svoj pohreb, ktorý sa konal 23. novembra 1882 o 15 hodine, si napísal pochod s názvom Smútočný pochod na vlastný pohreb. Jeho predvedenie zveril svojmu priateľovi a kolegovi kapelníkovi Munchovi, ktorý pochodoval na čele pohrebného sprievodu s orchestrom Fusilier-Regiment "von Gersdorff" č. 80. Na Kélerovom pohrebe boli zastúpené rôzne wiesbadenské združenia a spolky, kráľovské divadlo, kúpeľný orchester, spevácke zbory a dva nassauské pešie pluky. Kélerovu truhlu sprevádzali priatelia, známi, obdivovatelia a ďalší smútiaci. Pohrebnú reč predniesol nassauský dvorný kazateľ Köhler. Následne bol Kéler pochovaný na cintoríne Nordfriedhof vo Wiesbadene.
V Bardejove je Vojtech Kéler pripomínaný mramorovou pamätnou doskou s reliéfnou bustou na jeho rodnom dome, ktorá bola slávnostne odhalená 19. augusta 1906. Autorom diela je sochár a keramik Béla Markup. Pri slávnostnom odhalení predniesli prejavy bardejovský rodák Álmos Jaschik (1885-1950), riaditeľ gymnázia Antal Vas (1851-1916), ktorí sa v tejto veci veľmi angažovali, a starosta Bardejova Alajos Rhody. Hudobný program zaisťoval kapelník Dezső Kövér (1873-1933) zo Satu Mare, ktorý v rovnaký deň po obede vystúpil so svojím vojenským orchestrom v Bardejovských Kúpeľoch s koncertom výhradne z diel Vojtecha Kélera. V rámci spomienkového ceremoniálu bol stručne zhrnutý aj Kélerov umelecký život a spomenutý odkaz vo forme hudobnín a ďalších listinných dokumentov, ktoré v testamente zanechal svojmu rodnému mestu.
Dielo
Kélerove skladby vydalo už počas jeho života dvanásť nakladateľstiev v celej Európe. Počtom 48 skladieb je na prvom mieste Bote & Bock v Berlíne. Samotná rozsiahla edičná činnosť svedčí o veľkom skladateľskom úspechu, o kvalitách a obľúbenosti jeho diel. Na prvých miestach dominuje 27 rozsiahlych valčíkov a 27 pochodov, nasleduje 20 čardášov, 18 poliek, 15 piesní, 13 galopov, 10 ouvertúr atď. Množstvo skladieb sa nezachovalo alebo sú nezvestné. Celý skladateľský odkaz, ktorý Kéler odkázal mestu Bardejovu je zachovaný v zbierkach Šarišského múzea a tvorí ho 263 titulov.
Karpaty (1854) - najzávažnejšie a rovnako najrozsiahlejšie z Kélerových diel pre tenor, mužský zbor, orchester a recitátora. Aj keď v názve takmer hodinovej kompozície figuruje pohorie Karpaty, skladateľ čerpal inspiráciu iba v prostredí Vysokých Tatier, ktoré sa nachádzajú v blízkosti jeho rodiska. Po predohre a úvode nasleduje 5 hudobných obrazov v poradí Lomnický štít, Popradské pleso, Železorudné hámre, Poľovačka a V Starom Smokovci. Ukazuje sa, že Karpaty sú prvým programovým dielom, ktoré je inšpirované slovenskými prírodnými krásami i bežným životom, ktorý sa v ich okolí odohrával. Digitálny prepis diela, ktorý sa nachádza v notovej knižnici Petrucci Music Library, z verejných zdrojov podporil Fond na podporu umenia, hlavný partner projektu.
Bojanovice
Bojanovice môžu byť:
Zoznam prezidentov Švajčiarska
Toto je zoznam všetkých švajčiarskych spolkových prezidentov od čias vzniku tejto funkcie.
NGC 3092
NGC 3092 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 22. januára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
Dubník (Červenica)
Dubník je stará banská osada v katastri obce Červenica. Rozprestiera sa v Slanských vrchoch pod rovnomenným vrchom.
História
V minulosti osadu obývali baníci pracujúci v neďalekých opálových baniach, brusiči opálov a banskí úradníci. Najviac obyvateľov mal Dubník v 19. storočí, s úpadkom ťažby opálov na začiatku 20. storočia sa osada prakticky vyľudnila.
Súčasnosť
Dnes je v osade už len jediný pôvodný dom, ktorý používajú lesníci ako hospodársku budovu. V roku 1990 bola zbúraná pôvodná brusiareň opálov a niekoľko ďalších budov. V tesnej blízkosti osady sú stopy po starej banskej činnosti a náučný chodník vybudovaný nadáciou Dubníckych opálových baní.
Endeavour (raketoplán)
thumb|right|Prvý štart raketoplánu Endeavour, 7. máj 1992 (misia [[STS-49)]] thumb|right|Zážih motorov raketoplánu Endeavour pred štartom misie [[STS-130, 8. február 2010]] thumb|right|Štart raketoplánu Endeavour, 7. september 1995 (misia [[STS-69)]] thumb|right|Endeavour na obežnej dráhe pri pohľade z [[Medzinárodná vesmírna stanica|ISS, 10. august 2007 (misia STS-118)]] thumb|right|Endeavour pristáva v [[Kennedyho vesmírne stredisko|Kennedyho vesmírnom stredisku, 31. júl 2009 (misia STS-127)]] thumb|right|Posledný štart raketoplánu Endeavour, 16. máj 2011 (misia [[STS-134)]]
Endeavour (podľa označenia NASA pre orbitálne dopravné prostriedky OV-105) bol americký raketoplán, ktorý bol používaný v programe Space Shuttle v rokoch 1992 až 2011. Bol vyrobený v roku 1991 ako náhrada za zničený Challenger. Pomenovaný bol po lodi kapitána Jamesa Cooka. Ide o najmladší americký raketoplán. Pôvodne sa uvažovalo o názve Challenger 2, ale tento názov bol zamietnutý z dvoch dôvodov: jednak z poverčivosti, že toto meno nosí smolu a jednak preto, aby nedochádzalo k zámenám. Endeavour absolvoval celkovo 25 letov.
Kongres Spojených štátov schválil výstavbu raketoplánu Endeavour v roku 1987 za účelom náhrady raketoplánu Challenger, ktorý bol zničený v roku 1986. Komponenty nevyužité pri stavbe raketoplánov Discovery a Atlantis boli použité pri stavbe Endeavouru. Možnosť prestavby družicového stupňa Enterprise bola zamietnutá, pretože bolo lacnejšie postaviť kompletne nový stroj.
Meno pre raketoplán bolo vyberané v celoštátnej súťaži, ktorej sa zúčastnili študenti základných a stredných škôl. Raketoplán bol pomenovaný po lodi HM Bark Endeavour, ktorej v 18. storočí velil James Cook. Meno taktiež vzdávalo česť veliteľskému modulu Apolla 15, tiež nazvaného Endeavour. Vzhľadom na britský pôvod mena je používaný britský pravopis (Endeavour), namiesto amerického (Endeavor).
Endeavour bol dokončený v roku 1991 a jeho prvá misia (STS-49) sa uskutočnila v dňoch 7. až 16. mája 1992. V priebehu tejto misie bol posádkou zachytený, a potom znovu vypustený poškodený komunikačný satelit INTELSAT VI. V roku 1993 sa uskutočnila prvá servisná misia k Hubblovmu vesmírnemu ďalekohľadu. V roku 1997 bol Endeavour na osem mesiacov stiahnutý zo služby a prekonal rekonštrukciu niekoľkých komponentov. Pri tejto prestavbe ako prvý raketoplán dostal spojovací uzol na pripojenie k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). V roku 1998 vyniesol k Medzinárodnej vesmírnej stanici modul Unity, čo bol vôbec prvý let raketoplánu k ISS. Od decembra 2003 do októbra 2005 prebiehala modernizácia raketoplánu. Dňa 1. júna 2011 skončil raketoplán Endeavour svoju aktívnu činnosť a bude vystavený v California Science Center v Los Angeles.
Zoznam misií
Zoznam misií v programe Space Shuttle absolvovaných s orbiterom Endeavour do 1. júna 2011. Raketoplán Endeavour do 1. júna 2011 absolvoval 25 misií (z toho 13 k ISS), na obežnej dráhe strávil celkovo 296 dní, 3 hodiny, 18 minút a 35 sekúnd, Zem obletel 4671-krát a preletel vzdialenosť.
Merný impulz
Merný impulz alebo špecifický impulz (značka Isp) je jedným z najdôležitejších parametrov raketových a prúdových motorov. Udáva palivovú účinnosť motora, dá sa prirovnať k hodnote litrov/100 km udávanej u automobilov, len v prevrátenej hodnote. Je definovaný buď ako pomer ťahu k množstvo pracovnej látky pretekajúcej tryskou, alebo ako doba po ktorú poskytuje 1 kilogram pohonnej zmesi ťah 1 newton.
Definícia
thumb|Špecifický impulz rôznych pohonov, prúdový motor, náporový motor (RAMJET), supersonický náporový motor (SCRAMJET), raketový motor Základná definícia špecifického impulzu je pomer ťahu, ktorý vzniká pri spálení daného množstvo pohonnej látky (u raketových motorov sa počíta celková hmotnosť paliva a okysličovacej látky) za sekundu a udáva sa v Ns/kg. Z toho vyplýva, že čím väčší je špecifický impulz, tým menej paliva je potrebné na dosiahnutie ťahu a tým je vyššia palivová účinnosť. Palivová účinnosť však neznamená energetickú účinnosť (napríklad iónové motory). Špecifický impulz nemôže byť zamieňaný s výkonom alebo ťahom motora, vysoký špecifický impulz teda neznamená vysoký ťah (napríklad iónové motory majú Isp až 30 000 Ns/kg ale veľmi malý ťah).
Špecifický impulz sa veľmi často vyjadruje v sekundách, to znamená že jeho hodnota udáva koľko sekúnd dokáže 1 kilogram paliva poskytovať ťah 1 newton. S týmto značením sa možno stretnúť najčastejšie.
Výpočet
Udanie Isp v sekundách má tú výhodu, že ho možno aplikovať na rakety, ktoré si vezú všetky látky potrebné na reakciu so sebou, aj na prúdové motory, ktoré získavajú oxidačné činidlo z atmosféry.
Špecifický impulz nie je pre danú konštrukciu parameter konštantný, mení sa s výškou, respektíve s tlakom okolitého prostredia. Preto sa u raketových motorov obvykle uvádzajú dve hodnoty Isp - jedna pre "sea level" - pre tlak na úrovni hladiny mora, a druhá pre vákuum. Špecifický impulz vo vákuu je vždy o niečo vyšší.
Jednotky
Prevodna tabuľka
Spišská Nová Ves (okres)
Spádové územie okresu
Mestá: Spišská Nová Ves, Spišské Vlachy a Krompachy.
Obce: Arnutovce, Betlanovce, Bystrany, Chrasť nad Hornádom, Danišovce, Harichovce, Hincovce, Hnilčík, Hnilec, Hrabušice, Iliašovce, Jamník, Kaľava, Kolinovce, Letanovce, Lieskovany, Markušovce, Matejovce nad Hornádom, Mlynky, Olcnava, Oľšavka, Odorín, Poráč, Rudňany, Smižany, Slatvina, Slovinky, Spišské Tomášovce, Spišský Hrušov, Teplička, Vítkovce, Vojkovce, Žehra
Susedné okresy: Levoča, Gelnica, Rožňava, Poprad, Prešov
Historické pamiatky okresu
Spišský hrad, Rímskokatolícky kostol Ducha Svätého v Žehre, Rímskokatolícky kostol Nanebovzatia Panny Márie Spišská Nová Ves, kaštieľ, hrad a letohrádok Dardanely v Markušovciach, pamiatkové zóny Spišská Nová Ves, Markušovce, Spišské Vlachy.
Obyvateľstvo
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Doskozubcotvaré
Doskozubcotvaré alebo plakodonty (lat. Placodontia) sú vyhynutá skupina morských plazov z taxónu Sauropterygia. Existovala veľmi krátko: iba počas obdobia triasu.
Išlo o dosť robustné plazy s krátkymi, silnými nohami a dlhým chvostom, ktorý slúžil pri plávaní. Pri dvoch typoch plakodontov sa na hornej časti tela nachádzal hrubý kostenný pancier. Kvôli tomu že mali tento pancier a aj ťažké kosti, pravdepodobne ich to stálo mnoho námahy a energie aby sa dostali na hladinu kvôli nadýchnutiu. Plakodonty sa pravdepodobne živili mäkkýšmi, ktoré zbierali z dna vyčnievajúcimi kolíkovitými prednými zubmi. Okrúhle zadné zuby, pripomínajúce ploché kamene, využívali pri drvení tvrdých schránok mäkkýšov. Najtypickejšími plakodontmi bol rod Placodus.
Born to Be Wild
„Born to Be Wild“ je skladba, ktorú napísal Mars Bonfire pre kanadsko-americkú rockovú skupinu Steppenwolf. Niekedy sa označuje ako prvá heavymetalová skladba, hlavne pre slová v druhom verši – „heavy metal thunder“ –, ktoré sú prvým použitím tohto termínu v rockovej hudbe.
Pieseň vyšla na mnohých kompiláciách a soundtrackoch. Prvým z nich bol soundtrack k filmu režiséra Dennisa Hoppera Bezstarostná jazda z roku 1969.
V roku 2004 bola skladba zaradená na 129. miesto v zozname Rolling Stone’s 500 Greatest Songs of All Time časopisu Rolling Stone. V roku 2009 hudobný kanál VH1 zaradil skladbu na 53. miesto v rebríčku najlepších hardrockových piesní všetkých čias.
Buš
Buš môže byť:
Ecquedecques
Ecquedecques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Uličské Krivé
Zaujímavosti
Medzi zaujímavosti patrí drevený gréckokatolícky chrám Sv. Archanjela Michala v Uličskom Krivom z roku 1718. Chrám sa nachádza v strede dediny. Drevená budova chrámu stojí na kamennom základe.
Brandon Barnes
Biografia
Brandon Barns študoval hudbu a hral na bicie v hudobnom progame na Univerzite v Colorade. Chcel viesť svoj život cestou hudobnej kariéry. Tým, že počúval svojich obľúbených bubeníkov ako boli Elvin Jones, Tony Williams, Terry Bozzio, Peter Erskin, Dave Lombardo, Brandon, si vyvinul svoj vlastný štýl bubnovania, ktorý používal v rôznych kapelách. K Rise Against sa pripojil v roku 2000 po rozpade kapely "Pinhead Circus" a v roku 2001 sa zúčastnil na nahrávke a turné albumu The Unraveling. Odvtedy je stálym bubeníkom kapely nahral bicie pre všetkých 5 štúdiových albumov.
Práca pre PETA
Je vegetarián a advokát práv zvierat. Aktívne prezentuje PETA s kapelou.
Výbava
Brandon používa Tama Starclassic Maple (niekedy Bubinga) v odtieni matnej čiernej s chrómovaným príslušenstvom. Používa Sabian AA cimbaly. Taktiež používa paličky Promark a Evans (niekedy Remo Pinstripes).
Nemecký špic trpasličí
Nemecký špic trpasličí alebo Pomerianský špic (Pomeranian) je variant nemeckého špica. Plemeno pochádza z oblasti Pomoranska v západnej Európe medzi dnešným východným Nemeckom a severným Poľskom.
Vzhľad
S priemernou hmotnosťou 1.4 - 3.2 kg je podľa štandardov AKC trpasličí špic najmenším zo severných plemien.
Hlava trpasličieho špica má klinovitý tvar, ktorý mu dodáva mierne líščí vzhľad. Uši sú malé a vysoko položené. Chvost je charakteristický pre toto plemeno, mal by byť zahnutý ponad chrbát, hladký a zdvihnutý. Po narodení chvost nie je rozprestretý a môže trvať niekoľko mesiacov, kým dorastie ponad chrbát a srsť sa rozprestrie. Pod srsťou je trpasličí špic malý ale svalnatý pes, vzhľadom podobný plemenu Čivava. Po kúpaní sa mokrý trpasličí špic dá ľahko pomýliť s čivavou.
Srsť a farba
Trpasličí špic má srsť zloženú z dvoch druhov: podsady a krycej srsti. Prvá je mäkká, hustá a páperovitá, druhá je dlhá, rovná a drsná. Podsada sa vymieňa u psov raz do roka a u súk počas hárania, po vrhu a počas stresového obdobia.
Farba srsti u tohto plemena kolíše. Podľa AKC je trinásť štandardných farebných kombinácií tohto plemena: čierna, čierno-hnedá, modrá, modro-hnedá, čokoládová, čokoládovo-hnedá, krémová, krémovo-sobolia, oranžová, oranžovo-sobolia, červená, červeno-sobolia a sobolia. AKC tiež rozlišuje päť alternatívnych farieb: bobria, strakatá, čokoládovo-sobolia, biela a vlko-sobolia. Stopy jednej alebo viacerých farieb na bielej podsade sa označujú ako rôznofarebnosť.
Iné projekty
Spitz Vokiečių špicas Kleinspitz
Dingle (polostrov)
thumb|right|220px|Poloha polostrova Dingle v rámci Írska Polostrov Dingle (angl. Dingle Peninsula, ír. Corca Dhuibhne) je polostrov na juhozápade Írska. Je administratívnou súčasťou grófstva Kerry.
Poloha
Do Atlantického oceánu vybieha medzi zálivmi Tralee Bay na severovýchode a Dingle Bay na juhu, od materskej pevniny vybieha na západ, približne na línii spájajúcej mesto Tralee a estuár rieky Maine. Polostrov má značne členité pobrežie a okrem spomenutých zálivov ho obmývajú aj Brandon Bay na severe, Smerwick Harbour na západe a zálivy Ventry Harbour, Dingle Harbour a Castlemaine Harbour na južnom pobreží. Na západnom pobreží je oddelený prielivom Blasket Sound od ostrova Great Blasket Island. Dosahuje dĺžku 50 km, maximálnu šírku 20 km a minimálnu cca 4,5 km (na spojnici zálivov Smerwick Harbour a Ventry Harbour).
Reliéf
Polostrov má značne hornatý reliéf, najvyšším bodom je vrch Brandon Mountain (950 m n. m.), ďalšie významné vrchy sú Brandon Peak (840 m n. m.), Masatiompan (762 m n. m.), Ballysitterag (622 m n. m.) a Slievenagower (486 m n. m.). Východnú časť polostrova formuje pohorie Slieve Mish Mountains.
thumb|right|220px|Členité pobrežie polostrova
Vodstvo
Pramenia a tečú tu len kratšie rieky, z nich najvýznamnejšie vytekajú z jazier v centrálnej časti polostrova, tečú na sever a ústia do zálivu Brandon Bay. Na polostrove sa nachádzajú viaceré ľadovcové jazerá, najväčšie sú Loch Cruite, Loch Anscaul, Loch an Dúin, Loch Chom Calláin, Loch Caum, Lough Slat. Plošne najväčšie je však jazero Lough Gill na severnom pobreží, ktoré je lagúnového pôvodu.
Obyvateľstvo
Západná časť polostrova je súčasťou tzv. Gaeltachtu, v ktorej sa takmer výlučne používa írsky jazyk. Pri dvojjazyčných názvoch sídiel prevažujú írske názvy nad anglickým. Najväčším sídlom je mestečko Dingle s írskym názvom An Daingean. Ďalšie významné obce sú: Anascaul (Abhainn na Scáil), Castlegregory (Caisleán Ghriarie), Ballyferriter (Baile an Fheirtéaraigh). Najbližším väčším mestom je Tralee.
Endokarditída
Endokarditída (gr.) je zápal endokardu - vnútornej výstelky srdca, ktorý sa prejavuje najmä postihnutím srdcových chlopní s ich poškodením a vznikom chlopňovej chyby.
Infekčná endokarditída (tiež bakteriálna endokarditída, lat. endocarditis lenta) je spôsobená infekciou baktériami alebo kvasinkami, ktoré prenikli do krvného obehu a adherovali (usadili sa) na poškodenom mieste endokardu, najčastejšie chlopne, spravidla u pacienta s oslabenou imunitou.
Neinfekčná endokarditída môže byť následkom autoimunitného zápalu v rámci reumatickej horúčky (febris rheumatica), systémového lupus erythematodes ako Libman-Sachsova verukózna endokarditída, poškodenia pravých oddielov srdca pri karcinoide alebo prebiehať ako nebakteriálna trombotická endokarditída v rámci paraneoplastického syndrómu pri zhubných nádoroch. V súčasnosti je to pomerne zriedkavé ochorenie, častejšia je bakteriálna endokarditída, ktorá postihuje prevažne ľudí s oslabeným imunitným systémom (podvýživou, drogovo závislých, so zhubnými nádormi), alebo s cudzorodým materiálom v srdci (napr. chlopňové protézy).
Následkom endokarditídy môže byť najmä poškodenie srdcových chlopní, vedúce až k srdcovému zlyhaniu.
Pozri aj
Infekčná endokarditída
Ázia
Ázia je súčasť Starého sveta, východná časť eurázijského dvojkontinentu na severnej pologuli, 44 579 000 km², asi tretina celej súše, medzi Severným ľadovým oceánom, Tichým oceánom a Indickým oceánom.
Hranica s Európou a Áziou prebieha po východnom úpätí pohoria Ural, po rieke Emba, severným pobrežím Kaspického mora, Kumsko-Manyčskou zníženinou, Azovským morom, Kerčským prielivom, Čiernym morom, Bosporom, Marmarským morom, Dardanelami, Egejským morom, východnou Suezskou šijou, Červeným morom a prielivom Bab-al-Mandab. V Ázii, ktorá je značne členitá, sa vyvíjala spoločenská organizácia síce nerovnomerne, ale - v porovnaní s inými kontinentami sveta - omnoho rýchlejšie. Najmä v oblastiach Prednej Ázie (Chetiti), Strednej Ázie (v povodí Eufratu a Tigrisu) a na Ďalekom východe (India, Čína, Japonsko). V 3. tisícročí pred Kr. vznikali prvé civilizácie na Strednom východe, v 20. storočí pred Kr. sa vytvárala civilizácia v Číne a Indii.
Ázia predstavuje jednu z hlavných kolísok ľudstva vôbec a mongoloidnej rasy zvlášť.
Vodstvo
Rieky v Ázií, ústia do viacerých oceánov, a oblastí (Tichý oceán, Severný ľadový oceán, Indický Oceán, bezodtoková oblasť Ázie)
Rieky úmoria Severného Ľadového oceána:
Rieky úmoria Tichého Oceána:
Rieky úmoria Indického Oceána:
Rieky bezodtokovej oblasti:
Lido (Bratislava)
náhľad|Bývalé Lido v roku 2007 náhľad|Miesto, kde sa kedysi nachádzalo kúpalisko Lido
Vzniklo v roku 1928. Spočiatku bolo iba upraveným štrkovým brehom Dunaja s menším dreveným bazénom a ukotvenými pontónmi. V roku 1934 bol postavený väčší bazén a plátenné kabínky na prezliekanie. Ďalší rok bolo kúpalisko poškodené následkom požiaru, ale pomerne rýchlo bolo obnovené. Súčasťou areálu sa stali sprchy, veľké pieskovisko pre deti, šmykľavka, volejbalové ihrisko a stolnotenisové stoly, v drevených pavilónoch sa predávalo občerstvenie. V roku 1938 bola Petržalka pripojená k Nemeckej ríši, ako náhrada za toto kúpalisko bolo preto v roku 1943 pre obyvateľov Bratislavy postavené kúpalisko Tehelné pole. V roku 1944 bolo Lido poškodené po bombardovaní lietadlami USA. Po skončení druhej svetovej vojny sa opäť stalo obľúbeným miestom na rekreáciu. Fungovalo až do začiatku 80. rokov 20. storočia. V 90. rokoch vznikli plány na jeho obnovenie, keď malo byť súčasťou väčšieho rekreačného areálu, nedošlo však k ich realizácii.
Zoznam planétok 52501 – 52750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Endokarp
Endokarp (gr.) je vnútorná vrstva oplodia. Opak exokarpu.
Externé odkazy
Fruit anatomy
NGC 3093
NGC 3093 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 22. januára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Samuel Adams
Samuel Adams (* 27. september 1722, Boston, Massachusetts – † 2. október 1803, Boston, Massachusetts) bol americký politik, spisovateľ a politický filozof. Patril k popredným bojovníkom za nezávislosť amerických kolónií od britskej nadvlády.
Životopis
Platenie dane britskej vláde znamenalo pre nespokojencov prijatie faktu, že parlament má právo vládnuť nad kolóniami. Obávali sa, že kedykoľvek v budúcnosti sa princíp parlamentnej vlády môže zneužiť a znamenať zrušenie všetkých koloniálnych slobôd. Adamsovým cieľom bolo zbaviť ľudí strachu pred spoločenskými a politickými vodcami, prebudiť v nich vedomie vlastnej sily a dôležitosti a takto ich vyburcovať k činu. Preto uverejňoval články v novinách a rečnil na stretnutiach mestskej rady, kde podnecoval na prijímanie rezolúcií, ktoré by apelovali na demokratické cítenie kolonistov.
V roku 1772 bostonská mestská rada na jeho podnet vytvorila korešpondenčný výbor, ktorý mal zaznamenávať práva a sťažnosti kolonistov. Výbor sa postavil proti rozhodnutiu Veľkej Británie vyplácať platy sudcom z daňových príjmov; obával sa, že ak príjmy sudcov nebudú závisieť od zákonodarných orgánov, nebudú sa im už viac musieť zodpovedať, čo povedie "k despotickej forme vlády". Výbor sa v tejto veci spojil s ďalšími mestami a žiadal ich, aby skoncipovali odpovede. Korešpondenčné výbory vznikli doslova vo všetkých kolóniách a vytvorili základňu účinných revolučných organizácii.
Adams sa stal vodcom tajnej organizácie Synovia slobody a po udalostiach, ktoré vyvrcholili tzv. Bostonským čajovým večierkom hovorcom mesta. Bol autorom Deklarácie práv kolónií a jedným zo signatárov Deklarácie nezávislosti Spojených štátov. V období 1793-1797 zastával funkciu guvernéra štátu Massachusetts.
Duffy
Duffy môže byť:
Hvozdnice
Hvozdnice môže byť:
NGC 3094
NGC 3094 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil Johann Palisa 31. decembra 1885.
Edineț
Edineț môže byť:
Józef Krupiński
Józef Krupiński (* 24. september 1930, Skarbanowo, Poľsko – † 1. september 1998, Orzesze) bol poľský básnik.
Panamerická federácia amerického futbalu
Panamerická federácia amerického futbalu (skr. PAFAF - Pan American Federation of American Football) je americká športová organizácia, ktorá zastrešuje americký futbal v Amerike. Vznikla v roku 2007 a patrí pod medzinárodnú federáciu amerického futbalu IFAF. Združuje tímy Severnej, Strednej, Južnej Ameriky a Karibiku, ktoré sa môžu kvalifikovať na majstrovstvá sveta. Momentálne (2011) na jej čele stojí Američan Scott Hallenbeck. Zakladajúcimi členmi v roku 2007 boli USA, Kanada, Mexico, Guatemala, Panama, Argentína a Uruguaj.
Choteč
Choteč môže byť:
E.T.
E.T. môže byť:
Lunegarde
Lunegarde je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bitka o Lypovec
Bitka o Lypovec bolo ozbrojené stretnutie medzi jednotkami slovenskej Rýchlej brigády a vojskami sovietskej Červenej armády, ktorá sa konala 22. júla 1941. Išlo o prvú väčšiu bitku medzi slovenskými a sovietskym vojskami od vyhlásenia vojny proti Sovietskemu zväzu. Sovietsku obranu pri prechodoch na rieke San tvorilo jednotky 10. opevneného priestoru sovietskej 12. armády. Rýchlej brigáde sa s počtom necelých 5 000 vojakov, 43 tankov a 123 diel podarilo obsadiť Lypovec, ale vinou veliteľa brigády plukovníka Rudolfa Pilfouska pri ďalšom postupe brigáda narazila na 15-tisícovú streleckú divíziu Červenej armády. Keďže slovenským tankom došlo palivo, vojaci museli viesť neúmerne ťažké boje a od zničenia ich zachránilo iba delostrelectvo, ktorému sa podarilo zdecimovať Sovietov natoľko, aby slovenskí vojaci stihli ustúpiť.
Georgij Jevgenievič Ľvov
Georgij Jevgenievič Ľvov (rusky Георгий Евгеневич Львов, 30. november 1861, Drážďany, Sasko – 7. marec 1925, Paríž, Francúzsko) bol ruský politik a verejný činiteľ. Po februárovej revolúcii (1917) bol na krátku dobu vymenovaný za predsedu dočasnej vlády. Po prevzatí moci boľševikmi bol prenasledovaný. Zomrel v exile vo Francúzsku.
Mladosť
Georgij Ľvov sa narodil v Drážďanoch vo významnej ruskej šľachtickej rodine Ľvových, odvodzujúcej svoj pôvod z rodu Rurikovcov. Jeho rodina sa čoskoro presťahovala do Aleksinu. Ľvov študoval na Lomonosovovej univerzite, potom pracoval v štátnych službách v Tulskej gubernii až do roku 1893. Jeho občianske a demokratické aktivity získali veľkú pozornosť. Kladne sa k nim vyjadroval medzi inými aj spisovateľ Lev Tolstoj.
Politika pred rokom 1917
Počas rusko-japonskej vojny organizoval Ľvov štrajky, a po revolúcii v roku 1905 sa pripojil ku Konštitučnej demokratickej strane. Podľa skratky KD prezývaných „kadeti“.
O rok neskôr bol zvolený do Dumy a po odchode Sergeja Wittea bol nominovaný na ďalšieho ministerského predsedu. Namiesto Ľvova však voľby vyhral Ivan Goremykin.
V dobe Stolypinovych reforiem sa zaoberal otázkou kolonizácie Sibíri. V roku 1913 bol Ľvov zvolený do Moskovskej mestskej rady, minister vnútra Nikolaj Malkakov však túto voľbu vyhlásil za neplatnú. Do vypuknutia prvej svetovej vojny bol Ľvov predsedom organizácie Zemstvo. V roku 1911 prešiel zo strany Kadetov k Progresívnej strane.
Rok 1917
Počas februárovej revolúcie, ktorá zvrhla cára Mikuláša II., sa Ľvov stal hlavou dočasnej vlády, formálne menovanou cárom, ako jeho posledným zásahom do politiky. Ľvovova vláda však nemala dostatočnú podporu, Ľvov preto v júli roku 1917 odstúpil v prospech ministra spravodlivosti jeho vlády, Alexandra Kerenského.
Útek do exilu
Keď vypukla októbrová revolúcia, bol Ľvov boľševikmi zatknutý. Podarilo sa mu však uniknúť do Ťumeňu. Tam však bol Ľvov roku 1918 opäť zatknutý agentmi z Čeky. Opäť sa mu však podarilo ujsť, najprv do Omska, a potom do USA. Odtiaľ Ľvov finančne podporoval príslušníkov Bielej armády.
Georgij Ľvov zomrel 7. marca 1925 v Paríži a je pochovaný na ruskom cintoríne v Sainte-Geneviève-des-Bois.
Ecques
Ecques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam polostrovov Írska
Zoznam polostrovov Írska obsahuje prehľad polostrovov nachádzajúcich sa v Írsku.
Git
Git alebo GIT môže byť:
Huygens
Huygens (vyslovujeme „hajchens“) môže byť:
Gaius Iulius Hyginus
Gaius Iulius Hyginus (64 pred Kr. – 17 po Kr.) bol rímsky spisovateľ a vzdelanec, ktorý viedol Palatínsku knižnicu založenú za vlády cisára Augusta. Hyginus bol pôvodom otrok buď z Hispánie alebo Alexandrie, ktorý získal za svoje služby prepustenie (podľa svojho pôvodného pána prijal meno Gaius Iulius). Jeho osud dokazuje, ako osobné schopnosti jednotlivca mohli vyniesť na vrchol aj otroka. Nakoniec ale Hyginus upadol u cisára v nemilosť a dožil v chudobe, podporovaný svojím priateľom, historikom Clodiom Liciniom.
Hyginus bol autorom početných vedeckých diel zaoberajúcich sa poľnohospodárstvom, dejepisectvom, literárnou kritikou (Hyginus vytvoril komentár Vergília) aj geografiou, v čom nasledoval veľkého rímskeho encyklopedistu Marca Terentia Varrona. Z Hyginovho diela sa dodnes nič nezachovalo.
Hyginus býva mylne stotožňovaný s prácami Fabulae (Báje), De astronomia (aj Poeticon astronomicon, O astronómii). Obe diela sú písané rudimentárnou latinčinou a obsahujú množstvo jazykových chýb, ktoré sotva možno pripísať veľkému učencovi, nadto vedúcemu knižnice. Zdá sa skôr, že ide o dva školské výťahy, ktoré vznikli v 2. storočí po Kr. a boli Hyginovi pripísané neskôr.
Alžbetínske divadlo
Alžbetínske divadlo bolo renesančné divadlo v Anglicku (doba kráľovnej Alžbety).
Génius W. Shakespeare tu zaznamenáva vrchol, ktorý nebol nikdy prekonaný. Existovali spoločnosti profesionálnych hercov, ktorí hrávali divadlo pred kráľovnou, aristokraciou, ale aj mešťanmi a chudobou. Mali buď vlastné budovy za hradbami, alebo hrávali v hostincoch. Predstavenia sa väčšinou konali popoludní v okrúhlej budove s otvoreným dvorom (tzv. jama) pre chudobu, okolo boli zastrešené galérie pre bohatých a šľachta sedávala na javisku. Herci používali jednoduché rekvizity ako nábytok, vetvičky, herecké kostýmy a uplatňovali gestikuláciu a mimiku. Neraz museli preukázať šermiarske schopnosti. Ženské úlohy ešte stále hrali muži.
A Streetcar Named Desire
A Streetcar Named Desire môže byť:
NGC 3095
NGC 3095 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 16. februára 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Karibský pohár v hádzanej 2013
Turnaj slúžil ako kvalifikácia stredoamerických družstiev na Stredoamerické a karibské hry 2014, ktoré sa uskutočnili v mexickom Veracruz. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá. Pri neúčasti družstiev Venezuely a Haiti tak postúpili všetky zúčastnené tímy.
Muži
Zápas bol prerušený a dohraný 8.11.2013.
Amsterdam Centraal
Amsterdam Centraal je hlavná vlaková stanica v Amsterdame. Je jedným z hlavných železničných uzlov Holandska a denne cez ňu prechádza približne 192 000 ľudí. Je to tiež začiatočná stanica liniek amsterdamského metra 51, 53 a 54. Hlavným operátorom je kráľovská železničná spoločnosť NS.
Budovu stanice navrhli architekti Pierre Cuypers a Adolf van Gendt. Stanica bola otvorená v roku 1889. Samotná budova bola postavená v štýle novorenesancie a neogotiky.
Je zastávkou pre vysokorýchlostné vlaky Eurostar, ICE International a Thalys.
Amsterdam Centraal je tiež uzlom regionálnej a mestskej dopravy. Zastavuje tam množstvo autobusov, električky, mestské metro a trajekty.
Michaela Kocianová
Michaela Kocianová (* 29. december 1988, Trenčín) je slovenská topmodelka.
Život
Michaela patrí k najznámejším slovenským topmodelkám. Meria 181 centimetrov, farba vlasov je svetlo – hnedá a miery má 80 – 60 – 87. Má staršiu sestru a mladšieho brata. Objavili ju v súťaži Kenvelo Elite Model Look Slovakia, kde sa umiestnila na druhom mieste v národnom finále. Vyštudovala odbor hotelová akadémia na Strednej odbornej škole obchodu a služieb v Trenčíne. Od roku 2009 žije v New Yorku.