cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gymnázium sv. Františka Assiského
Budova gymnázia
Na dobrotivý príkaz a nariadenie posvätného cisárstvo- kráľovského majestátu šťastne panujúcej Márie Terézie bolo nám bratom konventuálom zverené levočské vyššie gymnázium. Aby sme vychovávali mládež, ako to vyplýva z príslušných inštrukcií intimátu Vysokej uhorskej kráľovskej miestodržiteľskej rady doručeného dňa 12. Augusta 1776 velebnému vysokodôstojnému otcovi magistrovi Romanovi Jakabfalvimu provinciálnemu ministrovi a generálnemu inšpektorovi požehnanej uhorskej provincie sv. Alžbety, podľa znenia ktorého za riaditeľa miestneho gymnázia bol menovaný vysokodôstojný otec magister Amadeus Kežmarský. Stály definitor uvedenej provincie, profesormi zas dôstojný otec bakalár Izidor Szokolay pre retorikov a poetikov, dôstojný otec bakalár Vitus Paar pre syntaxistov a gramatokov, dôstojný otec Atanazius Knakler pre najnižšie, elementárne triedy, dôstojný otec Patrícius Šimko ako mimoriadny profesor. Po ustanovení týchto 1. Septembra bola dôstojnými otcami profesormi mládež vovedená do tried a potom veľadôstojným otcom miestnym riaditeľom celebrovaná slávnostná omša k Duchu Svätému za študijné úspechy, a tak sa začalo vyučovanie.
Od roku 2009 sa škola premiestnila do moderných zrekonštruovaných priestorov na Kláštorskej ulici č. 24.
Štúdium
Vo výchovno-vyučovacom procese postupuje škola v duchu deklarácie GRAVISSIMUM EDUCATIONIS, snaží sa pre žiakov vytvárať ovzdušie preniknuté duchom slobody a lásky podľa evanjelia, dávať do súladu ľudskú kultúru vo svojom celku s posolstvom spásy tak, aby viera osvecovala vedomosti o svete, živote a spoločnosti, ktoré žiaci postupne nadobúdajú.
Obsahom výchovy je intelektuálny a mravný rast každej osobnosti, snaha dosiahnuť vyvážený rozumový, duchovný, mravný, citový a fyzický rast žiakov.
Cieľom výchovno-vzdelávacieho systému má byť kresťan, občan nášho štátu, schopný demokratického správania sa, komunikácie, tolerancie, uvedomujúci si kvality vlastnej osobnosti a využívajúci individuálne schopnosti.
Pestrá je školská záujmová činnosť. Škola sa pravidelne zapája do predmetových olympiád, stredoškolskej odbornej činnosti (SOČ), športových a umeleckých súťaží, viacerých i zahraničných projektov ako napríklad Dreams and Teams, Comenius a ďalších. Organizuje tanečný, lyžiarsky a turistický kurz a vydáva vlastný časopis. Žiaci si môžu vybrať z pestrej ponuky krúžkov a mimoškolských aktivít. Okrem toho sa organizujú študijné pobyty v zahraničí, kde majú žiaci možnosť zdokonaliť sa v jazykových zručnostiach.
Bližšie informácie o škole sú prístupné na webstránke školy.
Bogliasco
Bogliasco je menšia obec v provincii Genova v talianskom regióne Ligúria. Leží v severozápadnej časti Talianska, v Janovskom zálive, na pobreží Ligúrskeho mora. Je súčasťou Talianskej riviéry, respektíve jej východnej časti Riviéry di Levante. Nachádza sa východne od centra Janova.
Má rozlohu a žije tu okolo 4 500 obyvateľov.
Dejiny
Podľa archeologických nálezov bola oblasť osídlená už v paleolite a mezolite. V čase Rímskeho cisárstva tu Rimania postavili most, súčasná dochovaná stavba je z 13. storočia. Po páde Rímskeho cisárstva bola oblasť pod správou Frankov a Lombarďanov. V roku 1182 sa Bogliasco stalo súčasťou Janovskej republiky. V roku 1432 bola obec zničená Benátčanmi. V 16. storočí sa stala terčom niekoľkých útokov Saracénov. V roku 1814 sa Bogliasco stalo súčasťou Sardinského kráľovstva a od roku 1861 Talianskeho kráľovstva.
Roseanne Barrová
Roseanne Barrová (* 3. november 1952, Salt Lake City, Utah, USA) je americká herečka, komička, moderátorka, producentka a politička.
V rokoch 1988 až 1997 stvárnila hlavnú postavu v komediálnom seriáli Roseanne (za túto rolu bola v roku 1992 nominovaná na Zlatý glóbus). V rokoch 1990 až 1994 bol jej manželom herec Tom Arnold.
V roku 2012 kandidovala za Stranu mieru a slobody na post prezidenta Spojených štátov amerických. Získala necelých 50 000 hlasov.
Dmitrij Vladimirovič Kalinin
Dmitrij Kalinin (* 22. júl 1980, Čeľabinsk, Rusko) je ruský hokejový obranca, ktorý od sezóny 1998/1999 do sezóny 2007/2008 hrával za tím Buffalo Sabres v NHL. V súčasnosti je hráčom SKA Petrohrad.
Klubový hokej
Dmitrij Kalinin meria 191 centimetrov a váži 93 kilogramov. Strieľa ľavou rukou. Kalinin bol draftovaný Buffalom v úvodnom drafte NHL roku 1998 už v prvom kole ako 18. v celkovom poradí. V lete 2008 ako voľný hráč podpísal zmluvu s tímom zámorskej NHL New York Rangers, odkiaľ prestúpil do Phoenix Coyotes. V súčasnosti hrá v KHL, v tíme SKA Petrohrad.
Reprezentácia
Kalinin reprezentoval Rusko na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji v rokoch 2003, 2004, 2005, 2008, 2009, 2010, 2011 a 2012 a na ZOH 2010
Externé odkazy
]
Karmacs
Karmacs je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Keszthely.
Má rozlohu 1422 ha a žije tu 813 obyvateľov (2007).
Sloupsko-šošůvské jeskyně
Sloupsko-šošůvské jeskyně (v knihe Julesa Vernea Zelený lúč, vydanie z roku 1907, je odkaz na "Sloupské jaskyne s Macochou") ležia v severnej časti CHKO Moravský kras severne od mesta Brna, neďaleko od okresného mesta Blansko a na južnom okraji mestečka Sloup.
Sloupsko-šošůvské jaskyne sú rozsiahlym komplexom dómov, chodieb a obrovských podzemných priepastí vytvorených v dvoch poschodiach. Najznámejšia Eliškina jaskyňa má vynikajúcu akustiku, a preto je príležitostne využívaná pre koncerty komornej hudby. Prehliadkové trasy Sloupsko-šošůvských jaskýň sú spojené s prehliadkou jaskyne Kůlna, kde boli nájdené časti lebky neandertálskeho človeka asi 120 000 rokov staré. Sloupsko-šošůvské jaskyne sú tiež charakteristické krehkou a farebnou kvapľovou výzdobou.
Sloupske údolie
Pred jaskyňami sa nachádzajú dva zaujímavé prírodné útvary. Prvým z nich sú tri skalné bloky tesne vedľa seba, ktoré sa nazývajú Otec, matka a syn, a ležia na skale nad parkoviskom. Výraznú dominantu tvorí Hrebenáč, pri ktorom sa prepadá do podzemia Sloupský potok. Tento skalný masív vysoký asi 20 m dal pravdepodobne názov obci Sloup.
Prírodná rezervácia Sloupsko-šošůvské jaskyne
Dňa 20.12.1999 bola vyhlásená v mieste jaskýň aj v jeho priľahlom okolí rovnomenná prírodná rezervácia. Cieľom ochrany je udržanie súčasného charakteru územia, ochrana povrchových a podzemných krasových javov, ochrana zimovísk netopierov a ochrana unikátnych paleontologických nálezísk.
Prehliadka Sloupsko-šošůvských jaskýň
thumb|left|Portál Sloupsko-šošůvských jaskýň Vstupným portálom a chodbou sa návštevník dostane do jaskyne Nicové, ktorej názov je odvodený od zvláštnej kašovitej sintrovej formy nazývanej nickamínek ktorou je tvorená výzdoba na stenách. Odtiaľ trasa pokračuje do Eliškinej jaskyne s prekrásnou kvapľovou, sintrovou a nickamínkovou výzdobou. Vynikajúca akustika Eliškinej jaskyne je návštevníkom predvedená ukážkou reprodukovanej hudby.
Cesta podzemím vedie prekopanou chodbou do najrozsiahlejšej časti Sloupsko-šošůvských jaskýň - Starých skál. Staré skaly začínajú mohutnou Gotickou chodbou, na konci ktorej je 65 metrov hlboká Stupňovitá priepasť.
Ďalším zastavením je Kolmá priepasť, z ktorej sa vystupuje do priestorov objavených prof. Karlom Absolonom v roku 1900. Klenotom týchto partií a celých Sloupsko-šošůvských jaskýň je Nagelova priepasť. V súčasnej dobe je sprístupnená dvoma mostíkmi. Od stropu po hladinu Sloupského potoka v spodných poschodiach je hlboká približne 90 metrov, ale jej pôdorysné rozmery ju radia medzi najmohutnejšie podzemné priepasti v Česku.
Od Nagelovej priepasti vedie trasa k Trámovej chodbe, ktorá prechádza do 260 metrov dlhej Striebornej chodby. Zo Strieborné chodby bola prekopaná spojka do priestorov Šošůvských jaskýň, ktoré nie sú tak rozmerné ako Sloupske, majú však bohatú a zachovanú kvapľovú výzdobu. Trasa vedie cez Brouškovu rozprávkovú sieň s unikátnym stalagmitovým útvarom "Svícen" do Riegrovej siene. Vyvrcholením prehliadky Šošůvských jaskýň je Čierna priepasť, ktorá ústi k hladine Sloupského potoka v hĺbke 70 metrov.
História jaskýň
thumb|Sloupske skaly roku 1857 Priepasť, ktorá nesie jeho meno, objavil matematik a fyzik JA Nagel už v roku 1748. Jaskyňa Eliškina bola objavená v roku 1879 a verejnosti bola sprístupnená v roku 1881. Zostávajúca časť Sloupsko-šošůvských jaskýň bola postupne objavená v rokoch 1889-1915.
Spodnými poschodiami jaskyne preteká Sloupsky potok, ktorý sa prepadá do podzemia neďaleko od vchodu do jaskýň. Sústavou nepriestupných sifónov podzemný potok vteká do Sloupskeho koridoru Amatérskej jaskyne - najväčšej českej jaskyne a znovu na povrchu sa objavuje ako ponorná riečka Punkva na dne priepasti Macocha. Na konci roka 2005 je jaskynným potápačom podarilo preplávať medzi týmito jaskyňami.
Smrtiace prostriedky
Smrtiace prostriedky je román z lekárskeho prostredia od amerického spisovateľa a lekára Leonarda Goldberga.
Výplatná poštová známka
Výplatná poštová známka je bežná známka, príležitostná známka a pamätná známka.
Berry-Bouy
Berry-Bouy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Burgas (oblasť)
Burgas je oblasť na východe Bulharska pri pobreží Čierneho mora. Má rozlohu 7 748 km² a žije tu 418 750 obyvateľov. Sídlom oblasti je mesto Burgas.
Geografia
Významné rieky Burgaskej oblasti sú Ropotamo a Ďavolska reka, ktoré pramenia v pohorí Strandža a ústia do Čierneho mora pri meste Primorsko.
Nivnice
Nivnice je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 350 obyvateľov, z toho 1 633 mužov a 1 717 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,1 roka (muži 39,9 roka, ženy 42,2 roka).
Justin Timberlake
Justin Timberlake sa stal známym ako spevák chlapčenského zoskupenia ’N Sync, ktorého štart financoval Lou Pearlman (producent Backstreet Boys). Svoj sólový debutový album Justified vydal v roku 2002. Na celom svete sa z neho predalo viac ako 7 miliónov nosičov. Jeho druhý sólový album FutureSex/LoveSounds z roku 2006 sprevádzali single „SexyBack“, „My Love“ a „What Goes Around.../...Comes Around“, ktoré sa dostali na vrchol amerických rebríčkov. Na tomto albume sa nachádzajú aj ďalšie single, ktoré sa dostali do TOP 20: „Summer Love“ „LoveStoned“ a „Until the End of Time“. Do januára 2009 sa z tohto albumu predalo na svete viac ako 9 miliónov nosičov.
Časopisy People a Cosmopolitan ho označili za najsexi žijúceho muža roku 2007.
Osobný život
Od roku 1999 tvoril pár so speváčkou Britney Spears, ale ich vzťah skončil v marci 2002. V apríli 2003 začal chodiť s herečkou Cameron Diaz po tom, čo sa stretli na Nickelodeon Kids' Choice Awards. Po mediálnych špekuláciách o ich rozchode sa nakoniec rozišli v decembri 2006, krátko po tom, čo ho predstavila ako hudobného hosťa v šou Saturday Night Live.
V januári 2007 začal chodiť s herečkou Jessicou Biel. Zasnúbili sa v decembri 2011 a vzali sa 19. októbra 2012 v talianskom rezorte v meste Fasano. Majú spolu syna, ktorý sa narodil v apríli 2015 a dali mu meno Silas Randall Timberlake.
Kávás
Kávás je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 664 ha a žije tu 257 obyvateľov (2007).
Zoznam predsedov vlády Ruska
Toto je zoznam predsedov vlád Ruska.
Witan
Witan alebo Witenagemot bol poradný orgán anglických panovníkov, ktorý vznikol približne v 7. storočí z rôznych zoskupení starších členov rodov. Mal na starosti tvorbu zákonov a určovanie právomocií vládcu. Mal veľkú autoritu, lebo rozhodoval aj o odvolaní panovníka a výbere nástupcu po jeho smrti. V tomto období sa ešte kráľovský titul nededil automaticky z otca na syna.
Kompromis (skupina)
Kompromis je slovenská hudobná skupina. Začiatky vzniku siahajú do roku 1990, keď vznikla skupina Nádej, ktorá sa neskôr rozpadla. Jej dvaja členovia neskôr, v roku 1993 spoluzaložili skupinu Kompromis. Prvý koncert odohrali v divadle Astorka.
La Fère (obec)
La Fère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vratíkov (prírodná rezervácia)
Vratíkov je prírodná rezervácia ev. č. 1187 západne od mesta Boskovice v okrese Blansko. Oblasť spravuje AOPK KS Brno.
Gutenbergova diskontinuita
Lokalizovaná je v hĺbke asi 2 700–2 900 km pod povrchom Zeme. Je charakteristická zmenou hustoty z 5,7 kg.dm−3 na 11 kg.dm−3 a zmenou rýchlosti prechádzajúcich seizmických vĺn, pričom S-vlny sa na nej odrážajú.
Pomenovaná je podľa seizmológa Bena Gutenberga, ktorý sa zaoberal výskumom hraníc zemského plášťa.
Jay McKee
Jay McKee (* 8. september 1977, Kingston, Kanada) je bývalý kanadský hokejový obranca a tréner.
Strieľal ľavou rukou. V úvodnom drafte NHL v roku 1995 bo draftovaný už v prvom kole ako 14. v celkovom poradí. Od roku 1996 do 2006 hral za tím Buffalo Sabres, v rokoch 2006 a 2009 za St. Louis Blues a svoju kariéru ukončil v klube Pittsburgh Penguins.
Po ukončení hráčskej kariéry pôsobil ako asistent trénera v tímoch NCAA Niagara Purple Eagles, v AHL za Rochester Americans, Erie Otters z Ontario Hockey League (OHL) a Kitchener Rangers. o jednej sezóne v Kitcheneri bol vymenovaný za hlavného trénera Rangers, kde pôsobil tri a pol sezóny. Potom bol vymenovaný za hlavného trénera Hamilton Bulldogs.
HB Reavis Group
náhľad|Logo náhľad|Sídlo na Karadžičovej v Bratislave
HB Reavis Group je medzinárodná developerská skupina, ktorá vznikla v roku 1993 v Bratislave.
Pôsobí na trhoch v strednej a východnej Európe (Poľsko, Česko, Slovensko, Maďarsko) v Spojenom kráľovstve a v Turecku. Svoje aktivity rozširuje aj na ďalšie nové trhy, napríklad Nemecko. Má viac ako 400 zamestnancov. Skupina do konca roku 2014 realizovala projekty s celkovou prenajímateľnou plochou presahujúcou 750-tisíc m2. Vlastný kapitál spoločnosti dosahoval ku koncu júna 2014 917 miliónov € a aktíva 1,58 miliardy €.
Prvým projektom skupiny bol projekt BBC 1 (Bratislava Business Center) na Prievozskej ulici v druhej polovici 90. rokov 20. storočia. Na spoluprácu sa im podarilo presvedčiť softvérovú firmu Asset (súčasné Asseco), ktorá tvorila obrovské finančné prebytky.
Na Slovensku je skupina HB REAVIS (od roku 1993) prítomná prostredníctvom developerskej spoločnosti HB Reavis Slovakia. Patrí medzi najvýznamnejších developerov v krajine a zameriava sa na projekty v segmente kancelárskych, obchodných a logistických nehnuteľností. V roku 2016 spoločnosť HB Reavis Group získala ocenenie Tretí najväčší komerčný developer v Európskej únii.
Podnikateľský model
Základnou strategickou črtou skupiny je využívanie integrovaného obchodného modelu, ktorý zahŕňa development, výstavbu, správu majetku a investičný manažment.
Summer of ’69
„Summer of ’69“ je skladba kanadského hudobníka Bryana Adamsa z jeho štúdiového albumu Reckless z roku 1984. Skladbu napísali Adams a Jim Vallance, ktorý je dlhoročným partnerom Adamsa ako textár. Skladbu produkovali Adams a Bob Clearmountain. Bola vydaná v júni 1985 vydavateľstvom A&M Records, ako štvrtý singel z albumu. Ako väčšina Adamsových skladieb, aj „Summer of ’69“ je rocková skladba s rýchlym tempom. Podľa Adamsa je číslo 69 použité ako odkaz na sex, a nie na rok 1969; Adamsov textár Jim Vallance však s tým nesúhlasí a tvrdí, že to nemá nič spoločné so sexuálnou polohou.
Skladba bola vydaná s dvomi skladbami na B-strane; „Kids Wanna Rock“ a „The Best Was Yet to Come“. Skladba „Summer of ’69“ si získala pozitívne hodnotenia hudobných kritikov. Mala silný vplyv v medzinárodných hudobných rebríčkoch, pričom jej najvyššia pozícia bola 4. miesto v holandskom rebríčku Dutch Top 40 a najnižšia pozícia bola 62. miesto v nemeckom rebríčku Media Control Charts. Skladba bola podporená hudobným videom, ktoré natočil Steve Barron. Video obsahuje Adamsa a jeho sprievodnú skupinu v rôznych situáciách vrátane úteku pred políciou. V roku 1985 bol videoklip nominovaný na MTV Video Music Awards v kategórii Best Male Video.
Rheobatrachus
Rheobatrachus (po slovensky paropucha alebo hvízdavka) je rod pravdepodobne vymretých podzemných žiab z čeľade Myobatrachidae. Rod obsahuje dva druhy. Tie sú (boli) endemické, žijúce iba v Queenslande na východe Austrálie.
Opis
Tento rod bol unikátny. Išlo o jediné dva druhy žiab, ktoré svoje žubrienky vychovávali v žalúdku. Celý proces rozmnožovania nie je úplne známy. Rovnako nie je známy ani dôvod ich vyhynutia. Ako možné príčiny sa uvádza znečistenie tokov spôsobené ťažbou dreva, zlata alebo napadnutie hubami.
Boli menšieho vzrastu – samice cca a samce. Žili v lesných bystrinách a jazierkach, kde sa skrývali pod zemou. Ich potravou boli najmä drobné bezstavovce, na ktoré striehli a chytali ich do papúľ.
Obývali vyššie nadmorské výšky s malou rozlohou výskytu.
Druhy
Rod obsahoval iba dva druhy. Oba vyhynuli v 80. rokoch 20. storočia.
Junkers Ju 388
Junkers Ju 388 Störtebeker bolo nemecké bombardovacie, ťažké stíhacie a prieskumné lietadlo, ktorý vznikol na základe požiadavky modernizácie nemeckého letectva počas 2. svetovej vojny. Prvý prototyp bol dokončený koncom roka 1943, v auguste roku 1944 bol predaný prvý kus Luftwaffe a boli začaté prípravy na sériovú výrobu, ale jej zavedenie sa preťahovalo. Nakoniec bolo vyrobených niekoľko kusov a k ďalšiemu plánovanému začatiu sériovej výroby v januári 1945 nedošlo z dôvodov blížiaceho sa konca vojny. Celkom bolo vyrobených 69 kusov Ju 388 všetkých verzií.
Pozadie
Ríšske ministerstvo letectva (RLM) sa koncom roka 1942 dozvedelo o americkom bombardéri, B-29 Superfortress, pravdepodobne po zahliadnutí prototypu YB-29 Superfortress „Hobo Queen“, na letisku RAF v Bovingdone; pričom túto fotku uverejnili na titulnej strane novín Völkischer Beobachter. Odhadované výkony tohoto stroja spôsobovali Luftwaffe veľké obavy. B-29 mal mať maximálnu rýchlosť okolo 560 km/h a pri bombardovacích misiách 360 km/h vo výške 8000 - 10 000 m; čo bola výška kde nemohlo efektívne zasiahnuť žiadne lietadlo Luftwaffe.
Aby sa mohla Luftwaffe účinne brániť, potrebovala nové denné stíhačky a ničitele bombardérov. Konkurz na tento typ stíhačky vyhral Focke-Wulf Ta 152H. Bol založený na stíhačke Fw 190D, no mal väčšie rozpätie a nový „výškový“ model motoru Junkers Jumo 213. Ďalšou alternatívou bol Messerschmitt Me 155B, čo bol upravený Bf 109 s dlhšími krídlami, ktorý už v tom čase prešiel viacerými skúškami a bol ako prototyp postavený firmou Blohm & Voss.
Na pozíciu ničiteľa bombardérov a nočnej stíhačky sa najviac svojimi výkonmi hodili Ta 154 a Heinkel He 219, ktorý mal najlepšie charakteristiky na zachytenie bombardérov, pričom obe typy mali krátke krídla na dosiahnutie týchto výkonov, čo bolo nevhodné na lety vo veľkých výškach. Junkers Ju 88 už bol upravený na výškovú verziu v modeli „S“ a „T“, no tie nemali potrebné výkony. Rovnaké úpravy prebiehali aj s Ju 188, ktoré boli označované ako modely J, K a L, ktoré obsahovali pretlakový kokpit, upravené krídla, odmrazovanie plôch a prístrojové vybavenie na let vo veľkých výškach. Tieto boli vybrané na úlohu stanovenú RLM. Tieto boli nazvané Ju 388.
Vznik a vývoj
Lietadlo malo byť doručené s použitím rovnakého typového označenia, ako tomu bolo u originálnych experimentálnych prototypoch Ju 188, teda „J“, „K“ a „L“. Verzia „J“ bola stíhačka s dvoma 30 mm kanónmi MK 103 a dvoma 20 mm kanónmi MG 151/20 v pevnom nose lietadla, a mala byť použitá na ničenie bombardérov počas dňa. Pre použitie v úlohe nočnej stíhačky boli kanóny MK 103 nahradené menšími a ľahšími 30 mm kanónmi MK 108, zatiaľ čo bol pridaný druhý pár MK 108, zabudovaný do trupu za kokpitom a strieľajúci dohora, ako zbraňový systém Schräge Musik. Verzia „K“ bola čistokrvný bombardér, s nosičom pod trupom, ktorý zväčšoval objem pumovnice. V modeli „L“, čo bola prieskumná verzia, boli na tento nosič upevnené kamery a prídavné nádrže na dlhšie misie.
Boli plánované 3 podtypy každej verzie, ktoré sa mali líšiť len inštaláciou iných motorov. Prvý by mal zabudovaný motor BMW 801J, čo bola preplňovaná verzia základnej verzie BMW 801. Druhý by používal motor Jumo 222A/B s výkonom 1864 kW alebo Ju 222E/F s vylepšeným dvojrýchlostným prepĺňaním. Tretí prototyp by zahŕňal motor Junkers Jumo 213E, ktorý bol taktiež preplňovaný, rovnako ako u 222E/F.
S motormi BMW 801J alebo Jumo 213E mala stíhacia verzia Ju 388 rýchlosť 616 km/h a verzia nočnej stíhačky strácala vďaka radaru a systému Schräge Musik na rýchlosti 25 km/h. Tento výkon podávali aj iné, vtedy už zavedené nočné stíhačky Luftwaffe, no Ju 388 si túto rýchlosť udržala aj vo veľkej výške. S motormi Jumo 222 mala byť schopná stíhacia verzia rýchlosti 700 km/h, pričom zase verzia nočnej stíhačky strácala rýchlosť o 25 km/h. Verzia bombardéra mala približne rovnakú rýchlosť, v závislosti od nákladu. Prieskumná verzia by bola o 25 km/h rýchlejšia.
Prvý prototyp, Ju 388 L-0/V7 bol postavený prevažne z častí Ju 188 a prvýkrát vzlietol 22. decembra 1943. Preukázal oveľa lepšie ovládanie vo výškach, než mal Ju 88S, vďaka zväčšeniu plochy chvostových kormidiel. Tento stroj nasledovalo ďalších 6 prototypov. Trvalo nejaký čas, kým začali dodávky sériových strojov, čo bolo spôsobené oneskorením dodávok motorov. V tom čase už bolo jasné, že B-29 budú odoslané do Pacifiku a nad Nemeckom sa tak skoro neobjavia.
Nemecké snahy o vzdušný fotografický prieskum kvôli silnej spojeneckej obrane takmer zmizli, preto sa výroba sústredila na model „L“. Dodávky začali v auguste 1944, no bolo doručených len málo Ju 388. Bolo postavených okolo 47 kusov modelu „L“, väčšina v prvej verzii s motormi BMW 801J, a iba 3 kusy tretej verzie s motorom Jumo 213E. Ďalej bolo postavených 15 strojov verzie K-1 a len tri modely verzie J-1.
Výroba
Presný počet postavených Ju 388 je veľmi ťažké presne určiť. Jedným z dôvodov je, že viaceré predsériové stroje boli použité ako prototypy a iné boli zničené spojeneckým bombardovaním tesne pred dokončením. Okrem toho, viaceré oficiálne záznamy končia pred ukončením výroby alebo si protirečia.
Napriek tomu, nasledujúce údaje môžu byť považované za overené:
Viacero strojov bolo čiastočne dokončených alebo boli prototypy:
Navyše, neznáme množstvo Ju 388 L-1 and Ju 388 J bolo v pokročilej fáze výroby, pred koncom vojny.
Operačné nasadenie
Štyri Ju 388 vo verzii nočnej stíhačky boli testované jednotkou NJG 2 počas roku 1945, no nevie sa či zaznamenali nejaký zostrel.
Užívatelia
24px Nemecko
border|link=|24px Japonsko
V auguste 1944 prejavilo Japonsko, zastupované delegáciou vojenského atašé, brigádneho generála Otaniho, záujem o licenciu na sériovú výrobu  Ju 388. Japoncom bola odovzdaná kompletná dokumentácia a výkresy a zároveň im bolo udelené povolenie na licenčnú produkciu. Dodanie dokumentácie do Japonska však s veľkou pravdepodobnosťou zlyhalo z dôvodu potopenia ponorky, ktorá ju prevážala.
Verzie
Ťažká stíhačka/nočná stíhačka. Výškový bombardér. 10 predsériových lietadiel. 5 sériových lietadiel. Prieskumné stroje. navrhovaný torpédový bombardér odvodený od Ju 388K.
Dodnes zachované stroje
thumb|Toto je koristný Ju 388, Werksnummer 560049, kódové označenie USAAF je T2-4010, v súčasnosti reštaurovaný americkým múzeom Smithsonian Institution v Suitlande, Maryland, USA. Dodnes sa zachoval len jeden Junkers Ju 388. Je to Ju 388L-1, so sériovým číslom 560049, a je to ôsmy zo série strojov vyrobených v továrni Nordenham, patriacej firme Weser Flugzeugbau. Časti trupu boli vyrobené firmami ATG v Altenburgu a v Niedersächsische Metallwerke Brinckmann & Mergell v Hamburgu-Harburg. Stroj bol dokončený na začiatku roka 1945. Bol ukoristený americkými jednotkami v máji 1945 v továrni Junkersu v Merseburgu a preletený do Kasselu – Waldau.
Lietadlo bolo testované skupinou amerických expertov, vedenou plukovníkom Haroldom E. Watsonom. Tieto skúšky boli časťou operácie „LUSTY“, čo bola príprava na prelet so strojom priamo do USA. Namiesto toho bolo lietadlo 17. júna 1945 preletené do Cherbourgu vo Francúzsku, kde ho naložili na lietadlovú loď HMS Reaper, spolu s inými koristnými nemeckými strojmi, kvôli dôkladnej analýze a testom v USA.
Lietadlo bolo v USA odoslané na letisko Freeman Field v Indiane na testovanie, a v septembri 1945 predviedlo letové ukážky pre americkú tlač. Ju 388 nalietal pri testovaní na letisku Wright Field v Ohiu viac než 10 hodín, s označením FE-4010 (neskôr zmeneným na T2-4010). Po ukončení testov bol stroj vystavený na leteckej show Dayton Air Show v roku 1946, spolu s inými zajatými nemeckými strojmi.
Dňa 26. septembra 1946 bol Ju 388, Werks-Nr. 560049, prevezený na letisko Orchard Place v Park Ridge, Illinois, neďaleko súčasného O'Harovho medzinárodného letiska. Tento dočasný sklad bol prázdnou továrňou vo vlastníctve vlády USA, ktorá predtým slúžila spoločnosti Chrysler Corporation na stavbu lietadiel Douglas C-54. Ju 388 bol potom 3. januára 1949 darovaný národnému leteckému múzeu Smithsonian Institution's National Air Museum. Lietadlo bolo v novembri 1954 odoslané do Silver Hill v Marylande na uskladnenie.
V súčasnosti je lietadlo rozmontované a je v dobrom stave, pretože nebolo nikdy skladované vo vonkajších priestoroch. Konkrétne kokpit je vo výbornom stave a so všetkými prístrojmi. Ju 388L-1 Werks-Nr. 560049 je jedným z viacerých unikátnych nemeckých strojov, očakávajúcich reštauráciu v Národnom Leteckom a Kozmickom múzeu Paula E. Garbera, pri inštitúte reštaurovania a skladovania v Suitlande v štáte Maryland.
Dobrič (oblasť)
Dobrič je oblasť na severovýchode Bulharska pri pobreží Čierneho mora. Má rozlohu 4 719,7 km² a žije tu 213 325 obyvateľov. Jej sídlom je mesto Dobrič.
Kehidakustány
Kehidakustány je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaszentgrót.
Má rozlohu 1975 ha a žije tu 1210 obyvateľov (2007).
Portofino
Portofino je obec v provincii Genova, v talianskom regióne Ligúria. Leží v severozápadnej časti Talianska, v Janovskom zálive, na pobreží Ligúrskeho mora. Je súčasťou Talianskej riviéry, respektíve jej východnej časti Riviéry di Levante. Nachádza sa približne juhovýchodne od Janova, na východnej strane rovnomenného polostrova Portofino (ktorý je prírodnou rezerváciou). Je to turisticky obľúbená destinácia.
Dejiny
Plínius starší zmieňuje založenie obce, pôvodne s názvom Portus Delphini, v období Rímskeho cisárstva. Dôvodom názvu (delfíni prístav) bolo zrejme veľké množstvo delfínov v miestnom Zálive Tigullio. Ďalšia zmienka o Portofine je z roku 986, v súvislosti s opátstvom San Fruttuoso (leží západne od Portofina). V roku 1171 sa Portofino dostalo spoločne s vedľajším mestom Santa Margherita Ligure pod správu mesta Rapallo. Po roku 1229 sa obec stala súčasťou Janovskej republiky. V roku 1409 bola obec predaná florentskej republike, ale neskôr bola vrátená. V 15. storočí bolo Portofino v správe rodín Fieschi, Doria a ďalších. V roku 1815 sa stalo súčasťou Sardínskeho kráľovstva a v roku 1861 Talianskeho kráľovstva. Na konci 19. storočia sa Portofino stalo obľúbeným miestom pre britskú aristokraciu. Od roku 1950 je hlavným zdrojom obživy miestnych obyvateľov turistický ruch, ktorý nahradil rybolov.
Obec
Nad mestom sa týči hrad Castello Brown, ktorý bol postavený Janovčanmi v druhej polovici 16. storočia s cieľom brániť záliv. Západne od hradu sa nachádza kostol San Giorgio, založený v roku 1154, neskôr barokovo upravený. Nižšie, v chránenom prístave, je najvýznamnejšou stavbou románsky kostol San Martino z 12. storočia, dokončený v roku 1548. V domoch pozdĺž pobrežia možno nájsť rad luxusných obchodov.
Výhľad do okolia je z výbežku Punta del Capo. Najvyšším bodom polostrova je vrchol Monte Portofino s nadmorskou výškou  severozápadne od Portofina leží opátstvo San Fruttuoso.
Moncé-en-Belin
Moncé-en-Belin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ořechov (okres Uherské Hradiště)
Ořechov je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 736 obyvateľov, z toho 365 mužov a 371 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 38,5 roka, ženy 43,2 roka).
San Francisco Renaissance
San Francisco Renaissance (slov. Sanfranciská renesancia) je pojem označujúci vývojovú etapu v umení viazanú na mesto San Francisco a jeho blízke okolie. Po druhej svetovej vojne, hlavne v 50. a 60. rokoch 20. storočia tu vznikla umelecká avantgardná obroda, ktorá zahŕňala okrem literatúry vizuálne umenie, filozofiu, medzikultúrne záujmy (hlavne ázijské vplyvy) a nové sociálne názory a pocity.
Básnik Kenneth Rexroth je všeobecne uznaným zakladateľom tejto umeleckej renesancie. Rexroth bol prominentom druhej generácie modernistických básnikov, ku ktorým náležal on spolu s Ezrom Poundom a Williamom Carlosom Williamsom a boli uvedení v „Objectivist Anthology“. Patril k prvým americkým básnikom, ktorí sa dali inšpirovať japonskou tradičnou poéziou, hlavne haiku, a tiež džezovou hudbou.
Ak bol Rexroth otcom – zakladateľom, potom Madeline Gleasonová bola matkou. Počas 40-tych rokov sa obaja spriatelili v rámci skupiny mladých študentov – básnikov na Berkeley, ktorá pozostávala z Roberta Duncana, Jacka Spicera a Robina Blasera. Gleasonová a Duncan tvorili blízku dvojicu, ktorá čítala a kritizovala práce ostatných.
Vývoj
V apríli 1947 organizovala Gleason „First Festival of Modern Poetry“ v „Lucien Labaudt Gallery“ na Gough Street. Počas dvoch večerov tu predstavovali dvanásti básnici publiku svoju tvorbu. Bola to prvá experimentálna performance tohto druhu v meste.
Počas 50-tych rokov strávili určité obdobie Duncan a Robert Creeley na „Black Mountain College“ a vytvorili prepojenie medzi Sanfranciskými básnikmi a členmi básnickej školy Black Mountain Poets. Viacerí sanfranciskí spisovatelia začali publikovať v „Cid Corman´s Origin“ a v „Black Mountain Review“ (materský časopis rovnomennej skupiny). Spicerov záujem o cante jondo (čo je flamenco spev) viedol k spojeniu s hlboko obraznými autormi. V roku 1957 viedol Spicer svoj seminár „Poetry as Magic at San Francisco State College“ spolu s Duncanom.
Pravdepodobne, základným dokumentom tohto vývoja sa stala antológia Donalda Allena s názvom The New American Poetry 1945 – 1960. Ako vypozorovala Marjorie Perloff, v tejto zostave sa ocitli básnici Sanfranciskej renesancie:
Duncan sa ukázal ako vedúci básnik tejto skupiny, hoci patril ku poetickej škole Black Mountain Poets. Títo, ktorí boli širšie známi vďaka prednášaniu v Bay Area, sú: Brat Antoninus (William Everson), Robin Blaser, Jack Spicer, James Broughton, Madeline Gleason, Helen Adam, Lawrence Ferlinghetti, Bruce Boyd, Kirby Doyle, Richard Duerden, Philip Lamantia, Ebbe Borregaard a Lew Welch. citát:Marjorie Perloff
Allenova antológia bola ústrednou publikáciou, ktorá definovala poéziu a kultúrnu dynamiku hnutia v historickom momente jeho vznikania a dala mu nálepku „San Francisco Renaissance“. Toto slovné spojenie sa vžilo ako pomenovanie celej éry aj generácie umelcov.
V tom istom čase, ako bolo Duncan, Spicer a Blaser na Berkeley, budúci básnici Gary Snyder, Philip Glenn Whalen a Lew Welch študovali na „Reed College“ v Portlande. Títo traja a Kirby Doyle, rodený Sanfransišťan, sa stali ústredným jadrom vzniku Beat Generation na Západnom pobreží.
Lawrence Ferlinghetti si robil doktorát na Sorbonne a v Paríži stretol Kennetha Rexrotha, ktorý ho neskôr nasledoval do San Francisca, aby pomáhali rastu tamojšej literárnej scény. Medzi 1951 a 1953 Ferlinghetti učil francúzštinu, písal literárne kritiky a maľoval. V 1953 on a jeho obchodný partner založili „City Lights Bookstore“ a začali publikovať lacné vreckové vydania mladých autorov.
Snyder a Whalen spolu s Michaelom McClurem patrili k básnikom, ktorí sa zúčastnili škandalóznej čítačky poézie v Six Gallery v 1955. Má sa za to, že táto udalosť, ktorá bola spropagovaná vďaka súdnemu procesu, odštartovala literárny vývoj bítnickej vlny trvajúci do vzniku hnutia hippies. Udalosť opisuje Jack Kerouac vo svojom románe Dharmoví tuláci v jeho druhej kapitole.
Vplyv
Filozof a spisovateľ Alan Watts majúci základňu v San Francisco Bay Area spomína vo svojej autobiografii, že okolo roku 1960 bolo čosi nové na ceste, v náboženstve, hudbe, morálke a sexualite, vzťahu k prírode a príjemnom životnom štýle. (pozri Watts, In My Own Way) Niektorí hudobní textári prichádzajúcej rockovej generácie šesťdesiatych rokov a neskôr čítali a oceňovali spisovateľov ako Kerouac, Snyder, McClure, Ferlinghetti a Ginsberg. Bob Dylan to spomínal v rozhovoroch tiež. Hudobná vlna šesťdesiatych rokov priniesla „San Francisco Sound“. Na ňu mali veľmi určitý vplyv autori hnutia „San Francisco Renaissance“, tiež však aj na celkový nový životný štýl, ktorý sa začal meniť na Západnom pobreží.
Tzv. undergroundová tlač, ktorá sa rozvíjala v Amerike v šesťdesiatych rokoch, mala jeden zo svojich najzaujímavejších a najmalebnejších príkladov „San Francisco Oracle“, na ktorý reflektovala kultúra hippies. Oracle poskytovalo veľa priestoru pre spisovateľov ako Gary Snyder, Allen Ginsberg, Lawrence Ferlinghetti, Michael McClure a ďalší bítnici.
Martin Scorsese natočil dokumentárny hudobný film „The Band“, v ktorom uvádzal dve dôležité postavy bítnickej scény Lawrence Ferlinghettiho a Michaela McClura. Tento film mal veľký ohlas v neskorších šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch 20. storočia.
Cesta I. triedy 59 (Slovensko)
Cesta I. triedy 59 (I/59) je cesta I. triedy na Slovensku. Jej začiatok sa nachádza v Banskej Bystrici na križovatke s cestou I/66 a končí na hraničnom priechode Trstená, cez ktorý prechádza na územie Poľska a pokračuje ako DK7. Jej celková dĺžka je 111,608 km. Prechádza cez ňu E77, ktorá v budúcnosti bude prechádzať cez R3. Na I/59 sa nachádza aj horský priechod Donovaly.
História
Cesta bola v rokoch 1946 až 1950 klasifikovaná ako cesta II. triedy 523. V roku 1950 bola preklasifikovaná na cestu I. triedy, pričom jej bolo pridelené číslo zrušenej cesty I/59 (Ostrava - Frýdek-Místek), zaradenej v roku 1950 do cesty II/484.
Medzi rokmi 1958 až 1962 bola cesta medzi Banskou Bystricou a Ružomberkom rozšírená a vyasfaltovaná, pričom sa zmenilo aj jej trasovanie medzi obcami Motyčky a Liptovská Osada. Pôvodne cesta neviedla cez Donovaly, ale cez sedlo Veľký Šturec a obec Liptovské Revúce. Cesta však bola príliš úzka a mala nebezpečné zákruty, preto sa rozhodlo o výstavbe novej, menej nebezpečnej trasy cez Donovaly. Po jej vystavaní bol úsek cez Liptovské Revúce pretriedený na cestu III. triedy III/2223.
Priebeh
V banskobystrickom kraji sa I/59 začína v mestskej časti Kostiviarska v Banskej Bystrici na križovatke s rýchlostnou cestou R1 a pokračuje severným smerom cez mestskú časť Jakub a Uľanka, kde križuje cestu I/14 do Turca. Stúpa cez Staré Hory a Motyčky do sedla Donovaly, ktorým prekonáva Nízke Tatry. Pod priesmykom cesta prechádza do žilinského kraja a okresu Ružomberok a pokračuje súbežne s riekou Revúca Korytnickou dolinou cez Liptovskú Osadu do Ružomberka. Tu križuje a na kratšom úseku vedie v peáži s cestou I/18, prekonáva Váh a cez Likavku smeruje okrajom Valaskej Dubovej do okresu Dolný Kubín.
V dolnokubínskom okrese I/59 najskôr obchádza obec Jasenová, prechádza Vyšným Kubínom a vchádza do Dolného Kubína, kde križuje I/70. Údolím Oravy prechádza Širokou, za ktorou križuje rýchlostnú cestu R3, vytvárajúcu obchvat obce Oravský Podzámok, jej miestnej časti Dolná Lehota a obce Horná Lehota, ktorými dopravne odľahčená I/59 prechádza. V Oravskom Podzámku križuje I/78 a okrajom Sedliackej Dubovej a cez Dlhú nad Oravou pokračuje do okresu Tvrdošín. Tu prechádza cez Podbiel, kde križuje cestu II/584, Nižnú, Tvrdošín, kde križuje II/520 a obchvat Trstenej. V Trstenej ešte raz križuje II/520 a R3, tvoriacu obchvat mesta a vedie k hraničnému priechodu Trstená - Chyžné, kde I/59 končí a cesta do Poľska pokračuje ako DK7.
Dolný Kubín - hranica okresov
21. novembra 2011 sa začalo s prestavbou cesty I/59 cez sedlo Brestová v Chočských vrchoch v celkovej dĺžke 3 981 m. Predmetom rekonštrukcie bolo rozšírenie cesty zo šírkového usporiadania 9,5 m na kategóriu C 11,5/70, v dĺžke 3 825 m aj s prídavným pruhom v stúpaní. Novozrekonštruovaná cesta zostala prakticky v pôvodnej polohe s výnimkou krátkeho úseku, v ktorom pôvodná cesta prekonávala údolie Starého potoka točkou s polomerom 100 m. V tomto mieste bola vybudovaná preložka, ktorej dominantným objektom sa stal 240 m dlhý päťpoľový most trojtrámového prierezu, ktorý cestu prevádza v najvyššom mieste 24 m nad terénom. Došlo tiež k demolácii pôvodného mosta pri Jasenovej, ktorý bol v dezolátnom stave, a k jeho nahradeniu novým. Treťou mostnou stavbou bolo rozšírenie pôvodného mosta cez lesnú cestu.
Súčasťou rekonštrukcie cesty bola aj komplexná výmena podkladových vrstiev vozovky, preložky a úpravy lesných ciest a riešenie 4 prístupov na pozemky. Vyriešila sa tiež križovatka s cestou III/2255, ktorá nevyhovovala STN. Stavbu, ktorá bola daná do užívania 24. januára 2015 (teda mesiac vopred), zrealizoval Doprastav za 12 046 941 €. Ešte počas výstavby sa však ukázala nedôslednosť projektu, ktorá spočívala v nezachovaní niekoľkých odvodňovacích rigolov, čo v budúcnosti môže spôsobiť problémy obci Jasenová.
Horský priechod Donovaly
Horský priechod Donovaly je tvorený úsekom I/59 od križovatky s I/14 za Banskou Bystricou, pokračuje cez Nízke Tatry a končí sa pri odbočke do obce Liptovská Lúžna na severnej strane Nízkych Tatier. Celková jeho dĺžka je 29,5 km a v rovnomennom sedle v obci Donovaly dosahuje cesta I/59 nadmorskú výšku Najväčší sklon cesta dosahuje medzi Starými Horami a Korytnicou, kde na viacerých úsekoch presahuje 12%. Problematický úsek najmä pre nákladnú dopravu pomôže vyriešiť plánované vybudovanie rýchlostnej cesty R1, ktorá bude horský masív prekonávať tunelom Kozí chrbát.
Bessais-le-Fromental
Bessais-le-Fromental je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam hláv štátu Ruska od roku 1917
Toto je zoznam hláv štátu Ruska od roku 1917
Hyperippé
Hyperippé alebo Hyperippa môže byť v gréckej mytológii:
Kemendollár
Kemendollár je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 1607 ha a žije tu 534 obyvateľov (2007).
Cintorín Antakalnis
náhľad|Pamätník obetiam demonštrácie 1991 náhľad|Pieta pre obranca vysielače Vilnius náhľad|Hroby poľských vojakov Cintorín Antakalnis je cintorín v mestskej časti Antakalnis vo Vilniuse. Bol založený v roku 1809.
Ostrožská Lhota
Ostrožská Lhota je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 548 obyvateľov, z toho 761 mužov a 787 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 38,9 roka, ženy 42,8 roka).
Nitrianske Rudno (vodná nádrž)
thumb|right|Vodná nádrž Nitrianske Rudno, v pozadí [[Malá Magura, vľavo Temešská skala.]]
Nitrianske Rudno je vodná nádrž na strednom Slovensku v prievidzskom okrese na hornom toku rieky Nitrica. Nachádza sa v Rudnianskej kotline neďaleko obce Nitrianske Rudno. Vodná nádrž bola postavená v roku 1951. Vodná plocha má rozlohu 0,96 km2, max. dĺžku 1,46 km, max. šírku 0,6 km, max. hĺbku 13,5 m. Slúži hlavne na kúpanie, jachting, rybolov a vodné športy. Pri nádrži je reštaurácia, turistická ubytovňa, chatová osada a autokemping.
Vápenka
Vápenka môže byť:
Gabrovo (oblasť)
Gabrovo je oblasť v strede až na severe Bulharska. Má rozlohu 2 023 km² a žije tu 145 410 obyvateľov. Sídlom oblasti je mesto Gabrovo.
Jedľové Kostoľany
Jedľové Kostoľany sú obec na Slovensku v okrese Zlaté Moravce v Nitrianskom kraji.
Polohopis
Obec leží na severe zlatomoraveckého okresu v údolí zovretom zo severu pohorím Tribeč a z juhu Pohronským Inovcom. Obecný chotár sa rozprestiera na strete dvoch geologických podloží tvorených jadrovými a sopečnými pohoriami. Do severnej časti chotára zasahuje krasové územie - Kostoliansko-lehotský kras, charakteristický výskytom zaujímavých útvarov (jaskyne Lom, Kamenec či viacero vyvieračiek a prameňov).
Najvyšším bodom v okolí obce je Bresov vrch (722 m n.m.) severovýchodne od obce (nad miestnou časťou Bresovo).
Z hydrologického hľadiska najvýznamnejším vodným tokom je rieka Žitava pretekajúca južným okrajom obce. Východne od obce priberá sprava svoj najdôležitejší prítok na tomto území - riečku Žitavicu.
Do katastra obce patrí dvanásť vzdialenejších osád, nazývaných štále.
Obec má iba cestné spojenie (odbočkou z cesty č. 5114 vedúcej z okresného mesta na územie susedného Banskobystrického kraja).
Dejiny
Prvá historická zmienka o obci pochádza z roku 1075. Na začiatku 14. storočia sa Jedľové Kostoľany spomínajú v súvislosti so súpisom majetku panstva západne ležiaceho Hrušovského hradu. Od štyridsiatych rokov 16. storočia sa Kostoľany dostali pod tureckú správu a ostali v nej až do odchodu Turkov z územia Slovenska na konci 17. storočia. Vtedy obec prešla pod topoľčianske panstvo.
Jedľové Kostoľany majú aj svoju banícku minulosť. V južnej časti kostolianskeho katastra sa v minulosti využívalo hnedouhoľné ložisko. O jeho existencii svedčí o.i. názov jednej z osád - Uhoľná Baňa.
V rámci územnosprávneho členenia patrili Jedľové Kostoľany v dejinách do Tekovskej župy (v Uhorsku aj v prvej Česko-Slovenskej republike); po vzniku Slovenskej republiky v roku 1939 sa stali súčasťou Nitrianskej župy a po skončení druhej svetovej vojny súčasťou Nitrianskeho kraja. Po úprave územnosprávneho členenia v roku 1960 sa stali súčasťou vtedajšieho okresu Zlaté Moravce a Západoslovenského kraja. Do súčasnej úpravy (v roku 1996) boli súčasťou okresu Nitra; od toho roku patria do okresu Zlaté Moravce Nitrianskeho kraja.
La Ferté-Chevresis
La Ferté-Chevresis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Keménfa
Keménfa je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 1489 ha a žije tu 97 obyvateľov (2007).
Pohár AHF v pozemnom hokeji žien 2012
Pohár AHF v pozemnom hokeji žien 2012 bol v poradí 3. pohár AHF v pozemnom hokeji žien, ktorý organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF) a ktorý slúžil ako kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie 2013. Konal sa od 6.16. decembra 2012 v Singapure, za účasti 6 tímov. Pôvodne sa malo turnaja zúčastniť aj družstvo Uzbekistanu. Zvíťazili hokejistky Taiwanu, ktoré sa spolu s Hongkongom kvalifikovali na budúcoročné vrcholné ázijské podujatie.
Účastníci
1 Umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k 8. októbru 2012.
Halový pozemný hokej na Svetových hrách 2005
Halový pozemný hokej na Svetových hrách 2005 bol ukážkový turnaj v halovom pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Svetových hier 2005. Konal sa v Duisburgu, v Nemecku od 22.24. júla 2005, za účasti 4 mužských a 4 ženských tímov. Turnaj organizovala Medzinárodná federácia pozemného hokeja (FIH). Všetky zápasy sa hrali v aréne Rhein-Ruhr-Halle s kapacitou 4 000 divákov, v ktorej sa okrem pozemného hokeja odohrali aj súťaže v športovej akrobacii, trampolíne a tumblingu. Turnaj pozostával z jednej základnej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým, po ktorej nasledovali zápasy play-off. Titul získali obe družstvá domáceho Nemecka.
Plánovaný turnaj v halovom pozemnom hokeji na ďalších Svetových hrách v Kao-siungu v roku 2009 sa neuskutočnil, keď nedošlo k dohode medzi FIH a Medzinárodnou asociáciou Svetových hier.
Zámok Saché
right|thumb|Zámok Saché Zámok Saché leží v obci Saché v departemente Indre-et-Loire, región Centre-Val de Loire, juhovýchodne od Tours, a patrí k zámkom pri Loire. V roku 1932 bol zaradený medzi historické pamiatky a od roku 1951 v ňom sídli múzeum Honoré de Balzaca.
Moncé-en-Saosnois
Moncé-en-Saosnois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Canterbury
right|thumb|Canterbury
Canterbury je mesto v južnom Kente na juhovýchode Anglicka.
Bolo postavené na križovatke troch obchodných ciest v stredoveku. Mesto je známe svojou históriou s prvkami stredovekej architektúry, napríklad mestská katedrála alebo historické jadro. Je sídlom canterburského arcibiskupa, hlavy anglikánskej cirkvi.
Blancafort
Blancafort je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Philippe Noiret
Philippe Noiret (* 1. október 1930, Lille, Francúzsko – † 23. november 2006, Paríž) bol francúzsky divadelný a filmový herec.
Život
Niekoľkokrát prepadol pri maturitných skúškach, preto sa rozhodol študovať herectvo. V súbore Théâtre National Populaire, s ktorým vystupoval sedem rokov, sa zoznámil s Moniquou Chaumette. Zobrali sa v roku 1962. V tej dobe začal svoju hereckú kariéru ako komediant v dvojici s Jean-Pierre Darrasom v nočných kluboch.
Zomrel na rakovinu a je pochovaný na cintoríne Cimetière du Montparnasse v Paríži.
Ostrožská Nová Ves
Ostrožská Nová Ves je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 404 obyvateľov, z toho 1 675 mužov a 1 729 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,7 roka (muži 40,1 roka, ženy 43,3 roka).
Vladimír Procházka
Vladimír Procházka môže byť:
Nitrianske Rudno
Nitrianske Rudno môže byť:
Kerecseny
Kerecseny je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalakaros.