cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korfbal na Svetových hrách 1985
Korfbal na Svetových hrách 1985 bol korfbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Svetových hier 1985, ktorý sa konal v Londýne, v Spojenom kráľovstve od 29. júla do 1. augusta 1985, za účasti 6 tímov. Korfbalový turnaj sa na Svetových hrách predstavil vôbec prvýkrát. Všetky zápasy sa hrali v aréne Crystal Palace National Sports Centre s kapacitou 5 000 divákov. Turnaj pozostával iba z jednej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým bez následných zápasov play-off. Titul získalo 🇳🇱.
Výsledky
Play-off sa nehralo
Faaite
Faaite (alebo Faaiti) je atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie.
Nachádza sa v strede súostrovia na južnej strane a je umiestnený medzi atolmi Fakarava a Tahanea, pričom najbližším susedom je druhý menovaný atol vo vzdialenosti necelých na východ. Centrálny ostrov Tahiti je vzdialený približne na juhozápad.
Geografia atolu
Atol má oválny tvar s úzkym prstencom súše okolo lagúny. Prstenec atolu je, podobne ako u mnohých iných atolov v oblasti (Fakarava, Arutua, Toau, Kaukura, Tahanea a i.) z južnej strany tvorený nízkym koralovým útesom, umiestneným iba tesne na úrovni hladiny oceánu a len výnimočne prerušený malými ostrovčekmi (polyn. „motu“). Zo severnej strany tvorí prstenec atolu len na niekoľkých miestach prerušený súvislý pás súše s vegetáciou.
Atol má približne na dĺžku a v najširšom mieste má. Voda sa z okolitého oceánu do a z lagúny dostáva najmä ponad útes z južnej strany, zaplavovaný počas prílivu, ale tiež jediným loďami splavným prieplavom na západnom konci atolu. Lagúna má celkovú rozlohu so stovkami koralových hláv siahajúcich z dna až k hladine.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o návšteve atolu je od španielskeho moreplavca Pedra Fernandesa de Queirósa z roku 1606. Nazval ho „Decena“. Ďalší záznam je od Johna Turnbulla z roku 1802 a hneď o rok neskôr sa tu zastavil iný angličan, John Buyers.
Faddej Faddejevič Bellinsgauzen vykonal záznam o návšteve atolu 16. júla 1820 a pomenoval ho „Miloradovich“.
V roku 1870 sa začala evanjelizácia ostrovanom pod vedením duchovných otcov Germaina Fierensa a Vincenta de Paula Terlijna, ktorí zahynuli počas prudkého cyklónu, ktorý udrel na atol 8. februára 1906. . V roku 1900 sa však stihla dokončiť stavba veľkého kostola v osade Hitianau.
Tragická aféra „Bûchers de Faaite“
Atol je známy aj vďaka tragickým udalostiam z 2. septembra 1987. Na atol prišli tri samozvané „kňažky“ z Tahiti, ktoré začali kázať o „charizmatickej obnove“ a očistení, o záchrane pred blížiacou sa katastrofou či apokalypsou. Spustili masovú hystériu, ktorej výsledkom bolo šesť ľudí upálených zaživa kvôli podozreniu z posadnutia démonmi. Niektoré z týchto osôb boli deti, ktoré do ohňa hodili vlastní rodičia.
Úrady z Tahiti zasiahli v piatok, dva dni po prvom incidente po tom, ako kapitánovi zásobovacieho škunera bol 3. septembra odopretý vstup do prístavu a komunikácia cez rádio bola nanajvýš podozrivá. Zalarmoval preto políciu, ktorá poslala vrtuľník. Na mieste našli tri ženy, poliate benzínom a zviazané na stohu pneumatík, pripravené na obetu. Po prešetrení situácie polícia vykopala a objavila šesť zhorených tiel.
Dvadsaťštyri mužov a žien sa ocitlo pred súdom v Papeete, v marci 1990 ich bolo odsúdených 21. Jeden z nich, ktorý bol považovaný za hlavného vodcu ukrutností bol odsúdený na 14 rokov väzenia. Ale kňažky trestu unikli. Ako pamätník je dnes na atole jednoduchá doska s menami obetí.
Súčasnosť a ekonomika
Osada Hitianau ostala dodnes najobývanejšou, je situovaná na západnom cípe prstenca atolu, hneď pri prieplave do lagúny.
Tradičné spôsoby obživy obyvateľov atolu v poslednom čase nahrádza najmä turizmus, potápacie výpravy a iné lukratívnejšie zdroje obživy, najmä vďaka letisku a relatívne blízkej polohe k Tahiti.
K výraznému ekonomickému rastu prispelo moderné letisko, postavené v roku 1992, ktorého asfaltová pristávacia dráha je dlhá. Lety tu prevádzkuje domáca letecká spoločnosť Air Tahiti z hlavného ostrova Tahiti.
Demografia
Demografický vývoj:
Flóra
Bežnou vegetáciou na atole je kokosová palma, ktorá bola intenzívne vysádzaná po celej Francúzskej Polynézii v prvej polovici 19. storočia s cieľom ťažiť kopru. Z vzácnych druhov sa tu vyskytuje  (v tahitčine  Atae), ktorá bola pravdepodobne dopravená z atolu Tahanea.
Administratívne a geografické členenie
Geograficky patrí atol Faaite k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Taenga, Nihiru, Makemo, Katiu, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Marutea Nord, Haraiki, Aratika, Kauehi, Taiaro a Raraka.
Administratívne patrí atol do komunity Anaa, do ktorej patria ešte okrem rovnomenného atolu aj neobývané atoly Tahanea a Motutunga.
Notting Hill Gate (stanica metra)
Notting Hill Gate je jedna zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa v londýnskom obvode Kensington and Chelsea, v štvrti Notting Hill. Výstupy zo stanice ústia na rovnomennú ulicu Notting Hill Gate. Stanica sa nachádza na prelome tarifných zón č.1 a 2.
História
Podpovrchové nástupištia Circle a District Line boli otvorené 1. októbra 1868 pod záštitou spoločnosti Metropolitan Railway ako súčasť predĺženia z Paddingtonu do stanice Gloucester Road. Central Line sa tu objavila 30. júla 1900 ako spoločnosť Central London Railway. Vchody do týchto dvoch pôvodne oddelených staníc boli na opačných stranách ulice a vstup na nástupištia Central Line bol pôvodne výťahom.
Vchod do stanice bol prestavaný koncom 50. rokov s opätovným otvorením 1. marca 1959. Cieľom prestavby bolo zmeniť oddelenosť týchto dvoch staníc výstavbou nového podpovrchového vestibulu odkiaľ sa dolu na Central Line dalo dostať eskalátormi. Tieto eskalátory boli prvé v sieti londýnskeho metra, ktoré mali bočné panely z kovu a nie z dreva. Vchod tiež slúži aj ako podchod pre chodcov ponad rušnú Notting Hill Gate.
Linky
Stanicu v súčasnosti obsluhujú tri linky:
Baumkirchen
Baumkirchen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Innsbruck-vidiek.
Žije tu 1162 obyvateľov (1.1.2010).
Klavírny koncert G dur (Ravel)
Klavírny koncert G dur, Op. 88 je dielo francúzskeho skladateľa Maurica Ravela.
Ravel začal na koncerte pracovať v roku 1929. Vstupná melódia koncertu mu napadla však už o rok skôr pri ceste vlakom z Oxfordu do Londýna. V tomto roku skladateľ prevzal čestný doktorát na Oxfordskej univerzite. Ravel koncert dokončil v roku 1931 po troch rokoch práce, pričom súčasne komponoval i svoj druhý klavírny koncert. Koncert G-dur pôvodne zamýšľal predstaviť na svojom špeciálnom turné, v čom mu však zabránili zdravotné ťažkosti. Koncert tak nakoniec venoval pianistke Margeruite Longovej, ktorá ho predniesla na premiére v roku 1932, za sprievodu Lamoureux Orchestra pod taktovkou Ravela. Skladba vzbudila senzáciu. Koncert je ukážkou klavírnej virtuozity, brilancie a zvukovej farebnosti, za ktorú vďači Ravelovým vynikajúcim inštrumentačným schopnostiam. Možno tu začuť i prvky jazzu, ktoré skladateľ vstrebával počas svojho amerického turné. Ravel nemal príliš rád závažné, dramatické koncerty typu Brahmsa. Pri komponovaní sa inšpiroval odľahčenými koncertami Mozarta a Saint-Saënsa. Bol presvedčený, že klavírny koncert môže byť odľahčený, nadýchaný a brilantný. Svoj cieľ dokonale naplnil.
Koncert začína "in medias res" živou melódiou hranou pikolou, ktorú doprevádza svojími figuráciami klavír. Rovnakú melódiu zopakuje potom trúbka sprevádzaná orchestrom. Nasleduje časť so snovými klavírnymi pasážami dopĺňanými orchestrom. Asi v polovici vety klavír spolu s orchestrom zopakuje úvodnú tému, ale v inej tónine. Nasleduje mysteriózne znejúca časť, klavír akoby však ale postupne ožíval a veta smeruje do ostrého zakončenia. V druhej vete, Adagio assai sa ozýva jednoduché a zároveň sugestívne klavírne sólo bez sprievodu orchestra. Neskôr sa zapojí i orchester a spolu s vysokými tónmi klavíra vytvárajú čaro jednej z najkrajších pomalých viet všetkých klavírnych koncertov. Poslednou vetou koncertu je energické Presto. Vstupné tóny patria plechovým dychovým nástrojom a tympanom, po ktorých sa hneď rozbehne klavír s vírom tónov, do ktorého rozmarne vstupuje Es klarinet, pikola a ďalšie nástroje. Tretia veta je prehliadkou klavírnej virtuozity, hoci klavír a orchester tu vystupujú ako rovnocenní partneri. Záverečné tóny opäť patria plechovým dychovým nástrojom a tympanom.
Ravelov koncert vďaka spomínaným atribútom zostáva originálnym dielom, ktoré predstavuje prínos do klavírnej literatúry. U publika sa teší veľkej obľube.
9. marec
Úmrtia
thumb|upright|[[Jules Mazarin († 1661)]] upright|thumb|[[Hans Christian Ørsted († 1851)]]
Chvatěruby
Chvatěruby sú obec v Česku v okrese Mělník v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 482 obyvateľov, z toho 249 mužov a 233 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 37,7 roka, ženy 41,1 roka).
Edward Prescott
Edward Christian Prescott (* 26. december 1940, Glens Falls, New York, USA – † 6. november 2022) bol americký ekonóm.
V roku 2004 získal Cenu Švédskej ríšskej banky za ekonomické vedy na pamiatku Alfreda Nobela spolu s Finnom E. Kydlandom „za ich príspevok do oblasti dynamickej makroekonómie: v teórii časovej nekonzistencie hospodárskych politík a v teórii hospodárskych cyklov“. Tento výskum bol realizovaný v čase, keď Kydland a Prescott pracovali v Graduate School of Industrial Administration (teraz Tepper School of Business) na Carnegie Mellon University.
Profesijné začiatky
Prescott sa narodil Matilde Helwig Prescottovej a Williamovi Clyde Prescottovi v Glens Falls, New York. V roku 1962 získal bakalársky titul v matematike na Swarthmore College. Neskôr, v roku 1963, získal inžiniersky titul na Case Western Reserve University a v roku 1967 mu bol udelený PhD. titul na Carnegie Mellon University.
Akademické pôsobenie
V súčasnosti pracuje ako ekonóm vo Federal Reserve Bank v Minneapolise a pôsobí ako profesor na W.P. Carey School of Business pri Štátnej univerzite Arizona. Je významným predstaviteľom v oblasti makroekonómie, hlavne teórie hospodárskych cyklov a všeobecnej rovnováhy.
Príspevok k ekonómii
Spoločne s Finnom Kydlandom rozpracovali novú klasickú teóriu reálneho hospodárskeho cyklu. V ďalšej svojej práci demonštrovali existenciu spoločenských nákladov v oblasti hospodárskej politiky vlády, v ktorej vedľajší dôsledok je postulát o existencii Philipsovej krivky je neplatný.
V jeho publikácii „Pravidlá namiesto prísľubov: nekonzistentnosť optimálnych plánov“, vydanej v roku 1977 so spoluautorom Finnom E. Kydlandom, odôvodnil prečo absencia vynútiteľných pravidiel, čo je všeobecne prijímaný predpoklad, vedie k Pareto neefektívnym alokáciam zdrojov v ekonomike i keď napĺňajú definíciu Nashovej optimálnosti. Zamerali sa na politickú ekonómiu, presnejšie oblasť fiškálnej a monetárnej politiky. Autori demonštrujú, že ak sa abstrahuje od predpokladu vynútiteľnosti prísľubov vládnych politík, spoločnosť nevyužíva zdroje efektívne v Paretovom zmysle, teda existujú spoločenské náklady vďaka nemožnosti vynútenia prísľubu od fiškálnej/monetárnej autority. Dodatočný výskum preukázal, že v prípade U.S. ekonómie sú spoločenské náklady v prípade fiškálnej politiky o jeden rád vyššie ako v prípade monetárnej politiky. Prekvapivo, dopad ich výskumu mal vplyv iba na formovanie spoločenského rámca monetárnych inštitúcií a nie fiškálnych inštitúcií.
S Rajnishom Mehrom poukázal na inkonzistentnosť medzi teóriou a empirickým výskumom v oblasti rizikovej prémie akcií v referenčnom porovnaní s výnosmi z dlhopisov. Tento výskum je dodnes aktívny v oblasti výskumu agregátneho rizika finančných trhov a správania investorov v ekonómii.
Je takisto známy vďaka jeho práci o Hodrick-Prescott filtri, ktorý sa využíva pri výskume reálneho hospodárskeho cyklu.
Politická činnosť
Edward Prescott je jeden zo „100 ekonómov“ (v skutočnosti 90-tich, keďže ďalší ekonómovia podpísali vyhlásenie dodatočne až po jeho zverejnení v rámci McCainovej kampane), ktorý počas amerických prezidentských volieb v roku 2008 podpísal vyhlásenie, ktoré kritizovalo navrhovaný ekonomický plán demokratického kandidáta Baracka Obamu. Ten totiž presadzoval znižovanie daní, ktoré mali presahovať už tie uzákonené počas administratívy George W. Busha a obzvlášť obhajoval zrušenie zdaňovania kapitálových príjmov.
V januári 2009 adresoval Prescott spolu s viac ako 250-timi ekonómami a univerzitnými profesormi otvorený list prezidentovi Barackovi Obamovi proti schváleniu Zákona o ozdravení americkej ekonomiky a nových investíciách. List bol sponzorovaný myšlienkovým trustom Cato Institute a bol publikovaný v tlači vrátane novín New York Times a Arizona Republic.
Moulins-Engilbert (obec)
Moulins-Engilbert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Krištúfek (spisovateľ)
Peter Krištúfek (* 23. jún 1973, Bratislava, Slovensko – † 23. apríl 2018 ) bol slovenský spisovateľ, trojnásobný finalista literárnej súťaže Poviedka (v rokoch 2000, 2002 a 2004) a dvojnásobný finalista literárnej ceny Anasoft litera (2011, 2013).
Životopis
Vyštudoval filmovú a televíznu réžiu a za svoju režijnú tvorbu získal viacero ocenení. Pracoval ako moderátor vo viacerých rádiách, neskôr sa venoval najmä režijnej a literárnej tvorbe. Bol tiež členom hudobnej skupiny EYE.
Tvorba
Debutoval zbierkou poviedok Nepresné miesto a publikoval poviedky v periodikách Vlna, Knižná revue, Romboid, Revue Labyrint, Pravda, SME a Rak. Niektoré boli tiež prednesené v slovenskom a českom rozhlase. Okrem kníh vytvoril aj viac ako 20 autorských dokumentárnych filmov.
Berwang
Berwang je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Reutte.
Žije tu 596 obyvateľov (1.1.2010).
Șiria
Șiria, (známa skôr pod maďarským názvom Világos,, ľudovo Cetatea luminatădoslova „hrad svetla“) je obec v župe Arad v Rumunsku. Skladá sa z troch dedín: Galșa, Mâsca a Șiria (sídlo obce). Obec je známa bitkou pri Világoši, ktorá sa neďaleko odohrala, a ktorá znamenala konečnú porážku maďarskej revolúcie. V obci sa nachádza ruina stredovekého hradu.
Kia Sorento
Kia Sorento je stredne-veľké Crossover SUV, ktoré od roku 2002 vyrába juhokórejská automobilka Kia Motors. Kia Sorento môžeme zaradiť medzi SUV strednej kategórie a to nielen kvôli 4 x 4 pohonu ale i flexibilnému a variabilnému interiéru ale aj výbornému správaniu v teréne. Zaujímavosťou je, že názov Sorento je odvodený od talianskeho mesta Sorrento.
Druhá generácia (2009–2014)
Nový dizajn automobilu Kia Sorento bol na trhu predstavený v roku 2009. Táto nová verzia bola uvedená na trh v Južnej Kórei. Nový Sorento predstavoval prvý model spoločnosti Kia, ktorý sa začal vyrábať v továrni West Point Georgia, v USA. Od roku 2011 je Kia Sorento dostupný v troch verziách a to LX, EX a SX, ktorý predstavuje najvýkonnejšiu verziu a výborné hospodárenie s palivom. Typ LX a EX sú v predaji na trhu s s 2,4-litrovým motorom.
Bezpečnosť a cena
Automobil Kia Sorento bol ohodnotený najvyššou známkou bezpečnosti v crash testoch spoločnosťou Euro NCAP a Austrálskou spoločnosťou ANCAP. Verzia LX, ktorá je najlacnejšia sa na trhu pohybuje v cene 25 000 €. EX verzia začína cenou 28 000 € a najdrahšiu úroveň predstavuje cena 34 000 €, čo samozrejme závisí aj od doplnkovej výbavy (kožené poťahy, panoramatické strešné okno, alebo 6-stupňová automatická prevodovka).
Plessix-Balisson
Plessix-Balisson je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Inter
Inter môže byť:
BENESTRA
BENESTRA bol celoplošný slovenský telekomunikačný operátor, poskytujúci hlasové, dátové, internetové, hostingové a cloudové služby pre firmy. Spoločnosť poskytovala telekomunikačné služby od roku 1999 (vtedajší názov GTS Slovakia). Od roku 2006, po zlúčení piatich alternatívnych telekomunikačných operátorov,  pôsobila pod hlavičkou GTS Nextra, neskôr GTS Slovakia. V roku 2010 bola do spoločnosti začlenená slovenská divízia operátora Dial Telecom.
Do 31. mája 2014 bola spoločnosť súčasťou zoskupenia GTS Central Europe, ktoré združovalo telekomunikačných operátorov v Poľsku, Maďarsku, Rumunsku, Česku a na Slovensku.
Od 1. decembra 2014 spoločnosť pôsobila pod názvom BENESTRA. Disponuje rozsiahlou sieťovou infraštruktúrou a ponúka národnú a medzinárodnú internetovú a dátovú konektivitu s vysokou prenosovou kapacitou a spoľahlivosťou.
V roku 2015 BENESTRA ako prvý operátor na Slovensku spustila prevádzku bezdrôtovej siete v pásme 3,7 GHz. Novovybudovaná bezdrôtová sieť v tomto pásme má celoslovenské pokrytie a umožňuje poskytovať služby s vysokou spoľahlivosťou.
BENESTRA poskytuje hostingové a cloudové služby prostredníctvom vlastného dátového centra v Bratislave.
BENESTRA je držiteľom certifikátu systému manažérstva informačnej bezpečnosti ISO/IEC 27001, systému manažérstva kvality ISO 9001 a systému environmentálneho manažérstva ISO 14001.
Spoločnosť SWAN a BENESTRA od januára 2019 vystupujú pod spoločnou značkou SWAN. Po tejto fúzii sa stal SWAN, a.s. najväčším slovenským alternatívnym operátorom s  komplexným portfóliom telekomunikačných služieb. S  obratom takmer 100 mil. EUR má ambíciu byť protiváhou veľkej trojke nadnárodných hráčov.
Saint-Nicolas-d’Aliermont
Saint-Nicolas-d’Aliermont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jeviněves
Jeviněves je obec v Česku v okrese Mělník v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 209 obyvateľov, z toho 114 mužov a 95 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,4 roka (muži 42,8 roka, ženy 46,4 roka).
Saint-Omer-Nord
Saint-Omer-Nord je francúzsky kantón v departemente Pas-de-Calais v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho deväť obcí.
Zlom Discovery
Zlom Discovery je zlom na planéte Merkúr s dĺžkou približne 650 km a výškou 2 km. Nachádza sa na súradniciach 56,3 J, 38,3 Z. Sformoval sa pri porušení kôry planéty pri zmenšení jadra planéty. Zlom prechádza cez kráter Rameau.
Biberwier
Biberwier je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Reutte.
Žije tu 644 obyvateľov (1.1.2010).
Plestan
Plestan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jurij Alexejevič Gagarin
Jurij Alexejevič Gagarin (🇷🇺; * 9. marec 1934, Gžatsk – † 27. marec 1968, neďaleko obce Novosiolovo) bol sovietsky letec a kozmonaut, prvý človek, ktorý vyletel do kozmického priestoru. Svoj kozmický let odštartoval 12. apríla 1961 v kabíne kozmickej lode Vostok 1 z kozmodrómu Bajkonur na území Kazachstanu, ktorý bol vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. Obletel Zem a po 106 minútach pristál.
Samaipata
Pevnosť Samaipata ( je archeologická lokalita v centrálnej Bolívii.
Nachádza sa v departemente Santa Cruz v nadmorskej výške takmer 2000 m. n. m. Je považovaná za jednu z najvýznamnejších skalných stavieb na svete a od roku 1998 je zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Jurij Alexejevič Gagarin
Mladosť
thumb|left|Gagarinov rodný dom v [[Klušino|Klušine, dnes múzeum]]
Samaipata
V skutočnosti sa nejedná o pevnosť, ale o ceremoniálne a náboženské centrum, pravdepodobne však slúžilo aj k astronomickému skúmaniu nočnej oblohy. Lokalite sa začalo hovoriť "pevnosť" vzhľadom na jej lokalizáciu na vrchole hory. O staviteľoch tohto komplexu budov sa nevie veľa, väčšina moderných štúdií priraďuje autorstvo indiánskym kmeňom pôvodom z Amazonskej nížiny. Neskôr bola Samaipata pričlenená do Inkskej ríše (v momente jej najväčšej územnej expanzie tesne pred španielskou conquistou).
Jurij Alexejevič Gagarin
Mladosť
Hoci oficiálne dokumenty a viaceré zdroje uvádzajú, že Jurij Gagarin sa narodil v dedine Klušino , skutočným miestom jeho narodenia je pôrodnica v neďalekom meste Gžatsk (od roku 1968 pod názvom Gagarin) v Západnej (dnes Smolenskej) oblasti Ruska, ktoré bolo vtedy súčasťou Sovietskeho zväzu. Gagarin pochádzal z jednoduchej vidieckej rodiny, ktorá žila v dedine Klušino. Jeho rodičia pracovali v kolchoze. Otec Alexej Ivanovič Gagarin bol tesár a stolár. Matka Anna Timofejevna bola dojička, neskôr postúpila na vedúcu mliečnej farmy kolchozu. Gagarinovci mali štyri deti: najstaršieho Valentina, jedinú dcéru Zoju, syna Jurija a najmladšieho Borisa.
Samaipata
Samaipata pozostáva z dvoch častí:
Jurij Alexejevič Gagarin
Mladosť
Do ich života silno zasiahla vojna. Keď sa v septembri 1941 priblížil front, jedného dňa pristálo na poli za dedinou poškodené lietadlo Jak-1, a tak dedinské deti prvýkrát v živote videli lietadlo. Malému Jurijovi pilot dovolil aj sadnúť si do kabíny. Po príchode Nemcov v októbri 1941 bola uzatvorená škola, do ktorej začal sedemročný Jurij Gagarin chodiť len pred niekoľkými týždňami. Aj keď nikto z rodiny nezahynul, život na okupovanom území bol neľahký. Ich dom zabrali nemeckí vojaci a Gagarinovci si potom museli vykopať zemľanku, aby mali kde žiť. Do školských lavíc sa Jurij mohol vrátiť až po oslobodení v marci 1943. V tej dobe bola rodina rozdelená, ustupujúci Nemci so sebou odvliekli jeho dvoch starších súrodencov, ale obaja zo zajatia utiekli a potom bojovali v Červenej armáde až do konca vojny. Otca zase po oslobodení odviedli do Červenej armády, slúžil v neďalekom Gžatsku. Celá rodina sa zišla až po skončení vojny v lete 1945.
V máji 1945 sa Gagarinovci presťahovali do Gžatska. V roku 1949 Jurij Gagarin dokončil 6. triedu základnej školy a rozhodol sa vyučiť remeslu. Prijali ho do učilišťa pri podniku poľnohospodárskych strojov v Ľuberci pri Moskve na výučbu v odbore zlievač. Súčasne vo večernej škole robotníckej mládeže chodil do 7. triedy, aby mal úplné stredné vzdelanie. Po dokončení učilišťa roku 1951 bol ako jeden z najlepších učňov vybraný na ďalšie štúdium na Saratovskú priemyselnú školu, ktorú absolvoval s výborným prospechom. V Ľuberci aj v Saratove veľa času venoval športu, vynikal najmä v basketbale, a to aj napriek svojej výške - meral iba 158 cm. V Saratove sa stal aj kapitánom basketbalového mužstva školy, ale tiež hral na trúbku v kapele. Zúčastnil sa práce fyzikálneho krúžku, tu okrem iného dostal za úlohu pripraviť prednášku o Konstantinovi Ciolkovskom a jeho prácach o raketových motoroch a kozmických letoch. Ciolkovského myšlienky zanechali v Gagarinovi hlboký dojem.
Letec
thumb|left|Gagarin ako letecký kadet v saratovskom aeroklube, cca 1954 – 1955
Počas štúdií v Saratove so spolužiakmi sníval o lietaní. Koncom roka 1952 sa prihlásili do pilotných kurzov DOSAAF, ale k lietaniu sa nedostali. Keď neďaleko Saratova vznikla škola civilného letectva, skúsili šťastie aj tam, ale nespĺňali podmienky pre prijatie. Uspeli až na tretíkrát, v októbri 1954 ich prijali do saratovského aeroklubu, od jari 1955 už Gagarin lietal na Jaku-18. V lete dokončil štúdium a rozhodol sa pre dráhu stíhacieho pilota. Na jeseň 1955 bol prijatý na vojenskú leteckú školu v Orenburgu. Štúdium sa neobišlo bez problémov, v druhom roku mal Gagarin problémy s pristávaním s cvičným prúdovým MiGom-15UTI, hrozilo mu dokonca vylúčenie zo školy. Popularitu medzi spolužiakmi mu neprinieslo jeho nekompromisné vyžadovanie disciplíny z pozície pomocníka veliteľa čaty. Po dvoch rokoch ukončil leteckú školu s vyznamenaním.
Ako absolvent s vynikajúcim prospechom mal právo vybrať si miesto služby. S priateľmi sa rozhodol pre život na severe Ruska. Slúžil v 769. stíhacom leteckom pluku 122. stíhacej leteckej divízie (🇷🇺) Severnej flotily na základni Luostari-Novoje pri Murmansku za polárnym kruhom. K pluku nováčikovia prišli koncom novembra 1957. Po dôkladnej teoretickej príprave a zložení skúšok zo špecifík lietania na severe začali od marca nasledujúceho roka lietať na strojoch MiG-15bis. V útvare dosiahol 265 letových hodín (teda v lietadlách nalietal 265 hodín, počítajúc ich od počiatkov jeho leteckej kariéry v aeroklube).
V závere štúdií v Orenburgu sa po jedenapolročnej známosti 27. októbra 1957 oženil so zdravotníčkou Valentinou Ivanovnou Gorjačevovou. Zoznámil sa s ňou na tanečnom večierku v leteckej škole začiatkom roka 1956. O rok a pol, 17. apríla 1959, sa im narodila dcéra Jelena, druhá dcéra Galja sa narodila 7. marca 1961, iba päť týždňov pred Gagarinovým kozmickým letom.
Účasť na kozmickom programe
thumb|[[Kozmonaut Jurij Gagarin v kabíne kozmickej lode Vostok pred štartom prvého kozmického letu s ľudskou posádkou vôbec, 12. apríl 1961]]
Na jeseň 1959 sa uskutočnil nábor, z ktorého mala vzísť prvá skupina budúcich kozmonautov. Z viac ako dvetisíc záujemcov ostal nakoniec medzi najužšou skupinou vybraných aj poručík Jurij Gagarin. Od marca 1960 do januára 1961 prešiel spolu s ďalšími kolegami náročným výcvikom. Nakoniec sám šéf sovietskeho kozmického programu Sergej Koroľov navrhol poveriť pilotovaním prvej kozmickej lode práve Gagarina (zrejme značnú úlohu hrala jeho skromná povaha a vhodný triedny pôvod).
Dňa 12. apríla 1961 o 6. hodine a 7. minúte svetového času odštartoval Jurij Gagarin v kozmickej lodi Vostok 1 z kozmodrómu Bajkonur. (Traduje sa jeho radostné zvolanie pri zážihu motorov: „Поехали!“ – Ideme!) Uskutočnil jeden oblet Zeme a po 106 minútach pristál na padáku pri dedine Smelovka v Saratovskej oblasti.
Z neznámeho vojenského letca sa počas hodiny stal najpopulárnejší človek planéty, čo sovietska vláda dobre využila. Jurij Gagarin bol povýšený z nadporučíka na majora, vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu a Leninovým radom. 14. apríla ho triumfálne privítali v Moskve a v nasledujúcich dňoch a mesiacoch po celom svete od Londýna až po Havanu (za pozornosť stojí fakt, že vôbec prvá Gagarinova zahraničná cesta viedla do Prahy).
Okrem verejných povinností sovietskej „ikony“ (o. i. bol aj poslancom Najvyššieho sovietu) zostal Gagarin kozmonautom. Ako vedúci skupiny kozmonautov (a od roku 1963 zástupca veliteľa výcvikového strediska) sa podieľal na ich výcviku a veľmi sa usiloval o účasť na ďalších kozmických letoch, najmä na (neskôr zrušenom) programe letu na Mesiac. Študoval tiež na Žukovského vojenskej leteckej akadémii v Moskve.
Smrť
thumb|Cvičné prúdové lietadlo [[Mikojan-Gurevič MiG-15|MiG-15UTI, typ, na ktorom zahynul Gagarin]]
Niektoré iné teórie hovorili, že v pretlakovej kabíne došlo k dekompresii a obaja letci sa rozhodli pre okamžité klesanie skôr, ako dôjde k strate vedomia. Počas strmhlavého letu však Gagarin aj Serjogin stratili vedomie a ich neovládaný stroj narazil do zeme a explodoval.
Gagarin bol pochovaný na pohrebisku pri Kremeľskom múre v Moskve. Jeho pohreb sa konal 30. marca 1968.
Mesto Gžatsk blízko Jurijovej rodnej dediny nesie od roku 1968 na jeho pamiatku meno Gagarin. Je po ňom pomenovaná planétka č. 1772 Gagarin a kráter na odvrátenej strane Mesiaca.
Gagarin v pop kultúre
Pri správe o Gagarinovom lete napísal brniansky dirigent a hudobný skladateľ Gustav Brom na počesť prvého kozmonauta pieseň s názvom „Pocta astronautovi“, známejšiu pod nepôvodným názvom „Dobrý den, majore Gagarine“, narýchlo zloženou Jaromírom Hniličkom a Pavlom Páclom. Pieseň sa stala veľmi populárnou ako svojou melódiou, tak aj textom.
Alexandra Pakhmutova a Nikolaj Dobronravov napísali po Gagarinovej smrti cyklus piesní "Gagarinova konštelácia". Jednou z najpopulárnejších piesní v tomto cykle je "viete, aký to bol chlap" ("Вы знаете, каким он парнем был"). Pieseň "Mäkkosť" ("Нежность"), napísaná v roku 1965, bola jednou z najobľúbenejších piesní sovietskych kozmonautov.
Poznámky
<references group="pozn."/>
Bichlbach
Bichlbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Reutte.
Žije tu 801 obyvateľov (1.1.2010).
Michal Iľovský
Michal Iľovský (* 26. september 1920, Obyce – † 8. september 1944, Kremnické Bane) bol pilot Slovenských vzdušných zbraní a povstaleckého letectva v druhej svetovej vojne.
Život
Zúčastnil sa ťaženia na východnom fronte s veliteľstvom "Lipa". Po návrate absolvoval vojenskú akadémiu v Bratislave, odkiaľ bol vyradený 30. marca 1943 v hodnosti poručík. Po vypuknutí SNP sa na druhý deň pozemnou cestou presunul na letisko Tri Duby. Vykonával prieskumné a bojové lety na lietadlách Letov Š.328 a Avia B.534. Počas prieskumného letu 8. septembra 1944 na B.534 pri prelietavaní masívu Kremnických vrchov za veľmi nepriaznivého počasia zavadil v hmle podvozkom o strom a zrútil sa. Pri tejto nehode zahynul.
Kadlín
Kadlín je obec v Česku v okrese Mělník v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 137 obyvateľov, z toho 68 mužov a 69 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 39,7 roka, ženy 39,6 roka).
Plestin-les-Grèves
Plestin-les-Grèves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Nicolas-de-Bliquetuit
Saint-Nicolas-de-Bliquetuit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mouron-sur-Yonne
Mouron-sur-Yonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Pol-sur-Ternoise (kantón)
Saint-Pol-sur-Ternoise je francúzsky kantón v departemente Pas-de-Calais v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 42 obcí.
Marek Ujlaky
Marek Ujlaky (* 26. marec 1974, Zeleneč) je bývalý slovenský futbalový reprezentant.
Po ukončení kariéry v lete 2009 sa stal spolu s Igorom Bališom a Jozefom Adamcom vyhľadávačom talentov pre klub Spartak Trnava.
Vec (film)
Vec (ang. The Thing alebo tiež John Carpenter’s The Thing) je sci-fi horor režírovaný Johnom Carpenterom a napísaný Billom Lancasterom v hlavnej úlohe s Kurtom Russellom. Názov filmu odkazuje na hlavného antagonistu: parazitickú mimozemskú formu života, ktorá asimiluje ostatné organizmy a potom ich imituje. Vec prenikne do arktickej výskumnej stanice, pričom má vzhľad výskumníkov, ktorých zabila a v skupine živých výskumníkov sa vyskytuje paranoja.
Film je zdanlivým remakeom filmu The Thing from Another World od režisérov Howarda Hawksa a Christiana Nybyho.
Ocenenia
Film The Thing získal dve nominácie na cenu Saturn Award v kategóriách Best Horror Film a Best Special Effects, ale prehral s filmami Poltergeist a E.T. Mimozemšťan.
Paleontológ
náhľad|Americký paleontológ [[Charles Gilmore so stavcami dinosaura rodu Diplodocus.]] Paleontológ (z gréčtiny) je odborník v paleontológii. Venuje sa štúdiu fosílií, teda skamenelých zvyškov živočíchov a rastlín, pre pochopenie a poznanie ekosystémov a prostredia, ktoré panovalo na Zemi v minulých geologických obdobiach. Väčšinou sú paleontológovia úzko prepojení s inými geológmi a musia okrem základov zoológie a botaniky poznať i (bio)stratigrafiu, petrografiu, sedimentológiu a iné geovedy. Všetky tieto poznatky aplikujú pri určovaní veku skamenelín a ich taxonomickom zaradení. Paleontológovia majú najväčšie uplatnenie v geológii, mikropaleontológia je žiadaná aj pri vyhľadávaní ropy.
Väčšina paleontológov aspoň pri zbere vzoriek pracuje v teréne. Často pri práci v teréne používajú paleontologické kladivo alebo iné náradie, ktorým vydobýjajú skameneliny z hornín. Pri laboratórnom štúdiu používajú i mikroskopy a lupy. Na preparovanie skamenelín používajú vibračné ihly.
Odborníkom v paleontológii sa možno stať intenzívnym samoštúdiom odbornej literatúry, no dnes sú širšie akceptovaní iba vedecky vzdelaní odborníci, ktorí absolvovali najmenej 4 až 5 ročné štúdium paleontológie na univerzite. Na Slovensku sú vo vede akceptovaní najmä absolventi magisterského štúdia. V danom odbore možno absolvovať aj postgraduálne štúdium.
Neuss
Neuss (v regionálnom dialekte Nüss, v latinčine Novaesium, do roku 1968 písané ako Neuß) je mesto v Severnom Porýní-Vestfálsku. Je najväčším mestom okresu Rhein-Kreises Neuss a je známe predovšetkým vďaka svojej rímskej minulosti, prístavu na Rýne a streleckej slávnosti Neusser Bürger. V zemskom pláne je zaradené ako stredne veľké centrum. Počet obyvateľov mesta prekročil v roku 1963 hranicu 100 000 ľudí, čím sa priblížilo k veľkomestu. Na počet obyvateľov je najväčším okresným mestom v Nemecku. V roku 1984 oslávilo 2000 rokov svojej existencie, čím je spolu s Trierom najstarším mestom Nemecka.
Geografia
Neuss leží na ľavom brehu dolného Rýna, oproti Düsseldorfu pri sútoku rieky Erft s Rýnom. Najvyššia nadmorská výška na správnom území mesta je v blízkosti mestskej štvrte Holzheim a predstavuje, najnižšie miesto sa nachádza v oblasti vjazdu do prístavu a dosahuje. V severojužnom smere meria mesto, v západovýchodnom. Aj keď v podstate leží na východnom okraji okresu Rhein-Kreises Neuss, leží vo vnútri správneho obvodu mesta geografický stred okresu (pri statku Hombroich).
Členenie mesta
Mesto nie je členené na obvody, ako je to v iných okresných mestách Severného Porýnia-Vestfálska. Administratívne územie mesta je rozdelené na 29 štatistických okrskov.
Doba Ríma
náhľad|Diorama rímskeho tábora Neuss Neuss je jedno z najstarších nemeckých miest. Už okolo roku 16 pred Kr. vybudovali rímski vojaci pri ústí rieky Erft do Rýna, asi juhovýchodne od dnešného Altstadtu, opevnenia za pomoci dreva a hliny. Miesto, na ktorom sa pravdepodobne už predtým nachádzalo keltsko-germánske sídlisko, bolo strategicky zvolené, ležalo jednak u koncového bodu diaľkovej cesty vedúcej z Lyonu cez Trier a Zülpich až k Rýnu, po ktorej Caesar obsadil Galiu, jednak ponúklo prístup k vodným cestám (vhodným pre dopravu) na riekach Rýn, Erft, Lippe, Ruhr a Wupper. Ďalším využitím bol zrejme len sezónne vojenský sklad, ktorý bol súčasťou systému vzájomne podporovaných miest (tzv. „sklad A do F“). Medzi inými by tu mohli byť občas umiestnené XIX Legie a XX Légia Valeria Victrix.
V polovici 1. storočia vystavali rímski vojaci v blízkosti ústia rieky Erft v Neuss-Grimlingahusene prvýkrát kamenný legionársky sklad, ktorý sa tiež niekedy označuje po svojom objaviteľovi, archeológovi Constantinovi Koenenovi, tiež ako Koenen-Lager. Počas druhej polovice 1. storočia bola v tábore trvalo umiestnená celá légia s takmer 6 500 vojakmi (Novaesium). Veľká diorama tábora aj okolitých civilných sídiel, ktoré vytvoril H.-J. Graule na základe vedeckých poznatkov, sa nachádza v súčasnosti v skanzene na statku Roscheider.
Na začiatku 2. storočia bol vybudovaný kamenný tábor Auxiliar, ktorý umožnil umiestniť posádku o sile asi 600 mužov. Na konci 3. storočia ako reakcia na vzrastajúce útoky franských vojsk na rímske územie musela byť nanovo organizovaná rímska obrana hraníc a tábor bol premiestnený k ústiu rieky Erft.
Pri vojenskom tábore vznikla rozsiahla nekropola a táborová periféria (Canabate legionis), v ktorej žili rodiny vojakov, ale tiež tu pracovali obchodníci, krčmári a vojenskí remeselníci. Z tejto periférie a nekropoly sa vyvinulo civilné sídlisko ("Vicus"), z ktorého v priebehu storočí vyrástlo dnešné mesta Neuss.
Raný stredovek
Pri vykopávkach na St. Quirine a jeho okolí objavil Hugo Borger v roku 1963 tiež tri franské hroby z doby okolo roku 500. Dosvedčujú bezprostrednú nadväznosť raného stredovekého osídlenia na antickú dobu. Nálezy pochádzajúce z prelomu 8. - 9. storočia boli odkryté pri bráne Obertor a v kostole Panny Márie. Pravdepodobne v druhej polovici 10. storočia vznikol vedľa kostola kláštor benediktínov zriadený nejakou vysoko postavenou šľachtickou rodinou. V tejto dobe boli pravdepodobne tiež prevezené do Neuss pozostatky sv. Quirina, patróna chrámu, z Ríma.
Vznik mesta
Roku 1190 bol Neuss prvýkrát oficiálne označený ako mesto, keď Henrich VI. cisárskym výnosom potvrdil mestu oslobodenie od cla. Okolo roku 1200 boli vybudované veľké mestské hradby s piatimi bránami.náhľad|Obliehanie Neuss V roku 1209 položil remeselný majster Wolbero s použitím predchádzajúcej stavby základný kameň katedrály sv. Quirina. V rokoch 1474 – 1475 čelilo mesto skoro ročnému obliehaniu vojska Karola Smelého. Za odmenu prepožičal cisár Fridrich III. privilégiá, a to mincové, právo pečatiť červeným voskom, právo hanzového mesta a tiež nový erb. Tieto privilégiá pomohli mestu k značnému blahobytu, ktorý stratilo pri „kolínskych vojnách“ a po požiari v roku 1586.
19. storočie
Počas rokov 1794 – 1814, kedy bolo mesto okupované napoleonským vojskami, bol budovaný Nordkanal, ktorý mal vytvoriť splavné spojenie riek Rýn a Mása. Tým by došlo k obídeniu riečnych ciel, vyberaných dole na Rýne. Kanál však nebol dokončený. V roku 1816 bolo mesto okresným sídlom v Prusku. V 19. storočí zažilo nový hospodársky rozvoj, o ktorý sa výrazne zaslúžilo železničné staviteľstvo (pripojenie železničným mostom cez Rýn na železničnú sieť u Düsseldorf-bielkov) a vybudovanie prístavu na Rýne.
Nezávislé mesto
Roku 1913 bol Neuss vyčlenený z okresu Neuß a stal sa nezávislým mestom. Roku 1929 boli zostávajúce časti okresu Neuß a Grevenbroich pripojené k novému okresu Grevenbroich-Neuß (neskoršie okres Grevenbroich). Počas druhej svetovej vojny bola v meste, tak ako v mnohých iných mestách na Rýne, zničená veľká časť starého mesta pri britských náletoch v rámci „morálneho bombardovania“. Od roku 1968 sa názov mesta píše Neuss, namiesto pôvodného Neuß.
Okres Neuss
Pri správnej reforme v roku 1975 boli pripojené niektoré obce a osady v okolí (napr. Holzheim, Norf a Rosellen) a nezávislé mesto Neuss sa spojilo s okresom Grevenboich do nového okresu Neuss (od roku 2003 rýnsky okres Neuss). Neuss dostal podľa komunálneho práva status veľkého okresného mesta a stal sa sídlom okresu, hoci väčšia časť okresu bola pôvodne v správe Grevenbroichu. V roku 1984 oslavovalo mesto jubileum 2 000 rokov a pri tejto príležitosti bol so súhlasom francúzskeho vlastníka práv vydaný špecifický zväzok komiksu Asterix in Novaesium.
Pripojenie obcí
V priebehu dejín boli k mestu pripojené tieto obce alebo ich časti: na začiatku 20. storočia časť obcí Heerdt, Budera a Kaarst, roku 1929 Grimlinghausen, Uedesheim a Weckhoven, 1975 potom Grefrath, Holzheim, Hoisten, Norf, Rosellen a Speck, rovnako ako ďalšie časti obcí Kaarst a Meerbusch.
Vývoj počtu obyvateľov
V roku 1963 prekročil počet obyvateľov mesta hranicu 100 000, čím sa radí k veľkomestám. K 1. januáru 1975 stúpol počet obyvateľov vďaka pripojeniu niekoľkých obcí s 30 000 obyvateľmi a dosiahol tak počet 148 000. Na konci decembra 2005 žilo v Neuss podľa aktualizácie krajinského úradu pre spracovanie dát a štatistiku Severného Porýnia-Vestfálska 152 633 trvalo bývajúcich a trend počtu obyvateľov má stále stúpajúcu tendenciu. Podiel cudzincov je približne 13,1%
Nasledujúci prehľad ukazuje počet obyvateľov po oblastiach. Do roku 1833 ide o odhad, ďalej sú zahrnuté výsledky sčítania ľudu alebo úradné aktualizácie príslušného štatistického úradu, prípadne mestskej správy. Dáta od roku 1843 sa vzťahujú na „lokálne prítomné obyvateľstvo“, od roku 1925 na stále obyvateľstvo a od 1987 na „obyvateľstvo v mieste hlavného pobytu“. Pred rokom 1843 bol počet obyvateľov určovaný rôznymi postupmi.
Hospodárstvo
náhľad|Prístav Neuss Ekonomika je ovplyvňovaná priemyselnou výrobou spojenou s prístavom, spracovateľskými živnosťami a živnosťami poskytujúcimi služby. V prístave vyniká lisovňa olejov, preprava substrátov a kontajnerová preprava. Skôr významná výroba poľnohospodárskych strojov už dnes zanikla. Od roku 2003 sú prístavy Neuss a Düsseldorf spojené do jedinej spoločnosti so sídlom a administratívnou správou v Neuss. Dôležitú úlohu tu zohráva aj železničná spoločnosť Neusser Eisenbahngesellschat. Okrem prístavu je väčšia priemyselná oblasť v blízkom Hammfeldu a na juhu mesta.
Veľkú úlohu v priemysle mesta hrá spracovanie železa, hliníka a papiera. Tiež je tu zastúpený potravinársky priemysel. V posledných desaťročiach nadobúdajú na význame technologické odbory, logistika a obchod. Pre mesto ako výhodné ekonomické centrum hovorí dobré napojenie na leteckú dopravu cez letisko Düsseldorf, ako aj letisko Mönchengladbach, ktoré nie je síce zahrnuté v pravidelnej linkovej doprave, ale je využívané pre súkromné ​​lety. V roku 2005 bola priemerná kúpna sila obyvateľov Neuss 116% spolkového priemeru. Miera nezamestnanosti bola v decembri 2006 7,9%.
Doprava
Cez správne územie mesta vedie severo-južným smerom cesta A57 (Köln Nimwegen), ktorá sa na západe a juhu kríži s cestou A46 (AK Neuss-West: Mönchengladbach / Heinsberg AK Neuss-Süd: Hagen). Na severe tvorí hranicu mesta cesta A52 (Monchengladbach-Düsseldorf) od križovatky u KAARST po nájazd na Meerbusch. vľavo|náhľad|Hlavná stanica
Hlavná stanica leží na železničnej trati Mönchengladbach-Düsseldorf a na trati dolnorýnskej dráhy Nimwegen-Krefeld-Neuss-Köln. Okrem toho tu začína Erftbahn (Neuss-Grevenbroich-HORRY) a regionálna trať Neuss-Kaarst. Skorší význam mesta ako železničného uzla sa prejavil v diaľkovej osobnej doprave; raz týždenne je vypravovaný vlak ICE do Berlína. Ďalej sa tento význam mesta zvýraznil premenou časti skôr uzavretej zoraďovacej stanice na nákladné nádražie a v neposlednom rade prípojkou od dnes najväčšieho nákladného nádražie Eisenbahnkomplexes Düsseldorf k prístavu (Neusser Eisenbahn).
Verejnú miestnu osobnú dopravu (ÖPNV, Öffentlichen Personennahverkehr) zaisťujú mnohé autobusové linky spoločnosti Stadtwerke Neuss rovnako ako Stadtbahn U75 a ďalej občasná električková linka 704 a 709 Rýnskej dráhy. Programy, podľa ktorých linka 709 bude od hlavnej stanice preložená v prospech čisto pešej zóny, boli pri referendách v rokoch 1997 a 2007 zamietnuté.
Neuss je pripojený na linky rýchlodráhy (S-Bahn-Linien) S8 (Mönchengladbach-Hagen), S11 (Düsseldorf-Bergisch Gladbach), S28 (Kaarst-Mettmann). Všetky linky využívajú jednotné ceny v rámci dopravného spojenia Verkehrsverbundes Rhein-Ruhr (VRR). Výnimku tvorí linka S11, ktorá od stanice Dormagen-Bayerwerk dosahuje hranicu Verkehrsbund Rhein-Sieg (VRS). Okrem toho vedie cez Neuss ešte niekoľko liniek regionálnej dopravy nemeckých dráh (DB).
Prístav na Rýne s prekládkou tovaru asi 5 miliónov ton za rok je najjužnejším prístavom na Rýne, ktorý môžu využívať ako vnútrozemské lode, tak aj pobrežné motorovej lode. V Neuss začína tiež chodník pre cyklistov Fietsallee okolo Nordkanalu.
Vzdelávanie
náhľad|Univerzita pre diaľkové štúdium V priestoroch Quirinovho gymnázia je študijné centrum univerzity pre diaľkové štúdium Hagen, ktoré sa bude v roku 2011 sťahovať do novo zriadenej budovy Romaneum pri autobusovej stanici. V Hammfelddammu je FOM (odborná vysoká škola pre ekonómiu a manažment), vysoká odborná škola ekonomiky, riadenia a informatiky sídli na Weingartstrasse v mestskej časti Innenstadt. V centre oproti radnici pri trhovisku sa nachádzajú aj priestory Hochschule Neuss.
Mesto má široké spektrum všeobecnovzdelávacích a odborných škôl, medzi nimi je 29 základných škôl, päť škôl II. stupňa (základné školy), päť reálnych škôl, šesť gymnázií, dve všeobecné školy a dve zvláštne školy. Pri okruhu Konrada Adenauera sa nachádza Internationale Schule am Rhein. Vedľa arcibiskupského dievčenského gymnázia a vyššej obchodnej školy Marienberg je v Neuss jedna z dvoch dievčenských reálnych škôl v Severnom Porýní-Vestfálsku, ktoré nepatria k privátnym školám, a to reálka Mildred Scheel. Ponuku dopĺňa arcibiskupská koľaj Friedrich Spee, profesijná koľaj pre techniku ​​a informatiku, koľaj ďalšieho vzdelávania (Theodor-Schwann-Kolleg) s večernou reálnu školou a večerným gymnáziom v priestoroch gymnázia Alexandra von Humboldta a ľudová univerzita v mestskej časti Norden. Ďalej je tu privátne doplnková škola zriadená podľa krajinského práva.
Katolícke pracovné spoločenstvo za ďalšie vzdelávanie udržuje v Neuss dva rodinné vzdelávacie ústavy, dom Edith Stein a dom Willi Graf.
Divadlá
náhľad|Múzeum Clemensa Sels
Múzeá
náhľad|kláštor sv. Quirina
Stavby
náhľad|Kostol sv. Sebastiana náhľad|Hamtor
Kulinárska špecialita
Svetoznáma je kyslá kapusta firmy Leuchtenberg v Hammfelde. Od toho je tiež "Nüsser Kappeswoosch", údenina z bravčového mäsa s kyslou kapustou, ktorá je vyrábaná ako grilovacia či mäsová saláma a vo forme mäsového syra.
Paul Gilbert
Paul Brandon Gilbert (* 6. november, 1966, Illinois, USA) je americký gitarista, známy z pôsobenia v skupinách Racer X, Mr. Big a svojimi inštrumentálnymi albumami. Je ženatý s Emi, ktorá hrá na klávesy v jeho skupine a od roku 2007 ho sprevádza na vystúpeniach. Je to Paulové druhé manželstvo.
Po odchode zo skupiny Mr. Big v roku 1997, sa začal Paul Gilbert venovať sólovým albumom. V roku 2007 spolu s Joe Satrianim a Johnom Petruccim absolvoval turné skupiny G3. Bolo to 5. Severoamerické turné a 12. celosvetové od vzniku G3.
Racer X
Skupina založená v Los Angeles v roku 1985. Zakladajúcimi členmi boli Paul Gilbert gitara, John Alderete basová gitara, Harry Gschoesser bicie a Jeff Martin vokály. Boli silno ovplyvnení skupinou Judas Priest a Gilbertova hra veľmi pripomínala rýchle sóla Yngwie Malmsteena s extrémne ťažkou technikou hrania. Gschoessera v roku 1986 nahradil Scott Travis (neskôr hral so skupinou Judas Priest) a Bruce Bouillet sa stal druhým gitaristom. Bouillet, ako veľmi šikovný a zručný gitarista, hral spolu s Gilbertom jeho náročné gitarové pasáže.
Paul Gilbert sa stal známym ako jeden z najrýchlejších gitaristov na svete, vďaka neuveriteľným technickým kúskom ako sú "Frenzy", "Scarified", "Y.R.O." a "Scit Scat Wah". Gilbert odišiel z Racer X v roku 1988, ale v roku 1999 chcel skupinu znovu oživiť. Momentálne je skupina neaktívna, ale Paul sa vyjadril, že niekedy v budúcnosti by so skupinou Racer X rád nahral nejaký ten album.