cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henrietta Szoldová
Biografia
V Baltimore založila prvú americkú večernú školu pre rusko-židovských prisťahovalcov, ktorá poskytovala výučbu angličtiny a pracovných zručností. Od roku 1893 pracovala dvadsať rokov ako literárna editorka v Jewish Publication Society, kde pomáhala prekladať a vydávať rôzne európske diela s židovskou tématikou. V roku 1902 nastúpila do kurzu židovských štúdií pre pokročilých v židovskom teologickom seminári. Jeho rabínska škola však bola vyhradená len pre mužov, a tak musela uprosiť riaditeľa školy, Solomona Schechtera, aby mohla študovať. Ten súhlasil pod podmienkou, že sa nebude chcieť stať rabínkou. V seminári si viedla veľmi dobre a uznávali ju študenti aj pedagógovia.
Jej puto k sionizmu umocnila cesta do Palestíny v roku 1909. O tri roky neskôr založila ženskú sionistickú organizáciu Hadasa a až do roku 1926 bola jej prezidentkou. V roku 1933 presídlila do britskej mandátnej Palestíny a pomáhala s alijou mládeže, pri ktorej sa zachránilo okolo 30 tisíc detí z nacistického Nemecka.
Osobný život
Nikdy sa nevydala a nemala deti. Ako štyridsaťročná mala neopätovaný vzťah s talmudickým učencom, rabínom Louisom Ginzbergom, ktorý bol od nej o pätnásť rokov mladší a jej city opätoval len platonicky. Keď ich vzťah skončil, vyhlásila: „Pred štyrmi mesiacmi bolo zabité moje jediné šťastie.“ O niekoľko rokov neskôr povedala: „Dala by som všetko na svete za vlastné dieťa.“ Zomrela 13. februára 1945 ako osemdesiatštyri ročná v Jeruzaleme, v nemocnici Hadasa, ktorú sama pomáhala vybudovať. Je pochovaná na cintoríne na Olivovej hore v Jeruzaleme.
Sionizmus a začiatky Hadasy
thumb|upright|Pamätná poštová známka vydaná v Izraeli v roku 1960 k stému výročiu narodenia Henrietty Szoldovej V roku 1896, mesiac pred vydaním Herzlovho diela Der Judenstaat, opísala svoju víziu židovského štátu v Palestíne, ako miesta zhromaždenia diasporného židovstva a obrody židovskej kultúry. O dva roky neskôr ju zvolili za jedinú ženskú členku výkonného výboru Federácie amerických sionistov.
V roku 1909, ako štyridsaťdeväť ročná, prvý raz cestovala do Palestíny, kde objavila svoju životnú misiu: zdravotníctvo, vzdelávanie a sociálnu starostlivosť o jišuv (palestínsku židovskou komunitu). Spolu so šiestimi ďalšími ženami založila sionistickú organizáciu Hadasa, ktorá medzi americkými Židovkami získavala podporovateľky pre rozvoj zdravotníctva v Palestíne. Prvým projektom organizácie bol program opatrovateliek v Jeruzaleme podľa vzoru amerického systému. Financovala aj výstavbu nemocníc, lekárskych škôl, zubárskych a röntgenových kliník, detských inštitúcií, jedální a ďalších služieb pre židovské a arabské obyvateľstvo. Svoje kolegyne presvedčila o tom, že otvorenosť programu pre všetkých je zásadným pre židovské prežitie v Palestíne. V roku 1927 ju zvolili ako prvú ženu do výkonného vedenia Svetovej sionistickej organizácie.
thumb|left|upright|Henrietta Szoldová na izraelskej bankovke v hodnote 5 [[Izraelská libra|libier]] V 20. a 30. rokoch podporovala politickú organizáciu Brit šalom, ktorej cieľom bola arabsko-židovská jednota a dvojnárodné riešenie arabsko-izraelského konfliktu. V roku 1942 bola jednou zo zakladateliek strany Ichud, ktorá zastávala rovnaký program.
Pamiatka
Na počesť Henrietty Szoldovej sú pomenované mnohé miesta nielen v Izraeli, ale aj v zahraničí. V Hornej Galilei existuje napríklad kibuc Kfar Szold. Ešte pred vznikom Izraela po nej pomenovali úderné oddiely Palmach jednu z utečeneckých lodí, predovšetkým kvôli jej angažovanosti v aliji mládeže. Loď Henzietta Szold prevážala 536 detí z aténskeho sirotinca Kiffisia. Vyplávala 30. júla 1946 z prístavu Pireus a do mandátnej Palestíny dorazila 12. augusta. Zadržalo ju však britské námorníctvo a následne ju previezli na Cyprus, kde deti skončili v internačnom tábore.
V Jeruzaleme naďalej funguje Inštitút Henrietty Szoldovej, Národný inštitút na výskum behaviorálnych vied. V New Yorku je po nej pomenovaná škola v manhattanskej štvrti Lower East Side.
V Izraeli sa Deň matiek oslavuje v deň jej smrti, 30. deň mesiaca švat.
Výbuch delaboračného skladu v Novákoch
Výbuch delaboračného skladu v slovenskom meste Nováky nastal v piatok 2. marca 2007 okolo 16:30. Do súčasnosti predstavuje jednu z najzávažnejších priemyselných havárií v dejinách krajiny. V dôsledku explózie zahynulo osem ľudí (štyri telá boli nájdené na mieste a štyria zostali nezvestní). 14 ľudí bolo hospitalizovaných v bojnickej nemocnici, dvaja v meste Partizánske a jeden zranený bol prevezený do Banskej Bystrice. Zdravotníci ošetrili na mieste ďalších 30 ľahšie zranených.
Pôvodné informácie o výbuchu muničného skladu firmy sa nepotvrdili. V priebehu polroka išlo o druhú katastrofu v meste, v novembri 2006 zavalilo v tunajšej bani 4 baníkov.
Základné informácie
V delaboračnom sklade Vojenského opravárenského podniku (ktorý patrí ministerstvu obrany) explodovali výbušniny určené na likvidáciu. Explózie nastali okolo 16:26 miestneho času. Hala, v ktorej sa nachádzali, mala veľkosť 100x100 m. Dva výbuchy doslova zrovnali celý podnik so zemou, pričom vytvorili kráter široký približne 20 metrov a mŕtvi museli byť spod neho vyslobodzovaní. Poškodené boli aj vedľajšie objekty. V okolí vznikol silný požiar. V podniku pracovali civilisti, na ktorých dohliadal špecialista, a na poobedňajšej zmene bolo v čase explózie 25 zamestnancov (podľa koordinátora záchranných prác Štefana Svitka nebola šanca, aby niekto v budove prežil - v čase explózie však všetci nemuseli byť priamo v nej, resp. mohli podľa hovorcu ministerstva obrany Vladimíra Gemelu utiecť po prvých miernejších výbuchoch cez okolitý les. Dve najsilnejšie explózie dosahovali silu zemetrasenia s momentovým magnitúdom 2,1.
Explózia bola taká silná, že porozbíjala okná budov v Prievidzi vo vzdialenosti 12 km od miesta výbuchu. Nováky a okolité obce ostali bez elektrickej energie.
Záchranné práce
Na miesto prišlo 20 sanitiek a vrtuľník. Nakoľko v meste nie je nemocnica, najviac zranených previezli do Bojníc, kde vzhľadom na zaplnenú kapacitu rozkladali postele aj pred nemocnicou. Podľa jej riaditeľa prišli do služby všetci lekári a sestričky, ktorí mohli.
Zranení boli prevezení aj do Prievidze, Trenčína, Topoľčian a Partizánskeho, pomáhala aj záchranná služba z Bratislavy.
Jedenásť ľudí bolo niekoľko hodín uväznených v odľahlejších budovách. Približne o ôsmej večer sa ich podarilo vyslobodiť (s pomocou buldozérov a bagrov). Tieto osoby neboli vážne zranené.
Polícia z bezpečnostných dôvodov celé mesto uzavrela.
Materiálne škody
Primátor mesta Dušan Šimka požiadal miestnych sklenárov, aby pomohli pri odstraňovaní následkov explózie. Rozhodol, že obyvateľom, ktorí neboli poistení, preplatí zasklievanie mesto.
Hovorkyňa poisťovne 8. marca uviedla, že podniku vyplatili predbežnú zálohu 40 miliónov Sk (1,327 mil. €).
Príčiny výbuchu
Podľa TASR sa v podniku likvidoval zastaraný sovietsky raketový systém SS-23, ktorý Slovensko vyradilo z výzbroje pred vstupom do NATO. Údajne sa tam nachádzalo okolo 3 000 delostreleckých granátov. Na jednotlivé časti boli zneškodňované v bunkroch, ktoré majú 0,76 m hrubé steny, pričom priamo v bunkroch pracovali výlučne prístroje.
Príčinou explózie môže byť podľa experta porušenie bezpečnostných predpisov, či ľudský faktor, napr. neodborné narábanie so zapaľovačom, jeho pád alebo iniciácia rozbušky.
Ekologické dôsledky
Mnohí obyvatelia mesta sa po výbuchu, sprevádzaného mohutným dymovým hríbom domnievali, že explodovali tamojšie Chemické závody a báli sa poškodenia zdravia, túto fámu neskôr vylúčilo hlásenie miestneho rozhlasu. Podľa hovorcu ministerstva hospodárstva Branislava Zvaru neboli narušené žiadne zo zásobníkov nebezpečných látok v tomto podniku.
Prevádzka miestnej tepelnej elektrárne takisto nebola ohrozená, poškodená bola len bočná brána a pokrivilo sa niekoľko teplovodných rúr. Po výbuchu z preventívnych dôvodov posilnili pracovné zmeny.
Hovorca ministerstva životného prostredia Peter Višváder uviedol, že nedošlo k úniku žiadnych nebezpečných chemikálií do ovzdušia.
Znečistenie Trebianky
O niekoľko dní inšpektori Slovenskej inšpekcie životného prostredia vo vodnom toku Trebianka v blízkosti Novák namerali tridsaťnásobné prekročenie hodnoty nebezpečného šesťmocného chrómu. Boli prekročené aj hodnoty chemickej spotreby kyslíka, dusitanového a dusičnanového dusíka, a tiež ťažkých kovov - ortuti, kadmia, medi a olova. Minister zdravotníctva Ivan Valentovič sa o znečistení dozvedel až o niekoľko dní od televízie TA3. .
Opakované merania v ďalších dňoch už prekročenie limitu nepreukázali, čo potvrdilo predpoklady, ktoré znečistenie toku pripisovali explózii.
Jarabina vtáčia
Jarabina vtáčia alebo jarabina je strom alebo ker z čeľade ružovité (Rosaceae).
Opis
Ako strom dorastá do výšky, má štíhly valcovitý kmeň a okrúhlu až valcovitú voľnú korunu. Dožíva sa asi 80 rokov a kmeň môže byť až hrubý. Kôra je dlho hladká, sivá, vo vyššom veku nahradzovaná však černastou, ryhovanou borkou. Listy sú striedavé, nepárne perovito zložené. Kvitne od mája do júna. Kvety sú bledožlté, v chocholíkovej metline a nepríjemne páchnu. Plody sú malvice jasnočervenej farby.
Využitie
V lesníctve je to priekopníckou, pionierskou drevinou, ktorá okamžite zarastie rúbaniská a vývratiská. Plodmi sa živia vtáky, vyrába sa z nich alkoholický nápoj „jarabinka“ a používajú sa v ľudovom liečiteľstve. Je to jeden z najbohatších tuzemských zdrojov vitamínu C, niekedy sa preto jarabine hovorí „pomaranče severu“, no za surova sú pre obsah kyanovodíka nejedlé [zdroj?]. Poskytuje výborné kolárske drevo.
Cesnak (rod)
Cesnak (jazykové varianty pozri v článku cesnak; lat. Allium) je rod rastlín z podčeľade cesnakovaté (Allioideae) patriacej do čeľade amarylkovité (Amaryllidaceae), ktorá sa staršie u niektorých autorov označovala názvom cesnakovité (Alliaceae) v širšom zmysle.
Staršie sa cesnak často zaraďoval buď do čeľade cesnakovité (Alliaceae) v užšom zmysle alebo (v rámci podčeľade cesnakovaté - Allioideae) do čeľade ľaliovité (Liliaceae) v širšom zmysle.
Rozšírenie
Do rodu cesnak patrí veľa druhov; ich počet sa uvádza v závislosti od autora ako 260, 280, okolo 1000 či vyše 1000 druhov. Sú rozšírené prevažne v miernom pásme severnej pologule. Niekoľko druhov rastie na južnej pologuli - v Čile (Allium juncifolium), Brazílii (Allium sellovianum) a v Afrike (Allium spathaceum).
Druhy
Na Slovensku sa vyskytujú tieto druhy:
Úplný zoznam: Zoznam druhov cesnaku
Komunikačné médium
Komunikačné médium môže byť:
Cintorín
thumb|Cintorín Green-Wood, Brooklyn, New York náhľad|Starý cintorín v Čile. náhľad|Cintorín v Galbinasi, Rumunsko Cintorín (v západo- a východoslovenských nárečiach cinter, cintor, cintir, vo východných stredoslovenských nárečiach cinterín, cinťarín, cinterím, cincerín, v nárečiach častí severného Slovenska cmiťer, cmiter, cmitier, ďalšie zastarané či nárečové názvy: temetov, hrobitov, hroby, nahrobiech ) môže byť:
Zvláštnym druhom pohrebiska je nekropola. Pozri aj článok pochovávanie (pohrebisko).
Delenie
Pohrebiská podľa spôsobu pochovávania :
Pohrebiská podľa vonkajšieho výzoru : thumb|right|Civilný cintorín [[Čakovec, Chorvátsko]]
Pohrebiská podľa rozmiestnenia hrobov :
Cintoríny podľa účelu:
Pri cintorínoch sa často rozlišujú podľa náboženstva najmä kresťanský cintorín a židovský cintorín.
Definícia podľa slovenských právnych predpisov
V rokoch 1966 až 1985 (vyhláška č. 47/1966 Zb.) platilo nasledovné:
V rokoch 1985 až 2005 (vyhláška č. 46/1985 Zb.) platilo nasledovné:
V rokoch 2005 až 2010 (zákon 470/2005 Z.z.) platilo nasledovné:
Od roku 2011 (zákon 131/2010 Z.z.) platí nasledovné:
Časti súčasných cintorínov
Súčasťou cintorínov okrem hrobov býva :
Zoznam najdlhších visutých mostov
Toto je zoznam najdlhších visutých mostov podľa dĺžky hlavného rozpätia.
Juraj Šimko
Juraj Šimko môže byť:
NGC 7660
NGC 7660 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. septembra 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Mack
Mack môže byť:
MACK môže byť:
Kevin Mack
Kevin Mack môže byť:
Christoph Schönborn
Christoph Maria Michael Hugo Damian Peter Adalbert Schönborn OP, (* 22. januára 1945, hrad Skalka, Vlastislav, Česko), je rímskokatolícky teológ, arcibiskup a kardinál, diecézny arcibiskup viedenskej arcidiecézy a zároveň ordinár Ordinariátu pre veriacich byzantského obradu v Rakúsku.
Narodil sa 22. januára 1945 v zámku Skalka pri obci Vlastislav v Litoměřickej diecéze v šľachtickej rodine. Po skončení 2. svetovej vojny musela jeho rodina opustiť Česko-Slovensko a následne sa dostala do Schrunsu v rakúskom Vorarlbergu. Po maturite v roku 1963 vstúpil do Rehole kazateľov (OP, ľudovo dominikáni) a študoval filozofiu, teológiu a psychológiu vo Walberbergu (časť Bornheimu pri Bonne), Viedni a Paríži. Ordinovaný bol 27. decembra 1970 kardinálom Franzom Königom vo Viedni. Licenciát z teológie získal v roku 1971. V školskom roku 1972/73 absolvoval rok štúdia na univerzite v Regensburgu, kde patril medzi poslucháčov Josepha Ratzingera, neskoršieho pápeža Benedikta XVI. V roku 1975 získal doktorát teológie na Institut Catholique de Paris v Paríži.
Od roku 1975 prednášal dogmatiku na katolíckej univerzite vo Fribourgu vo Švajčiarsku. V roku 1987 sa stáva sekretárom medzinárodnej teologickej komisie pri Svätej stolici pre Katechizmus katolíckej cirkvi.
11. júla 1991 ho pápež Ján Pavol II. menoval za pomocného biskupa Viedenskej arcidiecézy a titulárneho biskupa diecézy Sutrium. Vysvätil ho 29. septembra 1991 viedenský arcibiskup, kardinál Hans Hermann Groër. Jeho biskupské heslo je: Vox autem dixi amicos („Nazval som Vás priateľmi“). O štyri roky neskôr, 13. apríla 1995 bol menovaný za arcibiskupa koadjútora a 14. septembra 1995, po rezignácii jeho predchodcu arcibiskupa Groëra prevzal úrad Viedenského arcibiskupa. 6. novembra 1995 bol menovaný za ordinára Ordinariátu pre veriacich byzantského obradu v Rakúsku. Pálium mu odovzdal Ján Pavol II. v Ríme 29. júna 1996. Kreovaný za kardinála bol na kozistóriu kardinálov v Ríme 21. februára 1998.
Počas konkláve v roku 2005 bol novinármi označovaný ako jeden z možných papabilov. Za pápeža bol zvolený Joseph Ratzinger, ktorý prijal meno Benedikt XVI.
Montpellier-4
Montpellier-4 je francúzsky kantón v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho iba časť mesta Montpellier a jeho mestské štvrte Boulevard de Strasbourg, Gare, Les Aubes, Cité Saint-Roch, Consuls de Mer, Rives du Lez, La Pompignane, Richter, Millénaire, Jardins de la Lironde, Grammont, Odysseum, Montaubérou a La Méjanelle.
Münichreith-Laimbach
Münichreith-Laimbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Melk.
Žije tu 1 701 obyvateľov (31. 12. 2009).
Libež
Libež je obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 167 obyvateľov, z toho 79 mužov a 88 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 40,1 roka, ženy 39,3 roka).
NGC 7661
NGC 7661 je galaxia v súhvezdí Tukan, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Borislav Slavov
Borislav Slavov (* 17. júl 1973, Sofia, Bulharsko), tiež známy ako Bobby Slavov je bulharský hudobný skladateľ filmovej hudby. Je známy ako autor hudby k videohrám Crysis 2 (2011) a Crysis 3 (2013), v spolupráci s Hansom Zimmerom. Jeho hudobná kariéra sa začala v roku 2001, keď vytvoril svoj prvý soundtrack pre real-time strategickú videohru Knights of Honor.
Montpellier-5
Montpellier-5 je francúzsky kantón v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho iba časť mesta Montpellier a jeho mestské štvrte Moularès, Près-d'Arènes, Saint-Martin, Cité Mion, La Rauze, Tournezy a Pont-Trinquat.
Husák (priezvisko)
Husák je české a slovenské priezvisko s významom gunár. Na Slovensku je najčastejšie v obciach Ďurďoš (okres Vranov nad Topľou), Sebechleby (okres Krupina) a v Stropkove. Častejšie je v Česku, najviac v mestách Praha, Ústí nad Labem, Roudnice nad Labem (okres Litoměřice) a Kladno.
Známi nositelia
Pozri v článku Husák.
Massingy-lès-Semur
Massingy-lès-Semur je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Brémontier-Merval
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juraj Šimko (lekár)
Doc. MUDr. RNDr. Juraj Šimko, PhD. je slovenský gynekológ a biológ. Zaoberá sa chlamýdiovými infekciami a genetickou diagnostikou. Publikuje články v odborných i laických časopisoch.
Alexander Slafkovský (politik)
MUDr. Alexander Slafkovský (* 9. november 1950, Prievidza) je detský lekár, slovenský politik, poslanec NR SR za SDKÚ-DS, v minulosti dlhoročný primátor mesta Liptovský Mikuláš (1990 - 1994 a 1998 - 2006).
Profesionálna kariéra
Je držiteľom II. atestácie v obore pediatria. Keďže rodina bola prenasledovaná OV KSS v Prievidzi, odišiel za prácou v roku 1977 do Liptovského Mikuláša. Angažuje sa pri organizovaní športu, hlavne lyžovania a v súčasnosti vodného slalomu. S jedným prerušením, bol primátor mesta Liptovský Mikuláš od roku 1990 do roku 2006. Od júnových parlamentných volieb pôsobí ako poslanec za SDKÚ-DS v Národnej rade SR.
Tis (rod)
Tis (Taxus) je rod jedovatých ihličnatých stromov a kríkov čeľade tisovitých.
Pôvod
Tis je reliktom geologického obdobia rozhrania triasu a jury druhohôr, pred asi 200 mil. rokmi. Je veľmi dlhoveký, dožíva sa bežne 300 rokov, pričom sú známi aj jedinci starší ako tisíc rokov. Určovanie veku komplikuje zrastanie viac kmeňov v jeden a ich vyhnité jadrá.
Výskyt
Tis sa vyskytuje skoro v celej Európe a v Rusku. V Ázii rastie od Iránu a Indie naprieč Čínou až po Japonsko a Indonéziu, v Severnej Amerike od Aljašky po Strednú Ameriku. Najsevernejšie se nachádzajú v Nórsku a najjužnejšie na severe ostrova Sulawesi (Celebes).
Sú to v podstate všetko allopatrické druhy, tj. také, ktoré sa nevyskytujú spoločne v rovnakom areáli.
Montpellier-6
Montpellier-6 je francúzsky kantón v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho iba časť mesta Montpellier a jeho mestské štvrte Croix-d'Argent, Lemasson, Tastavin, Saint-Cléophas, Mas Drevon, Garosud, Mas de Bagnères, La Marquerose, Les Sabines a Les Grisettes.
Neufmoulins
Neufmoulins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
OpenLDAP
OpenLDAP Softvér je softvér s otvoreným zdrojovým kódom, ktorý implementuje protokol LDAP - Lightweight Directory Access Protocol – (protokol pre odľahčený prístup do adresára). Tento softvér vytvára skupina vývojárov, ktorá sa nazýva OpenLDAP Project v spolupráci s internetovou komunitou.
Program je vydaný pod vlastnou licenciou v štýle BSD s názvom OpenLDAP Public License. Tento softvér obsahujú mnohé Linuxové distribúcie, no dá sa spustiť aj na platformách BSD, AIX, Android, HP-UX, Mac OS X, Solaris, Microsoft Windows (založených na NT technológii napr. 2000, XP, Vista, Windows 7, etc.) a z/OS.
Opátka (potok)
Opátka je potok na východnom Slovensku, preteká severozápadnou časťou okresu Košice-okolie. Je to ľavostranný prítok Belej, meria 7,6 km a je tokom VI. rádu.
OpenLDAP
História projektu
V apríli, 2006, mal OpenLDAP Project troch hlavných členov: Howarda Chu (hlavný architekt), Pierangela Masaratiho a Kurta Zeilenga. Do projektu prispievalo aj viacero významných aktívnych prispievateľov vrátane Luka Howarda, Hallvarda Furusetha, Quanaha Gibson-Mounta a Gavina Henryho.
Opátka (potok)
Prameň
Pramení vo Volovských vrchoch východne od kóty 1 065 m, na južnom svahu Okrúhlej (1 088,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 930 m n. m., juhozápadne od rovnomennej obce.
Smer toku
V pramennej oblasti tečie na východ, po pribratí prítoku z oblasti Tisícovky sa stáča na severovýchod. V obci Opátka sa opäť stáča a ďalej už pokračuje smerom na sever.
Ústie
Ústi do vodnej nádrže Ružín severozápadne od obce Košická Belá v nadmorskej výške približne 325 m n. m. Pred vybudovaním Ružínskej priehrady ústil potok cca 1 km ďalej na severovýchod priamo do Belej.
OpenLDAP
Súčasti softvéru OpenLDAP
OpenLDAP Project pracuje aj na niekoľkých podprojektoch:
Kľúčové vlastnosti softvéru OpenLdap
Vrstva jednoduchej autentifikácie a zabezpečenia (SASL): slapd podporuje silnú autentifikáciu (overenie totožnosti) a zabezpečenie údajov (integrity a dôvernosti) prostredníctvom použitia SASL. Implementácia SASL použitá v slapd je vykonávaná pomocou softvéru Cyrus SASL, ktorý podporuje množstvo mechanizmov vrátane DIGEST-MD5, EXTERNAL a GSSAPI.
Zabezpečená transportná vrstva (TLS): slapd podporuje autentifikáciu založenú na certifikáte a zabezpečenie údajov (integrity a dôvernosti) prostredníctvom použitia TLS (alebo SSL). Implementácia TLS použitá v slapd môže byť vykonávaná buď pomocou softvéru OpenSSL alebo GnuTLS.
Riadenie topológie: slapd sa dá nastaviť tak, aby povoľoval prístup k soketovej vrstve na základe informácií o sieťovej topológii. Táto funkcia používa tzv. TCP wrappery – Obaľovače TCP protokolu (prostriedky, ktoré filtrujú pakety).
Riadenie prístupu: slapd poskytuje bohaté a mocné prostriedky na riadenie prístupu, ktoré nám umožňuje riadenie prístupu k informáciám v našej databáze(ach). Môžeme nastaviť prístup k záznamom na základe autorizačných informácií LDAP, IP adresy, názvu domény a ďalších kritérií. slapd podporuje aj statické aj dynamické informácie pre riadenie prístupu.
Internacionalizácia: slapd podporuje znakovú sadu Unicode aj jazykové značky.
Výber databázového pozadia: slapd umožňuje použiť rôzne druhy databázových pozadí, z ktorých si môžeme vybrať. Obsahuje BDB – vysokovýkonné databázové pozadie s transakciami; HDB – hierarchické vysokovýkonné pozadie s transakciami; SHELL – rozhranie na pozadí pre spúšťanie shell skriptov a PASSWD - jednoduché rozhranie na pozadí pre súbory passwd. Pozadia BDB a HDB sú obsluhované databázou Oracle Berkeley DB.
Viacnásobné databázové inštancie: slapd sa dá nakonfigurovať tak, aby obsluhoval viacero databáz v rovnakom čase. To znamená, že jeden slapd server môže odpovedať na požiadavky mnohých logicky rozdielnych súčastí LDAP stromu, pričom môže používať alebo to isté alebo iné databázové pozadie.
Bežné modulárne API: Ak vyžadujeme ešte väčšie prispôsobenie, slapd nám umožňuje napísať si svoje vlastné moduly. slapd Obsahuje dve odlišné súčasti: popredie, ktoré cez protokol obsluhuje komunikáciu s LDAP klientmi a moduly, ktoré vykonávajú také operácie, akými sú databázové operácie. Vďaka tomu, že tieto dve súčasti komunikujú cez dobre definované API rozhranie jazyka C, môžeme si vytvoriť vlastné, prispôsobené moduly, ktoré rôznymi spôsobmi rozšíria slapd. Dostupných je tiež veľký počet modulov programovateľnej databázy. Tieto modul umožňujú poskytnúť externé dátové zdroje serveru slapd s využitím populárnych programovacích jazykov (Perl, shell a SQL).
Vlákna: slapd je rozdelené do vlákien aby bol výkon čo najväčší. Jeden viacvláknový proces slapd obsluhuje všetky prichádzajúce požiadavky pomocou zhromaždiska vlákien. Týmto sa redukuje vyžadovaná záťaž procesora, pričom sa zachová vysoký výkon.
Replikácia: slapd sa dá nastaviť tak, aby spravoval tieňové kópie informácií v adresáre. Táto schéma replikácie jeden hlavný/viacero vedľajších je životaschopná aj vo vysoko využívaných prostrediach, v ktorých kvôli dostupnosti a spoľahlivosti nestačí jedna inštalácia slapd. Pre extrémne náročné prostredie, v ktorom zlyhanie jedného bodu nie je prípustné, je tiež možné použiť replikáciu viacero hlavných. slapd obsahuje podporu replikácie založenej na LDAP Sync.
Sprostredkovateľská vyrovnávacia pamäť: slapd sa dá nastaviť tak, aby fungoval ako vyrovnávacia pamäť LDAP v úlohe prostredníka.
Zdroje
OpenLDAP
George Washington Carver
George Washington Carver (* 1860/1864, Diamond, Missouri, USA† 5. január 1943, Tuskegee, Alabama) bol americký botanik a vynálezca, časopisom Time nazvaný "Čierny Leonardo".
Zaoberal sa predovšetkým šľachtiteľstvom a pestovaním plodín, vyzýval poľnohospodárov na juhu USA, aby prešli na pestovanie plodín alternatívnych k bavlne a znížili tak svoju ekonomickú zraniteľnosť – šľachtil za tým účelom arašidy, sóju alebo sladké zemiaky. Vynašiel z týchto plodín tiež rôzne sekundárne výrobky – od kozmetiky, cez plasty až po nitroglycerín. Jeho výskum zachránil juh USA potom, čo bavlníková monokultúra na začiatku 20. storočia úplne vyčerpala miestnu pôdu.
Babu Čhiri
Babu Čhiri (* 22. jún 1965 – † 29. apríl 2001) bol šerpský horolezec, druhý človek, ktorý vystúpil na Mount Everest desaťkrát, pričom strávil na vrchole najviac času naraz - 21 hodín.
Lezenie
Narodil sa v Taksindu, v šerpskej oblasti Nepálu. Ako nosič vystúpil na Mera Peak v r. 1985. Potom vystúpil s rôznymi výpravami desaťkrát na Mount Everest bez umelého kyslíka. V roku 1999 vytvoril rýchlostný rekord, keď zo základného tábora na vrchol vyšiel za 16 hodín 56 minút - prekonaný bol v r. 2006. Vytvoril aj dodnes platný rekord v dĺžke pobytu (vrátane bivaku) na vrchole, navyše bez umelého kyslíka. Zahynul v r. 2001 pri ďalšej výprave na Everest, spadol 200 m do trhliny, zrejme pri fotografovaní. Jeho telo sa nenašlo.
Angažoval sa pri vybudovaní školy v rodnej obci. V Káthmandu má múzeum a sochu.
Bratislava Business Center
Bratislava Business Center je komplex piatich administratívnych budov v Bratislave, pozri jednotlivé články pre podrobnejšie informácie.
Canal du Centre (Belgicko)
Canal du Centre je kanál pre lodnú dopravu, ktorý sa nachádza v belgickom strednom Valónsku, cca južne od Bruselu, medzi mestami La Louvière a Thieu. Prekonáva 90 metrový výškový rozdiel medzi povodiami riek Mása a Šelda. Jeho celková dĺžka je.
Vzdúvadlá
Lodné výťahy: Kanálom môžu preplávať lode s maximálnou dĺžkou a šírkou. Výška lodí nad vodou môže byť maximálne a ich ponor. Výťahy môžu presunúť lode do výtlaku 350 t.
Dejiny
Výstavba Canal du Centre v Belgicku prebiehala v rokoch 1882 až 1917. Prvý z výťahov uviedli do prevádzky roku 1888, ostatné až na konci 1. svetovej vojny v roku 1917. Všetky štyri hydraulické lodné výťahy na krátkom úseku historického kanála sú technické pamiatky najvyššej kvality. Dohromady so samotným kanálom tvoria príklad priemyselnej krajiny z konca 19. storočia.
Až v roku 2002 bol uvedený do prevádzky pri meste Thieu moderný lodný výťah, pracujúci na rovnakom princípe, ktorý umožňuje dvíhať lode až do výtlaku 1 400 t a prekonáva naraz výškový rozdiel. Historické výťahy odvtedy slúžia iba na rekreačné účely.
Okolie kanálu
Vedľa Canal du Centre sú v okolí ďalšie vodné cesty: Loing, Briard a spojovací kanál k Loire. Jednou z najvýznamnejších technických pamiatok je aj akvaduktový most na kanále Briard cez rieku Loiru, ktorý projektoval Gustave Eiffel, staviteľ známej parížskej veže. V okolí sú ešte ďalšie vodné viadukty pri Getain Croissing na riekach Allier a Digion.
Krajina okolo kanálov je lemovaná mnohými romantickými zámkami, ktoré pripomínajú známe rody z francúzskych a belgických dejín.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Severné Osetsko
thumb|Poloha Severného a [[Južné Osetsko|Južného Osetska]] Severné Osetsko, dlhý tvar Severoosetská republika je republika Ruskej federácie. Má rozlohu 8 000 km² a žije tu vyše 710-tisíc obyvateľov. Hlavné mesto je Vladikavkaz.
Od 24. novembra 1994 republika prijala nový názov Republika Severné Osetsko – Alánsko (, oset. Республикæ Цæгат Ирыстон – Алани). Názov pochádza z pomenovania Alánov pre etnických predchodcov dnešných Osetov. Uzákonený bol aj nový štátny znak.
Obyvateľstvo
Obyvateľstvo je väčšinou pravoslávneho vierovyznania, menšinu tvoria moslimovia. Úradným jazykom je ruština a osetčina, oba jazyky sa píšu cyrilikou.
Geografia
Severné Osetsko má na juhu hornatý charakter, na severe je rovinatejšie. Rozkladá sa na severných svahoch Kaukazu.
Južné Osetsko
Severné Osetsko susedilo s autonómnou oblasťou v Gruzínsku s názvom Južné Osetsko. Po osamostatnení Gruzínska bola zrušená autonómia a časť Osetov odišla do Severoosetskej republiky. Oseti v Južnom Osetsku vyhlásili svoju nezávislosť ešte v roku 1992, no až po rusko-gruzínkej vojne, ktorá trvala od 7. do 16. augusta 2008 bolo Južné Osetsko uznané Ruskou federáciou za samostatný štát. Neskôr uznali Južné Osetsko za samostatný štát aj ďalšie členské krajiny OSN: Nikaragua, Venezuela a Nauru.
Zaujímavosť
Vlajka Severného Osetska je rovnaká ako vlajka Južného Osetska.
Vnútorné Kraňsko
300px|thumb|Vnútorné Kraňsko v Slovinsku Vnútorné Kraňsko alebo Vnútorné Kranjsko alebo Vnútorné Kransko (slov. Notrjanska, nem. Innerkrain) je jeden z tradičných regiónov Slovinska. Je to časť historickej habsburskej korunnej krajiny Kraňsko.
Nappersdorf-Kammersdorf
Nappersdorf-Kammersdorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Hollabrunn.
Žije tu obyvateľov.
Jozef Mihál
RNDr. Jozef Mihál (* 18. marec 1965, Nitra  ) je slovenský matematik-analytik , politik a lektor v oblasti pracovného práva, sociálneho zabezpečenia a dane z príjmu.
V roku 2006 spoluzakladal stranu NÁDEJ (s Jirkom Malchárkom), neskôr pôsobil ako podpredseda pre ekonomiku strany Sloboda a Solidarita, pričom vo vláde Ivety Radičovej zastával post ministra práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky. Neskôr pôsobil ako podpredseda v strane SPOLU – občianska demokracia, ktorú spoluzakladal s Miroslavom Beblavým a ďalšími poslancami a osobnosťami mimo politiky. Zo strany SPOLU – občianska demokracia po neúspechu v parlamentných voľbách v roku 2020 odišiel a oznámil svoj návrat do strany Sloboda a Solidarita. Vo vláde Igora Matoviča menej ako jeden mesiac zastával funkciu štátneho tajomníka Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny SR pod vedením ministra Milana Krajniaka.
Vzdelanie a kariéra
Absolvoval gymnázium v Žiline. V rokoch 19831988 vyštudoval odbor teoretická kybernetika, matematická informatika a teória systémov na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1990 až 2006 bol spoločníkom a analytikom pre personalistické a mzdové podstystémy v AURUS s.r.o. – informačné systémy. Od roku 2007 je lektorom na témy pracovného práva, sociálneho zabezpečenia a dane z príjmu. V rokoch 2005 až 2008 pracoval ako externý poradca ministra zdravotníctva pre reformu zákona o zdravotnom poistení a systém ročného zúčtovania poistného na verejné zdravotné poistenie. Od roku 2007 (podľa webu firmy 2006 ) je majiteľom firmy RELIA s.r.o. Firma sa venuje „organizovaniu konferencií, seminárov a školení na témy daní, odvodov, pracovného práva, účtovníctva a mzdového účtovníctva“.
Strana Nádej
V roku 2006 bol angažovaný v politickej strane Nádej, ktorá vznikla tesne pred voľbami. Stranu mal zakladať bývalý minister za ANO, Jirko Malchárek spolu s Jozefom Špirkom, ktorý vtedy pôsobil v Pente. Mihál sa vyjadril, že ho do strany zlákal odvodový bonus a nepociťoval vplyv Penty. Strana vo voľbách nezískala ani percento.
Strana SaS
V rokoch 2008 až 2009 bol jedným zo štyroch členov prípravného výboru, ktorý stál na začiatku strany SaS.
Vo voľbách do NR SR v júni 2010 získal mandátové tretie miesto, bol označený za odborníka na dane a odvody. Za ministra práce, sociálnych vecí a rodiny zároveň podpredsedu vlády bol prezidentom Gašparovičom vymenovaný 9. júla 2010. Spolu s ním boli vymenovaní ďalší stranícki a koaliční kolegovia z SDKÚ-DS, SaS, KDH a Most-Híd ako súčasť kabinetu Ivety Radičovej po neschopnosti víťazného SMER-u zostaviť vládu.
Vo voľbách do NR SR v marci 2012 kandidoval na 2. mieste kandidátky SaS, ziskom 46 312 preferenčných hlasov získal 3. miesto a poslanecký mandát. Pred voľbami kritizoval odvodový systém. Od roku 2013 živnostníci platia až približne trikrát viac na odvodoch ako zamestnanci, výška dôchodku pritom bude rovnaká.
Vo voľbách do NR SR v marci 2016 kandidoval na 4. mieste kandidátky SaS, ziskom 71 357 preferenčných hlasov sa prekrúžkoval na 3. miesto a získal poslanecký mandát. V parlamente je podpredseda Výboru pre sociálne veci.
V roku 2016 chcel kandidovať proti Richardovi Sulíkovi vo voľbách predsedu strany. Nakoniec ostal podpredsedom.
Strana SPOLU
19. apríla 2017 Mihál oznámil, že spolu s Miroslavom Beblavým založia novú stranu, ale názov oznámia neskôr. Ďalší spoluzakladatelia sú Katarína Macháčková, Zuzana Zimenová, Simona Petrík, Viera Dubačová a Oto Žarnay. Iniciátori strany zároveň zverejnili svoju výzvu Vráťme Slovensko ľuďom. V septembri 2017 oznámili, že strana sa bude volať SPOLU – občianska demokracia. 17. novembra 2017 začali zbierať podpisy na jej založenie. SPOLU – občianska demokracia bola zaregistrovaná ministerstvom vnútra 26. januára 2018. Podporovatelia strany vyzbierali na jej založenie 18 000 podpisov za tri týždne.
Francúzske národné futsalové družstvo mužov
Francúzske národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Francúzsko v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Fédération Française de Football (FFF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1997. V marci 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 19. miesto.
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvách sveta FIFA sa francúzskemu družstvu nepodarilo kvalifikovať ani raz. Vo svojej prvej kvalifikácii na MS 2000 skončilo v kvalifikačnej skupine po 5 prehrách na poslednom šiestom mieste. V ďalšej kvalifikácii na MS rovnako prehralo všetky zápasy a skončilo v skupine na poslednom 4. mieste a do následného play-off nepostúpilo. Kvalifikáciu na MS 2008 neabsolvovalo, keďže Francúzska futbalová federácia stiahla družstvo pred začiatkom konania turnaja a výsledky družstva tak boli kontumované. V kvalifikácii na MS 2012 muselo hrať už predkvalifikáciu, z ktorej postúpilo do kvalifikačnej skupiny 4. V nej vyhralo iba posledný zápas s 🇱🇹, skončilo na 3. mieste v skupine a nepostúpilo do play-off.
Na majstrovstvá Európy UEFA sa francúzskemu družstvo podarilo postúpiť raz. Predtým absolvovalo 9 neúspešných kvalifikácii, prvú v roku 1999. Jediné 2 zápasy vyhralo v kvalifikáciách na ME v rokoch 2005 a 2007, v ostatných skončilo vždy posledné vo svojej skupine. V kvalifikácii na ME 2012 muselo absolvovať aj predkvalifikáciu, ktorú s prehľadom vyhralo a postúpilo do kvalifikačnej skupiny v Azerbajdžane. V nej však prehralo všetky 3 zápasy a skončilo posledné. V kvalifikácii v roku 2014 opäť začínalo už v predkvalifikačnom kole, ktoré hostilo práve Francúzsko. Dosiahlo na ňom svoje najvyššie víťazstvo v histórii, keď 🇸🇲 zdolalo výsledkom. Tentoraz však skupinu nevyhralo, skončilo až na nepostupovom druhom mieste. Historický postup sa mu podaril v roku 2018, keď sa kvalifikovalo cez baráž s 🇭🇷 na finálový turnaj konaný v Slovinsku. V základnej skupine dokázalo remizovať so 🇪🇸, ale po prehre s 🇦🇿 do štvrťfinále nepostúpilo.
V roku 2010 sa družstvo zúčastnilo prvého ročníka medzinárodného turnaja o Stredozemný pohár. Zo skupiny postúpilo až do semifinále, v ktorom nestačilo na 🇱🇾 a v boji o bronz ani na 🇸🇮, a skončilo na 4. mieste.
Výsledky
1 Francúzsko stiahlo svoje družstvo pred začiatkom turnaja a jeho výsledky boli kontumované výsledkom
Litichovice
Litichovice je obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 57 obyvateľov, z toho 24 mužov a 33 žien, pričom priemerný vek v obci bol 48,1 roka (muži 46,8 roka, ženy 49,0 roka).
Karačajsko-Čerkesko
Karačajsko-Čerkesko, dlhý tvar Karačajsko-čerkeská republika (po rusky Карача́ево-Черке́сская респу́блика), je autonómna republika Ruskej federácie. Nachádza sa na severných svahoch Veľkého Kaukazu. Na severe susedí so Stavropoľským krajom, na východe s Kabardsko-Balkarskom, na juhu s Gruzínskom a na západe s Krasnodarským krajom. Má rozlohu a žije tu 439 470 obyvateľov. Hlavné mesto je Čerkessk a má 116 244 obyvateľov.
Terén je tu prevažne hornatý a hranici s Kabardsko-balkarskou republikou blízko gruzínskych hraníc sa nachádza najvyšší vrch v Rusku - Elbrus.
Montpellier-7
Montpellier-7 je francúzsky kantón v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho iba časť mesta Montpellier a jeho mestské štvrte Hauts-d'Argency, Lepic, Figuerolles, Les Arceaux, Cité Astruc, Saint-Clément, Les Cévennes, Alco, Le Petit Bard a La Pergola.
Svetové more
Svetové more môže byť:
Ronaldo
Ronaldo môže byť:
Dolné Kraňsko
300px|thumb|Dolné Kraňsko v Slovinsku Dolné Kraňsko alebo Dolné Kranjsko alebo Dolné Kransko (slov. Dolenjska, nem. Unterkrain) je jeden z tradičných regiónov Slovinska. Je to časť historickej habsburskej korunnej krajiny Kraňsko.
Tupý
Tupý je priezvisko, pozri Tupý (priezvisko), napr.:
NGC 7662
NGC 7662 je planetárna hmlovina v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. októbra 1784. V angličtine sa nazýva Blue snowball.
Tupý (priezvisko)
Tupý je české a slovenské priezvisko. V Česku je najviac rozšírené v mestách Praha, České Budějovice, Tábor a Plzeň. Na Slovensku je najčastejšie v Žiline, Beckove (okres Nové Mesto nad Váhom), Humennom a Diakovej (okres Martin).
NGC 7662
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,3. Nachádza sa v západnej časti súhvezdia vo vzdialenosti asi 1 800 svetelných rokov. Jej jasnosť je 9 magnitúd, takže by sme ju mali vidieť v ďalekohľade s 8 cm objektívom. Centrálna hviezda má jasnosť iba 12 magnitúd.
Tupý (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Tupý.
Montpellier-8
Montpellier-8 je francúzsky kantón v departemente Hérault v regióne Languedoc-Roussillon. Tvoria ho tri obce.
Obce kantónu
Z mesta Montpellier sa v kantóne nachádzajú mestské štvrte Val-de-Crozes, Montpellier-Village, Les Bouisses, Figuerolles, Cité Gély, Font Carrade, Cité Paul Valéry, Pas du Loup, La Chamberte, Estanove a Ovalie.
Anna K
Anna K (* 4. január 1965, Vrchlabí, Česko-Slovensko) vlastným menom Lucianna Krecarová je česká speváčka a skladateľka. Narodila sa v krkonošskom Vrchlabí, vyrastala v neďalekom Špindlerovom Mlýne a na Vrbatově boudě. Pred odchodom do Prahy pretekovo lyžovala za lyžiarsky oddiel TJ Slovan Špindlerův Mlýn.
Umelecká dráha
Do povedomia českého publika sa uviedla rolou Pachoľaťa v hre Kytice divadla Semafor Jiřího Suchého už v ôsmich rokoch.
Napriek tomu že jej prvý album Já nezapomínám (ktorého titulný duet naspievala s Láďom Křížkom) nebol prijatý kritikou príliš pozitívne, mal veľký komerčný úspech (predalo sa ho 20 000 kusov).
V roku 2005 podnikla svoje prvé hudobné turné po 13 českých a moravských mestách v rámci svojho albumu Noc na Zemi.
Mikuláš Konopka
Mikuláš Konopka (* 23. január 1979, Rimavská Sobota) je slovenský reprezentant vo vrhu guľou, bývalý juniorský svetový šampión a dvojnásobný majster Európy do 22 rokov. V roku 2002 skončil na treťom mieste na halových ME vo Viedni, po pozitívnom dopingovom teste mu medailu odňali. V roku 2007 sa výkonom 21,57 m stal halovým majstrom Európy.
Spišská župa (Uhorsko)
Spišská župa (iné názvy: Spišská stolica, Spišský komitát, Spiš, lat. Comitatus Scepusiensis alebo Scepusium, maď. Szepes vármegye alebo Szepes, nem. Komitat Zips/Zipser Gespanschaft alebo Zips, poľ. Żupa spiska alebo Spisz) bola pohraničná župa respektíve stolica, komitát v Uhorsku. Spišský kráľovský komitát vznikol v 12. storočí. Prirodzenú hranicu na severozápade tvorili Vysoké Tatry, rieka Dunajec na severe, Levočské vrchy s Braniskom na východe a Slovenské rudohorie na juhu. Na prelome 13. a 14. storočia sa pretvoril na stolicu (Comitatus Scepusiensis). Na severe susedila s Poľským kráľovstvom, na východe so Šarišskou stolicou a na juhu Abovsko-turnianskou stolicou, na juhu s Gemerskou stolicou a na západe s Liptovskou stolicou. Mocenským a administratívnym centrom Spiša od 12. storočia bol Spišský hrad a od 16. storočia Levoča. Duchovným centrom sa stala Spišská Kapitula. Po roku 1849 bola Spišská stolica transformovaná na Spišskú župu a fungovala až do jej zániku v roku 1922. Malá časť Spišskej župy na severe tzv. Poľský Spiš bola v roku 1920 pričlenená k Poľsku. Dnes je názov Spiš len historický názov príslušného územia bez politickej subjektivity (ako Burgundsko či Baskicko vo Francúzsku), respektíve označenie jedného z oficiálnych turistických regiónov Slovenska, no medzi ľuďmi je názov tohto regiónu stále zaužívaný.
Mikuláš Konopka
Rakúske antidopingové laboratórium oznámilo v máji 2008 pozitívny dopingový nález po mimosúťažnej kontrole, čo bolo neskôr potvrdené aj analýzou B vzorky. V prípade Mikuláša Konopku to je už opakovaný dopingový nález. Disciplinárna komisia Slovenského atletického zväzu mu podľa pravidiel udelila doživotný zákaz štartu v atletických súťažiach.
Spišská župa (Uhorsko)
Geografia
left|thumb|Spišská župa na severovýchode Slovenska Spišská stolica susedila na severe s Poľskom (resp. 17721918, s rakúskou provinciou Halič (dnešné juhovýchodné Poľsko a západná Ukrajina)) a župami Liptov na západe, Gemer na juhu Abov-Turňa na juhovýchode a Šariš na východe.
Mikuláš Konopka
==Úspechy ==
Spišská župa (Uhorsko)
Geografia
Hranice župy boli prirodzene ohraničené Tatrami na severozápade, Dunajcom od Tatier až po hranicu so Šarišom na severe, Spišským rudohorím na juhu a Levočskými vrchmi spolu s Braniskom na východe.
Rozloha Spiša bola v roku 1910. Jadrom Spiša sú kotliny riek Poprad a Hornád, v ktorých žije prevažná väčšina obyvateľstva a Vysoké Tatry. Počas celej histórie bolo územie Spišskej župy charakteristické vysokým podielom lesov, ešte koncom 19. storočia lesy pokrývali viac ako 42% územia Spiša.
V súčasnosti územie župy zodpovedá územiu týchto okresov: Gelnica, Kežmarok, Levoča, Poprad, Spišská Nová Ves a Stará Ľubovňa. Súčasťou Spiša neboli z okresu Poprad obce Vernár (Gemer), Štrba, Tatranská Štrba, Štrbské Pleso a Liptovská Teplička (všetky Liptov) a z okresu Stará Ľubovňa celá časť na východ od Ľubovne.
Centrum
thumb|left|Spišský hrad Centrom Spiša bol Spišský hrad podľa ktorého je región aj pomenovaný (meno župy sa odvodilo od názvu sídelného hradu u väčšiny uhorských žúp). Hrad bol postavený v 12. storočí. Počas tatárskych vpádov v 13. storočí bol útočiskom pre obyvateľov okolitých miest a dedín. Od 16. storočia bola centrom Spiša Levoča (po maďarsky: Lőcse), ( po nemecky: Leutschau).
Rody vládnucich županov
V dobe, keď sa funkcia župana Spišskej stolice zastávala dedične, pochádzali župani z týchto rodov :
Hranice a vznik
Územie Spiša bolo pôvodne osídlené Slovanmi. Spiš bol súčasťou Veľkomoravskej ríše. V 11. storočí bolo územie Spiša z juhu obsadzované Uhorským kráľovstvom a zo severu Poľským kráľovstvom. V tom čase bol Spiš pokrytý prevažne pralesmi a riedko osídlený. Koncom 11. storočia tvorila hranicu Uhorska na Spiši rieka Hornád, na ktorej s cieľom obrániť severnú hranicu Uhorska uhorskí panovníci zakladali tzv. strážne osady. Spišský kráľovský komitát (comitatus Scepusiensis) sa začal utvárať v druhej polovici 12. storočia. Po sformovaní Spišskej župy sa stal správcom tohto územného celku župan, ktorého menoval kráľ. Sídlom župana bol najskôr Spišský hrad a od 16. storočia Levoča. Prvý spišský župan sa spomína v roku 1209 zmluve držby zeme na Spiši ležiacej za riekou Poprad, kde kráľ Ondrej II. uviedol meno spišského prepošta Adolfa. Ďalšie spišského župana Dionýza spomína kráľ Ondrej II. v listine z roku 1216. V 50. rokoch 13. storočia sa uhorská hranica posunula na severe k Podolíncu a na severozápade na rieku Dunajec, niektorí poľskí historici však pripojenie nad hornádskej časti Spiša k Uhorsku pripisujú mieru uzavretému medzi Uhorskom a Poľskom v Spišskej Starej Vsi roku 1193. Región okolo Hniezdneho a Starej Ľubovne (nazývaný districtus Podoliensis) bol včlenený do Uhorska až na konci 13. storočia. Správu Spiša na rozdiel od iných kráľovských kominátov komplikovala existencia viacerých výsadných území. Medzi takéto patrila Stolica X spišských kopijníkov. A po Tatárskom vpáde výrazne ovplyvnila rozvoj Spiša nemecká kolonizácia v druhej polovici 13. storočia. Založenie Spoločenstva Spišských Sasov, ktoré vzniklo základe privilégií Štefana V. K najvýznamnejším šľachtickým rodom patrili Mariášovci, Brezevicovci a Görgeyovci. Severná hranica stolice bola stabilizovaná až na začiatku 14. storočia.