cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalifornský záliv
Záliv je považovaný za jednu z najrozmanitejších morských oblastí na Zemi. 244 ostrovov v Kalifornskom zálive patrí medzi lokality Svetového dedičstva UNESCO. Dôvodom pre zaradenie boli prírodné útvary (drsné ostrovy s vysokými úbočiami a pieskovými plážami), množstvo rastlín a rybích druhov (90 endemických). Táto oblasť obsahuje 39 % druhov morských cicavcov a tretinu druhov veľrýb.
Moulin-Mage
Moulin-Mage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Moulin-Mage má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Moulin-Mage má 326 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2009 – II. divízia
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2009 – II. divízia boli dva hokejové turnaje tretej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Mužstvá boli vyžrebované do dvoch skupín po šiestich. Víťazi turnajov postúpili do I. divízie MS pre rok 2010.
Skupina B
Turnaj skupiny B sa hral v Sofii v Bulharsku od 6. do 12. apríla 2009.
Frédille
Frédille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mouzens (Tarn)
Mouzens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Mouzens má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Mouzens má 130 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Brázda priečneho splavu
Brázda priečneho splavu je brázda, ktorá prebieha pozdĺž vnútorného povrchu záhlavnej kosti a vedie laterálne medzi hornými a dolnými jamami krížovej vyvýšeniny. Táto brázda je odtlačkom splavu tvrdej pleny. Pozdĺž tejto ryhy prebieha priečny splav.
Obliehanie Edessy
náhľad|Edesská citadela Obliehanie Edessy bol významný vojenský stret v dejinách križiackych štátov. Obliehanie sa tiahlo od 28. novembra do 24. decembra roka 1144. V dôsledku dobytia Edessy padla väčšina územia križiackeho grófstvo Edessa do rúk Turkov, čo následne viedlo k vyhláseniu druhej križiackej výpravy.
Predchádzajúca udalosti
Edesské grófstvo bolo prvým križiackym štátom, ktorý západný kresťania na Blízkom východe založili po prvej križiackej výprave. Vzniklo v roku 1098 keď Balduin z Boulogne opustil hlavnú armádu križiackej výpravy a vytvoril v Edesse svoj vlastný štát.
Grófstvo bolo najsevernejšie položeným križiackym štátom. Keďže bolo vnútrozemské, bolo zároveň najizolovanejšie a v porovnaní s ostatnými križiackymi štátmi bolo i vojensky najslabšie. Bolo úplne obklopené územím v rukách tureckých vládcov, Danišmendovcov, Artukovcov a Seldžukov. V roku 1104 boli v bitke pri Harrane porazení a zajatí gróf Balduin z Bourgu a jeho nástupca Joscelin z Courtenay, a neskôr znovu v roku 1122. Joscelin I. grófstvo zreštauroval a bránil ho až do svojej smrti roku 1131, keď padol v bitke s Turkami. Jeho miesto zaujal nerozhodný Joscelin II., ktorého ťaživá situácia donútila spojiť sa s Byzantskou ríšou. Gróf z Edessy bol však naďalej i vazalom jeruzalemského kráľa. V roku 1143 však kráľ Fulko V. aj byzantský cisár Ján II., ktorí Edesské grófstvo chránili zomreli, čím zanikla obranná hrádza proti mosulskému atabegovi Zengímu. S ostatnými križiackymi vládcami Raimondom z Poitiers v Antiochii a grófom z Tripolisu Raimondom II. sa Joscelin II. znepriatelil, a tak pre záchranu ohrozenej Edessy neurobili vôbec nič.
Obliehanie mesta
V roku 1144 uzavrel Joscelin II. proti vzrastajúcej Zengího moci spojenectvo s artukovským vládcom Kara Aslanom v Diyarbakıre. Zengí, ktorý sa rozhodol využiť smrť jeruzalemského kráľa Fulka vo svoj prospech, prispechal s armádou k Edesse. Vymyslel pritom na križiakov pascu. S malým oddielom vylákal hlavné Joscelinovo vojsko od mesta a Edessa tak zostala ponechaná prakticky bez obrancov. Následne Zengí hlavnou armádou Joscelinov hlavný voj obišiel a mesto napadol.
Obranu v meste prevzali za neprítomného grófa latinský biskup Hugo II., biskup arménskych monofyzitov Ján a jakobitský biskup Basileios. Keď sa Joscelin II. dozvedel o obliehaní mesta, rozhodol sa neútočiť okamžite na emirovo vojsko, ale stiahol sa do pevnosti Turbessel, ležiacej západne od Eufratu. Jeruzalemské vojsko sa okamžite vydalo na sever Edesse na pomoc, ale bolo príliš ďaleko na to, aby mohlo včas účinne zasiahnuť. Antiochijské knieža Raimond i tripoliský gróf volanie o pomoc ignorovali a situáciu z diaľky pozorovali.
Zengí zatiaľ nechránené mesto obkľúčil a začal budovať obliehacie zariadenie a podkopávať mestské hradby. Medzitým tiež vyjednával podporu medzi miestnymi seldžuckými kmeňmi a Kurdmi. Obyvatelia Edessy sa snažili, napriek zlej výzbroje a prakticky nulovému vojenskému výcviku a skúsenostiam, klásť odpor. Avšak vďaka neskúsenosti obrancov niektoré veže neboli obsadené a tiež si nevedeli rady s nepriateľskými ženistami podkopávajúcimi múry. 24. decembra sa Zengí rozhodol pre generálny útok. Moslimskí vojaci zaútočili po celej dĺžke hradieb a bez väčších problémov prenikli do mesta a zabili každého komu sa nepodarilo utiecť do Maniakovej citadely. Ďalší ľudia, vrátane biskupa Huga II., boli panikáriacim davom ušliapaní. Samotná citadela vzdorovala ešte dva dni než padla.
Tureckí vojaci začali mesto okamžite plieniť. Zengí potom rozkázal drancovanie zastaviť a nechal zhromaždiť všetkých preživších Edessanov. Všetci kresťania západného rítu boli buď povraždení alebo predaní do otroctva. Východní kresťania boli ušetrení, avšak Arméni, ktorým Zengí nedôveroval, sa museli vysťahovať a namiesto nich pozvali do Edessy niekoľko sto židovských rodín, ktoré boli v moslimskej spoločnosti považované za lojálnejšie. Poarabštení sýrski jakobiti boli pod Zengího výslovnou ochranou. Novým miestodržiteľom v Edesse sa stal jeden zo Zengího veliteľov Zaid ad-Dín Ali Kucuk, vodcom kresťanskej komunity sa stal jakobitský biskup Basileios, ktorý moslimom prisľúbil svoju lojalitu.
Dôsledky
vľavo|náhľad|Snaha o znovudobytie Edessy roku 1146 V januári roku 1145 Zengí obsadil oblasť Saruj a obliehal mesto Birecik. Medzitým konečne na sever dorazilo jeruzalemské vojsko vedené kráľovským konstáblom Manassèsom de Hierges, ktoré sa spojilo s Joscelinom II. Zengí sa tiež dozvedel o problémoch v mezopotámskom Mosule a na severe sa už nemohol dlhšie zdržiavať. Jeho úspech v boji proti križiakom z neho urobil hrdinu v moslimskom svete. Bagdadský kalif mu udelil titul sultána z Mosulu a Aleppa, čím prestal byť Zengí jednoduchým vojenským náčelníkom. Získal tiež svoje priezvisko al Malik al Mansúr – víťazný kráľ. Zengí už teda nešiel proti zostávajúcim teritóriám ležiacom na západ od Eufratu a jeruzalemské a edesské vojsko ich ubránili proti nájazdom tureckých náčelníkov. Napriek tomu však kúsok po kúsku križiaci svoje územia strácali v prospech Turkov i Byzancie. Novým hlavným mestom grófstva sa stal Turbessel.
Správy o páde Edessy otriasli kresťanskou Európou. Pápež Eugen III. preto následne vyhlásil druhú križiacku výpravu, ktorej sa zúčastnili mimo iné aj francúzsky kráľ Ľudovít VII. a rímsko-nemecký kráľ Konrád III. Je zaznamenaná tiež účasť oddielov i veľmožov z českých krajín. Krížová výprava však nedosiahla žiadnych významných vojenských úspechov a Edessa už nebola križiakmi nikdy znovu dobytá.
Gargilesse-Dampierre
Gargilesse-Dampierre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Q̃
Q̃ (minuskula q̃) je špeciálny znak latinky, nazýva sa Q s vlnovkou. Používalo sa v stredoveku na zápis slova que v románskych jazykoch francúzština, španielčina a portugalčina.
Vo francúzštine sa Q̃ tiež používalo na zápis slova quand (v preklade keď).
V Unicode majú písmená Q̃ a q̃ tieto kódy:
Hincova kotlina
Hincova kotlina je kotlina v severnom uzávere osi Mengusovskej doliny pod hlavným hrebeňom Vysokých Tatier v úseku od Čubriny po Hincovu vežu a medzi hlavnou osou Kriváňa od Čubriny po Hlinskú vežu a južným vedľajším hrebeňom Hincovej vežičky.
Topografia
Dolina hraničí:
Názov
Hinco t.j. Ingnác, mal byť podľa ľudového podania pastier, ktorý tu kedysi pásol ovce. Je možné, že názov súvisí s baníctvom, ktoré tu bolo dávnejšie rozšírené. Paracelsus píše vo svojom diele "Von heymlichkeiten der Natur" (Strassburg, 1570) o dolujúcich trpaslíkoch, ktorých nazýva Hinzen. Hincovia baníckych povier boli drobní mužíčkovia, pomáhajúci haviarom pri ich práci. V praktickom baníctve boli hincovia banskí furmani, ktorí zo štôlní vyvážali rudu.
Oni
Jednotlivé misie
V štrnástom kole hra končí a má dva možné konce, ktoré ovplyvní hráč svojim rozhodnutím v 13. kole. Ak sa rozhodne Grifina zabiť, Muro na konci zmutuje a budú bojovať len oni dvaja. Ak nechá Grifina nažive, príde mu na pomoc s dvomi bojovníkmi, Muro však bude mať taktiež ochranku.
Mouzieys-Panens
Mouzieys-Panens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Mouzieys-Panens má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Mouzieys-Panens má 212 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Microsoft Teams
Microsoft Teams je firemná platforma, ktorá umožňuje textovú komunikáciu, videohovory, dátové úložisko na ukladanie súborov (na týchto súboroch je tiež možné spolupracovať) a integráciu ďalších aplikácií do tohto prostredia.
Služba je integrovaná v predplatenom Office 365. Platforma tiež umožňuje integrovať produkty iných spoločností. Microsoft Teams je konkurencia služieb ako je napríklad Slack, Zoom alebo Google Meet.
Spoločnosť Microsoft predstavila Teams na udalosti v New Yorku a spustila službu 4. novembra 2016. Platforma Microsoft Teams bola vytvorená a v súčasnosti ju vedie Brian MacDonald, ktorý je viceprezidentom spoločnosti Microsoft.
Microsoft Teams je nástupcom platformy Skype for Business, ktorá bude ukončená 31. júla 2021.
Generálna oprava
Generálna oprava alebo hovorovo generálka je v širšom zmysle dôkladná prehliadka, zrevidovanie, reorganizácia, prepracovanie, prerobenie neobežného majetku, systému alebo metódy. V užšom zmysle ide o druh opravy neobežného majetku, pri ktorej dochádza k výmene alebo oprave všetkých opotrebovaných súčiastok či skupín súčiastok. Generálna oprava (v užšom zmysle) zachováva úžitkovú hodnotu daného majetku a predlžuje jeho životnosť.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2012 – II. divízia
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2012 – II. divízia boli dva hokejové turnaje tretej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Od roku 2012 sa MS hrajú podľa nového herného systému. Skupiny v divíziách už nie sú rovnocenné, po novom sa medzi nimi postupuje a zostupuje.
II. A divízia
Turnaj II. A divízie sa hral v Reykjavíku na Islande od 12. do 18. apríla 2012.
II. B divízia
Turnaj II. B divízie sa hral v Sofii v Bulharsku od 2. do 8. apríla 2012.
Elisa
Elisa môže byť:
ELISA môže byť:
Nová ortodoxná synagóga v Košiciach
Budova
Synagógu navrhol budapeštiansky architekt Ľudovít Oelschläger. Fasáda využíva neoklasickú architektúru a miestne tradičné motívy. Príkladom je podkrovné podlažie v štýle, ktorý sa často vyskytuje v renesančných budovách na východe Slovenska. Interiér je prevažne postavený v modernej architektúre s klenutou centrálnou halou a ženskou galériou s kovovou mechitzhou (časť oddeľujúca ženy a mužov). Centrálny Bimah čelí k Torah archu (svätá schránka) z červeného mramoru. Vedľa synagógy bola postavená škola a bola plánovaná aj výstavba mikveha (rituálny kúpeľ), ktorý ale nakoniec postavený nebol.
Pamätná doska holokaustu
Počas druhej svetovej vojny prebehla deportácia Židov z Košíc do nacistických táborov. Pamätná bronzová doska Holokaustu bola nainštalovaná na prednú časť synagógy v roku 1992. Informuje o tom, že do koncentračných táborov bolo v roku 1944 odvezených viac ako 12 000 košických Židov. Na doske sa nezmieňuje, že tu bolo sústredených a do koncentračných táborov deportovaných aj viac ako 2 000 Židov z okolia Košíc. Zo všetkých deportovaných Židov prežilo iba 400.
Laurence Olivier
Sir Laurence Olivier (* 22. máj 1907, Dorking, Surrey, Anglicko, Spojené kráľovstvo – † 11. júl 1989, Steyning, West Sussex, Spojené kráľovstvo) bol britský režisér, herec, dramatik a divadelný manažér. Bol jedným z najvýraznejších a najznámejších britských divadelníkov 20. storočia, ktorý sa celosvetovo preslávil najmä ako výrazný predstaviteľ hlavných postáv z divadelných hier a ich filmových adaptácii britského národného klasika Williama Shakespeara.
Život
Divadlo hral ochotnícky už od detstva, avšak profesionálnym hercom sa stal až z popudu svojho otca. V roku 1924 úspešne absolvoval Strednú školu kultúry reči a dramatického umenia. Z začiatku však žil veľmi chudobne a nemal žiadne stále zamestnanie. Vystriedal rad umeleckých i neumeleckých povolaní. Svoj prvý divadelný angažmán získal až v roku 1927 v birminghamskom divadle. Začiatkom 30. rokov 20. storočia sa presídlil definitívne do Londýna, kde sa postupne vypracoval na jedného z najlepších britských divadelných a filmových hercov. V roku 1944 sa dostavil jeho prvý veľký úspech za stvárnenie Richarda III.
Napriek tomu, že sa on sám považoval najmä za divadelníka, stal sa z neho i výborný filmový a televízny herec.
Franco Zeffirelli
Franco Zeffirelli (rodným menom Gianfranco Corsi) (* 12. február 1923, Florencia, Taliansko† 15. jún 2019, Rím ) bol taliansky režisér a herec.
Život
Po skončení druhej svetovej vojny začínal svoju umeleckú dráhu v Miláne ako herec drobných úloh. Za asistenta si ho vybral známy taliansky režisér Luchino Visconti, u ktorého najskôr vytváral výpravy, neskôr pôsobil ako jeho asistent. Samostatnej divadelnej réžii sa venuje už od roku 1950 a to v činohre i v opere. Skoro sa vypracoval na svetovo uznávaného divadelného režiséra, na začiatku 60. rokov 20. storočia ako divadelný režisér hosťoval v Londýne či v New Yorku, stal sa z neho uznávaný znalec a inscenátor diel Williama Shakespeara.
Hoci s filmom spolupracoval už od roku 1958, filmovej tvorbe sa začal naplno venovať až v polovici 60. rokov. V roku 1967 natočil svoju prvú veľkú filmovú adaptáciu diela Williama Shakespeara Skrotenie zlej ženy La Bisbetica domata s Liz Taylorovou a Richardom Burtonom v hlavných úlohách. O rok neskôr nasledovala snáď najslávnejšia filmová adaptácia Shakespearovej hry Rómeo a Júlia s mladými hercami Leonardom Whitingom a Oliviou Husseyovou v hlavný úlohách, ktorá získala dvoch Oscarov z celkových štyroch nominácii. V tomto slávnom filmovom diele hrali i slávni britskí herci ako bol Laurence Olivier či mladý Michael York.
V roku 1972 natočil film s náboženskou tématikou Fratello sole, sorella luna o sv. Františkovi s Asissi. Nasledoval televízny mini seriál s kresťanskou náboženskou tématikou Ježiš Nazaretský, s Robertom Powellom v hlavnej úlohe.
Mouzieys-Teulet
Mouzieys-Teulet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Mouzieys-Teulet má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Gehée
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Breza (rod)
Breza (Betula) je rod listnatých stromov z čeľade brezovité (Betulaceae) a príbuzný rodom buk a dub z čeľade bukovité.
Brezy sú často pionierskym druhom, ktorý osídľuje nové biotopy a môžu sa dožívať aj 160 rokov. Rastú najmä v kyslej a vlhkej pôde a to do výšky
Rezolúcia Valného zhromaždenia OSN č. 3379
'''Rezolúcia Valného zhromaždenia OSN č. 3379''', ktorú Valné zhromaždenie OSN schválilo 10. novembra 1975, označila sionizmus ako „formu rasizmu a rasovej diskriminácie.“ Rezolúciu navrhlo 25 zväčša arabských štátov, schválená bola počtom hlasov 72. Proti hlasovalo 35 štátov a 32 sa zdržalo hlasovania. 16. decembra 1991 bola revokovaná rezolúciou č. 46/86 a v histórii OSN išlo o o jedinú revokovanú rezolúciu. Revokáciou tejto rezolúcie Izrael podmienil svoju účasť na Madridskej mierovej konferencii v roku 1991.
Hlasovanie
náhľad|upright=1.5|Mapa sveta podľa hlasovania Štáty, ktoré rezolúciu navrhli: (25) Afganistan, Alžírsko, Bahrajn, Dahome, Egypt, Guinea, Irak, Južný Jemen, Jordánsko, Katar, Kuba, Kuvajt, Libanon, Líbyjska arabská republika, Mauritánia, Maroko, Omán, Saudská Arábia, Severný Jemen, Somálsko, Spojené arabské emiráty, Sudán, Sýrska arabská republika a Tunisko.
Štáty, ktoré hlasovali pre: (72) Okrem vyššie spomenutých 25 štátov, ktoré rezolúciu navrhli, ešte ďalších 47 štátov: Albánsko, Bangladéš, Brazília, Bulharsko, Burundi, Bieloruská sovietska socialistická republika, Čad, Česko-Slovensko, Čínska ľudová republika, Gambia, Grenada, Guinea-Bissau, Guyana, India, Indonézia, Irán, Kambodža, Kamerun, Kapverdy, Kongo, Cyprus, Laos, Madagaskar, Maďarsko, Malajzia, Maldivy, Mali, Malta, Mexiko, Mongolsko, Mozambik, Nemecká demokratická republika, Niger, Nigéria, Pakistan, Poľsko, Portugalsko, Rovníková Guinea, Rwanda, Senegal, Sovietsky zväz, Svätý Tomáš a Princov ostrov, Srí Lanka, Tanzánia, Turecko, Uganda a Ukrajinská sovietska socialistická republika.
Štáty, ktoré hlasovali proti: (35) Austrália, Bahamy, Barbados, Belgicko, Dánsko, Dominikánska republika, Fidži, Fínsko, Francúzsko, Haiti, Honduras, Írsko, Island, Taliansko, Izrael, Kanada, Kostarika, Libéria, Luxembursko, Malawi, Nikaragua, Holandsko, Nový Zéland, Nórsko, Panama, Pobrežie Slonoviny, Rakúsko, Salvádor, Spojené kráľovstvo, Spojené štáty, Spolková republika Nemecko, Stredoafrická republika, Svazijsko, Švédsko a Uruguaj.
Štáty, ktoré sa zdržali hlasovania: (32) Argentína, Bhután, Bolívia, Botswana, Barma, Chile, Ekvádor, Etiópia, Filipíny, Gabon, Ghana, Guatemala, Horná Volta, Jamajka, Japonsko, Keňa, Kolumbia, Lesotho, Maurícius, Nepál, Papua-Nová Guinea, Paraguaj, Peru, Grécko, Sierra Leone, Singapur, Thajsko, Togo, Trinidad a Tobago, Venezuela, Zair a Zambia.
Rómeo a Júlia (rozlišovacia stránka)
Rómeo a Júlia môže byť:
Henry Miller
Henry Valentine Miller (* 26. december 1891, New York, New York, USA – † 7. jún 1980, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol americký románopisec a maliar. Bol známy svojim odklonom od foriem existencialistickej literatúry a rozvojom nového typu románu (zmes románu, autobiografie, sociálnej kritiky, filozofických reflexií, surrealistických voľných asociácií a mysticizmu), ktorá zreteľne vždy opisuje reálny život Henryho Millera a taktiež je fiktívna. Práce, ktoré najviac charakterizujú tento jeho štýl, sú Obratník Raka, Obratník Kozorožca a Čierna jar. Písal tiež cestovné memoáre a sociálno-kritické eseje a analýzy.
Životopis
Narodil sa do rodiny krajčíra Heinricha Millera a Louisy Marie Neitingovej v štvrti Yorkville na Manhattane s nemeckým katolíckym dedičstvom. Ako dieťa žil na 662 Driggs Avenue vo Williamsburgu, v Brooklyne, známy v tých časoch (a často zmieňovaný v jeho prácach) ako 14. obvod. Ako mladý muž bol aktívny v socialistickej strane (jeho bývalý idol bol čierny komunista Hubert Harrison). Krátko – iba jeden semester – navštevoval the City College v New Yorku. Hoci bol výnimočný študent, nebol ochotný tu byť ukotvený, tobôž nie podrobiť sa tradičnému univerzitnému systému vzdelávania.
Jeho prvou manželkou bola Beatrice Sylvas Wickensová, s ktorou sa oženil v roku 1917. V rokoch 19281929 Miller strávil niekoľko mesiacov v Paríži so svojou druhou manželkou June Edith Smithovou (June Millerová). Ďalší rok sa presunul do Paríža bez sprievodu a žil tam až do vypuknutia druhej svetovej vojny. Počas prvého roka v Paríži mal Miller málo alebo vôbec žiadne peniaze, no veci sa začali meniť, keď stretol Anaïs Nin, ktorá s Hughom Guilerom zaplatila všetky položky počas tridsiatych rokov vrátane nájmu za krásny a moderný apartmán na adrese 18, villa Seurat. Anaïs Nin sa stala jeho milenkou a financovala prvú tlač knihy „Obratník Raka“ v roku 1934 s peniazmi od Otta Ranka.
Na jeseň roku 1931 Millera zamestnal časopis Chicago Tribune (Parížska edícia) ako korektora vďaka jeho priateľovi Alfredovi Perlèsovi, ktorý tu pracoval. Miller využil túto príležitosť na predloženie niekoľkých svojich článkov pod Perlèsovým menom, keďže iba redakčným zamestnancom bolo povolené publikovať v novinách. Toto obdobie v Paríži bolo pre Millera veľmi kreatívne a vtedy vznikla významná a podnetná sieť autorov okolo villy Seurat. Jeho celoživotným priateľom sa stal mladý britský autor Lawrence Durrell. Durrell, ktorý žil na Korfu, pozval Millera do Grécka. Návštevu Miller neskôr opísal v jednom zo svojich diel. Millerova korešpondencia s Durrellom bola neskôr publikovaná. Počas parížskeho obdobia bol tiež ovplyvnený francúzskymi surrealistami.
Jeho práce obsahujú detailné opisy sexuálnych zážitkov a jeho knihy urobili veľa pre oslobodenie diskusie na tému sexuality v americkom písomníctve od legálnych a sociálnych obmedzení. Pokračoval v písaní románov, ktoré boli zakázané v USA z dôvodu obscénnosti. Popri „Obratníku Raka“ sa pašovali do jeho rodnej krajiny aj romány „Čierna jar“ (1936) a „Obratník kozorožca“ (1939), ktoré mu budovali ilegálnu reputáciu. Jedno z prvých poďakovaní Millerovi ako hlavnému modernému spisovateľovi predniesol George Orwell vo svojej eseji Vnútri veľryby, kde napísal : ''“Tu podľa môjho názoru je jediný prozaik s fantáziou a sebamenšou hodnotou, ktorý sa objavil medzi anglicky hovoriacimi rasami za niekoľko rokov dozadu. I keď sa to javí ako preháňanie, bude pravdepodobne pripustené, že Miller je neobyčajný spisovateľ, stojaci za viac ako jediný zbežný pohľad ; a po tom všetkom ,je celkovo negatívny, nekonštruktívny, amorálny spisovateľ a samotná Jonah, pasívna prijímateľka diabla, druh Whitmana medzi mŕtvolami."''
Kým si Miller zriaďoval základňu v Big Sur, 'obratníkovské' knihy, v USA stále zakázané, boli publikované vo Francúzsku vydavateľstvom Obelis Press a neskôr vydavateľstvom Olympia Press. Tam si získavali popularitu medzi oboma Európami a rozličnými enklávami amerických kultúrnych exulantov. Ako výsledok boli knihy často pašované do USA, kde mali dominantný vplyv na novú generáciu spisovateľov medzi Beatnikmi (najmä Jack Kerouac). Niektorí z nich prevzali z Millerových diel štylistické a tematické princípy.
Publikácia Millerovho „Obratníku Raka“ viedla v roku 1961 k sérii obscénnych hodnotení, ktoré testovali americké právo o pornografii. Americký najvyšší súd (The U.S. Supreme Court), in Grove Press, Inc., v. Gerstein, citovaný Jacobellis v. Ohio (ktorý sa rozhodol v ten istý deň v roku 1964) zrušil nálezy obscénností a uznal túto knihu za literárnu prácu; bola to jedna z pozoruhodných udalostí, ktoré sa stala známa ako sexuálna revolúcia. Elmer Gertz, právnik, ktorý víťazne vyargumentoval počiatočný prípad publikovania románu v Illinois, sa stal Millerovým celoživotným priateľom. Ich bohatá korešpondencia vyšla tlačou.
V roku 1968 podpísal Miller “Protest spisovateľov a vydavateľov proti vojnovej dani” (Writers and Editors War Tax Protest), záväzok, že odmietnu platiť dane na protest voči vojne vo Vietname. Ako doplnok k literárnym schopnostiam mal Miller výtvarné nadanie, maľoval a písal knihy o práci na tomto poli. Bol blízky priateľ francúzskeho maliara Grégoira Michonzeho. Taktiež bol amatérsky pianista.
Po presune na „Pacifické palisády“ organizoval nespočítateľné večierky s kopou slávnych ľudí. Jeho kuchár a domovník bol mladý model prezývaný Twinka Thiebaud, ktorý neskôr napísal knihu jeho večerných rozhovorov : Reflexie, (vyšli v roku 1981 vo vydavateľstve Capra Press). Vo februári 2011 rozsiahlo prepísané a premenované: Čo vedel Doncha? o Henrym Millerovi, Thiebaudove spomienky Millerovho stolovníctva boli publikované vydavateľstvom „Eio Books“.
Dielo
Vo svojich dielach odmietal americký spôsob života, snažil sa opisovať zmyslové prežitky. To viedlo k názoru, že jeho diela sú nemravné, vulgárne, urážlivé, že kazia mládež, a preto asi do roku 1956 nesmeli v USA vychádzať, v tomto období vychádzali vo Francúzsku v Paríži. Voľným prístupom k sexu ovplyvnil hnutie hippies. Väčšina kritikov sa zhoduje v názore, že v niektorých dielach ho snaha odtabuizovať sex doviedla až k pornografii.
Posledné štyri roky života udržiaval stálu korešpondenciu (viac ako 1 500 listov) s Brendou Venus, mladou a temperamentnou playmate (Playboy), herečkou a tanečnicou. Článok detailne opisujúci ich aféru bol uverejnený v špeciálnej edícii Playboya v roku 1996, ktorý nazval Brendu Millerovou "súmračnou múzou" cez jeho pripútanie na lôžko počas posledných rokov jeho života. Pred smrťou filmoval Miller s Warrenom Baettym pre jeho film Reds. Hovoril o jeho pozdravoch Johnovi Reedovi a Louise Bryantovej ako časť série "svedectiev". Film mal premiéru 18 mesiacov po Millerovej smrti. Miller zomrel v "Pacific Palisades" v roku 1980 ako 89-ročný. Po smrti bol spopolnený a jeho popol bol rozptýlený na Big Sure. Millerove dokumenty boli darované UCLA Young Research Library Department of Special Collections (Mladá Výskumná Knižnica Špeciálnych Kolekcíi).The Henry Miller Art Museum at Coast Gallery in Big Sur, the Harry Ransom Humanities Research Center na University of Texas at Austin, a UCLA – všetky vlastnia výber Millerových akvarelov ako aj The Henry Miller Museum of Art v Omachi City v Nagano, Japonsko, pred zatvorením v 2003. Časť korešpondencie medzi Grove Press a Henrym Millerom je aktuálne umiestnená v Special Collections Research Center na Syracuse University. Special Collections at the University of Victoria drží významnú kolekciu Millerových rukopisov a korešpondencie, vrátane opravených (na stroji prepísaných) rukopisov diel Max a Tiché dni v Clichy, takisto ako Millerova dlhá korešpondencia s Alfredom Perlèsom.
Extraliga hádzanárov 2021/22
Extraliga hádzanárov v sezóne 2021/22 bol 29. ročník extraligy hádzanárov, najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenský zväz hádzanej (SZH). V súťaži pôvodne účinkovalo 12 družstiev, po odhlásení sa družstva Košice Crows v priebehu sezóny ich ostalo 11. Aktuálny majster HT Tatran Prešov sa okrem slovenskej súťaže zúčastnil aj 10. ročníka nadnárodnej súťažeSEHA ligy. Titul obhájil HT Tatran Prešov, ktorý vo finálovej sérii zvíťazil nad HK Košice. Súťaž aj v tejto sezóne niesla mediálny názov Niké Handfball Extraliga (skr. NHE).
Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne mierne zmenil. Základnú časť odohrali družstvá dvojkolovým systémom každý s každým. Po základnej časti sa družstvá rozdelili8 najlepších postúpilo do štvrťfinále play-off, zvyšné tímy hrali nadstavbovú skupinu o 9. až 11. miesto. Trojkolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o medailové umiestnenie. Štvťfinálové duely sa hrali na 2 víťazné zápasy, ostatné duely play-off na 3 víťazné zápasy. Víťaz súťaže získal Pohár Antona Frola. Neúspešní štvťfinalisti potom ešte odohrali skupinu o Ligový pohár, ktorá sa hrala rovnako dvojkolovým systémom. Namiesto výsledkov zo základnej časti sa im započítavali tzv. bonifikačné body za umiestnenie v základnej časti. Posledné družstvo po nadstavbovej časti malo pôvodne odohrať baráž z víťazom 1. ligy, pre odstúpenie tímu Košice Crows sa baráž zrušila a právo postúpiť do extraligy mal najlepší tím 1. ligy priamo.
Účastníci
Poznámky:
Základná časť
Poznámka: Družstvo Košice Crows pred dokončením základnej časti z viacerých, prevažne pandemických dôvodov z extraligy vystúpilo a všetky jeho výsledky boli anulované. Po 16-tich zápasoch v základnej časti figurovalo na 10. mieste so ziskom 10 bodov (5 výhier, 11 prehier).
Play-off
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Murat-sur-Vèbre
Poloha
Murat-sur-Vèbre má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Murat-sur-Vèbre má 843 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Æ̈
Æ̈ (minuskula æ̈) je špeciálne písmeno latinky. Nazýva sa Æ s prehláskou. Používa sa iba v jazyku huaorani.
Unicode
V Unicode majú písmená Æ̈ a æ̈ tieto kódy:
Generálna mapa
Generálna mapa alebo hovorovo generálka môže byť:
Rutherfordov experiment
Rutherfordov experiment, Rutherfordov experiment so zlatou fóliou, alebo tiež Geigerov-Marsdenov experiment, bol experiment vykonaný Hansom Geigerom a Ernestom Marsdenom pod vedením Ernesta Rutherforda v roku 1909 v Manchestri. Experiment mal za cieľ sledovať vnútornú štruktúru atómu. Jeho neočakávané výsledky viedli k opusteniu Thomsonovho modelu, zvaného tiež pudingový a zavedenie Rutherfordovho modelu.
Experiment
V podrobnejšom popise boli častice žiarenia alfa generované rádioaktívnym rozpadom radónu smerom do oloveného kontajnera obráteného otvorom smerom k veľmi tenkej zlatej fólii. Fólia pokrytá sulfidom zinočnatým bola v tomto experimente detailne skúmaná pod mikroskopom. Mikroskop sa môže otáčať okolo zlatej fólie, aby bolo možné pozorovať častice, ktorých dráha bola vychýlená o stanovený uhol. Podľa Thomsonovho modelu by častice mali byť vychýlené maximálne o niekoľko stupňov. Avšak zistilo sa, že malé percento častíc je vychýlených oveľa viac.
Zlatý vrch (vrch v Štiavnických vrchoch)
Zlatý vrch je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad osadou Banky, približne severozápadne od Banskej Štiavnice.
Poloha
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a na katastrálnom území mesta Banská Štiavnica. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí ležiaca osada Banky (Banská Štiavnica), západne sa nachádzajú Vyhne a severne Repište. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis
Zlatý vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od vrchu Šobov severozápadným smerom na Ostružlu. Západným smerom leží Spálený vrch a Končiar, južným Kýzová  a Hadová , východným Studený vrch  a Bujačia  a severným Bukovec  a Bimbíz. Južné svahy odvodňujú prítoky Vyhnianskeho potoka, voda zo severne sa zvažujúcich odteká do Teplej v povodí Hrona. Na vrchol vedie žlto značený chodník.
Výhľady
Odlesnený vrchol Zlatého vrchu ponúka kruhový rozhľad. Pozorovať je možné okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri vhodných podmienkach aj Pohronský Inovec, Vtáčnik, Malú Fatru, Kremnické vrchy, Nízke Tatry a Poľanu.
Pustovník (rod)
Pustovník (lat. Pezophaps) je vyhynutý rod vtáka z radu holubotvaré (Columbiformes) a čeľade drontovité (Raphidae) s jediným druhom pustovník krátkokrídly (nazývaným aj pustovník rodrigský, dodo samotársky, lat. Pezophaps solitaria).
Pustovník obýval suché lesy a krovinaté porasty na ostrove Rodrigues (Maurícius) v Indickom oceáne (bol to tunajší endemit). Druh opísal Johann Friedrich Gmelin ako Didus solitarius, toto staršie pomenovanie je v súčasnosti hodnotené ako vedecké synonymum. Pustovník krátkokrídly bol najbližší príbuzný dronta nelietavého. Podľa analýzy DNA sa od seba línie oboch druhov rozdelili pred 25,6 miliónmi rokmi. Oba druhy sa vyvíjali pravdepodobne nezávisle od seba.
Pustovník krátkokrídly bol vysoký podobne ako dront nelietavý, meral asi 1 m (samec cca 90 cm, samica cca 70 cm ), ale vzhľadom sa od dronta odlišoval menej vyvinutým zobákom a celkovo viac vyzeral ako holub. Presná podoba tohto vtáka nie je istá. Vtáka podrobne opísali Julien Tafforet alebo François Leguat, jedni z prvých osadníkov na ostrove. Podľa týchto správ vták vážil 4050 liber, mal prevážne svetlosivé sfarbenie a mal krátky ostrý zobák. Veľmi rýchlo behal, ale bol nelietavý. Pomocou krídel vytvárali vtáky veľmi hlasné zvuky, ktorými si pravdepodobne vymedzovali územia. Krídla tiež slúžili ako zbraň. Počas rozmnožovania si pustovník staval hniezdo z palmových listov. Samica naložila len jedno vajce. Živil sa rastlinnou stravou, napríklad plodmi paliem alebo pandánov a v žalúdku boli objavené gastrolity.
Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) hodnotí druh ako vyhynutý. Na rozdiel od dronta mal pustovník chutné mäso (chutilo aj Tafforetovi ) a hlavne kvôli lovu nakoniec na ostrove zanikol. Prežil ale celkom dlho, roku 1733 sa ešte vyskytoval hojne, vyhynul neskôr, asi po roku 1750. Zachoval sa celý rad kostrových pozostatkov vrátane celých kostier.
Nages
Nages je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Nages má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Nages má 340 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Nešpory
Nešpory alebo nešpor alebo (len v rímskokatolíckych textoch) vešpery (z gr. εσπερινός a lat. vesper) sú večerná bohoslužba v rímskokatolíckej cirkvi.
Začínajú sa úvodným Bože príď mi na pomoc... po ktorom nasleduje hymnus, žalmy, čítanie z Biblie, responzórium, spev Magnifikat, prosby a Otčenáš. Nakoniec prichádza záverečná modlitba a požehnanie.
Nešpory sú súčasťou Liturgie hodín.
Giroux (Indre)
Giroux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenský zväz protifašistických bojovníkov
Slovenský zväz protifašistických bojovníkov (skratka SZPB) je slovenské občianske združenie, ktorého pôsobnosť a postavenie vymedzuje špeciálny zákon (487/2013 Z. z.). Združuje priamych účastníkov boja proti fašizmu resp. nacizmu, bojovníkov za oslobodenie počas druhej svetovej vojny v rokoch 1939 až 1945 (SNP, druhý česko-slovenský odboj), za obranu mieru, demokracie a sociálnu spravodlivosť, ako aj ostatných občanov Slovenskej republiky, ktorí sympatizujú s jeho poslaním, cieľmi a jeho programovým zameraním.
Dejiny
Organizácia vznikla po skončení druhej svetovej vojny. V roku 1945 v Bratislave vznikli Zväz slovenských partizánov, Zväz vojakov povstania, Zväz protifašistických väzňov a ilegálnych pracovníkov, časť bývalých odbojárov vstúpila aj do Československej obce legionárskej. V roku 1948 sa tieto organizácie po tlaku komunistov, ktorí prevzali moc, zlúčili do Zväzu ľudových protifašistických bojovníkov (predseda Karol Šmidke). V Česku zastrešoval odbojových pracovníkov Svaz bojovníků za slobodu (SBS). Tieto organizácie boli v roku 1951 zjednotené do Zväzu protifašistických bojovníkov (SPB).
Linkbuilding
Linkbuilding alebo získavanie spätných odkazov je sumárny pojem pre aktivity zamerané na získavanie spätných odkazov na vlastnú webovú stránku. Získavanie spätných odkazov je dôležitou súčasťou tzv. off-site SEO. Počet kvalitných spätných odkazov ovplyvňuje výsledné hodnotenie stránky spoločnosťou Google (Google PageRank) a následne pozíciu vo výsledkoch vyhľadávania (SERP).
Slovenský zväz protifašistických bojovníkov
Dejiny
Súčasný názov organizácia nesie od ustanovujúceho zjazdu 19. a 20. februára 1969 po federalizácii ČSSR. Nadväzujúce rovnomenné ponovembrové občianske združenie bolo zaregistrované 12. októbra 1990.
Linkbuilding
Medzi link buildingové techniky patrí:
Navès
Navès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Navès má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Jennifer Connellyová
Detstvo a mladosť
Z maminej strany má poľských a ruských predkov a z otcovej írskych a nórskych. Prevažnú časť svojho detstva prežila v meste Woodstock, v štáte New York. Od malička začínala ako detská modelka. Objavil ju jeden z priateľov jej otca, ktorý vtedy bol reklamným manažérom. Jennifer začala chodiť na kurzy modelingu už ako desaťročná a jej fotky sa objavovali v rôznych časopisoch. V roku 1992 študovala na Yale University, neskôr prestúpila na Stanford.
Navès
Obyvateľstvo
Navès má 703 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Kompletórium
Kompletórium je posledná modlitba dňa v liturgii hodín rímskokatolíckej cirkvi. V liturgii hodín sa uvádza aj s označením modlitba pred nočným spánkom.
Jennifer Connellyová
Kariéra
Jej herecká kariéra sa rozbehla tak, že ju jej mama začala brávať na herecké konkurzy. Vďaka tomu získala svoju prvú vedľajšiu úlohu vo filme Vtedy v Amerike. Vo filme sa mala predstaviť ako baletka, a keďže Connellyová nemala žiadne skúsenosti s baletom, počas konkurzu sa ju snažila aspoň napodobniť. Rolu nakoniec dostala iba kvôli tomu, že jej nos bol podobný tomu, ktorý mala herečka Elizabeth McGovern, ktorá stvárnila tú rovnakú úlohu ako Connelyová, len v dospelosti.
Svoju prvú hlavnú úlohu dostala o rok neskôr, vo filme Phenomena. Film hovoril o dievčati, ktoré používa svoje telepatické schopnosti ku komunikácií s hmyzom, aby odhalila sériového vraha, ktorý vraždí študentov na miestnej švajčiarskej škole.
V roku 1986 hrala hlavnú úlohu vo filme Labyrinth, v ktorom sa predstavila ako tínedžerka Sarah, ktorá chce zachrániť svojho brata zo sveta goblinov. Po premiére noviny poukazovali na významnosť jej role ale kritizovali jej herecký výkon. Vo filme si zahral aj známy spevák David Bowie. vľavo|náhľad|Jennifer Connelly na Toronto Film Festival v roku 2016 Začiatkom 90. rokov sa objavila v mierne dráždivom thrilleri s názvom Horúce miesto. Často bola zaradená na vyššie priečky najpríťažlivejších žien v rôznych pánskych časopisoch. Počas 90. rokov bola niekoľkokrát obsadzovaná do rôznych filmov, jej role však pripomínali stále tú jednu a istú úlohu - mladú, naivnú tínedžerku. Tento „status“ zmenil až film Smrtihlav z roku 1998. O dva roky neskôr, dostala príležitosť hrať v dráme Requiem za sen. Film hovorí príbeh o troch kamarátoch ktorých spája heroín. Vo filme stvárnila priateľku Jareda Leta. Po tomto filme sa s Connellyovej stala uznávaná herečka a na jej stvárnenie postavy získala samé pozitívne ohlasy.
Svoj herecký úspech získala aj v roku 2001, vo filme Čistá duša, ktorý sa stal jedným z najlepších filmov za rok 2001. Stvárnila rolu Alice Nash, ktorá je manželkou brilantného matematika, ktorý trpí schizofréniou. Pre dôveryhodnosť svojej role sa Connellyová stretla so skutočnou Alice Nash. Za svoju rolu získala hneď niekoľko ocenení, ako príklad Zlatý glóbus, BAFTA či Academy Awards. Na ďalší deň, bol jej herecký výkon komentovaný aj v časopise Times, s nadpisom: Z malej herečky ktorá žiarila vo filme Vtedy v Amerike sa počas desiatich rokov stala krásna žena a výborná herečka, ktorá získala Oscara.
V roku 2003 hrala vo filme Hulk, kde sa predstavila ako vedkyňa a bývala priateľka hlavnej postavy. V rovnakom roku si zahrala aj po boku Bena Kingsleyho, vo filme Dom z piesku a hmly. náhľad|Jennifer Connelly počas rozhovoru k filmu Alita: Battle Angel (2019) Po boku Leonarda DiCapria si v roku 2006 zahrala vo filme Krvavý diamant. Menšiu rolu dostala vo filme Ako malé deti, kde sa stala súčasťou milostného trojuholníka, medzi Kate Winslet a Patrickom Wilsonom. O rok neskôr hrala manželku Joaquina Pheonixa vo filme Reservation Road.
V roku 2009 stvárnila postavu Emmy Darwin, v dráme Creation, kde si zahrala spoločne so svojim manželom Paulom Bettanym. Film hovorí príbeh o Charlesovi Darwinovi a o tom, ako sa snaží nájsť rovnováhu medzi svojimi revolučnými teóriami o evolúcii a vzťahom k svojej zbožnej manželke, ktorej viera je v rozpore s jeho prácou.
V menej úspešnom filme Virginia, si zahrala hlavnú úlohu s rovnakým menom ako je názov filmu. Jej postava bola psychicky nestála a mala príznaky schizofrénie. Vo filme má blond vlasy a natáčalo sa v roku 2010 aj keď sa film na trh dostal až v roku 2012. O dva roky si zahrala v revolučnej dráme Shelter a v roku 2017 si zahrala vo filme Hrdinovia ohňa. V roku 2019 mala menšiu úlohu v dobrodružnom sci-fi thrillery Alita: Battle Angel. V roku 2020 stvárnila postavu Melanie Cavill v televíznom seriály spoločnosti Netflix, Snowpiercer. Za svoj herecký výkon získala nomináciu na televízne ocenenie Critics' Choice Super Awards. V roku 2022 si zahrala vo filme Top Gun: Maverick, po boku Toma Cruisea.
Súkromný život
Jej partnerom bol David Dugan, s ktorým má syna Kaia ktorý sa narodil v roku 1997. Počas natáčania filmu Čistá duša sa spoznala s hercom Paulom Bettanym, za ktorého sa 2. januára 2003 vydala. Majú spolu dve deti, syna Stellana, ktorý dostal meno po ich kamarátovi Stellanovi Skarsgardovi a dcéru, ktorá sa volá Agnes Lark.
1. novembra 2005 bola vymenovaná veľvyslankyňou pre ľudské práva spoločnosti Amnesty International, že bojuje za ľudské práva. Objavila sa v reklamách upozorňujúc na celosvetovú potrebu pitnej vody a usilujúce o dotácie pre podporu afrických a indických krajín a Strednej Ameriky. Dňa 2. mája 2009 sa zúčastnila výročného päťkilometrového bežeckého závodu pre ženy.
Kompletórium
Pendantom v byzantskom obrade je povečerie.
Sliačska kotlina
Sliačska kotlina je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny.
Vymedzenie
Podcelok zaberá západnú, najrovinatejšiu časť Zvolenskej kotliny, medzi mestami Banská Bystrica a Zvolen. Na západe susedí Turovské predhorie (podcelok Kremnických vrchov), južný okraj vymedzuje Lomnianska vrchovina, patriaca pohoriu Javorie. Východným smerom nadväzuje Zvolenská pahorkatina, na severe susedí krátkym úsekom Bystrická vrchovina a na severozápade Bystrické podolie, všetko podcelky Zvolenskej kotliny.
Noailhac (Tarn)
Polohopis
Noailhac má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Sliačska kotlina
Vodstvo
Osou územia je rieka Hron, ktorá tu má severojužný smer toku, no v južnej časti sa stáča západným smerom. Priberá tu množstvo menších potokov, najvýznamnejším prítokom je Slatina. Významnú úlohu zohrávajú liečivé pramene v okolí Sliača a Kováčovej, využívané v miestnych kúpeľoch.
Noailhac (Tarn)
Obyvateľstvo
Noailhac má 823 obyvateľov (2009).
Gournay
Gournay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre, v regióne Centre-Val de Loire.
Noailhac (Tarn)
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Sliačska kotlina
Osídlenie
Kotlina patrí medzi stredne husto osídlené oblasti. Na severnom okraji zasahuje do južnej časti Banskej Bystrice, južný okraj zaberá západnú časť Zvolena. V strednej časti leží mesto Sliač, v blízkosti ktorého je letisko.
Gournay
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Sliačska kotlina
Doprava
Zvolen patrí medzi najvýznamnejšie dopravné križovatky v krajine a križujú sa tu severojužné a západovýchodné trasy. Kotlinou vedie v trase rýchlostnej cesty R1 koridor medzinárodnej cesty E 77 (Krakov – Budapešť), ktorá pri Zvolene križuje E 58 (Nitra – Košice). Vo Zvolene sa križujú i významné železničné trate Nové Zámky – Zvolen – Košice, Zvolen – Banská Bystrica – Vrútky a Zvolen – Krupina – Čata.
Gournay
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ranné chvály
Ranné chvály sú súčasťou Liturgie hodín.
Bizon (kombajn)
Bizon je rad poľnohospodárskych kombajnov poľskej výroby používaný na zber obilnín, repky, kukurice, slnečnice a iných semenných rastlín. Kombajny pod značkou Bizon vyrábala Fabryka Maszyn Żniwnych v Płocku v rokoch 1970–2004. Názov modelu závisel od šírky žacieho ústrojenstva, mláťačky, kapacity zásobníka obilia a výkonu hnacieho motora.
Posledných 30 kombajnov pod obchodným názvom Bizon Rekord Z058 vyrobila spoločnosť New Holland Bizon v Płocku v januári 2004.
Kombajny Bizon boli exportované do Bieloruska, Brazílie, Československa, Dánska, Fínska, Grécka, Iránu, Írska, Španielska, Pakistanu, USA, Sýrie, Švédska, Ukrajiny, Maďarska, Veľkej Británie, Talianska a ďalších. Neuskutočnil sa žiadny vývoz do Tuniska.
Odolný a efektívny motor použitý v kombajne a dostupnosť náhradných dielov znamenajú, že napriek upynutému času sú tieto kombajny stále oceňované poľnohospodármi a na poľských poliach sú prítomné dodnes. Tieto vlastnosti, ako aj charakteristický zvuk motora vo vyšších otáčkach či tvar Bizona (najmä modelov „Super“ – Z-050 a Z-056) mu vyniesli status jedného z najvýznamnejších strojov v histórii poľského automobilového priemyslu, ako aj titul skutočnej legendy poľského vidieka. náhľad| Bizon Z056 z roku 1987; modré prvky sú pridaný sekač slamy
Zoznam modelov
Vyrábané modely:
V roku 1997 bol v Koveli na Ukrajine založený spoločný ukrajinsko-poľský podnik „Bizon-Ukraina“ (Спільне українсько-польське підприємстанон-Бідприємстанон-. Firmu založili Bizon sp. z o. o. v Płocku a OTA " Kowelselmasz " (ВАТ "Ковельсільмаш"), v areáli ktorej bol zriadený montážny závod. Nakoniec mala spoločnosť zmontovať 2 000 kombajnov Bizon Ukraina Z058 (Бізон Україна Z058) z dielov dodaných spoločnosťou BIZON Sp.z oo v Płocku. Projekt zlyhal, bolo zmontovaných 8 ks.
Výroba Bizonov bola zastavená v máji 2004, po vstupe Poľska do Európskej únie, kvôli konštrukcii. Kombajny nespĺňali požiadavky európskych noriem z hľadiska úrovne vibrácií a hluku na mieste obsluhy a emisie výfukových plynov z hnacieho motora.
V roku 2006 Case New Holland sa pre kombajn TC54 vrátila k názvu Bizon. Po predstavení nového radu kombajnov série TC5000 dostal názov Bizon najmenší z rodiny, teda New Holland TC5040 Bizon, ktorého výroba skončila v roku 2012.
Z055
Kombajnov Bizon America bolo vyrobených len dvadsať. Všetky išli do Škandinávie. Kombajn bol vyrobený v roku 1975, mal už hydraulicky sklopnú rúru, snímače strát, široké pneumatiky, kabínu s posuvnými dverami a predovšetkým charakteristický veľký zásobník obilia, ktorý pojme 3 tony pšenice, čo je takmer dvojnásobok v porovnaní s modelom Bizon Super. Kapacita zásobníka bola v ňom využitá čiastočne aj vďaka tomu, že namontovaný krátky šikmý šnek sypal obilie len do stredu zásobníka.
Z056
náhľad| Kombajn Bizon Z056, [[Raž|kosenie raže.]] náhľad| Kombajn Super BIZON Z056, kosenie [[Pšenica|pšenice.]] náhľad| 1989 Bizon Super Z056 s kabínou. Kombajn Z-056, vyvinutý ako nástupca Z-050 Super, je určený na zber štyroch základných obilnín, repky a niektorých strukovín. Kombajn je prispôsobený na inštaláciu vhodných žacích ústrojenstiev, čo rozširuje rozsah použitia kombajnu na zber ďalších semenných kultúr, ako sú kukurica, slnečnica, trávy a ďatelina. Kombajny Z056/5 mohli byť z výroby vybavené drvičom slamy.
Parametre:
Z058
náhľad| Kombajn Bizon Z058 Bizon Rekord Z 058 je najobľúbenejší kombajn z rodiny Bizon, od roku 1995 lakovaný na modro, v tomto roku bol modernizovaný aj systém chladenia motora (veľký chladič), dôkladne zmodernizovaný na prelome rokov 1999 a 2000 firmou NH. Je určený na zber základných obilnín, kukurice, repky, slnečnice, ryže, trávy a ďateliny. Posledné vyrobené Rekordy mali lakované ráfiky a strechu kabíny vo farbe celého kombajnu.
Najmodernejšie dizajnové riešenia, ako napr.