cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Finger Eleven
História
Skupina Finger Eleven sa prvýkrát zoskupilia na Strednej škole Lestera B. Pearsona v Burlingtone v provincii Ontário ako skupina Rainbow Butt Monkeys. Jedno z ich prvých vystúpení bolo na školskom na vianočnom koncerte v roku 1990. V roku 1995 vydali svoje prvé CD s názvom Letters from Chutney s peniazmi, ktoré vyhrali zo súťaže hľadania rockovej skupiny na súťaži rozhlasovej stanice 97.7 CHTZ (Hits) HTZ FM s názvom Rocksearch.
Pre druhý album s názvom Tip (1997), ktorý bol vydaný cez vydavateľstvo Mercury Records a nasledujúci rok vydaný cez Windup Records, sa v marci 1997 rozhodli pre nový názov skupiny, Finger Eleven. Názov skupiny pochádza z demonahrávky ich skladby „Thin Spirits“. Bubeník Rob Gommerman po nahraní albumu Tip opustil skupinu a bol nahradený Richom Beddoeom, ktorého James Black stretol na koncerte skupiny Alice in Chains v Toronte niekoľko rokov skôr.
V roku 2000 bol vydaný tretí album The Greyest of Blue Skies. S Finger Eleven, ich rovnomenným štvrtým albumom, prišiel prielom na trhu. Oddelený singel „One Thing“ dosiahol 16. miesto v USA a objavil sa v TV reláciách ako napríklad v seriáli Scrubs, Smallville, a Third Watch. Bol neskôr použitý v edícii World Wrestling Entertainment z roku 2007, Raw, počas videa na vzdanie holdu Chrisovi Benoitovi, ktorý 25. júna spáchal samovraždu. V ten rok bola tiež nahraná duetová verzia s Amy Leeovou zo skupiny Evanescence. Okrem toho prispela skupina Finger Eleven k soundtrackom filmov The Punisher a Daredevil.
Singel „Stay in Shadow“ z roku 2004 sa dostal do soundtracku hry Burnout 3: Takedown.
Piaty album skupiny s názvom ''Them vs. You vs. Me'' vyšiel 6. marca 2007. Z toho bol oddelený „Paralyzer“. V decembri 2007 bolo vydané DVD Us-vs-Then-vs-Now, so zábermi kariéry skupiny až do tohto bodu.
V októbri 2010 sa bol vydaný album s názvom Life Turns Electric. Prvý singel albumu, „Living in a Dream“, bol vydaný pre platformu iTunes v júli toho roka. Hudobné video pre druhý singel, „Whatever Doesn't Kill Me“, bolo vydané v januári 2011.
Na konci roka 2013 opustil skupinu bubeník Rich Beddoe. Ako jeho náhrada sa nasledujúci rok do skupiny pridal Steve Mollela. V novembri 2014 nahrala skupina Finger Eleven album s Chrisom Powellom, hrajúcim na bicie, ktorý bol produkovaný na začiatku roka 2015.
Skupina Finger Eleven naplánovala tri vystúpenia v južnom Ontáriu, aby oslávili dvadsiate výročie kanadského vydania albumu Tip s termínmi 23. marca v Burlingtone, 24. marca v St. Catharines a 31. marca v Toronte.
Dňa 9. júna 2018 vystúpila skupina prvýkrát od roku 1997 ako skupina Rainbow Butt Monkeys. Hrali na festivale Sound of Music Festival v Burlingtone v provincii Ontário a predstavili svoje skladby z ich debutového albumu Letters From Chutney.
Štúdiové albumy
Ďalšie nahrávky
Single
Ďalšie single
Blanzy-lès-Fismes
Blanzy-lès-Fismes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Polohopis
Blanzy-lès-Fismes má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Blanzy-lès-Fismes má 92 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Finger Eleven (album)
Bola vydaná aj limitovaná edícia verzie na CD, ktorá prišla s bonusovým DVD obsahujúcim hudobné video skladby „Good Times“, štúdiový záznam a živé koncertné video.
Národné futbalové mužstvo Svätého Krištofa a Nevisu
Svätokrištofské národné futbalové mužstvo reprezentuje Svätý Krištof a Nevis na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Zlatý pohár CONCACAF.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1932. Svätý Krištof a Nevis sa nikdy nekvalifikovali na Majstrovstvá sveta vo futbale ani na Zlatý pohár CONCACAF. V rebríčku FIFA im patrí 139. miesto.
Melampous
Melampous alebo Melampús alebo Melampus (starogr. Μελάμπους – Melampous, ) môže byť:
Blérancourt
Blérancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Polohopis
Blérancourt má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Saint-Bauzille-de-la-Sylve
Saint-Bauzille-de-la-Sylve je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Blérancourt
Obyvateľstvo
Blérancourt má 1278 obyvateľov (2009).
Saint-Bauzille-de-la-Sylve
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Blérancourt
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Aunès
Saint-Aunès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Škvarka
Škvarka alebo oškvarok (v pluráli škvarky alebo oškvarky, nárečovo škračky ) je zvyšok slaniny po vypražení. Na Slovensku aj v dalších krajinách sú škvarky najčastejšie získávané z bravčovej slaniny.
Príprava škvarkov môže prebiehať tak, že sa masť s kúskami mäsa nakrája na kocky, ktoré sa následne vhodia na rozpálenú panvicu.
Pri väčších objemoch sa škvarenie vykonáva v hrnci či kotli, do ktorého je vložené na kocky nakrájanú masť s trochou vody, ktorá zabráni pripáleniu masti pred jeho čiastočným rozpustením. Po zliatí vyškvarenej masti je možné škvarky samostatne dopiecť s možnosťou pridaním trochy mlieka pre zjemnenie chuti.
Po škvarení je možné ich dochutiť soľou a rascou pre lepšiu chuť. V niektorých oblastiach sa zo škvarkov mletím vyrába škvarková nátierka a tiež sú známe aj škvarkové placky alebo škvarkové pečivo.
Slovenská lakrosová liga
Slovenská lakrosová liga (skr. SLL) je slovenská lakrosová súťaž mužov. Prebieha od roku 2010 a organizuje ju Slovenská lakrosová federácia (SLF). Najúspešnejším tímom je Tricksters LT Bratislava, ktorý zvíťazil 9-krát.
V rokoch 2018 a 2019 sa ligy nezúčastnili tímy Tricksters LT Bratislava a Bats Bratislava Lacrosse, ktoré účinkovali v medzinárodnej Dunajskej lakrosovej lige, resp. Českej boxlakrosovej lige.
Prehľad sezón
Kvôli neúčasti viacerých klubov sa namiesto SLL organizovala tzv. Slovak Lacrosse League Tour v piatich rôznych dejiskách na propagáciu lakrosu na Slovensku
Mastos
náhľad|Čiernofigúrový mastos, cca [[530 pred Kr., Walters Art Museum]] Mastos (, doslova „prsník“) je typ starogréckej nádoby. Mastos (mn. č. mastoi), čašu v tvare ženského prsníka s dvomi uchami (môžu byť orientované horizontálne, ale podobne ako atický štandardný skyfos typu B jedno horizontálne a druhé vertikálne ), používali ako bežné poháre na pitie alebo na votívne účely. Aby sa z neho pilo čo najpohodlnejšie, držali mastos za zvislú rúčku, keď sa nepoužíval, zavesili ho za horizontálnu rúčku na stenu. Ich výzdoba bola najmä čiernofigúrová (od začiatku 6. stor. pred Kr.) a neskôr aj červenofigúrová.
Pilo sa z nich zrejme hlavne pri symposiach (alebo rituálne pri dionýziach ), ktoré boli obľúbenou formou súkromných zábav gréckych mužov (mohli na nich byť prítomné aj hetéry, ktoré obstarávali zábavu). Pili z nich víno, a to väčšinou miešané s vodou a umelo prisladzované. Pitie piva a nezriedeného vína považovali za barbarský zvyk. Lúhované nápoje ako čaj a káva a ani žiadne destilované liehoviny ešte neexistovali. náhľad|Atický čiernofigúrový mastoid, [[Herakles (mytológia)|Herakles a krétsky býk, cca 500 – 475 pred Kr.]]
V dávnych gréckych, rímskych a etruských tradíciách boli používané tiež rituálne alebo ako votívne dary. Piť mlieko z mastosu mohlo symbolizovať potenciálne znovuzrodenie po smrti. V gréckej mytológii nesmrteľnosť získal hrdina Hérakles, keď sa ako dojča napil božského mlieka z prsníka Diovej manželky Héry. Verziou mastosu bol mastoid, beznohá čaša (pohár) s plochým dnom a vyhnutým ústím. Mastoid bol podobný ako mastos, len dno mal širšie. Hrnčiar na hrnčiarskom kruhu najprv vytvoril z hliny telo budúcej čaše a jej vrchné ústie ohol smerom von. Dokončil ju buď bez rúčok, alebo pridal k jej ramenám horizontálne rúčky pripevnené kúsok pod okraj. Ikonograficky výzdoba mastoidov častejšie súvisela s ich funkciou ako čaše na víno. Tvar tejto keramickej čaše (podobný ženskému prsníku) sa začal objavovať v Atike koncom 6. stor. pred Kr., ale predpokladá sa, že jeho pôvod pochádza z kovových pohárov podobného tvaru používaných na Blízkom východe, najmä v Perzii.
Michal Lacko
Michal Lacko SJ (* 19. január 1920, Krásna nad Hornádom – † 21. marec 1982, Rím) bol gréckokatolícky kňaz, jezuita, vysokoškolský profesor a vzdelanec.
Život
Po gymnaziálnych štúdiách v Košiciach, počas ktorých býval v jezuitskom internáte, sa v roku 1938 rozhodol vstúpiť do rehole jezuitov. Noviciát absolvoval v Záhrebe, kde sa u neho prebudil záujem o cyrilo-metodskú problematiku.
V roku 1945 odišiel na štúdiá do Ríma, kde bol 6. mája 1948 vysvätený na kňaza v byzantskom obrade biskupom Alexandrom Jevreinovom v Chráme sv. Antona Veľkého pri Pápežskom ruskom kolégiu (Russicum). Keďže sa už nemohol vrátiť na Slovensko, zostal pôsobiť v Ríme a neskôr sa stal profesorom na Pápežskom východnom inštitúte a na Pápežskej Gregorovej univerzite (Gregoriane). Snažil sa pomáhať Slovákom v zahraničí a neúnavne informoval o prenasledovaní kresťanov, najmä gréckokatolíkov, vo vtedajšom Česko-Slovensku. Bol konzultorom Kongregácie pre východné cirkvi a členom prípravnej odbornej komisie pre otázky východných cirkví počas Druhého vatikánskeho koncilu. Bol tiež spoluzakladateľom Slovenského ústavu sv. Cyrila a Metoda v Ríme a významne sa zaslúžil o zriadenie slovenskej gréckokatolíckej eparchie v Toronte.
Čierny kostol (Brašov)
Čierny kostol je gotický evanjelický kostol z obdobia stredoveku nachádzajúci sa v historickom centre mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je považovaný za najvýznamnejšiu pamiatku Brašova.
Michal Lacko
Život
Umrel nečakane 21. marca 1982, pochovaný bol v jezuitskej hrobke na cintoríne Campo Verano. V marci 2002 boli jeho pozostatky prevezené do Košíc a uložené na Cintoríne sv. Rozálie, vedľa hrobu p. Michala Fedora, SJ.
Čierny kostol (Brašov)
Názov
Názov kostola je odvodený od toho, že v roku 1689 v dôsledku vojen s Osmanskou ríšou postihol okolie kostola veľký požiar, pri ktorom bol vonkajšok kostola obhorený a steny ostali pôsobením ohňa čierne.
Michal Lacko
Život
Pomenovali po ňom Centrum spirituality Východ - Západ Michala Lacka, vysunuté vedecko-výskumné pracovisko Teologickej fakulty Trnavskej univerzity.
Čierny kostol (Brašov)
Charakteristika a dejiny
Výstavba kostola sa začala v roku 1377 a kostol zpočiatku niesol meno kostol svätej Márie. V roku 1421 bola podstatná časť konštrukcie zničená počas tureckého nájazdu a tak bola výstavba kostola dokončená až v roku 1477. Budova kostola je pomerne veľkých rozmerov, dosahuje dĺžky až 90 metrov, šírka stavby sa pohybuje medzi 25 až 37 metrami a výška v najvyššom mieste veže dosahuje až 65 metrov. Vnútrajśok kostola má kapacitu až 5000 ľudí.
Michal Lacko
Dielo
Michal Lacko napísal viacero kníh, vydával časopisy pre Slovákov v exile, okrem iného bol dlhý čas editorom Slovak Studies. Jeho najznámejšie diela sú:
Čierny kostol (Brašov)
Charakteristika a dejiny
V roku 1689 postihol okolie budovy rozsiahly požiar, ktorý poničil fasádu, ktorej renovácia trvala následujúcich približne 100 rokov. Okrem fasády bola zničená počas požiaru aj strecha budovy, súčasná strecha je teda tiež z obdobia po tejto udalosti.
Michal Lacko
Dielo
V jeho publikačnej činnosti je aj mnoho článkov s liturgickou tematikou. Zaslúžil sa aj o reedíciu knižky Chváľme Boha o. Pavla Spišáka po obnovení činnosti gréckokatolíckej cirkvi v Česko-Slovensku v roku 1968.
Čierny kostol (Brašov)
Charakteristika a dejiny
V roku 1866 bol v kostole vybudovaný neogotický oltár a od roku 1924 je budova vykurovaná. V rokoch 1937 až 1944 boli z exteriéru kostola odstránené sochy, ktoré boli nahradené kópiami a originály boli umiestnené v interiére kostola, aby nedochádzalo k ich poškodzovaniu vplyvom poveternostných podmienok. V roku 1977 prebehla renovácia kostola, ktorý bol poškodený zemetrasením v tom istom roku.
Jilmová skála
Jilmová skála je prírodná pamiatka ev. č. 934 v okrese Prachatice. Nachádza sa na Šumave, východne od obce Horní Vltavice. Je súčasťou CHKO Šumava.
Predmetom ochrany je súbor prirodzených lesných porastov v smreko-bukovom vegetačnom stupni Šumavy, kde sa v minulosti hojne vyskytovali bresty. Dôležitá porovnávacia plocha pre stanoviskový prieskum. Za povšimnutie stoja tiež skaly a horniny, na ktorých sa tieto porasty vyvinuli − migmatitizované biotitické pararuly, cordieritické nebulitické migmatity a pokročilé anatexity tvoria výrazné skaly, modelované periglaciálnym zvetrávaním (mrazové zruby, tory a skalné hradby, suťoviská).
Third Cambridge Catalogue of Radio Sources
Third Cambridge Catalogue of Radio Sources (doslova Tretí cambridgeský katalóg rádiových zdrojov, skratka 3C) je astronomický katalóg nebeských rádiových zdrojov detegovaných pôvodne na frekvencii 159 MHz a následne na frekvencii 178 MHz.
3C
Bol vydaný v roku 1959 členmi Radio Astronomy Group na University of Cambridge. Odkazy na záznamy v tomto katalógu vo vedeckej literatúre používajú predponu 3C, za ktorou nasleduje číslo záznamu s medzerou, napr. 3C 273. Katalóg bol vytvorený na základe pozorovaní Cambridgeského interferometra na západnej strane Cambridgu. Interferometer sa predtým používal na prieskum 2C, publikovaný v roku 1955.
3CR
Katalóg sa následne revidoval v roku 1962 pomocou pozorovaní na frekvencii 178 MHz a po mnoho rokov sa „3CR“ považovalo za konečný zoznam jasnejších rádiových zdrojov na severnej nebeskej pologuli. Výsledkom revízie bolo vyradenie niekoľkých zdrojov z katalógu (napríklad zdrojov pod limitom toku 9 Jy) a pridanie ďalších. Aby sa predišlo prečíslovaniu existujúcich zdrojov (ktoré boli uvedené v poradí rektascenzie), boli tieto nové zdroje pridané pomocou desiatkovej prípony. Napr. 3C 323.1 nasleduje po 3C 323 v rektascenzii a predchádza 3C 324.
3CRR
Ďalšia revízia z roku 1983, nazvaná 3CRR alebo 3CR², zahŕňala galaxie, ktoré neboli detegované v pôvodnom katalógu kvôli nedostatkom pôvodných pozorovaní, ale inak spĺňajú limity toku a deklinácie. Tento nový katalóg, ktorý zahŕňa všetky extragalaktické rádiové zdroje na severnej pologuli s hustotou toku 178 MHz > 10,9 Jy, deklináciou väčšou ako 10 stupňov a galaktickou zemepisnou šírkou väčšou ako 10 stupňov alebo menšou ako -10 stupňov, je kompletná vzorka rádiových galaxií a kvazarov. Vylučuje množstvo dobre známych 3C/3CR objektov, vrátane všetkých zvyškov supernov z 3C, ale aj niektorých známych rádiových galaxií, ktoré sú v rozpore s deklináciou, hustotou toku alebo obmedzeniami galaktickej zemepisnej šírky. Objektom, u ktorých sa zistilo, že pozostávajú z viacerých komponentov spojených s rôznymi objektmi, bola pridelená abecedná prípona (postupne A, B atď.), aby bolo jasné, ktorý komponent bol súčasťou vzorky: napr. rádiová galaxia 3C 66B je súčasťou vzorky, ale objekt BL Lac 3C 66A nie je.
Saint-Bauzille-de-Montmel
Saint-Bauzille-de-Montmel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Super Junior
Za tú krátku dobu, čo sú na scéne, sa stihli rozdeliť do niekoľkých menších podskupín, pričom každá sa sústredí na iný štýl hudby a priťahuje tak rôzne druhy obecenstva. Vďaka svojej obľúbenosti sa tak väčšina z nich začala sústrediť aj na iné smery zábavného priemyslu – ako je herectvo a hosťovanie. Ako skupina dostali celkom trinásť hudobných cien od M.net Asian Music Awards, šestnásť od Golden Disk Awards a sú druhou spievajúcou skupinou, ktorá vyhrala titul "Favorite Artist Korea" na MTV Asia Awards v roku 2008.
SuJu sú známi nielen pre svoju mladosť, ale aj pre energiu a humor, ktoré do hudobného sveta prinášajú. Preto sa tiež často stávajú hosťami rôznych show, aby obecenstvo pobavili. Vďaka priateľstvu a tímovej práci sa im tak dostáva úspechu – je známe, že už pred ich debutom (ako im odporučili v SM Entertainment) spolu bývali v jednom apartmáne, aby sa lepšie spoznali. Heechul sa potom priznal, že keby to nebolo pre nich, Super Junior by opustil a venoval by sa radšej iba hereckej kariére.
Začiatky
Super Junior 05 oficiálne debutovali 6. októbra 2005 v SBS programe Popular songs so songom "TWINS (Knock Out)". Ich debut prilákal aj mnoho fanúšikov z Číny a Japonska. Full štúdiový album bol vydaný o mesiac neskôr a skončil na 3. mieste v mesačnom MIAK K-pop charte. V marci roku 2006 začalo SM Entertainment naberať nových členov pre ďalšiu SuJu generáciu. Ale plány sa zmenili po tom, čo spoločnosť prijala 13. člena, Kyuhyuna, (máj 2006) a zastavila tak budúce generácie SJ. Skupina odobrala príponu "05" a bola tak oficiálne uvedená ako Super Junior. Obrovský úspech zaznamenali ďalšie leto so singlom "U" – bol tak ich najväčším hitom vo všetkých chartoch až do vydania "Sorry, Sorry" v marci 2009.
Super Junior - K.R.Y.
Prvá podskupina Super Junior - K.R.Y. (Kyuhyun, Ryeowook, Yesung) debutovala v novembri 2006, keď naspievala hlavnú pesničku ku kórejskej dráme Hyena s názvom "The One I Love" na televíznom programe KBS. Špecializuje sa na trúchlivé pesničky, R&B – štýl balady.
Super Junior-T
Ďalšia podskupina, Super Junior-T, sa objavila vo februári roku 2007 – ich prvým singlom sa stal "Rokkugo", dva dni na to s ním debutovala na Popular Songs. Členovia sú Leeteuk (leader), Heechul, Shindong, Eunhyuk, Kangin a Sungmin. Pretože chceli s novou podskupinou zoznámiť aj ďalších potenciálnych fanúšikov, tak s pomocou známej ženskej komediálnej dvojice Moeyan (majú talent pre skríženie vtipu s tancom a spevom) v Japonsku zaspievali Rokkugo na jap. verzií, "ROCK & GO".
Super Junior-M
Super Junior-M, ako tretia SuJu podskupina, prišla neskôr – v októbri roku 2007. SM Entertainment ich predstavila ako skupinu slúžiacu nielen k utuženiu dobrých vzťahov so susednou Čínou. Kým ich vytvorenie spôsobilo krátky spor medzi fanúšikmi a manažmentom, zaznamenali fenomenálny úspech na strane čínskeho obyvateľstva – mali tak možnosť usporiadať viac ako dva kompletne vypredané koncerty v Hong Kongu a stali sa tými, o ktorých sa najviac hovorilo. Súčasne sa tak stali hudobnou skupinou č. 1 v podpisovaní zmlúv s Čínou. Špecializujú sa na čínsky spievané piesne a kórejske prerábky songov Super Junior.
Blesmes
Blesmes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Super Junior
Super Junior-M
Členmi SuJu-M sú: Hangeng (líder, pred tým ako odišiel), Siwon, Kyuhyun, Donghae, Ryeowook a ZhouMi s Henrym – tí dvaja poslední ako jediní nie sú členmi pôvodných SuJu. Hangeng bol po svojom odchode nahradený Sungminom a Eunhyukom.
Blesmes
Polohopis
Blesmes má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Super Junior
Super Junior-Happy
Keďže skoro polovica členov momentálne nemohla byť v Kórei prítomná a chcelo sa zabrániť zmiznutiu SuJu z kórejských hudobných rebríčkov, bola toho istého roku vytvorená ďalšia a (zatiaľ) posledná podskupina. Skladá sa z piatich členov zo SuJu-T + Yesunga, nesie názov Super Junior-Happy. Dňa 5. júna 2008 vydali svoj prvý singel "Cooking? Cooking!".
Blesmes
Obyvateľstvo
Blesmes má 376 obyvateľov (2009).
Super Junior
Donghae & Eunhyuk
Donghae a Eunhyuk vytvorili podskupinu v roku 2011 a sú najnovšou a zároveň najmenšou podskupinou Super Junior. Toto duo vydalo svoj prvý singel s názvom "떴다 오빠 (Oppa, Oppa)" dňa 16. decembra 2011 cez rôzne kórejské hudobné portály ako Melon, Bugs, Mnet a ďalšie. V ten istý deň odohrali svoje prvé debutové vystúpenie na Music Bank. V priebehu ďalších týždňov podskupina vystupovala s "Oppa, Oppa" v rôznych show ako M!Countdown, Inkigayo, Music Core a Music Bank. Singel obsahuje dve piesne - "Oppa, Oppa" a "First Love". 19. júna 2013 vydalo duo svoj druhý japonský singel s názvom "I Wanna Dance".
Hudba
Super Junior do dnešného dňa vydali celkom osem štúdiových albumov - SuperJunior05 (TWINS), Don't Don, Sorry, Sorry; Bonamana, Mr. Simple, Sexy, Free & Single, Mamacita ayaya a Magic, ktorý sa skladá z dvoch časti Devil {obsahuje 10 piesni} a Magic {obsahuje 4 piesne}. Sú oceňovaní hlavne pre svoju hlasovú harmonizáciu, pre umenie spojiť rozsahy hlasov jednotlivých členov → Leeteuk, Heechul, Hangeng, Sungmin, Eunhyuk, Donghae a Ryeowook sú tenoristi, kým Yesung, Kangin a Siwon barytonisti a Shindong, Kibum a Kyuhyun spievajú basom. Za hlavných spevákov sa považujú Yesung, Sungmin, Ryeowook a Kyuhyun a ako hlavní rapperi Shindong, Eunhyuk a Kibum (niekedy ich podporuje Heechul a Donghae). Rappové texty k piesňam píše Eunhyuk.
Tanec
Je pravda, že ešte pred svojím debutom SuJu vystúpili s hip hopovým tanečným predstavením, vďaka ktorému demonštrovali skvelú tanečnú synchronizáciu. Niektorí členovia sa tiež zúčastnili rôznych "battle", teda tanečných súťaží. Ich tanečný štýl je široko označovaný ako "street dancing", obsahujúci prvky hip hopu ako je popping, Waving, sliding a liquid dancing. Väčšina ich piesní vyžaduje profesionálne pohyby dobrých tanečníkov - ako ich kráľ je označovaný Eunhyuk, v závese za ním Donghae, potom Shindong, Hangeng a Sungmin: týchto päť tiež najčastejšie vystupuje sólovo alebo vpredu skupiny. K tancovaniu sa okrem iného hodí poznať pohyby z bojových umení - v tých sú zbehlí Hangeng so Sungminom.
Štýl
Pri ich comebacku v roku 2009 sa ukázalo, že sa "chlapci zmenili v mužov". V "Sorry, Sorry" spojili živé tempo so štýlovým oblečením (saká, frak, kravaty, okuliare, rukavice, ...) Vrátili sa späť k prírodnej farbe vlasov a ku krátkym zostrihom. O pár mesiacov neskôr sa pri nahrávaní klipu k "It's You" priklonili k nenútenému vzhľadu, ktorý však stále pôsobil "sviežo".
Turné a koncerty
Turné podskupín
Pridružené turné
Kórejská diskografia
Štúdiové albumy
Single
Koncertné albumy
Japonská diskografia
Štúdiové albumy
Single
Oloron-Sainte-Marie
Oloron-Sainte-Marie môže byť:
Gratianov dekrét
náhľad|Stránka zo stredovekého iluminovaného rukopisu Gratianovho dekrétu Gratianov dekrét alebo Graciánov dekrét je súkromná zbierka takmer 3 800 textov, ktoré sa dotýkajú všetkých oblastí cirkevnej disciplíny a práva. Jeho autorom bol taliansky cirkevný kánonista Gratianus (Gracián). Dekrét bol základnou a najvýznamnejšou zbierkou katolíckeho cirkevného práva do roku 1917 (vydanie CIC). Aj jeho podobu však výrazne ovplyvnil.
Dekrét sa skladá z kapitol a skôr než o zbierku práva ide o učený traktát. Okrem zozbieraného práva obsahuje aj predpisy svetského práva, morálne a dogmatické predpisy, ako aj citáty z prác cirkevných otcov. Bol aj literárnym dielom. Z hľadiska vedy sú významné Gratianove logické argumenty a teoretické výroky (dicta) používajúce metódy scholastiky.
K vlastným prameňom práva v ňom patrili iba výsledky predchádzajúcej činnosti kompetentných cirkevných zákonodarcov. Významné však boli aj nenormatívne časti, dodatky a logický kontext či systematizácia v ktorej boli zoskupené. Bežne bol v právnej praxi používaný a bol vnímaný ako jediná právna zbierka (collectio unica).
Neskôr bol sčasti použitý ako prvá časť Korpusu kánonického práva. Patril tiež k základným textom používaným na univerzitách a vzniklo množstvo glosátorských prác k nemu. Nevýhodami Dekrétu bolo, že obsahoval aj zbierky neskôr označené za falzifikáty (napr. Pseudo-izodoriánske dekretálie) a viacero nepresností. Z najstarších období sa zachovali dve varianty Dekrétu. Starší a kratší obsahujúci dicty a 1860 kapitol a o pár rokov mladšia, viac právnická verzia s 3945 kapitolami.
Historický kontext a vznik
Vytvorením Dekrétu Gratianus nadviazal na dlhodobé snahy pápežov posilniť postavenie cirkvi voči svetským panovníkom. V 10. storočí nový model hierarchického usporiadania cirkvi vytvorila gregoriánska reforma, ktorá výrazne posilnila postavenie pápeža voči miestnym biskupom. V 11. storočí zase prepukol spor o investitúru, ktorý sa v roku 1122 snažil vyriešiť Wormský konkordát. Ani ten však vzťahy medzi svetskou mocou a cirkevnou mocou neriešil. Obe strany svoje názory a požiadavky formulovali prostredníctvom práva. Cirkevní právnici (papalisti) mali ale v tomto období voči svetským legistom značnú nevýhodu. Cirkevné právo bolo rozdrobené a jednotlivé partikulárne práva často nejednotné či dokonca protichodné. Mnohé cirkevné zbierky boli zastarané a existovalo aj veľké množstvo používaných podvrhov. Gratianus sa preto právo snažil harmonizovať a posilniť ním postavenie pápeža a cirkvi. To sa prejavilo napríklad aj v tom, že pápežské dekretálie nazval kánonmi (canones), čo bol zaužívaný názov pre rozhodnutia koncilov. Pápežské zákonodarstvo tak i vďaka nemu začalo postupne v katolíckom svete dominovať. Dekrét patril k posledným no najdôležitejším výsledkom gregoriánskej reformy 10.11. storočia a vyvrcholil prvé obdobie dejín cirkevného práva.
Presný dátum vzniku Dekrétu nie je známy, pravdepodobne sa tak však udialo niekedy okolo roku 1140 v Bologni. Dekrét totižto obsahuje aj kánony Druhého lateránskeho koncilu z roku 1139.
Opis
náhľad|Stránka z iluminovaného manuskriptu Gratianovho dekrétu Dekrét možno označiť za učený traktát. Nie je iba zbierkou dovtedy prijatého cirkevného práva, ale autor v ňom používa aj reflexie a právnické tvrdenia podložené scholastickou historicko-kritickou metódou. Tvrdenia sa snaží dokázať argumentmi a rozpory odstrániť dialektickou argumentáciou. Okrem argumentov prijatých z predchádzajúcich zbierok použil Gratianus aj zhrnutia (summaria) v ktorých popisoval, ako jednotlivé ustanovenia vykladá. Šlo o krátke teoretické výroky, sylogické úvahy, v ktorých bola vyjadrená právna zásada alebo interpretácia normy. Nazývané sú aj paragraphi alebo častejšie dicta (Gratiani). Ďalšími dodatkami v diele sú rubriky (nadpisy kánonov a ich obsah) a inskripcie (nadpisy s prameňmi). Vďaka nim možno normy zaradiť podľa pôvodu a času, významu a teritoriálnej pôsobnosti, ako i podľa možnosti udelenia dišpenzu. Zároveň je vďaka tomu možné ľahko použiť metódy a princípy právneho výkladu. Dielo bolo obľúbené pre jeho dôslednosť a systematiku v používaní dialektickej argumentácie. Na právne problémy nenazeral prísne formalisticky, ale prakticky využívajúc právne princípy ako napr. princíp kánonickej miernosti.
Dekrét ako prameň cirkevného práva
Názory na postavenie Dekrétu v rámci právneho poriadku Katolíckej cirkvi sa líšia. Keďže Gratianus nedisponoval zákonodarnou mocou Katolíckej cirkvi, dekrét sám o sebe nie je vlastným formálnym prameňom práva a ide len o súkromné akademické dielo. V ňom zoskupené právne normy prijaté kompetentnými zákonodarnými autoritami (koncily, snemy, pápež) však prameňmi práva sú. I napriek tomu, že Dekrét nemal povahu oficiálneho prameňa práva, bol všeobecne akceptovaný a používaný. Podľa niektorých názorov minimálne niektoré jeho časti sa právom Katolíckej cirkvi stali vďaka tomu, že boli prijaté a uznávané ako právna obyčaj. Niektorí kánonisti zároveň Dekrétu priznávajú aj status všeobecného cirkevného zákonníka. Tieto teórie, respektíve ich argumenty však majú niekoľko nedostatkov. Podľa jedného argumentu Dekrét ako zákonník schválil v už 12. storočí pápež Eugen III. Listina, ktorá to však dokazuje je falzifikát. Ďalším argumentom je, že pápeži 16. storočia, ktorí Dekrét nechali korigovať ho minimálne mlčky uznali. Gregor XIII. ho dokonca uznal ako oficiálny pre používanie úradmi i na školách. Ani tento fakt však neznamenal jeho formálne schválenie a promulgáciu. Nakoniec v 18. storočí pápež Benedikt XIV. jasne vyjadril, že Dekrét samotný formálnym prameňom práva nie je.
Národohospodárska fakulta Ekonomickej univerzity v Bratislave
Národohospodárska fakulta Ekonomickej univerzity v Bratislave (skr. NHF) poskytuje vysokoškolské vzdelanie vo všetkých troch stupňoch štúdia: bakalárske, inžinierske a doktorandské. Fakulta okrem iného ponúka bakalársky a magisterský študijný program v spolupráci s Právnickou fakultou Univerzity Komenského v Bratislave. Okrem toho poskytuje možnosť získať súčasne titul Ing. a MSc. z renomovanej anglickej univerzity Nottingham Trent University (v študijnom programe Financie a dane) alebo talianskej University of Pavia (v študijnom programe Financie a dane a Finančné trhy a investovanie).
Gratianov dekrét
Dekrét ako prameň cirkevného práva
náhľad|Detail z Gdanského manuskriptu Gratianovho dekrétu|vľavo
Pramene použité v Dekréte
V diele bolo použité rozsiahle množstvo prameňov. Okrem pôvodných prameňov cirkevnej normotvorby čerpal aj zo starších cirkevných zbierok ako napr. Dionýziana, Pseudo-izodoriánske dekretálie, Buchardov dekrét, Zbierky Iva z Chartes, či zo Zbierky venovanej Anselmovi. Formálnou predlohou mu bolo Pojednanie o milosti a spravodlivosti od Algera z Lutychu. Niektoré časti v Dekréte vychádzajú aj z rímskeho práva (asi 200 úryvkov) a z germánskeho práva. Hoci bol Gratianus znalý rímskeho práva, podľa vedeckých štúdií tieto časti často pochádzajú až z pera jeho komentátorov. Okrem toho sa v Dekréte nachádzajú citácie zo Svätého Písma a z prác cirkevných otcov (napr. Etymológie Izidora zo Sevily, citáty z Augustína Aurelia či Cypriána a iných).
Národohospodárska fakulta Ekonomickej univerzity v Bratislave
Súčasný stav
1. stupeň štúdia: so štandardnou dĺžkou štúdia 3 roky:
2. stupeň štúdia: so štandardnou dĺžkou štúdia 2 roky:
Gratianov dekrét
Štruktúra
Časť celkovo obsahuje 973 kánonov. Skladá sa zo 101 dištinkcií, ktoré sú ďalej rozdelené na kánony. Počiatočných 20 dištinkcií je úvodom do diela a sú označené ako principium resp. initium. Je v nich popísaný charakter prameňov práva a ich rozdelenie. Nejde pri tom len o právo čisto cirkevné, ale aj o svetské (spolu jedna skupina ako mravy) a právo prirodzené (ius naturale, im nadradené). Niekedy sa preto táto časť označuje aj ako Traktát o zákonoch (Tractatus de legibus). V ďalších dištinkciách sa venuje cirkevným úradom a klerikom. Časť nie je príliš systematická.
Národohospodárska fakulta Ekonomickej univerzity v Bratislave
Súčasný stav
3. stupeň štúdia: so štandardnou dĺžkou štúdia 3 roky a absolventským titulom "PhD.".
Gratianov dekrét
Štruktúra
Ide o najrozsiahlejšiu časť. Celkovo sa delí na 36 káuz, ktoré sa ďalej delia na otázky a kánony (celkovo 2 576 kapitol). Kauzy sú krátke ustanovenia hypotetických prípadov, ku ktorým a viažu možné otázky. Obsahovo spracúvajú rozličné témy od procesného práva, po trestné, manželské, rehoľné a majetkové právo, ako i informácie o a pokání (Tractatus de poenitentia, po slovensky Traktát o pokání). Traktát má samostatné členenie na dištinkcie a kánony. Celkovo sa druhý časť spravidla zaoberá spornými otázkami, ktoré rieši dialektickou argumentáciou. Práve tu sa najviac prejavuje Gratianova exegéza a systematizácia.
Národohospodárska fakulta Ekonomickej univerzity v Bratislave
Celkový počet študentov
Dáta o vývoji počtu študentov na Národohospodárskej fakulte Ekonomickej univerzity nám poskytujú zaujímavý pohľad na dynamiku štúdia na tejto fakulte. V roku 2006 sme zaznamenali vysoký počet 2904 študentov, čo naznačuje vysokú popularitu a dôveru vo fakultu. Avšak nasledujúci rok, v roku 2007, sa tento počet mierne znížil na 2840 študentov, čo nám dáva priestor na zamyslenie sa nad faktormi, ktoré mohli prispieť k tomuto poklesu. Zaujímavé je, že počas nasledujúcich rokov až do roku 2014 sme svedkami postupného poklesu počtu študentov na fakulte. Tento pokles môže signalizovať rôzne faktory, ako napríklad zmeny v preferenciách študentov alebo konkurenciu zo strany iných fakúlt. Avšak od roku 2015 sme svedkami obratu a začínajú rásť počty študentov na fakulte. Tento trend rastu, ktorý trvá až do súčasnosti, môže byť dôsledkom zlepšenej reputácie fakulty, atraktívnych študijných programov či zvýšenej efektivity náboru nových študentov. Najnovšie dáta z roku 2022 ukazujú, že počet študentov dosiahol hodnotu 1436, čo predstavuje zaujímavú štatistiku o súčasnom záujme o štúdium na Národohospodárskej fakulte Ekonomickej univerzity. Celkovo nám tieto dáta z výročných správ ponúkajú zaujímavý pohľad na vývoj počtu študentov na fakulte, ktorý je dôležitým ukazovateľom záujmu študentov o štúdium v oblasti národohospodárstva a ekonomiky.
Gratianov dekrét
Štruktúra
Člení sa na 5 dištinkcií a ďalej na 396 kapitol. Niektorí bádatelia vyslovujú hypotézu, že časť vznikla vyčlenením 37 kauzy druhej časti. Obsahuje predpisy o liturgii, sviatostiach a sväteninách.
Národohospodárska fakulta Ekonomickej univerzity v Bratislave
Celkový počet študentov
V období od roku 2006 do roku 2022 sme na Národohospodárskej fakulte Ekonomickej univerzity sledovali zaujímavé trendy v počte študentov. Počet denných študentov bakalárskeho štúdia (Bc.) postupne rástol od roku 2006 a dosiahol vrchol v roku 2010 s 1129 študentmi. Odvtedy sa však začal mírnym poklesom. Napriek tomu zostáva Bc. štúdium najobľúbenejším programom na fakulte. Naopak, počet denných študentov inžinierskeho štúdia (Ing.) začal klesať od roku 2011. V rokoch 2014 a 2015 sme zaznamenali výrazný pokles. Napriek miernemu zotaveniu v neskorších rokoch počet študentov Ing. štúdia zostáva nižší v porovnaní s Bc. štúdiom. Počet doktorandských študentov (PhD.) sa pohyboval na relatívne stabilnej úrovni počas celej sledovanej obdoby. Zaznamenali sme menšie výkyvy, ale celkovo sa počet PhD. študentov pohyboval okolo 30-60. Celkový počet študentov na fakulte sa od roku 2006 do roku 2022 pohyboval v rozmedzí od 931 do 1924 študentov. Počet študentov dosiahol vrchol v roku 2006 a postupne klesal v nasledujúcich rokoch. V posledných rokoch sme však pozorovali určitý stabilizačný trend s miernym nárastom v roku 2020. Tieto trendy v počte študentov odzrkadľujú zmeny vo voľbe študijných programov a sú dôležité pri plánovaní budúcich stratégií na Národohospodárskej fakulte Ekonomickej univerzity.
Gratianov dekrét
Glosátori a korektori
Už krátko po vydaní bol Dekrét používaný ako učebná pomôcka na univerzite v Bologni a neskôr aj v ďalších európskych univerzitách ako Paríž či Padova. Učenci zvaní dekrétisti dielo komentovali a ďalej vysvetľovali, čo robili buď priamo do Dekrétu (glosy) alebo do osobitných traktátov. V prípade, že boli poznámky zapísané priamo do manuskriptu boli často opisované spolu s Dekrétom a stali sa jeho trvalou súčasťou. Glosátori zároveň opravili (no i vytvorili) niektoré chyby v Dekréte. Medzi najvýznamnejších glosátorov Dekrétu patrili Hugo z Pisy, Rufinus, Bazianus či Johannes Faventinus z Faenzy. V 13. storočí glosy v diele Glossa ordinaria usporiadal Johannes Teutonicus. Jeho Glossa sa stala trvalou súčasťou vydaní Dekrétu a niektoré jej časti sa dokonca stali súčasťou cirkevnej právnej obyčaje.
V neskoršom období na činnosť glosátorov nadviazali pápeži, ktorí v 16. storočí menovali viacerých tzv. rímskych korektorov. Korektori mali opraviť ako chyby v Dekréte, tak i chyby v glosách a vytvoriť vyhovujúci nástroj pre štúdium i prax. Na mnohé miesta Dekrétu dosadili autentické texty z ktorých Gratianus čerpal, no ktoré používal len spamäti. Ani korektorom sa však nepodarilo odstrániť všetky chyby. Hodnota ich práce je navyše len náuková, pretože ich úpravy nemajú hodnotu prameňa práva.
Bohain-en-Vermandois (obec)
Bohain-en-Vermandois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Polohopis
Bohain-en-Vermandois má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Bohain-en-Vermandois má 6021 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Archeologické múzeum (Chisaria)
Archeologické múzeum        je múzeum     založené v druhej polovici 20. storočia, ktoré sa nachádza v meste Chisaria v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Múzeum patrí medzi 100 národných turistických objektov Bulharska.
Lokalita
Múzeum leží v centrálnej časti mesta Chisaria na ulici Al. Stambolijski č. 8.
Dejiny
Začiatok múzejnej práce v Chisarii sa datuje do roku 1933, keď skupina nadšencov založila archeologickú spoločnosť. Predsedom združenia sa stal miestny patriot, generál Todor Markov, ktorý bol aj hlavným iniciátorom založenia spolku.
Z predmetov zhromaždených spolkom bola založená muzeálna zbierka. Múzejná zbierka sa v tom čase nachádzala v priestoroch vily „Momina“, ktorá patrila priamo predsedovi a zakladateľovi spolku generálovi Markovovi. Zbierka bola v roku 1957 (udávaný je aj rok 1953)  vyhlásená za štátne múzeum.
V roku 1967 (udávaný je aj rok 1962) bolo múzeum preklasifikované a získalo štatút archeologického múzea.
Charakteristika
V múzeu sa nachádzajú dve stále expozície: hlavné archeologické oddelenie  (s pridelenými dvoma sálami, lapidáriom a nádvorím) a stála etnografická expozícia. Expozícia je doplnená vysvetľujúcimi textami v bulharčine a angličtine, ako aj fotografickým materiálom, mapami a plánmi niektorých preskúmaných archeologických lokalít.
Zbierkový fond
Celkový zbierkový fond múzea nie je veľmi objemný. Číta vyše než 4000 muzeálnych exponátov (uvádzal sa počet 4276 exponátov) je však rôznorodý a reprezentatívny.
Archeologická expozícia
Exponáty v archeologickej časti múzea predstavujú a mapujú materiálnu a duchovnú kultúru v chisarskom regióne v rozmedzí od 5.4. tisícročia pred Kristom až do neskorého stredoveku v 14. storočí.
Andrzej Lepper
(narodenie: 13.6.1954 v Stovecíne, úmrtie: 5.8.2011 vo Varšave) – poľský politik, poľnohospodár a odborár, zakladateľ a prvý predseda strany Samoobrana Poľskej Republiky a odborov poľnohospodárov Samoobrana.
Saint-Bauzille-de-Putois
Saint-Bauzille-de-Putois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Archeologické múzeum (Chisaria)
Archeologická expozícia
Z pravekého obdobia sa medzi exponátmi nachádzajú nálezy objavené pri vykopávkach neolitických osád v Chisarii a dedine Černičevoide predovšetkým o hlinené nádoby, hlinené modly, kamenné sekery, alebo nože vyrobené z pazúriku. Z exponátov pochádzajúcich z tráckeho obdobia sa v múzeu nachádzajú predovšetkýmn predmety, ktoré dokazujú obchodné kontakty medzi miestnym tráckym osídlením a obyvateľmi regiónov Starovekého Grécka. Ide predovšetkým o fragmenty nádob z importovanej gréckej keramiky a mince razené na ostrove Thasos, v mestách Kyzikos, Enos a Neapolis.
Saint-Bauzille-de-Putois
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Andrzej Lepper
Člen Sejmu v 4. a 5. volebnom období v rokoch 2001–2007, podpredseda Sejmu v 4. a 5. volebnom období. Poslanec Európskeho parlamentu v 5. volebnom období (2004). Podpredseda vlády a minister poľnohospodárstva a rozvoja vidieka vo vláde Kazimierza Marcinkiewicza a potom vo vláde Jarosława Kaczyńského (od 5. mája 2006 do 22. septembra 2006 a od 16. októbra 2006 do 9. júla 2007). Kandidát v prezidentských voľbách v rokoch 1995, 2000, 2005 a 2010.
Saint-Bauzille-de-Putois
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andrzej Lepper
Vzdelávanie a odborná práca
V roku 1974 skončil Štátnu poľnohospodársku technickú školu v Sypniewe s výučným listom, avšak nepristúpil k maturitnej skúške.
Archeologické múzeum (Chisaria)
Archeologická expozícia
Najrozsiahlejšiu časť expozície predstavujú predmety spojené s rímskym obdobím mesta.
Andrzej Lepper
Vzdelávanie a odborná práca
V rokoch 1974 - 1976 vykonával povinnú vojenskú službu. V rokoch 1976 - 1977 pracoval na Šľachtiteľskom ústave rastlín v Gorzyne a Poľnohospodárskom družstve v Rzechcine. V rokoch 1977 až 1980 bol vedúcim farmy v Kusiciach, patriacej Štátnemu plemenárskemu stredisku v tomto meste. Potom sa stal najmladším predsedom poľnohospodárskeho družstva v Poľsku. Od roku 1980 viedol spolu s rodinou súkromné hospodárstvo v Zielnowe, kde v 90. rokoch začal s pokusným chovom nezvyčajných zvierat, napr. pštrosy a bizóny.
V roku 2010 sa stal (aj s Piotrom Rybom) spoločníkom a členom predstavenstva spoločnosti s ručením obmedzeným APA TRADE. Stal sa tiež spoločníkom v spoločnosti s ručením obmedzeným L&W Investment. V apríli 2011 založil Nadáciu poľsko-bieloruského zmierenia.
Politická činnosť do roku 2001
V 70. rokoch bol členom Vidieckeho zväzu mládeže a Socialistického poľského zväzu mládeže. V rokoch 1978 až 1980 bol členom Poľskej zjednotenej robotníckej strany. V septembri 1991 spoluorganizoval protesty farmárov v Darłowe, ktorí utrpeli straty v dôsledku povodní a mali problémy so splácaním pôžičiek na nákup poľnohospodárskej techniky. Potom spolu s účastníkmi týchto protestov založil „Výbor sebaobrany vojvodských roľníkov“, ktorého sa stal predsedom. V októbri toho istého roku stál na čele Výboru pre obranu farmárov zriadeného vo Varšave, ktorý koordinoval protesty pred budovou Sejmu. Z volebného výboru Roľníckej sebaobrany sa v tom istom roku neúspešne uchádzal o poslanecký mandát (vo volebnom obvode Słupsk-Koszalin získal 1 617 hlasov). V januári 1992 sa ujal funkcie predsedu protestnej komisie Poľnohospodárskeho odborového zväzu „Sebaobrana“ vzniknutého v dôsledku inštitucionalizácie. V júni 1992 založil stranu Sebaobrana Poľskej republiky (pôvodne známu ako Przymierze Samoobrona) a od začiatku bol jej predsedom. Do roku 2006 bol členom Národnej rady poľnohospodárskych komôr. Bol tiež členom orgánov medzinárodnej federácie poľnohospodárskych odborových zväzov COPA COGECA.
V 90. rokoch spolupracoval napr. s Januszom Bryczkowskim, Bohdanom Porębom , Stanisławom Skalskim a Leszekom Bubelom. Vo voľbách do Sejmu v roku 1993 neúspešne kandidoval do Sejmu (získal 24480 hlasov). O dva roky neskôr kandidoval na prezidenta so ziskom 1,32 % hlasov. V parlamentných voľbách v roku 1997 získala Przymierze Samoobrona 0,08 % hlasov (so zoznamami zaregistrovanými v 16 volebných obvodoch) a sám Andrzej Lepper sa neúspešne uchádzal o kreslo senátora v Koszalinskom vojvodstve, keď získal 26 614 hlasov (na štvrtom mieste z desiatich kandidátov). V nasledujúcich prezidentských voľbách v roku 2000 získal Andrzej Lepper podporu na úrovni 3,05 %.
V rokoch 1998–2001 bol v prvom volebnom období z kandidátky Sociálnej aliancie radcom Západopomoraského oblastného zhromaždenia. V roku 1999 sa stal predsedom medziodborového protestného výboru (ZZR „Samoobrona“, KZRKiOR, Nezávislý samosprávny odborový zväz individuálnych farmárov „Solidarita“ ), ktorý do roku 2001 viedol protesty proti vláde Jerzyho Buzeka.
2001–2005
Vo voľbách v roku 2001 získal poslanecké kreslo, keď získal 44 814 hlasov vo volebnom obvode Koszalin. 19. októbra 2001 bol vymenovaný za podpredsedu Sejmu štvrtého volebného obdobia, no 29. novembra toho istého roku bol z neho odvolaný, čo bolo priamo spôsobené urážlivými výrokmi Andrzeja Leppera na adresu vtedajšieho ministra zahraničných vecí Włodzimierza Cimoszewicza a jeho otca. Počas rozpravy k tejto otázke obvinil piatich politikov Občianskej platformy a Aliancie demokratickej ľavice : Pawla Piskorskiho, Jerzyho Szmajdzińského, Donalda Tuska, Andrzeja Olechowského a Włodzimierza Cimoszewicza zo spáchania korupčných činov, za čo bol právoplatne odsúdený v r. 2006. Od novembra 2001 viedol Parlamentný klub sebaobrany Poľskej republiky. V apríli 2002 sa stal členom komisie štátnej kontroly. Na jeho práci sa podieľal do januára 2005, potom prešiel do Výboru pre ústavnú zodpovednosť.
V apríli 2003 sa stal pozorovateľom a následne zástupcom poľskej delegácie v Európskom parlamente. Po vstupe Poľska do Európskej únie 1. mája 2004 pôsobil ako europoslanec necelé tri mesiace. Od januára 2005 do januára 2008 bol tiež delegátom Parlamentného zhromaždenia Rady Európy a členom výboru PACE pre ľudské práva.
V Sejme 4. volebného obdobia bol napomínaný za porušenie pravidiel parlamentnej etiky, napr. kvôli ohováraniu Aleksandera Kwaśniewského a Leszka Balcerowicza. Spolu so skupinou ďalších poslancov svojej strany na dlhý čas blokoval tribúnu Sejmu, čím sťažoval prácu tejto komory.
V apríli 2005 oznámil, že v tom istom roku bude kandidovať na prezidenta. Podporila ho Sebaobrana Poľskej republiky a súvisiace organizácie (Związek Zawodowy Rolnictwa „Samoobrona“, Národná organizácia sebaobrany mládeže Poľskej republiky, Národná asociácia obrancov poľského mäsového priemyslu), ako aj viaceré okrajové ľavicové a národné strany vrátane Národnej strany.
Jeho volebná komisia bola zaregistrovaná 8. augusta. Svoju účasť vo voľbách ukončil už v prvom kole, získal 2 259 094 hlasov (15,11%) a obsadili tak tretie miesto. Pred druhým kolom volieb vyslovil podporu Lechovi Kaczyńskému.
Roky 2005–2007
Do Sejmu 5. volebného obdobia bol opätovne zvolený z volebného obvodu Koszalin s počtom 33 535 hlasov. 26. októbra 2005 bol vymenovaný za podpredsedu Sejmu vďaka podpore Práva a spravodlivosti, Ligy poľských rodín, Poľskej ľudovej strany a niektorých členov Aliancie demokratickej ľavice a nezdružených. Túto funkciu zastával do 9. mája 2006. náhľad| Podpredseda vlády Andrzej Lepper na poľnohospodársko, veľtrhu v [[Kielce|Kielciach 10. marca 2007]] Vo februári 2006 sa stal podpredsedom euroskeptického zoskupenia strany EUDemokrati. 5. mája 2006, po tom, čo sa Sebaobrana Poľskej republiky pripojila k vládnej koalícii s Právom a spravodlivosťou a Ligou poľských rodín, bol Andrzej Lepper vymenovaný za podpredsedu vlády a ministra poľnohospodárstva a rozvoja vidieka vo vláde Kazimierza Marcinkiewicza. . 14. júla 2006 zaujal rovnaké pozície vo vláde Jarosława Kaczyńského.
21. septembra toho istého roku Jarosław Kaczyński oznámil svoju rezignáciu, odôvodnil ju predložením dlhého zoznamu rozpočtových požiadaviek (zvýšenie pre zdravotníctvo, učiteľov, vedu, dôchodcov, dotácie na palivo pre poľnohospodárov, poľnohospodárske poistenie) a nazval takéto správanie farizejským, na čo Andrzej Lepper odpovedal vyhlásením o jeho chrapúnstve. Prezident Lech Kaczyński 22. septembra odvolal Andrzeja Leppera z vládnych funkcií. Do oboch úradov ho však 16. októbra 2006 opätovne vymenoval.
Vo februári 2007 PO podala návrh Sejmu na vyslovenie nedôvery Andrzejovi Lepperovi, ktorý bol hlasmi vládnej koalície zamietnutý. 9. júla toho istého roku bol Andrzej Lepper odvolaný z vládnych funkcií v súvislosti s vyšetrovaním Ústredného protikorupčného úradu a zatknutím, okrem iného, Piotra Rybu v tzv. pozemkovom škandále.
Po voľbách v roku 2007
náhľad| Sídlo Sebaobrany po smrti Andrzeja Leppera V predčasných voľbách v roku 2007 sa Andrzej Lepper neúspešne uchádzal o znovuzvolenie (získal 8 459 hlasov), kandidátka Sebaobrana Poľskej republiky neprekročila 5 % volebnú hranicu. V roku 2008 neúspešne kandidoval v doplňujúcich voľbách do Senátu vo volebnom obvode Krosno, kde získal 3 435 hlasov (asi 4,1 % všetkých odovzdaných hlasov) a obsadil 4. miesto z 12 kandidátov. V novembri 2009 získal status obete v jednom z vyšetrovaní týkajúcich sa pozemkového škandálu.