cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Julián Podoba
Výskum
Ľudia žijúci v oblastiach s ťažkým jódovým deficitom môžu mať priemerný pokles IQ až o 13,5 bodu v porovnaní s komunitami s normálnym príjmom jódu. Tento mentálny deficit má negatívny dopad na schopnosť detí učiť sa, na zdravotný stav žien, na kvalitu života a ekonomickú produktivitu v postihnutých oblastiach.
Jódová profylaxia
Jódová profylaxia je odborný názov pre jodidáciu soli, t. j. umelé pridávanie jódu do kuchynskej soli. Prvý raz úspešne zaviedla roku 1917 v Akrone, v štáte Ohio (USA). V Európe sa začalo s jodidáciou soli roku 1922 v niektorých kantónoch Švajčiarska, neskôr nasledovali Rakúsko a Bavorsko. Len o niekoľko rokov neskôr sa zaviedla jódová profylaxia vo Švédsku. Roku 1930 sa objavili prvé pokusy v Poľsku. Vo väčšine európskych krajín sa jodidačné programy zaviedli až po roku 1945. Na základe výskumu a iniciatívy MUDr. Juliána Podobu sa začala v roku 1951 jodidácia kuchynskej soli (jódová profylaxia) aj na Slovensku. Najskôr 7 mg jodidu draselného na 1kg soli, v roku 1953 12 mg na kilogram. Od roku 1965 sa vyrábala soľ s obsahom 25 mg jodidu draselného (18 mg jódu) na kilogram soli, povolený rozsah je 15-35 mg. V roku 1966 sa stala jódová profylaxia na Slovensku povinnou.
Jastrabinová ulica (Bratislava)
Jastrabinová ulica je slepá ulica v Bratislave, v mestskej časti Podunajské Biskupice. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Ulicu tvorí zástavba rodinných domov.
Nauplius
Nauplius môže byť:
Lodovico Ariosto
Lodovico Ariosto (* 8. september 1474, Reggio Emilia – † 6. júl 1533, Ferrara) bol taliansky renesančný spisovateľ a dramatik, autor diela Zúrivý Roland (1516 – 1532). Je autorom dokonalého druhu stance ottava d'oro.
Dospelosť
Dostal dobré humanistické vzdelanie. Sám ľutoval len to, že sa nenaučil gréčtinu. Od roku 1504 bol v službe kardinála Hyppolita d'Este, pre ktorého konal misie vyslanca, napríklad poslanie k pápežovi Júliusovi II.. Odmietol nasledovať kardinála do Uhorska a vstúpil do služby k jeho bratovi Alfonzovi d'Este, ferrarskému vojvodovi. Ten mu zveril vládu v provincii Garfagnano, ktorá sa búrila. Poslanie vyplnil so cťou a stiahol sa do svojho malého domu vo Ferrare (ktorý stojí do súčasnosti), kde žil so svojím synom a metresou. náhľad|Výrez z votívneho obrazu od Vincenza Catenu, Ariosto ako donátor obrazu vpravo dolu Ani v prestávkach svojich rôznych vyslaní neprestal pracovať na svojom diele Zúrivý Roland, jemnej paródii na rytiersku poému, ktorú pôvodne vytvoril Matteo Maria Boiardo, predchodca Ariosta, ako oslavu zamilovaného Rolanda s názvom Zamilovaný Roland (Orlando inammorato). Ariosto uvádza s eleganciou a vtedy modernou iróniou tri základné témy: vojna medzi Karolom Veľkým a Saracénmi, šialenstvo Rolandove, ktorý bol nešťastne zamilovaný do Angeliky a lásky a manželstvo Rogera a Bradamanteho, imaginárnych predkov rodu d'Este.
Avenue d’Ivry
náhľad|Avenue d’Ivry Avenue d’Ivry je ulica v Paríži. Nachádza sa v 13. obvode. Je jednou z hlavných tried ázijskej štvrte.
Lodovico Ariosto
Dospelosť
Poéma pozostáva zo 46 spevov tvorených stancami, mieša sa v nej tragikomédia, lyrika a romantizmus. Pojmy sloboda a humanizmus sú tiež dôležitými prvkami tohto diela, čo je typické pre európsku kultúru počnúc Homérom až po súčasnosť. Jeho súčasníci ho preto nazvali Božským Ariostom. V jeho diele sa po krutom stredoveku reflektuje usmievavý skepticizmus renesancie.
Avenue d’Ivry
Dejiny
Cesta je už na pláne z roku 1730 v meste Ivry-sur-Seine. Po rozšírení Paríža v roku 1860 sa stala súčasťou hlavného mesta. Vzhľad ulice sa výrazne zmenil v 60. a 70. rokoch 20. storočia. Projekt Italie 13 viedol k výstavbe mnohých výškových budov v blízkosti ulice, najmä obytnej štvrte Les Olympiades. Ulica tak stratila charakter robotníckej štvrte a v 2. polovici 70. rokov sa sem nasťahovali imigranti z juhovýchodnej Ázie a vznikla tu ázijska švrť. Dnes je to rušná nákupná ulica lemovaná mnohými ázijskymi reštauráciami a supermarketmi.
Lodovico Ariosto
Dospelosť
V roku 1525 sa oženil s vdovou Alessandrou Strozzi a dostával aj dôchodok od dvora. náhľad|Vydanie z roku 1536
Bratislavský kraj (1948 – 1960)
Bratislavský kraj bol správny celok v Česko-Slovensku, ktorý existoval v rokoch 1948 – 1960. Jeho centrom bola Bratislava. Kraj mal rozlohu 7 551 km².
Vznikol na juhozápadnom Slovensku 24. decembra 1948 na základe administratívnej reformy, pri ktorej bolo k 31. decembru 1948 zrušené krajinské zriadenie. Krajský národný výbor bol zriadený 1. januára 1949 a v roku 1955 mal 20 okresov. Kraj bol zrušený k 30. júnu 1960 počas ďalšej administratívnej reformy, pri ktorej vznikli nové kraje. Územie Bratislavského kraja bolo vtedy zahrnuté do Západoslovenského kraja.
Okresy
Pri vzniku mal Bratislavský kraj tieto okresy:
Ligurčeková ulica (Bratislava)
Ligurčeková ulica je slepá ulica v Bratislave, v mestskej časti Podunajské Biskupice. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Ulicu tvorí zástavba rodinných domov.
Boulevard de Magenta
thumb|Boulevard de Magenta Boulevard de Magenta (bulvár Magenta) je bulvár v Paríži. Prechádza 9. a 10. obvodom. Svoj názov získal podľa víťaznej bitky pri Magente v Taliansku, kde Sardínsko-Piemontské kráľovstvo a Francúzsko pod velením generála Patrice de Mac-Mahona a Napoleona III. spoločne porazili 4. júna 1859 rakúsku armádu.
Poloha
Bulvár začína v severnom rohu Place de la République pri križovatke s ulicou Rue Beaurepaire a končí pri križovatke s ulicami Boulevard de Rochechouart a Boulevard de la Chapelle. Ulica je orientovaná z juhu na sever, čo jej dalo pôvodný názov Rue du Nord (Severná ulica).
Dejiny
Bulvár Magenta bol prerazený v roku 1855 počas modernizácie Paríža vedenej prefektom Haussmannom najpr v úseku medzi Rue du Faubourg-Saint-Martin a Boulevard de Rochechouart. Bulvár viedol po trase bývalej ulice Rue du Nord, ktorá vznikla v roku 1827. Druhá časť bulváru vznikla v roku 1859 medzi Place de la République a Rue du Faubourg Saint-Martin.
Bulvár viedol od Place de la Rápublique k Severnému a Východnému nádražiu a mal byť jednou z hlavných ulíc v tejto štvrti. Podľa vtedajších nariadení majú budovy na tejto ulici jednotný štýl: kamenné fasády, balkóny na druhom poschodí a päť poschodí. Bývanie bolo určené pre bohatšie vrstvy. Okolo nádražia však bola veľmi hustá premávka a neďaleko vznikali nové dielne, takže buržoázia sa postupne presunula na tradičné tzv. veľké bulváre.
Obnovený záujem o Haussmannovu architektúru viedol parížsku radnicu na začiatku 21. storočia k revitalizácii bulváru. V rámci stavebných úprav bola obmedzená automobilová doprava, vznikli samostatné pruhy pre autobusy a jazdné pruhy pre cyklistov, bolo vysadených 300 nových stromov. Nový priestor bol otvorený v marci 2006.
Gauriac
Gauriac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Gardegan-et-Tourtirac
Gardegan-et-Tourtirac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Matthew Lillard
Matthew Lyn Lillard (* 24. január 1970, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americký herec, producent a komik. Je známy z filmov ako Hackeri (1995), Vreskot (1996), 13 duchov (2001), Scooby-Doo (2002), Scooby-Doo 2: Nespútané príšery (2004), Nekecaj a pádluj! (2004), Pánska jazda (2006), Späť v hre (2012) a z televíznych seriálov ako The Bridge (2013-2014), Bosch (2014-2021) a  Good Girls (2018-2021).
Detstvo a mladosť
Lillard sa narodil v meste Lansing, v štáte Michigan. Má mladšiu sestru Amy a navštevoval Foothill High School v Tustine v Kalifornii. v Meste Tustin, tiež prežil svoje detstvo. Študoval na Americkej akadémii dramatických umení v Pasadene v Kalifornii s hereckým kolegom Paulom Ruddom.
Kariéra
Stvárnil postavu Shaggyho, vo filmových spracovaniach animovaného filmu, Scooby-Doo z roku 2002 a rolu si neskôr zopakoval v pokračovaní, Scooby-Doo 2: Nespútané príšery z roku 2004. Lillard, daboval aj postavu Shaggyho v animovaných seriáloch Scooby-Doo. V rovnakom roku, si zahral po boku Setha Greena, v komédii Nekecaj a pádluj.
Súkromný život
V auguste 2000 sa Lillard oženil s Heather Helmovou, s ktorou má tri deti. Spoločne bývajú v Los Angeles.
Gauriaguet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karloveská cesta
Karloveská cesta bola ulica, ktorá tvorila dnešné ulice:
Duklock
Dušan Brachna (* 26. marec 1997, Bratislava), známejší pod svojim internetovým menom Duklock, je slovenský influencer, youtuber a grafický dizajnér. Pravidelne vydáva YouTube videá na jeden hlavný a jeden vedľajší kanál. Dokopy na obidvoch kanáloch už vydal vyše 1300 videí. Na hlavnom kanáli sa preslávil predovšetkým svojou sériou #ME.
Životopis
Dušan Brachna sa narodil 26. marca 1997 v Bratislave. Bol pomenovaný po jeho otcovi, ktorý bol málo známy hudobník. Keď bol malý, sníval, že raz bude súťažiť v pretekoch F1. Nakoniec sa však desať rokov venoval ľudovému tancu. Jeho záľubou vo voľnom čase bolo jazdenie s kamarátmi na skejtborde. Navštevoval súkromnú strednú umeleckú školu animovanej tvorby v Bratislave, na ktorej študoval grafický dizajn. Stretol sa v nej so známym slovenským youtuberom GoGom.
Kariéra
K natáčaniu sa dostal až na strednej škole, kde sa po 7 rokoch stretol s youtuberom GoGom, ktorý už mal skúsenosti s natáčaním youtube videí. Goga požiadal preto o pomoc a GoGo ochotne pomohol, tak sa Dušanovi začala črtať kariéra. Prvý Dušanov kanál sa volal DukePlayGames (25. decembra 2012 - 28. októbra 2013). V roku 2013 sa rozhodol natáčať na svoj nový hlavný kanál Duklock. V začiatkoch jeho kanála sa jeho tvorba zameriavala hlavne na gameplay, let's play a vlogy. Neskôr sa však začal venovať tvorbe reakčných videí. Po smrti jeho otca prestal používať vo väčšine jeho videách vulgarizmy.
2. mája 2017 vytvoril svoj vedľajší kanál DuklockPlus, ktorý má ku 20. 6. 2023 viac než 374 tisíc odoberateľov. Vydáva na ňom prevažne jeho zostrihané live-streamy z hier.
Na začiatku roku 2019 spolupracoval s youtubermi Vidrailom a Vadakom na repovej skladbe "Wannabe", ktorá má približne 11 miliónov zhliadnutí. V roku 2020 dosiahol jeden z jeho najväčších úspechov svojej kariéry a dostal sa do videa slávneho youtubera PewDiePie, kde robil triky s jojom. Ďalší veľký úspech bola repová skladba "Haló", ktorá sa stala v roku 2021 hitom. Súčasné populárne série na jeho kanáli sú #ME, #RE, RECAST, TechLock a ďalšie. Najsledovanejším videom na jeho kanáli je paródia na pieseň "Jacuzzi", ktorú originálne naspieval GoGo spoločne s Celeste Buckingham.
#RE
V tejto sérii videí reaguje na aktuálnu tému z youtube alebo internetu tak, že na ňu vyjadrí svoj vlastný názor. Vo videách sa dosť často hnevá a používa vulgarizmy, na ktoré spolu s iróniou a čiernym humorom na začiatku videí upozorňuje.
#ME
Túto sériu vytvoril Dušan iba ako vtip. Vytvoril Reddit komunitu, v ktorej ľudia zverejňujú svoje príspevky ako napr. meme, smiešne videá a fanúšikovské obrázky a videá, či umelecké diela týkajúce sa Dušana a jeho komunity. Duklock každú stredu vybral najlepšie z nich, okomentoval ich a vydal z nich nové video. Postupne sa #ME stala jeho najúspešnejšou sériou. Sériu ukončil v roku 2023 s myšlienkou obnovenia ju v blízkej budúcnosti, ale v inom formáte.
RECAST
Recast je video podcast s youtube hosťami, v ktorej Dušan a jeho hosť sedia pri stole a rozprávajú sa o danom hosťovi, aktuálnych a súvisiacich témach, či spomínajú na minulosť.
TechLock
V tejto sérii odbaľuje nové produkty a natáča o nich recenzie.
Živé prenosy na DuklockPlus
Na jeho vedľajšom kanále DuklockPlus Dušan robí živé prenosy, na ktorých zvyčajne hrá počítačové hry a reaguje na aktuálne témy. Fanúšikovia tiež môžu na jeho živom prenose peňažne prispievať a komunikovať s Dušanom.
Jechovec
Jechovec je prírodná rezervácia ev. č. 709 neďaleko obce Olšany v okrese Jihlava v nadmorskej výške 595 - 610 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Dôvodom ochrany je zachovanie prirodzeného spoločenstva Alnetum glutinosea s dominantnou bleduľou jarnou (Leucojum vernum) v bylinnom poschodí.
Cesta do fantázie
Cesta do fantázie (Japonsky: 千と千尋の神隠し, Sen to Chihiro no Kamikakushi, Anglicky: Spirited Away) je japonský animovaný fantasy film, ktorý napísal a zrežíroval Hajao Mijazaki. Naanimovaný bol štúdiom Ghibli a distribuovaný spoločnosťou Toho. Do kín bol po prvýkrát uvedený 20. júla 2001. Cesta do fantázie opisuje príbeh Čihiro Ogino, desaťročného dievčaťa, ktoré počas sťahovania do malej dediny s rodičmi vstúpi do sveta duchov. Po tom ako sú jej rodičia premenení na svine sa Čihiro snaží nájsť spôsob ako zachrániť rodičov a nájsť cestu späť do sveta ľudí.
Mijazaki bol inšpirovaný pri písaní scenáru desaťročnou dcérou svojho priateľa a manažérom tejto produkcie, Seidžim Okudom, ktorá ho navštevovala každé leto. V tom čase Mijazaki pracoval na dvoch osobných projektoch no oba boli zamietnuté. Produkcia filmu Cesta do fantázie začala v roku 2000 s rozpočtom 16,2 miliónov eur. Prvýkrát sa film objavil v japonských kinách v roku 2001 a celosvetovo zarobil viac ako 247 miliónov eur, čím sa stal najúspešnejším japonským filmom v tej dobe. (Momentálne je na druhej priečke po taktiež animovanom filme Kimi no Na wa. z roku 2016, ktorý zarobil viac ako 306 miliónov eur.)
Cesta do fantázie je často označovaná ako jeden z najlepších animovaných filmov. Získal ocenenie Academy Awards, známe aj ako Oskar, za najlepší animovaný film na 75. udeľovaní cien a je to jediný, ručne animovaný neanglický film ktorý obdržal toto ocenenie. Takisto vyhral ocenenie Zlatý medveď na Berlínskom medzinárodnom filmovom festivale. V roku 2016 bol zvolený ako 4. najlepší film 21. storočia, zoznam zostavilo 177 kritikov pre BBC Culture.
Michelinský sprievodca
náhľad| Vydanie z roku 1929 Michelinský sprievodca (francúzsky Le Guide Michelin) je séria knižných sprievodcov vydávaných každoročne francúzskou spoločnosťou Michelin vo viac ako 12 krajinách. Tento sprievodca voľne nadväzuje na Michelin Red Guide, najstaršieho a najznámejšieho sprievodcu, ktorý udeľoval hviezdičky hotelom a reštauráciám. Spoločnosť Michelin vydáva tiež Zeleného Michelinského sprievodcu (Michelin Green Guide) pre cestovanie a turistický ruch, rovnako ako niekoľko novších publikácií ako Guide Voyageur Pratique (samostatné cestovanie), Guide Gourmand (dobre hodnotené reštaurácie), Guide Escapade (rýchle občerstvenia) a Guide Coup de Cœur (opis hotelov).
História
André Michelin vydal prvú edíciu sprievodcu po Francúzsku v roku 1888. Jej cieľom bolo pomôcť vodičom pri hľadaní príjemného ubytovania a možnosťou nájsť dobré stravovanie počas cestovania, a takto ich viac podnietiť k používaniu automobilu, čo následne vedie k opotrebovaniu pneumatík. Sprievodca obsahoval adresy benzínových púmp, garáží, autoopravovní a informácie o cenách paliva a otváracích dobách. Kniha bola v rokoch 1900 - 1920 rozdávaná zadarmo. Bratia Michelinovci zaviedli poplatok potom, čo bolo veľa brožúr nájdených voľne vyhodených, lebo nebol braný "vážne".
Kniha prvýkrát predstavila hodnotenie hviezdou v roku 1926, aby upozornila na dobrú kuchyňu. Dve a tri hviezdičky boli pridané po prvýkrát na začiatku 30. rokov. Obal sprievodcu bol pôvodne modrý, ale od roku 1931 bol zmenený na červený. Pretože sa cestovanie stále viac rozširovalo, systém hviezdičiek sa rozvíjal a sprievodca sa dostal aj do ďalších krajín. V dnešnej dobe séria obsahuje 12 sprievodcov s viac ako 45 000 hotelmi a reštauráciami naprieč Európou a len vo Francúzsku bolo predaných 30 miliónov kópií od čias prvého vydania. Teraz je najviac známy Červený Michelinský sprievodca pokrývajúci Francúzsko, Rakúsko, Holandsko, Belgicko, Luxembursko, Taliansko, Nemecko, Španielsko, Portugalsko, Švajčiarsko, Veľkú Britániu a Írsko. Sprievodca zaoberajúci sa Francúzskom je stále považovaný za najviac dokonalý. Existuje potom tiež sprievodca Zelený Michelin, ktorý sa zaoberá hlavnými mestami Európy. Prvý sprievodca po mestách mimo Európy bol vydaný až v roku 2005 pre New York a v roku 2006 pre San Francisco. Sprievodcovia Tokiom, Los Angeles a Las Vegas boli prvýkrát vydaní až v novembri 2007. V sprievodcovi Tokiom vydanom v novembri 2008 bolo udelených celkovo 227 hviezd - 9 reštaurácií dostalo 3 hviezdy, 36 reštaurácií 2 hviezdy a 128 reštaurácií 1 hviezdu. Je to väčšie množstvo ako v prípade 3 hviezdičkových reštaurácií v New Yorku a 2 hviezdičkových reštaurácií v Paríži. Ale príčinou bol zrejme počet reštaurácií, ktoré má Tokio (160 000 - oproti NY s 25 000 a Paríži s 13 000 reštauráciami). Sprievodca pre Hongkong a Macao bol vydaný v decembri 2008, kedy bola vymenovaná do funkcie šéfredaktora pre francúzsku sériu Nemka Juliane Caspar. Je to prvá žena a zároveň prvý človek inej národnosti, ktorý prevzal kontrolu nad francúzskou verziou.
Červený a zelený Michelinský sprievodca
Červený Michelinský sprievodca Michelin je podrobnejší ako ostatné. Rozsiahly systém symbolov popisuje každý recenzovaný podnik ako v jednej, tak v dvoch rovinách. Pre reštaurácie ohodnotené hviezdou sú tiež uvedené navyše 3 špeciality. V poslednej dobe je pridaná hviezdička mnohým podnikom, napr. vo Francúzsku je teraz 9 000 reštaurácií, ktoré sa môžu pýšiť 1-3 hviezdami Michelin. Toto zhrnutie je zapisované do sprievodcu v jazyku krajiny, pre ktorú je vydávaný, ale symboly sú zachované. Červený sprievodca používa anonymnú inšpekciu a neohlasuje vopred svoju návštevu. Michelin požaduje znovu navštíviť podniky priemerne raz za 18 mesiacov na udržanie kvality svojho hodnotenia do budúcnosti.
Zelený Michelinský sprievodca sa zameriava na konkrétne oblasti Francúzska a na mnoho krajín, oblastí a miest mimo neho. Väčšina Zelených sprievodcov pre Francúzsko je dostupná v niekoľkých jazykoch. Obsahujú základné informácie a abecedný zoznam popisujúci hlavné zaujímavosti podnikov. Rovnako ako Červený Michelinský sprievodca používa 3-hviezdičkový systém odporúčajúci špeciality v podnikoch.
Spory
Kvôli ich povesti sú Michelinskí sprievodcovia predmetom vzrastajúceho množstva kontrol a kritiky. náhľad| Jedlá v reštauráciách s Michelinskou hviezdou
Loisova aféra
24. februára 2003 Bernard Loiseau, vynikajúci francúzsky šéfkuchár, spáchal samovraždu, keď jeho reštaurácii hrozilo nebezpečenstvo zníženie hodnotenia z 3 na 2 hviezdičky. Loiseau bol veľmi zúfalý, pretože by tým jeho obchod upadol. Navyše už dlhšiu dobu trpel depresiami a psychickými problémami, pravdepodobne následkom vystavenia tomuto veľkému stresu. Avšak 4 dni po Louisovej smrti bol vydaný nový sprievodca, v ktorom Louisovej reštaurácii zostali 3 hviezdičky. Neskoršie správy pripísali samovraždu úpadku v sprievodcovi Gault Millau. Michelinská francúzska verzia Červeného sprievodca predala v roku 2004 vo Francúzsku 415 000 kópií - šesťkrát viac ako najbližší súper, sprievodca Gault Millau.
Obvinenia zo zaujatosti
Aj keď je Michelin Guide vydávaný francúzskou spoločnosťou, anglickí kritici tvrdia, že hodnotenie je zaujaté voči nefrancúzskej kuchyni. Keď spoločnosť vydala prvého sprievodcu pre NY, novinár z New York Times poznamenal, že miestne vysoko hodnotená newyorská reštaurácia, ktorá dostáva rôzne ocenenia od iných sprievodcov, nedostala od Michelina žiadnu hviezdičku. Novinár ale tiež podotkol, že reštaurácia bola spomenutá v sprievodcovi kladne a že ďalšie dve reštaurácie, ktoré vlastnil rovnaký majiteľ, dostali od Michelina hviezdičky. Podľa novinára sú však v NY ďalšie výborné reštaurácie, ktoré by si zaslúžili ocenenie viac než niektoré francúzske reštaurácie.
Rozdielne pôsobenie
Rozsah pôsobenia sprievodcu sa značne líši od krajiny ku krajine. Hoci medzinárodné pokrytie sprievodcom rastie, stále zahŕňa len rozsiahlejšie mestá a najlepšie reštaurácie dostupné v danej krajine. To viedlo k dosiahnutiu titulu "snobský" v mnohých krajinách, kde sú na zozname len najlepšie a najdrahšie reštaurácie.
Michelinské ocenenie na Slovensku
V súčasnej dobe (2021) nie je na Slovensku žiadna reštaurácia, ktorá by bola ocenená Michelinskými hviezdičkami. Dôvodov, prečo je tomu tak, je viacero - Michelin mapuje hlavne tie mestá a oblasti, v ktorých dôjde k návratnosti vydania bedekra. Preto zavíta hlavne do miest s viac ako polmiliónom obyvateľov, ktoré sú často navštevované turistami. Druhým dôvodom je nedostatok inšpektorov, ktorí už teraz ledva stíhajú overovať už pridelené hodnotenia reštaurácií.
Générac (Gironde)
Générac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Boulevard Richard-Lenoir
thumb|Stredový park na bulvári Boulevard Richard-Lenoir je bulvár v Paríži. Nachádza sa v 11. obvode. Je pomenovaný podľa priemyselníka Françoisa Richarda (1765 – 1839), ktorý si upravil meno na François Richard-Lenoir potom, čo pripojil k svojej továrni podnik po zosnulom Josephovi Lenoir-Dufresnovi (1768 – 1806).
Poloha
Ulica vedie od križovatky s Boulevard Beaumarchais na námestí Place de la Bastille a končí na križovatke s ulicou Avenue de la République, odkiaľ pokračuje Boulevard Jules-Ferry. Je orientovaná zhruba z juhu na sever.
Dejiny
Boulevard Richard-Lenoir zakrýva časť kanála Saint-Martin. Ten bol dokončený v roku 1826 a bol zakrytý v roku 1860 na príkaz baróna Haussmanna v rámci modernizácie Paríža. Jedným z cieľov bolo odstrániť priekop, ktorý slúžil ako obranná línia pre povstalcov počas februárovej revolúcie v roku 1848.
Po 100 rokoch v roku 1969 dal policajný prefekt jarmok preložiť do mesta Chatou.
Opis
Uprostred bulváru je 15 squares, ktoré navrhol Gabriel-Jean-Antoine Davioud. Mestský mobiliár, lavičky a osvetlenie navrhol Jean-Charles Alphand. Medzi ulicami Rue Oberkampf a Rue Jean-Pierre-Timbaud sa na voľnom priestranstve koná dvakrát do týždňa trh.
V rokoch 1993 – 1994 bol bulvár modernizovaný, vzniklo 18 fontán a dve ihriská na loptové hry.
Vodný vrch
Vodný vrch (predtým Veľká Zámocká ulica, dnešná Zámocká ulica) je ulica v Bratislave v Starom Meste.
Pomenovaná bola podľa blízkej Vodnej veže.
Zárubný potok
Zárubný potok je potok v regióne Malohont v obciach Tisovec a Hnúšťa v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Je ľavostranným prítokom vodného toku Rimava a má dĺžku. Je vodným tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v v lesnom extraviláne, v južnej časti územia mesta Tisovec, v katastrálnom území Rimavská Píla, na západnom svahu vrchu aj lesa Paseka s, v blízkosti obecnej hranice medzi obcami Tisovec a Hnúšťa. Patrí do obce Tisovec okresu Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji a nachádza sa v geomorfologickom celku Stolické vrchy a v geomorfologickom podcelku Tŕstie.
Opis toku
Od prameňa tečie západným smerom územím mesta Tisovec, smer toku  sa ďalej jemne stáča na juhozápad, v  vteká na obecnú hranicu medzi mestami Tisovec a Hnúšťa, sleduje túto hranicu až na záverečných 200 m svojho toku, v   priberá jediný bezmenný ľavostranný prítok, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, v  podteká železnicu z Tisovec do Hnúšte, v  ústi do vodného toku Rimava ako jej ľavostranný prítok na území mesta Tisovec. Vodný tok Rimava je ďalej prítokom Slanej. Vodný tok Zárubný potok má jeden bezmenný nevýznamný prítok.
Pôvod názvu
Vodný tok Zárubný potok na území obcí Tisovec a Hnúšťa má pôvod v názve lesa Záruba v obci Hnúšťa s charakteristickým významom zatarasenie cesty, zátarasa (zvyčajne zoťatými kmeňmi stromov), zarúbaná cesta. Z toponyma Záruba, rozšírením o formant -ný a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Zárubný potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku Zárubný potok bol štandardizovaný v roku 1992. Najstarší písomný záznam názvu obce Tisovec je z roka 1334 v podobe Thyzolch, Tyzolch a názvu obce Hnúšťa je z roka 1438 v podobe Hirmistia. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Zárubný potok je jedinečným hydronymom (február 2022).
Génissac
Génissac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žižkova ulica (Bratislava)
Žižkova ulica (od roku 1939 do roku 1945 Ulica Hermanna Göringa, predtým Podhradská ulica/cesta) je ulica v Bratislave v Starom Meste v Podhradí.
Ulica sa pôvodne skladala z dvoch častí, po dnešný tunel sa volala od roku 1894 ako Ulica Márie Terézie, od tunela smerom na západ ako Karloveská cesta.
Pred výstavbou Nábrežia arm. gen. Ludvíka Svobodu to bola hlavná cesta z Mlynskej doliny na západ. Bola výrazne upravená v súvislosti s výstavbou PKO a úpravou dunajského nábrežia okolo roku 1956, čím vznikla nová Karloveská cesta, dnes časť Nábrežia Ludvíka Svobodu a severne od nej stará Žižkova ulica.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Afriky v basketbale žien 2017
náhľad|Zóny FIBA Africa
Kvalifikácia na Majstrovstvá Afriky v basketbale žien 2017 bola africká kontinentálna kvalifikácia v basketbale žien, ktorú organizuje Africká basketbalová federácia (FIBA Africa). Zúčastnilo sa jej 11 afrických družstiev, ktoré súťažili o 7 postupových miest na záverečný turnaj v 6 kvalifikačných zónach. Prebiehala od 9. marca do 13. mája 2017. Okrem 6-tich družstiev, ktoré postúpili z tejto kvalifikácie, udelila FIBA Africa ďalšiemu družstvu tzv. divokú kartu.
Priamy postup
Priamo postúpili družstvo hostiteľskej krajiny a 4 najlepšie družstvá z Majstrovstiev Afriky 2015:
Účastníci
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v roku 2016.
Pavlovský kanál
Pavlovský kanál je kanál v regióne Dolný Zemplín, na území obce Pavlovce nad Uhom v okrese Michalovce v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská rovina. Ústi do vodného toku Udoč. Má dĺžku. Rád toku VI.
Začiatok
Začína sa v na území obce Pavlovce nad Uhom na pomedzí medzi západným okrajom intravilánu a extravilánom obce, juhozápadne od futbalového ihriska umiesteného na Lúčnej ulici.
Opis toku
Pavlovský kanál tečie od svojho začiatku v priamke juhozápadným smerom cez poľnohospodársky extravilán obce Pavlovce nad Uhom, v  priberá bezmenný ľavostranný prítok, v  mení smer na západ, pokračuje v priamke, v  ústi do vodného toku Udoč ako jej ľavostranný prítok.
Pavlovský kanál patrí do okresu Michalovce v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská rovina v geomorfologickom podcelku Kapušianske pláňavy. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Pavlovský kanál má pôvod v prvej zložke názvu obce Pavlovce nad Uhom. Z toponyma Pavlovce nad Uhom bolo po pridaní formantu -ský k prvej zložke názvu a po kombinácii so všeobecným podstatným menom kanál s významom umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Pavlovský kanál ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov obce Pavlovce nad Uhom s písomne doloženými záznamami 1327 Palouch, 1332 Pauloch, Palouch, 1808 Pallowce, 1920 Pavlovce má pôvod buď od v stredoveku obľúbeného slovanského mena Pavol s rozšírením podľa analógie rodinnej prípony -ovci → -ovce alebo podľa etnonyma Plavci/ Polovci, ktorí vykonávali v ranom stredoveku v Uhorsku strážnu službu.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1990.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Pavlovský kanál je jedinečným hydronymom (október 2022).
Morca-della
Morca-della alebo morca-dellová omáčka (komerčne známa ako Morca-Della ) je mäsovo-sójová omáčka na špagety. Ide o termosterilizovaný výrobok a vlajkovú loď konzervárne Tatrakon v Poprade od marca 1985.
Gensac (Gironde)
Gensac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malá bazilika (Plovdiv)
Malá bazilika,    alebo Malá bazilika Filipopolu , prípadne aj Malá bazilika s baptistériom  je ranokresťanský chrám z 5. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta oblasti Plovdiv  v plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu.
Lokalita
Chrám sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv pri dnešnom bulvári Kňagiňa Marija–Luiza. Malá bazilika sa nachádzala na východnom časti ohradeného antického mesta, v bezprostrednej blízkosti vnútornej fasády hradby s obrannou vežou z 2.4. storočia. Miesto sa nachádzalo severovýchodne od filipopolského fóra.
Novodobé dejiny
Bazilika bola objavená náhodne pri konštrukčných prácach v rámci výstavby panelového bloku na bulvári Kňagiňa Marija–Luiza v roku 1988. V roku 1995 bol stavbe pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Reštaurátorský zásah prebehol na základe projektu, ktorý spoločne zhotovilo plovdivské mestské zastupiteľstvo, bulharské ministerstvo kultúry a fond Amerika za Bălgarija. Celková hodnota reštaurácie mala predstavovať 1 000 000 bulharských levov, pričom 700 000 levov predstavovala dotácia fondu Amerika za Bălgarija a 300 000 poskytlo bulharské ministerstvo kultúry. Konečná cena reštaurátorských prác nakoniec dosiahla až 1,53 milióna levov. Práce sa začali v priebehu roku 2010 a budova bola po zreštaurovaní oficiálne odhalená 20. septembra 2013 a o rok neskôr bola otvorená pre návštevníkov.
V súčasnosti bazilika, okrem múzejnej funkcie, pôsobí ako centrum, kde sa konajú konferencie, komorné koncerty a ďalšie kultúrne a oficiálne podujatia.
Charakteristika
Ide o trojloďovú baziliku s predsieňou a apsidou. Apsida bola polkruhová. Pri južnej fasáde bola malá kaplnka a v priestoroch severnej lode bolo umiestnené baptistérium. Dĺžka budovy dosahovala 20 metrov a šírka 13 metrov. Budova sa vyznačovala bohatou architektonickou výzdoboumedzi loďami sa nachádzala mramorová kolonáda, v chráme sa nachádzala mramorová oltárna prepážka, ambón a syntrón. Na podlahách bola bohatá viacfarebná mozaika s geometrickými motívmi.
Po prestavbe budovy (po požiari) bola v chráme položená druhá, tentoraz tehlová podlaha, ktorá sa nachádzala približne 70 centimetrov nad pôvodnou mozaikovou podlahou. V rámci tejto prestavby tiež bolo postavené baptistérium.
Baptistérium
Baptistérium bolo štvorcového pôdorysu s bazénom v tvare kríža. Podlahy boli vyzdobené mozaikou so zoomorfnými motívmi. Zobrazený bol jeleň, holuby a iné kresťanské symboly.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Dátum zapísania do zoznamu kultúrnych pamiatok: 1995
Dôvod ochrany: archeologická hodnota stavby
Giscos
Giscos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gironde-sur-Dropt
Gironde-sur-Dropt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vladimír Malík
Doc. Ing. arch. Vladimír Malík, ArtD. (* 12. november 1956, Bratislava) je slovenský filmový režisér, výtvarník, animátor a výkonný producent.
Životopis
Narodil sa 12. novembra 1956 v Bratislave. V roku 1982 absolvoval štúdium na Fakulte architektúry SVŠT v Bratislave, no viac ho priťahovala animácia, ktorej sa venoval od svojich sedemnástich rokov. Začal pracovať najskôr ako konturista a kolorista, neskôr ako výtvarník, animátor, scenárista a režisér v Štúdiu animovaných filmov v Bratislave. V roku 1994 si založil súkromnú produkčnú spoločnosť Vladimír Malík – Štúdio Domček. Od roku 2003 pedagogicky pôsobí v Ateliéri animovanej tvorby na Filmovej a televíznej fakulte VŠMU v Bratislave, v súčasnosti ako docent. Okrem toho viedol aj viaceré medzinárodné workshopy, pracoval v reklamnej oblasti, je autorom niekoľkých grafických návrhov knižných obálok a tiež autorom publikácie Vývoj animačných technológií od „Cesty do praveku“ po „Jurský park“ z roku 2008. Za svoje práce získal viacero ocenení na filmových a televíznych festivaloch doma i v zahraničí – Gottwaldov (1988), České Budějovice (1988), Čierna Hora (1998), Bratislava – Prix Danube (2001), BAB (2011).
Tvorba
Venoval sa prevažne klasickej kreslenej animácii. Ako výtvarník dodal svojim animovaným príbehom svojrázne, deťom blízke postavičky, hravú fantáziu, farebnosť a pestrosť, ako režisér zas výrazné pointy, humornú drobnokresbu a vtipné detaily. Jeho výrazný vklad sa naplno prejavil pri tvorbe koprodukčného slovensko-bulharského kresleného seriálu „Bábätko“ (1987 – 1992), na ktorom spolupracoval ako režisér a spoluanimátor slovenských častí. V jeho Štúdiu Domček vznikli dva večerníčkové seriály pre RTVS, Prečo (1994 – 2000) a O kráľovi Fiškusovi (1995 – 1996). Podieľal sa aj na ďalších úspešných projektoch – bol autorom blackoutu Skoč do WC, ktorý bol súčasťou animovaného filmu On a Ona (1978); bol autorom výtvarných návrhov kresleného filmu Zástupy (1979); bol spoluatorom storyboardov 22. a 26. dielu kresleného animovaného seriálu Antje (2003); režíroval a spoluvytvoril scenár ku kreslenému filmu Príbeh bratislavského hradu (2011), vytvorenému pre Slovenské národné múzeum; bol výtvarníkom a autorom animovanej grafiky pre dokumentárny film RTVS Solúnska misia (2013-2014).
Homoľa
Homoľa môže byť:
Šerpa
Šerpa môže byť aj:
Šerp môže byť aj ruský terénny automobil (typu „všadechod“), pozri Šerp (automobil)
Nikolaj Ivanovič Bucharin
Nikolaj Ivanovič Bucharin (🇷🇺; * 9. október, podľa juliánskeho kalendára 27. september 1888 – † 15. marec 1938) bol boľševický revolucionár, sovietsky politik, marxistický filozof a ekonóm, plodný autor revolučných teórií.
Bucharinov politický život sa začal v jeho šestnástich rokoch, keď sa spolu so svojím celoživotným priateľom Iľjom Erenburgom zúčastňovali na študentských aktivitách na Moskovskej univerzite súvisiacich s ruskou revolúciou v roku 1905. V roku 1906 vstúpil do Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strany. Ako mladý muž strávil šesť rokov v exile, kde úzko spolupracoval s kolegami z exilu Vladimírom Leninom a Levom Trockým. Po revolúcii vo februári 1917 sa vrátil do Moskvy, kde mu jeho boľševické zásluhy vyniesli vysokú hodnosť v strane a po októbrovej revolúcii sa stal redaktorom ich novín Pravda.
V rámci boľševickej strany bol Bucharin spočiatku ľavicovým komunistom, ale od roku 1921 sa postupne posúval doprava. Jeho silná podpora a obhajoba novej hospodárskej politiky (NEP) ho nakoniec priviedla na čelo pravicovej opozície. Koncom roka 1924 sa Bucharin vďaka tomuto postoju stal hlavným spojencom Josifa Stalina, ktorý čoskoro vypracoval novú Stalinovu teóriu a politiku socializmu v jednej krajine. V rokoch 1926 až 1929 mal Bucharin ako generálny tajomník výkonného výboru Kominterny veľkú moc. Stalinovo rozhodnutie pokračovať v kolektivizácii však oboch mužov rozdelilo a Bucharin bol v roku 1929 vylúčený z politbyra.
Keď sa v roku 1936 začala veľká čistka, niektoré Bucharinove listy, rozhovory a odpočúvané telefonáty naznačovali nelojálnosť. Vo februári 1937 bol Bucharin zatknutý a obvinený zo sprisahania s cieľom zvrhnúť sovietsky štát. Po ukážkovom procese, ktorý odradil mnohých sympatizantov komunistov zo Západu, bol v marci 1938 popravený.
Bucharin v Prahe
Vo februári 1936 Bucharin, ktorý bol v tom čase šéfredaktorom oficiálnych novín sovietskej vlády Izvestija, odcestoval do Francúzska, aby v archívoch študoval dokumenty týkajúce sa dejín socializmu a robotníckeho hnutia, najmä Parížskej komúny. Cestou do Paríža sa na niekoľko dní zastavil v Prahe. Pri tejto príležitosti Spoločnosť pre kultúrne a hospodárske zblíženie so Sovietskym zväzom zorganizovala 29. februára 1936 pre svojich členov a pozvaných hostí večer, na ktorom Bucharin predniesol dvojhodinovú prednášku, v ktorej hovoril o intelektuálnej a materiálnej kultúre tej doby.
Hry o život: Skúška ohňom (film)
Hry o život: Skúška ohňom je pokračovanie filmu Hry o život. Natočený bol podľa knihy Skúška ohňom. Do kín vstúpil v roku 2013 a hlavnú rolu si zahráli opäť Jennifer Lawrenceová a Josh Hutcherson. Opäť sa vrátilo pôvodné obsadenie ako Liam Hemsworth, Elizabeth Banks, Woody Harrelson, Willow Shieldsová, Lenny Kravitz aj Donald Sutherland. Nové tváre stvárnili napríklad Sam Claflin, Jena Malonová i Philip Seymour Hoffman.
Dej
Katniss a Peeta idú na okružnú cestu cez všetky kraje, aby sa predstavili ako víťazi 74. Hier o život. Začínajú v jedenástom kraji a končia v Kapitole. Prezident Snow chce aby Katniss dokázala, že jej čin s jedovatými bobuľami bol uskutočnený z lásky k Peetovi. Kapitol je nadšený, ale kraje niesú zcela presvedčené. Peeta preto požiada Katniss o ruku a ona súhlasí. To ale pre presvedčenie prezidenta nestačí a začína 75. ročník Hier o život - tretie štvrtohry.
Každé štrvťstoročie sú Hry o život iné. Pred 75 rokmi sa Kapitolčania dohodli na tom čo sa bude každé štvrtohry diať. Prvé štvrtohry si ľudia svojich vyvolených museli vybrať všeobecným hlasovaním. Druhé štvrtohry bol dvojnásobok vyvolených - v týchto hrách vyhral Haymitch, Katnissin a Peetov mentor. Tieto štvrtohry sa bude vyberať z žijúcich výhercov hier, ako dôkaz toho, že ani tí najsilnejší nepremôžu Kapitol.
Katniss a Peeta idú späť do arény. Tentoraz si snažia nájsť pred vstupom do arény spojencov. Na rozhovor pred hrami sa majú Katniss a Peeta obliecť do svadobného oblečenia. Cinna premení Katnissine svadobné šaty v kostým drozdajky (symbol revolúcie) a Peeta v domnení, že môže hry zastaviť, prehlási, že je Katniss tehotná, ale hry sa aj napriek tomu konajú.
V aréne majú za spojencov Finnicka, ktorý Peetovi neraz zachráni život. Postupne zisťujú, že aréna sú obrovské hodiny ktoré im každú hodinu pripravia nové nástrahy. Za pomoci Beetovho vynálezu vyhadzuje Katniss arénu do vzduchu. Beetee, Finnick a Katniss sú z arény zachránení a vzatí do trinásteho kraja. Ostatných súťažiacich vrátane Peetu zajal Kapitol.
Zámocká ulica (Bratislava)
Zámocká ulica je ulica v Bratislave v Starom Meste.
Najstaršie pomenovanie je iba označením miesta, za mestom nad hradnou priekopou. Ulica patrila mestu, ktoré tu aj vyberalo dane.
V roku 1439 sa spomína železná brána oddeľujúca mesto od hradu a na noc sa zatvárala. Prvé domy sa spomínajú v roku 1607. Na pláne mesta od Fritscha z roku 1753 sú zakreslené Pálffyho záhrady ohraničené ulicami Zámocká, Palisády, Zochova a Podjavorinskej, na pláne z roku 1765 je synagóga, malá mestská verejná studňa a pamätný stĺp. Obojstranná zástavba a vinohrady.
Goualade
Goualade je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Zámocká ulica (Bratislava)
V Pálffyho dvore sa narodil významný bratislavský sochár Ján Fadrusz.
Na Zámockej ulici v dome č. 6873/14 sa nachádza centrála politickej strany OĽaNO.
Goualade
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lokal TV
Lokal TV je prvý slovenský animovaný sitkom pre dospelých, ktorý sa začal vysielať od 1. decembra 2011 na TV JOJ. Námetom bola internetová postavička Pišta Lakatoš, ktorého dabuje Marián Čekovský. Po konflikte JOJ s tvorcami bolo vysielanie v televízii dňa 21. novembra 2012 zrušené, ale projekt pokračuje ďalej na internete so sloganom "Bez cenzúry, bez reklám, bez JOJky".
Časti
Prvú sériu Lokal TV ohlásila JOJ 14. novembra 2011. Po úspešnom odvysielaní štyroch častí objednala JOJ ďalšie časti, ktorých malo byť 11, ale nakoniec boli iba 4 (kvôli náročnosti výroby). Týmto 4 častiam Lokal TV tvorilo nábehovú krivku Česko Slovensko má talent a boli odvysielané počas víkendu, t. j. 17. a 18. novembra 2012. Ďalšie časti sa už v televízii nevysielali, ale sú dostupné na internete.
Hrčova Kečka
Hrčova Kečka je vrch vo východnej časti Malej Fatry. Nachádza sa nad obcou Istebné, približne západne od Dolného Kubína.
Poloha
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Krivánska Fatra a jej časti Osnica. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Dolný Kubín a zasahuje na katastrálne územie obcí Párnica, Istebné a Veličná. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Zázrivá a juhovýchodne ležiace Istebné a Veličná. Vrch patrí do Národného parku Malá Fatra.
Opis
Dominantný vrch okrajovej časti pohoria leží v hrebeni, ktorý je cez vrch Opálené napojený na masív Kubínskej hole v centrálnej časti Oravskej Magury. Od zvyšku Krivánskej Fatry túto časť oddeľuje údolie Zázrivky. Severne susedí Mrazenica a Pavláskova skalka, východne Mackov  a Močidlá , južne Lysica  a západne Ostré  a Malý Rozsutec. Východným smerom sa zvažujúce svahy odvodňujú prítoky Istebnianky, voda zo západných odteká prítokmi do Zázrivky a rieky Oravy. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady
Súvislý lesný porast Hrčovej Kečky neumožňuje súvislejší rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou sú miestami pozorovateľné okolité vrchy Malej Fatry, Oravskej Magury a Kysuckej vrchoviny, pri vhodných podmienkach aj Veľká Fatra, Chočské a Skorušinské vrchy, Nízke a Západné Tatry.
Geológia
Geologicky tvoria Hrčovu Kečku celky fatrika (krížňanského príkrovu). Vrcholovú časť budujú sivé slienité škvrnité vápence allgäuského súvrstvia (tzv. fleckenmergel resp. flekenkalk) a erózii odolnejšie rádioláriové vápence a rádiolarity ždiarskeho súvrstvia.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi. Východne prechádza údolím Istebnianky modro značený turistický chodník z Istebného pod Kubínsku hoľu.
Kyselina karbamoylasparágová
Kyselina karbamoylasparágová alebo karbamoylaspartát je jeden z intermediátov syntézy pyrimidínových nukleotidov.
Syntéza
Vzniká pôsobením aspartátkarbamoyltransferázy, ktorá spája aspartát s karbamoylfosfátom:
V ďalšom kroku tejto biosyntetickej dráhy dochádza k zacykleniu a vzniku dihydroorotátu. Reakcia je katalyzovaná dihydroorotázou:
Gornac
Gornac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gours
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Avenue d’Italie
náhľad|Avenue d’Italie Avenue d’Italie je ulica v Paríži. Predstavuje jednu z hlavných dopravných komunikácii v 13. obvode. Pod ulicou vedie linka 7 miestneho metra, ktorá tu má stanicu Tolbiac, Maison Blanche a Porte d’Italie. Svoj názov získala podľa toho, že odtiaľ viedla hlavná cesta do Talianska. Aj v súčasnosti tu začína cesta č. 7, ktorá vedie až na talianske hranice.
Poloha
Ulica vedie od námestia Place d’Italie a končí na križovatke ulíc Avenue Porte d’Italie, Boulevard Masséna a Boulevard Kellermann pri stanici metra Porte d’Italie. Je orientovaná zo severu na juh.
Dejiny
Dlho to bola jednoduchá cesta v obci Gentilly. Jej význam vzrástol až s vybudovaním zámku Fontainebleau, po ktorom získala svoje staršie meno. V polovici 19. storočia bola ulica lemovaná niekoľkými domami a hostincami a ležala za hranicami Paríža. Súčasné meno dostala ulica 23. mája 1863 po rozšírení Paríža v roku 1860. V rámci projektu Italie 13 zo 60. rokov 20. storočia založenom na Le Corbusierovej myšlienke o oddelení funkcií komunikácii sa Avenue d’Italie mala stať púhou radiálou, ktorá by spájala Place d’Italie s predmestím, pre chodcov boli určené len mosty a podchody. Stopy tohto projektu vidno na začiatku avenue. Hlavné vchody do výškových budov postavených v tom čase, boli umiestnené pred lávku pre chodcov, ktorá nebola nikdy postavená. V polovici 70. rokov sa od projektu upustilo a Avenue d’Italie si tak zachovala svoj multifunkčný charakter. Dnes je významnou ulicou nielen pre autá, ale i bežný život.
Ulica prešla v rokoch 1996 – 2000 kompletnou rekonštrukciou. Boli upravené chodníky a vysadený dvojitý rad stromov. V ulici žil v rokoch 1956 – 1960 nemecký spisovateľ Günter Grass.
Androgeós (syn Minoa)
Androgeós alebo Androgeos (starogr. Ἀνδρόγεως – Androgeós, ) je v gréckej mytológii syn krétskeho kráľa Minóa a jeho manželky Pásifaé.
Androgeós mal troch bratov Deukalióna, Glauka a Katrea a dve sestry Ariadnu a Faidru. Matka Pásifaé podľahla posvätnému bielemu býkovi a narodil sa jej Minotaurus – obluda s telom muža a hlavou býka. Jej lásku zavinil údajne Poseidón, za to, že mu Minós neobetoval tohto býka hoci mu to sľúbil. Aj napriek tomu Kráľ Minós svoju manželku potrestal strašným spôsobom, dal ju zašiť do kravskej kože a vydal ju napospas býkovi, ktorý ju roztrhal. Minotaura potom Minós pred svetom ukryl do mohutného labyrintu, ktorý pre neho postavil slávny aténsky staviteľ Daidalos.
Kréta udržiavala dobré styky s Aténami a keď sa konali veľké hry, bol v Aténach tiež Androgeós. Bol to zdatný mladý muž a stal sa víťazom hier. To neuniesol aténsky kráľ Aigeus a Androgea zabil alebo dal zabiť. Na Atény padol hnev bohov, kráľ Minós proti Aténam vytiahol s vojskom. Za zmierenie bola na Atény uvalená krutá daň: každých deväť rokov bude do Kréty vypravených sedem krásnych panien a sedem mládencov a budú predhodení ako obeť Minotaurovi. Tak to trvalo, až do tretej takejto výpravy obetí, lebo vtedy priplával na Krétu medzi vybranými obeťami Théseus, syn kráľa Aigea s odhodlaním Minotaura zabiť. To sa mu podarilo aj s pomocou Ariadny, ktorá mu klbkom nite navyše pomohla k šťastnému návratu von z labyrintu.
Lev XI.
Lev XI. (lat. Leo Undecimus), vl. menom Alessandro Ottaviano de' Medici, (* 2. jún 1535, Florencia – † 27. apríl 1605, Rím), bol taliansky duchovný a 232. rímsky pápež. Lev XI. patrí k pápežom s najkratším pontifikátom (v cirkevných dejinách je deviatym najkratším). Pápežský úrad zastával od 1. apríla 1605 do svojej smrti.