cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chan Fej
Legalizmus
Chan Fejova filozofia nazývaná legalizmus (niekedy tiež používané označenie legizmus) je zameraná na vládcu. Podľa jeho filozofie vládca pevne ovláda štát za pomoci troch konceptov: svoje mocenské pozície (勢, š’), určitých techník (術, šu) a zákonov (法, fa). Legizmus vychádza z predpokladu, že každý koná v súlade s jediným princípom: vyhýbanie sa trestu za súčasné snahy dosiahnuť zisk. Zákony preto musia tvrdo trestať akékoľvek nežiaduce konanie a súčasne odmeňovať tých, ktorí zákony dodržiavajú (pozri legalizmus).
Legalizmus syntetizoval idey Šang Janga, Šen Pu-chaja a Šen Taoa. Od Šang Janga prevzal jeho dôraz na zákony, od Šen Pu-chaja dôraz na techniky a od Šen Tao názory na autoritu a legitimitu.
Jeho filozofia mala veľký vplyv na kráľa štátu Čchin a neskoršieho prvého cisára zjednotenej Číny Čchin Š’-chuang-tiho a stali sa jedným z vodcovských princípov vládcovej politiky. Po predčasnom páde dynastie Čchin bola Chan Fejova filozofia nasledujúcou dynastiou Chan oficiálne hanobená. Aj napriek svojmu vyvrženeckému postaveniu v priebehu histórie cisárskej Číny Chan Fejova politická teória aj naďalej silne ovplyvňovala každú nasledujúcu dynastiu a konfuciánsky ideál vlády bez zákonov nebol nikdy uskutočnený.
Chan Fejova filozofia bola predmetom obnoveného záujmu za vlády Komunistickej strany pod vedením Mao Ce-tunga, ktorý sám niektoré z jej zásad obdivoval.
Chan Fejovo úplné zaznamenané dielo je zhromaždené v spise Chan Fej-c’, knihe o 55 kapitolách. Tento spis je významný aj ako jediný zachovaný zdroj početných príbehov z obdobia bojujúcich štátov.
Drienovec (prítok Bodvy)
Drienovec je potok v Košickom regióne na území obcí Debraď, Drienovec, Moldava nad Bodvou, Turnianska Nová Ves a Turňa nad Bodvou v okrese Košice-okolie v Košickom kraji. Je to pravostranný prítok Bodvy v povodí Slanej; má dĺžku 13,8 km. Je to vodný tok V. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-33-01-119. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Košická kotlina, geomorfologický podcelok Medzevská pahorkatina, geomorfologický podcelok Košická rovina.
Prameň
Pramení v hornej časti intravilánu obce Debraď v nadmorskej výške 268 m n. m. v okrese Košice-okolie v geomorfologickom podcelku Medzevská pahorkatina v Košickom regióne.
Opis toku
Od prameňa tečie južným smerom v strede intravilánu obce Debraď, pokračuje južným smerom cez poľnohospodársky extravilán, kde je lemovaný pásom príbrežnej vegetácie, pravým brehom obteká pole Dlhučké, ľavým brehom pole Moldavský záhon, pravým brehom pole Krížne a pole Konopniská; v nadmorskej výške 234 m n. m. od trojchotárnika obcí Debraď, Drienovec a Moldava nad Bodvou bez zmeny smeru sleduje obecnú hranicu medzi Drienovcom a Moldavou nad Bodvou, pravým brehom obmýva les a vrch Koncový košiar, ľavým brehom obmýva les Ceriny; opúšťa obecnú hranicu juhozápadným smerom a tečie cez územie Drienovca, oblúkom obteká vrch Dajdomb (265 m n . m.) a pri vodárenskom zariadení mení smer na západ; poniže vodárne sa rozteká, tvorí ostrov, vstupuje do intravilánu Drienovca, po ráztoke tvorí ďalší ostrov, v nadmorskej výške 188 m n. m. priberá pravostranný prítok Miglinc, opúšťa intravilán Drienovca a v poľnohospodárskom extraviláne oblúkom mení postupne smer až na južný, stretáva sa s obecnou hranicou medzi obcami Drienovec a Turňa nad Bodvou, kde v nadmorskej výške 177 m n. m. priberá pravostranný prítok Skalný potok; sleduje obecnú hranicu, podteká cestu I. triedy 16 Zvolen – Košice i železničnú trať Zvolen - Košice, pri trojchotárniku obcí Drienovec, Turňa nad Bodvou a Turnianska Nová Ves mení smer na západný, sleduje na krátkom úseku obecnú hranicu medzi obcami Turňa nad Bodvou a Turnianska Nová Ves až po nadmorskú výšku 174 m n. m., kde opúšťa obecnú hranicu; posledných napriamených 150 m svojho toku tečie územím Turne nad Bodvou a v nadmorskej výške 172 m n. m. ústi ako pravostranný prítok do Bodvy. Pramení, preteká a ústi v geomorfologickom celku Košická kotlina, pramení a hornou časťou preteká v geomorfologickom podcelku Medzevská pahorkatina a dolnou časťou preteká a ústi v geomorfologickom podcelku Košická rovina.
Pôvod názvu
Hydronymum Drienovec má pôvod v názve obce Drienovec, v priestore ktorej značnú časť svojho toku preteká. Názov obce konzervujúci nespisovný prvok s tvrdým n, bol bez zmeny prenesený na potok v protiklade so spisovnou podobou Drieňovec.
Názov obce Drienovec súvisí s charakteristickým výskytom dreviny z čeľade drieňovitých drieňa obyčajného (Cornus mas) v priestore sídla, osady, dnešnej obce Drienovec, z ktorého slovného základu po doplnení formantom -ov-ec bol utvorený názov Drienovec ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii vrátane hydronymie ; porovnaj názvy vodných tokov napr. Bzovec, Bukovec, Hrabovec, Javorovec, Jelšovec. Názov potoka bol štandardizovaný v roku 1976 v podobe Drienovec, ktorá v zmysle zásady - regulatívu hierarchickej postupnosti rešpektovala nespisovnú podobu názvu obce. Značný počet názvov iných potokov na Slovensku obsahuje slovný základ všeobecného podstatného mena drieň: Drienický potok, Drienok, Drieňov, Drieňová, Drieňovec (prítok Budinského potoka), Drieňovec (prítok kanála Veľké Revištia-Bežovce), Drienovka, Drienovský potok, Drieňovský potok (prítok Východného Turca), Drieňovský potok (prítok Slatiny), Drieňovský potok (prítok Kútočného potoka), Drieňovský potok (prítok Štiavnice), Drieňovský potok (prítok Mačacieho potoka), Drieňový potok (prítok Bukového potoka), Drieňový potok (prítok Žitavy) i kanálov: Drieňový kanál, Drieňovský kanál, Drieňovec. Názvy týchto vodných tokov majú podobnú motiváciu: buď v svojom pomenovacom procese prebrali s prípadnou modifikáciou do svojho názvu časť názvu sídelného objektu (obce, časti obce) respektíve nesídelného objektu (vrchu, lesa) alebo v pomenovacom procese primárne využili slovný základ apelatíva drieň.
História názvu
Potok so súčasným názvom Drienovec tečúci od obce Debraď cez obec Drienovec a ústiaci do rieky Bodva v priestore obce Turňa nad Bodvou sa uvádza v roku 1439 pri opise hraníc medzi Turňou nad Bodvou a obcou Drienovec pod svojim pôvodným názvom Debraď (fluvium Debred pathaka). Názov potoka sa preniesol na dedinu Debraď ležiacu pri prameni potoka. Dedina Debraď (populi sepe dicti monasteri ..., de Debragh) sa pripomína už v listine z roka 1255 (Rádový archív prepoštstva v Jasove, extra fasc., No 1). Názov Debraď (maďarsky Debrőd) má pôvod v apelatíve dъbrь → debra s významom rokľa, dolina, zrázne údolie, výmoľ, príkry úval. Na východnom Slovensku sa slovo debra a od neho odvodené toponymá zachovali v slovnej zásobe slovenčiny až do súčasnosti. Keďže dolina potoka Debraď sa už v posledných storočiach stredoveku pomaďarčila, jednotlivé úseky dolného toku potoka dostali nové maďarské názvy Sor patak a Somodi patak; v poradí druhý názov podľa charakteristického výskytu dreviny z čeľade drieňovitých drieňa obyčajného (maďarsky som = slovensky drieň); po opätovnom posune slovensko-maďarskej etnickej a jazykovej hranice bol maďarský názov potoka (i obce) Somodi patak späťprevzatý do slovenčiny v podobe Drienovec.
Brown County
Brown County môže byť:
Ь
náhľad|Písmeno Ь Ь (minuskula ь) je písmeno cyriliky.
Pôvodne slúžilo na zachytenie mäkkého jeru, čo bola ultrakrátka samohláska i.
Písmeno je súčasťou písmen Љ, Њ a Ы.
Povodie Popradu
náhľad|Povodie Popradu Povodie Popradu je povodie na severnom Slovensku a v južnom Poľsku.
Vymedzenie a charakteristika
Je to čiastkové povodie Dunajca, ktoré je zasa čiastkovým povodím rieky Visla. S výnimkou kratších prítokov rieky Dunajec (Biela voda, Osturniansky potok, Rieka a Lipník s prítokmi), je Poprad jedinou slovenskou riekou baltského úmoria. Povodie sa nachádza na území severného a západného Spiša a severozápadného Šariša a zaberá plochu 2 081 km² (208 100 ha), z toho 1 950 km² na území Slovenska a 131 km² na území Poľska. Najvyšší bod povodia je Gerlachovský štít, najnižší bod je ústie do Dunajca pri Novom Sade (cca ).
Rieka na území Slovenska odvodňuje územie okresov Poprad, Kežmarok a Stará Ľubovňa. Poprad odvádza vodu z častí geomorfologických celkov Tatry, Kozie chrbty, Levočské vrchy, Spišská Magura, Spišsko-šarišské medzihorie, Čergov, Pieniny a Podtatranská kotlina.
Na území Poľska odvodňuje časť powiatu Nowy Sącz.
Priebeh rozvodnice
Západná rozvodnica vedie od sútoku južným smerom cez Stary Sącz na Zlomnisty wierch, Wielki Rogacz a sedlo Gromadzka pri štátnej hranici. V Pieninách sleduje hraničnú čiaru západným smerom cez Vrchriečky na Vysoké skalky, kde sa stáča južným smerom a nevýrazným sedlom východne od Stráňan pokračuje do Spišskej Magury. Potoky severnej časti tohto pohoria vedú k Dunajcu, južné toky napájajú priamo Poprad. Rozvodnica tak prechádza hrebeňom pohoria západným smerom cez vrcholy Horbáľová, Veterný vrch , Magurské sedlo , Smrečiny a Magurku  na Príslop , kde sa stáča južne do sedla Pod Príslopom. Pokračuje na hrebeň Belianskych Tatier cez Strednicu, Javorinku , Havran a Hlúpy  do Kopského sedla. Vo Vysokých Tatrách prebieha rozvodnica rovnako hlavným hrebeňom cez Jahňací, Ľadový (s najvyšší bod na rozvodnici), Javorový, Lavínový, Popradský Ľadový štít a Rysy na Čubrinu, ktorá je uzlovým vrcholom rázsochy Kôprovského štítu. Ňou vedie južným smerom hranica hlavného európskeho rozvodia, keďže západné svahy, klesajúce do Hlinskej a Temnosmrečinskej doliny odvádzajú vodu do Váhu. Na Hrubom vrchu sa nachádza najvyšší bod hlavného rozvodia Čierneho a Baltského mora. V tejto časti pohoria pramení Hincov potok a Krupá, zdrojnice rieky Poprad.
Západná hranica vedie cez Kôprovský štít, Furkotský štít, Štrbské Solisko a západný okraj Štrbského plesa k Tatranskej Štrbe. Tzv. štrbským prahom hranica pokračuje cez Konskú hlavu a Šuňavu na Krahulec, kde sa stretávajú povodia Popradu, Váhu a Hornádu. Odtiaľto vedie hranica medzi povodím Popradu a Hornádu východným smerom pohorím Kozie chrbty cez vrcholy Kozí kameň, Krížnu na Krížovú , kde sa stáča severným smerom do Podtatranskej kotliny. Rozvodnica je tu v pahorkatinnom území kotliny nevýrazná a vedie v línii Gánovce - Hozelec do Levočských vrchov. Pokračuje vrcholmi Kotlisko, Vtáčí vrch , Brezová , Ostrá hora , Krížový vrch , Javorina , Javor , Zámčisko a Čierna Kopa  do sedla pri obci Bajerovce.
V Spišsko-šarišskom medzihorí vedie hranica severne od obce Krásna Lúka cez Kňazovú a Demianku  do sedla Pusté Pole, kde pokračuje do   Čergova. Cez Lysú horu vedie hranica na Minčol, kde povodie Torysy strieda povodie Tople, ktorá na južných svahoch masívu pramení. Hranica rozvodia sa stáča severným smerom a kopíruje hrebeň Čergova cez Malý Minčol, Murianik a Obručné na štátnu hranicu. Hlavné európske rozvodie pokračuje hraničnou čiarou až po Čierťaž, kde pokračuje na územie Poľska a vrchy Rodziele , Jaworzynka , Runek , Wierch nad Kamieniem , rázc. Pod Makowica, Ostra, Nad Garbem a lazy Gaj k ústiu do Dunajca.
Riečna sieť
Hlavným tokom je rieka Poprad, ktorá vzniká v Mengusovskej doline vo výške sútokom zdrojníc Hincov potok (považovaný za pramenný tok) a Krupá. Rieka má až po Svit podobu horskej bystriny, v Popradskej kotline sa tok spomaľuje a postupne mohutnie. Vytvára veľký oblúk stočený na severovýchod, pričom priberá všetky južné vodné toky z Vysokých a Belianskych Tatier. V Poprade sa rieka stáča na severovýchod a veľkým oblúkom ohraničuje severný okraj Levočských vrchov, aby neskôr svoj už juhovýchodný smer toku opäť zmenila na severozápadný. Na hraničnom úseku sa zarezáva do Ľubovnianskej vrchoviny a vytvára hlboký kaňon a pri obci Mníšek nad Popradom sa stáča viac na sever a pokračuje poľským územím k mestu Nowy Sącz, kde ústi do Dunajca.
Z hľadiska prítokov je povodie Popradu dobre vyvinuté, no rieka ma prevažne kratšie prítoky. Medzi významné patria ľavostranný Velický potok, Skalnatý potok, Kežmarská Biela voda, Biela, Rieka, Kamienka, Veľký Lipník, z pravostranných Mlynica, Ľubica, Lomnický potok, Jakubianka, Ľubotínka a Muszynka. thumb|300px|Európske povodia a hlavné rozvodia
Susedné povodia
Na severe a severozápade povodie Popradu priamo nadväzuje na povodie Dunajca, na západe v Tatrách prebieha hlavné európske rozvodie - prítoky Popradu smerujú vodu do Baltského, prítoky Bieleho Váhu do Čierneho mora. Na juhozápade sa nachádza povodie Hornádu, od masívu Javoriny pokračuje povodie Torysy a od Minčola  povodie Tople. Európske rozvodie končí na vrchole Čierťaž, odkiaľ rozvodnica pokračuje na územie Poľska. Z východnej strany potom susedí povodie Bialej a Kamienice, oba toky smerujúce do Dunajca.
Teyjat
Teyjat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pavel Sibyla
Pavel Sibyla (* 1. apríl 1978, Detva) je slovenský politik a publicista.
Teyjat
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pavel Sibyla
Životopis
Narodil sa v Detve, vyrastal v Hriňovej. V roku 2002 sa stal absolventom histórie na Trnavskej univerzite v Trnave.
Cass County
Cass County môže byť:
Pavel Sibyla
Životopis
Publikovať začal v roku 2004 v denníku SME a neskôr v rokoch 20082014 bol reportérom ekonomického týždenníka TREND. V roku 2013 založil internetový magazín Mono a stal sa jeho prvým šéfredaktorom.
Mesnil-Martinsart
Mesnil-Martinsart je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Pavel Sibyla
Životopis
Od novembra 2014 do júla 2015 bol vedúcim odboru vnútornej politiky v Kancelárii prezidenta SR Andreja Kisku. Z tejto pozície odišiel aby sa stal v rokoch 2015 až 2018 výkonným riaditeľom Nadácie Zastavme korupciu.
Mesnil-Martinsart
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pavel Sibyla
Politická činnosť
Pavel Sibyla sa v septembri 2018 stal členom hnutia Progresívne Slovensko. V máji roku 2019 bol zvolený za člena predsedníctva hnutia.
Mesnil-Martinsart
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pavel Sibyla
Tvorba
V roku 2009 mu vyšli dve prozaické knihy - zbierka poviedok Coffee stories alebo Deň ako každý iný, a novela Niečo o orchideách.
The Final Countdown
The Final Countdown môže byť:
Amfikrates
Amfikrates môže byť:
Bartolomé
Bartolomé môže byť:
Arsenal Fútbol Club
Arsenal Fútbol Club, skrátene Arsenal, mimo Argentíny známy pod názvom Arsenal de Sarandí, je argentínsky športový klub so sídlom na predmestí Buenos Aires Sarandí. Arsenal vyhral jeden titul v argentínskej najvyššej súťaži Primera División. Na medzinárodnej úrovni vyhral klub dve trofeje. Domáce zápasy hráva klub na štadióne Estadio Julio Humberto Grondona. V súčasnosti hráva najvyššiu argentínsku futbalovú súťaž Primera División.
Evanjelický kostol v Necpaloch
Evanjelický kostol v Necpaloch je klasicistický kostol z roku 1835, ktorý bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku dňa 26. novembra 1963. Významný je svojim tzv. Turzovým oltárom, jednou z najvýznamnejších renesančných pamiatok na Slovensku.
Arsenal Fútbol Club
História
thumb|V roku 1962 vyhral klub prvú súťaž. thumb|Tím v roku 1964 vyhral súťaž Primera C. Klub bol založený v januári 1957 bratmi Héctorom a Juliom Humbertom Grondonovcami. V blízkosti sa nachádzal vojenský sklad (arzenál), čo inšpirovalo názvov klubu. Klub začal svoje pôsobenie v nižších súťažiach v roku 1961, kedy obsadil druhé miesto v súťaži Primera D. V roku 1962 už túto ligu vyhral, keď neprehral žiadny zápas počas celej sezóny. Klub tak postúpil do súťaže Primera C. Túto ligu vyhral už v ročníku 1964. Následne hral súťaž Primera B, kde sa postupne uchytil medzi najlepšími tímami. V sezóne 1969 obsadil výborné tretie miesto, toto zopakoval aj v nasledujúcej sezóne. V ročníku 1971 skončil dokonca na druhom mieste. V ďalšej sezóne sa už klubu až tak nedarilo a skončil v spodnej časti tabuľky. Zvyšok 70. rokov tak klub strávil zväčša v strede tabuľky. Na začiatku 80. rokov sa klubu darilo menej a umiestňoval sa skôr v spodnej časti tabuľky. V sezóne 1984 skončil klub úplne posledný vo svojej skupine A zostúpil do súťaže Primera C. Tu hral do ročníka 1986, keď sa mu podarilo cez postupové play-off vrátiť späť do súťaže Primera B, čo bola vtedy po reorganizácií futbalových súťaží v Argentíne až tretia najvyššia argentínska liga. Tu Arsenal hneď vo svojej prvej sezóne (1986/87) obsadil štvrté miesto. V ďalej sezóne sa dostal až do finále postupového play-off, no prehral a tak zotrval v tejto súťaži. V ročníku 1988/89 sa ale klubu veľmi nedarilo a skončil v spodnej časti tabuľky. V nasledujúcom ročníku sa posunul do stredu tabuľky. V sezóne 1990/91 obsadil štvrté miesto a mohol sa predstaviť v play-off o postup, kde bol však neúspešný.
Evanjelický kostol v Necpaloch
História
Reformácia má v Necpaloch, podobne ako v Turci všeobecne, dlhú a bohatú tradíciu. Prvý evanjelický kňaz je v Necpaloch doložený už v roku 1593. Miestni evanjelici používali starý kostol sv. Ladislava až do roku 1681, kedy sa konal šopronský snem. Ten potvrdil prax odoberania kostolov protestantom, no dovolil v každej stolici postaviť maximálne dva evanjelické kostoly, za splnenia prísnych obmedzení. V Turci boli týmito miestami práve Necpaly a Ivančiná. Tak vznikol v Necpaloch drevený artikulárny kostol slúžiaci evanjelikom v celom dolnom Turci. Kráľovský komisár Jozef Erdődy určil lokalitu pre stavbu kostola v roku 1689. Keď sa v roku 1752 dostal do Necpál turzov oltár z Oravského hradu, prešiel tento kostol stavebnou úpravou a oltár slávnostne osadili do rozšíreného kostola. Tento kostol bol rozobraný v roku 1835, v období, kedy už neplatili obmedzenia Šopronského snemu a evanjelici si už mohli stavať murované chrámy. Novú stavbu vyhotovil staviteľ Teofil Kraus. Jej dokončenie sa oneskorilo do roku 1843 kvôli tragickému zrúteniu klenby pri oltári. Vežu ku kostolu pristavali až v roku 1863 pod vedením Daniela Čatloša z Liptovského Petra. Kostol bol naposledy obnovovaný v rokoch 20022006.
Arsenal Fútbol Club
Postupný vzostup
Úspech sa dostavil v sezóne 1991/92, kedy skončil Arsenal najprv v tretej lige piaty, no vyhral následné postupové play-off a postúpil do druhej najvyššej súťaže Nacional B. Vo svojej prvej druholigovej sezóne obsadil klub šieste miesto a mohol tak hrať play-off o postup do najvyššej argentínskej súťaže. Tu však vypadol už v prvom kole. Arsenal sa postupne usadil v strede ligovej tabuľky. Až v ročníku 1995/96 podával horšie výkony, čo sa odrazilo predposledným miestom v tabuľke zostupu. Klub tak hral zostupové play-off, kde sa mu podarilo zachrániť. Aj v sezóne 1996/97 skončil Arsenal v spodnej časti tabuľky a hral znova play-off o udržanie sa. Tu sa zachránil iba veľmi tesne. V ročníku 1997/98 sa mu darilo viac a prebojoval sa do skupiny o postup do prvej ligy. V nasledujúcom roku bol Arsenal vo svoje skupine druhej ligy dokonca na druhom mieste, no v následnom play-off o postup bol neúspešný. Aj v nasledujúcich sezónach hral Arsenal o postup do prvej ligy. Úspech v play-off o postup sa však dostavil až v sezóne 2001/02, kedy sa klub dokázal prebojovať až do finále, kde porazil v dvoch zápasoch tím Gimnasia y Esgrima (CdU).
Evanjelický kostol v Necpaloch
Architektúra kostola
Evanjelický kostol je monumentálna stavba, dominanta okolitej krajiny. Nachádza sa v izolovanej polohe na okraji obce, na vyvýšenine, v bývalej záhrade kaštieľa Justovcov. Má netradičnú orientáciu, severozápad - juhovýchod. Vznikol na mieste starého artikulárneho kostola v jednej stavebnej etape v rokoch 1835 až 1843, pod vedením staviteľa Teofila Krausa. Architektúra kostola sa vyznačuje štýlovou čistotou dobového klasicizmu. Kostol je jednoloďový, na obdĺžnikovom pôdoryse. Svätyňa je pravouhlo ukončená. Veža kostola je zapustená do vnútra hmoty kostola. Hlavná fasáda kostola je členená pilastrami. Okná sú dekorované šambránami, ukončené stlačeným oblúkom. Veža je armovaná pilastrami s iónskymi hlavicami. V mieste zvonice má veža zdvojené okno s okenicou. Helmica je zvonovitá, ukončená lucernou s makovicou a dvojkrížom. V interiéri sa nachádzajú empory na pôdoryse elipsy, tak sieňový priestor pôsobí ako centrálna dispozícia a nie ako bloková stavba viditeľná z exteriéru. Klenba stopu lode kostola je drevená, korýtková, taktiež v eliptickom tvare. Okná do lode sú ukončené stlačeným oblúkom, v priestore oltára atypické okná v tvare ľadviny. Vnútorný priestor je delený klasicistickými pilastrami s rímsovými hlavicami, ktoré nesú klenbu. Svätyňa je zaklenutá stlačenou valenou klenbou.
Arsenal Fútbol Club
Prvá liga
thumb|Najvyššiu súťaž hrá klub od sezóny 2002/03 (zápas s tímom [[Club Atlético San Lorenzo de Almagro|San Lorenzo v roku 2007).]] Klub sa premiérovo vo svojej histórií predstavil v najvyššej argentínskej súťaži v ročníku 2002/03. Najvyššia súťaž bola v tej dobe rozdelená na časť Apertura a Clausura, pričom Arsenal obsadil v časti Apertura ôsme miesto a v časti Clausura štrnáste miesto. Klub sa postupne usadil v strede ligovej tabuľky. V sezóne 2006/07 obsadil Arsenal v oboch častiach najvyššej súťaže piate miesto. V nasledujúcej sezóne sa klubu podarilo kvalifikovať do kontinentálnej súťaže Copa Sudamericana. Tu nadviazal na ligový úspech, keď sa prebojoval až do finále, kde zvíťazil nad slávnym mexickým klubom América. V nasledujúcich ročníkoch sa klubu až tak nedarilo a umiestnil sa skôr v spodnej časti tabuľky. V ročníku 2010/11 v časti Apertura obsadil výborné tretie miesto. Mohol tak hrať znova Copa Sudamericana, pričom v ročníku 2011 sa prebojoval až do štvrťfinále tohto pohára. Sezónu 2011/12 nezačal Arsenal veľmi dobre, v časti Apertura skončil až trinásty. V časti Clausura však začal podávať oveľa lepšie výkony a obsadil prvé miesto, vďaka čomu získal svoj prvý majstrovský titul. Mohol tak hrať aj hlavnú kontinentálnu súťaž Copa Libertadores, kde však nebol veľmi úspešný. Na úspech v ďalšom ročníku nenadviazal a opäť skončil v strede tabuľky. Vyhral však národný pohár Copa Argentina, keď vo finále porazil klub San Lorenzo. V rovnakom roku vyhral aj Supercopa Argentina. Aj v ďalších sezónach skončil klub niekoľkokrát na miestach, ktoré umožňovali hrať kontinentálne súťaže. V sezóne 2016/17 obsadil Arsenal v najvyššej súťaži až 27. miesto.
Evanjelický kostol v Necpaloch
Architektúra kostola
Dominantou interiéru je oltár Speculum Iustificationis z roku 1611, vyspelé renesančné dielo. Autor je neznámy, maľby bývajú pripisované norimberskému maliarovi Paulovi Juvenelovi. Oltár objednal pre kaplnku Oravského hradu Juraj Turzo, uhorský palatín a podporovateľ Reformácie. Do Necpál sa dostal ako dar Juraja Erdődyho, ktorý kaplnku upravoval v barokovom duchu, pre rodinu Justovcov v roku 1752. Oltár je edikulového typu, skladá sa z predely, stredná časť s centrálnym obrazom uprostred dvojice stĺpov a horná, nadstavec v tvare prerušeného trojuholníkového štítu s vloženým panelom s obrazom. Po bokoch nadstavca sa nachádzajú rodové erby Juraja Turzu a jeho manželky Alžbety Coborovej. Erby sú nesené dvoma sochami postáv ležiacich na štíte nadstaca. Na predele sa nachádza maľba poslednej večere, po stranách osemuholníky s maľbami manny a Mojžiš udiera palicou do skaly. Bočné krídla obsahujú maľby: Jonáš vyvrhnutý veľrybou, Samson zápasí s levom, Vyhnanie z raja a Ukrižovanie. V nadstavci je maľba Posledný súd. Centrálny obraz Speculum Iustificationis (Zrkadlo ospravedlnenia) predstavuje turzove vyznanie viery. Vyjadruje jeden z princípov lutherovho učenia, že hriešny človek má možnosť ospravedlniť svoje hriechy pred Bohom pomocou viery. Vznikol podľa grafickej predlohy Josta Ammana a Alexandra Maira. Svojim obsahom aj formou predstavuje na Slovensku absolútny unikát. Symetrická kompozícia je zložená z hexagramu opísaného kružnicou. Kruh obopínajú postavy Boha Otca, Ježiša a Adama, uprostred je zobrazená holubica, Duch Svätý. V dolnej časti obrazu je zobrazená alegorická postava ženy stojacej na hadovi, alegória Lásky. Po stranách sa nachádzajú ďalšie námety v troch symetrických pásoch: Ján Krstiteľ, Nádej a Viera, Mojžiš s kánonovými tabuľami, Svedomie a Pokánie. V rohoch obrazu sa nachádzajú kruhové medailóny: anjel s dieťaťom v náručí (Milosrdenstvo Božie), anjel s váhami, mečom a lebkou (Spravodlivosť), ďalšie medailóny zobrazujú milosrdenstvo a útechu v hodine smrti a posledný symboly smrti, hriechu, a večného zatratenia. Obraz predstavuje zložitý systém navzájom previazaných symbolov.
Arsenal Fútbol Club
Farby a znak klubu
Klubové farby sú červená a bledomodrá. Tieto si zvolil ako poctu pre tradičné tímy z mesta Avellaneda (Independiente a Racing Club), ktoré sa nachádza v oblasti Buenos Aires. Klub používa bledomodré dresy s diagonálnou červenou čiarou.
Klubový znak je taktiež bledomodrej farby s červeným diagonálnym pásom, nad ním je jeden vodorovný červený pás, v ktorom je názov klubu. thumb|Štadión klubu.
Štadión
Klub hrá na svojom súčasnom štadióne Estadio Julio Humberto Grondona od roku 1964. Jeho pôvodná kapacita bola 36.300 miest. V súčasnosti je kapacita po úpravách znížená na 18 500 miest.
Rivalita a fanúšikovia
Hlavným rivalom tímu je klub El Porvenir. S týmto sa Arsenal stretával ešte v čase, keď hrával nižšie súťaže. Rivalita vládne tiež s klubmi Dock Sud a San Telmo.
Štefan Vašek
Prof. PhDr. Štefan Vašek, CSc. (* 25. december 1936, Lučenec† 13. január 2017, Bratislava) bol československý a slovenský špeciálny pedagóg, vysokoškolský učiteľ, zakladateľ a spolutvorca koncepcie špeciálnej pedagogiky v Česku a na Slovensku. Praktické skúsenosti získal ako riaditeľ Osobitnej školy a Osobitnej učňovskej školy pre telesne postihnutých v Slavnici. Od roku 1978 pôsobil na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1999 – 2002 bol členom Akreditačnej komisie vlády SR. V roku 2013 dostal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy za mimoriadne zásluhy o rozvoj špeciálnej pedagogiky na Slovensku. Zakladateľ spoločnosti SAPIENTIA, s.r.o., ktorá je prevádzkovateľom súkromných zdravotníckych zariadení Inštitút zdravia a krásy FRAIS a Pain Clinic - Centrum liečby bolesti.
Život
Štefan Vašek sa narodil v Lučenci ako druhý syn stolára a drevorezbára. Prežil harmonické detstvo a ako sám tvrdí, nenazval by ho šťastným, ale spokojným. Jeho život do určitej miery ovplyvnila aj skutočnosť, že vyrastal v dvojjazyčnom prostredí. Prirodzená tolerancia a to nielen k inojazyčnosti, ale aj k inoetničnosti bola u Štefana Vašeka okrem iného ovplyvnená aj prítomnosťou menšinového a etnického obyvateľstva v regióne v ktorom strávil detstvo. Profesor Vašek občas s humorom rád dodal, že on sám je maďarsky hovoriaci Slovák s českým menom.
Počas detstva, ale i v neskorších rokoch sa Štefan Vašek aktívne venoval športu. Po ukončení SŠ prejavil záujem o štúdium medicíny, avšak bol prijatý na Farmaceutickú fakultu v Bratislave, na ktorej študoval dva roky (1955 až 1957). S budúcim povolaním lekárnika sa, ako profesor Vašek sám uvádza vo svojom životopise, nevedel zmieriť, a tak prestúpil na Vyššiu pedagogickú školu v Bratislave, na ktorej chcel študovať defektológiu. Toto želanie sa naplnilo až po absolvovaní štúdia biológie a chémie, keď na fakulte spoločenských vied Vysokej školy pedagogickej pokračoval v rokoch 1959 až 1962 v štúdiu popri zamestnaní v odbore defektológia v špecializácii psychopédia a logopédia.
Počas pôsobenia v Slávnici uzavrel manželstvo s učiteľkou špeciálnej školy Emíliou Bartkovou s ktorou prežil harmonické manželstvo po zvyšok života. S manželkou Milkou vychovali dcéru MUDr. Vandu Przewlocku, z ktorej sa stala lekárka a aktuálne pôsobí spolu so svojim manželom MUDr. Irekom Przewlockym, ako riaditeľka spoločnosti Sapientia, ktorá prevádzkuje polikliniky pod značkami Inštitút zdravia a krásy FRAIS a taktiež Pain Clinic - Centrum liečby bolesti.
V roku 1975 absolvoval rigoróznu skúšku a obhajobou rigoróznej práce získal titul PhDr. Po úspešnej obhajobe dizertačnej práce 29. júna 1979 získal akademický titul CSc. a do vedecko-pedagogickej činnosti docenta bol menovaný v roku 1982. V roku 1997 sa doc. Š. Vašek, CSc. habilitoval a inauguroval, na základe čoho bol menovaný do najvyššej vedecko-pedagogickej hodnosti, a to profesora špeciálnej pedagogiky.
Pedagogická činnosť
Po ukončení VŠ nastúpil na Základnú deväťročnú školu s detským domovom v Tomášove. K 1. septembru 1962 bol poverený vykonávať funkciu riaditeľa Osobitnej školy a Osobitnej učňovskej školy pre telesne postihnutých v Slávnici.
Od 1. septembra 1966 vo funkcii riaditeľa novozriadenej Osobitnej učňovskej školy internátnej v Ladcoch privítal Š. Vašek prvých žiakov. Pod vedením riaditeľa Vašeka sa uskutočnili rozsiahle stavebné úpravy, ktoré boli nevyhnutnou podmienkou pre vytvorenie adekvátnych podmienok na realizáciu výchovy a vzdelávania. V tzv. misijnom dome boli priestory, ktoré sa dovtedy využívali ako súkromné byty prebudované na nové učebne, obnovila sa kuchyňa, internátne chodby a izby, vybudovali sa hygienické zariadenia, rozšírili sa izolačné priestory pre chorých, zlepšilo a vybavenie dielní, zdokonalila sa kotolňa, opravilo sa ústredné kúrenie, zrekonštruovala sa strecha, zabezpečilo sa vykurovanie skleníka, vybudovalo sa ihrisko, vybetónovala sa fontána v mestskom parku a iné aktivity, ktoré pomohli nielen škole, ale i v rozvoji mesta.
Bobor vodný
náhľad Bobor vodný (iné názvy pozri nižšie; ) je jeden z dvoch recentných druhov z rodu bobor (Castor), patriaceho do čeľade bobrovité (Castoridae). Dnes sa vyskytuje (prerušovane) na území od Francúzska a Nórska po Sibír; v minulosti obýval súvisle celú Palearktídu. Na Slovensku je to zákonom chránený druh.
Žiarce (sedlo)
Žiarce je sedlo v Kysuckej vrchovine. Leží približne západne od Lysice, na úpätí vrchu Požeha. Je významnou križovatkou turistických trás a cyklotrás.
Štefan Vašek
Pedagogická činnosť
Paralelne s vytváraním materiálno-technických podmienok prichádzalo aj k významnejším zmenám zasahujúcim priamo do výchovno-vzdelávacieho procesu Osobitnej učňovskej školy internátnej v Ladcoch. Už v školskom roku 1967-68, teda rok po nástupe Štefana Vašeka do funkcie, došlo k rozdeleniu učebných odborov na tzv. preferované a nepreferované. K preferovaným odborom patrili maliar, murár a stavebný zámočník a nepreferovaným krajčírka a záhradník. Žiaci preferovaných učebných odborov mali zdarma ošetrovné. Odievanie štátnych detí počas učebného pomeru sa uskutočňovalo z finančných prostriedkov školy.
Pod vedením a na podnet riaditeľa školy si pedagogickí zamestnanci osobitnej učňovskej školy štúdiom popri zamestnaní pravidelne rozširovali svoju odbornú a špeciálnopedagogickú kvalifikáciu.
Od r. 1967 vykonával Š. Vašek funkciu predsedu komisie expertov pre špeciálne školy pri ministerstvách školstva v ČSSR.
Od r. 1971 do osemdesiatych rokov dvadsiateho storočia vykonával Štefan Vašek funkciu podpredsedu Spoločnosti pre špeciálnu a liečebnú výchovu, mal na starosti edičnú činnosť.
V Ladcoch Š. Vašek pôsobil do decembra 1978, kedy po úspešnom absolvovaní konkurzného konania bol prijatí na katedru špeciálnej pedagogiky Pedagogickej fakulty Univerzity J. A. Komenského v Trnave, kde po odchode prof. PhDr. Juraja Brťku, CSc. z postu vedúceho katedry sa stal v poradí tretím vedúcim katedry.
Od roku 1977 až do roku 1989 bol členom redakčnej rady časopisu Otázky defektológie, neskôr Specialní pedagogika.
V období rokov 1980 až 2009 bol členom Vedeckej rady pri Pedagogickej fakulte UK v Bratislave.
V rokoch 1980-1989 bol taktiež členom redakčnej rady Pedagogická encyklopédia Slovenska a v období 1980-1989. Predsedom komisie expertov MŠ SSR a ČSR pre štúdium učiteľstva pre mládež vyžadujúcu osobitnú starostlivosť bol od r. 1980 do r. 1989.
Členom Vedeckej rady Filozofickej fakulty Univerzity J. A. Komenského v Bratislave na prípravu terminologických a výkladových slovníkov a Pedagogickej encyklopédie Slovenska bol v rokoch 1985-1990 a v období rokov 2001-2008 bol členom Terminologickej komisie pre Špeciálnu pedagogiku pri Ministerstve školstva SR. Členom Akreditačnej komisie vlády Slovenskej republiky bol v rokoch 1999-2002, členom redakčnej rady Auxilium sociale v Poľsku 2001-2008, zodpovedným redaktorom zborníka Paedagogica specialis od 1986 do roku 2008. Na prelome dvadsiateho a dvadsiateho prvého storočia pôsobil Štefan Vašek ako člen grantovej agentúry MŠ SR - KEGA, člen redakčnej rady časopisu Efeta, člen Vedeckej rady UJAK v Prahe vo funkcii profesor atď.
Žiarce (sedlo)
Poloha
Sedlo leží v južnej časti Kysuckej vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Kysucké bradlá. Nachádza sa v Žilinskom kraji, na území okresu Žilina a v katastrálnom území obce Gbeľany. Sedlo zoviera zo severovýchodu masív vrchu Požeha, z juhu svahy vrchu Žiar. Severozápadné úpätie sedla odvodňujú prítoky Vadičovského potoka do Kysuce, z južnej časti odteká voda Koňhorským potokom do rieky Varínka. Najbližšími sídlami sú asi severne ležiaci Horný Vadičov a východne situovaná Lysica, nepatrne ďalej je západným smerom ležiaca Kotrčiná Lúčka a juhozápadne ležiace Gbeľany.
Štefan Vašek
Pedagogická činnosť
Na Pedagogickej fakulte UK pôsobil (s výnimkou krátkeho obdobia) prakticky od 1. apríla 1979 až do odchodu do starobného dôchodku vo funkcii vedúceho katedry. Počas pôsobenia na Pedagogickej fakulte UK bol vedúcim členom riešiteľských kolektívov projektov VEGA a KEGA.
Počas rokov 1997 - 2001 pôsobil aj ako vysokoškolský pedagóg vo funkcii profesora na Fakulte pedagogiky a psychológie Sliezskej univerzity v Katowiciach na katedre špeciálnej pedagogiky, v rokoch 2000-2007 na Katolíckej univerzite v Ružomberku, od roku 2010 ako vysokoškolský pedagóg vo funkcii profesora na Univerzite J. A. Komenského v Prahe, na Pedagogickej fakulte katedry špeciálnej pedagogiky, v rokoch 2007-2009 na Prešovskej univerzite pedagogickej fakulty katedry špeciálnej pedagogiky, v rokoch 2004-2011 ako externý profesor na Univerzite v Szegede, na katedre špeciálnej pedagogiky.
Vyznamenanie a ocenenia
V roku 1971 získal významné rezortné ocenenie - Vzorný učiteľ.
Z rúk ministra školstva SR Martina Fronca prevzal v roku 2005 profesor Štefan Vašek za celoživotnú prácu a mimoriadne výsledky dosiahnuté vo výchovno-vzdelávacom procese na úseku vedy, starostlivosti o deti, mládež, šport a za prácu a výsledky celoštátneho i medzinárodného významu, ktoré robia dobré meno školstvu Slovenskej republiky Veľkú medailu sv. Gorazda.
Prvého januára 2013 pri príležitosti dvadsiateho výročia vzniku Slovenskej republiky udelil prezident Slovenskej republiky Ivan Gašparovič prof. PhDr. Štefanovi Vašekovi, CSc. vysoké štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy za mimoriadne zásluhy o rozvoj špeciálnej pedagogiky v Slovenskej republike. Poďakovanie pri príležitosti osemdesiateho jubilea mu zaslal aj prezident Slovenskej republiky Andrej Kiska.
Tiridates II.
Tiridates II. (iné mená: Trdat II. alebo Tíridát II.) môže byť:
Štefan Vašek
Publikácie pre nevidiacich
Publikácie modifikované pre nevidiacich na zvukových nosičoch a v Braillovom písme:
Bobor vodný
Názvy
Slovenské mená tohto druhu sú: bobor vodný , bobor eurázijský   , bobor euroázijský , bobor európsky  ; staršie: bobor obyčajný (resp. do polovice 20. storočia: bobor obecný ), bobor riečny  ; mimo taxonómie alebo staršie: bobor (resp. zastarané tvary: bobr , bober ).
Vzťah k americkým bobrom
V minulosti sa do druhu Castor fiber zahŕňali aj (recentné) bobry z Ameriky, t.j. to, čo sa dnes klasifikuje ako samostatný druh Castor canadensis (staršie: Castor americanus; po slovensky bobor kanadský/bobor severoamerický). Americké bobry v takom prípade v rámci druhu Castor fiber tvorili v závislosti od autora daného textu bud poddruh (Castor fiber canadensis alebo Castor fiber americanus), alebo viacero poddruhov, alebo varietu (Castor fiber var. canadensis alebo Castro fiber var. americanus) alebo viacero variet, a euroázijské bobry (teda predmet tohto článku) potom v takýchto systémoch takisto tvorili poddruh (Castor fiber fiber) alebo viacero poddruhov alebo varietu (Castor fiber var. fiber) alebo viacero variet. Zahrnutie amerických bobrov do druhu Castor fiber sa do roku 1816/1820 realizovalo vždy, potom v období od 1816/1820 do začiatku 20. storočia sa realizovalo často, následne v období od začiatku 20. storočia do 70. rokov 20. storočia už len u menšiny autorov a od 70. rokov 20. storočia do začiatku 21. storočia sa už realizovalo len zriedkavo. To, že sa americké a euroáziské bobry majú považovať za dva samostatné druhy zdôvodňovali najmä podrobné práce Brandt 1852/1855, Blasius 1885 a (z genetického hľadiska) Lavrov-Orlov 1973; to, že sa majú považovať za jeden druh naopak zdôvodňovala ešte v polovici 20. storočia napr. podrobná práca Freye 1960. Tento článok sa zaoberá len eurázijskými bobrami.
Opis
Bobor vodný je najväčší európsky hlodavec. Dĺžka 75100 cm, chvost 3040 cm, hmotnosť 1530 kg. Chvost pri koreni je síce okrúhly a osrstený, ale na rozšírenej časti holý a zhora sploštený, široký. Má zavalité v zadnej časti rozšírené telo s krátkymi nohami; celkové zafarbenie srsti môže na chrbte varírovať od hnedogaštanovej po tmavohnedú; naspodku je bledší, zemitohnedý; pĺzne postupne po celý rok, najintenzívnejšie v apríli – máji a v auguste – septembri, samce o mesiac neskôr ako samice.
Spôsob života
Bobrovi vyhovuje kombinácia stojatých a tečúcich vôd v nížinách a podhorských oblastiach. Na brehoch musí byť dostatok tzv. mäkkých drevín: vŕb, jelší, briez a topoľov. Voda musí byť dostatočne hlboká aby v lete nevysychala a v zime nepremŕzala až na dno. Žije v kolónii, bobrie páry zostávajú spolu po celý život. Vlastnými staviteľmi sú samič­ky, samčekovia materiál prinášajú a podávajú.
Pôsobí ťažkopádne a zavalito. Je aktívny aj v zime, najmä večer a v noci. Je dobre prispôsobený pohybu vo vode: plávacie blany na nohách a sploštený neosrstený chvost slúži ako kormidlo. Pod vodou vydrží až 20 minút. Stavia si brlohy vyhrabané do brehov s vchodom a východom pod vodou alebo si na aktívne zahradenom (zaplavenom) jazierku postaví z hliny a vetiev veľkú kopu, tzv. „bobrí hrad“, s vnútornou komorou asi 80 cm širokou a 35 cm vysokou. Ohrýza kmene do kužeľa, a tak dokáže zoťať aj veľké stromy do hrúbky 50 cm. Konáre zabudováva i do hrádze, ktorou prehradí tečúcu vodu, a používa tiež pri stavbe tzv. bobrích hradov so suchými komorami, ktoré prečnievajú hla­dinu vody až do výšky 1,5 metra. Podobné komora/komory si bobor buduje aj v brehoch, v kto­rých prespáva najdlhšiu časť zimy bez toho, aby teplota jeho tela – ako pri pravom zim­nom spánku – silnejšie poklesla.
Obydlia si budujú aj v brehoch vodných tokov alebo nádrží v lesnatej krajine tak, že východ ústi vždy pod vodnou hladinou a priestranný brloh je položený vyššie. Býva suchý a čistý, vystlaný rozžuvanými drobnými triesočkami. Kanály sú obyčajne zaplavené vodou. Bobry ich budujú vyhrabávaním v pôde a v rašeline, vyhryzávaním v tŕstí a ohradzovaním plytkých úsekov.
Rozšírenie na Slovensku
Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo trvalo vyskytoval v 50 (11,6 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 41, 9,5 %) v nadmorských výškach 113 (Sap, Dunaj) – (Veľké Osturnianske jazero) a prechodne sa vyskytol v  (Zelené pleso, Východné Tatry). Od roku 1977 sa šíri z Dolného Rakúska na Záhorskej a Podunajskej nížine a od roku 1981 z Poľska.
Potrava
Živí sa takmer výlučne kôrou stromov, ktorú si uchováva aj na zimu. Za rok spotrebuje asi 4000 kg dreva s kôrou. Príležitostne sa živí aj rôznymi rastlinami, trsťou a výhonkami lekna, spásajú aj trávu a ak sú v blízkosti polia, príležitostne aj poľnohospodárske plodiny.
Rozmnožovanie
Obi­dve pohlavia majú pižmové žľazy, ktorých výluč­kom sa vábia. Páriky sú najmä počas ruje nežné, posediačky sa objímajú, láskajú, začiatkom jari sa pária. Pári sa v januári až marci a po 104107 dňoch samica rodí v pobrežnom brlohu 12 (25) osrstené a vidiace mláďatá. Tie sú krátko po narodení schopné plávať. V 3. roku osídľujú vlastné teritóriá. Pohlavne dospievajú v 34 rokoch a dožívajú sa 1520 rokov.
Duel (televízna relácia)
Duel je televízna relácia, ktorú vysiela Jednotka. Porovnáva vedomosti dvojice súťažiacich, ktorí odpovedajú na otázky z rôznych oblastí. Vysiela sa v pracovných dňoch od 17.45 na prvom okruhu Slovenskej televízie a moderátorom je Gregor Mareš.
Tiridates III.
Tiridates III. (iné mená: Trdat III. alebo Tíridát III.) môže byť:
Diely
Doprava
Premávajú tu 4 linky MHD Nitra: 13, 30, 32 a 33.
Občianska vybavenosť
Nachádzajú sa tu dve materské školy: Na Považskej ulici 14 sa nachádza Zariadenie sociálnych služieb - Viničky.
Towdie
Towdie je akčná dobrodružná hra vytvorená na Slovensku, ktorá je podobná sériám hier Dizzy alebo Pedro. Hra bola uvedená do predaja v Európe v roku 1994. Vydala ju spoločnosť pre ZX Spectrum. Za vývojom hry stojí korporácia DSA Computer Graphix, pričom najväčšiu zásluhu na vývoji majú dizajnéri - bratia Balarový. Grafickej stránke hry a animáciám sa venoval Dušan Balara, o programovú stránku hry sa pričinil Ladislav Balara.
Príbeh
Hlavnou postavou v hre je bytosť Towdie. Towdie je malý troll, ktorý žije v starom rozprávkovom kráľovstve Alkria. V  tomto hrade všetci žili spokojne až kým nepriletel zlý drak Quido, ktorý postupne začal zabíjať obyvateľov a ničiť celú krajinu svojím plameňom. Dobrá víla Vanda sa pokúsila draka zastaviť svojími zaklínadlami, avšak zlyhala. Zakliala celú krajinu do večnej noci. Jej kúzla boli príliš slabé na to, aby zastavili draka, a preto Towdie chytí všetko do svojich rúk a pokúsi sa zachrániť celú Alkriu vlastnými silami.
Hrateľnosť
Hra sa odohráva v interiéri hradu alebo v  jeho okolí. Pohyb z jednej miestnosti do druhej prebieha cez flip-screen, keď sa Towdie dotkne jednej steny miestnosti. Každá miestnosť, v ktorej sa hráč pohybuje pozostáva z rôznych platforiem, lán, schodov, po ktorých hráč skáče. Towdie v hrade stretáva rôzne bytosti, ako napríklad princeznú, rytiera, kata alebo kuchára a mnoho ďalších postáv, ktoré mu napomáhajú v záchrane Alkrie, alebo naopak mu bránia v dosiahnutí jeho cieľa a odoberajú mu energiu, ktorú si však môže doplniť zjedením muchotrávok, ktoré občas nájde v hrade. Pri prechádzaní hradu si musí hráč dávať pozor na rôzne nástrahy, ktoré mu odoberajú život, ako napríklad gulička, ktorú si hovnivály kotúľajú v hrade. Taktiež nesmie skočiť do vody, v ktorej sa utopí. Niektoré bytosti potrebujú Towdiho pomoc, ako napríklad kuchár, ktorý potrebuje ostré korenie do polievky, nešťastného trolla zavretého vo väzení, ktorý by sa rád zahral s nejakou hračkou, ale aj malého škriatka, ktorý kopal novú chodbu. Towdie tieto všetky problémy rozprávkových postáv rieši hľadaním rôznych predmetov rozmiestnených v zámku. Tieto všetky predmety musí hráč pozbierať a správne darovať obyvateľom zámku, čím sa mu zvyšuje celkové skóre.
Athénodóros z Kleitoru
Athénodóros bol grécky sochár z prelomu 5. a 4. stor. pred Kr.
Athénodóros, sochár (bronziar) z arkádskeho Kleitoru, bol žiakom sochárskeho majstra Polykleta. Plínius zaznamenal, že pôsobil v období 95. olympiády (400 – 397 pred Kr.)
Delfský pamätník postavený na pamiatku bitky pri Aigospotamoi bol 21 m dlhý. Zachovalo sa z neho mnoho zvyškov, najmä z podstavcov sôch a nápisov (v minulosti to boli najmä sochy Sparťanov a ich spojencov, ktorých zvečnili za ich statočnosť ).
Gregor Mareš
Narodil sa vo Vyšných Hágoch, kde prežil celé detstvo. . Po základnej škole absolvoval Gymnázium Dominika Tatarku v Poprade a následne vyštudoval management na Technickej univerzite vo Zvolene. Je ženatý, má 2 synov : Marka a Denisa a býva neďaleko Bratislavy.
Moderátorské začiatky Gregora siahajú do roku 1994, kedy zasadol za mikrofón lokálneho zvolenského Rádia Family. Následne pôsobil v regionálnom štúdiu Rádia Twist v Banskej Bystrici, od roku 2001 v štúdiu Twistu v Bratislave, v rádiu Okey a Jemné. Vo vysielaní Rádia Slovensko sa objavuje najmä vo víkendovom vysielaní od roku 2012.
Televízne moderovanie začal v banskobystrickom regionálnom štúdiu Slovenskej televízie, kde od roku 1998 moderoval regionálne správy. Päť rokov pôsobil v Teleráne TV Markíza a od roku 2009 opäť pôsobí vo verejnoprávnej televízii. Do povedomia divákov sa výraznejšie zapísal uvádzaním magazínu VAT – veda a technika a súťažnej relácie STV Duel.
Baldy Mountain (Manitoba)
Baldy Mountain je najvyšší vrch kanadskej provincie Manitoba  a pohoria Manitoba Escarpment. Nachádza sa v provinčnom parku Duck Mountain Provincial Park. Prominencia vrchu je 381 metrov.
Na jeho vrchole sa nachádza rozhľadňa. Na vrchol vedie cesta z Beaver Lodge v dĺžke približne 2,5 km.
Jens Christian Skou
Jens Christian Skou (* 8. október 1918, Lemvig, Dánsko† 28. máj 2018, Aarhus ) bol dánsky chemik.
V roku 1997 obdržal Nobelovou cenu spoločne s Johnom E. Walkerom a Paulom D. Boyerom "za objasnenie enzýmového mechanizmu syntézy adenozíntrifosfátu (ATP) ". Jeho hlavným prínosom bol objav sodno-draselnej pumpy.
Vyštudoval medicínu na Københavns Universitet, kde absolvoval v roku 1944, a doktorát získal roku 1954. V roku 1947 nastúpil na Aarhus Universitet, kde sa stal roku 1977 profesorom biofyziky. Penzionovaný bol v roku 1988, ale aj potom pokračoval vo vedeckej práci.
Mena Suvariová
Mena Alexandra Suvariová (* 13. február 1979, Newport, Rhode Island, Spojené štáty) je americká modelka, módna návrhárka, herečka, známa z filmov ako Americká krása (1999), Prci, prci, prcičky (1999) či Zombies: Deň-D prichádza (2008).
Detstvo a mladosť
Je dcérou zdravotnej sestry grécko-amerického pôvodu a psychiatra estónskeho pôvodu a má troch starších bratov. Počas štúdia na strednej škole balansovala medzi modelingom a učením, ale nakoniec školu úspešne dokončila a presťahovala sa s rodičmi do Los Angeles.
Kariéra
Ako dvanásť ročná sa dostala do jednej modelingovej agentúry, kde však zaklamala o svojom veku (povedala, že má trinásť) čo jej pomohlo podpísať zmluvu na päť rokov. Vďaka modelingu, dostala svoje prvé menšie role v seriáloch ako príklad Chicago Hope, kde stvárnila dospievajúce dievča, ktoré trpela vírusom HIV.
Rok 1999 bol pre Menu úspešný. Stvárnila Heather, blonďatú násťročnú dievčinu z filmu Prci, prci, prcičky. Objavila sa v troch pokračovaniach, posledné v roku 2012. Ďalej sme ju mohli vidieť v Oscarovej dráme Americká krása kde sa predstavila ako zvodná Angela, kde mala možnosť ukázať jej všestranné herecké schopnosti. Bola nominovaná na cenu BAFTA o najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe.
V roku 2002 sa objavila v dráme Sonny spolu s hercom Jamesom Francom, ktorý režíroval Nicolas Cage. V rovnakom roku, si tiež zahrala menšiu roličku vo filme Spun kde bola najlepšou kamarátkou Brittany Murphy, film však nemal moc dobré ohlasy. O dva roky stvárnila mladú susedku Charlotte, do ktorej sa zahľadí Colin Firth, vo filme Trauma.
Kvôli filmu The Garden of Eden od spisovateľa Ernesta Hemingwaya si oholila hlavu.
Počas pár menších úloh, sa objavila v dráme Zombies: Deň-D prichádza, kde stvárnila vedúcu oddelenia. V roku 2011 stvárnila Elizabeth Short, tzv. Black Dáliu, ktorá sa v skutočnosti stala obeťou vraždy. Jej telo bolo oddelené na dve časti. Postavu si zahrala v dvoch častiach seriálu American Horror Story.
Mena sa venuje skôr menším rolám vo filme, väčšinou sa jedná o televízne filmy.
Móda
Je modelkou, reklamnou tvárou Lancôme Paris Adaptîve, objavila sa na niekoľkých titulkách časopisov ako príklad Vogue a iné. Pracuje tiež ako modelka či módna návrhárka.
Súkromný život
Je zapojená do tém o ženskej rovnoprávnosti, zúčastňuje sa charitatívnych akcií proti rakovine krčka maternice. Od roku 2017 sa Suvariová z etických dôvodov stala vegánkou a používa výrobky šetrné k životnému prostrediu.