cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietajúci cirkus Montyho Pythona
Lietajúci cirkus Montyho Pythona (orig. Monty Python’s Flying Circus) je zábavná relácia britskej televíznej stanice BBC pozostávajúca zo skečov, ktoré tvorili členovia komediálnej skupiny Monty Python. Vysielala sa od 5. októbra 1969 a mala celkovo 45 epizód.
Epizódy
Pozri článok: Lietajúci cirkus Montyho Pythona: zoznam epizód
Lech
Lech môže byť:
Kostolec (hradisko)
Poloha
Názov Kostolec nesie strmý skalnatý ostrožný výbežok pohoria Považský Inovec s nadmorskou výškou vypínajúci sa nad obcou Ducové v okrese Piešťany. Svojou polohou dominuje priľahlej časti Považia a poskytuje nádherný výhľad na široké okolie.
Baranie pliesko
Baranie pliesko je plytké, občas vysychajúce pleso, nachádzajúce sa v severovýchodnom úvale Malej Studenej doliny, pod južnou stenou Baraních rohov v nadmorskej výške. Je to najvyššie položené nestále pleso vo Vysokých Tatrách. Je veľmi ťažké určiť jeho rozmery, pretože má periodické výkyvy. V lete toto pleso často vyschne úplne. Dostalo meno podľa polohy pod Baraními rohami. Nevedú k nemu turistické cesty. S horským vodcom ho možno vidieť cestou na Baranie sedlo.
Buxy
Buxy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Kostolec (hradisko)
Dejiny
Stopy osídlenia pochádzajú už zo staršej doby kamennej (22 000 pred Kr.) respektíve aj neskoršej doby kamennej (2 000 pred Kr.). V mladšej dobe bronzovej (1 100 pred Kr.) tu existovalo významné hradisko velaticko-baierdorfskej kultúry, opevnené mohutným valom a priekopou vo vnútri areálu so sídliskom a výrobnými zariadeniami. Pozornosť si zasluhujú aj stopy osídlenia z rímskej doby (2.3. storočie).
Buxy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kostolec (hradisko)
Dejiny
Kľúčovú úlohu zohral Kostolec vo veľkomoravskom období (9. storočiezačiatok 10. storočia). Vzniklo tu opevnené včasnofeudálne veľmožské sídlo – dvorec s obytnou zástavbou, vlastníckym kostolom s malým pohrebiskom príslušníkov vládnucej vrstvy a hospodárskymi budovami. Bolo ohradené valmi a hlbokou priekopou. Išlo o mocensko-správne stredisko, na ktoré sa viazali poľnohospodárske a remeselné osady v okolí. Kostolec sa zaraďuje medzi najvýznamnejšie nateraz známe pamätníky veľkomoravskej kultúry na Slovensku.
Buxy
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kostolec (hradisko)
Dejiny
Po zániku dvorca sa od druhej polovice 10. storočia do 14. storočia nachádzalo na lokalite pohrebisko viacerých okolitých včasnostredovekých osád. V 15. storočí tu vzniklo niekoľko hospodárskych stavieb a plošina sa príležitostne pre svoju výhodnú strategickú polohu využívala aj pre vojenské účely.
Buxy
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostolec (hradisko)
Opis
Nachádza sa tu ohradený areál dvorca s čiastočne zrekonštruovaným palisádovým opevnením s bránou (smerom od obce Hubina), vnútornými palisádami, murovaným pôdorysom predrománskej rotundy a základmi obytných a niekoľkých hospodárskych budov. Súčasťou je aj model strážnej veže a pohrebisko. Areál je chránenou archeologickou lokalitou a je vo vlastníctve rímskokatolíckej cirkvi. Kostolec je národnou kultúrnou pamiatkou. Informácie o lokalite podávajú informačné tabule. Z plošiny je krásny kruhový výhľad do okolia.
Prístup
Priamo z obce Ducové po vyznačenej ceste alebo odbočka modrej turistickej značky na začiatku obce Hubina.
Gyömrő
Gyömrő je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe v obvode Monor.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov .
Kultúrne univerzálie
Kultúrne univerzálie sú kultúrne fenomény spoločné celému ľudstvu. Ako príklad kultúrnej univerzálie môže slúžiť binárna opozícia, v ktorej Lévi-Straus nachádza základný princíp identifikovateľný vo všetkých kultúrach a ktorý predstavuje univerzálnu mentálnu štruktúru človeka.
La Péruse
La Péruse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Uskutočnenie
Uskutočnenie alebo realizácia je urobenie skutkom, splnenie, naplnenie.
Aegna
Aegna (nemecky Wulf, švédsky Ulfsö) je jeden z malých estónskych ostrovov v Baltskom mori, významný svojou strategickou polohou pri vjazde do Tallinnského zálivu. Aegna sa nachádza na severozápadnom okraji Tallinnského zálivu, na severozápad od výbežku Viimského polostrova (Viimsi poolsaar) a  na sever od Tallinnského prístavu. Ostrov má rozlohu a nad morskou hladinou sa zdvíha do výšky. V súčasnosti je takmer bez stálych obyvateľov, ale je rekreačne využívaný.
Pomenovanie ostrova
Aegna sa v historických prameňoch objavuje pod celým radom mien. Najstaršia zmienka je z 13. storočia a nazýva sa Wluesøø, v roku 1409 je spomínaný názov Olevessunde, 1434 Wulvessunt, 1539 Ulfen, 1569 Wolffessunde, 1589 De Wolff, 1650 Ulffö. Od 18. storočia sa v nemeckých prameňoch používa pomerne jednotný názovWulf. Všetky tieto mená sa vykladajú ako odvodené od škandinávskeho ulv („vlk“), prípadne zložené s ö („ostrov“) či sund („prieliv“). Len u varianty Olevessunde sa predpokladá súvislosť s menom Olaf, pretože ostrov patril k stallinké svätoolafskej (estónsky oleviste) farnosti. Najstarší záznam estónskeho názvu ostrova pochádza z roku 1683 a má názov Eikisari. Druhá zložka mena je estónske saar (i) („ostrov“), zatiaľ čo prvá nie je etymologicky jednoznačne vysvetlená. Niektorí ju odvodzujú od osobného mena Eik, iní z nárečového eik či aik, znamenajúc „kôň“, ďalší z fínskeho häikkä, znamenajúci mokraď. Ďalšie estónske pomenovanie nadväzuje ako na tento estónsky kmeň, tak na germánsky kmeň ulv: Äignesaar, Vullisaar, Wulbisaar, Äigna, Aegna. Je doložené tiež názov Salmesaar, odvodený z estónskeho salm (e) („prieliv“).
Susedné ostrovy a útesy
thumb|Ostrovy a útesy okolo ostrova Aegna Ostrov Aegna (1) je obklopený niekoľkými menšími ostrovčekmi a útesmi. Medzi Aegnou a mysom Rohuneem (3), najsevernejším výbežkom Viimského polostrova (Viimsi poolsaar, 2), sa nachádzajú ostrovčeky Kräsuli (4) a Kumbli (5), oddelené od Aegny Veľkým prielivom (Suursalm, 9) a od Rohuneemu Malým prielivom (Väikesalm, 10). Časti Tallinnského zálivu medzi Viimským polostrovom a ostrovmi Aegna a Kräsuli sa nazýva Mestský záliv (Linnalaht, 8). Severozápadne od Aegny sa nachádzajú dva útesy, ktoré sa počas posledného storočia vplyvom postupného tektonického zdvihu stali jasne viditeľnými ostrovčekmi. Bližšie k Aegne leží Sillikrunn, nazývaný tiež Vahekari, Peenkari či Peenekarikrunn (6), ďalej do mora vybieha Suurkari alebo Vullikrunn (7). Približne na strednej úrovni morskej hladiny alebo tesne pod ňou vyčnievajú severne od Aegny útesy Peldikukari (11), Lõhekari (12) a Vahekivi (13), západne Kliuhkakari (14) a Punakivikari alebo Sitakari (15), južne Angerjakari (16) a Oolgrunni kari, Holgani kari (17).
Mysy a výbežky
thumb|Mysy a výbežky ostrova Aegna Aegna má pomerne uzatvorený tvar, s výnimkou jediného výrazného polostrova, zvaného Lemmiku neem (1), vybiehajúceho na severovýchod. Svoje názvy majú aj niektoré výbežky tohoto polostrova – na samom konci Lemmiku nina (2), na východnej strane Tagaloome ots (3), na severozápadnej strane Saadukse (4) a Rabasloom (5). Lemmiku neem je s hlavnou časťou ostrova spojení šijou Lemmiku kael(6). Hlavná časť ostrova má výraznejšie mysy Eerikneem (9) (sú tu zvyšky vojenskej pozorovacej veže) a Lohknase ots (13), prebudovaný v prístavné mólo. Ďalšie mysy a výbežky, ktoré majú vlastné označenie – Abneem (7), Tagaheinamaa nukk (8), Lõhekari ots (10), Kurikneem (11), Talneem alebo Kalavälja neem (12) a Karnap (14).
Zálivy a zátoky
thumb|Zálivy a zátoky ostrova Aegna Hlavným zálivom ostrova je Külalaht (1) medzi hlavnou časťou ostrova a Lemmiku neemem. Z pobrežia zálivu sú dve menšie zátoky – Abneeme lõugas (2) a Liivalõugas alebo Rabasloome lõugas (3). Pomenovanie ďalej majú Talneeme lõugas (4), Kalaauk (5), Suurepaadi auk (6) a Sihiotsaalune (7) na južnom pobreží ostrova a výrazný Pardilõugas (8) na pobreží Lemmiku neemu. Zátoky na severnej a západnej časti ostrova, ktoré boli ďalej od ľudského osídlenia, nemajú ustanovené pomenovanie. Na južnom pobreží Aegny dostali vlastné označenie aj jednotlivé úseky pobežia – Lohknase rand (9), Karnapi rand (10), Hallikivi rand (11) a Mustamäe rand (12). Až z najnovšej doby pochádza prozaické pomenovanie pláže na severnej strane ostrova – Supelrand, teda „Kúpací breh“ alebo „Pláž“ (13).
Významné kamene
thumb|Významné kamene a kamenné skupiny na ostrove Aegna Ako takmer celé územie Estónska, aj na povrchu ostrova Aegna stopy poslednej doby ľadovej. Najmä v severnej časti ostrova sa nachádzajú morénové útvary, a po celej ploche ostrova sú rozptýlené bludné balvany. Niektoré z nich dosahujú impozantnú veľkosť, majú vlastné názvy a vyskytujú sa v legendách. Najvýraznejšou skupinou kameňov sú Veľké kamene (Suured kivid, 1), celkom 23 rozmerných balvanov, z nich najväčší – Tulekivi alebo Sihi Suurkivi – vyčnieva nad povrch a má obvod. Z ďalšej význačnej skupiny kameňov, Čarodejných kameňov (Nõiakivid, 4), sú dnes už len zvyšky, pretože balvany v dobe sovietskej okupácie rozstrieľali vojaci na ostrove umiestnenej posádky.
Súčasnosť
Ostrov dnes patrí pod správu tallinnskej mestskej časti Kesklinn ako jediný ostrov patriaci k Tallinnu. Dnes žijú na ostrove oficiálne dvaja ľudia. Ako zachovalé prírodné územie ležiace v blízkosti mesta nezasiahnuté tak veľkou návštevnosťou ako územia na pevnine, je Aegna obľúbeným cieľom celodenných či viacdenných výletov. V roku 2004 vyhlásila tallinnská radnica súťaž o projekt na budúce využitie ostrova. Vtedajší námestník starostu Toomas Vitsut navrhol plán presťahovať na ostrov mestské kasína a prípadne tiež ostrov spojiť mostom s pevninou. Z 13 navrhovaných projektov, väčšinou predpokladajúci zničenie prírodného prostredia ostrova v jeho súčasnej podobe, nebol žiadny vybratý, ale tallinnská radnica vyjadrila odhodlanie hľadať investora pre prestavbu ostrova.
Maltuziánstvo
Maltuziánstvo alebo maltuzianizmus alebo maltuziánska populačná teória je demografická a národohospodárska teória (resp. smer), prvýkrát sformulovaná Thomasom Robertom Malthusom (1766-1834). Hovorí, že kým obyvateľstvo má prirodzenú tendenciu rásť geometrickým radom, ponuka potravín a prostriedky na existenciu majú tendenciu rásť aritmetickým radom; z toho vyplýva, že produkcia potravín na hlavu klesá v čase a brzdí rast obyvateľstva.
Maltuziánstvo spája možnosť prekonať spomínané problémy vyplývajúce z rastu obyvateľstva s predchádzaním takému rastu obyvateľstva, ktorý nie je ekonomicky zabezpečený, ako aj s prirodzenou reguláciou obyvateľstva prostredníctvom hladu, epidémií, vojen atď..
Moderný variant maltuziánstva sa volá neomaltuziánstvo.
Ľudovít Lačný
Ľudovít Lačný (* 8. december 1926, Banská Štiavnica† 25. december 2019) bol slovenský šachový skladateľ a rozhodca. V albumoch FIDE získal 25,5 bodu.
Lačný absolvoval štúdium matematiky na Univerzite Komenského v Bratislave, pracoval ako stredoškolský profesor a ako počítačový programátor. V roku 1956 ho vymenovali za medzinárodného rozhodcu v kompozičnom šachu a v roku 2005 získal titul medzinárodného majstra v kompozičnom šachu. Vytvoril viac než 100 veľmi kvalitných šachových skladieb, ako prvý na svete zložil roku 1949 cyklickú zámenu troch matov, ktorá neskôr dostala názov Lačného téma, a neskôr ju rozšíril na štyri varianty. Ako jediný na svete získal 4 zlaté medaily vo svetových súťažiach WCCT. Slovenská organizácia kompozičného šachu vypísala v roku 2006 tematický turnaj pri príležitosti 80 narodenín Ľudovíta Lačného na pomocné priame maty 2. ťahom.
Zastávka (okres Brno-venkov)
Zastávka je obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 478 obyvateľov, z toho 1 166 mužov a 1 312 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,0 roka (muži 40,9 roka, ženy 44,8 roka).
Leptothorax minutissimus
Kolóniu tvorí 50 až 100 samčekov a kráľovien, robotníčky ale pravdepodobne vôbec nemá. Aby zabezpečil svoje životné nároky, obsadzuje tento druh mravca kolónie iných príbuzných druhov, napr. druhu Leptothorax curvispinosus. Kráľovná vyhľadá kráľovnu hostiteľskej kolónie, pevne sa na ňu prichytí a znáša vajíčka, o ktoré sa starajú robotnice hostiteľskej kolónie. Vyliahnu sa z nich len samčekovia a nové kráľovné.
Druh je veľmi vzácny, vyskytuje sa napríklad v okolí mesta Columbus v americkom štáte Ohio.
Krajčo
Krajčo je priezvisko, pozri Krajčo (priezvisko), napr.:
Curb (skladba)
„Curb“ je skladba kanadskej rockovej skupiny Nickelback pôvodne z ich debutového albumu Curb vydaného v roku 1996. Autorom textu piesne je Chad Kroeger. V skladbe na bicie hrá hosťujúci bubeník Boyd Grealy a na violončele Ariel Watson.
Skladba na koncertoch
Skladba debutovala na koncertoch v roku 1996, kedy skupina hrávala v kanadských kluboch a baroch. Širšiemu publiku bola skladba prezentovaná v roku 1997 počas turné Curb Tour. Skladba bola tiež súčasťou setlistu počas koncertov propagujúcich album The State počas rokov 1999 a 2000. Odvtedy skladba nebola hraná naživo. Počas turné All The Right Reasons Tour na prelome rokov 2006 a 2007 sa skladba stala súčasťou Curb Medley spoločne so skladbami „Where?“, „Sea Groove“.
Zostava
Nickelback
Produkcia
Reedícia (25. jún 2002):
Vírivý bubon
right|thumb|14-palcový vírivý bubon na statíve Vírivý bubon alebo tiež malý bubon (ang. snare drum) je bicí nástroj, ktorý spoločne s basovým bubnom tvorí základ bicej súpravy. Štandardné bubny majú obvykle priemer 14 palcov a hĺbku 5,5 palca. Existujú aj snare hlbšie (6-8 palcov) a snare piccolo (s hĺbkou 3-4 palce) produkujúci oveľa vyšší zvuk pri úderoch ako hlbšie snare.
Dejan Savićević
Dejan Savićević (po srbsky: Дејан Савићевић) (* 15. september 1966, Titograd, Čierna Hora, SFR Juhoslávia), je bývalý čiernohorský futbalista, v súčasnosti prezident Čiernohorskej futbalovej asociácie.
Hráčska kariéra
Savićević začal so svojou mládežníckou kariérou vo veku 15 rokov, kedy nastupoval za klub OFK Titograd. Neskôr hral za prvoligový klub FK Budućnost a svoju prvú pozvánku do reprezentácie Juhoslávie dostal v roku 1986. Svoj prvý zápas odohral proti Turecku.
Po dobrých výkonoch mladého Savićevića mali o neho v lete 1988 záujem viaceré špičkové kluby. Nakoniec sa stal hráčom slávneho belehradského klubu FK Crvena zvezda, no kvôli branným povinnostiam vynechal skoro celú sezónu 1988-89. Počas tejto sezóny mal možnosť hrať za klub iba v najdôležitejších zápasoch, akým bolo osemfinále Pohára európskych majstrov proti AC Miláno. Zvezda bola nakoniec neúspešná v belehradskej odvete, ktorá sa musela opakovať. Prvý odvetný zápas bol kvôli hustej hmle prerušený za stavu 1:0 pre Zvezdu v 64. minúte. Ak by daná odveta skončila týmto stavom, Crvena zvezda by postúpila. Opakovaný zápas skončil v riadnom hracom čase 1:1, a keďže ani predĺženie nerozhodlo, nasledoval penaltový rozstrel, v ktorom AC Miláno vyhralo 4:2 a postúpilo do štvrťfinále.
Savićević pomohol Crvenej zvezde ku trom titulom v lige, v rokoch 1989/90, 1990/91 a 1991/92, k zisku národného pohára v roku 1990 a tiež k zisku Európskeho a Interkontinentálneho pohára v roku 1991.
Po úspechoch v roku 1991 bol Savićević nominovaný na zisk Zlatej lopty, nakoniec skončil na druhom mieste.
Paraballón z Élidy
Paraballón (Paraballón) bol olympijský víťaz v behu na dve stadiá v roku 280 pred Kr.
Paraballón z Élidy bol na 125. olympijských hrách v roku 280 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na dve stadiá. Na olympijských hrách beh na vzdialenosť dvoch stádii (diaulos) zaradili do programu v roku 724 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Hypénos z Pisy. Staroveký cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu, uvádza, že nielen Paraballón, ale aj jeho syn Lastratidas dosiahol olympijské víťazstvo. Lastratidovo víťazstvo hlásal nápis na podstavci jeho sochy a Paraballontovo víťazstvo nápis vyrytý v kameni, o ktorom Pausanias zaznamenal: „Paraballontovi sa podarilo zvíťaziť v diaulu a budúcim víťazom zanechal popud k ctižiadosti byť zapísaný medzi víťazmi v olympijskom gymnasiu."
Zoznam kráľov Nórska
thumb|[[Korunovácia Karol III. Jána v Nidaroskej katedrále 1818]] thumb|Harald I. Krásnovlasý so svojim otcom na obrázku z rukopisu z 14. stor. thumb|upright|[[Haakon Sigurdsson|Jarl Hákon, nórsky kráľ 970 – 995]] thumb|upright|[[Karol VIII.|Karol I., nórsky kráľ 1449 – 1450]] thumb|upright|[[Kristián VII. (1749 – 1808), nórsky kráľ 1766 – 1808]] thumb|upright|[[Oskar I. (1799 – 1859), nórsky kráľ 1844 – 1859]] thumb|upright|[[Karol XV.|Karol IV (1822 – 1872), nórsky kráľ 1859 – 1872]] thumb|upright|[[Oskar II. (1829 – 1907), nórsky kráľ 1872 – 1905]] thumb|upright|[[Haakon VII. (1872 – 1957), nórsky kráľ 1905 – 1957]] thumb|upright|[[Olav V. (1903 – 1991), nórsky kráľ 1957 – 1991]] V Nórsku už vyše tisíc rokov vládnu králi. Veľa rokov bolo Nórsko pod nadvládou Dánska a Švédska, nórskymi panovníkmi boli dánski a švédski králi, ktorí tu boli zastúpení svojimi miestodržiteľmi (ladejarlami, jarlami, regentami).
Personálna unia so Švédskom, Dynastia Bernadotte
1: bezdetný Karol XIII. (Karl II.) adoptoval Jeana-Baptistu Bernadotte, ktorý bol neskôr známy ako Karol XVI. Ján (Karl III. Johan)
Banshee (mytológia)
thumb|Ilustrácia Banshee = Posol smrti Banshee (, škot. Bean Sidhe ) je írska alebo škótska mytologická bytosť.
Pomenovanie banshee je poangličtená podoba írskeho „bean sí(d)“ čo znamená „žena zvnútra kopca [víl]“ alebo vília žena.
Pôvodne (pred kresťanstvom) bola banshee ochranná bohyňa územia a kmeňa, po príchode kresťanstva chápaná ako kráľovná víl.
Môže na seba zobrať podobu stareny alebo peknej mladej ženy s dlhými zlatými vlasmi. Hlasy banshee sa ozývajú v noci a vždy zvestujú smrť. Často mali írske sľachtické rodiny, hoci aj schudobnené, svoju vlastnú banshee. Takto je potvrdených (v Írsku) asi 150 banshee.
Alžbeta Rejčka
Alžbeta (Eliška) Rejčka (* 1. september 1286, Poznaň, Poľsko – † 18. október 1335, Brno, Česko) bola poľská princezná a česká kráľovná (od r. 1303) z rodu Piastovcov, dcéra krakovského vojvodu a neskoršieho poľského kráľa Přemysla II. Veľkopoľského a jeho druhej manželky Richenzy.
Detstvo a mladosť
Jej matka bola švédska princezná a podľa nej sa i pôvodne volala Richenza (neskoršie zmenené v Poľsku na Ryksa a počeštené na Rejčka). Už v útlom veku stratila oboch rodičov – matka zomrela keď mala Alžbeta šesť rokov, otec bol v roku 1296 zavraždený poľskými sprisahancami. Vychovávaná bola na brandenburskom dvore, kde prišlo k jej zasnúbeniu s Otom, synom brandenburského markgrófa Ota. Zasnúbenie však nebolo zavŕšené manželstvom, pretože mladý markgróf čoskoro zomrel.
Manželka dvoch kráľov
V júli 1300 sa druhý raz zasnúbila. Jej nastávajúcim sa stal pred troma rokmi ovdovelý český kráľ Václav II. Manželstvo s dedičkou poľského trónu sa stalo pre Václava II. vítanou príležitosťou k podpore svojich práv na poľskú korunu a zjednoteniu rozdrobeného Poľska pod svojou vládou. I v o štrnásť rokov mladšej Alžbete vyvolávala predstava manželstva s panovníkom mocného rodu Přemyslovcov veľkú túžbu. 26. mája 1303 sa konala svadba a korunovácia Richenzy za českú kráľovnú. Hneď nato si zmenila meno na Alžbeta.
Jej život na pražskom kráľovskom dvere nebol jednoduchý. Noví príbuzní jej neustále dávali najavo svoje antipatie. Najmä vzťah s nevlastnou dcérou Eliškou bol veľmi problematický a neskôr prerástol do otvorenej nenávisti. Zväzok Alžbety a Václava II. trval iba dva roky. V necelých devätnástich rokoch sa Alžbeta stala vdovou, čo jej postavenie na kráľovskom dvore medzi nevlastnými deťmi ešte zhoršilo.
Po smrti jej nevlastného syna Václava III. sa krajina začala zmietať v anarchii. Na trón nastúpil manžel staršej dcéry Václava II. Anny Henrich Korutánsky. Ten si však svojou politikou nedokázal korunu udržať a po krátkom čase vlády bol nútený i s manželkou utiecť z krajiny pred vojskami rakúskeho vojvodu Rudolfa, ktorému české krajiny udelil v léno jeho otec, nemecký kráľ Albrecht I. Česká šľachta Rudolfovu korunováciu podmieňovala sobášom s Alžbetou. Rudolf videl v sobáši s vdovou po českou kráľovi možnosť získať českú i poľskú korunu súčasne. 16. novembra 1306 sa konala kráľovská svadba i korunovácia. No o rok pri obliehani mesta Horažďovice Rudolf na následky nákazy úplavicou zomrel a Alžbeta druhý raz ovdovela.
Po smrti Alžbetinho druhého manžela sa na český trón trón vrátil Henrich Korutánsky a Alžbeta, ktorá podporovala kandidatúru Rudolfovho mladšieho brata Fridricha bola uväznená. Podarilo sa jej však utiecť do Zbraslavi a odtiaľ do Viedne. Po ročnom pobyte v kláštore jej kráľ Henrich Korutánsky povolil návrat do Čiech. Tu sa usadila vo svojom vennom meste Hradci Králové.
Vzťah s Jindřichom z Lipé
V roku 1310 sa českým kráľom stal manžel jej nevlastnej dcéry Elišky Ján Luxemburský. Po nástupe Luxemburgovcov sa Alžbeta zblížila s českým pánom, ctižiadostivým Jindřichom z Lipé, ktorý patril k najvplyvnejším šľachticom v krajine. Tento pomer, v ktorom Alžbeta našla naplnenie svojho vzťahu, však vyvolal pohoršenie v kráľovskej rodine. Nenávisť Elišky Přemyslovny k svojej macoche sa preniesol i na tohto magnáta. Súčasne sa však obávala jeho rastúcej moci. Jindřich z Lipé sa v roku 1315 postavil do čela šľachtickej opozície, nesúhlasiacej s niektorými kráľovými rozhodnutiami. Bol obvinený z pripravovaného sprisahania a uväznený. Na nátlak šľachty ho však kráľ po troch rokoch prepustil a dokonca vymenoval za moravského hajtmana. Spolu s Alžbetou Rejčkou sa usadili v Brne, kde vytvorili dvor podobný kráľovskému. Tu Alžbeta Rejčka v roku 1322 iniciovala stavbu cisterciánskeho kláštora. Spolu s Jindřichom z Lipé mu venovali značné prostriedky, čím sa stal najbohatším ženským kláštorom na Morave.
Na sklonku života
Koncom augusta 1329 však Jindřich z Lipé zomrel. Alžbeta tak stratila toho, ktorého najviac milovala. Po jeho smrti strávila posledné roky svojho života organizáciou svojich rozsiahlych panstiev a primknutím sa k duchovnému životu. Vo svojom závete odkázala majetok cirkevným inštitúciám v Čechách a na Morave.
Po smrti bola pochovaná po boku milovaného muža v kláštore, ktorý spolu založili.
Rodinné pomery
Z prvého manželstva s Václavom II. sa narodila iba jediná dcéra Anežka (* 1305 - † pred 1337). Druhé manželstvo s Rudolfom I. ostalo bezdetné.
William Adams (inžinier)
William Adams (* 15. október 1823, Londýn – † 7. august 1904, Putney, Londýn) bol anglický inžinier a vynálezca. Venoval sa najmä konštrukcií lokomotív; je autor tzv. Adamsovej (radiálnej) osi a riaditeľného podvozku. Bol členom Institution of Mechanical Engineers (Organizácie strojných inžinierov) a od roku 1870 prezidentom Society of Engineers (Spoločnosti inžinierov).
Yperit
Yperity sú skupina pľuzgierotvorných bojových otravných látok, obsahujúcich sulfidickú síru (sírny yperit, H/HD; oxolový yperit, T; sesquiyperit, Q) alebo amínový dusík (HN1; HN2; HN3), chlóralkylové reťazce a vyznačujúcich sa alkylačnými účinkami v dôsledku tvorby intramolekulárnych tiiránových resp. aziridíniových komplexov. Nasledujúci text opisuje o základnom predstaviteľovi skupiny sírnych yperitov, nazývanom často len „yperit“. Ostatné yperity sú mu podobné najmä účinkami na organizmus a terapiou otravy.
Sírny Yperit (bojová látka)
Sírny Yperit (nemecký názov LOST po výrobcoch Lommelovi a Steinkopfovi) je pľuzgierotvorná bojová látka (tzv. vezikant).
Sírny yperit (S-LOST) je označovaný ako horčicový plyn, Yperit (prvýkrát bol nasadený pri meste Ypres), alebo v anglofónnej literatúre tiež ako "mustard (agent, gas)".
Fyzikálne vlastnosti
Čistý sírny yperit je bezfarebná olejovitá kvapalina bez zápachu. Technický produkt obsahuje prímesy síry a polysulfidov, čím získa žltohnedú farbu a pach horčice, cesnaku, spálenej gumy alebo cibule. Stabilný produkt môže byť bez problémov skladovaný v hliníkových alebo oceľových nádobách. Yperit preniká betónom, gumou, drevom, kožou a tehlami. Yperit je dobre rozpustný v tukoch a preto preniká kožou do tela v priebehu niekoľkých minút. Rozpustnosť vo vode je veľmi nízka (ca. 0,9g/L/22°C, tj. 0,09%). Dobre sa rozpúšťa v organických rozpúšťadlách a iných bojových látkach, čo sa využíva pri výrobe tzv. bojových mixtúr (napr. HL - zmes s lewisitom, tzv. 'zimný yperit'). Známe sú tiež mixty s nervovo-paralytickými bojovými látkami, napríklad zmes so sarínom.
Toxicita
Perkutánna (perkutánny - pôsobiaci cez kožu) smrteľná dávka je závislá najmä od zasiahnutej plochy. Pri 64 mg/kg/hodina nastáva smrť po niekoľkých hodinách. Rýchlosť prieniku cez kožu je priamo úmerná teplote a vlhkosti vzduchu. Pri inhalácii pár alebo aerosólu yperitu je LCt50 = 900 - 1.500 mg.min/m3; pri expozícii 70 mg.min/m3 nastáva ľahké podráždenie očí, pri 100 mg.min/m3 nastáva čiastočné vyradenie z boja kvôli podráždeniu očí, pri 200 mg.min/m3 nastáva úplné vyradenie z boja kvôli dočasnej slepote. Pri expozícii 100 - 400 mg.min/m3 vzniká na koži erytém (zápal sprevádzaný sčervenaním), pri 200 - 1.000 mg.min/m3 vznikajú ťažké popáleniny na koži, vyraďujúce z boja. Pri dávkach 50µg/cm² kože vzniká erytém po 5 minútach, pri 250 - 500 µg/cm² vznikajú pľuzgiere po 5 minútach. Účinky yperitu sú kumulatívne.
Symptómy
Poškodený môže byť dlhší čas bez symptómov otravy, doba latencie môže trvať niekoľko hodín až dní. Klasickými symptómami otravy sú bolesti hlavy, šum v ušiach, strata chuti do jedla, chvenie. Po 30 až 60 minútach začína byť poškodený svetloplachý, možno badať prvopočiatky zápalu spojiviek, oslepnutie je možné. Poškodený má problémy s hltaním, dochádza k odumieraniu slizníc a bronchií, k pľúcnemu opuchu. Po 2 až 6 hodinách sú badateľné prvé symptómy na pokožke: svrbenie, sčervenanie, opuchy, pľuzgiere, popáleniny druhého stupňa. Pľuzgiere môžu dosahovať veľkosť až 30 cm. Pri ústnom požití dochádza po 20 - 30 minútach k nevoľnosti, zvracaniu a hnačke a pri dostatočných dávkach k smrteľne prebiehajúcej toxickej gastroenteritíde.
Liečba
Spočíva v okamžitej dekontaminácii zasiahnutého roztokom chlóramínu B v 0,5 - 1,0% koncentrácii a opláchnutím veľkými množstvami čistej vody. Viditeľné kvapôčky yperitu sa majú odsať suchým vatovým tampónom a až potom dekontaminovať oxidantom. Odporúča sa ošetriť zasiahnuté plochy roztokmi a masťami jódpovidónu, ktorý údajne okrem dezinfekcie aj spomaľuje a zmierňuje pľuzgierotvorný (vezikačný) účinok yperitov. Pri požití sa odporúča opakovaný výplach žalúdku 0,5 - 1,0‰ roztokom manganistanu draselného a následné podanie aktívneho uhlia v dávke ca. 1 g/kg t.h.. Špecifické antidotum (protijed) neexistuje, odporúčajú sa vysoké dávky kortikoidov, ako prednizón, metylprednizolón, dexametazón apod., ďalej hydratácia pacienta (v prípade nutnosti infúzne) a symptomatická liečba, ako analgetiká (morfín), lokálne anestetiká do očí, antiseptické a antibiotické ošetrenie rán, prípadne aj preventívna antibiotická clona. Účinnosť aminokyslín s voľnými sulfhydrylovými skupinami (napr. N-acetylcysteín) a vysoko dávkovaných vitamínov nie je spoľahlivo doložená, môže sa však skúsiť.
Výroba
Nemecká metóda (Lommel-Steinkopfova metóda):
Alkalický sulfid reaguje s 2-chlóretanolom (etylénchlórhydrínom) nukleofilnou substitúciou na bis-(2-hydroxyetyl-)sulfid (1,5-dihydroxy-3-tiapentán; 'tiodiglykol'). Tento prekurzor reaguje za zvýšenej teploty s plynným chlorovodíkom na yperit (bis-(2-chlóretyl-)sulfid; 1,5-dichlór-3-tiapentán) (1).
Moderná metóda:
Guthrie-Levinsteinova metóda
Lazierova metóda
Sulfán je radikálnym mechanizmom adovaný za UV-ožarovania na vinylchlorid (4).
Baranie sedlo
Baranie sedlo je výrazné sedlo vo Vysokých Tatrách medzi masívom Baraních rohov a Spišským štítom.
Názov
Vyplýva zo susedstva s Baraními rohami.
Turistika
Do sedla nevedie turistická značka. V súčasnosti je Baranie sedlo obľúbeným skialpinistickýcm prechodom. Baraním sedlom vedie jeden z možných a pomerne ľahkých prechodov medzi Dolinou Zeleného plesa a Malou Studenou dolinou (Téryho chatou). Z Téryho chaty je to do sedla asi 1 a ½ hodiny, z Chaty pri Zelenom plese 2-3 hodiny.
Poznámka
V niektorých prameňoch je výška tohto sedla udávaná, niekde.
13th Floor Elevators
13th Floor Elevators je hudobná skupina, ktorá je všeobecne považovaná za prvú, ktorá bola v histórii rokenrolu označená ako „psychedelická“. Podľa vyjadrenia v dokumentárnom filme You're Gonna Miss Me z roku 2005, je autorom výrazu „psychedelický rock“ Tommy Hall, no termín „psychedélia“ pre označenie svojho štýlu použili aj skoršie hudobné formácie 60. rokov 20. storočia, ako napríklad The Holy Modal Rounders a The Deep.
V začiatkoch existencie skupiny gitaristi Roky Erickson a Stacy Sutherland hrali na „elektrické španielky“ Gibson ES-335. Patria medzi priekopníkov využívania gitarového reverbu, ozvien, a blues/acid rockovými zvukmi, ktoré ovplyvnili ich nasledovníkov v psychedelickej ére druhej polovice 60. rokov 20. storočia. Najviac špecifickým pre The Elevators bolo využívanie elektronického jugu. Na rozdiel od štandardného zvuku jugu, ktorý pripomínal hranie na tube, zvuk ktorý produkoval Tommy Hall cez túto fúkaciu fľašu s mikrofónom bol kombináciou toho, čo sa neskôr dalo hrať cez minimoog v kombinácii s bicím nástrojom brazílskeho pôvodu, označovaným ako „cuica“. Hall používal jug aj na distorciu svojho hlasu.
Psychedélia bola súčasťou 13th Floor Elevators aj v tom ako sa prezentovali verejne. V začiatkoch ich existencie preferovali hranie koncertov pod vplyvom LSD. Do roku 1966 bolo užívanie tejto drogy úplne legálne a experimentovalo sa s ňou aj v medicínskej praxi. Elevators svoj životný štýl viedli v súlade s vtedy rozvíjajúcimi trendmi. Svoju tvorbu podliehali psychedelickým zážitkom. Svoje duchovné a ezoterické podnety dostávali aj vplyvom učení Gurdžijeva, Alfreda Korzybskeho, Tantrickej meditácie, či psychedelickej filozofie Timothyho Learyho.
Členovia skupiny
Pôvodná zostava 13th Floor Elevators bola okolo trojice: speváka/ gitaristu Roky Ericksona, Tommyho Halla a Stacyho Sutherlanda. Rytmická sekcia kapely prešla viacerými zmenami. Začínali s hráčom na bicie nástroje, Johnom Ike Waltonom a basgitaristom Ronniem Leathermanom. Neskôr, v júli roku 1967, ich vymenili Danny Thomas (bicie, klavír) a Dan Galindo (basgitara). Vznikla tak zostava skupiny, ktorá je označovaná ako „klasická“. Pri nahrávaní tretieho albumu kapely, Bull of the Woods, sa k nim do štúdia znovu pripojil aj Ronnie Leatherman. Ďalší spolupracovnícia priespievatelia:
Externé odkazy
Stránka skupiny
Stránka o skupine
MySpace
Zoznam postáv v hre Grand Theft Auto III
Toto je zoznam hlavných postáv, ktoré sa objavili v hre Grand Theft Auto III väčšinou počas misii a predelových scén.
Catalina
Catalina je notorická bankovná lupička a zároveň hlavný zloduch v hre, ktorá vás v bankovnej scéne postrelila a nechala polícii kým ona utiekla so záťahom a s novým partnerom Miguelom. Odpoveď na otázku "prečo?" je jasná: "biznis".
Catalina sa spolčila s Kolumbijským kartelom a s Miguelom, pokračujúc vyrábaním a distribuovaním fiktívnej drogy v hre - SPANK-u-. Catalina nakoniec zradí aj Miguela keď ich Claude odhalí v konštrukcii vysokej vežovej stavby. Po tom čo Miguel zahynul Catalina získala plnú moc na Kolumbijským kartelom.
Catalina bola nahovorená Cynthiou Farrell.
Miguel
Miguel je člen Kolumbijského kartelu, prevádzkovateľ a distribútor drogy SPANK-u v Liberty City a partner Cataliny, dovtedy kým ho nechytíte a vypočujete. Asuka ho mučí pretože si myslí že to on zavraždil jej brata Kenjiho, no pravda je, že ste ho zavraždili vy pri jednej z misii pre Donalda Lovea Za to, že Vám prezradil tajomstvo ho Catalina zabije.
Miguel bol nahoverený dabérom Al Espinosa.
8-ball
8-ball je expert na zbrane a výbušniny, ktorý vlastní tri obchody s bombami po celom Liberty City. 8-ball sa zoznámil s Claudeom počas prepravy konvojom a spolu s ním aj unikol, našiel mu skrýš a prácu. 8-ball je vašim priateľom a verným spojencom až do konca hry.
8-balla je vždy vidieť s oboma rukami zaviazanými obväzom, čo má ešte počas menšej prácičky s výbušninou. No hra GTA: Advance uvádza že toto zranenie má od prestrelky gangov.
Aj keď je postava 8-ball znázornená len v hrách Grand Theft Auto 3, Grand Theft Auto: Advance a Grand Theft Auto: Liberty City Stories, 8-ballove obchody s bombami sa nesú cez celú sériu GTA.
8-Ball bol nahovorený rapperom The Guru.
Luigi Goterelli
Luigi Goterelli je manažér a prevádzkovateľ "Sex Club 7" - nočného klubu v štvrti Red Light District v Portlande a je priamo spojený s rodinou Leone Family. Používa tento klub ako zásterku pre svoje kšefty s prostitúciou a pasáctvom. Má svojho osobného bodygaurda Mickeyho bez ktorého sa nepohne ani na krok od svojho podniku. Je prvý zamestnávateľ Clauda a dáva mu predpotopné úlohy ako odviesť jeho prostitútky na určené miesta...
Luigi Goterelli bol nahoverený hercom Joem Pantolianom.
Joey Leone
Joey Leone je člen mafiánskej rodiny Leone Family a je to syn Dona Salavarora Leoneho. Pracuje ako automechanik vo svoje dielni v Portlande a najviac svojho času strávi pri svojej obľúbenej prostitútke Misty.
Joey taktiež verí, že je určený na to, aby zabíjal členov rodiny Forelli, s ktorým stále rodina Leone zápasí.
Joey Leone bol nahoverený hercom Michael Rapaport.
Toni Cipriani
Toni Cipriani je člen mafiánskej rodiny Leone Family a tiež pracuje pre Salvatora Leoneho ako capo. Skoršie misie od neho sú o vymáhaní peňazí za ochranu práčovne od Triád, tí sa však zbúria a tak s nimi začne Toni bojovať. Tým že Claude pracuje pre Toniho stáva sa automaticky nepriateľom Triád. Vyvrcholí to všetko tým, že Toni pošle Clauda aby zničil istú továreň makrel Triád, tým že tam prepašuje bombu naištalovanú 8-ballom.
Toni žije so svojou matkou Mommou Cipriani, vidieť to predovšetkým na tom že ich reštaurácia sa volá Momma's Restaurant.
Toni Cipriani bol nahovorený hercom Michaelom Madsenenom.
Toni Cipriani je hlavná postava v PSP a PS2 verzií Grand theft auto: Liberty City Stories - čas odohrávania 3 roky pred PC verziou, býva v inom byte, nie v Momma´s Restaurant. V jednej misií ste mali zabiť svojho brata. Odvtedy vás hľadajú nájomní vrahovia vašej matky (Ma Cipriani). Na PSP verzií je aj chudší.
Salvatore Leone
Salvatoreho nakoniec zabije Claude (vy), pri tom ako bude odchádzať z Lugiho klubu v Red Light District, ako dôkaz Asuke, že s touto rodinou už neuchovávate žiadne styky a nadobro ste s ňou skoncovali. Nie je známe kto po smrti Salvatora sa stal novým Donom rodiny Leone...
Salvatore Leone bol nahovorený hercom Frankom Vincentom.
Maria Latore
Maria Latore (taktiež sa vyskytlo meno Maria La Torra) je milenka Dona Slavatora Leoneho (v hre Grand Theft Auto: Liberty City Stories je jeho ženou). Je predstavená Claudovi po tom čo ho Salvatore požiada aby na ňu dával večer pozor. Po tom čo Clauda Salvatore zradí Maria mu hovorí aby išiel s ňou na Staunton Island. Claude súhlasí a tak vyrážajú s Asukou Kasen do jej rezidencie na Stauntone.
Maria sa dlhší čas zdržiava u Asuki no potom ju unesie Kolumbijský kartel spolu s Catalinou. Claude ju nakoniec zachráni čo znamená koniec príbehovej línie hry...
Maria Latore bola nahovorená herečkou Debi Mazar.
Asuka Kasen
Asuka Kasen je vodkyňa zločineckej organizácie Yakuza v Liberty City. Bola zavolaná Mariou aby vám pomohla dostať sa bezpečne na Staunton Island a od rodiny Leone Family. Bude vám dávať nejaké misie a nakoniec vás zoznámi s jej bratom Kenjim Kasenom.
Neskôr v hre je videná ako mučí Miguela a snaží sa spolu s vami zastaviť Catalininu operáciu s drogami - SPANK ako pomstu za zavraždenie jej brata neznámym Kolumbijcom. Je vysoko pravdepodobné že Asuka je bisexuál.
Asuka Kasen bola nahovorená Liannou Pai.
Kenji Kasen
Kenji Kasen (známy aj pod menom "Waka-Gashira", ktoré používa najmä Donald Love) je druhý hlavný aktér v zločineckej orginázii Yakuza v Liberty City, ktorý vysoko rešpektuje česť a je aj bratom Asuky Kasen. Operuje hlavne v oblasti jeho kasína v Downtowne na Staunton Islande odkiaľ dáva Claudovi misie. Neskôr v hre bude zabitý vami ako výsledok misie, ktorú ste dostali od Donalda Lovea.
Kenji Kasen bol nahovorený Lesom J.N. Mau
Ray Machowski
Ray Machowski je skorumpovaný policajný dôstojník v policajnom oddelení Liberty City, ktorý teraz pracuje vo vnútri zločineckej organizácii - Yakuzi. Vždy ho nájdete na záchodoch v parku na Staunton Island. No postupom hry ho polícia odhalí a on utečie do Miami.
Ray Machowski bol nahovorený hercom Robertom Loggiom.
Donald Love
Donald Love je mediálne "zviera" a vlastník Love Media, (najrýchlejšie rastúcej televíznej spoločnosti za posledných päť rokov). Operujúci zo svojho apartmánu na streche jednej z budov v Bedford Point, Staunton Island zadáva Claudovi misie od záchrany orientálneho gentlemana až po zozbieranie balíčkou loďou po ktorej náhle Love zmizne...
Love Media vlastní 900 rádiových staníc, 300 televíznych stanic, 4 siete a 3 satelity. V Liberty City patria tejto spoločnosti napríklad Head Radio, Flashback FM 95.6, Double Cleff FM a ChatterBox FM alebo noviny mesta Liberty Tree.
Donald Love bol nahovorený hercom Kyleom MacLachlanom.
Demre
Demre (staršie Kale; v staroveku Myra - gr. Μύρα - Myra) je mesto v južnom Turecku, v historickom kraji Lýkia, v kraji Antalya. Je známe ako pôsobisko Svätého Mikuláša.
Dejiny
Pobrežie Lýkie bolo obývané Grékmi už v ranej železnej dobe. Grécky vplyv a kolonizácia tu boli rozšírené v dobe helenizmu, kedy bola Myra významným mestom tzv. Lýkijskej ligy. V tejto dobe v blízkostí mesta vznikli typické skalné lýkijské hrobky. V rímskom období mesto prosperovalo, bolo tu divadlo, kúpele a silná kresťanská komunita, ktorej najvýznamnejší predstaviteľ bol Sv. Mikuláš, ktorý žil v 4. storočí a pochádzal z neďalekého mesta Patara.
Mesto sa v byzantskom období postupne zmenšovalo dôsledkom vpádov; v 9. storočí Myru vyplienili Arabi a v 11. storočí ju ovládli Seldžuckí Turci. Preto talianski obchodníci zobrali kosti Sv. Mikuláša, ktorý bol pochovaný v sarkofágu kostola, a umiestnili ich v Bari, kde sú dodnes. V osmanskom období tu žili stále Gréci, ktorí počas Grécko-tureckej výmeny obyvateľov v roku 1923 odišli do Grécka, do Atén. Mesto začalo postupne upadať, rozpadol sa aj kostol Sv. Mikuláša.
Pamiatky
V meste sa nachádzajú starogrécke skalné hrobky, dobre zachované antické divadlo a kostol Sv. Mikuláša, kde je zachovaný aj pôvodný sarkofág svätca. Prvý kostol tu vznikol v 6. storočí, dnešná podoba je z 8. a kláštorná časť z 11. storočia.
Uznanie
Uznanie (uznávanie) môže byť:
Husľový koncert (Mendelssohn-Bartholdy)
Husľový koncert e mol, Op. 64 je dielo nemeckého skladateľa Felixa Mendelssohna-Bartholdyho.
Vznik
Mendelddohn-Bartholdy dielo komponoval pre huslistu Ferdinanda Davida, ktorému dopomohol aj k miestu prvého huslistu v Gewandhaus Orchestra, kde Mendelssohn-Bartholdy pôsobil ako šéfdirigent. Hoci dal Davidovi v roku 1838 prísľub, že dielo skomponuje počas nasledujúcej zimy, nakoniec ho dokončil až o šesť rokov neskôr. Dôvodom bolo hlavne neúspešné obdobie skladateľovho života. Mendelssohn-Bartholdy bol totiž požiadaný o odchod z kráľovského dvora, kde bol predtým povolaný do služieb vizionárského panovníka Fridricha Viliama IV. Netrpezlivého Davida v liste utešoval slovami, že na neho nemôže tlačiť, ak sa chce dočkať brilantného kúsku. Korešpondencia medzi týmito dvomi trvala počas celej doby komponovania koncertu a pre Mendelssohna-Bartholdyho mala význam hlavne kvôli pripomienkam Davida týkajúcich sa technikých aspektov diela. Partitúra bola dokončená v septembri 1844 a premiéra sa uskutočnila v marci roku 1845 v Lipsku. Skladateľ sa jej kvôli chorobe nemohol zúčastniť a tak orchester po boku Davida dirigoval dánsky skladateľ Niels Gade.
Allegro molto appasionato
Prvá veta koncertu vychádza zo sonátovej formy. Husle vstupujú do skladby hneď v druhom takte vášnivou a priebojnou melódiou hlavnej témy:
Súbor:Mendelssohn_VnConcert_op64_1mvt_1theme.png
Melódiu po nich zopakuje orchester, na ktorý nadväzujú znovu husle s akýmsi dodatkom hlavnej témy. Kontrastne pokojnú vedľajšiu tému uvedú drevené dychové nástroje a následne je exponovaná sólovým nástrojom. Prevedenie vychádza prevažne však z hlavnej témy a vyústi do kadencie, ktorú skladateľ netradične zaradil ešte pred reprízu. Tá sa sa začne mohutným vstupom orchestra ktorý zopakuje v základnom tvare hlavnú tému. Zvyšok reprízy je už poňatý veľmi voľne a patrí husliam, ktoré ornamentálne rozvíjajú základné melodické prvky skladby. Vetu zakončuje kóda, z jej posledného taktu vychádza dlhý tón B fagotu, ktorý takýmto spôsobom premosťuje prvú vetu s nasledujúcou.
Andante
Z tónu B prechádza fagot na tón C, čím moduluje do tóniny C-dur, v ktorej je napísaná druhá veta. Po krátkej orchestrálnej príprave husle exponujú hlavnú tému:
Súbor:Mendelssohn_VnConcert_op64_2mvt.png
Veta má lyrický charakter, s búrlivejšou pasážou v a-mol v strednej časti. Po nej sa však vracia pôvodná téma, v ktorej je časť pokojne ukončená.
Allegretto non troppo-Allegro molto vivace
Záverečná veta je skomponovaná veľmi dôvtipne a má v sebe prvok prekvapenia. Otvárajú ju husle s elegickou melódiou odvodenej z hlavnej témy prvej vety, v tempe Allegretto non troppo. Už po štrnástich taktoch však orchester s dominanciou plechových dychových nástrojov zahrá krátky predel a tempo sa zrýchľuje na Allegro molto vivace. Husle akoby postupne ožívajú a razantne nastupujú so živou hlavnou témou:
Súbor:Mendelssohn_VnConcert_op64_3mvt_1theme.png
Nasleduje vedľajšia téma a rýchly tanečný vír, ktorý sa vystupňuje hlavne v závere skladby. Po krátkej kadencii prichádza brilantná kóda, ktorá skladbu uzatvára.
Husľový koncert Mendelssohna-Bartholdyho patrí medzi jeho najčastejšie uvádzané diela. Už od čias vzniku tvorí jeden z pileirov husľového repertoáru a patrí medzi 5 najznámejších diel svojho druhu.
Gizela Oňová
Gizela Oňová, za slobodna Gizela Orbánová, predtým Gizela Stachová (* 1. december 1948) je slovenská speváčka a muzikálová herečka.
Rodina
Jej prvým manželom bol Ľubomír Stach, majú syna Rolanda a dcéru Scarlett. Po siedmich rokoch sa rozviedli. Profesor Stach sa neskôr oženil. Druhý manžel Juraj Oňa je klavirista a aranžér, majú dcéru Martu.
Cesta SNP
Cesta SNP môže byť:
Ján Magál
Kpt. Ján Magál (* 30. január 1898, Moravské Lieskové – † 1969) bol slovenský žandár (policajt) a kynológ, účastník SNP. Bol príslušníkom četníctva, Zboru žandárstva Slovenskej republiky, Národnej bezpečnosti a napokon Zboru národnej bezpečnosti. Založil prvú policajnú kynologickú školu na Slovensku a prvý slovenský kynologický klub. Narodil sa v rodine Adama Magála a jeho manželky Kataríny rodenej Mikulecovej.
Česko-slovenské žandárstvo
V roku 1926 nastúpil k četníctvu a bol zaradený na stanicu vo Veľkom Mederi ako žandár na skúšku. Po absolvovaní základnej žandárskej školy sa zúčastnil kurzu služobných psov v Pyšeloch s nemeckým ovčiakom Bojarom. Následne bol ako psovod prevelený na pátraciu stanicu v Komárne.
V roku 1929 bol jeho služobný pes Bojar vyradený zo služby zo zdravotných dôvodov. Ďalší pes, nemecký ovčiak Idem, bol strážmajstrovi Magálovi pridelený po nástupe k pátracej stanici v Levoči. Roku 1932 absolvoval polročný psovodský kurz v Berlíne, čím získal taktiež certifikát oprávňujúci založiť a viesť kynologické stredisko pre psov bezpečnostných zložiek.
Žandárstvo Slovenskej republiky
Počas druhej svetovej vojny pôsobil na Žandárskom veliteľstve Slovenskej republiky v Bratislave a po vypuknutí Slovenského národného povstania sa doň zapojil ako veliteľ psovodskej jednotky na východnom Slovensku, za čo bol vtedajšou justíciou odsúdený na trest smrti.
Krajči
Krajči je priezvisko, pozri Krajči (priezvisko), napr.:
Josef Koza
Josef Koza môže byť:
Haiti (štát)
Haiti, dlhý tvar Haitská republika, je štát v Karibskom mori ležiaci spolu s Dominikánskou republikou na ostrove Hispaniola.
Haiti (krajina vysokých hôr) bol pôvodný názov obyvateľov indiánov Taíno pre hornatú oblasť na západnej strane ostrova. Najvyšší bod v krajine je Pic la Selle vo výške 2 680 metrov. Haiti sa stalo prvým nezávislým štátom v Latinskej Amerike, ktorý sa vymanil spod koloniálneho vplyvu ako dôsledok povstania čiernych otrokov. Napriek tomu, že má spoločné kultúrne väzby s hispánsko-karibskými susedmi, Haiti je prevažne frankofónny nezávislý štát.
Geografia
Haiti sa rozprestiera na západnej časti ostrova Haiti, čo je zároveň druhý najväčší ostrov v súostroví Veľké Antily. Haiti je tretia najväčšia krajina Karibiku, po Kube a Dominikánskej republike. Najbližší pevninský bod je vzdialený, len asi 45 námorných míľ od Kuby. Haiti má po Kube druhé najdlhšie morské pobrežie vo Veľkých Antilách.
Tvrdenie
Tvrdenie môže byť:
Haiti (štát)
Geografia
Terén pozostáva prevažne zo strmých hôr poprekladaných malými pobrežnými nížinami a údoliami riek. Severné oblasti sa skladajú z Massif du Nord (Severný masív) a Plaine du Nord (Severná rovina). Massif du Nord je pokračovaním Stredných Kordiler z Dominikánskej republiky. Začínajú na východnej hranici Haiti, na sever od rieky Guayamouc a pokračujú na severozápad cez severný polostrov.
Južná oblasť sa skladá z Plaine du Cul-de-Sac (juhovýchodná) a horské južnej polostrov (tiež známy ako polostrov Tiburon). Plaine du Cul-de-Sac je depresia, na ktorej sa nachádzajú slané jazerá ako Trou Caiman a najväčšie jazero na Haiti Lac Azuei. Chaîne de la Selle je predĺžením južného horského reťazca Sierra de Baoruco z Dominikánskej republiky. Siaha od Massif de la Selle na východe až Massif de la Hotte na západe. Toto pohorie ukrýva Pic la Selle, najvyšší bod na Haiti, v.