cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gabriel (anjel)
thumb Gabriel (po hebrejsky גבריאל - v preklade Boh je silný alebo Božia sila, resp. Hrdina Boha) je jeden z archanjelov v judaizme, kresťanstve a islame.
Gabriel v kresťanstve
U kresťanov je Gabriel patrónom telekomunikácií, poslov, filatelistov. Je to anjel proti manželskej neplodnosti. Niekedy sa zobrazuje ako ženská bytosť, vtedy je anjelom zvestovania, zmŕtvychvstania a milosti. V Starom zákone sa spomína, ako Gabriel znova postavil spadnutého Daniela a prorokoval mu o príchode Mesiáša. V Novom zákone je anjelom, ktorý sa zjavil Zachariášovi a oznámil mu narodenie syna Jána Krstiteľa, ako aj anjelom, ktorý oznámil Márii narodenie Krista (Evanjelium podľa Lukáša). Často sa stotožňuje aj s anjelom, ktorý sa zjavil Jozefovi v sne (Evanjelium podľa Matúša) a pastierom v Betleheme na Vianoce (Evanjelium podľa Lukáša). Podľa tradície archanjel Gabriel nosil pokrm presvätej Bohorodičke po jej uvedení do chrámu.
Kresťania slávia sviatok archanjela Gabriela v nasledujúce dni:
Gabriel v islame
V arabčine má meno Džibríl (جبريل) alebo Džibrá'íl (جبرائيل). Moslimovia považujú anjela Gabriela za "Ducha Svätého" (Ar-Rúh Al-Kuds) a veria, že práve on zjavil Mohamedovi Božie slovo (Korán).
Rivnynne
Rivnynne je sídlisko na Ukrajine v Kalynivskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 274 obyvateľov.
Kocura
Kocura môže byť:
Csitár
Csitár je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Balassagyarmat.
Má rozlohu 1685 ha a žije tu 407 obyvateľov (2007).
Kávovník mohutný
Kávovník mohutný (iné názvy: kávovník konžský, nepresne: kávovník robusta ; lat. Coffea canephora alebo Coffea robusta) je druh z rodu kávovník (Coffea) z čeľade morenovité (Rubiaceae).
Dejiny Samoy
Tento článok poskytuje základné informácie o dejinách Samoy. Nezávislý štát Samoa, predtým známy ako Západná Samoa, je krajina, ktorá zahŕňa západnú časť Samojského súostrovia v južnom Tichom oceáne. Táto časť sa stala nezávislá od Nového Zélandu v roku 1962.
Mýty
thumb|Mapa z roku 1934 zobrazujúca Samou ako centrum oceána. Podľa legendy, Samou stvoril najvyšší vládca Tagaloa, ktorý je podľa legendy zároveň aj stvoriteľ vesmíru, ľudí a všetkého ostatného. Po príchode kresťanstva na ostrovy v roku 1830 sa jeho zásluhy presunuli na Boha.
Ďalej sa v legende spomína, že Samoa bola stvorená na to, aby navigovala námorníkov v Tichom oceáne. Samoa je tam spomenutá ako centrum Polynézie.
Samoa pred príchodom Európanov
Archeológovia datujú najstaršie ľudské sídliská na súostroví Samoa okolo roku 1500 pred Kr. Najväčší úspech pri archeologických vykopávkach boli nálezy starých hrnčiarskych črepov po ostrovoch. Veľká záhada je, že ústne podanie o hrnčiarstve sa už netraduje, čiže bolo niečim zastavené.
Migrácia obyvateľstva na ostrovy je veľmi nejasná, keďže Samojčina patrí do skupiny jazykov s názvom Austronézske jazyky, ktoré sa vyskytujú na Filipínach, Srí Lanke alebo na Taiwane.
Pred príchodom Európanov okolo roku 1700 sa história Samoy prelína s históriou štátu Fidži a históriou kráľovstva Tonga. Spomienky vzťahov sa zachovávajú najmä kvôli bitkám s okolitými ostrovmi a kvôli slávnym sobášom medzi krajinami Fidži a Tonga. Spomienky na tieto sobáše pretrvávajú dodnes, pri príležitostiach slávnych podujatí v krajinách. Samojský folklór rozpráva o dvoch dievčatách, ktoré priniesli na Samou umenie tetovania. Dnes sú tieto tetovania známe pod názvom pe'a.
18. storočie
Kontakt s Európanmi začal na začiatku 18. storočia. V roku 1722 Holanďan Jakob Roggeveen bol prvým Európanom, ktorý uvidel ostrovy Samoa. Po tomto objave nasledoval francúzsky bádateľ Louis Antoine de Bougainville (17291811), ktorý aj pomenoval ostrovy za Navigator Islands, čo v preklade znamená Navigačné ostrovy. To znamená, že aj francúzsky bádateľ pokladal ostrovy za významné svojou polohou.
Drahonín
Drahonín je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 119 obyvateľov, z toho 56 mužov a 63 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,2 roka (muži 37,6 roka, ženy 38,9 roka).
Debercsény
Debercsény je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Balassagyarmat.
Cherves-Châtelars
Cherves-Châtelars je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ascension (ostrov)
Ascension je názov ostrova vulkanického pôvodu, ležiaceho asi od pobrežia Afriky v južnej časti Atlantiku. Ostrov s rozlohou 82 km² patrí Spojenému kráľovstvu ako súčasť Svätej Heleny. Najväčšie mesto je správne centrum Georgetown, ktoré má okolo 450 obyvateľov.
Geológia
Ostrov je umiestnený nad Stredoatlantickým chrbátom, kde dochádza pohybu tektonických platní od seba, čo zapríčiňuje aj vulkanickú činnosť na ostrove. Sopka sa dvíha z dna v hĺbke až  nad hladinu mora. Je posiata desiatkami parazitických kráterov, sústredených pozdĺž dvoch zlomových systémov. Aj keď priamo na ostrove od jeho objavenia nedošlo k žiadnej erupcii, bazaltové a trachytové horniny vyzerajú veľmi sviežo a nezvetrane.
Využitie
Ostrov je populárnou destináciou hlavne pre vedcov zaoberajúcich sa evolúciou. Povrch je kamenistý, rastlinná vegetácia vystupuje iba lokálne. Anglickou vládou, tu však bol realizovaný projekt, pri ktorom sa pokúsili vedci ostrov zalesniť. Vedcom sa podarilo vytvoriť umelý dažďový prales, ktorý sa tu ujal pod názvom Green Mountain.
V roku 1982 počas vojny o Falklandy bolo letisko na ostrove použité ako základňa pre britskú R.A.F.
Villefrancon
Villefrancon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 955
NGC 955 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. januára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
Colmar (obvod)
Colmar bol obvod v departemente Haut-Rhin a regióne Alsasko vo Francúzsku. Členil sa ďalej na 6 kantónov a 62 obcí.
Nakš-e Rostam
thumb|Achajmenovské skalné hrobky v Nakš-i Rustame severovýchodne od Šírázu
Nakš-e Rostam (iné prepisy: Nakše Rostam, Naqš-e/Naqše Rostam, Nakš-e/Nakše Rustam, Naqš-e/Naqše Rustam, Nakš-i/Nakši Rustam, Naqš-i/Naqši Rustam; doslova: Rustamov obraz) je skalná stena neďaleko Stachru v Iráne, do ktorej sú vytesané hrobky achajmenovských kráľov a reliéfy z dôb prvých Sasánovcov. Pred skalou stojí dvanásťmetrová veža Ka‘ba-je Zardošt, o ktorej pôvodnom účele sa dodnes vedú vedecké debaty; iste však plnila významné náboženské funkcie.
Z achajmenovských hrobiek, vybudovaných zhruba desať metrov nad zemou a majúcich tvar gréckeho kríža, je možné bezpečne identifikovať iba hrobku kráľa Dareia I. vládnúceho v rokoch 522/521-486 pred Kr. Ostatné tri sa väčšinou pripisujú Xerxovi I., Artaxerxovi I. a Dareovi II., tj. panovníkom z 5. storočia pred Kr. Vo vnútri hrobky Dareia I. je rad postranných chodieb a miestností, ktoré by poskytli priestor prinajmenšom trom sarkofágom. O tom, kde bol pochovaný sám kráľ, sa pochopiteľne diskutuje.
Pozoruhodné sú aj monumentálne sasánovské reliéfy, najmä „historický“ reliéf kráľa Šápúra I. z 3. storočia po Kr. Sú na ňom okrem kráľa zobrazení aj rímski cisári Valerianus a Philippus Arabs, z ktorých prvého Šápúr zajal a druhého donútil k plateniu tribútu. V pozadí stojí popredný predstaviteľ zarathuštrovskej „štátnej“ cirkvi, kňaz Kartír. Tiež králi Ardašír I., Báhrám II., Narsé a niekoľko ďalších (identifikácia je sčasti sporná) tu zanechali „svoje“ reliéfy.
NGC 759
NGC 759 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 17. septembra 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Andolsheim (rozlišovacia stránka)
Andolsheim môže byť:
Zoznam diuretík
C03A Diuretiká s nižším účinkom, tiazidy C03B Iné diuretiká s nižším účinkom, okrem tiazidov C03C Diuretiká s vysokým účinkom C03D Diuretiká šetriace draslík C03E Diuretiká šetriace draslík v kombinácií s inými diuretikami
Kocurová
Kocurová môže byť:
Hrádok (Istebné)
Hrádok je miestna časť obce Istebné v okrese Dolný Kubín. Leží 1 km južne od obce na ceste I. triedy č. 70 a pri železničnej trati č. 181 (železničná zastávka). Nachádza sa pri sútoku Oravy s Istebniankou. Okrem obytnej zástavby je tu lokalizovaný areál hutníckych závodov.
Územie je osídlené od praveku. Lužický ľud popolnicových polí tu prišiel najmä z oblasti Turca a Liptova. Trvalé osídlenie je doložené archeologickým nálezom z mladšej doby bronzovej (1 200 pred Kr.). Lužický ľud budoval opevnené sídliská a mohutné hradiská. Takéto mohutné hradisko bolo vybudované na Hrádku – obecnej časti Istebného. Je to oblasť na skalnatom brale nad riekou Orava. Oblasť bola strategickou z hľadiska polohy. Obchodné spojenie s Poľskom.
Klasická koncepcia (pohon)
thumb|250px|right|Schéma klasickej koncepcie pohonu: A - motor B - hnacia náprava Klasická koncepcia pohonu znamená pri vozidlách také usporiadanie, pri ktorom je hnací agregát umiestnený v prednej časti vozidla a poháňaná je zadná náprava. Toto usporiadanie bolo veľmi populárne v počiatkoch automobilizmu, keď bolo komplikované poháňať prednú nápravu kvôli tomu, že rozmerný motor a prevodovka mali výstup hnacej sily na opačnom konci, ako bola umiestnená náprava. Predná náprava sa teda využila len na riadenie automobilu a pohon obstarávala zadná náprava.
História
Tento druh pohonu sa historicky používa najdlhšie; spočiatku kvôli jeho nízkym nárokom na konštrukciu podvozku a náprav, neskôr kvôli možnosti vytvoriť auto s odolným podvozkom a možnosti využiť výhody trakcie zadných kolies pri akcelerácii. Pri konštrukcii bežných áut sa od neho ustúpilo kvôli potrebe hnacieho hriadeľa pod kabínou pre cestujúcich, ktorý zvyšuje mieru hluku prenášaného do kabíny.
Tento druh náhonu bol veľmi obľúbený u amerických konštruktérov automobilov do 80. rokov 20. storočia a pri niektorých druhoch áut sa používa dodnes (tzv. muscle cars). Na európskom kontinente sa bežne používal do 60. rokov, kedy bol nahradený koncepciou predného náhonu, alebo koncepciou zadného náhonu. Hlavne využitie tejto koncepcie v dnešných dňoch je pri nákladných automobiloch a ťahačoch.
Vlastnosti
Vzhľadom k uloženiu motora v prednej časti automobilu pôsobí na prednú nápravu väčší tlak, čo spôsobuje veľkú mieru adhézie a tým pádom výborné odozvy nápravy na riadenie pri všetkých úrovniach zaťaženia automobilu. Nie je potrebné konštruovať komplikovanú prednú nápravu, avšak kvôli hmotnosti motora musí byť náprava masívna, ináč hrozí pri brzdení jej prerazenie. Keďže ťažký motor ťahá automobil, pri prejazde zákrut je automobil ako celok vďaka nižšej hmotnosti zadnej časti stabilnejší. Hmotnosť motora taktiž zvyšuje odolnosť prednej časti voči bočnému vetru.
Toto usporiadanie umožňuje využitie náporového chladenia bez nutnosti využívať dlhú chladiacu sústavu spolu s účinným závislým vykurovaním kabíny. Je potrebný dlhý výfukový systém, ktorý účinne tlmí hluk motora. Pri plnom zaťažení automobilu má tento rovnomerné rozloženie hmotnosti a preto vykazuje dobré trakčné vlastnosti, avšak nezaťažený automobil má najmä na klzkom povrchu veľmi zlé trakčné vlastnosti a môže sa správať nepredvídateľne a pretáčavo. Zadná časť automobilu vďaka tomu, že nie je riadená, nie je tak citlivá na bočný vietor.
Keďže je motor uložený v prednej časti automobilu, je možné vytvoriť niekoľko variantov zadnej časti vozidla, vrátane úžitkových aplikácií (nadstavieb) a takmer vždy sa dá dosiahnuť dobrá variabilita rozmerného batožinového priestoru. Realizácia tohto druhu pohonu vyžaduje využitie spojovacieho hriadeľa, ktorý prechádza stredovým tunelom pod kabínou. To zvyšuje úroveň hluku v kabíne, hmotnosť automobilu a čiastočne zmenšuje vnútorný priestor kabíny. Kvôli uloženiu motora je vhodné k zníženiu potrebnej ovládacej sily použiť posilňovač riadenia.
Slovenská hokejbalová extraliga mužov 2015/16
Slovenská hokejbalová extraliga mužov v sezóne 2015/16 bol 26. ročník extraligy hokejbalistov, najvyššej hokejbalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenskou hokejbalovou úniou (SHbÚ). V súťaži účinkovalo, rovnako ako v minulej sezóne, 12 družstiev. Titul získalo družstvo ŠKB Imperial Vitamins Martin, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad víťazom základnej častiHBK Hokejmarket Skalica.
Systém súťaže
Po základnej časti, v ktorej odohral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodovalo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledný celok hral baráž o zotrvanie v extralige. Bodovanie: V barážových zápasoch bol hrací čas 3 x 15 min a namiesto predĺženia sa hrali hneď samostatné nájazdy.
Účastníci
Pozn: Klub ŠHBK Ružinov si zmenil meno na Leaders Ružinov.
Základná časť
Zdroj: tophbl.sk
Baráž o extraligu
Diaková sa po dvoch víťazstvách v baráži v extralige zachránila. Družstvá:
1. kolo medzi Košicami a Novými Zámkami sa neuskutočnilo, pretože Nové Zámky sa baráže vzdali.
Obchodná spoločnosť (právo)
Obchodná spoločnosť je na Slovensku súhrnné označenie pre nasledujúce typy právnických osôb : Postavenie oficiálne hodnotené ako „obdobné postaveniu obchodných spoločností“ majú aj právne formy, ktorú sú založené podľa práva Európskych spoločenstiev a sú vyššie uvedeným právnym formám (t.j. v.o.s., k.s., a.s., j. s. a., s.r.o.) podobné, t. j. európske zoskupenie hospodárskych záujmov a európska spoločnosť.
O význame termínu obchodná spoločnosť v zahraničí a v minulosti pozri nižšie.
Charakteristika súčasného slovenského pojmu
Používanie pojmu obchodná spoločnosť na Slovensku vo vyššie uvedenom význame má historické dôvody a pojem je prevzatý z nemeckého práva (podrobnosti pozri nižšie). Všeobecne platná definícia pojmu obchodná spoločnosť, ktorá by sa zaobišla bez taxatívneho vymenovania typov spoločností, ktoré do tohto pojmu patria, v predpisoch uvedená nie je a je aj ťažké ju stanoviť. Pre obchodné spoločnosti Obchodný zákonník uvádza ako ich charakteristiku (nie definíciu), že ide o právnické osoby a okrem toho, že verejná obchodná spoločnosť, komanditná spoločnosť a jednoduchá spoločnosť na akcie musí byť založená za účelom podnikania, kým akciová spoločnosť a spoločnosť s ručením obmedzeným môže byť založená za ľubovoľným účelom. Za účelom podnikania môže byť ale založená aj iná právnická osoba než obchodná spoločnosť. .
Príklady právnických osôb v oblasti obchodného práva, ktoré nie sú obchodnými spoločnosťami sú: družstvo, tichá spoločnosť či štátny podnik. Obchodnou spoločnosťou nie je ani združenie (fyzických či právnických) osôb podľa § 829 Obč. zákonníka (societas).
Obchodnú spoločnosť v zásade tvorí viacero fyzických alebo právnických osôb, ale pripúšťa sa, aby spoločnosť s ručením obmedzením, akciovú spoločnosť a jednoduchú spoločnosť na akcie tvorila len jedna osoba.
O delení na osobné a kapitálové obchodné spoločnosti pozri nižšie.
Podrobnosti o obchodných spoločnostiach uvádza Obchodný zákonník v celej hlave I (nazvanej Obchodné spoločnosti) svojej druhej časti.
Vývoj právnej úpravy
Termín sa do slovenského právneho poriadku dostal z nemeckého a rakúskeho práva. V Nemecku totiž platil v rokoch 1861/1869 - 1899 „Všeobecný nemecký obchodný zákonník“, ktorý platil s menšími úpravami pod názvom „Všeobecný obchodný zákonník“ aj v Predlitavsku/Rakúsku v rokoch 1863-1938 a v Česku v rokoch 1863-1950. Podľa tohto zákonníka sú obchodné spoločnosti („Handelsgesellschaften“) verejná obchodná spoločnosť, komanditná spoločnosť, akciová spoločnosť a komanditná spoločnosť na akcie. Definícia pojmu obchodná spoločnosť v zákonníku uvedená nie je, uvedený je len taxatívny zoznam spoločností, ktoré doň patria Právna forma spoločnosť s ručením obmedzeným v čase prijatia tohto zákona ešte neexistovala
V medzivojnovom Česko-Slovensku zostal v platnosti pre Česko Všeobecný obchodný zákonník a pre Slovensko a Podkarpatskú Rus uhorský obchodný zákon; obe predpisy však boli však mierne upravené. Pojem obchodná spoločnosť začiatkom 30. rokov zahŕňal verejnú obchodnú spoločnosť, komanditnú spoločnosť, akciovú spoločnosť (vo vtedajšej slovenčine: účastinnú spoločnosť), spoločnosť s ručením obmedzeným, komanditnú spoločnosť na akcie (pričom posledná existovala len v Česku) a na Slovensku aj družstvo (iný názov: spoločenstvo). Dobová literatúra definuje obchodnú spoločnosť ako združenie dvoch alebo viacerých osôb, ktoré vykonáva obchodnú živnosť (maď. kereskedelmi üzlet, nem. Handelsgewerbe) – okrem podomovej živnosti - pod spoločnou firmou (t.j. pod spoločným obchodným menom), a ktoré spĺňa podmienky zákona č. 183/1928 Sb. z. a n. na to, aby bolo považované za kupca plného práva (iný dobový názov: obchodník plného práva, nem. Vollkaufmann), pričom ale akciová spoločnosť, spoločnosť s ručením obmedzeným a (na Slovensku) družstvo je vždy automaticky obchodnou spoločnosťou. Spomínaná podmienka znela, že spoločnosť musí mať ako vymeriavací základ pre zárobkovú daň rýdzi zárobok vo výške aspoň 50 000 Kč. . Spomínaný termín obchodná živnosť bol definovaný ako prevádzkovanie po živnostensky (t. j. opakovane a s úmyslom docieliť zárobok) aspoň jedného z obchodov (nem. Handelgeschäft, maď. kereskedelmi ügylet) definovaných v Česku v čl. 271 – 271 Všeobecného obchodného zákonníka a na Slovensku a v Podkarpatskej Rusi v § 258-259 uhorského obchodného zákona. .
V 50. – 80. rokoch 20. storočia, t. j. počas vlády KSČ, z vyššie uvedených spoločností zostala v česko-slovenskom právnom systéme len akciová spoločnosť (dobový slovenský názov: účastinná spoločnosť) a pojem obchodná spoločnosť z právneho systému vypadol. Pojem obchodná spoločnosť sa ale používal v literatúre naďalej vo vzťahu k zahraničiu. Literatúra väčšinou prebrala definíciu uvedenú vyššie z medzivojnového obdobia, ale v zjednodušenej forme (najmä pojem obchodná živnosť, ktorý v tom čase už v česko-slovenskom práve neexistoval, býval v definícii nahrádzaný rôznymi náhradnými podobnými výrazmi). Pokiaľ ide o konkrétny zoznam, do pojmu obchodná spoločnosť literatúra zahŕňala verejná obchodná spoločnosť, komanditná spoločnosť, akciová spoločnosť, spoločnosť s ručením obmedzeným a komanditná spoločnosť na akcie. Ako typický príklad definície z tohto obdobia možno uviesť Právnický slovník z roku 1988, ktorý obchodnú spoločnosť definuje ako združenie dvoch či viacerých osôb, ktoré provádzkuje pod spoločnou firmou obchodný závod a má spôsobilosť k právam. . V niektorých textoch sa pojem vykladal veľmi voľne a aplikoval sa aj napr. na anglosaské právo (hoci v anglosaskom práve pojem obchodná spoločnosť neexistuje), kde by vraj pojem obchodná spoločnosť mal zahŕňať jednotlivé typy partnership a jednotlivé typy company (resp. v USA corporation).
Od mája 1990 do decembra 1991 v Česko-Slovensku pojem obchodná spoločnosť (podľa novelizovaného textu Hospodárskeho zákonníka) zahŕňal verejnú obchodnú spoločnosť, komanditnú spoločnosť, akciovú spoločnosť, spoločnosť s ručením obmedzeným a komanditnú spoločnosť na akcie.
Od januára 1992 v Česko-Slovensku začal platiť súčasný Obchodný zákonník (v Česku platil do roku 2013). Podľa neho na Slovensku (a do roku 2004 aj v Česku) pojem obchodná spoločnosť zahŕňal verejnú obchodnú spoločnosť, komanditnú spoločnosť, akciovú spoločnosť a spoločnosť s ručením obmedzeným (komanditné spoločnosti na akcie boli zrušené). V októbri 2004 pribudla na Slovensku do textu zákona veta “Postavenie obdobné postaveniu spoločností majú aj právnické osoby založené podľa práva Európskych spoločenstiev.” Od januára 2017 je na Slovensku obchodnou spoločnosťou aj nový typ spoločnosti – jednoduchá spoločnosť na akcie.
Zahraničie
V Česku do roku 2004 platilo rovnaké znenie inkriminovaných častí obchodného zákonníka ako vtedy na Slovensku. Od októbra 2004 (a to aj po nahradení obchodného zákonníka zákonom o obchodných korporáciách v roku 2014) však v Česku platí, že pojem obchodná spoločnosť zahŕňa verejnú obchodnú spoločnosť, komanditnú spoločnosť, akciovú spoločnosť, spoločnosť s ručením obmedzeným, európsku spoločnosť a európske zoskupenie hospodárskych záujmov. Spoločnosti založené podľa európskeho práva sú teda na rozdiel od slovenskej právnej úpravy výslovne priamo zahrnuté pod obchodné spoločnosti. Definícia obchodnej spoločnosti v českom zákone uvedená nie je.
Osobné a kapitálové obchodné spoločnosti
Obchodné spoločnosti (okrem spoločností založených podľa európskeho práva) sa v strednej Európe tradične delia na:
Namiesto výrazov osobná (alebo personálna) obchodná spoločnosť a kapitálová obchodná spoločnosť sa zvyknú používať aj skrátené označenia osobná (alebo personálna) spoločnosť a kapitálová spoločnosť (takto dokonca výslovne ako legislatívna skratka v českom zákone o obchodních korporacích). Prísne vzaté však výrazy osobná (alebo personálna) spoločnosť a kapitálová spoločnosť podľa niektorých názorov majú širší význam než osobná obchodná spoločnosť a kapitálová obchodná spoločnosť, pretože existujú aj osobné (alebo personálne) spoločnosti, ktoré nie sú obchodnými spoločnosťami (napr. združenie podľa §829 Obč. zákonníka, partnerstvo podľa nemeckého práva a prípadne aj tichá spoločnosť a európske zoskupenie hospodárskych záujmov) a kapitálové spoločnosti, ktoré nie sú obchodnými spoločnosťami (napr. akciový spolok podľa spolkového patentu z roku 1852 v Rakúsku, vzájomná poisťovňa („Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit“) v Nemecku, banícka spoločnosť v Nemecku a prípadne aj európska spoločnosť).
Sokolí potok (prítok Čierneho Váhu)
Sokolí potok je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Čierneho Váhu, a zároveň jeho posledný pravostranný prítok pred sútokom s Bielym Váhom, meria 3,1 km a je tokom III. rádu.
Tečie v západnom výbežku Kozích chrbtov, v podcelku Važecký chrbát, pramení severne od kóty 946,0 m v lokalite Sokoly, v nadmorskej výške približne 890 m n. m. Od prameňa tečie najprv na západ, pričom vytvára oblúk prehnutý na sever. Následne pokračuje juhojuhozápadným smerom, esovito sa stáča a ďalej tečie na juhozápad. Napokon sa opätovne stáča na západ a pri osade Svarín sa v nadmorskej výške cca 687 m n. m. vlieva do Čierneho Váhu. Nepriberá žiadne prítoky.
Zoznam periférnych vazodilatancií
C04A Periférne vazodilatanciá
NGC 590
NGC 590 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 22. septembra 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Milkovský potok
Milkovský potok je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Čierneho Váhu, meria 4 km a je tokom III. rádu. Na hornom toku preteká územím NAPANT-u.
Tečie v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, v časti Priehyba, kde pramení na západojuhozápadnom svahu vrchu Milkovo (1 243,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 090 m n. m. Od prameňa tečie sprvu severozápadným smerom, sprava priberá najprv krátky prítok zo západného svahu Milkova, potom prítok zo severozápadného svahu Milkova a následne z ľavej strany prítok (871,3 m n. m.) zo severozápadného svahu vrchu Doštianky (1 170,8 m n. m.). Ďalej sa stáča smerom na sever, opúšťa územie NAPANT-u, zľava priberá prítok (1,4 km) spod masívu Sekaníc, na pravom brehu vytvára vedľajšie rameno a preteká chatovou osadou, pričom sprava priberá dva krátke prítoky. Následne vytvára oblúk ohnutý na západ, obteká lokalitu Cúdenica na pravom brehu a prechodne tečie na severovýchod. Napokon sa stáča na sever, preteká okrajom Liptovskej kotliny, z pravej strany priberá prítok z lokality Cúdenica a podteká cestu III. triedy Kráľova Lehota - Svarín. Východojuhovýchodne od Kráľovej Lehoty ústi v nadmorskej výške cca 671 m n. m. do Čierneho Váhu.
Dejtár
Dejtár je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Balassagyarmat.
Má rozlohu 2174 ha a žije tu 1494 obyvateľov (2007).
Zoznam obcí departementu Puy-de-Dôme
Kompletný zoznam 470 obcí departementu Puy-de-Dôme.
Cherves-Richemont
Cherves-Richemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tristan da Cunha (skupina ostrovov)
Tristan da Cunha je názov skupiny ostrovov vulkanického pôvodu, ležiacich asi 2816 km od pobrežia Afriky a vyše 4000 km od Montevidea v južnej časti Atlantiku. Ostrovy patria do zámorského územia Spojeného kráľovstva Svätá Helena.
Objavené boli roku 1506, od roku 1815 patria Spojenému kráľovstvu.
Tetraetylolovo
Tetraetylolovo (skratka TEO) je organokovová zlúčenina so vzorcom. Kedysi známe aditívum do benzínu proti detonačnému spaľovaniu sa z nich začalo vo veľkom odstraňovať kvôli toxicite olova a jeho nepriaznivým účinkom na katalyzátory. Stále sa však používa ako aditívum do leteckého paliva do piestových spaľovacích motorov, ktoré poháňajú lietadlá.
Výroba
Tetraetylolovo sa vyrába reakciou chlóretánu so sodno-olovnatou zliatinou.
Villeparois
Villeparois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Tetraetylolovo
Výroba
Používal sa ako antidetonačná prísada do benzínov na zlepšenie ich oktánového čísla. Kvôli jeho nebezpečným účinkom na zdravie by sa nemal používať, pretože pri jeho spaľovaní vzniká okrem oxidu uhličitého aj olovo:
Villeparois
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Tetraetylolovo
Výroba
Toto olovo môže ďalej oxidovať za vzniku napríklad oxidu olovnatého:
Bezpečnosť
Preniká cez kožu a zapríčiňuje ochrnutie nervovej sústavy.
Villeparois
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Drásov (okres Brno-venkov)
Drásov je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 479 obyvateľov, z toho 751 mužov a 728 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,1 roka (muži 36,7 roka, ženy 39,6 roka).
Villeparois
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 846
NGC 846 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 22. novembra 1876.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
Brazília
Brazília, dlhý tvar Brazílska federatívna republika je najväčší a najľudnatejší štát v Južnej Amerike. Na severe susedí s Francúzskou Guyanou, Surinamom, Guyanou, Venezuelou a Kolumbiou; na západe s Peru, Bolíviou a Paraguajom; na juhu s Argentínou a Uruguajom. S rozlohou 8,5 milióna km² a viac ako 217 miliónmi obyvateľov je Brazília piatou najväčšou krajinou na svete podľa rozlohy a siedmou najľudnatejšou. Brazília je na východe ohraničená Atlantickým oceánom a má pobrežie dlhé 7 491 km.
Na území Brazílie sa rozkladá jeden z najväčších tropických dažďových pralesov na svete - Amazonský prales, ktorý je domovom rozmanitej fauny a flóry, rôznych ekologických systémov a rozsiahlych prírodných zdrojov rozprestierajúcich sa na mnohých chránených územiach. Brazília bola v minulosti najväčšou kolóniou Portugalska a portugalčina je v Brazílii úradným jazykom. Hlavným mestom Brazílie je mesto Brazília, plánovane vybudovaná v rokoch 1956 - 1960 v brazílskom vnútrozemí. Najväčším mestom je Sao Paulo s 12 miliónmi obyvateľov (2016). Federáciu tvorí zväzok 26 štátov a federálny dištrikt. Je najväčšou krajinou, v ktorej je úradným jazykom portugalčina, a jedinou krajinou na americkom kontinente. Je jednou z najmultikultúrnejších a etnicky najrozmanitejších krajín vďaka viac ako storočiu masovej imigrácie z celého sveta, je najľudnatejšou krajinou s rímskokatolíckou väčšinou.
Územie, ktoré sa stalo známym ako Brazília, bolo obývané už pre 50000 rokmi a na jej území sa dochovali geoglyfy z predkoloniálnych čias. Pred vylodením objaviteľa Pedra Álvaresa Cabrala v roku 1500 bolo obývané mnohými kmeňovými národmi. Brazília sa stala portugalskou kolóniou až do roku 1808, keď sa hlavné mesto ríše presunulo z Lisabonu do Rio de Janeira. V roku 1815 bola kolónia povýšená na kráľovstvo, keď vzniklo Spojené kráľovstvo Portugalska, Brazílie a Algarvov. Nezávislosť bola dosiahnutá v roku 1822 vytvorením Brazílskeho cisárstva, unitárneho štátu spravovaného v rámci konštitučnej monarchie a parlamentného systému. Ratifikácia prvej ústavy v roku 1824 viedla k vytvoreniu dvojkomorového zákonodarného zboru, ktorý sa teraz nazýva Národný kongres. Otroctvo bolo zrušené v roku 1888. Krajina sa stala prezidentskou republikou v roku 1889 po vojenskom prevrate. V roku 1964 sa k moci dostala autoritárska vojenská junta, ktorá vládla do roku 1985, potom sa obnovila civilná vláda. Súčasná ústava Brazílie, sformulovaná z roku 1988 ju definuje ako demokratickú federatívnu republiku. Vďaka bohatej kultúre a histórii je krajina na trinástom mieste na svete podľa počtu pamiatok svetového dedičstva UNESCO.
Brazília sa považuje za vyspelú rastúcu ekonomiku, má dvanásty najväčší HDP na svete podľa nominálnej hodnoty a deviaty podľa parity kúpnej sily, najväčší v Latinskej Amerike. Ako hospodárstvo s vyšším stredným príjmom podľa Svetovej banky a novoindustrializovaná krajina má Brazília najväčší podiel na svetovom bohatstve v Južnej Amerike a je jednou z hlavných svetových obilníc, keďže je najväčším producentom kávy za posledných 150 rokov. V krajine však pretrváva badateľné množstvo korupcie, kriminality a sociálnej nerovnosti. Brazília je zakladajúcim členom OSN, skupiny G20, BRICS, Mercosur, Organizácie amerických štátov, Organizácie iberoamerických štátov a Spoločenstva krajín hovoriacich portugalským jazykom.
Etymológia
Slovo "Brazília" pravdepodobne pochádza z portugalského slova pre brazílske drevo, strom, ktorý kedysi hojne rástol pozdĺž brazílskeho pobrežia. V portugalčine sa brazílske drevo nazýva pau-brasil, pričom slovom brasil sa bežne pre "červený ako uhlík", spojenie vytvorené z brasa ("uhlík") a prípony -il (od -iculum alebo -ilium). Keďže brazílske drevo produkuje sýtočervené farbivo, bolo vysoko cenené európskym textilným priemyslom a bolo prvým komerčne využívaným produktom z Brazílie. V priebehu 16. storočia ťažili obrovské množstvá brazílskeho dreva domorodí obyvatelia (väčšinou Tupi) pozdĺž brazílskeho pobrežia, ktorí drevo predávali európskym obchodníkom (väčšinou Portugalcom, ale aj Francúzom) výmenou za rôzny európsky spotrebný tovar.
Oficiálny portugalský názov krajiny v pôvodných portugalských záznamoch bol "Krajina Svätého kríža" (Terra da Santa Cruz), ale európski námorníci a obchodníci ju bežne nazývali "Krajina Brazília" (Terra do Brasil) kvôli obchodu s brazílskym drevom. Toto populárne pomenovanie zatienilo a nakoniec nahradilo oficiálny portugalský názov. Niektorí prví námorníci ju nazývali "Zemou papagájov".
V jazyku guaraní, úradnom jazyku Paraguaja, sa Brazília nazýva "Pindorama". Toto meno dalo regiónu pôvodné obyvateľstvo a znamenalo "krajina paliem".
Jaskynné maľby
Jaskynné maľby nájdené v štáte Mato Grosso do Sul sú staré okolo 10000 rokov. Keramika bola objavená aj v povodí rieky Amazonka a rádiouhlíkovou metódou bola datovaná do obdobia 8000 - 7000 rokov pred n.l. V tom čase bol dažďový prales zjavne miestom, na ktorom žili rozvinuté prehistorické kultúry. Odhady hovoria, že v čase príchodu Portugalcov tu žilo okolo 7 miliónov obyvateľov.
Ľudská aktivita je dokladovaná do doby 2000 rokov pred n.l. na odľahlých miestach amazonského pralesa (Acre, horný tok Amazonu, stredný Amazon). V týchto lokalitách pravdepodobne už vtedy podliehal prales ľudskej činnosti - bol buď vyklčovaný alebo tu boli pestované palmy. Tiež tu boli objavené geoglyfy, ktoré sú datované do obdobia 1. - 15. storočia.
Domorodé obyvateľstvo Brazílie tvorilo niekoľko veľkých domorodých etnických skupín (napr. Tupiovia, Guaraníovia, Gésovia a Arawakovia). Pred príchodom Európanov sa hranice medzi týmito skupinami a ich podskupinami vyznačovali vojnami, ktoré vznikali z rozdielov v kultúre, jazyku a morálneho presvedčenia. Tieto vojny zahŕňali aj rozsiahle vojenské akcie na súši a na vode, vrátane kanibalistických rituálov na vojnových zajatcoch. Hoci dedičnosť mala určitú váhu, vodcovstvo bolo postavením, ktoré sa viac získavalo v priebehu času, než prideľovalo v rámci nástupníckych obradov a konvencií. Otroctvo medzi Indiánmi malo iný význam ako u Európanov, pretože vychádzalo z rôznorodej sociálno-ekonomickej organizácie, v ktorej sa asymetria premietala do príbuzenských vzťahov.
Portugalská kolonizácia
Po zmluve z Tordesillas z roku 1494 bola 22. apríla 1500, keď portugalská flotila pod velením Pedra Álvaresa Cabrala dorazila na územie, ktoré sa teraz nazýva Brazília, vyhlásená za portugalské impérium. Portugalci sa stretli s domorodým obyvateľstvom rozdeleným do niekoľkých kmeňov, z ktorých väčšina hovorila jazykmi z rodiny Tupi-Guaraní a bojovala medzi sebou.
V rokoch 1541 - 1542 prešiel španielsky dobyvateľ Francisco de Orellana Amazóniu zo západu na východ a pomenoval rieku, po ktorej sa plavil, Rio das Amazonas.
Hoci prvá portugalská osada bola založená v roku 1532, kolonizácia sa fakticky začala v roku 1534, keď portugalský kráľ Ján III. rozdelil územie na pätnásť súkromných a autonómnych kapitánskych kolónií Brazílie. Decentralizované a neorganizované tendencie kapitanátnych kolónií sa však ukázali ako problematické a v roku 1549 ich portugalský kráľ reštrukturalizoval do Generálneho guvernérstva Brazílie v meste Salvador, ktoré sa stalo hlavným mestom jedinej a centralizovanej portugalskej kolónie v Južnej Amerike. Počas prvých dvoch storočí kolonizácie žili domorodé a európske skupiny v neustálej vojne a uzatvárali oportunistické spojenectvá s cieľom získať výhody proti sebe navzájom. V polovici 16. storočia sa stal trstinový cukor najdôležitejším vývozným artiklom Brazílie, zatiaľ čo otroci nakupovaní v subsaharskej Afrike na trhu s otrokmi v západnej Afrike (nielen tí od portugalských spojencov z ich kolónií v Angole a Mozambiku) sa stali jej najväčším dovozom, aby sa vyrovnali s plantážami cukrovej trstiny, kvôli rastúcemu medzinárodnému dopytu po brazílskom cukre. Portugalská Brazília prijala v rokoch 1500 až 1800 viac ako 2,8 milióna otrokov z Afriky.
Koncom 17. storočia začal klesať vývoz cukrovej trstiny a objavenie zlata brazílskymi "bandeirantes" v 90. rokoch 16. storočia sa stalo novým základom hospodárstva kolónie, čo podporilo brazílsku zlatú horúčku, ktorá do Brazílie prilákala tisíce nových osadníkov z Portugalska a všetkých portugalských kolónií po celom svete.
Portugalské výpravy známe ako Bandeiras postupne rozšírili pôvodné koloniálne hranice Brazílie v Južnej Amerike na jej približne súčasné hranice. V tomto období sa o kolonizáciu častí Brazílie pokúšali aj iné európske mocnosti v rámci vpádov, proti ktorým museli Portugalci bojovať, najmä Francúzi v Riu v 60. rokoch 15. storočia, v Maranhau v roku 1610 a Holanďania v Bahii a Pernambucu počas holandsko-portugalskej vojny po skončení Pyrenejskej únie.
Portugalská koloniálna správa v Brazílii mala dva ciele, ktoré mali zabezpečiť koloniálny poriadok a monopol najbohatšej a najväčšej portugalskej kolónie: udržať pod kontrolou a vykoreniť všetky formy vzbury a odporu otrokov, ako napríklad Quilombo dos Palmares, a potlačiť všetky hnutia za autonómiu alebo nezávislosť, ako napríklad Minaské sprisahanie (Inconfidência Mineira).
Povýšenie na kráľovstvo
Koncom roku 1807 španielske a napoleonské vojská ohrozovali bezpečnosť kontinentálneho Portugalska. Francúzske vojsko prekročilo hranice Španielska a tiahlo smerom k portugalským hraniciam. Úmyslom bolo naplenie dohody medzi Parížom a Madridom o rozdelení Portugalska medzi tieto dve mocnosti.
To prinútilo princa regenta Jána VI v mene kráľovnej Márie I. presťahovať kráľovský dvor z Lisabonu do Ria de Janeira, kde založili jedny z prvých brazílskych finančných inštitúcií, ako napríklad miestnu burzu a Národnú banku. Tým sa navyše ukončil portugalský monopol na brazílsky obchod a Brazília sa otvorila iným národom. Nové dekréty otvorili prístavy Brazílie spriateleným krajinám, čo znamenalo predovšetkým intenzívny obchodný styk s Britmi. Práve oni sa stáli za posilnením postavenia Brazílie ako veľkododávateľa koloniálnych produktov.
V roku 1809 princ regent ako odvetu za to, že bol nútený odísť do exilu, nariadil Portugalcom dobyť Francúzsku Guyanu.
Po skončení Polostrovnej vojny (1807 - 1814) v roku 1814 európske súdy požadovali, aby sa kráľovná Mária I. a princ regent Ján VI. vrátili do Portugalska, pretože považovali za nevhodné, aby hlava starobylej európskej monarchie sídlila v kolónii. V roku 1815, v záujme toho, aby ospravedlnila pokračovanie pobytu v Brazílii, kde sa kráľovskému dvoru darilo už šesť rokov, založila koruna Spojené kráľovstvo Portugalska, Brazílie a Algarvov, čím vytvorila plurikontinentálny transatlantický monarchický štát. Vedenie Portugalska, rozhorčené novým postavením svojej väčšej kolónie, však naďalej požadovalo návrat dvora do Lisabonu. V roku 1821 bolo požiadavkám kontinentálnych revolucionárov vyhovené a Ján VI. sa spolu s veľkým sprievodom 26. apríla nalodil do Lisabonu. Tam zložil prísahu novej ústave a svojho syna, princa Pedra de Alcântara, zanechal v kolónii ako regenta Brazílskeho kráľovstva.
Istachr
Istachr alebo Stachr alebo (podľa novovekej perzskej výslovnosti) Estachr bolo staroveké perzské mesto ležiace v dnešnej iránskej provincii Fárs severozápadne od Perzepolisu.
Brazília
Nezávislosť
náhľad|Pedro I., brazílsky cisár v rokoch [[1822 - 1831]] Napätie medzi Portugalcami a Brazílčanmi sa zvýšilo a portugalské kortesy, vedené novým politickým režimom, ktorý zaviedla liberálna revolúcia, sa pokúsili obnoviť Brazíliu ako kolóniu. Brazílčania sa odmietli podvoliť a princ Pedro sa rozhodol postaviť sa na ich stranu a 7. septembra 1822 vyhlásil nezávislosť krajiny od Portugalska. O mesiac neskôr bol dvadsaťtri ročný princ Pedro vyhlásený za prvého cisára Brazílie s kráľovským titulom Dom Pedro I., čo viedlo k založeniu Brazílskeho cisárstva.
Istachr
Jeho trosky sa rozkladajú na vrcholku výšiny, vypínajúcej sa neďaleko od cesty zo Šírázu do Isfahánu, prvé osídlenie sa datuje už do 4. tisícročia pred Kr. V historickej dobe tu pravdepodobne stálo elamské mesto, avšak skutočný rozkvet Stachru spadá až do achajmenovskej a hlavne sasánovskej epochy. Zakladateľ sasánovskej dynastie Sasán bol kňazom miestneho chrámu bohyne Anáhity a jeho potomkovia sa tu podľa všetkého dávali korunovať za perzských kráľov. V roku 640 po Kr. Stachrčania statočne odrazili prvé útoky Arabov, už tri roky nato sa ale museli vzdať. Po protiarabskej vzbure bol potom Stachr v rokoch 648/649 vyplienený a jeho obyvateľstvo sčasti vyvraždené - v 12. storočí zostalo z kedysi významného mesta už iba niekoľko domov s približne stovkou obyvateľov. Úlohu spádového centra oblasti postupne prevzal Šíráz, založený roku 684 zhruba o 85 km južnejšie.
Brazília
Nezávislosť
Brazílska vojna za nezávislosť, ktorá sa začala už počas tohto procesu, sa rozšírila v severných, severovýchodných oblastiach a v provincii Cisplatina. 8. marca 1824 sa vzdali poslední portugalskí vojaci, 29. augusta 1825 Portugalsko oficiálne uznalo nezávislosť Brazílie.
Dňa 7. apríla 1831, vyčerpaný rokmi administratívnych zmätkov a politickými nezhodami s liberálnymi aj konzervatívnymi stranami politiky vrátane pokusu o republikánske nástupníctvo a nezmierený s tým, ako absolutisti v Portugalsku ustúpili nástupníctvu po kráľovi Jánovi VI., Pedro I. odišiel do Portugalska. Jeho úmyslom bolo získať späť korunu svojej dcéry po tom, ako sa vzdal brazílskeho trónu v prospech svojho päťročného syna a dediča, ktorý sa tak stal druhým monarchom ríše s kráľovským titulom Dom Pedro II.
Keďže nový cisár nemohol vykonávať svoje ústavné právomoci, Národné zhromaždenie preňho zriadilo regentstvo kým do doby, kým nedosiahol plnoletosť. Keďže chýbala charizmatická osobnosť, ktorá by predstavovala umiernenú tvár moci, v tomto období sa uskutočnila séria lokálnych povstaní, ako napríklad Cabanagem v provincii Grão-Pará, povstanie Malê v Salvadore da Bahia, Balaiada (Maranhão), Sabinada (Bahia). Ragamuffinskú vojnu, ktorá sa začala v Rio Grande do Sul podporoval Giuseppe Garibaldi. Tieto nepokoje vyplynuli z nespokojnosti provincií s ústrednou mocou spolu so starým a latentným sociálnym napätím, ktoré bolo vlastné obrovskému, otrokárskemu a novému nezávislému národnému štátu. Toto obdobie vnútropolitických a sociálnych otrasov, ktoré zahŕňalo aj povstanie Praieira v Pernambucu, bolo prekonané až koncom 40. rokov 19. storočia, roky po skončení regentstva, ku ktorému došlo predčasnou korunováciou Pedra II. v roku 1841.
Počas poslednej fázy monarchie sa vnútropolitická diskusia sústredila na otázku otroctva. Obchod s atlantickými otrokmi bol zrušený v roku 1850 v dôsledku britského Aberdeenského zákona, ale až v máji 1888, po dlhom procese vnútornej mobilizácie a diskusie za etické a právne odstránenie otroctva v krajine, bola táto inštitúcia formálne zrušená schválením Zlatého zákona.
Zahraničná politika monarchie sa zaoberala krajinami, s ktorými Brazília hraničila. Dlho po Cisplatínskej vojne, ktorá vyústila do nezávislosti Uruguaja, Brazília počas 58 rokov vlády Pedra II. vyhrala tri medzinárodné vojny. Boli to Platinská vojna, Uruguajská vojna a ničivá Paraguajská vojna, najväčšie vojnové úsilie v brazílskych dejinách.
Hoci väčšina Brazílčanov netúžila po zmene formy vlády v krajine, 15. novembra 1889 bola monarchia po nesúhlase väčšiny dôstojníkov cisárskej armády, ako aj vidieckych a finančných elít (z rôznych dôvodov) zvrhnutá vojenským prevratom. O niekoľko dní neskôr bola štátna vlajka nahradená novým dizajnom, ktorý obsahoval národné heslo "Ordem e Progresso", ovplyvnené pozitivizmom. V súčasnosti je 15. november Dňom republiky, štátnym sviatkom.
Prvá republika
Ranná republikánska vláda bola vojenskou diktatúrou, pričom armáda ovládala dianie v Riu de Janeiro aj v jednotlivých štátoch. Bola potlačená sloboda tlače a voľby boli kontrolované tými, ktorí boli pri moci. Až v roku 1894, po hospodárskej ("encilhamento") a vojenskej kríze (Brazílske námorné revolty), sa moci ujali civilisti a zostali pri nej až do októbra 1930.
Ak v súvislosti so zahraničnou politikou krajina v tomto prvorepublikovom období udržiavala relatívnu rovnováhu, ktorú charakterizoval úspech pri riešení hraničných sporov so susednými krajinami, porušila ju až vojna o región Acre (1899 - 1902) a účasť v prvej svetovej vojne (1914 - 1918), po ktorej nasledoval neúspešný pokus o uplatnenie významnej úlohy v Spoločnosti národov. Vnútorne sa od krízy v počas encilhamenta a námorných vzbúr začal dlhý cyklus finančnej, politickej a sociálnej nestability a trval až do 20. rokov 20. storočia, ktorý udržiaval krajinu v područí rôznych povstaní, tak civilných ako aj vojenských. náhľad|[[Getúlio Vargas (naľavo) a Franklin Delano Roosevelt (napravo), Rio de Janeiro, 1936]] Postupne cyklus všeobecnej nestability vyvolaný týmito krízami podkopal režim do takej miery, že po vražde svojho protikandidáta porazený opozičný prezidentský kandidát Getúlio Vargas, podporovaný väčšinou armády, úspešne viedol revolúciu v roku 1930. Vargas a armáda mali dočasne prevziať moc, ale namiesto toho zrušil Kongres, zrušil ústavu, vládol s mimoriadnymi právomocami a nahradil guvernérov štátov svojimi stúpencami.
V 30. rokoch 20. storočia sa uskutočnili tri neúspešné pokusy o odstránenie Vargasa a jeho stúpencov. Prvým bola konštitucionalistická revolúcia v roku 1932, ktorú viedla paulistická oligarchia. Druhým bolo komunistické povstanie v novembri 1935 a posledným pokus o puč miestnych fašistov v máji 1938. Povstanie v roku 1935 vyvolalo bezpečnostnú krízu, v ktorej Kongres odovzdal viac moci výkonnej moci. Štátny prevrat v roku 1937 viedol k zrušeniu volieb v roku 1938 a formalizoval Vargasa ako diktátora, čím sa začala éra Estado Novo - nového štátu. Počas tohto obdobia sa zvýšila brutalita vlády a cenzúra tlače.
Počas druhej svetovej vojny zostala Brazília neutrálna až do augusta 1942. Brazília bola tlačená nacistickým režimom Nemecka a fašistického Talianska v strategickom spore o južný Atlantik, a preto vstúpila do vojny na stranu spojencov. Okrem účasti v bitke o Atlantik Brazília vyslala aj expedičné sily do bojov v talianskej kampani.
Po víťazstve Spojencov v roku 1945 a konci fašistických režimov v Európe sa Vargasova pozícia stala neudržateľnou a bol rýchlo zvrhnutý ďalším vojenským prevratom. Vargas spáchal samovraždu v auguste 1954 uprostred politickej krízy po tom, čo sa vrátil k moci na základe volieb v roku 1950.
Súčasnosť
Po Vargasovej samovražde nasledovalo niekoľko krátkych dočasných vlád. Juscelino Kubitschek, ktorý mal českých predkov, sa stal prezidentom v roku 1956 a zaujal zmierlivý postoj voči politickej opozícii, ktorý mu umožnil vládnuť bez väčších kríz. Ekonomika a priemyselný sektor zaznamenali pozoruhodný rast, ale jeho najväčším úspechom bola výstavba nového hlavného mesta Brazília, ktoré bolo slávnostne otvorené v roku 1960. Kubitschekov nástupca Jânio Quadros odstúpil v roku 1961, necelý rok po nástupe do funkcie, jeho viceprezident João Goulart prevzal prezidentský úrad, ale vyvolal silnú politickú opozíciu a v apríli 1964 bol zosadený štátnym prevratom, ktorý vyústil do vojenskej diktatúry.
Nový režim mal byť prechodný, ale postupne sa uzavrel do seba a vyhlásením piateho inštitucionálneho zákona ("Ato Institucional Número Cinco – AI-5") v roku 1968 sa stal úplnou diktatúrou. Útlak sa neobmedzoval len na tých, ktorí sa v boji proti režimu uchýlili k partizánskej taktike, ale zasiahol aj inštitucionálnych oponentov, umelcov, novinárov a ďalších členov občianskej spoločnosti v krajine aj mimo nej prostredníctvom neslávne známej "operácie Kondor". Autoritársky režim dosiahol ekonomickému rozmachu a začiatkom 70. rokov dosiahol vrchol popularity. Pomaly však opotrebovanie rokmi diktátorskej moci, ktorá nespomalila represie ani po porážke ľavicových partizánov, plus neschopnosť vysporiadať sa s ekonomickými krízami tohto obdobia a tlakom obyvateľstva, spôsobili, že politika otvorenia sa stala nevyhnutnou. Zo strany režimu ju viedli generáli Ernesto Geisel a Golbery do Couto e Silva. Prijatím zákona o amnestii v roku 1979 sa v Brazílii začal pomalý návrat k demokracii, ktorý bol zavŕšený v priebehu 80. rokov 20. storočia.