cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pedagogika v starovekom Grécku
Výchova a škola v Sparte
Od '''7. roku''' boli chlapci rodičom odoberaní a vychovávaní v prísnej kázni spoločne pod štátnym dozorom v družinách (agelai), rozdelených podľa veku. Každá družina bola vedená 20-ročným mužom, ktorého musela bezpodmienečne poslúchať a za neposlušnosť boli chlapci bičovaní remencami. Učili sa skromnosti v jedle a pití, v odeve a bývaní. Obliekali sa jediným hrubým kusom odevu, chodili prostovlasí a bosí. Cvičili sa v behu, skoku do diaľky, zápolení, vrhaní oštepom a diskom, učili sa písať, čítať, hudbe, spevu a tancu a memorovali homérske básne a štátne zákony. Plutarchos o spartskej výchove píše
Od 12 rokov sa ich výchova stávala tvrdšou. Stravu mali ešte chudobnejšiu, ale mohli si však prilepšovať krádežami. Tým sa v nich mala cvičiť múdrosť a obratnosť: kto sa nedal chytiť bol pochválený, kto bol pri krádeži pristihnutý, bol prísne potrestaný. Od dvanástich rokov sa tiež začala viac prejavovať náklonnosť starších mužov.
Po '''15. roku''' spali chlapci len na holom tŕstí, ktoré si museli natrhať na brehoch rieky Eurót, v ktorej sa otužovali kúpeľmi. Na dôkaz telesnej odolnosti boli vybraní jedinci každoročne na počiatku jari bičovaní pred oltárom Artemidy zvanej Orthia, čím malo byť dosiahnuté omladenie jarnej prírody (porovnateľné s veľkonočnou šibačkou). Pri tom nesmeli prejaviť bolesť, takže niekedy klesli aj mŕtvi k zemi. V tomto veku sa smeli občas zúčastniť spoločných hostín mužov a načúvať ich rozhovorom o veciach politických i otázkach etických, a tým obohacovali svoje vedomosti a cibrili svoj charakter. V prípade, že boli opýtaní, odpovedali stručne, tzv. "lakonicky”. Cieľom mravnej výchovy spartských chlapcov bolo vypestovať v nich hlavne úctu k starším a oddanosť štátu.
V '''18. rokoch''' sa stali dospelými, prechádzali vojenským výcvikom a zúčastňovali sa tzv. kryptérií. Tak bola označovaná služba mladých Sparťanov, ktorá pôvodne súvisela s ich "premenov” na mužov. Tento názov sa potom preniesol aj na označenie oddielu konajúceho túto službu. Princíp bol v tom, že vo dne sa chlapci ukrývali (gr. kryptein) a v noci sa vydávali na výpravy proti heilótom. Tzv. kryptoi boli tiež súčasťou spartskej armády. V 20. rokoch sa stávali vojakmi, patrili k družine asi 15 mužov, ktorí vo vojne tvorili bojovú družinu, ktorá spala v spoločnom stane (syskenoi) a museli sa účastniť spoločného stravovania (syssítia), na ktoré museli pravidelne prispievať naturálnymi dávkami. Najskôr v 30. rokoch sa stávali plnoprávnymi občanmi a mohli si založiť vlastnú rodinu.
Dievčatá boli ponechávané aj po '''7. roku''' doma, zúčastnili sa však výchovy gymnastickej a tanečnej, a dokonca aj spolu s mládencami pretekali. Čo sa týka duševnej a telesnej výchovy dievčat, Sparta a jej osada Kýréne jej venovali značnú pozornosť. Mali pre to dôvody jednak branné (po odchode mužov do vojny pripadala ženám povinnosť chrániť mesto pred nepriateľom a heilótmi), a jednak eugenické (pri malom počte slobodného obyvateľstva sa bral zreteľ k úlohe rodičky zdravého pokolenia). Spartské dievčatá sa cvičili vo všetkých častiach päťboja, v rôznych druhoch skokov, v tanci, loptových hrách a súťažili aj s chlapcami pri slávnostiach, napr. gymnopaidiách, a podobne ako chlapci, neoblečené. Plutarchos v svojom diele píše:
Takýmto spôsobom sa pripravovali manželské spojenia mladých ľudí, ktorí sa k sebe dobre hodili, a ktorí potom vo svojich deťoch dávali Sparte budúce statné deti. S dievčatami sa stretávame i pri celogréckych hrách. Každého piateho roku sa konali v Olympii pri slávnosti bohyne Héry, kedy bola jej socha obliekaná do nového peplu, ktorý utkalo šestnásť žien, na olympijskom štadióne preteky dievčat v behu. Pretekárska dráha bola o jednu šestinu štadiónu kratšia ako u mužov, to je asi, a dievčatá boli rozdelené do troch vekových kategórií.
Výchova a škola v Aténach
V Aténach boli určité zásady výchovy stanovené už Solónovými zákonmi. Starosť o výchovu bola vecou rodičov a štát na ňu iba dohliadal. Väčšina dievčat zostávala doma, aby sa naučila tomu, čo sa od nich bude očakávať v dospelosti a to bolo predovšetkým varenie, spravovanie domácnosti, pradenie a tkanie. Ani pre chlapcov nebola školská dochádzka povinná, ale obec považovala za vec cti, aby sa jej občania mužského pohlavia naučili, pokiaľ možno, aspoň základom čítania a písania a aj sirotám, ktorých otcovia zomreli v boji za vlasť, platila učiteľa. Úplná negramotnosť bola teda v Aténach skôr vzácnosťou. Školy boli len súkromné, a preto dĺžka školskej dochádzky závisela na hospodárskych pomeroch rodiny. Už Solónove zákony nariaďovali rodičom, aby posielali svoje deti do školy najskôr po východe slnka a odvádzali si ich pred súmrakom, aby sa deti vyhli nebezpečiu, že sa budú vracať domov potme. Tiež bolo zakázané, aby mladí muži a cudzie osoby vstupovali do školy, keď tam boli deti, čím sa malo zabrániť pederastii. Tým sa kládla dôležitosť na mravnú stránku detí. Do 7 rokov sa starali o dieťa rodičia, poprípade pestúnka a paidagógos, vzdelaný otrok, ktorý ho mal učiť slušnému chovaniu a doprevádzal chlapca až do doby, kedy dospel v eféba. Doprevádzal ho do školy, nosil mu školské potreby, čakal po celú dobu vyučovania a po návrate domov si zrejme so svojím zverencom prebranú látku ešte opakoval. Od 7 rokov navštevovali chlapci súkromné školy, dievčatá zostávali doma a cvičili sa v domácich prácach, v speve a v tanci. Vzdelanie chlapcov bolo gymnastické (telesné) a múzické (hudba a ta grammata, t. j. čítanie, písanie, počítanie a od 4. storočia pred Kr. tiež kreslenie). Žiaci čítali básne Homérove, Hesiodove, Theognidove, Solónove a Tyrtaiove a učili sa naspamäť gnómám, ktoré v nich boli obsiahnuté. Od 12 rokov sa učili hudbe (pestovaná bola hlavne hra na lýru a gitaru, menej obľúbená bola píšťala), spevu a tancu, zvlášť náboženskému. Učitelia, ktorí sa zaboberali čítaním, písaním, počítaním a literatúrou sa nazývali grammatikés a tí, ktorí sa zaoberali spevom a hrou na hudobné nástroje, boli kitharisti. V Platónovom dialógu Protagoras sa dočítame:
Gymnastická výchova začínala taktiež 7. rokom. Cvičiteľ (paidotribés) cvičil chlapcov v telocvični na voľnom priestranstve (palaistra) v tzv. päťboji (pentáthlon): v skoku do diaľky, v behu, vo vrhu diskom, v hode oštepom a v zápase. Múzickému vzdelaniu bola venovaná doba oddychu (grécky scholé, odtiaľ "škola”) po telesných cvičeniach. Poznáme veľký počet váz, na ktorých sú zobrazené deti ako sa u svojho učiteľa učia hre na kitharu alebo na píšťalu. Učiteľ pritom sedí na kresle s operadlom a žiak oproti nemu na stoličke. Niekedy hrá učiteľ na nástroj sám, aby ukázal chlapcovi, ako si má počínať, alebo necháva hrať žiaka a sám mu udáva rytmus, inokedy hrajú obaja na kithary, ktoré majú položené na kolenách. Bolo to teda vyučovanie založené na empírii, na posluchu, bez hudobného zápisu. Táto skutočnosť sa nám dnes môže zdať prekvapujúca, ale je známe, že grécka hudba bola výlučne monodická a pamätala sa teda ľahšie než polyfónna hudba.
Asi '''16. rokom''' bolo oboje vzdelanie ukončené. Ideálom výchovy bol harmonický rozvoj fyzických i duševných vlastností a schopností každého občana, tzv. kalokagatia (kalos kai agathos = krásny a dobrý). Dospievajúci mládenci zo zámožných rodín sa vzdelávali ďalej v gymnáziách, kde sa pripravovali na verejné preteky (agon), ktoré sa konali na národných slávnostiach, aj pre vojenskú službu, ktorú konal aténsky eféb '''od 18. – 20. roku''', okrem toho tam tiež počúvali prednášky filozofov, sofistov a rétorov. Navštevovali školy sofistov, ktorí rozšírili vyššie vzdelanie o nové odbory (politiku, rétoriku, geometriu astronómiu, bojovú taktiku) a školy rétorov, kde sa okrem gramatiky, literatúry a práva učili rečníckemu umeniu pred súdom a na zhromaždeniach ľudu. So zákonmi a štátnou správou sa zoznamovali účasťou na verejných súdnych pojednávaniach a na snemoch. Toto vyššie vzdelanie, ktoré sa začalo šíriť od dôb Periklových a zvlášť po peloponézskej vojne (431 – 404 pred Kr.), bolo ale vyhradené zámožným mužom, ženy s vyšším vzdelaním boli výnimkou. V Aténach nemali dievčatá výchovné ústavy toho druhu, aké viedla Sapfó na ostrove Lesbos, ani športovanie na verejnosti ani možnosť stretávať sa voľne s chlapcami ako v Sparte. Dostalo sa im skromných základov z hudby, tanca, čítania a počítania. Na niektorých slávnostiach, hlavne na počesť samotnej Atény, mohli dievčatá vystupovať na verejnosti pred celou obcou, ale aj tu boli dievčenské spevácke a tanečné zbory oddelené od chlapčenských. Tiež sobáš uzatvárali v mene dievčaťa zvyčajne jej rodičia. Jej názor bol braný do úvahy iba málokedy a prípad jedného bohatého Aténčana, ktorý dal svojim trom dcéram veľké vená a nechal ich vybrať si svojich ženíchov, bol zrejme výnimkou (zmieňuje sa o ňom Herodotos). Dievčatá spravidla vydávali veľmi mladé, okolo 12 – 14 rokov. Po svadbe žena spravovala manželovi dom a ako despoina riadila doma celé hospodárstvo. Dievčatá mali možnosti na vzdelanie silno obmedzené, ale existovali aj výnimky. Niektoré svätyne, do ktorých prichádzali dievčatá z najlepších aténskych rodín, aby sa stali pomocníčkami kňažiek. Plnili rôzne úlohy pri náboženských rituáloch a obradoch a v chrámových priestoroch priamo bývali. Z dnešného pohľadu tento pobyt môžeme označiť ako pobyt v "kláštorných školách” a môžeme predpokladať, že tu nešlo iba o náboženské úkony, ale aj o celkové vzdelávanie dievčat. Takéto zariadenie sa nachádzalo tiež na aténskej Akropole (tzv. Dom arrefor) alebo v antickom Braurone, kultovom stredisku bohyne Artemidy.
Škola
Škola nevyžadovala žiadne zvláštne vybavenie, a tak mohla byť v akomkoľvek dome. Učiteľ väčšinou sedával na ozdobnej stoličke s operadlom a žiaci sa museli uspokojiť s jednoduchými stoličkami. Žiaci si do školy nosili iba voskové tabuľky s rydlami a trstinovými perami na písanie a pravítko, ktoré im pomáhalo písať rovno riadky. Tabuľky mali rozmery 40 x a boli z dubového, cédrového, palmového alebo cyprusového dreva. Každá mala zvýšený okraj a jej plocha bola pokrytá voskom, do ktorého sa písmená ryli písacím nástrojom z bronzu alebo kosti (tzv. styloi). Tento nástroj mal na jednom konci ostrý hrot a na druhom oblú kvapku alebo plôšku, ktorá slúžila k vymazaniu do vosku vyrytých písmen. V tabuľkách boli na okraji prevŕtané otvory, ktorými sa prevliekali šnúrky alebo remienky, takže sa mohlo spojiť takýchto tabuliek niekoľko spolu a tie potom vytvárali niečo ako knihu. Dvojité doštičky sa nazývali diptych, trojité triptych a polyptych je potom kniha z mnohých doštičiek. Pri písaní sa tabuľky väčšinou položili na kolená alebo sa iba tak držali v ruke. Nepotrebovali stoly, pretože dosky boli dostatočne tvrdé a mohli sa teda len tak držať v ruke. Vedľa týchto voskových tabuliek sa v škole vyskytovali tiež tabuľky natrené zmesou kriedy a lepidla, na ktoré sa písalo trstinovými perami, ktoré sa namáčali do atramentu. Ten bol zhotovený zo sadzí dreveného uhlia zmiešaný s rastlinným lepidlom a mal čiernu farbu. Pred jeho vlastným použitím sa musel často riediť vodou, čo bola práca učiteľových pomocníkov. Zostatky tohto atramentu sa nám do dnešnej doby dochovali zaschnuté napr. na stenách a dnách hlinených kalamárov, ktoré sa v školách používali, ktoré mali tvar malých hore zatiahnutých misiek. Tieto tabuľky, na ktoré sa písalo atramentom, slúžili nielen ako zošity v školách, ale používali sa tiež v súdnictve, pri zostavovaní účtov alebo inventárov.
Ako prebiehala samotná výučba? Chlapci sa najskôr učili rozpoznávať jednotlivé písmená, potom čítať slabiky a celé slová, a až potom písať. Najprv sa musel naučiť naspamäť mená písmen v abecede, alfa, beta, gamma, delta atď., ktoré si vrýval do pamäti prespevovaním mnemotechnických veršov. Postupovalo sa pomaly od jednoduchého k zložitému, od písmena k slabike o dvoch písmenách (beta a alfa = ba), potom k slabike o troch a štyroch písmenách. Existovali určité šlabikáre. V škole pri učení boli od seba jednotlivé slova oddelené, aby sa žiaci naučili lepšie čítať. Ale v bežnom texte od seba oddelené neboli a to potom bolo ťažšie. Cudzie jazyky sa neučil nikto! Aténčania predpokladali s úplnou samozrejmosťou, že všetci cudzinci sa naučia grécky! Pri písaní učiteľ najprv vyryl dané písmeno do vosku a ostatní ho po ňom obťahovali. Pravítka, ktoré si so sebou žiaci nosili, mali podobu kríža a umožňovali nielen písať riadky rovno, ale aj zvislo umiestňovať písmená pod seba, ako to spôsob písania nápisov (stoichedon) vyžadoval. Jednotlivé slová a písmená sa tiež cvičili na keramických črepoch, ktoré boli lacným a ľahko dostupným materiálom. Matematika sa obmedzovala na znalosť základných matematických úkonov – sčítanie, odčítanie, násobenie a delenie. Grécke číslice sa označovali písmenami gréckej alfabety, ale počítanie cez desiatku bolo veľmi obťažné, pretože Gréci nepoznali nulu. Jednotky začínali I., päťky ??(pente), desiatky ??(deka), stovky H (hekaton), tisíce X (chilioi), desaťtisíce M (myrioi). Pre základné matematické úkony používali svoje prsty podľa zvláštnych pravidiel prstového počítania, pre zložitejšie matematické úkony počítacie kocky a abakus. Grammatikovia pri svojej výuke používali texty básnikov, hlavne homérske eposy. Učiteľ predčítal úryvky a žiaci sa ich učili naspamäť. Vo výuke sa využívalo maximálne sluchovej pamäti. Podobne sa postupovalo tiež počas hudobnej výuky, kedy sa príslušná melódia žiakovi prehrala a ten ju potom podľa sluchu opakoval, bez notového záznamu. Knihy ako také, ktoré boli obsiahle (napr. Ilias a Odyssea) neboli písané na tieto tabuľky, ale používal sa papyrus. Ten sa dostal do Grécka predovšetkým prostredníctvom kolónií. Papyrus bol vyrábaný zo stromu (Cyperus Papyrus) hojne rastúceho v nílskej delte. Kúsky stebiel sa po dĺžke rozrezali a potom zlepovali do pásov. Pásy boli z dvoch vrstiev, v jednej ležali prúžky vodorovne, v druhej zvisle, spoje boli však tak dokonalé, že sa voľným okom s ťažkosťou dali rozoznať. Tomu napomáhalo i vyhladzovanie a lisovanie pásov. Hotové pruhy boli dlhé niekoľko metrov a kupujúci si zaobstaral potrebnú dĺžku. Antická kniha potom mala podobu zvitku a pri čítaní sa v nej nelistovalo, ale roľka sa držala v oboch rukách, pri čom jedna ruka rozmotávala neznámy text a druhá zavinovala už prečítanú časť. Pretože sa knihy písali a ilustrovali ručne, patrili medzi drahé predmety a nie každý si mohol dovoliť mať doma napr. len malú knižnicu.
Coyviller
Coyviller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Guevenatten
Guevenatten je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Starohorské vrchy
Starohorské vrchy sú jadrové pohorie na strednom Slovensku. Z geomorfologického hľadiska je to geomorfologický celok v provincii Západné Karpaty, subprovincii Vnútorné Západné Karpaty a Fatransko-tatranskej oblasti. Najvyšším vrchom je Kozí chrbát.
Vymedzenie
Ide o plošne málo rozsiahle pohorie. Na severe hraničí s Veľkou Fatrou, na západe s Kremnickými vrchmi, na juhu so Zvolenskou kotlinou a na východe s Nízkymi Tatrami. Hranica prechádza údolím Starohorského potoka, odtiaľ cez hrebeň Japeňa do doliny Cenova, potom na východné svahy Kremnických vrchov na západnom okraji obcí Kordíky a Králiky. Odtiaľ hranica zo severu obchádza prevažnú väčšinu intravilánu mesta Banská Bystrica, odkiaľ smeruje k obciam Podkonice a Moštenica, následne údolím Vážnej do Hiadeľského sedla. Zo sedla prechádza územím južne od osady Korytnica-kúpele do údolia potoka Žarnovka a do obce Donovaly, kde schádza do údolia Starohorského potoka. Na území geomorfologického celku sa nachádza geomorfologická časť Kordícka brázda v juhozápadnej časti, v povodí Tajovského potoka.
Vrchy a sedlá
Medzi najvýznamnejšie vrcholy patria:
Zo sediel sú to: náhľad|500px|Hiadeľské sedlo, Kozí vrch a Hadliarka
Doliny
Na južnej strane pohoria:
Na severnej strane pohoria:
Geologické pomery
Menšia južná časť pohoria je súčasťou pásma veporika, kým rozsiahlejšia severná časť súčasťou pásma jadrových pohorí. Na západe sem okrajovo zasahujú neovulkanity (Kordícka brázda). Z hľadiska geologickej stavby je pás na južnom okraji, ako aj severovýchodný výbežok pohoria, tvorený prevažne vápencami a slieňovcami z obdobia kriedy. Východná časť pohoria je formovaná vápencami a dolomitmi z obdobia triasu a jury, podobne je formovaná aj najzápadnejšia časť (na západ od Banskej Bystrice). Územie severne od Banskej Bystrice je tvorené bridlicami a pieskovcami z obdobia prvohôr.
Klíma
Z klimatického hľadiska patria južné svahy, najzápadnejšia časť a tiež údolia potokov Bystrica a Starohorský potok do mierne teplej, vlhkej oblasti. Severné svahy, ako aj časť pohoria na severozápad od banskej Bystrice, sú radené do mierne chladnej oblasti.
Vodstvo
Prevažná väčšina Starohorských vrchov patrí do povodia Hronu, len malá severovýchodná časť do povodia Váhu. Najvýznamnejšími vodnými tokmi sú Bystrica s prítokom Starohorský potok, ktoré odvodňujú severné svahy a sčasti západnú časť povodia, Tajovský potok odvodňuje západnú časť, kým potoky Vážna, Moštenický potok, Ľupčica a Selčiansky potok odvodňujú južné svahy pohoria. Malá časť na severovýchode je odvodňovaná Korytnicou.
V Starohorských vrchoch vyviera niekoľko minerálnych prameňov, najznámejšie sú Moštenická Kyslá a Hiadeľská Kyslá. V pohorí je tiež pomenovaných viacero iných prameňov: Jegorovov prameň, Laskomer, Podkalište, Malé Cenovo, Veľké Cenovo.
Vodné plochy reprezentuje údolná vodná nádrž Motyčky a malé vodné nádrže na Jelenskom (pri osade Dolný Jelenec) a Banskom potoku (pod obcou Špania Dolina).
Vodné toky
Nasledujúce vodné toky pramenia a/alebo tečú v Starohorských vrchoch:
Príroda
Prírodné zdroje sú na väčšine územia dobre zachované. Najviac narušené sú oblasti v okolí strediska cestovného ruchu Donovaly na severnom okraji pohoria a zásahy do pôvodného prostredia sú badateľné v priestore medzi obcami Staré Hory a Špania Dolina (opustené banské štôlne, šachty, tunely a haldy). Územie Starohorských vrchov je prevažne zalesnené, prevládajúcou drevinou je smrek, kým v povodí Bystrice je to najmä buk lesný. Okolie Banskej Bystrice je značne odlesnené.
Jaskyne
V pohorí bolo objavených niekoľko menších jaskýň: dve ležia na západných svahoch vrchu Hrádok severne od Sásovej (Netopieria jaskyňa, druhá nepomenovaná). V spodnej časti Môcovskej doliny je Môcovská jaskyňa, dlhá 300 m, vo vyšších častiach strednej časti doliny je Bludičkyna jaskyňa, Jaskyňa pod tisom, Jaskyňa vretenica a Jaskyňa Pukwitz.
Ochrana prírody
Malá severovýchodná časť pohoria je súčasťou NAPANT-u. Celá východná časť pohoria (po líniu údolí potokov Bystrica a Starohorský potok) je súčasťou Ochranného pásma NAPANT-u, kým malé územie severne od Banskej Bystrice (medzi Bystricou a Starohorským potokom) prináleží do Ochranného pásma Národného parku Veľká Fatra. Na území Starohorských vrchov ležia tieto maloplošné chránené územia:
Sídla
náhľad|400px|Donovaly V hraniciach geomorfologického celku ležia intravilány týchto obcí: Čiastočne aj ďalšie obce:
Kultúrne a technické pamiatky
Na území Starohorských vrchov bola ešte v období stredoveku vykonávaná intenzívna banská činnosť, čo je dodnes zreteľné najmä v okolí obcí Špania Dolina a Staré Hory. V období 2. svetovej vojny tu prebiehali intenzívne boje medzi fašistami a partizánmi, čoho obrazom sú viaceré objekty, najmä pamätníky.
K najvýznamnejším kultúrnym pozoruhodnostiam patrí stará banícka obec Špania Dolina, ktorá bola vyhlásená za pamiatkovú rezerváciu ľudovej architektúry, k významným objektom patrí gotický kostol, banská klopačka a bývalý banský tunel medzi obcou a osadou Piesky. Pozoruhodné je aj okolie obce Staré Hory, ktorej východná časť zasahuje do geomorfologického celku, z objektov sú to miestny kostol, pozostatky banskej činnosti v osadách Richtárová a Piesky, ako aj partizánsky bunker Mor ho! V minulosti tu existovala banská železnica, ktorej pozostatky sa čiastočne zachovali medzi Uľankou a osadou Piesky, ako aj medzi osadou Richtárová a lokalitou Katrenka. Ďalšou kultúrno-historicky pozoruhodnou obcou sú Baláže, v obci stojí Pamätná izba SNP a severovýchodne od obce leží osada Kalište, v minulosti samostatná obec vypálená za 2. svetovej vojny fašistickými vojskami. V súčasnosti je národnou kultúrnou pamiatkou. V obci Tajov stojí Pamätný dom J. G. Tajovského s expozíciou venovanou jeho životu a literárnej tvorbe. Niekoľkou zaujímavých objektov stojí aj na území obce Donovaly, v osadách Bully, Polianka a Mistríky.
Pri osade Piesky a nad obcou Baláže (kóta ) boli odkryté menšie archeologické náleziská.
Štylistický prostriedok
Štylistický prostriedok je výrazová hodnota, prostredníctvom ktorej sa diferencujú jazykové prejavy so zreteľom na štýlotvorné činitele. Patria k nim jazykové prvky všetkých rovín (lingvistické prostriedky), sprievodné zvukové a vizuálne prvky (paralingvistické prostriedky) a všetky sprievodné okolnosti verbálneho textu, ktoré stoja mimo jazykovej štruktúry, no konkrétny jazykový prejav s nimi počíta (extralingvistické prostriedky).
Bahník západoafrický
thumb|Bahník západoafrický Bahník západoafrický je ryba z čeľade Protopteridae. Patrí medzi dvojdyšníkov (Dipnoi). Tieto ryby sa na Zemi vyskytujú veľmi dlho a patria medzi tzv. živé skameneliny.
Je ľahko zameniteľný s bahníkom východoafrickým. Je veľkým obrancom svojho potomstva. Napadne aj väčšieho predátora ako je on sám. V období sucha sa zatvára do bahnistého kokónu na dne vyschnutého jazera a čaká, kým sa jazero opäť naplní.
Bacúrov
Bacúrov je obec na strednom Slovensku v okrese Zvolen.
Vysoké Chvojno
Vysoké Chvojno je obec v Česku v okrese Pardubice v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 397 obyvateľov, z toho 196 mužov a 201 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,8 roka (muži 43,2 roka, ženy 44,3 roka).
Jakub Zabler
Jakub Zabler (Zabeler; * 10. apríl 1670, Bardejov† 21. január 1753, Toruň, Poľsko) bol evanjelický kňaz, pedagóg a spisovateľ.
Životopis
Jeho otec bol Jakub Zabler (16391709) a matka Margaréta rod. Spléniová. Navštevoval školy v Prešove a Bardejove, 16881691 študoval na univerzite vo Wittenbergu.
Rok pôsobil ako vychovávateľ v Drážďanoch, 1694 vysvätený za evanjelický kňaza. Farár v Bardejove, 1699 v protireformačných časoch vyhnaný, ukrýval sa v Šarišskej a Spišskej stolici, 17011711 farár v Banskej Štiavnici, do 1714 opäť v Bardejove, po 1714 farár pre všetky národnosti v Banskej Bystrici, od 1718 mimoriadny, 1720 riadny profesor na gymnáziu v Toruni.
Autor viacerých historických diel, dišpút, statí a latinských príležitostných veršov.
Benerville-sur-Mer
Benerville-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 485 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antonio José de Sucre
Antonio José de Sucre y Alcalá  (* 3. november 1795, Cumaná, Venezuela - † 4. jún 1830, Pasto, Kolumbia) bol juhoamerický bojovník za nezávislosť, generál a štátnik.
Bol blízkym priateľom Simóna Bolívara. V roku 1823 bol krátko prezidentom Peru.
Ako vojenský generál v roku 1824 dokázal v dôležitej bitke u Ayacucha v Peru definitíve poraziť Španielov. Už nasledujúci rok bola vyhlásená nezávislosť Bolívie. V rokoch 1825 až 1828 bol prezidentom Bolívie. Dňa 4. júna 1830 bol na neho v meste Pasto spáchaný atentát, ktorému podľahol.
Verejná správa
Verejná správa je činnosť vykonávaná orgánmi štátnej správy, samosprávy a verejnoprávnymi inštitúciami pri zabezpečovaní verejných úloh. Jej hlavným cieľom je prevádzkovanie verejného blahobytu prostredníctvom posilnenia občianskej spoločnosti a sociálnej spravodlivosti.
Modely verejnej správy
Na Slovensku existuje takzvaný paralelný model, v ktorom je štátna správa úplne oddelenou, samostatnou zložkou verejnej správy. V iných štátoch môže byť takzvaný integrovaný model verejnej správy, pri ktorom sú niektoré orgány verejnej správy súčasne orgánom štátnej správy aj orgánom samosprávy.
Verejná správa na Slovensku
thumb|360px|Usporiadanie verejnej správy v SR
Verejná správa na Slovensku je organizovaná na troch úrovniach: štát – kraj – obec. Slovenská republika je územnosprávne rozdelená na 8 krajov a 2 890 obcí. Krajská samospráva vznikla v rámci decentralizácie verejnej správy 1. januára 2002.
Mater
Mater môže byť:
Trinidad (ostrov)
vpravo|náhľad|Mapa Trinidad je ostrov v Karibskom mori. Je to najrozsiahlejší a najobývanejší ostrov krajiny Trinidad a Tobago. Trinidad je najjužnejší ostrov v Karibiku a nachádza sa 11 km severne od pobrežia Venezuely. Rozloha ostrova je 4 769 km².
V roku 1888 boli Trinidad a Tobago zlúčené do jednej korunnej kolónie. V roku 1976 Trinidad a Tobago vyhlásili nezávislosť od Britského impéria a stali sa nezávislou republikou.
Najväčším mestom na ostrove je Port of Spain, ktoré sa nachádza na severozápade ostrova.
Hyper Music/Feeling Good
Skladba „Feeling Good“ sa stala deviatou najlepšou coververziou v hlasovaní časopisu Total Guitar z roku 2008. V roku 2014 stala takisto v hlasovaní rozhlasovej stanice BBC deviatou najlepšou coververziou vôbec. Skladba „Feeling Good“ je coververzia piesne, ktorú napísali Leslie Bricusse a Anthony Newley pre muzikál The Roar of the Greasepaint - The Smell of the Crowd z roku 1964.
Trinidad
Trinidad môže byť:
Bonneville (kráter)
Bonneville je impaktný kráter na planéte Mars. Nachádza sa vo vnútri oveľa väčšieho kráteru Gusev. Gusev bol navštívený vozidlom Spirit v roku 2004 počas prieskumu na dne Guseva. Bonneville je miesto, kde Spirit odhodil tepelný štít počas pristávacieho manévra. Tento kráter má v priemere, hĺbku a jeho okraj sa týči do výšky  nad okolitý terén. Je pomenovaný podľa jazera Bonneville v Utahu.
Geológia
Súvrstie, v ktorom je Bonneville sformovaný sa skladá z voľných sutín, aj keď niektoré časti vyvrhnutého materiálu sú zložené z viac celistvého kameňa. Žiadny solídny základ nebol objavený vo vyhĺbeninách v okrajoch kráteru. Tento kráter je relatívne starý a podľa detailov nebol zasiahnutý vodnou eróziou.
Bonneville je pravdepodobne druhotný kráter, kvôli jeho malej hĺbke voči priemeru.
Kakadu zlatochochlatý
Kakadu zlatochochlatý (iné názvy: kakadu zlatochochlý / žltochochlatý / zlatochocholatý, lat. Cacatua galerita, Latham 1790 je druh papagája kakadu z rodu aj podrodu Cacatua. Tento kakaduorodý papagáj patrí medzi najrozšírenejšie druhy žijúce na austrálskom kontinente.
Vzhľad
Tieto vtáky majú zaujímavý vzhľad a sú zároveň aj veľmi inteligentné. Kakadu zlatochochlý je preto obľúbeným chovancom v klietkach v svojej domovine a aj na celom svete.
Bežne tieto papagáje dosahujú hmotnosť okolo 800 gramov a dĺžku 45 – . Perie kakadu zlatochochlého je biele, spodné perá chocholu, spodná strana krídel a chvosta sú žlté. Zobák tohto papagája je šedočierny a nohy šedé. Samci tohto druhu majú farbu očnej dúhovky čiernu, u väčšiny samíc je farba dúhovky viac červenohnedá.
Rozšírenie
Kakadu zlatochochlý sa vyskytuje v rôznych klimatických pásmach austrálskeho kontinentu od najsevernejšieho cípu štátu Queensland ponad pohorie Iron Range Mountains až po Snowy Mountains. Jeho početné stavy sa vyskytujú aj v Adelaide, južnej Austrálii a vidno ho aj v oblasti Perthu, na Novej Guinei a priľahlých ostrovoch. Tento kakadu bol umelo vysadený na Novom Zélande a na niektorých ostrovoch Indonézie.
Kakadu zlatochochlý obýva otvorenú krajinu, lesy, subtropické a tropické dažďové pralesy, ale aj parky. Tieto vtáky sa dobre adaptovali na osídľovanie krajiny európanmi a žijú aj v mnohých mestských aglomeráciách.
V niektorých oblastiach Austrálie obrovské kŕdle týchto papagájov svojimi náletmi na polia spôsobujú veľké škody. Sú plieničmi obilných polí, ovocných sadov a všetkého dreveného od drevených konštrukcií domov a záhrad až po živé stromy. Pre tento dôvod sú tieto papagáje so súhlasom vlád krajiny likvidované ako škodcovia odstrelom a rôznymi jedmi. Na druhej strane v Austrálii od roku 1894 dodnes platí zákaz vývozu akéhokoľvek vtáctva mimo kontinentu.
Potrava
U kakadu zlatochochlého prevažuje hlavne rastlinná potrava. Sú to najčastejšie rôzne semená rastlín, ovocie, zelenina, rôzne bobule, pupene, listy a kvety stromov. V zajatí sú tieto vtáky kŕmené špeciálnymi zmesami. Ako doplnok sa odporúča pridávať vetvičky stromov a piesok, ktorý má pomôcť pri trávení.
V divočine sa tieto papagáje dožívajú 20 – 40 rokov, v zajatí až 70 rokov.
Rozmnožovanie
Kakadu zlatochochlatý hniezdi v dutinách stromov. Samica znáša 2 – 3 vajcia, z ktorých sa mláďatá vyliahnu približne o 30 dní.
Budča
Budča je obec na Slovensku v okrese Zvolen.
Polohopis
Leží približne 5 km západne od okresného mesta Zvolena (smer Žiar nad Hronom) v malebnom údolí medzi Štiavnickými a Kremnickými vrchmi, neďaleko pretekajúcej rieky Hron; nadmorská výška obce je 285m. Historicky leží pri takzvanej Krakovskej hradskej, spájajúcej stredné Slovensko s južným a severným; obec je lemovaná zo všetkých strán horami.
Dejiny
Obec sa spomína už v prvej polovici 13. storočia, prvá zmienka je z roku 1225; pôvodný názov bol Bucha, ako obec cudzincov. V roku 1773 Bucsa, 1786 Bucscha, 1808 Bucsa, Buča, neskôr - ako vplyv maďarizácie sa názov zmenil na Bucs (1868 - 1888), Búcs (1892 až 1902), Zólyóm Búcs (1907 až 1913), niekedy medzi 1918 až 1920 Buča a napokon od roku 1927 alebo 1928 Budča. V 16. a 17. storočí patrila medzi najväčšie v mikroregióne. Počas existencie bola sužovaná prakticky všetkými povstaniami a vojnami, ktoré sa okolím prehnali - Turkami, Bethlenovým, Tökölyho a Rákoczyho povstaním, oboma svetovými vojnami, vojakmi Maďarskej republiky rád. Budčania sa nevyhli ani živelným pohromám - jednou z najhorších bol požiar v roku 1900.
Stavovské povstania donútili pospolitý ľud stiahnuť sa do hôr; tu bola založená takzvaná Stará Budča. Po pominutí hrozieb sa obyvateľstvo vrátilo do pôvodnej osady a Stará Budča zanikla; jej stopy sú dobre rozoznateľné dodnes. Občania obce sa aktívne zapojili aj do SNP. Školská výuka v obci začalo naozaj skoro - budčania sa nazdávajú, že už približne v roku 1239 a to výukou náboženstva na miestnej fare. Z mnohých učiteľov, ktorí sa tu rokmi vystriedali, bol veľmi známy rozprávač Ľudo Zelienka. Vlastnú novú školu otvorili 1. septembra 1964; občania samotní z veľkej časti školu sami zhotovili; bol to dôsledok dlhoročnej túžby budčanov mať túto inštitúciu.
Ľudové trádície
Nárečie budčanov je stredoslovenské s odchýlkami od spisovného jazyka; prenikli sem prvky hontianskeho nárečia ako dôsledok spoločného panstva Budče a Dobrej Nivy rodinou Esterháziovcov. Možno si všimnúť nárečové zvraty ako "červenie jabĺčka, peknô dievča, no čak" a iné. Obyčaje sa zachovali skôr v pamäti ľudí, ako ich periodickým praktizovaním; v minulosti ľudia mali typické zvyklosti najmä v súvislosti s vianocami, hromnicami, fašiangami, veľkou nocou a podobne. Osobité zvyklosti ľudí sprevádzali pred a počas svadieb.
Turistické zaujímavosti
CHKO Boky obsahuje prirodzene rastúce teplomilné rastliny a je ich najsevernejším miestom výskytu. V deväťdesiatych rokoch 20. storočia začala výrazná výstavba nových domov, ktorá pokračuje prakticky podnes. Pre blízkosť k Zvolenu je obec vyhľadávaným miestom na stavby rodinných domov.
Skutočnou zaujímavosťou je tzv. Čertova skala, nachádzajúca sa v chránenej krajinnej oblasti Boky, asi 3 km západne od obce v prudkom svahu nad hradskou. Je sopečného pôvodu a viaže sa k nej zaujímavá legenda budčanov o jej vzniku: Čert pomohol miestnemu rybárovi s úlovkami ako protislužbu zato, že rybár viacej nepôjde do kostola. Rybár nedokázal dodržať sľub a tak čert začal hromadiť skaly aby prehradil Hron v chotári. Našťastie sa mu to celkom nepodarilo, zostali len kamenné moria a samotná Čertova skala.
Hospodárstvo a zamestnanosť
Pôvodne mal byť v obci postavený papierenský kombinát, napokon zrealizovaný bol veľkochov ošípaných, najväčší svojho druhu na Slovensku. V súčasnosti už neexistuje. Bola otvorená opravovňa pre kamióny VOLVO. V pláne na rok 2014 je výstavba bioplynovej stanice konvertujúcej bioplyn na elektrickú energiu.
Doprava
Obec je dobre prístupná pre cestnú dopravu. Obec má prípojku na diaľnicu.
Najčastejšie priezviská v obci v roku 1995
MOZOLA 15×; MOZOLOVÁ 14×; ŠAKOVÁ 12×; HALAMOVÁ 11×; KANDRÁČ 11×; ABRAHÁM 9×; BARTOŠOVÁ 9×; BARTOŠ 9×; MARKOVÁ 9×; ŠAKOVÝ 9×; BVOCOVÁ 9×; ZÁCHENSKÝ 9×; LEHOCKÁ 9×; HALAMA 9×; DUNKA 8×; HRIC 8×; MICHALEK 8×; MIKULOVÁ 7×; BEŇOVÁ 7×; ORAVCOVÁ 7×; VONKOMEROVÁ 7×; ŠKRINIAR 7×; BLAŽEK 7×; ŠKRINIAROVÁ 7×; HRICOVÁ 7×; LÍŠKA 7×; ABRAHÁMOVÁ 7×; ZÁCHENSKÁ 7×; DUNKOVÁ 7×; GAŠPAROVÁ 6×; VONKOMER 6×; BVOC 6×; KRNÁČ 6×; KOLLÁROVÁ 6×; TREBULA 6×; ČILIAK 6×; KANDRÁČOVÁ 6×; LÍŠKOVÁ 6×; PETRÍKOVÁ 6×; MRENICA 6×...
Červené skaly
Červené skaly je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Slovenský raj.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Poráč, Slovinky a Olcnava v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1981 na rozlohe 390,5 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Kaňon Poráčskeho potoka, stenu ktorého tvoria Červené skaly, je zarezaný do Galmuskej planiny a má polokrasový charakter. NPR predstavuje typické geobiocenózy Slov. rudohoria s ukážkou skalných, lúčnych a lesných spoločenstiev.''
Peter Bódy
Peter Bódy (* 27. jún 1955) je bývalým poslancom Národnej rady Slovenskej republiky a podpredsedom Slobodného fóra.
Peter Bódy bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 2002-2006 za SDKÚ ako nestraník. V priebehu volebného obdobia vstúpil do novozaloženej politickej strany Slobodné fórum a stal sa jej podpredsedom. Bol členom Výboru NR SR pre sociálne veci a bývanie.
Crantenoy
Crantenoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Guewenheim
Guewenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Software as a service
Software as a service (SaaS – Softvér ako služba) je model nasadenia softvéru, kedy dochádza k hostingu aplikácie prevádzkovateľom služby. Služba je ďalej ponúkaná zákazníkom cez Internet. Eliminovaním potrieb inštalácie a prevádzky aplikácie na vlastných zariadeniach sa SaaS v poslednej dobe stáva obľúbeným spôsobom prevádzky aplikácie. SaaS vznikla ako reakcia na potrebu znižovania nákladov na softvér, rýchleho nasadenia a outsourcingu. Využívaním SaaS môžu firmy tiež redukovať priame náklady na nákup softvéru, keďže náklady na licenciu on-demand bývajú menšie a zároveň nie je potrebná napríklad licencia na servery.
Dejiny
V posledných rokoch vďaka navýšeniu prenosovej kapacity Internetu a sietí WAN sa rozvinul outsourcing informačných systémov hosťovaním aplikácií. Pomocou outsourcingu sa podniky snažia predovšetkým vytesniť maximum aktivít, ktoré nesúvisia s primárnym predmetom ich podnikania, mimo rámca organizácie. Ďalšími cieľmi je zlepšenie cash flow, eliminácia rizík a rozloženie nákladov na softvér v čase takým spôsobom, aby nedochádzalo k zbytočnému jednorazovému finančnému zaťaženiu. SaaS umožňuje tiež rozvoj systému bez investícií do hardvéru a iba dochádza k nákupu nových licencií na užívateľa.
Predchodcom SaaS bol obchodný model ASP (Application Service Provisioning), ale pred časom relatívne zanikol. Teraz sa vďaka zvýšeniu kapacity Internetových prípojok vracia v podobe konceptu SaaS (Software as a Service) využívajúceho hosting aplikácií.
SaaS
Nasadením SaaS riešenia odpadajú investície do aplikačného softvérového balíka, ktoré sa odpisujú niekoľko rokov. Zákazník jednoducho využíva softvérovú funkcionalitu na diaľku ako službu. Ďalej zákazník platí prevádzkové náklady, ktoré možno jednoducho priamo odpísať ako prevádzkové náklady. SaaS aplikácie sú obvykle účtované vo forme poplatku na užívateľa. Občas SaaS býva účtovaný za určitý minimálny počet užívateľov a je obvyklé pridávanie extra poplatkov za pridané služby, priestor v databáze na pevnom disku a podobne. Ceny na užívateľa sa tiež väčšinou neodlišujú medzi typmi užívateľov, čo býva typické u klasických softvérových aplikácií.
Limitujúce faktory
SaaS bol pôvodne považovaný ako potenciálne bezpečnostné a operačné riziko. Mnoho firiem si praje držať vlastné dáta pod internou kontrolou. V poslednej dobe ale SaaS poskytovatelia majú zabezpečené servery a dáta lepšie ako vôbec samotní zákazníci môžu mať a ponúkajú často ďalšie pridané služby ešte pre lepšie zabezpečenie. Ďalej je známa skutočnosť, že väčšina krádeží dát je vykonávaná vlastnými zamestnancami a nie konkurenciou a podobne.
Ďalším často spomínaným limitujúcim faktorom je obtiažna customizácia. V dnešnej dobe ale už veľa poskytovateľov upravilo svoje aplikácie tak, že umožňujú relatívne jednoducho rozsiahle úpravy aplikácie a zároveň veľmi intuitívne. Zákazník je teda schopný sám upraviť aplikáciu podľa svojich potrieb. Ďalej poskytovatelia ponúkajú ďalšie pridané služby a balíky pre customizáciu podľa jednotlivých segmentov podnikania a podobne. Problém, ktorý stále pretrváva, je ťažšie prepojenie s ostatnými firemnými aplikáciami. Poskytovatelia, ale postupne pridávajú funkčnosti, ktoré túto situáciu zlepšujú.
Prínosy SaaS
Model SaaS prináša zákazníkovi aj dodávateľovi výrazné výhody. Hlavným kladom pre obe strany je, že spolu zdieľajú riziká aj odmeny. Z hľadiska zákazníka ide ďalej predovšetkým o nasledujúce prínosy:
Z hľadiska dodávateľa určite stoja za zmienku nasledujúce výhody:
Vyšehněvice
Vyšehněvice je obec v Česku v okrese Pardubice v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 219 obyvateľov, z toho 111 mužov a 108 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,0 roka (muži 42,0 roka, ženy 48,1 roka).
4290 Heisei
4290 Heisei je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavil Cutomu Seki 30. októbra 1989.
Ocot
náhľad|Príklady octu
Ocot je z chemického hľadiska vodný roztok 5 až 10% kyseliny etánovej (octovej). Má výraznú kyslú chuť a charakteristický zápach. Používa sa na dochucovanie jedál a pokrmov.
Edward Donovan
Edward Donovan (* 1768, Cork, Írsko - † 1. február 1837, Londýn, Anglicko) bol anglicko-írsky spisovateľ, cestovateľ, botanik a amatérsky zoológ - ornitológ a entomológ. Jeho skratka v binominálnej nomenklatúre je „Donovan“.
Biografia
Narodil sa roku 1768 v írskom meste Cork. Bol vášnivým zberateľom prírodnín, ktoré do svojej zbierky kupoval hlavne na aukciách, ale robil i vlastné zbery - predovšetkým hmyzu. Bol členom Linnéovej spoločnosti (Linnean Society of London) a tiež Wernerian Natural History Society. Počas svojho života mal prístup k najlepším zbierkam a knižniciam v Londýne. Je známy ako zakladateľ London Museum and Institute of Natural History, kde bola uchovávaná rozsiahla prírodovedná zbierka. Vystavoval stovky exponátov vtákov, cicavcov, plazov, rýb, mäkkýšov, hmyzu, koralov a ďalších bezstavovcov a botanických exemplárov z celého sveta. Táto kolekcia bola predaná na aukcii v roku 1817 (1818?).
Entomologické aktivity
Edward Donovan bol veľmi úspešný autor celej série prírodovedných titulov, ako napríklad Natural History of British Birds (1792-1797), Natural History of British Insects (1792-1813), History of British Fishes (1802-1808) a pod.
Jeho najznámejšie entomologické diela o exotickom hmyze sú An Epitome of the Natural History of the Insects of China... (1798) a An Epitome of the Natural History of the Insects of New Holland, New Zealand, New Guinea... (1805) a An Epitome of the Natural History of the insects of India, and the islands in the Indian Seas.
Okrem občasných výletov po území Anglicka a po Walese Donovan nikdy neopustil Londýn. Jeho práce o exotickom hmyze boli založené na vzorkách a exemplároch, ktoré zozbieral Joseph Banks a William Bayly na druhej a tretej plavbe Jamesa Cooka, ale i exemplárov zo zbierok Dru Druryho a ďalších súkromných zbierok, rovnako ako aj jedincov z jeho vlastného múzea. Väčšina jeho tabulí s hmyzom zachytáva motýle spoločne s exotickými rastlinami. Donovanovi sa často vyčíta od niektorých autorov, že v svojich prácach používal intenzívne farby a jeho jedinci hmyzu sú nakreslení neskutočne a príliš „farebne“.
Pre svoju prácu An Epitome of the Natural History of the Insects of China získal exempláre a informácie od Georgea Macartneyho, ktorý pôsobil ako britský vyslanec v Číne.
Zdroj exemplárov pre jeho prácu: An Epitome of the Natural History of the insects of India, and the islands in the Indian Seas je menej jasná. Táto práca je prvá ilustrovaná publikácia, ktorá sa zaoberá hmyzom Indie.
Donovanove vysoké náklady za drahé nákupy vzácnych exemplárov exotického hmyzu a iných prírodnín, ako i bezohľadnosť nakladateľov, ktorí vydávali jeho práce spoločne s poklesom anglickej ekonomiky po Napoleonských vojnách spôsobili, že musel ukončiť aktivity svojho múzea v roku 1817 a exponáty svojej zbierky predal na dražbe v roku 1818. Snažil sa aj potom pokračovať v publikovaniu svojich prírodovedných prác, ale jeho finančná situácia sa zhoršovala a v roku 1833 zverejnil prosbu o finančné prostriedky od svojich stúpencov a priaznivcov. Napriek tomu Edward Donovan zomrel bez oficiálneho ohodnotenia a uznania svojej práce a bez finančných prostriedkov v roku 1837. Jeho portrét sa nezachoval.
Jakub Záborský
Jakub Záborský de Zábor (* Martin† 4. marec 1735 (?), Ivančiná) bol slovenský evanjelický kňaz, cirkevný hodnostár.
Životopis
Pochádzal zo zemianskeho rodu s pôvodnými majetkami v Záborí. Školy navštevoval v Martine a v Banskej Bystrici. V roku 17051709 správca evanjelickej cirkvi v Hornom Jasene a v Belej, 1709 vyhnaný z náboženských dôvodov, 17091714 žil v Záborí. V roku 17091735 evanjelický farár v Ivančinej, 1729 turčiansky senior, 1732 zvolený za superintendenta Bratislavskej, Nitrianskej, Trenčianskej, Turčianskej a Liptovskej stolice, tesne pred uvedeným do úradu zomrel. Organizátor evanjelického cirkevného života na strednom a západnom Slovensku, najmä v Turci. Pripisuje sa mu autorstvo rukopisu zbierky zväčša veršovaných modlitieb (1719), ktorá sa zachovala v knižnici evanjelický lýcea v Banskej Štiavnici.
Chrám svätého prepodobného Serafima Sarovského
náhľad|Pravoslávny chrám prepodobného Serafima Sarovského na Ulici pod Vinbargom v [[Bardejove.]] Chrám svätého prepodobného Serafima Sarovského je pravoslávny chrám v Bardejove na ulici Pod Vinbargom. Zasvätený je prepodobnému Serafimovi Sarovskému, modernému ruskému svätcovi. Výstavba chrámu prebiehala v rokoch 1991 – 2006. Vysvätený bol 30. júla 2006.
GBC
GBC môže byť:
Bénouville (Calvados)
Bénouville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jean Ignace Isidore Gérard Grandville
Grandville alebo JJ Grandville [granvíl], občianskym menom Jean Ignace Isidore Gérard, (* 13. september 1803, Nancy, Francúzsko - † 17. marec 1847, Vanves) bol francúzsky kresliar, ilustrátor a karikaturista.
Narodil sa v rodine umelcov. Prvým učiteľom výtvarného umenia bol jeho otec, miniaturista. Pseudonym Grandville prevzal od svojich starých rodičov. Vo veku dvadsať rokov odišiel do Paríža. Preslávil sa sériou kresieb Súdobé metamorfózy (Les Metamorphoses du jour, 1828-29), zobrazujúce vtipné scény s antropomorfnými zvieratami. Tým si získal prístup do radu časopisov a stal sa popredným francúzskym karikaturistom, ktorý výrazne ovplyvnil ďalší rozvoj žánru. Po zavedení cenzúry roku 1835 karikatúru opustil a venoval sa predovšetkým knižnej ilustrácii.
Z jeho neskoršieho diela sú významné fantastické a takmer surrealistické cykly grafík Iný svet (L'Autre Monde) a Oživené kvety (Les Fleurs animées).
Dubové (okres Zvolen)
Dubové je obec na Slovensku v okrese Zvolen.
Dalibor Kusovský
Dalibor Kusovský (* 25. september 1971, Trenčín) je bývalý slovenský hokejista. Hrával na poste obrancu.
Klubový hokej
Dalibor Kusovský začal hrať hokej v Trenčíne v klube Dukla Trenčín. Prvý zápas medzi mužmi odohral v sezóne 1991/92 vo vtedajšej spoločnej Česko-slovenskej hokejovej lige. V ďalšom ročníku už bol stabilným členom kádra. Bola to jeho prvá kompletná a zároveň posledná sezóna v spoločnej lige, keďže od nasledujúcej sezóny vznikla samostatná slovenská extraliga. Za Duklu Trenčín hrával až do sezóny 1998/99. V jej drese odohral 250 zápasov a ďalších 9 v play-off. Pred sezónou 1999/00 podpísal zmluvu s klubom HK 32 Liptovský Mikuláš. Tu strávil jednu sezónu. Následne podpísal zmluvu s klubom MsHK Žilina, za ktorý odohral nasledujúcich šesť sezón. V drese Žiliny začal aj siedmu sezónu, ale tú už dokončil v klube HC Slovan Bratislava. Po skončení sezóny sa vrátil opäť do Žiliny. Za Žilinu odohral ešte dve sezóny. Sezóna 2008/09 bola jeho poslednou v kariére. Za Žilinu odohral 426 stretnutí v základnej časti a ďalších 33 v play-off.
Gundolsheim
Gundolsheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ciudad Real
thumb|Ciudad Real thumb|Poloha Ciudad Real v Španielsku
Tibet (autonómna oblasť)
Tibet je oblasť v Ázií, ktorá leží na plošine v severovýchodných Himalájach. Je to autonómna oblasť Čínskej ľudovej republiky a ide o tradičnú vlasť tibetského ľudu, ako aj ďalších etnických skupín. Tibet je najvyššia oblasť na svete, s priemernou nadmorskou výškou.
Ciudad Real
Ciudad Real (v preklade zo španielčiny Kráľovské mesto) je hlavné mesto španielskej rovnomennej provincie v autonómnom spoločenstve Kastília-La Mancha. Leží 200 km južne od Madridu, v nadmorskej výške 628 m a má približne 74 054 obyvateľov (2016).