cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diego Lugano
Fenerbahçe S.K.
21. augusta 2006 Lugano prestúpil do Fenerbahçe S.K. za 7,5 milióna eur a podpísal 3+1 ročný kontrakt. S klubom získal ligový titul. Stal sa veľkým obľúbencom fanúšikov vďaka útočnej hre a gólom vsietených hlavou.
Paris Saint-Germain
27. augusta 2011 prestúpil do Paris Saint-Germain za 3 milióny eur. Počas prvej sezóny v Paríži však zaznamenal len 12 štartov kvôli zraneniu a slabej forme.
Kľukový hriadeľ
240px|thumb|Kľukový hriadeľ (červený), s piestami, a zotrvačníkom thumb|240 px|Kľukový hriadeľ - ojničné čapy sú vyznačené modrou farbou Kľukový hriadeľ je technická súčiastka používaná v zariadeniach využívajúcich premenu priamočiareho vratného pohybu na rotačný a naopak prostredníctvom kľukového mechanizmu. Je to základná súčasť väčšiny piestových strojov.
Kľukový hriadeľ je zložený z krátkych valcových čapov, navzájom pevne spojených ramenami. Čapy ktoré sú umiestnené v osi otáčania hriadeľa sa nazývajú kľukové, čapy ktoré sú voči tejto osi vyosené sa nazývajú ojničné. Na ojničné čapy sa nasadzuje ojnica, z toho je odvodený ich názov.
Presadenie čapov môže byť v jednej rovine - pri plochom kľukovom hriadeli, alebo vo viacerých rovinách pri priestorovom kľukovom hriadeli.
Konštrukcia a výroba
Konštrukciu a výrobný postup konkrétneho kľukového hriadeľa ovplyvňujú:
Kľukový hriadeľ môže byť vyrobený z jedného kusu materiálu odlievaním alebo zápustkovým kovaním s následným trieskovým obrábaním čapov. Takéto riešenie sa používa pre menšie piestové stroje.
Pre rýchlobežné stroje obsahuje kľukový hriadeľ navyše závažia na ramenách, slúžiace na dynamické vyváženie posuvných hmôt piestovej skupiny (piest, ojnica, piestny čap, piestne krúžky).
Súčasťou konštrukcie kľukového hriadeľa sú väčšinou aj vnútorné kanáliky, ktoré slúžia na rozvod motorového oleja pre mazanie ložísk hriadeľa a prípadné chladenie piestovej skupiny.
Namáhanie kľukového hriadeľa
Kľukový hriadeľ je počas práce namáhaný najmä nasledovnými spôsobmi: Niektoré z týchto síl sa odstraňujú, alebo sa aspoň znižuje ich účinok na únosnú mieru prostredníctvom vyvažovania kľukového mechanizmu a tlmenia torzného kmitania.
Materiály pre kľukové hriadele
Kľukové hriadele menej namáhaných strojov sú vyrábané z konštrukčných, alebo zušľachtených uhlíkových ocelí s pevnosťou v ťahu 500 až 700 MPa. Pre vysokozaťažené hriadele sa používa zušľachtená oceľ s pevnosťou v ťahu nad 1000 MPa. Odlievané hriadele sa vyrábajú zo sivej, legovanej, očkovanej, tvárnej alebo temperovanej liatiny.
Thénorgues
Thénorgues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 102 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Melasa
thumb|Melasa
Melasa je zvyšok po vycukornení cukrovej repy alebo cukrovej trstiny, používa sa v likérnictve, na výrobu liehu, kyseliny citrónovej, droždia, k ďalšiemu vycukorneniu alebo na skŕmenie, ale aj ako zdroj uhlíka v pestebných prostrediach. Obsahuje asi 50% cukru, ktorý však už nie je schopný pre veľký obsah prímesí vykryštalizovať. Je veľmi mazľavá a lepkavá.
1526 Mikkeli
1526 Mikkeli je planétka s priemerom 25 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 7. októbra 1939.
Archelaos (syn Élektryóna)
Archelaos (Archelaos) je v gréckej mytológii syn mykénskeho kráľa Élektryóna a jeho manželky Anaxo. Podľa antického autora Apollodora z Atén, Archelaos bol syn mykénskeho vládcu Élektryóna, ktorý mal okrem neho ešte ďalších deväť synov, Stratobata, Gorgofona, Fylonoma, Kelainea, Amfimacha, Lysinoma, Cheirimacha, Anaktora, nemanželského syna Likymnia a dcéru Alkménu, ktorá mala s najvyšším bohom Diom syna Hérakla.
Keď do Mykén prišli s vojskom šiesti synovia Pterelaa, kráľa ostrova Tafos, ktorých starý otec Méstor bol brat Elektryóna, aby si nárokovali podiel na kráľovstve, Élektryón ich nároky zmietol zo stola. Premožení hnevom mu preto odišli ukradnúť dobytok. Synovia Élektryóna sa s nimi dali do boja a zahynuli všetci okrem najmladšieho Likymnia. Zo synov Pterelaa prežil Euéres, pretože strážil lode. Tafančania, ktorí unikli, dobytok potom predali élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.
Veľké kanadské jazerá
thumb|Veľké kanadské jazerá na satelitnej fotografii
Veľké kanadské jazerá je skupina piatich jazier ležiacich na hraniciach Kanady s USA. Je to najväčšia skupina sladkovodných jazier na zemeguli.
Veľké kanadské jazerá
Najmenšie šieste Jazero svätej Kláry je tiež súčasťou tohto jazerného systému, ale nie je považované za jedno z Veľkých kanadských jazier.
Veľké kanadské jazerá sú jasne viditeľné na satelitných snímkach Severnej Ameriky. Sú posiate asi 35 tisíc ostrovmi, vrátane ostrova Manitoulin na Hurónskom jazere, ktorý je najväčším vnútrozemským ostrovom na svete.
Rieky jazerného systému
Jazerá majú veľký vplyv na počasie v regióne, známy ako jazerný efekt. V zime vlhkosť unášaná prevládajúcimi vetrami zo západu na východ vytvára množstvo snehových zrážok. V lete zase vodné masy absorbujú množstvo tepla a znižujú tak teplotu vzduchu. Akumulované teplo jazerá postupne vyžarujú na jeseň. Tento efekt zapríčinil vznik takzvaného ovocinárskeho pásu v okolí, v ktorom sa darí ovociu bežne pestovanému v južnejších zemepisných šírkach.
Maďarské národné vodnopólové družstvo mužov
Maďarské národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Maďarsko v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Magyar Vízilabda Szövetség (MVLSz). Dlhodobo patrí medzi najlepšie vodnopólové celky sveta a zúčastňuje sa pravidelne všetkých medzinárodných podujatí, organizovaných Medzinárodnou plaveckou federáciou. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 9 zlatých medailí z olympijských hier, 3 zlaté z majstrovstiev sveta či 12 zlatých medailí z majstrovstiev Európy.
Vrcholné podujatia
Na olympijských hrách získalo maďarské družstvo 15 medailí, z toho 9 zlatých. Prvé zlato vybojovalo v Los Angeles na OH 1932 a posledné v Pekingu na OH 2008, keď zavŕšilo hetrik 3 zlatých olympijských medailí za sebou.
Na majstrovstvách sveta zvíťazilo 3-krát, v rokoch 1973, 2003 a 2013 a okrem toho získalo ďalších 7 medailí. Tú poslednú vybojovalo v roku 2013, keď sa v španielskej Barcelone stalo tretíkrát majstrom sveta.
Najväčšie množstvo medailí zaznamenalo maďarské družstvo na majstrovstvách Európy, keď vybojovalo 24 medailí, z toho 12 zlatých. V rokoch 1926 až 1947 si donieslo všetkých 5 európskych zlatých medailí. Tú poslednú vybojovalo v roku 1999 v talianskej Florencii.
Družstvo sa 8-krát zúčastnilo svetovej ligy a 7-krát skončilo na medailovom rebríčku, z toho v roku 2003 a 2004 vybojovalo zlato. Z jedenástich účastí na Svetovom pohári vybojovalo 9 medailí, tie najcennejšie v rokoch 1979, 1995 a 1999.
Výsledky
náhľad|Zlatí olympijskí medailisti z [[Letné olympijské hry 1932|OH 1932 v Los Angeles]]
Crixus
Crixus, tiež Krixos († 72 pred Kr.) bol spolu so Spartakom a Oenomaom veliteľ otrokov v Treťom povstaní otrokov (známom aj ako Spartakovo povstanie).
Crixus bol pravdepodobne Gal, jeho meno znamená v gálčine ten s kučeravými vlasmi. Bojoval proti Rimanom za kmeň Allobroges, bol uväznený a vycvičený ako gladiátor v Capui.
Spočiatku bola armáda otrokov veľmi úspešná, porazila vojsko, ktoré poslal rímsky senát na potlačenie vzbury. Ale Crixus nesúhlasil so spartakovým cieľom odísť z Itálie a ísť do domoviny otrokov – do Galie a na Balkán. A tak sa spolu s časťou otrokov oddelili od Spartaka a rozhodli sa ostať na juhu Itálie.
Na jar roku 72 pred Kr. boli Crixus a jeho skupina pri hore Gargane v Apúlii obklúčení. Crixus bol zabitý a jeho 30-tisícová armáda porazená.
Spartakus si uctil pamiatku bývalého gladiátora Crixa, spôsobom rímskych aristokratov, pohrebnými hrami na ktorých 300 rímskych vojnových zajatcov bojovalo na smrť ako gladiátori.
Cejkov (okres Trebišov)
Cejkov (v minulosti Čejkov, Cékov, ) je obec na Slovensku v okrese Trebišov.
Symboly obce
Podľa Heraldického registra má obec tieto symboly prijaté v roku 1997. Na erbe je motív podľa odtlačku pečatidla z roku 1786.
Erb
V striebornom štíte pred zeleným smrekom po zelenej pažiti bežiaca červená líška.
Vlajka
Vlajka má podobu štyroch pozdĺžnych pruhov zeleného, bieleho, červeného, zeleného v pomere 2:2:2:4. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Dejiny
Od 14. storočia bola obec Cejkov súčasťou hradného panstva Cejkov. K obce patrili vodné mlyny a vinice (potvrdené od 16. storočia). Od polovice 15. storočia do reformácia (polovica 16. storočia) sa v obci nachádzal kláštor františkánov.
1527 Malmquista
1527 Malmquista je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 18. októbra 1939.
Thilay
Thilay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1047 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ludwig Landgrebe
Ludwig Landgrebe (* 9. marec 1902, Viedeň – † 14. august 1991, Kolín nad Rýnom) bol nemecký filozof, predstaviteľ fenomenológie, žiak E. Husserla, vydavateľ jeho archívu.
Eugen Belházy
Eugen Belházy (* 3. august 1838, Brezno - † 1906, Jasiňa) bol slovenský lesnícky odborník, poľovnícky odborník.
Jeho otec bol Ján Belházy, matka Zuzana rod. Banková, brat Emil Belházy, jeho syn Július Belházy.
Životopis
Od 1860 pracovník lesnej správy v Banskej Bystrici, 18611868 prednášal na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, 18681903 lesný radca v Slovenskej Ľupči, Užhorode, Sigheti, Lugoji a i. Autor maďarskej príručky o poľovníctve, odborné články uverejňoval v Erdészeti Lapok (1891) a vo Vadász Lap (18911893, 1903).
Aubertin
Aubertin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
AutoIt
AutoIt je názov freeware skriptovacieho jazyka, ktorý sa svojou syntaxou podobá BASIC-u. Bol navrhnutý na zautomatizovanie operácií v operačnom systéme Windows. Môžete vďaka nemu manipulovať s oknami, súbormi, adresármi, registrom alebo aj s procesmi. Vo svojej 3. verzii tento jazyk obsahuje aj GUI a podporuje príkazy hodné vyspelého skriptovacieho jazyka, pričom je navrhnutý tak, aby bol čo najmenší (má cca 115 kB) a samostatný (bez prídavných DLL).
Čo sa s ním dá robiť?
Vďaka príkazom skriptovacieho jazyka AutoIt budete schopný vo Windows automaticky uskutočňovať nasledovné operácie:
Ukážka syntaxe
Je starým známym zvykom predviesť každý skriptovací/programovací jazyk aspoň základným výpisom na obrazovku. V AutoIt-e je to záležitosť naozaj jednoduchá:
MsgBox(0, „Vypis“, „Ahoj svet!“)
Keby ste tento riadok uložili do súboru s príponou au3 a mali by ste nainštalovaný AutoIt, potom by sa vám po spustení skriptu na obrazovke objavilo takéto jednoduché okno:
center
Helle Thorningová-Schmidtová
Helle Thorningová-Schmidtová (*14. december 1966, Rødovre, Dánsko) je dánska sociálnodemokratická politička.
Je absolventkou Københavns Universitet a College of Europe v odbore politológia.
V rokoch 1999 až 2004 bola členkou Európskeho parlamentu (v Strane európskych socialistov) a od roku 2005 členkou dánskeho parlamentu. 12. apríla 2005 bola zvolená za predsedníčku sociálnodemokratickej strany.
Zákon o nemorálnosti a protiprávnosti komunistického systému
Zákon o nemorálnosti a protiprávnosti komunistického systému (č. 125/1996 Z.z.) je zákon prijatý Národnou radou Slovenskej republiky (NR SR), ktorý odsudzuje režim v období od 25. februára 1948 do 17. novembra 1989 založený na komunistickej ideológii. Komunistická strana Česko-Slovenska a jej odnož Komunistická strana Slovenska boli zodpovedné za spôsob vlády aj za to, že nezabránili členom a pomáhačom páchať zločiny a porušovať ľudské práva a slobody. Odpor a odboj bol legitímny, obeti si zaslúžia úctu a do premlčacej doby trestných činov sa doba trvania komunistického režimu v Česko-Slovensku (25. februára 1948 do 17. novembra 1989) nezapočítava.
Komunistický režim
NR SR v tomto zákone vyhlasuje, že komunistický režim a jeho presadzovatelia:
Zákon vyhlasuje, že odpor voči komunistickému režimu bol legitímny, morálne oprávnený a zasluhuje si úctu. Zákon stanovuje, že do premlčacej doby trestných činov, ktorých trestnosť nezanikla, sa nezapočítava doba od 25. februára 1948 do 17. novembra 1989, ak z politických dôvodov nedošlo k právoplatnému odsúdeniu alebo k zbaveniu obžaloby.
Dôsledky
Koaličná väčšina v parlamente zmenou dvoch zákonov zakázala nazývanie ulíc po predstaviteľoch totalitných režimov. Poslanci Fico a Blaha boli proti. Ulice, námestia či iné verejné priestranstvá už nebude možné pomenovať po predstaviteľoch komunistického režimu či vojnového Slovenského štátu. Rozhodli o tom poslanci zmenou zákonov o nemorálnosti a protiprávnosti komunistického systému a o protifašistickom odboji. Tento zákon vstupuje do platnosti od 16.11.2020 Známou sa stala v roku 2015 Kauza pamätníka Vasiľa Bilaka postaveného v jeho rodnej obci Krajná Bystrá, ktorý v deň odhalenia dvaja občianski aktivisti z Košíc, výtvarník Peter Kalmus a Ľuboš Lorenz, na protest obliali červenou farbou, a na pamätník napísali červenou farbou nápis „SVIŇA“.
Na Slovensku Zákon o protikomunistickom odboji 219/2006 Z. z. (16. marca 2006) priznáva účastníkom protikomunistického odboja právo na plnú morálnu rehabilitáciu a zároveň postavenia účastníka protikomunistického odboja, potvrdené preukazom. Podobný zákon v Česku je „Zákon o účastnících odboje a odporu proti komunismu“.
La Chaise-Baudouin
La Chaise-Baudouin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Niagara Falls
Niagara Falls môže byť:
Nuuk Posse
Nuuk Posse je grónska hip-hopová skupina. Vznikla v roku 1985 pod iným menom, v roku 1991 sa premenovali na Nuuk Posse. Rapujú po grónsky, anglicky a dánsky.
Koncertovali v rôznych krajinách, napríklad v Nemecku, Švédsku, Španielsku, Belgicku a Kanade, ale nikdy v Dánsku.
1528 Conrada
1528 Conrada je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil K. Reinmuth 10. februára 1940.
Pavol Jozef Šafárik
Pavol Jozef Šafárik (Safáry/Schaffáry/Schafary/Saf(f)arik/Šafarík/Szafarzik, po česky Pavel Josef Šafařík, po nemecky Paul Joseph Schaffarik, po latinsky Paulus Josephus Schaffarik, po maďarsky Pál József Saf(f)arik) (* 13. máj 1795, Kobeliarovo – † 26. jún 1861, Praha) bol slovenský, v Čechách naturalizovaný básnik, historik, etnograf, slavista a univerzitný profesor. Založil vedeckú slavistiku. Svoje diela písal prevažne po nemecky alebo po česky.
Rodina
Život Šafárikovej rodiny, jeho rodičov, starých rodičov, príbuzných a súrodencov bol úzko spätý so Štítnikom a jeho okolím.
Otec Pavol (Pavel) Šafárik (1761 – 1831) sa narodil v Štítniku 26. januára 1761, tu aj navštevoval latinskú školu. Dva roky chodil do školy v Kunovej Teplici, aby sa naučil po maďarsky. Po ukončení štúdií pôsobil ako učiteľ (preceptor) v okolí Štítnika asi 15 rokov. Pravdepodobne hmotné dôvody viedli Šafárikovho otca k tomu, že zanechal učiteľské povolanie a odišiel za farára do Kobeliarova.
Krátko na to sa narodil P. J. Šafárik. Jeho najstarší brat Ján mal vtedy už 12 rokov, sestra Mária 10 a ďalší brat Ľudovít Samuel 7 rokov. Matka P. J. Šafárika Katarína, rodená Káresová (1764 – 1812) pochádzala z chudobnej zemianskej rodiny v Hankovej. Mali spolu 5 detí, a to už spomenutých súrodencov P. J., a tiež „prvého" Pavla Jozefa narodeného 1791, ktorý ale po roku umrel.
Keďže kobeliarovská fara bola jednou z najchudobnejších v Gemeri a ak chcela Šafárikova matka primerane zabezpečiť svoje štyri deti, musela siať ľan, priasť, dávať si tkať, starať sa o hospodárstvo, a dokonca aj obchodovať. Aj preto bol v domácnosti vždy dostatok všetkého. Umrela 14. decembra 1812 ako 48-ročná.
Šafárikov otec sa polroka po jej smrti oženil druhýkrát (2. júna 1813), proti vôli svojich detí, s vdovou po rožňavsko – bystrianskom farárovi Pavlovi Lovčánim, Rozáliou, rodenou Drábovou. Z prvého manželstva mala dve deti, dcéru Rozáliu a syna Pavla. S touto ženou, žil až do svojej smrti, do 4. februára 1831. Pavol Jozef Šafárik mal teda 4 vlastných, z toho jedného, „menovca" ani nepoznal, a 2 nevlastných súrodencov.
Osud manželky a detí po Šafárikovej smrti
Manželka P. J. Šafárika, Júlia, rodená Ambróziová, žila ešte pätnásť rokov po smrti svojho manžela. Umrela roku 1876 ako 73-ročná.
Najstarší syn Vojtech (1831 – 1902) po skončení štúdií v Göttingene dostal miesto profesora na obchodnej akadémii vo Viedni, neskôr sa stal význačným chemikom.
Kontinentálna zemská kôra
thumb|Hrúbka zemskej kôry v km Kontinentálna zemská kôra alebo pevninská kôra je časť zemskej kôry tvoriacej kontinenty. Má hrúbku 20-80 km, priemerne 40 km. Je tvorená prevažne sialitickými horninami. Jej objem neustále rastie, pretože je ľahšia a prakticky nesubdukuje.
Pavol Jozef Šafárik
Osud manželky a detí po Šafárikovej smrti
Mladší Jaroslav (1833 – 1862) ukončil medicínu na pražskej univerzite a stal sa druhým asistentom profesora Bohdálka, anatóma. Pre slabý plat roku 1858 odišiel od neho do Viedne za praktického vojenského lekára. Po návrate z vojny v Taliansku sa stal vrchným asistentom na c. k. Jozefínskej akadémii vo Viedni.
Kontinentálna zemská kôra
Jej okraje označované ako šelf, do hĺbky asi 200 m sú zaliate morom, v geologickej minulosti, tomu tak nebolo vždy, napr. v strednej jure, kedy dosahovala morská transgresia jedno z svojich maxím boli zaliate až 2/3 kontinentálnej kôry. V súčasnosti existuje asi 7 miliárd km3 kontinentálnej kôry, ktoré tvoria okolo 64% celkového objemu zemskej kôry.
Geologické členenie
thumb|Oceánska kôra - vekPevninská kôra - rozdelenie Skladá sa z 3 vrstiev:
Pavol Jozef Šafárik
Osud manželky a detí po Šafárikovej smrti
Najmladší syn Vladislav (1841 – ?), ktorý robil rodičom najväčšie problémy, začal študovať právo na pražskej univerzite, ale štúdium nedokončil. Odišiel k vojsku a bojoval v Taliansku pri Magente a Solferine, kde bol aj ranený. Čoskoro si získal dôstojnícku hodnosť.
Kontinentálna zemská kôra
Geologické členenie
Z geotektonického hľadiska možno v kontinentálnej kôre vyčleniť platformy (alebo tabule) so štítmi, prechodné panvy a orogénne zóny.
Pavol Jozef Šafárik
Osud manželky a detí po Šafárikovej smrti
Dcéra Božena (1831 – 1895) sa vydala za Josefa Jirečka (1825 – 1888), literárneho historika a českého politika, ktorý bol určitý čas vychovávateľom v Šafárikovej rodine. Ich synom, a teda vnukom P. J. Šafárika, bol Konstantín Jireček, historik, autor štúdie Šafařík mezi Jihoslovany, a dcérou Svatava Jirečková, ktorá sa stala maliarkou vo Viedni.
Kontinentálna zemská kôra
Geologické členenie
Priemerná hustota kontinentálnej kôry sa pohybuje veľmi blízko hodnoty 2,7 g/cm3, čo znamená, že je ľahšia ako materiál zemského plášťa, aj ako oceánska kôra, ktorých hustota sa pohybuje okolo 2,9 g/cm3. Tento rozdiel hustôt spôsobuje, že kontinentálna kôra sa neponára hlboko do plášťa a za bežných podmienok nesubdukuje.
Pavol Jozef Šafárik
Slovensko (1795 – 1815)
Narodil sa 13. mája 1795 v evanjelickej fare v Kobeliarove. Kobeliarovo, kde prežil P. J. Šafárik detstvo a kam sa rád vracal aj v neskoršom období, leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. Je približne rovnako vzdialené od Rožňavy, Dobšinej a Jelšavy. Dá sa povedať, že sa nachádza v ťažisku pomyselného trojuholníka týchto troch miest.
Základy školského vzdelania, ako to zhodne uvádzajú životopisci, získal od otca, pričom všetci vychádzajú z neskorších zápisov jeho syna Vojtecha. Ten píše v knihe Co vyprávěl P. J. Šafařík…: „''Když mu ale v 7 mém roce jen jednou abecedu celou ukázal, tu on sám hravě čísti se naučil, a již pak celý den na peci sedával čítaje. Do 8 ho roku již dvakráte byl celou bibli přečetl, a jedno ze zalíbených jeho zaměstnání bylo, že bratřím a sestře, jakož i lidem domácím kázával." '' Škola ani učiteľ sa tu vôbec nespomínajú.
V životopisoch P. J. Šafárika sa uvádza, že na jeho národné povedomie vplýval v Kobeliarove jeden z tamojších pismákov menom Novák, ktorý mu požičiaval na čítanie české knihy. S najväčšou pravdepodobnosťou ide o tamojšieho učiteľa, „ludimagistra" Tomáša Nováka. Dôležitejším faktorom ale, ktorý vplýval na Šafárikovo národné povedomie bolo prostredie v ktorom žil. Tvorilo ho slovenský ľud, jeho piesne, rozprávky a povesti o zbojníkoch, spolu s krásou okolitej prírody. O hĺbke a intenzite vplyvu kobeliarovského prostredia na Šafárika, svedčia jeho spomienky na detstvo. Vedel si ich veľmi živo vybaviť aj po 50 – 60 rokoch, ako to vidieť v už vyššie spomenutej publikácii Co vyprávěl P. J. Šafařík…
Kontinentálna zemská kôra
Geologické členenie
V protiklade s relatívnou nezničiteľnosťou (nemožnosť subdukcie) kontinentálnej kôry, sa jej tvar a počet platní v geologickej histórii výrazne menil v dôsledku procesov platňovej tektoniky, keď sa jednotlivé kontinenty rozpadávali, pohybovali a kolidovali. Zachovanie kontinentálnej kôry malo za následok, že na nej možno nájsť najstaršie horniny na Zemi. Väčšina z nich sa nachádza na kratogénoch - starých jadrách kontinentov, ktoré sa nazývajú štíty. Najstaršie horniny oceánskej kôry sú ruly súboru Acasta z Kanady, ktoré sú staré asi 4,01 miliardy rokov. Naproti tomu, najstaršie horniny oceánskej kôry, ktorá je postupne recyklovaná majú len okolo 180 miliónov rokov (jura). Kontinentálna kôra a vrstvy hornín, ktoré na nej ležia sú hlavným objektom štúdia geológie a umožňujú vedcom lepšie poznať históriu Zeme.
Pavol Jozef Šafárik
Slovensko (1795 – 1815)
V rokoch 1805 – 1808 študoval v Rožňave. Niektorí životopisci spomínajú nižšie gymnázium. Iní zase hovoria o evanjelickej škole, ktorá sa práve v nástupnom roku P. J. Šafárika postupne menila vo „vyššiu" strednú (latinskú) školu. Keďže Šafárik tu študoval len tri ročníky, viacerí životopisci sa prikláňajú k názoru, že nastúpil hneď do druhého ročníka donatistov. Počas rožňavských štúdií býval Šafárik u Ujházyho, kde sa zároveň stravoval, tak ako ďalší študenti i dievčatá, ktoré sa prišli do Rožňavy naučiť nemčinu a šitie. P. J. Šafárik pod vedením a osobným dohľadom svojho profesora, od roku 1806 aj svojho príbuzného, a jeho dcéry vydatej za Ujházyho, úspešne rozšíril svoje vedomosti a vzdelanie. Okrem povinnej latinčiny osvojil si maďarčinu a nemčinu.
Zoznam geovedných článkov/D
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 160 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
da
Dabbahu · Dabbajra · Dacentrurus · Dacit · Daikoku · Daisecu · Dalaffilla · Dale Russell · Dallol (sopka) · Danaova klasifikácia minerálov · Danburit · Dargle · Dariba · Dariganga (sopečné pole) · Darling (rieka) · Darwin (sopka) · Daspletosaurus · Dašt-e Náwar (vulkanické pole) · Dauphinské Alpy
Pavol Jozef Šafárik
Slovensko (1795 – 1815)
Na jeseň roku 1808 odišiel P. J. Šafárik na štúdium humaniora do Dobšinej, hoci mohol pokračovať v syntaxi a rétorike. Hlavným dôvodom jeho odchodu bolo opäť pravdepodobne hmotné postavenie rodiny. Štúdium bolo výhodnejšie, pretože tu mohol bývať a aj býval, u sestry Márie, ktorá sa sem presťahovala z Rožňavy. P. J. Šafárik študoval v Dobšinej 2 roky, a to v školských rokoch 1808/1809 a 1809/1810. V štúdiu na dobšinskej škole dosiahol ešte väčšie úspechy než v Rožňave. V Dobšinej sa ďalej rozvinuli a prehĺbili predpoklady k jeho básnickej, pedagogickej a vedeckej činnosti. Splnil zároveň podmienky potrebné k ďalšiemu štúdiu, a tak odtiaľ odchádza s výborným vysvedčením, žiadúcimi vedomosťami z literatúry, so znalosťou latinčiny, nemčiny a maďarčiny. Štúdium v Dobšinej, kde sa hovorilo prevažne po nemecky, poskytovalo slovenským chlapcom možnosť aktívne si osvojiť nemeckú reč, prípadne zdokonaliť sa v nej. Z knihy Šafárik na Slovensku…: ''„...do Dobšinej prichádzali chlapci statkárov, dedinskej inteligencie remeselníkov a kupcov i zo vzdialenejších stolíc, aby okrem vedomostí z donáta, gramatiky a syntaxe osvojili si i nemeckú reč. Podobne chodievali chlapci zo slovenských rodín študovať na latinské školy do Gemera, Oždian a Rožňavy, aby si tu osvojili maďarčinu. Ak sa chceli vzdelanci Uhorska uplatniť v praxi, museli nevyhnutne ovládať všetky štyri jazyky krajiny: latinčinu, nemčinu, maďarčinu a slovenčinu." '' Z tohto hľadiska bolo pre P. J. ozaj šťastím, že študoval aj v Rožňave a, aj keď nevyhnutne, ale predsa aj v Dobšinej.
Zoznam geovedných článkov/D
dá
Dánsky prieliv
Pavol Jozef Šafárik
Slovensko (1795 – 1815)
Ukončením štúdia v Dobšinej nastáva v živote 15-ročného Šafárika veľká zmena. Vyčerpal možnosti štúdia v regióne, a je preto nepriamo nútený opustiť rodinu a rodisko Kobeliarovo, gemerské prostredie, bohaté na kultúrnu históriu. Tým zároveň stratí bezprostredný kontakt so slovenskou dedinou a jej ľudom, jeho problémami, ale aj s jeho slovesnosťou a folklórom.
Zoznam geovedných článkov/D
dä
Däma’ali Tärara
Kontinentálna zemská kôra
Hrúbka kontinentálnej kôry
Hrúbka kontinentálnej kôry sa môže pohybovať v rozmedzí 20 - 80 km, priemerne je hrubá okolo 40 km. Hrúbka závisí najmä od jej veku. V mladej kôre orogénnych pásiem môže dosahovať jej hrúbka 65 (Alpy) až 80 km (Himaláje). V už stabilizovanom prvohornom Českom masíve je jej hrúbka asi 42 km (zistená v okolí Sedlčan), v oblasti Labe 27 - 28 km. V oblasti Karpát na Slovensku je jej hrúbka okolo 30 - 50 km.
Zoznam geovedných článkov/D
de
Dee (prítok Glyde) · Dee (rieka v Aberdeenshire) · Deflačná dlažba · Dechtový piesok · Deinocheirus · Deinonychosauria · Deinonychus · Deinosuchus · Dekoračný kameň · Dekrétova jaskyňa · Delta (rieka) · Delta Dunaja · Delta Leny · Delta Nílu · Delta Okavanga · Deltadromeus · Delvin (Írske more) · Demänovka (riečka) · Demänovská jaskyňa mieru · Demänovská jaskyňa slobody · Demänovská ľadová jaskyňa · Demänovské jaskyne · Demianka (rieka na Sibíri) · Dempo · Dender · Denudácia (geológia) · Depresia (geomorfológia) · Deravá skala · Derecho · Derwent (Derbyshire) · Descabezado Grande · Desna (prítok Dnepra) · Desná (prítok Moravy) · Devillín · Devínske jazero (Šrek) · Devón · Dezertifikácia
dé
Déodat Gratet de Dolomieu
dě
Děčínská vrchovina
di
Diabloceratops · Diagenéza · Diagram QAPF · Diagram TAS · Diamant · Diamantoid · Diapirizmus · Diapír · Diaspor · Diatomit · Dieng · Dichroizmus · Dikij Grebeň · Dilong (dinosaurus) · Dilophosaurus · Diluvianizmus · Dilúvium · Dimetrodon · Dimitrij Andrusov · Dimorphodon · Dináre · Dinárske pohoria · Dionýz Štúr · Diopsid · Dioptas · Diorit · Diplodocus · Diskordancia (geológia) · Dislokácia (kryštalografia) · Divočiaca rieka · Divoká Orlice
dl
Dlhý kanál
dm
Dmitrij Jurievič Puščarovskij
do
Dobrá Voda (prírodná pamiatka) · Dobšináit · Dobšinská ľadová jaskyňa · Dodder · Dodžó · Dofän Tärara · Dogerské skaly · Doggerland · Dolerit · Dolina · Dolina smrti · Dolomit (hornina) · Dolomit (minerál) · Dolomity · Domica · Dominium maris baltici · Domuyo · Don · Don João de Castro · Donau · Donecká pahorkatina · Donecká panva · Doña Juana (sopka) · Dordogne (rieka) · Doskozubcotvaré · Doubrava (rieka) · Doubs (rieka) · Douro (rieka)
dr
Dracovenator · Dračie vrchy · Drahokam · Draselný živec · Dravit · Dráva · Drevenica (potok) · Drevné uhlie · Drienovská jaskyňa · Drietomica · Drina · Driny · Droba (hornina) · Dromaeosaurinae · Dromaeosaurus · Dromeosaury · Drumlin · Dryosaurus · Dryptosaurus
dř
Dřevnice
du
Dubbi · Dudváh · Dukana (sopka) · Dukono · Dunaj · Dunajec · Dunkleosteus · Durango (sopka) · Duriavenator · Dusno · Duša (vodný tok) · Dušan Kubíny
dú
Dúha
dv
Dvojlom
dy
Dyje · Dym
dý
Dýzové prúdenie
Pavol Jozef Šafárik
Slovensko (1795 – 1815)
P. J. Šafárik prišiel do studeného a drsného podnebia Kežmarku na jeseň roku 1810. Čakalo ho tu päť rokov štúdia, študoval tu však len štyri roky. V dôsledku usilovnosti bol rétorom len jeden rok (1810/1811), po roku prešiel do filozofie a v školskom roku 1812/1813 bol už politikom juristom. V poslednom roku štúdia (1813/1814) absolvoval teológiu, ktorej obsah vyučovania okrem teologických disciplín tvorili prednášky z histórie a encyklopédie, z teoretickej a praktickej fyziky, zo zdravovedy a prirodzeného práva, z práva štátneho a práva národov. Štúdium v Kežmarku ukončil P. J. Šafárik v lete roku 1814 absolvovaním všetkých troch kurzov: Ako podmienku pre prijatie na nemeckú univerzitu a získanie niektorého zo štipendií pre „uhorských" študentov v Nemecku vykonal kandidátikum z teológie u K. Genersicha s prospechom „eminenter profectus in theolog. praeparatoris".
Židovka
Židovka môže byť:
Pavol Jozef Šafárik
Slovensko (1795 – 1815)
Štúdium a pobyt v Kežmarku mal pre formovanie osobnosti P.J. Šafárika, ako básnika a neskoršieho vedca európskeho ba svetového formátu veľký význam. Sám o tom napísal vo vlastnom, po nemecky napísanom životopise. P. J. Šafárik sa v štúdiu vyznačoval mimoriadnou usilovnosťou, vynikal v „mravoch" (v správaní) i v prospechu, za čo ho v jednom i v druhom hodnotili známkou „eminens". Šafárik si dokonale osvojil nemčinu a klasické jazyky. V teologickom kurze sa učil gréčtinu a hebrejčinu. Gréčtina a latinčina mu otvárali brány k antickej a latinskej literatúre. Vedomosti poskytované školou si Šafárik rozširoval a prehlboval samovzdelávaním, v čom mu vytvárala vhodné podmienky bohatá lyceálna knižnica, ale aj diela a časopisy, ktoré si sám kupoval. Štúdium histórie a vedomosti z nej formovali v Šafárikovi historické vedomie, v ktorom začínala zaujímať dôležité miesto láska k českému a k slovenskému národu, postupne sa rozširujúc na národ srbský a neskôr na všetky slovanské národy. Tu na evanjelickom lýceu v Kežmarku sa spriatelil s J. Blahoslavom, ako aj poľskými, srbskými, ukrajinskými študentmi, čo taktiež ovplyvnilo jeho slovanskú orientáciu a literárnu, najmä básnickú tvorbu. Šafárikova láska k rodnému kraju, vlasti, národu a jazyku našla konkrétny výraz v básnickej tvorbe a v zbieraní slovenských ľudových piesní. Výsledkom básnickej tvorby v Kežmarku bola oslavná báseň na Ondreja Máriassyho, patróna lýcea, baróna z Markušoviec a Batizoviec z príležitosti jeho návratu ako kolonela pešiakov z vojny proti Napoleonovi pod názvom Ode festiva. Do literatúry sa však uviedol básnickou zbierkou Tatranská Múza s lyrou slovanskou (Levoča 1814).
Na odporúčanie riaditeľa, alebo z niektorého z profesorov, Šafárik, ako vynikajúci študent, ktorý bol len rok rétorom, a rok preskočil do filozofie, prijal v roku 1812 miesto súkromného vychovávateľa v rodine Dávida Goldbergera. Práve v tomto období, ako je už spomenuté vyššie, nastali v jeho rodnom Kobeliarove veľké zmeny. Dňa 14. decembra mu umrela matka, ktorú veľmi miloval a otec sa po pol roku oženil druhýkrát so spomínanou Rozáliou.
Nemecko (1815 – 1817)
Obdobie po napoleonských vojnách, v ktorom študoval Šafárik v Nemecku, poznamenávala vzrastajúca politická a kultúrna aktivita nemeckej mládeže. Politické ovzdušie na jenskej univerzite sa vyznačovalo slobodomyseľnosťou a kritickosťou voči reakčnému a politickému poriadku. Profesori a študenti otvorene a bez obáv vyjadrovali svoje náhľady a formulovali celonemecké požiadavky. P. J. Šafárik sa na podujatiach študentov nezúčastňoval, rešpektujúc Summu akademických zákonov, zakazujúcich účasť v „buršenšaftoch a landsmanšaftoch", ktorú podpísal. V Jene strávil P. J. Šafárik dva roky, čím skončil tri semestre. Dňa 16. mája 1816 sa stal členom Societas latina Jenensis.
Výsledkom Šafárikovej básnickej činnosti v Jene je sedemnásť básní, napísaných prevažne od októbra 1815 do mája 1816. Vyšli v Hromádkových Prvotinách pěkných umění vo Viedni a získali mu zvučné meno v Čechách a na Slovensku. Tri semestre štúdia na univerzite v Jene znamenali veľký prínos pre P. J. Šafárika v každom smere. Predovšetkým prispeli k formovaniu jeho odborného a vedeckého profilu. V Jene si osvojil kritické metódy vedeckého bádania. Tu si získal dôkladnú metodologickú prípravu pre vedeckú činnosť. V Jene si našiel ďalších priateľov z radov spolužiakov. Z nich Juraj Müller, bývalý vychovávateľ v rodine Kubínyiovcov, poskytol Šafárikovi informácie o tomto východnom mieste, prostredníctvom Samuela Ferjenčíka mohol osobne spoznať J. W. Goetheho a s Jánom Chalupkom mal spoločné literárno-umelecké záujmy.
Na ceste do vlasti sa zastavil v Lipsku a v Prahe, kde sa stretol s viacerými českými národovcami (Dobrovským, Jungmannom, Hankom, Presslom, Nejedlým a i.). Po mesačnom pobyte v Prahe, kde sa zaujímal o miesto vychovávateľa, odišiel cez Viedeň do Bratislavy. V Bratislave, kde pobudol desať dní, sa osobne stretol s Františkom Palackým, s ktorým si písal už predtým.
Slovensko (1817 – 1819)
V lete 1817 dostal P. J. Šafárik pozvanie na vychovávateľa do rodiny Gašpara Kubínyiho v Bratislave. P. J. Šafárik ponuku prijal a na miesto nastúpil 20. augusta 1817. Vychovával jeho syna Ladislava. K tomuto rozhodnutiu mohlo viesť Šafárika viacero motívov: možnosť vedeckej práce, finančné dôvody spojené so snahou čím skôr si vyrovnať dlžobu u brata Jána, ale aj postavenie Bratislavy a Kubínyiovskej rodiny vo vtedajšom vedeckom, kultúrnom a spoločenskom živote Uhorska. Gašpar Kubínyi a celá jeho rodina si P. J. Šafárika vážila, veľmi dobre finančne honorovala, prejavovala k nemu priateľské, skoro familiárne vzťahy.
Priateľstvo Pavla Jozefa Šafárika s o tri roky mladším Františkom Palackým našlo výraz i vo vedeckej práci, ktorej výsledkom bolo spoločné literárno-teoretické dielo Počátkové českého básnictví obzvláště prozodie (Prešporok – Praha 1818). Ich spoločným priateľom bol Ján Blahoslav Benedikti, potom sa však odmlčal, potom pribudol Ján Kollár, s ktorým sa Šafárik osobne spoznal na jar 1819.
Rok 1819 znamenal rozhodujúci obrat v živote a povolaní P. J. Šafárika. Vychovávateľstvo v Kubínyiovej rodine sa mu chýlilo ku koncu. Neprijal ani predtým ponúkané miesto profesora na evanjelických školách „v severných Uhrách", ale rozhodol sa pre Nový Sad, kde nezjednotená pravoslávna cirkev už skôr vytvorila gymnázium a na jar 1819 vypísala konkurz na miesto riaditeľa a prvého profesora. Na to však Šafárik potreboval doktorát. S pomocou, a odporúčaním Jána Blahoslava Benediktiho ho dostal dňa 5.apríla 1819. Opäť s pričinením Jána B.B., ale aj niektorých známych Srbov, výber na miesto riaditeľa nakoniec padol na najmladšieho z prihlásených, na P. J. Šafárika.
Vychovávateľskú činnosť v rodine G. Kubínyiho ukončil teda koncom júna 1819. Šafárikov odchod z Bratislavy chápali vlastenci, predovšetkým ale českí, ako stratu pre národ. Niekoľko týždňov pred odchodom do Nového Sadu pobudol v rodnom Gemeri, Kobeliarove a u starého otca Káresa v Hankovej. Bol to posledný pobyt Šafárika v rodisku, do ktorého sa už v živote nevrátil.
Srbsko (1819 – 1833)
Funkciu riaditeľa prevzal P. J. Šafárik slávnostným prejavom, ktorý predniesol v latinčine. Načrtol v ňom dejiny gymnázia, hovoril o profesoroch a ich vyučovacích povinnostiach, potom vyjadril svoje pedagogické názory na koncepciu školy, zoznámil prítomných s návrhom reforiem, ktoré plánoval uskutočniť.
Nový riaditeľ zapôsobil na Srbov veľmi priaznivým dojmom. Okrem P. J. Šafárika všetci profesori boli Srbi. P. J. Šafárik zastával funkciu riaditeľa päť rokov. Ako riaditeľ mal ambiciózne plány. Šafárikovou koncepciou bolo vytvoriť gymnázium podľa gréckeho vzoru. Hneď po prebratí funkcie, sa podarilo Šafárikovi presadiť drobnejšie zmeny v učebnom pláne, rozšírením učebných predmetov o kreslenie, resp. rysovanie. Pozitívne bolo prijaté aj zbieranie kníh pre budúcu knižnicu. Šafárik mal osobitnú radosť z toho, že do tvoriacej sa knižnice, do jej fondu, pribúdali vzácne staroslovienske literárno-historické pamiatky. V inauguračnej reči uviedol, že na gymnáziu bude on sám vyučovať matematiku (algebru aj geometriu), fyziku, logiku, rétoriku, poéziu, štylistiku a bude vykladať klasikov v I. humanitnej triede. Tak sa aj stalo. Prednášal po latinsky, po nemecky a po zosilnení maďarizačných tendencií, keď zasiahli aj novosadské gymnázium, v posledných dvoch – troch rokoch pobytu vyučoval aj maďarčinu ako vyučovací predmet.
Počas prvých dvoch rokov novosadského účinkovania býval Šafárik v dome bohatého mešťana Servického. Roku 1821 požiadal Šafárika synovec srbského patriarchu, aby prevzal výchovnú starostlivosť nad jeho synom. Ako odmenu dostal k dispozícii časť ich domu v Novom Sade, kde býval, a o stravu a byt sa mu starala kuchárka, ktorú mu platili.
Dňa 17. júna 1822 sa P. J. Šafárik oženil s 19 ročnou Júliou Ambróziou. Pochádzala z drobnej slovenskej zemianskej rodiny. Narodila sa vo Veľkej Kikinde (Srbsko) 19. novembra 1803. Jej otec pochádzal z Paludze (okr. Liptovský Mikuláš) a matka z Jasenovej na Orave. Manželka P. J. Šafárika – ako uvádzajú životopisci – bola inteligentná, neobyčajne sčítaná a temperamentná. Ovládala tri resp. štyri slovanské jazyky: slovenčinu, češtinu, srbštinu a ruštinu. Manželovi veľa pomáhala pri jeho vedeckej práci.
Šafárikova situácia v Novom Sade sa zhoršila po roku 1824, keď rakúska vláda zakázala srbskej pravoslávnej cirkvi zamestnávať evanjelických vzdelancov z Uhorska na gymnáziách a vo svojich službách. Šafárik dostal výnimku, s tým že nebude vykonávať funkciu riaditeľa.
P. J. Šafárikovi sa po zásahu vlády začali hromadiť problémy, narastať hmotné, finančné a iné ťažkosti. Príjem sa mu zmenšil práve vtedy, keď ho najviac potreboval, pretože v rodine pribúdali deti. V Novom Sade sa Šafárikovcom narodilo päť detí: Ľudmila (21. 2. 1824 – 28. 4. 1824), Milena (17. 7. 1825 – 4. 4.1826), Mladen Svatopluk (17. 1. 1827 – 22. 2. 1828), Vojtech a Božena. Zhoršenie materiálnych a finančných podmienok nútilo Šafárika, aby si sám hľadal profesorské miesto, o čo sa usiloval na Slovensku. Z viacerých dôvod však mnoho dobrých ponúk neprijal.
Dňa 22. decembra 1832 dal P. J. Šafárik patronátu gymnázia výpoveď s tým, že tu ostane do konca zimného semestra. Dňa 6. apríla 1833 opustil Nový Sad, ktorý v ďalšom živote už nenavštívil. Po neúspešných snahách o získanie pedagogického a knihovníckeho miesta v Rusku, odchádza na pozvanie a záruku priateľov pôsobiť, cez Pešť a Bratislavu do Prahy.
Čechy (1833 – 1861)
náhľad|Pamätná tabuľa v Prahe Šafárikova rodina prišla do Prahy 4. mája 1833, po takmer mesiac trvajúcej ceste. Po príchode do Prahy P. J. Šafárik koncentroval svoje úsilie predovšetkým na zabezpečenie svojej rodiny a na možnosti pokračovať vo vedeckej práci. Českí vlastenci mu v oboch pomáhali. Zabezpečili mu byt, čo bolo vtedy najpotrebnejšie, pretože čoskoro po príchode pribudli do Šafárikovej rodiny dvojičky Jaroslav a Bohuslav, nar. 24. mája 1833, z ktorých druhý chlapček umrel 31. 8. 1837. Okrem nich sa Šafárikovcom narodili v Prahe ďalšie štyri deti. Počas celého svojho pobytu v Prahe, najmä v 40-tych rokoch, závisela celá jeho existencia na 380 zlatých, ktoré ročne dostával od svojich českých priateľov pod podmienkou, že – ako to František Palacký explicitne formuloval – "od teraz, čokoľvek budete písať, budete to písať len v českom jazyku".
P. J. Šafárik zásluhou Františka Palackého vypomáhal pri redakčných prácach v Časopise Českého musea, potom po odstúpení Palackého časopis redigoval. V rokoch 1834 – 1835 bol redaktorom časopisu Světozor. V rokoch 1836 – 47 bol cenzorom kníh. Od roku 1841 bol kustódom pražskej Univerzitnej knižnice, a od roku 1848 jej riaditeľom, súčasne bol aj mimoriadnym profesorom slovanskej filológie na Karlo-Ferdinandovej univerzite v Prahe.
Popri vedeckej práci, ktorá bola Šafárikovi v Prahe hlavným zmyslom životnej náplne, bol okolnosťami prinútený zaoberať sa niekoľkokrát aj otázkami vzdelania a školstva. Napr. roku 1848 minister Alexander Bach poveril P. J. Šafárika spolu s K. J. Erbenom členstvom v komisii pre slovanskú právnu terminológiu. Výsledkom činnosti komisie bol slovník Juridisch – politische Terminologie der slawischen Sprachen Oesterreichs. Vyšiel vo Viedni roku 1850 so Šafárikovým krátkym predhovorom.
V zbierke spisov „Hlasowé o potřebě jednoty spisowného jazyka pro Čechy, Morawany a Slowáky“ vydanej Jánom Kollárom v roku 1846 Šafárik mierne kritizoval Štúrovo zavedenie novej spisovnej slovenčiny (1843). Hoci Šafárik, na rozdiel od jeho českých kolegov – vždy považoval Slovákov za od Čechov oddelený národ (tak napríklad explicitne v jeho „Geschichte der slawischen Sprache...“ a v „Slovanskom národopise“), bol za používanie len „slovenského slohu českého jazyka“ ako literárneho jazyka na Slovensku.
V revolučných rokoch 1848 – 1849 sa venoval len svojim vedeckým záujmom. Po vydaní diela Über die Abkunft der Slawen nach Lorenz Surowiecki zbieral historický materiál pre najstaršie obdobie slovanských dejín. Výsledkom jeho úmorného vedeckého bádania okrem drobnejších štúdií sú dve monumentálne práce – základné piliere slovanské – Slovanský národopis (Praha 1842, druhé vydanie tiež roku 1842, tretie vydanie roku 1843) a Slovanské starožitnosti. Po jeho smrti, v rokoch 1862 – 63 bol pripravený III. diel Slovanských starožitností, ktorý vyšiel v Prahe roku 1865.
V posledných piatich rokoch života začal Šafárik chorľavieť a trpieť rozličnými fóbiami, a to aj napriek tomu, že sa zbavil materiálnych a finančných ťažkostí a ubúdali mu aj starosti o rodinu. Psychické depresie v posledných dvoch rokoch P. J. Šafárika priviedli k tomu, že 23. mája 1860 skočil do Vltavy, čo vzbudilo v širokej verejnosti nesmierny rozruch. Podarilo sa ho však zachrániť.
Na začiatku októbra 1860 sa Šafárik definitívne vzdal miesta riaditeľa Univerzitnej knižnice. Cisár František Jozef I. jeho žiadosti vyhovel vlastnoručne písaným listom, pričom mu ponechal ako dôchodok plný plat. Šafárik bol na dôchodku len málo. Rýchlo začal chradnúť, strácal zrak a pohyboval sa už len o paličke, ale pritom bol duševne čulý. Umrel 26. júna 1861.
Pochovali ho na evanjelickom cintoríne v Prahe – Karlíne a po zrušení tohto cintorína roku 1900 Šafárikove pozostatky previezli na Olšanské cintoríny. Nad jeho hrobom umiestnili pôvodný sarkofág so starosrbským nápisom: „V krasnich mira sego v’spitaľ sa esti et junosti svojeje".
Bitka pri Mykalé
Mys Mykalé leží v Iónii na pobreží Malej Ázie, ktorú koncom 6. stor. pred Kr. ovládli Peržania, pričom mnohé grécke mestá sa dostali pod perzskú nadvládu.
Zatiaľ čo sa väčšina Grékov bránila v materskom Grécku, časť gréckych vojenských síl bola na ostrove Délos pod vedením spartského kráľa Leótychida. Za ním prišli vyslanci z ostrova Samos (pri pobreží Malej Ázie), ktorí boli pod nadvládou Peržanov, a žiadali grécke vojsko, aby im pomohlo pri vzbure proti nim. Po priaznivých veštbách grécke lode odplávali k Samu, kam o niečo neskôr priplávali aj perzské lode. Pri myse Mykalé na pevnine táborilo silné perzské vojsko. Peržania vytiahli lode na breh, spojili pozemné i námorné oddiely, opevnili sa a čakali na Grékov.
Gréci vystúpili z lodí a popoludní podnikli peší útok na perzský tábor. Medzitým sa dozvedeli o tom, že ráno Pausanias a jeho vojsko zvíťazilo nad Peržanmi pri Platajách.
Bitku zahájili Aténčania a s nimi Korinťania, Sikyončania a Troizenčania. Peržania sa udatne bránili za prútenou hradbou a za hradbou zo štítov, ale Gréci čoskoro prerazili obrannú ohradu a prenikli do tábora. Perzskí spojenci sa rozutekali, bránili sa len kvalitne vycvičené oddiely Peržanov. Keď sa na bojisko dostali aj oddiely Sparťanov, víťazstvo nad Peržanmi bolo isté. Ich zvyšky ušli do vnútrozemia Malej Ázie k Sardám.
Referencie
Herodotos: Dejiny IX, 90-119
Korček
Korček je plechová nádoba, ktorá je obyčajne upevnená na pohyblivej reťazi alebo kolese a určená na premiestňovanie kvapalín alebo sypkých materiálov.
Židovka (potok)
Židovka alebo Srbský potok je potok v severovýchodných Čechách. Dĺžka toku na území Česku je 10,8 km. Plocha povodia meria 32,5 km².
Priebeh toku
Pramení v Poľsku v Stolových horách na severozápadnom úbočí vrchu Szczeliniec Wielki v nadmorskej výške okolo 800 m a po 3 km vstupuje 650 m nad morom východne od Machovskej Lhoty na české územie. Preteká Machovom a ústi zľava do Metuje (398 m nad morom).
Priemerný prietok pri ústí činí 0,41 m³/s.
Štefan Belička
Životopis
Študoval na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Kremnici. Pôsobil v Dome kultúry ROH Banská Bystrica ako divadelný režisér. Od 1988 pôsobí v slobodnom povolaní. Niekoľkokrát navštívil Egypt, kde v roku 1991 strávil pol roka. V roku 1992 žil v Španielsku. V roku 1994 cestoval po Kazachstane a Sibíri. Vystavoval na 11 samostatných výstavách.
1529 Oterma
1529 Oterma je planétka s priemerom 130 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 26. januára 1938.
Dieselov motor (pôvodný)
Dieselový motor alebo Dieselov motor alebo hovorovo diesel (angl. true diesel engine) je vznetový (spravidla naftový) rovnotlakový motor (t. j. vznetový motor s rovnotlakovým spaľovaním paliva, ktorým je spravidla ťažšie kvapalné palivo, napr. nafta), v užšom zmysle len taký, v ktorom je palivo rozprašované do kompresného priestoru stlačeným vzduchom z kompresora.
Mnohé súčasné vznetové motory často nie sú dieselové motory podľa vyššie uvedenej definície, lebo nie sú rovnotlakové (strata približnej rovnotlakovosti je dôsledkom vyššej rýchlosti mnohých dnešných motorov) a často nemajú kompresor. V mnohých štátoch a často nepresne aj v slovenčine sa však názov Dieselov motor (teda diesel engine, Diesel-Motor atď.) používa na označenie všetkých, t.j. aj moderných, vznetových (najmä vznetových naftových) motorov (pozri dieselový motor).