cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Televizija Slavonije i Baranje
Televizija Slavonije i Baranje alebo Slavonska televizija (doslova Televízia Slavónska a Barane) je tretia chorvátska lokálna televízia. Vysiela od 7. októbra 1992 zo Slavónska 24 hodín denne. Meno Slavonska televizija bolo zmenené na Televizija Slavonije i Baranje, keď bol vydaný nový zákon o telekomunikáciách.
V roku 2007 televízia oslávila 15 rokov úspešného vysielania.
Echyreus
Echyreus je v gréckej mytológii nástupca sikyónskeho kráľa Marathia.
Echyreus, nástupca sikyónskeho kráľa Marathia podľa starovekého autora Hieronyma nastúpil na trón v Sikyóne okolo roku 1510 pred Kr. a vládol do roku 1455 pred Kr.
Menoslov mýtických kráľov Sikyónu, zaznamenaný od kráľa Orthopola, v zoznamoch Pausania a Eusebia z Kaisareie:
Bagnols-sur-Cèze (kantón)
Bagnols-sur-Cèze je francúzsky kantón v obvode Nîmes v departemente Gard v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho 18 obcí.
Sankt Veit im Innkreis
Sankt Veit im Innkreis je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Braunau am Inn.
Žije tu 396 obyvateľov (1. 1. 2010).
Meulan-en-Yvelines
Meulan-en-Yvelines môže byť:
Carnières (kantón)
Carnières je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 15 obcí.
Čejkovice (okres Kutná Hora)
Čejkovice je obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 34 obyvateľov, z toho 17 mužov a 17 žien, pričom priemerný vek v obci bol 48,4 roka (muži 44,3 roka, ženy 52,4 roka).
Javorinská ulica
Javorinská ulica je ulica:
Aktinín
Aktinín je makromolekula, ktorá je štrukturálnou súčasťou kontraktilného aparátu svalového vlákna. Jej úlohou je ukotvenie vlákien aktínových myofilamentov k Z-líniám.
Chevreuse
Chevreuse môže byť:
Cerros de Tocorpuri
Cerros de Tocorpuri je v súčasnosti neaktívny vulkanický komplex, nachádzajúci sa v Čile, blízko hraníc s Bolíviou (hraničná čiara sa vinie okolo východného okraja vrcholového, 1,4 km širokého krátera). Komplex je tvorený stratovulkánom Cerro de Tocorpuri a mlado vyzerajúcim ryolitovým lávovým dómom Cerro la Torta, nachádzajúcom sa na západnom úpätí stratovulkánu.
Boston (hudobná skupina)
Boston je americká rocková skupina pochádzajúca z rovnomenného mesta v Massachusetts v USA, ktorá si získala svoj najväčší úspech počas 70-tych a 80-tych rokov. Skupina koncentrovaná okolo gitaristu, klávesistu, textára a producenta Toma Scholza hrá predovšetkým klasický rock. Najvýznamnejšie skladby skupiny sú „More Than a Feeling“, „Peace of mind“, „Foreplay/Long Time“, „Rock and Roll Band“, „Smokin’“, „Don’t Look Back“ a „Amanda“. V USA skupina predala 31 miliónov albumov, z ktorých 17 miliónov bolo albumu Boston a 7 miliónov bolo ich druhého albumu Don’t Look Back.
Montfort-l’Amaury
Montfort-l’Amaury môže byť:
Cassel (kantón)
Cassel je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 13 obcí.
Germenay
Germenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mudroňova ulica
Mudroňova ulica je ulica
Černíny
Černíny sú obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 378 obyvateľov, z toho 200 mužov a 178 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,5 roka (muži 44,8 roka, ženy 48,3 roka).
Sankt Veit im Mühlkreis
Sankt Veit im Mühlkreis je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu 1 177 obyvateľov (31. 3. 2009).
Richemont (Seine-Maritime)
Richemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fándlyho ulica (Hlohovec)
Fándlyho ulica v Hlohovci je malá ulička spájajúca ulice M. R. Štefánika a Pribinovu.
Rusňák (priezvisko)
Rusňák je slovenské priezvisko s významom Rusín. Najčastejšie v Topoľčanoch, Dulovciach (okres Komárno) a Prešove.
Známi nositelia
Pozri v článku Rusňák.
Zoznam vládcov Izraela
Predsedovia vlád Izraela
Predseda vlády Izraela je hlavou izraelskej vlády. Od roku 1996 (zákon vydaný 1992) je volený v celonárodnom hlasovaní, spravidla súčasne s parlamentnými voľbami, predtým vyberal premiéra prezident z členov Knessetu.
Castro (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Castro.
Chalupkova ulica
Chalupkova ulica je ulica:
Rusňak (priezvisko)
Rusňak je slovenské priezvisko s významom Rusín. Je zriedkavé, s najväčším výskytom v Humennom.
Známi nositelia
Pozri v článku Rusňak.
Langrolay-sur-Rance
Langrolay-sur-Rance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Titín
Titín je obrovská makromolekula s relatívnou molekulovou hmotnosťou presahujúcou 3 milióny, ktorá je štrukturálnou súčasťou kontraktilného aparátu svalového vlákna. Prepája Z a M-línie a pôsobí ako pružina, ktorá bráni sarkomére ako základnej štrukturálnej jednotke svalového vlákna sa nadmerne roztiahnuť. Ďalej funguje ako stabilizátor pozdĺžneho usporiadania aktínových a myozínových myofilamentov a predpokladá sa, že počas embryonálneho vývoja slúži ako šablóna pre tvorbu kontraktilného aparátu.
Sankt Willibald
Sankt Willibald je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Schärding.
Titín
Celý chemický štruktúrny názov tejto makromolekuly s 189 819 písmenami je niekedy považovaný za najdlhšie slovo na svete.
Sankt Willibald
Žije tu 1 143 obyvateľov (1. 1. 2010).
Rusnak (priezvisko)
Rusnak je slovenské priezvisko s významom Rusín. Je zriedkavé, s najväčším výskytom v obci Varhaňovce (okres Prešov).
Známi nositelia
Pozri v článku Rusnak.
Eva Rysová
Eva Rysová (* 16. august 1932, Hajnáčka) je slovenská herečka.
Študovala v gymnáziu v Lučenci a v roku 1955 vyštudovala na VŠMU.
Do roku 1960 hrala v Armádnom divadle SNP v Martine. Jej prvou rolou bola Hanka v hre Pacient 113. V rokoch 1960-1965 pôsobila v Krajskom divadle v Trnave a v Krajskom divadle v Nitre. V roku 1966 sa stala členkou divadla Nová scéna. Za roky strávené v divadle stvárnila množstvo žánrovo i charakterovo rozmanitých postáv.
Do roku 2012 vyučovala umelecký prednes a javiskovú reč na Cirkevnom konzervatóriu v Bratislave. V súčasnosti sa venuje práci v televízii, dabingu a rozhlase.
Languédias
Languédias je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Cateau-Cambrésis (kantón)
Le Cateau-Cambrésis je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 18 obcí.
Germigny-sur-Loire
Germigny-sur-Loire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
LG Ray
Predstavený bol v novembri 2015 a uvedený v januári 2016. Existuje vo verzii single SIM aj dual SIM. LCD displej s uhlopriečkou 5,5 palcov má rozlíšenie 720 x 1280 bodov s bodovou hustotou 276 ppi, používa operačný systém Android vo verzii 5.1 Lollipop.
Systém na čipe je Mediatek MT6592M, procesor Octa-core 1.4 GHz Cortex-A7 a grafický procesor Mali-450MP4. Veľkosť pamäte RAM je 1 GB, vnútorného úložiska 16 GB a rozšíriť je ho možné microSD kartou.
Primárny fotoaparát má rozlíšenie 13 MP, automatické zaostrovanie a LED blesk, nahráva video 1080p@30 fps, sekundárna kamera má 8 MP.
Batéria je odnímateľná Li-ion s kapacitou 3000 mAh. Telefón sa predáva vo farbách strieborná, zlatá a titánová čierna.
Rastislavova ulica
Rastislavova ulica je ulica:
Ďurovský (priezvisko)
Ďurovský je slovenské priezvisko. Najviac je rozšírené v okrese Levice, najmä v obci Rybník a Leviciach. V Česku je veľmi zriedkavé.
Známi nositelia
Pozri v článku Ďurovský.
Červené Janovice
Červené Janovice je obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 691 obyvateľov, z toho 349 mužov a 342 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,8 roka (muži 41,6 roka, ženy 42,1 roka).
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1969
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1969 boli v poradí 6. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 8.16. februára 1969 v šiestich švédskych mestách: Katrineholm, Lidköping, Nässjö, Örebro, Uppsala a Vänersborg, za účasti iba 3 tímov. 🇳🇴 sa rozhodlo účasť zrušiť ako protest kvôli vpádu vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v roku 1968. Švédsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1963. Titul šiestykrát v rade získal, ktorý vyhral v skupine všetky zápasy.
Palau Sant Jordi
Palau Sant Jordi (doslova Palác Svätého Juraja) je multifunkčná športová aréna v Barcelone, v Španielsku. Je súčasťou olympijského komplexu Anella Olímpica a bola otvorená 21. septembra 1990. Jej maximálna kapacita je 17 000 divákov (basketbal), ale pre koncerty či iné kultúrne podujatia sa môže zvýšiť až na 24 000 divákov.
Bola jedným z hlavných dejísk Letných olympijských hier 2012. Konali sa tu súťaže v hádzanej, volejbale a v športovej gymnastike.
Športové podujatia
Aréna bola dejiskom niekoľkých významných športových podujatí:
Sarleinsbach
Sarleinsbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu 2 245 obyvateľov (1. 1. 2010).
Ďuro (priezvisko)
Ďuro je slovenské priezvisko odvodené od domáckej podoby mena Juraj. Najviac rozšírené je v Rimavskej Sobote, Dlhom Klčove (okres Vranov nad Topľou) a Bušinciach (okres Veľký Krtíš). V Česku sa v neprechýlenej podobe vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Ďuro.
Čestín
Čestín je obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 418 obyvateľov, z toho 212 mužov a 206 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,6 roka (muži 42,8 roka, ženy 48,5 roka).
Poštová ulica
Poštová ulica je ulica:
Rusnok (priezvisko)
Rusnok je české priezvisko. Najrozšírenejšie je (s výrazným odstupom) v meste Třinec, potom v Jablunkove, Ostrave a Českom Těšíne. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v Prievidzi.
Známi nositelia
Pozri v článku Rusnok.
Rieux (Seine-Maritime)
Rieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Clary (kantón)
Clary je francúzsky kantón v departemente Nord v regióne Nord-Pas-de-Calais. Tvorí ho 15 obcí.
Asašio (torpédoborec)
Asašio (jap.:朝潮) bol prvá jednotka torpédoborcov triedy Asašio japonského imperiálneho loďstva. Mala deväť sesterských lodí: Óšio, Mičišio, Arašio, Nacugumo, Jamagumo, Minegumo, Asagumo, Arare a Kasumi.
Bojové nasadenie
3. marca 1943, pri eskortovaní výsadkového konvoja z Rabaulu na Lae, počas bitky v Bismarckovom mori, bol konvoj napadnutý spojeneckými torpédovými lietadlami. Po prvej vlne útoku, keď sa pokúša pomôcť sesterskej jednotke Arašio a lodi Nodžima bol zasiahnutý bombou aj Asašio. Potopil sa asi 45 námorných míľ (85 km) južne od Finschhafen (Nová Guinea) (7°15' j.š. 148°15' v.d.).
Externé odkazy
Asashio class - anglicky
Languenan
Languenan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ďurko (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Ďurko.
Vojenstvo
Vojenstvo je v širšom zmysle termín zahŕňajúci všetky otázky vojenskej teórie a praxe súvisiacich s tvorbou, prípravou a činnosťou ozbrojených síl v čase mieru alebo vojny. Zjednodušene môže byť termín chápaný ako náuka o vojakoch, ozbrojených silách, vojnách, zbraniach a pod.
V užšom zmysle môže predstavovať systém vedomostí, zručností a návykov využívaných príslušníkmi ozbrojených síl na úspešné plnenie bojových úloh.
Rusznyák (priezvisko)
Rusznyák je priezvisko, ktoré vzniklo maďarským zápisom slovenského priezviska Rusňák. Na Slovensku je najrozšírenejšie v obciach Brzotín, Gemerská Hôrka (obe okres Rožňava) a Štrkovec (okres Rimavská Sobota).
Známi nositelia
Pozri v článku Rusznyák.
Sattledt
Sattledt je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Wels-vidiek.
Žije tu 2 309 obyvateľov (1. 1. 2010).
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Bádensko-Württembersko
Bádensko-Württembersko je tretia najväčšia (podľa veľkosti a aj počtu obyvateľov) spolková krajina na juhozápade Nemecka. Vznikla v roku 1952 zlúčením bývalých historických území Württembersko-Bádensko, (Južné) Bádensko a Württembersko-Hohenzollernsko. Hlavné mesto krajiny je Stuttgart.
Dejiny
Bádensko-Württembersko pozostáva z bývalých historických území Bádensko, Hohenzollernsko, Württembersko a časti regiónu Švábsko.
Po druhej svetovej vojne Spojenecké vojská ustanovili tri krajiny: Württembersko-Hohenzollernsko, (Južné) Bádensko (obe okupované Francúzkom), a Württembersko-Bádensko (okupované Spojenými štátmi). V roku 1949 sa tieto tri krajiny stali časťami Nemeckej spolkovej republiky. Článok 118 novej Nemeckej ústavy však jednako dovoľuje tieto krajiny zlúčiť. Po hlasovaní konanom 9. decembra 1951 boli tieto štáty zlúčené a to 25. apríla 1952 do spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko. V roku 1956 Federálny ústavný súd Nemecka ohlásil, že hlasovanie bolo nezákonné pretože bolo znevýhodnené obyvateľstvo Bádenska. Hlasovanie sa potom konalo znovu v bývalej oblasti Bádensko v roku 1970 s výsledkom viac než 81 % pre novú krajinu.
Geografia
náhľad|left|Bádensko-Württembersko (mapa) Bádensko-Württembersko susedí s nemeckými spolkovými krajinami Porýnie-Falcko (severozápad), Hesensko (sever) a Bavorsko (východ). Na juhu potom susedí so Švajčiarskom (s ktorým má hranice cez Bodamské jazero), (s kantónmi Schaffhausen, Aargau, Thurgau, St. Gallen, Zürich, Bazilej-vidiek a Bazilej-mesto), na západe s Francúzskom (oblasť Alsasko). A okrem toho aj s rakúskou spolkovou krajinou Vorarlbersko s ktorou má taktež hranicu cez Bodamské jazero.
V kraji sa nachádzajú tieto veľkomestá Stuttgart, Mannheim, Karlsruhe, Freiburg im Breisgau, Heidelberg, Heilbronn, Ludwigsburg, Ulm, Tübingen, Pforzheim a Reutlingen.
Západnú hranicu krajiny rovnako ako veľkú časť južnej hranice tvorí rieka Rýn. Schwarzwald (Čierny les), hlavné horské pásmo krajiny, sa týči na východ od rýnskeho údolia. Bádensko-Württembersko zdieľa Bodamské jazero ako aj pohorie Alpy zo Švajčiarskom.
V Bádensku-Württembersku pramení rieka Dunaj v blízkosti mesta Donaueschingen vo Schwarzwalde.
Obyvateľstvo a jazyk
Bádensko-Württembersko sa dá rozdeliť na dve národnostné skupiny: Oddelení sú od seba pohorím Schwarzwald. Z historických dôvodov sa nemajú veľmi radi a existujú medzi nimi drobné trenice, ale už nie na politickej úrovni. Švábi sú považovaní za veľkých lakomcov a hovorí sa im aj Škóti Nemecka.
V mnohých oblastiach v Bádensku-Württembersku, obyvatelia hovoria nárečím švábštinou a alemančinou, ktoré sú takmer nezrozumiteľné k nemčine, zvlášť v ich tvrdšej forme na vidieku.
Hospodárstvo
Spolková krajina Bádensko - Württumbersko patrí medzi najbohatšie a najrozvinutejšie oblasti Nemecka a Európy s tradične nízkou mierou nezamestnanosti. V spolkovej krajine pôvodne vznikli a majú svoje firemné sídlá mnohé z celosvetovo pôsobiacich a známych technologických a výrobných podnikov, napr. Daimler AG, Porsche,Robert Bosch GmbH, výrobca optických systémov Carl Zeiss AG, softvérová spoločnosť SAP AG. Napriek prítomnosti veľkých celosvetovo pôsobiacich spoločností je hospodárstvo Bádenska - Württumberska charakterizované najmä stovkami menších a stredne veľkých priemyselných a technologických podnikov, ktoré vytvárajú základ hospodárskeho bohatstva regiónu. Podľa štúdie ekonomických novín Wirtschaftwoche realizovanej roku 2007 je spolková krajina Bádensko - Württumbersko ekonomicky naúspešnejím a nadynamickejším regiónom Nemecka.
Administratívne členenie
Bádensko-Württembersko je rozčlenené do 35 krajinských okresov (Landkreise) a 9 nezávislých mestských okresov (Stadtkreise). Landkreise aj Stadkreise sú zoskupené do štyroch vládnych obvodov (Regierungsbezirk) Freiburg, Karlsruhe, Stuttgart a Tübingen.
K okresu Konstanz patrí tiež exkláva Büsingen am Hochrhein (BÜS), v blízkosti Schaffhausenu ktorá je úplne obklopená Švajčiarskom.
Ďurčo (priezvisko)
Ďurčo je slovenské priezvisko odvodené od domáckej podoby mena Juraj. Najviac rozšírené je v mestách Bratislava, Bánovce nad Bebravou, Kysucké Nové Mesto a Trenčín.
Známi nositelia
Pozri v článku Ďurčo.
Gilgameš
Kráľovský zoznam hovorí konkrétne toto:
…Dumuzi, rybár, ktorý pochádzal z mesta Kua, vládol 100 rokov,
Božský Gilgameš, ktorého otcom bol [Dumuzi], bol veľkňazom v Kulabe a vládol 126 rokov.
Dobrovítov
Dobrovítov je obec v Česku v okrese Kutná Hora v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 115 obyvateľov, z toho 57 mužov a 58 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,4 roka (muži 43,6 roka, ženy 45,2 roka).
Gilgameš
Ur-nungal (Ur-lugal), syn Gilgameša, vládol 30 rokov…
Jeho otcom bol teda Dumuzi a po jeho smrti mal vládnuť jeho syn Ur-Nungal, ktorý vládol 30 rokov.
Podľa sumerskej tradície Gilgameš postavil kláštor Ninlil v Nippure, a pravdepodobne aj veľké hradby v Uruku, ktoré ďalší sumerskí králi skutočne považovali za jeho dielo.
Napriek nedostatku priamych dôkazov, sa väčšina vedcov domnieva, že ide o skutočne historickú postavu, pretože o paralelných postavách z Kráľovského zoznamu medzičasom vieme, že naozaj existovali. Väčšina bádateľov sa však domnieva, že nebol kráľovského pôvodu, ale že bol synom veľkňaza v jednej z uruckých štvrtí.
V raných textoch je o ňom písané ako o kráľovi, veľmi skoro sa však objavuje jeho zbožštenie a potom už o ňom bolo uvažované ako o bohu.
Gilgameš je hlavným hrdinom tzv. Eposu o Gilgamešovi a ďalších rozprávaní z Gilgamešovho cyklu.
Gilgameš v kultúre našej doby
Sumerský kráľ Gilgameš inšpiroval niekoľko prác v modernej populárnej kultúre:
Andy Warhol
Andy Warhol (* 6. august 1928, Pittsburgh, Pensylvánia, USA – † 22. február 1987, New York, New York) bol americký maliar, filmový tvorca, autor a dôležitá osobnosť v hnutí pop art.
Životopis
Narodil sa ako Andrew Warhola v Pittsburghu v USA. Jeho rodičia boli prisťahovalci z Rakúsko-Uhorska rusínskej národnosti z dediny Miková (dnes okres Stropkov, Slovensko). Mal dvoch starších bratov — Pavla a Johna. Umelecký talent sa prejavil skoro, študoval priemyselné (komerčné) umenie na Carnegie Institute of Technology (dnes známe ako Carnegie Mellon University) v Pittsburghu. Po absolvovaní školy sa v roku 1949 presťahoval do New Yorku a začal úspešnú kariéru ako ilustrátor časopisov a v reklame. Stal sa známy hlavne vďaka rozmarným atramentovým maľbám topánok v charakteristickom štýle.
V 60. rokoch začal s maľbami slávnych amerických výrobkov ako série plechoviek Campbellovej polievky a Coca-Coly. Prešiel na sieťovú tlač, so snahou nielen o tvorenie umenia masového tovaru, ale aj na masovú tvorbu umenia. Zamestnal a usmerňoval „umeleckých pracovníkov“ v tvorbe výtlačkov, topánok, filmov a ďalších diel vo svojom štúdiu, The Factory, umiestnenom v Union Square v New Yorku. V 70. rokoch a v 80. rokoch vytváral výtlačky slávnych ľudí ako Marilyn Monroe a Elvis Presley. Ikonické figúry a slávni ľudia sú hlavné témy v tvorbe Warhola.
Jeho štúdio
náhľad|Plechovky s Campbellovou polievkou The Factory (Továreň) umiestnená na 221 East 47th Street v Manhattane, bolo Warholovo štúdio od roku 1963 do 1967. Presťahovalo sa na 33 Union Square West koncom roka 1967, keď budovy East 47th boli zbúrané. The Factory bolo obľúbené miesto umeleckých kruhov, konzumentov amfetamínu a Warholových superhviezd. Tu vytváral svoje sieťové tlače. Interiér bol obalený cínovou fóliou a strieborným náterom a striebornými „oblakmi“ v podobe veľkých, héliových balónov v tvare vankúšov. The Factory sa stala miestom stretnutí umelcov a tých čo sa za nich vydávali, ako Mick Jagger, Lou Reed, David Bowie a Truman Capote. Andy Warhol sa stal manažérom Reedovej vplyvnej newyorskej rockovej skupiny The Velvet Underground v roku 1965. Viacero z Reedových piesní sa týka ľudí, ktorých spoznal v The Factory, konkrétne aj jeho najznámejšia sólová pieseň Walk on the Wild Side, ktorá sa vzťahuje na viacero superhviezd.
Filmy
Okrem toho ako maliar bol Warhol známy aj ako veľmi zdatný filmový tvorca. Medzi rokmi 1963 až 1968 vytvoril viac než šesťdesiat filmov. Jeden z najslávnejších, Sleep- Spánok (1963), ukazuje muža (John Giorno, ktorý mal pomer s Warholom), ktorý spal osem hodín. V 35-minútovom filme Blow Job (1963), ukazuje tvár Davida Perlmana prijímajúceho fellatio. Warholova postava bola uvádzaná vo viacerých filmoch. Bol zobrazený umelcami ako Crispin Glover, David Bowie a Jared Harris, v The Doors, Basquiat a I Shot Andy Warhol. Bol barmanom v The Cars' hudobnom videu Hello Again.
Atentát
Dňa 3. júna 1968 psychicky labilná, militantná feministická spisovateľka Valerie Solanas (hrala vo viacerých Warholových filmoch), stála návštevníčka The Factory, vstúpila do Warholovho štúdia, trikrát vystrelila na Warhola a skoro ho zabila. Dva výstrely ho trafili, prešli žalúdkom, žlčníkom a oboma pľúcami. Solanas potom otočila zbraň na Warholovho priateľa, Maria Amaya a strelila ho do stehna. Aj keď Andy prežil toto zranenie, nikdy sa z neho celkom nezotavil. Solanas neskôr vysvetľovala, že „mal príliš veľkú kontrolu nad mojím životom“. Príbeh Solanas bol spracovaný vo filme z roku 1996 I Shot Andy Warhol s Lili Taylor s režisérkou Mary Harron. Warholov priateľ Lou Reed nikdy neprepáčil Solanasovej čin. V roku 1990 natočil album Songs for Drella (Drella bola prezývka Andyho Warholu) s bývalým kolegom z Velvet Underground John Cale, v ktorom bola aj pieseň „I Believe“. V nej spieval Reed "I believe/I would've pulled the switch on her myself." (Verím, že by som na ňu sám namieril.) V ostatných piesňach albumu vyjadruje Reed poľutovanie nad tým, že sa Warholovi viac nevenoval pred jeho smrťou.
Sám Warhol Solanas odpustil jej skutok a neskôr satirizoval celú udalosť následným filmom, kde nazval skupinu po Solanas' S.C.U.M. (Society for Cutting Up Men) - Spoločnosť na podrezanie mužov, P.I.G. – Politically Involved Girlies - Politicky angažované dievčatká.
Spoločenská bytosť a súkromná osoba
Warhol chodil do spoločnosti do newyorských nočných klubov Serendipity a Studio 54. Jednou z jeho obľúbených popových skupín bola Blondie; na jednej zo show na ich záverečnom turné v roku 1982 sa tiež „zamiloval do hudby aj do pekných zjavov ich úvodnej skupiny, Duran Duran. So skupinou (najmä s keyboardistom Nickom Rhodesom) mal veľa rokov priateľský vzťah.
Warhol mal chýr tichého, veľmi presného pozorovateľa, dokonca voyeura. Nejedna osoba ho žartovne spomínala ako „trochu zohriatu smrť.“ Mal ostré oko pre umenie a podporoval Duchampov pohľad, že keď sa na niečo prezentuje ako umenie a povie o tom, že to je „umenie“, tak to aj je umenie. Bol otvorený homosexuál, čo bolo vzácne pre slávnych ľudí v jeho čase, a mužským priateľom a spolupracovníkom vo svojom diele a zbierkach zložil hold. Bol puntičkársky zberateľ, odložil každý kúsok papiera, každý list fanúšikov (po odlepení známky), a každý časopis súvisiaci s jeho slávou spolu s osobnými zápiskami, homosexuálnu pornografiu a ukladal všetko do stoviek očíslovaných krabíc - a viac sa do nich nepozrel. Warhol rozprával o týchto krabiciach ako o jeho „časovom puzdre“. Veľa sa ich zachovalo a sú dostupné v Pittsburskom múzeu. Warhol bol pravidelne v útulkoch pre bezdomovcov v New Yorku, sčasti počas najrušnejších dní roka. Sám seba opisoval ako nábožného človeka, rovnako ako jeho rodičia sa hlásil ku gréckokatolíckej cirkvi, no nebol veľmi akceptovaný cirkvou pre svoju homosexualitu. V mnohých dielach má náboženské témy (Zvestovanie, Posledná večera ...).
Warhol zomrel v New Yorku po rutinnej operácii žlčníka vo veku 58 rokov. Nemal rád nemocnice a lekárov, takže zanedbal vyšetrenie svojich žlčníkových problémov. Pochovaný je na gréckokatolíckom cintoríne sv. Jána Krstiteľa (St. John the Baptist) južne od Pittsburghu. Yoko Ono mala jeden z rozlúčkových prejavov. Po jeho smrti aukčný dom Sotheby's potreboval niekoľko dní pre aukcie jeho majetku, čo prinieslo 20 miliónov dolárov.
Mimo umeleckého sveta je Andy Warhol najviac známy svojím výrokom „In the future, everyone will be world famous for 15 minutes“ - (V budúcnosti bude každý pätnásť minút slávny). Počas jeho života sa táto fráza stala tak slávna, že sa dostala do povedomia verejnosti. Neskôr žartovne vravel novinárom: „My new line is, 'In fifteen minutes everybody will be famous'“ - (Môj nový výrok je 'za pätnásť minút bude každý slávny.')
Múzeá
náhľad|Socha Andyho Warhola umiestnená pred [[Múzeum moderného umenia Andyho Warhola|Múzeom moderného umenia Andy Warhola v Medzilaborciach]] Andy Warhol Museum je umiestnené vo štvrti North Shore v Pittsburghu v Pensylvánii. Je to najväčšie múzeum amerického umenia venované jedinému umelcovi, v ktorom je viac ako 4 000 Warholových diel.
Andyho brat John Warhola, Warhol Foundation v New Yorku a ďalší, založili v roku 1991 Múzeum moderného umenia Andyho Warhola v Medzilaborciach na Slovensku, ktoré sa nachádzajú iba od rodnej obce jeho rodičov. V múzeu je veľa diel pochádzajúcich od Andy Warhol Foundation v New Yorku, ako aj osobné predmety od príbuzných.
Saint-Arnoult-en-Yvelines
Saint-Arnoult-en-Yvelines môže byť:
Gien-sur-Cure
Gien-sur-Cure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chavanges
Chavanges môže byť:
.50 BMG
náhľad|.50 Browning Machine Gun .50 Browning Machine Gun alebo tiež skrátene .50 BMG alebo 12,7 × 99 mm NATO je náboj vyvinutý pre guľomet M2 Browning. Začal sa používať v roku 1921. Náboj vznikol veľkým zväčšením náboja .30-06.
Dejiny
Koncept tohto náboja bol vytvorený v priebehu 1. svetovej vojny Johnom Browningom ako odpoveď na požiadavku protilietadlovej zbrane. Náboj samotný bol vytvorený výrazným zväčšením náboja .30-06 Springfield. Guľomet Browning M2, pre ktorý bol vytvorený, zase vznikol zväčšením guľometu M1919/M1917. Guľomet Browning M2 a spolu s ním náboj .50 BMG sa používali hlavne v lietadlách počas 2. svetovej vojny. Ale tiež namontovaný na vozidlách alebo v opevneniach. Len príležitostne bol používaný pechotou.
Vďaka svojmu výkonu bol vhodný proti lietadlám a pri použití priebojnej strely aj pre ničenie betónových bunkrov, rôznych ďalších objektov a ľahkých obrnených vozidiel.
Používané typy striel
Tento náboj bol skonštruovaný s veľkou škálou rôznych striel, hlavne:
Použitie
Tento náboj sa okrem guľometov používa v terčových puškách pri strelbe na dlhé vzdialenosti a odstrelovačských puškách. V roku 2002 v Afganistane kanadský desiatnik s týmto nábojom pri použití pušky McMillan TAC-50 zabil nepriateľského bojovníka vzdialeného. Začiatkom roku 2012 neznámy vojak z austrálskej špeciálnej jednotky Delta Company zabil nepriateľa týmto typom náboja na  s použitím americkej poloautomatickej pušky Barrett M82. Ide o najdlhšiu vzdialenosť, na ktorú bol niekto takýmto spôsobom zasiahnutý
Americká pobrežná hliadka ho používa k zastaveniu rýchlych člnov pašujúcich drogy. Ďalej je vhodný k zastaveniu vozidiel, pretože je schopný prestrelenia bloku motoru.
Varianty tohoto náboja používané americkou armádou
Okrem týchto existuje ešte nepreberné množstvo civilných variant.
Príklady zbraní používajúcich tento náboj
Karabínové pušky:
Pušky: Guľomety
Synonymá názvu
náhľad|Zľava doprava: .50 BMG, [[.300 Win Mag, .308 Winchester, 7,62 x 39mm, 5,56 x 45mm NATO, .22 LR.]]
Riville
Riville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ďurča (priezvisko)
Ďurča je slovenské priezvisko odvodené od domáckej podoby mena Juraj. Je zriedkavé, s najväčším výskytom v Dolnej Ždani (okres Žiar nad Hronom) a Poprade.
Známi nositelia
Pozri v článku Ďurča.
Langueux (obec)
Langueux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
František Ferdinand d’Este
František Ferdinand Karol Ľudovít Jozef d'Este (* 18. december 1863† 28. jún 1914) bol arcivojvoda a korunný princ Rakúska, Uhorska a Česka, od roku 1896 dezignovaný následník trónu Rakúsko-Uhorska. Bol synovcom cisára Františka Jozefa I., ktorý už desaťročia vládol rakúskej a rakúsko-uhorskej monarchii. Atentát na Františka Ferdinanda d’Este v Sarajeve bol jednou zo zámienok rozpútania prvej svetovej vojny.
Narodil sa ako člen lotrinskej vetvy habsburskej dynastie. Vo veku 12 rokov prijal dedičstvo po rakúskom arcivojvodovi Františkovi V. d'Este, po ktorom prevzal aj meno vojvoda z Modeny a Este.
1. júla 1900 sa oženil s grófkou Žofiou Chotkovou. Keďže nepatrila k najvyššej rakúskej šľachte, alebo k niektorej z panujúcich kráľovských dynastií, cisár František Jozef I. vyhlásil manželstvo za morganatické a František Ferdinand sa pre manželku a ich deti musel zriecť nárokov na …práva, pocty, tituly, erby, výhody atď., ktoré prináležia rovnorodým manželkám a deťom pochádzajúcim z rovnorodých manželstiev pánov arcivojvodov. František Ferdinand sa musel neodvolateľne zaviazať, že sa vzdáva pre svoju manželku, ich deti a ďalších potomkov aj nárokov na trón v kráľovstvách a územiach zastúpených v Ríšskej rade.
Dňa 28. júna 1914 spáchal v Sarajeve bosnianskosrbský anarchista a pomocník srbskej organizácie Čierna ruka (bol členom inej organizácie s názvom Mlada Bosna) Gavrilo Princip atentát na Františka Ferdinanda a jeho manželku Žofiu. Obaja pri atentáte zahynuli. Atentát sa pokladá za jednu z historických udalostí, ktoré viedli k 1. svetovej vojne.
Rodina
thumb|left|František Ferdinand d'Este s rodinou
Sarajevský atentát
Sarajevský atentát sa uskutočnil 28. júna 1914, počas arcivojvodovej návštevy nepokojnej Bosny a Hercegoviny, kde sa zúčastnil vojenských manévrov a následne mu bola pripravená prehliadka hlavného mesta Sarajeva. Atentát mala na svedomí srbská revolučná organizácia Mladá Bosna. Tento atentát sa stal zámienkou k vyhláseniu vojny Rakúsko-Uhorska Srbsku a považuje sa za jednu z príčin prvej svetovej vojny
Priebeh sarajevského atentátu
Bolo desať hodín a desať minút keď vozidlá s arcivojvodom a jeho sprievodom prechádzali popri ústrednej policajnej stanici. K jednému z policajných agentov prišiel Nedeljko Čabrinović oblečený v dlhom čiernom kabáte a čiernom klobúku. Niekoľko sekúnd na to, mladík odtrhol rozbušku od ručného granátu o železný stĺp vedľa nábrežného múru a hodil ho smerom na auto v ktorom sa viezol arcivojvoda s manželkou. Šofér vozidla videl letiaci čierny predmet, rýchlo zareagoval a pridal plyn, granát spadol na strechu auta. Arcivojvoda sa na ochranu svojej manželky rýchlo zahnal rukou a odkotúľal granát dolu ulicou, ktorý vybuchol pod zadným kolesom sprievodného auta za nimi. Akonáhle granát vybuchol, atentátnik preskočil múr, na ktorého druhej strane bola rieka Miljacka, ktorá je uprostred leta takmer úplne plytká, a zoskočil do vyše šesť metrovej hĺbky. Polícia ho však krátko na to dobehla a zatkla.
Arcivojvodov voz sa začal veľkou rýchlosťou náhliť k radnici. Boli zranení dvaja podplukovníci a asi 20 divákov. Arcivojvodov komorník požiadal šoféra aby pokračovali v ceste, pretože arcivojvodov stojací voz, bol jednoduchým terčom pre prípadného druhého atentátnika. Prvé dve autá ktoré už boli pri radnici vôbec netušili čo sa za nimi stalo a výbuch pokladali za salvy z diel, až kým ich nekonfrontoval arcivojvoda so skutočnosťou. Pred radnicou ich už čakal uvítací výbor na čele s mešťanostom. Po vzájomnom uvítaní Habsburského sprievodu a mešťanostu sa všetci odobrali dovnútra do radnice. Podľa guvernéra Potiorka sa hovorilo o tom, aby sa plány návštevy pozmenili. Ďalšou zastávkou malo byť múzeum do ktorého sa mali dostať cez úzku ulicu Františka Jozefa, cez centrum mesta. Potiorek však navrhol aby sa išlo späť cez Apelové nábrežie. Niektorí členovia sprievodu chceli plány návštevy úplne zmeniť, niektorí dokonca navrhli, aby sa návšteva hneď ukončila a arcivojvoda sa vrátil hneď do Ilidže. František Ferdinand však rozhodol a vyslovil želanie navštíviť raneného podplukovníka Merizzihoho, ktorý bol po prvom útoku prevezený do vojenskej nemocnice, a až potom sa bude pokračovať do múzea.
O trištvrte na jedenásť opustil sprievod mestskú radnicu a auto v ktorom je František Ferdinand so ženou je zase tretie v poradí. Sprievod prechádzal nábrežím plnou rýchlosťou, akonáhle však prvé auto, v ktorom bol šéf bezpečnosti, došlo na roh Apelového nábrežia a ulice Františka Jozefa, odbočilo toto prvé auto podľa pôvodného plánu smerom cez ulicu Františka Jozefa a za ním nasledovalo aj druhé auto so šéfom polície a mešťanostom. V momente keď chcel šofér auta, v ktorom bol arcivojvoda, odbočiť za nimi, guvernér ho okríkol s tým, že má stáť a že idú nesprávnou cestou a má pokračovať ďalej Apelovým nábrežím. Šofér zastavil vozidlo pred obchodom s vínom, kde bol práve na chodníku zhluk ľudí. Z davu sa vynoril nevysoký mladík s dlhými vlasmi a v ruke držal revolver.
Bol to Gavrilo Princip, ktorý bol po nevydarenom bombovom útoku predposlednou nádejou atentátnikov. Pokladal za nevyhnutné ich cieľ splniť a tak vystrelil. Arcivojvoda aj so ženou sedeli nehybne na svojich miestach. Akonáhle sa však auto pohlo, Žofia spadla na arcivojvodu a guvernér zbadal na ústach Františka Ferdinanda krv. Žofia zomrela ako prvá, guľka ktorá bola určená guvernérovi prestrelila bok vozidla a zasiahla Žofiu do pravej slabiny, František Ferdinand žil len o niečo málo dlhšie, guľka ktorá zasiahla jeho, prešla cez pravú stranu goliera jeho kabáta, prestrelila mu tepnu a zapichla sa mu do chrbtice. Následne sa po ich smrti, jeden po druhom rozozvučali zvony všetkých sarajevských kostolov.
Atentátnici
V deň Sarajevského atentátu na Františka Ferdinanda, čakali rozostavení atentátnici približne tristo metrov od seba. Prvý bol najstarší zo skupiny a to Muhamed Mehmedbašić a sním Vaso Čubrilović, ktorý stál popri kaviarni Mostar. Ďalej, na druhej strane nábrežia, bol pripravený Nedeljko Čabrinović. Oproti mostu Čumurija stál Cvetko Popović a Danilo Ilićem. Ďalej, pri Latinskom moste, stál Gavrilo Princip s revolverom vo vrecku a otočený chrbtom k rieke Miljacka. Ako posledný bol pripravený Trifko Grabež.
Zámok Červená Řečice
thumb|Zámok Červená Řečice
História
Už v 12. storočí vlastnili řečické panstvo pražskí biskupi, ktorí niekedy v 2. polovici 13. storočia dali na mieste zámku vystavať tvrdzu. Biskup Tobiáš z Bechyně dal tvrdzu a neďaleký kostol opevniť proti nájazdom Ota V. Brandenburského, a taktiež proti Vítkovcom. Na začiatku 14. storočia za arcibiskupa Arnošta z Pardubíc prešla prestavbou do podoby gotického hradu. V tejto dobe hrad slúžil predovšetkým správe panstva. K rokom 1384 a 1392 sú doložené pobyty arcibiskupa Jana z Jenštejna so sprievodom, v ktorom je spomínaný aj generálny vikár Jan z Pomuku. V roku 1415 hrad od arcibiskupa Konráda z Vechty odkúpil Jan z Chotěmic. Ten však musel čoby katolík odísť do vyhnanstva a počas husitských vojen hrad v roku 1422 pravdepodobne obsadili husiti.
Okolo roku 1428 sa panstvo dostalo do rúk Mikuláša Sokola z Lamberka, ktorý na hrade vyjednal mier s Oldřichom II. z Rožmberka. V roku 1431 tu tiež organizoval výpravu do Dolného Rakúska. V roku 1436 vrátil cisár Žigmund panstvo Janovi z Chotěmic, avšak ten ho už roku 1437 zastavil Mikulášovi Trčkovi z Lípy, po ktorého smrti v roku 1453 sa dostalo do rúk Ladislava Pohrobka. Od neho ho v nasledujúcom roku získali páni z Ústí, čím sa dostalo do majetku Jindřicha zo Stráže. Po Jindřichovej smrti v roku 1466 hrad zdedil jeho syn Michal, ktorý sa postavil proti kráľovi Jiřímu z Poděbrad. Roku 1467 hrad dobyl Petr Břekovec z Ostromeče a umiestnil sem svoju posádku. Hrad pripadol kráľovi a ten ho daroval Petru Břekovcovi. Ten ho krátko na to predal Trčkovcom z Lípy. Nedlho potom sa najvyšší kancelár Jan zo Šelmberka, manžel Johanky zo Stráže, prihlásil o panstvo ako o dedičstve Jindřicha zo Stráže a panstvo v roku 1480 získal. Od neho ho v roku 1497 odkúpil Bohuslav Leskovec z Leskovca.
V 60. rokoch 16. storočia za Šebestiána Leskovca z Leskovca prešiel hrad prestavbou na renesančný zámok. Prestavbu zámku dokladá aj prídomok na Nové Řečici, pod ktorým je Šebestián Leskovec zaznamenaný na snemoch v rokoch 1569-1570. Po jeho smrti roku 1582 sa o zámok starala vdova Žofie z Nečtin a po nej od roku 1585 Kryštof starší Leskovec z Leskovca, ktorý vykonal ďalšie úpravy. Po roku 1595 zámok spravovala jeho sestra Anna, manželka Jana Šlejnice zo Šlejnic. Už v roku 1597 mení panstvo majiteľa znova, keď ho odkúpil Heřman z Říčan. Niektorí príslušníci vedľajších vetiev Leskovcov sa proti tomuto obchodu postavili a Albrecht Šebestián Leskovec z Leskovca dokonca zámok, ktorý bol sídlom Viléma mladšieho z Říčan, obsadil, ale nakoniec zostal v držaní pánov z Říčan. Roku 1612 zámok zdedil Jan z Říčan, avšak po Bielej hore oň prišiel a roku 1623 ho cisár Ferdinand III. postúpil arcibiskupovi Arnoštovi Vojtěchovi z Harrachu. Ten tu za tridsaťročnej vojny hľadal úkryt.
Ďalší arcibiskupi sa o zámok príliš nezaujímali, až na Matouša Ferdinanda Sobeka z Bílenberka, ktorý ho dal opraviť. Posledná veľká rekonštrukcia pred znárodnením prebehla za Františka Kordača a jeho nástupcu Karla Kašpara.
Súčasnosť
V súčasnosti je zámok v súkromných rukách a od roku 2011 sa dočkal začatia opráv, v areáli sa rozbehli záchranné práce.
15. mája 2014 vypukol na zámku požiar (zrejme v dôsledku pálenia dreva v jeho susedstve), ktorý sa podarilo vzápätí lokalizovať a uhasiť. Zasiahol a zničil iba strechu vežičky na severnej strane zámku. Po skončení prvej etapy rekonštrukcie bol zámok sprístupnený verejnosti 1. júla 2023.
Wittelsbachovci
Wittelsbachovci bol nemecký šľachtický rod, v 11. storočí grófi zo Scheyernu, falcgróf Otto dostal od Fridricha I. Barbarossu v roku 1180 vojvodstvo bavorské a jeho syn Porýnie-Falcko. V roku 1255 rod rozdelený na bavorskú a falckú vetvu, ktorej členovia boli jedným zo 7 kurfirstov, jej vetva vládla 16541718 vo Švédsku, v 1777 spojila Bavorsko a Falcko, v 1806 získala titul bavorských kráľov, v 1918 zosadená.
Wittelsbachovci sídlili v Mníchove od 1255 do 1918.
Zoznam predstaviteľov mesta Sečovce
náhľad|Budova Mestského úradu v Sečovciach, súčasné sídlo primátora mesta. Zoznam predstaviteľov mesta Sečovce obsahuje výpis najvyšších predstaviteľov mesta, t. j. v rámci jednotlivých historických období:
Richtári a starostovia do roku 1919
Samosprávu mestečka v 14. až 16. storočí tvoril richtár, štvor- až šesťčlenná rada a volená obec, ktorá pozostávala z 10 až 20 mešťanov vyberaných richtárom a radou. Richtár vykonával súdnu právomoc nad mešťanmi, zastupoval Sečovce pred šľachtou, kráľovskými a stoličnými orgánmi, dohliadal na riadne plnenie daňových povinností mestečka voči kráľovi a šľachticom a príp. slúžil ako garant pri kúpno-predajných zmluvách a rôznych dohodách mešťanov. Prvým menovite známym richtárom bol Gregor Horvát, o ktorom sa zachovala zmienka z roku 1455 v úradnom liste, ktorý odoslal mestu Bardejov.
Vývoj obsadenia úradu v 19. storočí približujú kronikárske zápisy z Pamätnej knihy obce Sečovce, hoci tie boli vyhotovené až v rokoch 19471948.
11. júna 1891 bol za starostu (🇭🇺, z toho náreč. birou) zvolený Jozef Spillengerg a za členov obecného zastupiteľstva Ignác Weinberger, Ján Kertész, Jozef Tamássy, Štefan Horňák, Ján Benedek, Michal Bača, Juraj Buzinkai, Adolf Klein, Jozef Benko, Jozef Horňák, Ján Michalko, Lipot Kleinmann, Imrich Varga, Juraj Kolesár, František Horváth, Andrej Adam, Štefan Baza a Jozef Pubovič. Hoci v zápisniciach zo zasadnutí obecného zastupiteľstva z roku 1898 nie je zmienka o zmene osoby starostu, od 13. septembra 1898 do augusta 1899 ich ako starosta podpisoval Štefan Esperjessy (Esperjessy István). Ani o voľbe jeho nástupcu, Samuela Kováča niet v zápisniciach bližších údajov. Funkcie sa ujal 4. augusta 1899.
Rozhodnutím Ministerstva vnútra č. 32023/907-IV. z roku 1907 boli Sečovce zaradené medzi veľké obce, čím sa zvýšil počet potrebných členov obecného zastupiteľstva z dovtedajších 20 na 32 a preto boli 16. augusta 1907 uskutočnené voľby. Funkciu starostu v nich obhájil S. Kováč, ktorý bol za starostu opätovne zvolený aj v roku 1910.
Starostovia
Prvým starostom po vzniku Československej republiky bol Marton Thuróczy, ktorý viedol zasadnutia mestského zastupiteľstva viedol v maďarčine. Prvá slovensky písaná zápisnica zastupiteľstva pochádza z 25. augusta 1921, kedy bol starostom Martin Žuffa.
Za starostu bol zvolený Michal Kandráč (SĽS) a za členov obecného zastupiteľstva Martin Žuffa, Jozef Erdődy, Ján Murín (SĽS), Jozef Neuman, Birnát Rosenberg (Židovská strana), Michal Péter (KKSS) a Ján Tirpák (RSZMĽ).
Vládni komisári
2. novembra 1938 bol na základe výnosu Krajinského úradu v Bratislave č. 341.103/1938 obecný úrad odovzdaný delegovanému vládnemu komisárovi Andrejovi Kabinovi.
Predsedovia MNV a DMSK
Po obsadení Sečoviec Červenou armádou 2. decembra 1944 sa zároveň začali obnovovať samosprávne orgány. Prvým predsedom Miestneho národného výboru (MNV) v Sečovciach bol Michal Mati a od 29. októbra 1945 túto funkciu prechodne vykonával J. Žipaj. Okrem predsedu vedenie MNV tvorili dvaja podpredsedovia a tajomník. V obnovenom MNV mala prevahu Demokratická strana, ktorej členom bol taktiež Michal Korytko.
Po februárovom prevrate (1948) bol Korytko odvolaný z funkcie predsedu a MNV bol rozpustený. Následne Miestny akčný výbor Národného frontu vytvoril sedemčlennú Dočasnú miestnu správnu komisiu (DMSK), v ktorej získala dominanciu Komunistická strana. DMSK bola zrušená v marci 1950, pričom 21. decembra 1949 sa uskutočnila reorganizácia MNV, ktorý tvorilo 36 členov. V tom čase mala komunistická strana monopolné mocenské postavenie.
Predsedovia MsNV
V roku 1962 Rada Východoslovenského krajského národného výboru priznala Sečovciam štatút mesta, čím sa MNV reorganizoval do Mestského národného výboru (MsNV), ktorého prvým predsedom bol M. Lukáč.
Primátori
náhľad|Súčasný primátor [[Jozef Gamrát]] V súlade so zákonom SNR č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení je od roku 1991 najvyšším predstaviteľom, výkonným a štatutárnym orgánom mesta primátor. Je volený priamou voľbou občanov mesta na štvorročné obdobie, pričom jeho funkčné obdobie sa skončí zložením sľubu novozvoleného primátora.
Poznámka: NEKA znamená nezávislý kandidát.
Literatúra
Príspevky v monografiách
Články v periodikách
Internetové zdroje
Zákony
Tasos Bugas
Biografia
Narodil sa v roku 1953 v meste Pyrgos na Peloponéze. Začal spievať už v detstve, a ako 16 ročný sa presťahoval do Atén, kde dostal šancu spievať, keď vyhral konkurz v známej spoločnosti Odeon-Parlofon. Jeho kariéra však bola prerušená, kvôli vojenskej službe, Bugas slúžil aj na Cypre. Ako spevák si získal popularitu v 70. rokoch, no najviac bol populárny koncom 80. a v 90. rokoch. Bougas je známy že všade dokáže ľudí primäť k tancu. Jeho piesne sú grécke-orientálne a veľmi melodické v sprievode nástroja buzuki. Naspieval aj niekoľko tradičných ľudových a populárnych (laika) piesní. Témou v jeho piesňach je hlavne úspech, peniaze a ženy. V najznámejšom albume s názvom Planitarchis Bugas v piesňach ako Ela ston papou (Príď k dedkovi) paroduje sexuálne aféry prezidenta Billa Clintona. Bougasov typický image sú slnečné okuliare, cigara a oblek, v ktorom stále vystupuje pred kamerami a na koncertoch. Posledný album vydal v roku 2012.
V Grécku je známy aj svojim divokým súkromným životom a aférami so ženami. Bol až 11 krát ženatý a v súčasnosti žije s dvoma ženami súčasne.
Mercedes-Benz Citaro
thumb|Mercedes-Benz O 530 GL CapaCity na linke v [[Bratislava|Bratislave]] thumb|Mercedes-Benz Citaro C2 G na linke 66A vo [[Viedeň|Viedni]] thumb|Mercedes-Benz Citaro vo francúzskom meste [[Longueau]] thumb|Mercedes-Benz Citaro na linke E v nemeckom meste [[Essen]] Mercedes-Benz Citaro (typové označenie O 530) je nízkopodlažný autobus, vyrábaný spoločnosťou EvoBus, ktorú vlastní koncern Daimler AG.
Výroba
Od roku 1997 sa vyrába v závode v nemeckom Mannheime a francúzskom Ligny-en-Barrois, od roku 2003 sa niektoré časti vyrábajú v Holýšove v Plzenskom kraji. Niektoré súčiastky sa dodávajú aj z Turecka.
Varianty autobusu Citaro
Autobusy Citaro pre prímestskú prevádzku:
V roku 2005 výrobca EvoBus začal s výrobou novej verzie autobusu, ktorá spĺňa prísnejšie emisné limity, t. j. Euro IV a Euro V. Okrem hlavnej zmeny v oblasti adaptácie na motory novej generácie bol vykonaný facelift; po prvýkrát od roku 1997 sa tak zmenila predná maska autobusu. Na jeseň 2006 sa prestala vyrábať staršia verzia. Novšie modely LE a LE Ü boli vždy vyrábané už v novšom prevedení.
Technické údaje (štandardný 12 m model)
Vozidlo je vybavené automatickou prevodovkou s retardérom, nízkopodlažnými vstupmi na predných dvoch dverách a čalúnenými sedadlami.
Výskyt
Citaro jazdí v Berlíne, v Ríme a v Istanbule (v počte 430 ks).