cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ľubomír Svoboda
Svobodovo povýšenie do druhej generálskej hodnosti, generálmajor schválila 13. decembra 2017 vláda. Prezident Andrej Kiska ho povýšil k 9. januáru 2018. 16. decembra 2020 vláda schválila Svobodovo povýšenie do hodnosti generálporučík. Preidentka Zuzana Čaputová ho do hodnosti vymenovala 28. januára 2021.
Roderick McMahon
Roderick James "Jess" McMahon (* 26. máj 1882, New York, New York, USA – † 22. november 1954) bol americký wrestlingový promotér a profesionálny boxer. Bol spolumajiteľom Capitol Wrestling Corporation. Je otcom Vincenta Jamesa McMahona.
Tesália
Tesália (zastarano Thesália, Thesalia; po gr. Thessalia) môže byť:
Thessalia môže byť aj planétka, pozri 1161 Thessalia
Pechota
Pechota (zastarano aj infantéria) je druh pozemného vojska, v ktorom sa vojaci pohybujú v boji pešo a sú vyzbrojení individuálnymi zbraňami (unesie ju jediný pešiak). Pechota je v modernej dobe základom prakticky všetkých armád na svete, je schopná všetkých základných druhov bojovej činnosti, čo z nej robí najflexibilnejší druh vojska. V súčasnosti je štandardnou zbraňou pešiaka najčastejšie útočná puška. Pechota môže byť na bojisko privezená rôznymi druhmi dopravných prostriedkov, preto poznáme námornú pechotu, výsadkovú pechotu, mechanizovanú pechotu. Zvláštnosti horského terénu umožnili vznik špecializovanej horskej pechoty.
Pravek
Pechota je najstarší druh pozemného vojska a preto je jej vznik spojený so vznikom armády ako takej. Od najstarších dôb, keď žili ľudia v tlupách, mali muži povinnosť chrániť svoju tlupu. Ak bolo nebezpečenstvo obzvlášť veľké, stavali sa po boku mužov na obranu i ženy. Muži však zvykli byť lovci a vedeli lepšie zaobchádzať so zbraňami. Pri loveckých výpravách sa zároveň naučili používať rôzne ľsti na polapenie koristi, neskôr neváhali tieto metódy aplikovať aj pri boji proti iným tlupám či rodom. Títo prví vojaci boli vyzbrojení kamennými sekeromlatmi, oštepmi s pazúrikovými hrotmi alebo jednoduchými drevenými kyjakmi, nezriedka prakmi, kameňmi či iba holými rukami. Neskôr bol objavený luk. Sprvu sa ich odev dozaista nijak nelíšil od bežných nevojakov, ale postaviť sa cudziemu rovnako vyzbrojenému a dobre vycvičenému bojovníkovi nebolo to isté ako uloviť jeleňa do nastraženej pasce. Bojovníci sa naučili obranné manévre i to, ako odrážať útoky oštepov a sekeromlatov. Lovci dobre poznali aj to, že preniknúť kamennými zbraňami cez silnú medvediu alebo turiu kožu nie je jednoduché a preto sa sami naučili chrániť rovnakými kožami, omotanými v niekoľkých vrstvách okolo tela. Bolo to prakticky prvé jednoduché pancierovanie.
Mezopotámia a Blízky východ
Najstaršie známe armády vznikali medzi riekami, ktoré dnes voláme Eufrat a Tigris. V polovici 4. tisícročia pred Kr. sa tam presťahoval najstarší historicky doložený národ sveta – Sumeri. Sústredenie ľudí, práce a výdobytkov spoločnosti v tamojších mestách umožnilo vďaka dostatku potravín vytvárať organizované skupiny bojovníkov, ktorých úlohou okrem ochrany panovníka a celej spoločnosti bolo aj podmaňovanie si okolitých národov. Už v týchto dobách sa vojsko delilo na jazdectvo s bojovými vozmi a pechotu. Pechota sa ďalej členila podľa výzbroje na ľahkú a ťažkú pechotu. Ľahká pechota sa líšila najmä odevom, ktorý pozostával zo suknice, koženej čiapky, či akejsi prilby. Namiesto štítu nosili ovčie rúno prehodené cez ľavé rameno. Ich zbraňami boli zväčša bronzové nože či krátke mečíky. Výstroj ich predurčovala na rýchly prienik narušenými radami nepriateľských zostáv, kde mohli využiť svoju lepšiu pohyblivosť. Vo frontálnom útoku proti rovnako početnej ťažkej pechote by však neuspeli. Ťažká pechota bola chránená koženým alebo silným látkovým plášťom s našitými medenými alebo bronzovými krúžkami. Hlavu bojovníkov pokrývali kožené, možno i bronzové prilbice. Chránení boli tiež veľkým zväčša štvorhranným štítom z prútia, potiahnutého silnou byvoľou alebo ovčou kožou. V strede bol štít spevnený bronzovým alebo medeným kotúčom, poprípade viacerými po celom povrchu. Vojaci bojovali zoradení v rade so štítmi pred sebou alebo pri boku (tak, aby si chránili ľavú časť tela) a s vysunutými kopijami v pravej ruke. Takáto formácia sa nazýva falanga. Ich vedľajšou zbraňou boli krátke bronzové nože alebo mečíky.
náhľad|vpravo|Sumerský pechotný oddiel na fragmente víťaznej stély kráľa Eannatuma Uradník Sargon Akkadský sa okolo roku 2340 pred Kr. zmocnil vlády v sumerskom meste Kiš. Vybudoval armádu a v niekoľkých nasledujúcich bitkách rozdrvil Sumerské armády. Základom jeho vojska bola pechota, ktorá popri ľahkej pechote obsahovala aj veľký počet lukostrelcov, pred ktorými sa nedokázali ubrániť ani mocné sumerské falangy. Akkadská armáda takto čelila i chetitským vojskám, no okolo roku 2228 pred Kr. spolu s celou ríšou podľahla nájazdom početného kmeňa Gutejcov.
Novým prvkom vo vojsku tej doby bol prvý organizovaný konskripčný systém, ktorý zaviedol Babylonský panovník Chammu-rabi. Jadro jeho armády v dobe mieru tvorili vojaci z povolania. Ale do armády museli v prípade vojny nastúpiť i všetci ostatní bojaschopní muži, ktorí boli zapísaní v zoznamoch. Navyše do vojska museli nastúpiť osobne, takže za seba nemohli poslať náhradníka. Štruktúra obyvateľstva spôsobila, že najpočetnejšie zastúpené vrstvy boli hlavne roľníci a príslušníci nižšej mestskej spoločnosti. Na vydržiavanie takejto veľkej armády museli prispievať mestá. Najdôležitejšou zbraňou babylonských vojsk bol luk. Početní lukostrelci však boli zraniteľní a pre to ich zabezpečovali vojaci – štítonosiči, ktorí nosili veľké štíty z dreva alebo prútia potiahnutého kožou. Za takéto štíty sa schovali i dvaja bojovníci. Lukostrelci v boji vzájomne spolupracovali so zvyškom armády – ťažkoodencami a bojovými vozmi.
Podstatnú úlohu v organizácii armád zohrával dôstojnícky zbor. V prvých armádach boli za dôstojníkov vyberaní hlavne štátni úradníci a veľmoži. Pri úradníkoch rozhodoval hlavne fakt, že keď vedia riadiť štátnu správu, dokážu riadiť aj armádu. Vedenie vojska v tej dobe nebolo zatiaľ tak komplikované ako dnes a riadenie vojsk prebiehalo podľa ustálených pravidiel. Od dôstojníkov sa očakávalo, že dokážu spoznať správny okamih na vykonanie určitého manévru či odhaliť a využiť slabiny nepriateľského vojska. Veliteľ často používal pri premiestňovaní sa po bojisku koňa alebo bojový voz. Bolo to spôsobené nielen tým, že tak mal lepší rozhľad a tým aj prehľad o bitke, ale bol to i určitý prejav nadradenosti nad ostatnými podriadenými vojakmi.
Krikom a hlukom sa jednotlivé vojská bežne pokúšali nahnať nepriateľovi strach a sami si dodať odvahu. Na to, aby dokázal veliteľ ovládať svojich vojakov uprostred boja vlastným hlasom, nebolo pri väčších bitkách ani pomyslenia. Prostriedkom, ktorý nahradil ľudský hlas, boli predom dohodnuté signály nástrojov, ktoré vydávali zvuk, ktorý by prehlušil zvuk boja. Už od počiatkov vojen to boli najmä bubny, trúby a nástroje od nich odvodené. Tieto nástroje ovládali väčšinou na to zvlášť určení vojaci, ktorí sa pohybovali v blízkosti veliteľa. Pri vydávaní rozkazov sa nezriedka používali aj rôzne zástavy a vlajky.
Nezastúpiteľnou súčasťou vojska, ktorá pomáhala pri rozlíšení bojujúcich vojsk a bola aj určitým symbolom, boli štandardy. Zväčša išlo o dlhú tyč, ktorá mala na konci kovovú sošku alebo plastiku vyjadrujúcu mytologické výjavy alebo zobrazovala určité božstvá. Štandarda siahala vojakom vysoko nad hlavy a bola dobre viditeľná. Mala tiež zaistiť magickú ochranu vojska a posilniť dojem vlastnej nepremožiteľnosti. Zo súčasného pohľadu menej civilizované národy nosili ako štandardy ľudské lebky pripevnené na dlhých tyčiach, zväčša drevených.
Staroveké Grécko a Macedónia
Hlavnou zložkou gréckej armády bola ťažkoodená pechota (tzv. hopliti).Slovo hoplit je odvodené od slova hopla, čo znamená štít. Používali dlhé kopije a guľaté štíty so znakom mesta, za ktoré bojovali. Po mečoch siahali zriedkavo. Najlepšia pechota tohoto obdobia pochádzala zo Sparty a bola dlho najobávanejšou vo vtedajšom svete. V pozemnom boji nemala konkurenciu. Bolo to i preto, že spartskí chlapci boli už od malička vychovávaní ako vojaci. Učili sa zaobchádzať s kopijou a mečom, používať štít, ale aj bojovať s holými rukami. Výchovu mali tvrdú, tak ako tresty.
Základ macedónskej armády v poli tvorili tzv. falanga. Bola to tesná formácia, pri ktorej vojaci stáli tesne pri sebe s 6 metrovými kopijami namierenými dopredu. Druhý rad mal kopije namierené pomedzi vojakov prvého radu a keď niektorý z nich padol, nastúpil na jeho miesto. Vojaci v ostatných radoch mali kopije namierené do vzduchu v stále väčšom uhle, podľa toho, v ktorom rade stáli, takže formácia tvorila akéhosi „ježka“. Bola extrémne efektívna hlavne voči jazde, ktorá sa s koňmi cez húf kopijí dlhších než človek nevedela k vojakom dostať.
Pechota z obdobia Rímskej ríše
náhľad|vpravo|275px|Rímski legionári Základnou jednotkou rímskeho vojska bola légia. V skoršom období existencie rímskeho štátu v nej mohli slúžiť podobne ako v grécku iba plnoprávni občania, ktorí si zbroj zaobstarávali samostatne. To, čo na vlastnú obranu stačilo malému mestskému štátu (jedna légia tiahnúca do boja a druhá určená na obranu mesta), nemohlo stačiť čoraz rozsiahlejšej ríši. V stretoch s bojovnými susedmi, napr. Samnitmi, od ktorých prevzali oštep (pilum) alebo Galmi (galský typ prilby) sa taktika a výzbroj Rimanov postupne zdokonaľovala. V čase trvania Rímskej republiky sa légia skladala z hastátov (najmladších mužov nasadzovaných do bitky ako prvých), principes (hlavná úderná sila) a starých veteránov trajárov, ktorí do bitky zasahovali iba v prípade krajnej núdze. V rímskom vojsku okrem toho existovali aj pomocné oddiely ľahkoodencov, ktoré tvorili nemajetní občania, ako aj zbory spojencov. K rozhodnutiu, ktorý typ ťažkoodenej pechoty či macedónska falanga alebo voľnejšie organizovaná légia je lepší, došlo v r. 168 pred Kr. v bitke pri Pydne, kde sa stretlo 40 000 Macedóncov s približne rovnakým počtom Rimanov. Nerovnosť terénu, ako aj taktika menších rímskych oddielov, takzvaných manipulov, spôsobila rozpad prísne organizovanej falangy a bitka sa skončila skutočným vyhladením macedóskeho vojska, pričom straty legionárov údajne boli iba 100 padlých. Máriovými reformami sa zjednotila výzbroj a výstroj vojska. Legionár sa stal vojakom z povolania, ktorý za žold slúžil najmenej 20 rokov. Po odslúžení mal od štátu nárok na pôdu, kde sa mohol usadiť. Rímske vojsko, ktorého základ tvorila skvele vycvičená a vybavená pechota, charakterizoval tvrdý výcvik a dobrá disciplína.
Kvality rímskej armády spočívali aj v schopnosti prispôsobovať sa a používať účinné protitaktiky. Rímske vojská boli veľmi úspešné pri dobýjaní miest i vďaka kvalitným obliehacím strojom. Výzbroj rímskeho pešiaka sa skladala zo železného krátkeho meča, dvoch oštepov, veľkého štítu a kovovej prilby, hrudného panciera a náholenníkov.
Prevaha legionárov na bojiskách, aj keď s čoraz väčšími ťažkosťami, trvala až do bitky pri Adrianopoli roku 378, v ktorej Rím stratil svoje najkvalitnejšie légie. Porážku im spôsobila ťažká Gótska jazda, ktorú potom na dlhé obdobie považovali za rozhodujúcu silu.
Stredovek
náhľad|Anglickí lukostrelci v [[bitka pri Kreščaku|bitke pri Kreščaku]] Výzbroj pešieho bojovníka veľkomoravského vojska v druhej polovici 9. storočia tvorili kopija, sekera (väčšinou bradatica) alebo zriedkavo obojstranný meč, ktorý bol skôr typickejší pre jazdcov. Zbroj dopĺňal štvorhranný, alebo okrúhly štít.
Pre obdobie stredoveku je príznačné podceňovanie pechoty, čo bolo spôsobené jednak nízkou bojovou hodnotou slabo vyzbrojenej a ešte horšie vycvičenej domobrany, ktorá v boji s profesionálnou rytierskou jazdou nemala veľké šance, ako aj pre triednu príslušnosť. Až v druhej polovici 13. a v prvej polovici 14. storočia sa zavedením silnejšieho luku, kuše a prvých palných zbraní začal názor na pechotu meniť. Takto vyzbrojený pešiak mohol z veľkej vzdialenosti ohroziť aj najlepšie chráneného jazdca. Ďalšie zdokonalenie bojovej hodnoty pechoty predstavovalo oprášenie starej taktiky faláng, zavedením do výzbroje kopije, ktorá bola dlhšia než tá, akú mohol z praktických dôvodov niesť jazdec. Stúpajúcu účinnosť pechoty prezentujú napríklad bitky pri Kreščaku a Sempachu, kde v prvom prípade k porážke rytierov v rozhodujúcej miere prispel anglický luk a v druhom dobre organizovaná švajčiarska pechota bojujúca vo falangách. Švajčiarska pechota sa stala jednou z najznámejších pre výcvik a taktiku, ale aj pre krutosť (ich vojenský poriadok zakazoval brať zajatcov). Takúto účinnú pechotu si priali mať vo svojich vojskách panovníci štátov a tak bola pôvodná domobrana postupne nahrádzaná vysoko profesionálnou žoldnierskou armádou, ktorá, ako sa neskôr ukázalo, zrodila novú bojaschopnú pechotu. Medzi typickú stredovekú pechotu patrili napríklad jančiari, lukostrelci, kopijníci, oštepári, šermiari – často opešalí rytieri, domobrana, neskôr landsknechti. Jednu z najkvalitnejších zložiek pechoty, ktorá sa vyznačovala na svoju dobu veľkou disciplínou, z nich boli osmanskí janičiari. Táto pechota bola zložená so slovanského gréckeho obyvateľstva, ktoré bolo vychovávané pre vojnové účely v osmanskom zajatí. V stredoveku tvorili pechotu najmä sedliaci, ale našli sa aj výnimky, kedy do pechoty patrili aj vyššie postavení ľudia.
Husitská pechota
Za jednu z najkvalitnejších armád je považovaná Hustiská pechota, tá sa skladala z veľkého počtu dobre organizovaných a pomerne disciplinovaných, kosami či cepmi ozbrojených ľahkodencov, kombinovaných so strelcami z kuší či píšťal. Vo svojej dobe neprekonateľná taktika českých Husitov sa opierala najmä o použitie vozovej hradby a vynikajúcej súčinnosti viacerých zložiek – pechoty, jazdectva i delostrelectva. Napriek svojim nesporným úspechom (Jan Žižka bol jedným z vojvodcov, ktorí neprehrali žiadnu bitku) sa formácia založená na vozovej hradbe ukázala ako zraniteľná pri presunoch a pre svoju malú mobilitu a nedostatočnú flexibilitu bola ľahko zasiahnuteľná delostrelectvom, ktorého efektivita na bojisku sa v tej dobe zvyšovala. Husitský typ pechoty z bojísk rýchlo vymizol spolu s opevneniami vozovej hradby tvorenej tisícmi vozov.
Novovek, nástup pušného prachu
Pre obranu pred jazdectvom bolo možné sústrediť pešiakov do uzavretých útvarov (tzv. karé), v ktorých dokázali účinnejšie odolávať útokom jazdy zo všetkých strán. Nevýhodou tejto formácie však bolo zníženie palebnej sily jednotky, pretože len časť síl tak bola privrátená protivníkovi, ako aj absencia možnosti akéhokoľvek manévru.
Dril s puškou sa v tomto období trénoval prakticky neustále a osvojiť si všetky povely používané na bojisku mohol iba vojak po dlhoročnom výcviku. Vývoj pechoty v tomto období bol skutočne obrovský a bez akéhokoľvek preháňania možno povedať, že pechota od tých čias rozhodovala všetky vojny, prakticky až do vynájdenia guľometu. Straty na pechote sa začali brať ako rozhodujúci faktor. Účinnosť pechoty na bojiskách podčiarkujú napr. aj také bitky, ako bitka pri Leviciach (či ostatné bitky protitureckých vojen, kde bola pechota najefektívnejšou silou, ktorá bola schopná zastaviť a poraziť inak výbornú Tureckú jazdu). Stúpajúci počet mušketierov na úkor pikanierov (rondašíri zmizli úplne) zvýšilo palebnú silu pechoty. Začiatkom 18. storočia bola pika vytlačená a celé armády zaviedli kresadlové muškety. Pešiak vyzbrojený puškou a bodákom ovládol bojiská na ďalších dvesto rokov.
Švédsky kráľ Gustáv Adolf vďaka viacerým inováciám a kvalitnému dôstojníckemu zboru vytvoril jednu z najlepších armád svojej doby. Odľahčil jazdu, čím zvýšil jej rýchlosť a zdokonalil výcvik delostrelcov, čo viedlo k väčšej rýchlosti streľby. Švédske jazdectvo tak počas tridsaťročnej vojny niekoľkokrát rozhodovalo bitky, čo bolo čiastočne proti vtedajšiemu trendu. No úspechy švédskych vojsk nespočívali len v modernizácii jazdectva a delostrelectva, ale aj v používaní papierových patrónov alebo kovových nabijákov u pechoty, čo zvyšovalo rýchlosť streľby.
Okrem bodákov bolo novinkou prelomu 17. a 18. storočia aj masové použitie ručných granátov. Vznikol novú typ pechoty – granátnici. Išlo zväčša o elitné jednotky, do ktorých boli vyberaní obzvlášť silní a odvážni vojaci. Typickí boli svojimi vysokými čiapkami, ktoré nezavadzali pri vrhaní granátov.
Počas napoleonských vojen vzrástol význam ľahkej pechoty, niekedy tiež označovanej ako jágri (poľovníci) a ich obdoby, ako boli rakúski horskí strelci a pandúri, škótski horali, alebo francúzski chasseurs. Vojaci týchto jednotiek boli zruční v zaobchádzaní so strelnými zbraňami a ich úlohou bolo viesť rušivú, ale presnú paľbu, no vyhýbať sa boju zblízka s presilou alebo jazdectvom. Často sa zameriavali na likvidáciu nepriateľských dôstojníkov, boli v podstate predchodcami ostreľovačov, ostrostrelcov a nezriedka priamo tvorili jednotky horskej pechoty, zvlášť vycvičenej alebo zvyknutej bojovať v horských podmienkach.
Lespourcy
Lespourcy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stedelijk Museum
Stedelijk Museum (doslova Mestské múzeum) je galéria moderného a súčasného výtvarného umenia nachádzajúca sa v holandskom Amsterdame na námestí Museumplein.
Karel Babánek
Karel Babánek (* 15. júl 1872, Březové Hory - † 19. máj 1937, Praha) bol český básnik, spisovateľ a dramatik. Písal lyrické básne, inšpirované ľudovými piesňami. Bol autorom satirických poviedok a prác pre mládež.
Život
Bol synom vrchného banského úradníka, ktorého rodina sa postupne sťahovala z Březových Hor do Jílového a Jáchymova. Vyštudoval pražskú právnickú fakultu, istý čas pôsobil ako notársky koncipient. Nakoniec získal stále zamestnanie ako právny úradník pražského magistrátu. V roku 1932 bol penzionovaný.
Bol dlhoročným členom básnického spolku Máj a spočiatku i Modernej revue. Miloval prírodu, inšpiráciu získaval na dlhých prechádzkach do pražských záhrad, pozdĺž Vltavy aj inam. Žil samotársky, neoženil sa, hlboké priateľstvo ho viazalo k bratovi-lekárovi.
Zomrel vo svojom vinohradskom byte po dlhej chorobe, je pochovaný v Strašnickom krematóriu.
Dielo
Písal lyrické básne, melancholicky ladené smútkom samotára. Jeho poézia je prostá, inšpirovaná ľudovými piesňami.
Tvoril aj prózu:
Napísal aj divadelné hry:
Matiašovce
Matiašovce (poľ. Maciaszowce, gor. Mačosovce) sú obec na Slovensku v okrese Kežmarok.
Dejiny
Zakladateľom osady Matiašovce bol pravdepodobne v roku 1308 magister Kakaš Berzeviczy. Osada mohla vzniknúť už koncom 13. storočia, spolu s výstavbou gotického kostola. Magister Kakaš neskôr dal neznámemu šoltýsovi poverenie založiť na jeho pozemkoch severne k Sp. St. Vsi pozdĺž rieky Pribitz dedinu na memeckom emfyteutickom práve. Donančná listina Matiašoviec z tých čias sa však nezachovala.
Prvá písomná zmienka o obci je teda v listine z roku 1326, ktorou uhorský kráľ Karol Róbert skonfiškoval magistrovi Kakašovi zamagurské majetky, medzi ktorými boli aj Matiašovce. Obec tak patrila hradnému panstvu Nedeca, neskôr rodine František Horváth-Palocsay pôvodom z Plavča. Obec Matiašovce v 16. storočí vlastnila šoltýska rodina Pasuthovcov pochádzajúcich z Litvy. Po smrti Stanislava v roku 1632, posledného z rodu Pasuthovcov, obec prešla do vlastníctva rodiny Lapšanských z Nižných Lapš (dnes ležiacich v Poľsku), ktorá bola s Pasuthovcami v príbuzenskom vzťahu. Je predpoklad, že obec, podľa svojho prvého šoltýsa, ktorý sa volal Matias, dostala svoje pomenovanie Mathyasugasa, neskôr ako Matheusuagasa (1340), Mathiasfalva (1352), Mattiassowce (1786); maďarsky Matyasóc, Mátásfalu, Szepesmátyásfalu; nemecky Matzan, Matzdorf, Matyaszowce, neskôr Matiassovce, napokon Matiašovce.
Obyvatelia obce sa v minulosti živili poľnohospodárstvom, stolárstvom, tesárstvom, povozníctvom, pastierstvom a ťažbou dreva. Obyvatelia ešte koncom 20. storočia minulého milénia vo veľkom pestovali ľan, močili ho v dvoch obecných močidlách a napokon spracovávali pomocou trepákov, česákov a kolovrátkov na vlákno. Z vlákien vyrábali pomocou krosien plátno, z plátna šili spodný odev (nogavky i kosuľke) a posteľné plachty. Na krosnách vyrábali aj tkané koberce (pokrovce) rôznych vzorov. Keď ešte v obci nebola elektrina, bežnou mechanizáciou bol drejer-mlynek a gapeľ. Obilie sa mlátilo v humne cepmi. Neskôr po elektrifikácii obce, v päťdesiatych rokoch minulého storočia už boli mláťačky poháňané traktorom, dieselovým a elektrickým motorom.
Osadu Matiašovský Potok v roku 1888 založilo 9 roľníckych rodín od Zakopaného. Pôdu odkúpili od veľkostatkára Littmana.
Obec v roku 1787 mala 83 domov a 640 obyvateľov, v roku 1828 mala 125 domov a 894 obyvateľov.
Popis erbu: V červenom gotickom štíte na zelenej pažiti strieborná Madona so strieborným zlatovlasým dieťaťom na ľavej ruke a zlatým žezlom v pravej ruke. Na hlave má zlatú otvorenú korunu, okolo hlavy zlatú svätožiaru. Vpravo je sprevádzaná sv. Petrom, ktorý drží v ruke kľúč resp. kríž. Kľúč je hlavným atribútom sv. Petra a symbolizuje kľúč od nebeského kráľovstva, kríž je symbolom jeho umučenia. Vľavo je sprevádzaná sv. Pavlom. V ruke drží meč, ktorý symbolizuje jeho mučenícku smrť sťatím.
Popis vlajky: Je odvodená od sfarbenia erbu. Skladá sa z piatich pozdĺžnych pruhov v poradí červený, žltý, biely, žltý, zelený. Vlajka má pomer strán 2:3 a na konci dvojitý zástrih siahajúci do tretiny listu vlajky.
Zoznam politických strán v Česku
Toto je zoznam politických strán v Česku, v súčasnosti je zaregistrovaných 89 politických strán a 143 politických hnutí, z ktorých časť má pozastavenú činnosť a časť je bez politického vplyvu, členskej či voličskej základne. Všetky registrované politické strany a politické hnutia sú uvedené v zozname.
Matiašovce
Dejiny
Pečať obce: Je kruhová, bez heraldického šrafovania. V strede poľa má zvolený obecný symbol, ktorý môže byť aj bez štítu. Kruhopis obsahuje text: OBEC MATIAŠOVCE.
Poloha a prírodné pomery
Matiašovce ležia v oblasti Zamaguria medzi Pieninami a Tatrami, v blízkosti Spišskej Magury na terasách potoka Rieka v Staroveskej kotline. Stred obce sa nachádza v nadmorskej výške 556 m. Je to jedna z najväčších a najstarších obcí v Zamagurí. Nachádza sa v blízkosti Pieninského národného parku a hraničného priechodu s Poľskom Lysá nad Dunajcom. Spolu s osadou Potok má 281 domov a chotár o rozlohe 1751 ha. Obec má členitý povrch chotára rozložený v nadmorskej výške od 520 do 828 metrov Je pokrytá zmiešaným porastom listnatých, najviac však ihličnatých stromov. Členitý povrch tvoria ílovcovopieskovcové súvrstvia. Prevládajú hnedé lesné pôdy. Priemerná ročná teplota je okolo 5 ºC a priemerné ročné množstvo zrážok je 800 – 900 mm.
Rastlinstvo
Z ihličnatých stromov na teritóriu chotára najviac rastie smrek obyčajný, jedľa biela, borovica a smrek červený. Z listnatých drevín zasa buk lesný, lipa malolistá, jaseň štíhly, javor horský, breza, jelša, osika a lieska obyčajná. Pestré je zastúpenie krovín, ako je trnka obyčajná, baza čierna, šípka krovitá, jalovec popínavý, černica vysoká i ťahavá a malina lesná. V lesoch sú zriedkavé miesta, kde rastie aj čučoriedka.
Poľnohospodárske kultúry tvoria zemiaky, menej náročné obilniny a krmoviny. Lúky, hole, pasienky i lesné čistinky sú posiate krásnou kvetenou. Nachádza sa tu horec jarný, šafran Heuffelov, veternica narcisokvetá, púpava, jesienka,snežienka, prvosienka jarná.
Matiašovské lesy a poľany poskytujú aj možnosť zberu húb. Vyskytujú sa tu napríklad hríb smrekový, hríb obyčajný dubák, suchohríb hnedý, kozák brezový a osikový, masliak smrekovcový, kuriatko jedlé, plávka celokrajná, rýdzik pravý, bedľa vysoká-jedlá, muchotrávka tigrovaná, muchotrávka cisárska. Na jar možno na medziach nájsť čírovku májovú, na lúkach, lesných lúčkach a pasienkoch, kde sa nedávno pásli družstevné stáda kráv i čriedy oviec rastie zasa pahľuzovka biela. V lesných úžľabinách a ihličnatých priehlbinách sa objavuje aj strapačka zlatá. Veľmi vzácny je tu aj hríb satan a mnoho iných druhov húb.
Živočíšstvo
V potoku Rieka tečúcom cez Matiašovce je najviac zastúpený pstruh potočný. Pri potoku Rieka v osade Potok bola spozorovaná vydra riečna. Na slnečných miestach sa nachádza jašterica živorodá, zmija obyčajná, had škvrnitý, vretenica jedovatá a veľa druhov hmyzu.
Občianska vybavenosť
V obci zo zákona pôsobí Obecný úrad so sídlom v Kultúrnom dome č. 74, ktorého starostom je Marián Štefaňák. Obecné zastupiteľstvo má 7 poslancov. Nachádza sa tu poľovnícke združenie Gojnica, súkromne hospodariaci podnikatelia v poľnohospodárstve a podnikatelia v priemyselnej sfére obecných prác (porez dreva, opravy, obchod, zber kovov). V obci je materská škola so stravovaním, základná škola pre 1. – 4. ročník. Je vybudovaný obecný vodovod a domy sú splynofikované. Zregulovaná je Rieka a spevnené obecné cesty, vybudované futbalové ihrisko. V Kultúrnom dome je knižnica a pod krížom na Pukanci zasa ateliér i arborétum insitného rezbára Miloslava Semančíka.
V obci jepredajna COOP Jednota, a dve ďalšie predajne potravín. Nachádza sa tu aj jedno papierníctvo a predajňa so zmiešaným tovarom.
V obci sa tiež nachádza pohostinstinstvo.
Turistika
Z nižného konca obce je možnosť dostať sa východne cez chotár, s nádherným pohľadom na Belianske Tatry, Niedzický zámok a Pieniny, okolo kopca Patria dole k potoku Jordaneca okolo neho chodníčkom k pltnici v Červenom Kláštore. Smerom na juh zasa vrcholom kopcov cez Trunky ponad obec Zálesie na Spišskú Maguru a odtiaľ severne na Frankovú – Osturňu, južnejšie do Vyšných Ružbách ku kúpalisku. V západnej časti chorára je pekná pešia túra v lokalite Hardin po štátnej hranici, kde sa možno západne dostať do Frankovej a odbočkou do Kacvína v Poľsku, severne zasa do Spišskej Starej Vsi a na hraničný priechod v Lysej nad Dunajcom, potom k vodnej nádrži a Niedzeckému zámku na poľskej strane. Cez obec a osadu prechádza aj značená cyklotrasa po hlavnej ceste cez Spišskú Maguru do Kežmarku s odbočkou pri kríži do Veľkej Lesnej a Toporca. Pod Spišskou Magurou okolo horárne zasa odbočkou do Voján k prameňom siričitých vôd, ďalej do Podhoran a Podolínca. V obci sa nachádza gotický rímskokatolícky kostol sv. Petra a Pavla apoštolov z konca 13. storočia. Je to pravdepodobne najstaršia sakrálna stavba v Zamagurí. Je ohradený múrom s cibóriom a monštranciou z roku 1750 od J. Szilassyho z Levoče. Ranogotický matiašovský kostol mali počas rokov 1590-1640 v rukách protestanti. V roku 1661 kostol vo väčšom rozsahu poškodil požiar, ale čoskoro ho veriaci z Dunajeckej fraterny a obce opravili. Na obecnom cintoríne sa nachádza aj neskorobaroková kaplnka z 18. storočia s gotickou sochou Madony zo 14. storočia a zrubové domy. Zvonica pri kostole je pôvodne renesančná z konca 16. storočia.
Obyvateľstvo
Obec Matiašovce má v súčasnosti 779 obyvateľov, prevažne rímskokatolíckeho vierovyznania.
Celkový prírastok (úbytok) obyv. spolu: -1 (muži: -1, ženy: 0). Hustota obyvateľstva: 43 obyvateľov/km2.
Osada Potok
Počas návštevy bývalého pápeža Jána Pavla II. (Karola Wojtylu) na Slovensku, veriaci z Potoka odišli do Bratislavy, kde bol 22. apríla 1990 pápežom posvätený základný kameň Božieho chrámu Sedembolestnej Panny Márie. Kostol po vyše dvoch rokoch Potočania svojpomocne postavili a jeho posviacka bola 15. septembra 1992. Interiér kostola je riešený moderne a obohatený o umelecké relikvie a artefakty, zvlášť oltár a chór. Pred kostolom je vežová zvonica z drevených pilierov s tromi zvonmi. Za kostolom sa nachádza cintorín. Kostol má pridelené súpisné číslo 270 a v súčasnosti kostol cirkevne prislúcha farnosti v Spišských Hanušovciach.
V bočnej ulici sa nachádza signárka, ktorá kedysi Potočanom slúžila na obedňajšie zvonenie i večerné modlitby, keď nebol v osade kostol. V osade kedysi pôsobil pri Rieke smerom k Matiašovciam mlyn u Jakuba Ovšonku. V súčasnosti je v osade Potok predajňa potravín, pohostinstvo a chalupa U poľovníka. Nachádza sa tu aj súkromné ubytovanie pre náhodných návševníkov.
Osobnosti obce
Vlastimil Kovalčík (* 30. marec 1939, Matiašovce) je slovenský básnik, esejista a prekladateľ, ktorý pochádza z učiteľskej rodiny. Vzdelanie získaval v Matiašovciach, Spišskej Novej Vsi, Kežmarku a v Bratislave, kde vyštudoval odbor ruština a slovenčina na filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Bol redaktorom vydavateľstva Slovenský spisovateľ. Knižne debutoval v roku 1965 zbierkou básní Vstupovanie do erbu. Vo svojej tvorbe sa venuje meditatívnej lyrike, pričom hľadá hranice filozofických a poznávacích možností slova. Snaží sa o vystihnutie problematiky ľudského bytia, vracia sa do spomienok na detstvo, vyjadruje svoju nostalgiu na časmi, ktoré prežil a nedajú sa viac vrátiť. V neskoršej básnickej i esejistickej tvorbe sa zameriava najmä na Zamagurie, svoj rodný kraj. Okrem vlastnej tvorby sa venuje tiež prekladom z poľskej a francúzskej literatúry.
Miloslav Semančík (* 19.02.1947, Matiašovce) je insitný sochár, maliar, rezbár, fotograf. Venuje sa najmä drevenej plastike, ktorá svojím charakterom vychádza z tradície slovenskej ľudovej drevorezby. Viedol rezbárske krúžky na SOU PS (Poprad) 1985-1989. Pravidelne vystavuje na rôznych miestach aj pri príležitosti EĽRO v Kežmarku (3x) a Trhu umeleckých remesiel v Sp. Novej Vsi (10x), zúčastňuje sa na súťažiach. Všetky jeho výstavy odráža regionálna, nadregionálna aj celoslovenská tlač. Ako umelec využíva široké spektrum výtvarných techník: drevené, kamenné a kovové plastiky; koláže; drevené aj kovové reliéfy, asambláže, maľbu na skle, maľbu, dyhové obrazy, textilné práce, smalty, možnosti rôznych užitých umení, umeleckú fotografiu, dia-foto, amatérsky videofilm.
Andrej Bednár (* 28.11.1945, Matašovce † 21.11.2006) bol povolaním chemik. Jeho otcom bol Jozef Bednár a matka Mária Bednárová, rod. Kušmirková. Navštevoval ZŠ najprv v Matiašovciach, neskôr v Spišskej Starej Vsi. Vyštudoval POU v Starej Ľubovni, PMŠ v Liptovskom Hrádku, POUCH vo Svite, ďalej študoval v Košiciach na Akadémii humanity i Krajskej politickej škole. Od 23.3.2004 navštevoval univerzitu tretieho veku Univerzity Mateja Bela v Poprade. Bol slobodný, bezdetný a býval v Poprade. Medzi jeho koníčky patrilo písanie poézie, prózy, poviedok, povestí, článkov. Publikoval v mnohých časopisoch.
Kamenný vrch (Frýdlantská pahorkatina)
Kamenný Vrch je kopec o nadmorskej výške 443,6 metrov vo Frýdlantskej pahorkatine nad obcou Horní Řasnice. V roku 1991 bol vyhlásený prírodnou pamiatkou kvôli ochrane lesnej pôdy s matečným komplexom mravcov druhu Formica polyctena. Chránené územie má plochu 30,11 ha. Kopec sa dvíha na jednej strane z bývalej pieskovne, kde sa darí vysádzať na Frýdlantsko ojedinelý borovicový les.
Gregor Čmel
Gregor Čmel (*  Slovensko) bol evanjelický kňaz.
Životopis
Kazateľ slov. evanjelickej a. v. obce v Banskej Bystrici (1559-1560).
Kutscherfeldov palác
Kutscherfeldov palác je najmenší rokokový palác v Bratislave na rohu Sedlárskej ulice 7 a Hlavného námestia 7 postavený v roku 1762 na mieste troch starších domov. Palác dal postaviť Leopold von Kutscherfeld, správca cisárskych majetkov v Mosonmagyaróvári. Neskôr ho predal grófovi Imrichovi Eszterházymu. V objekte dnes sídli veľvyslanectvo Francúzska a Francúzsky inštitút. V tomto dome podľa pamätnej tabule z roku 1959 žil a pracoval slávny ruský skladateľ a klavirista Anton Grigorievič Rubinštejn (1829 – 1894).
Je to trojpodlažná budova štvorkrídlovej dispozície okolo stredného dvora. Nad portálom paláca nie je umiestnený erb ani jedného z majiteľov paláca. Palác vznikol v roku 1762 na mieste dvoch stredovekých parciel (podľa niektorých zdrojov 3 domov) s použitím muriva z predchádzajúcich stavieb. Domy boli okolo roku 1600 spojené a časti suterénu boli zaklenuté na stredný stĺp. Po prestavaní domu na palác bol ten vyzdobený architektonickými a výtvarnými detailmi, reprezentačným schodiskom s dekoratívnymi mrežami. Autorom projektu bol pravdepodobne Jakub Fellner z Fellenthalu, ktorému sa pripisuje aj autorstvo architektonického návrhu kaštieľa v Častkovciach.
Leopold von Kutscherfeld bol vplyvný správca magyaróvárskych majetkov. šľatchtickýktitul a erbovú listinu mu udelila 1. februára 1763 Mária Terézia. Roku 1760 bol Leopold von Kutscherfeld členom Uhorskej komory a riaditeľom pokladnice v Mosonmagyaróvári.
left|150px|Pamätná tabuľa na paláci center|150px
Parameter
Parameter je veličina charakterizujúca systém alebo proces, napr. stav, typická vlastnosť, charakteristická veličina, merateľná charakteristika, hodnota, veličina výkonu, úroveň, veličina majúca stálu hodnotu.
Matematicky dané parameter je konštanta, ktorá sa mení.
Čierny potok (prítok Zlatianskeho potoka)
Čierny potok je potok v hornom Šariši, v centrálnej časti okresu Bardejov. Je to ľavostranný prítok Zlatianskeho potoka, meria 3,1 km a je tokom VII. rádu.
Pramení v pohorí Busov na juhozápadnom svahu Stebníckej Magury (899,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 710 m n. m. V pramennej oblasti tečie západným smerom, ďalej sa stáča na juhojuhozápad a juhozápad. Následne vstupuje do Ondavskej vrchoviny a preteká obcou Zlaté. Priamo v intraviláne obce sa v nadmorskej výške cca 389,5 m n. m. vlieva do Zlatianskeho potoka. Nepriberá žiadne stále prítoky.
Niaux
Niaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 195 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stanislav Lobotka
Stanislav Lobotka (* 25. november 1994, Veľká Hradná ) je slovenský futbalový záložník a reprezentant, od januára 2020 hráč SSC Neapol.
Kariéra
Debut v Corgoň lige absolvoval 4. marca 2012 proti klubu FK Dukla Banská Bystrica. V Ajaxe bol v sezóne 2013/2014 na hosťovaní, s opciou na následný prestup.
Dimenzovanie
Dimenzovanie je dávanie niečomu správnu či vyhovujúcu dimenziu či rozmer.
V technickej praxi sa týmto výrazom označuje určenie takých rozmerov výrobku alebo zariadenia, aby vyhovovali účelu, na ktorý sú navrhnuté. Napr. dimenzovať most znamená určiť jeho parametre tak, aby vyhovoval zaťaženiu, pre ktoré je určený.
Zoznam historických článkov/A
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 696 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
a
A Coruña · A Las Barricadas · A Pallas nagy lexikona
aa
Aachenský kongres (1818) · Aachenský mier (1668) · Aachenský mier (1748)
ab
Aba (vojenský veliteľ) · Abafiovci · Abanovohrad · Abaševská kultúra · Abataj-chán · Abbádovci · Abbás I. (Perzia) · Abbásovci · Abbásovská revolúcia · Abbevillien · Abd al-Fattáh as-Sísí · Abd al-Kádir al-Džílání · Abd al-Malik ibn Marwán · Abd Alláh ibn Abbás · Abd ar-Rahmán I. · Abd ar-Rahmán ibn Umar as-Súfí · Abd ar-Rahmán II. · Abd ar-Rahmán III. · Abdéra · Abdikačná kríza · Abdülaziz · Abdülhamid I. · Abdülhamid II. · Abdülmecid I. · Abeona · Abcházsky dolmen · Abimael Guzmán · Abolicionizmus · Abov (maďarský región) · Abovci · Abovsko-turnianska župa (Česko-Slovensko) · Abovský starý hrad · Abraham Lincoln · Abrahám Červený · Abreviatúra (staré rukopisy) · Absolutizmus · Abu 'l-Chajr · Abul Bákir Zainulábidín Abdul Kalám · Abundantia · Abú al-Abbás · Abú Guráb · Abú Míná · Abú Rajhán Muhammad ibn Ahmad Bírúní · Abú Rawáš · Abú Sumbul (archeologická lokalita) · Abúsír · Abwehr · Abwehrgruppe 218 · Abydos (Egypt) · Abydos (staroveké Grécko)
ac
Académie royale de danse · Act of Settlement (1701) · Acta Martyrum
ad
Adam Brémsky · Adam Dragonsky · Adam Forgáč · Adam František Kollár · Adam Kereškéni · Adam Lovich · Adam Tomčáni · Adela Ostrolúcka · Adelantado · Adolf Dobriansky · Adolf Hitler · Adolf Horváth · Adolf Kobela · Adolf Medzihradský · Adolf Nassauský · Adolf Palúch · Adolf Schärf · Adolf Schuster · Adolf Weinhold · Adolfo Rodríguez Saá · Adolfo Suárez · Adolphe Thiers · Adonis (mytológia) · Adrián Vallášek
ae
Aelius Donatus · Aemilianus · Aemilius Macer · Aemilius Papinianus · Aeneas z Gazy · Aetios z Antiochie
af
Aféra U-2 · Afganský islamský štát · Africa (provincia) · Africké ríše
ag
Agapet I. · Agasikles · Agathinos zo Sparty · Agent Orange · Agésilaos I. · Agésilaos II. · Agésipolis I. · Agésipolis II. · Agésipolis III. · Aghlabovci · Agila · Agiovci · Agis I. · Agis II. · Agis III. · Agis IV. · Agitačné stredisko · Agneša Habsburská (1280) · Agneša Habsburská (1322) · Agneša Habsburská (1392) · Agni · Agnózia (filozofia) · Agrippa · Agrón · Agustín de Iturbide · Agustín Pedro Justo
Martin Štrbák (hokejista)
Klubový hokej
Je odchovancom Prešova, v priebehu ročníka 1994/95 prestúpil do Slovana Bratislava, kde hrával aj ďalšie dva roky. Bol draftovaný v roku 1993 v úvodnom drafte NHL tímom Los Angeles Kings (9. kolo, 224. miesto). Sezónu 1997/98 odohral za HK VTJ Spišská Nová Ves a ďalšiu opäť za Slovan. Pred ročníkom 1999/00 prestúpil do českej hokejovej extraligy. Prvú sezónu pôsobil v klube HC Chemopetrol Litvínov, ďalšiu v klube HC Slovnaft Vsetín, s ktorým získal majstrovský titul. V priebehu nasledujúceho ročníka 2001/02 prestúpil do klubu Lokomotiv Jaroslavľ v ruskej hokejovej superlige, pričom v rozhodujúcom finálovom zápase rozhodol o titule, keď strelil v predĺžení víťazný gól. Počas ďalšej sezóny prestúpil do HPK Hämeenlinna vo fínskej SM-liige.
Zoznam historických článkov/A
ah
Ahmed I. · Ahmed II. · Ahmed III. · Ahmose I. · Ahmose II. · Ahrensburgien · Ahura Mazdá
Martin Štrbák (hokejista)
Klubový hokej
V nasledujúcej sezóne zaznamenal debut v NHL, za Los Angeles Kings (kde sa stal spoluhráčom krajanov Žigmunda Pálffyho, Jozefa Stümpela a Ľubomíra Višňovského) odohral 5 zápasov, strelil 2 góly, potom ho vedenie poslalo do farmárskeho klubu Manchester Monarchs v AHL. Po 12 odohraných zápasoch bol vymenený do Pittsburghu Penguins, kde sa prebojoval do základnej zostavy a odohral 44 stretnutí.
Tovarna avtomobilov Maribor
right|thumb|TAM 232 A 116 M v Bratislave
Martin Štrbák (hokejista)
Klubový hokej
V sezóne 2004/05 (počas lockoutu v NHL) odohral najskôr 14 zápasov za HC Košice v slovenskej hokejovej extralige, následne ho angažoval CSKA Moskva v ruskej hokejovej superlige. V tomto klube pôsobil ďalšie dva roky, potom prestúpil do ďalšieho ruského mužstva Metallurg Magnitogorsk. Pred sezónou 2008/09 podpísal zmluvu s českým tímom HC Moeller Pardubice.
Zoznam historických článkov/A
ach
Achajmenovci · Achájske kniežatstvo · Achájsky spolok · Acheuléen · Achille van Acker · Achilleus Tatios · Achnaton · Achziv
Tovarna avtomobilov Maribor
Tovarna avtomobilov Maribor bol slovinský komerčný výrobca vozidiel v Maribore. Spoločnosť bola založená v roku 1947, po druhej svetovej vojne sa stala vedúcou spoločnosťou vo svojom odvetví v bývalej Juhoslávii. V 80. rokoch sa objavili finančné problémy a v roku 1996 zanikla. V roku 2001 vznikla spoločnosť Tovarna vozil Maribor (TVM), ktorá sa javí ako jej pokračovateľ.
Zoznam historických článkov/A
ai
Aineias (mytológia) · Ainesidémos · Aischylos · Aitólsky spolok
Martin Štrbák (hokejista)
Reprezentácia
Martin Štrbák reprezentoval Slovensko na deviatich svetových šampionátoch za sebou - MS 2000 (striebro), MS 2001, MS 2002 (zlato), 2003 (bronz), 2004, 2005, 2006, 2007 a 2008, čo je slovenský unikát. Zúčastnil sa aj zimných olympijských hier 2006 v Turíne. Odohral za Slovensko 153 reprezentačných zápasov a dal v nich 13 gólov. Nosí reprezentačný dres s číslom 7.
Tovarna avtomobilov Maribor
Vozidlá jazdiace na Slovensku
Najčastejšie sa stretnete s vozidlami od firmy TAM BUS v Bratislave, kde dopravný podnik začiatkom 90. rokoch 20. storočia začal uvažovať o obnove vozidlového parku. Vozidlá Tam Bus v tej dobe spĺňali ekologické parametre a tak sa nimi čiastočne obnovil vozidlový park. Slovinská firma plánovala výstavbu závodu na výrobu autobusov aj v Bratislave. V roku 1997 mal začať produkovať prvé autobusy a ročne by vyrábal tento závod do 200 kusov. Nakoniec pre finančné ťažkosti firmy sa tento zámer neuskutočnil. Vozidlá firmy (TVM) neprevádzkuje ani jeden dopravný podnik na Slovensku. A to aj preto lebo vozidlá od TVM nie sú v mestskej verzii, ale len turistickej, medzimestskej a letiskovej úprave.
Martin Štrbák (hokejista)
MS 2005
Na svetovom šampionáte vo Viedni a Innsbrucku obsadila slovenská reprezentácia piate miesto. Po kvalitných výkonoch v základnej skupine (porazila Bielorusko 2:1, Rusko 3:3 a Rakúsko 8:1), postúpilo Slovensko do ďalších bojov z prvého miesta. V osemfinálovej skupine slovenská reprezentácia prehrala v súboji s Českom (1:5), ďalšie dva zápasy vyhrala (Švajčiarsko 3:1, Kazachstan 3:1). V skupine skončilo Slovensko na treťom mieste za Ruskom a Českom a v štvrťfinále sa stretlo s Kanadou. V dramatickom zápase prehralo 5:4 gólom Joe Thorntona, streleným 4 minúty pred koncom zápasu, a bolo vyradené z bojov o medaily. Martin Štrbák nastúpil vo všetkých siedmich zápasoch Slovenska a získal celkovo 7 bodov za 2 góly (Rakúsku a Česku) a 5 prihrávok na gól.
Zoznam historických článkov/A
aj
Aja Triada (archeologické nálezisko) · Aje II.
Tovarna avtomobilov Maribor
Vozidlá jazdiace na Slovensku
Bratislava
Zoznam historických článkov/A
ak
Ak Kojunlu · Akádia · Akbar Veľký · Akcia Asanácia · Akcia Bernhard · Akcia Javor · Akcia K (kláštory) · Akcia Kamene · Akcia P · Akcia R · Akcia Vír · Akihito · Akindži · Akkad (mesto) · Akkadská ríša · Akropola (starogrécke návršie) · Akropola v Aténach · Akrotatos (kráľ Sparty) · Akt bezpodmienečnej kapitulácie nacistického Nemecka
Tovarna avtomobilov Maribor
Vozidlá jazdiace na Slovensku
Banská Bystrica
Martin Štrbák (hokejista)
ZOH 2006
Slovenská reprezentácia dosiahla na ZOH 2006 piate miesto. Po kvalitných výkonoch v základnej skupine, ktorú vyhralo bez straty bodu, bolo vyradené v štvrťfinále Českom. Martin Štrbák odohral všetkých 6 zápasov Slovenska, nebodoval.
Mariánska ulica (Bratislava)
Mariánska ulica je ulica v Starom Meste v Bratislave.
Nachádza sa medzi Obchodnou a Špitálskou ulicou, pripája sa k nej Heydukova ulica.
Na ulici sa nachádza okrem iného bývalá budova (jedna strana budovy) Ministerstva obrany, tzv. Hurbanove kasárne.
Názov
V roku 1846 sa spomína iba opisne ako "Gasse von Schöndorfergasse nach Spitalgasse" (t.j. "ulička zo Schöndorfskej uličky na Špitálsku uličku"). Prvýkrát oficiálne pomenovaná bola v roku 1850 ako Mariengasse (nem., doslova "Mariánska/Máriina ulička"), neskôr pribudol aj maďarský oficiálny názov Mária utca. Od začiatku 20. rokov 20. storočia znel oficiálny názov Mariánska ulica, od roku 1954 Markušova ulica, od 1.4. 1991 znova Mariánska ulica.
Tovarna avtomobilov Maribor
Vozidlá jazdiace na Slovensku
Košice
Mariánska ulica (Bratislava)
Dejiny
Ulica bola verejnosti sprístupnená v roku 1846. Na juhozápadnej strane ulice bola spočiatku len zeleň (záhrada), zástavba bola len severnej strane. V roku 1880 tu bola postavená poisťovňa, v roku 1937 reštaurácia Smíchovský dvor, kníhtlačiareň Grafik, Mariánsky dvor a kníhkupectvo, v roku 1939 stavebné družstvo Domus a Prvá bratislavská ľudová kuchyňa, v roku 1949 redakcia a administrácia Index, nočný bar La Paloma (do roku 1978) a nočný bar Kryštáľ. Do 90. rokov bolo na ulici kníhkupectvo.
Tovarna avtomobilov Maribor
Vozidlá jazdiace na Slovensku
Prešov
Mariánska ulica (Bratislava)
Zaujímavosti
Mariánska ulica bola do roku 1950 aj ulica, ktorá sa nachádzala v Petržalke v západo-východnom smere zhruba v oblasti dnešnej Švabinského ulice. V roku 1950 bola premenovaná na „Širokú ulicu“ a zanikla v polovici 70. rokov s výstavbou súčasnej Petržalky.
Zoznam historických článkov/A
aľ
Aľjoša Popovič
am
Amadeovci · Amalarich · Amaunet · Amália Vilhelmína Brunšvicko-lüneburská · Ambrosius Milánsky · Ambrosius Theodosius Macrobius · Amel-Marduk · Amenemhet I. · Amenhotep I. · Amenhotep II. · Amenhotep III. · Americká občianska vojna · Americká okupačná zóna Nemecka · Americká vojna za nezávislosť · Amerikánsko-slovenské noviny · Amistad (loď) · Ammianus Marcellinus · Ammónios Sakkas · Amnestia Václava Havla z 1. januára 1990 · Amon · Amrafel · Amurru (územie)
an
Anaklét · Analistika · Anastasios I. (Byzantská ríša) · Anastasios II. (Byzantská ríša) · Anastáz II. (pápež) · Anastáz III. (pápež) · Anastázia (uhorská kráľovná) · Anatolij Vasilievič Lunačarskij · Anatomicky moderný človek · Anaxagoras z Klazomen · Anaxandridas I. · Anaxandridas II. · Anaxandros · Anaxidamos · Anaxilaos (kráľ Sparty) · Anaxilas z Rhégia · Anaximandros · Anaximenes z Milétu · Anáhitá · Anály · Ancien régime · Andor Jaross · Andrášiho nóta (1875) · Andrášiovci (šľachtický rod) · Andrej Alakša · Andrej Alexandrovič Ždanov · Andrej Antonovič Grečko · Andrej Babiš · Andrej Bagar · Andrej Begala · Andrej Bohuš · Andrej Búza · Andrej Černiansky · Andrej Fáy · Andrej Hadik · Andrej Hlinka · Andrej Chazár · Andrej Ivanovič Jeriomenko · Andrej Kavuljak · Andrej Kiska · Andrej Kliman · Andrej Kmeť · Andrej Koša · Andrej Kralovanský · Andrej Martin Júny · Andrej Mráz · Andrej Rojko · Andrej Sršeň · Andrej Stankovič · Andrej Vajda · Andrej Vandlík · Andrew Jackson · Andrew Johnson · Andrew Jotischky · André Clot · Andronikos z Rodosu · Andrusovské prímerie · Andrzej Duda · Anežka Česká · Anežka Přemyslovna († 1228) · Anežka Přemyslovna († 1268) · Anežka Přemyslovna (1269 – 1296) · Anežka Přemyslovna (1305 – 1337) · Angela Merkelová · Angelár · Angelológia dejín · Angkór (komplex stavieb) · Anglická občianska vojna · Anglické kráľovstvo · Anglicko-sovietska zmluva (1942) · Anglo-egyptské kondomínium · Anglo-Zanzibarská vojna · Anchcheperure Nefernefruaton · Anchuejská klika · Ani · Anijské kráľovstvo · Anna Falisová · Anna Franková · Anna Habsburská (1528 – 1590) · Anna Habsburská (1549 – 1580) · Anna Habsburská (1573 – 1598) · Anna I. (Rusko) · Anna Magdolenová · Anna Stuartová · Anna Tirolská · Annette Wieviorková · Annikeris z Kyrény (filozof) · Anno Hegirae · Annuit coeptis · Anonymova kronika · Anšlus · Ant (župan) · Anteneandertálec · Anthony Eden · Antická literatúra · Antická veda · Antické umenie · Antické významové univerzum · Antifón z Atén · Antigonos z Karystosu (spisovateľ) · Anticharta · Antikomunizmus · Antiochijské kniežatstvo · Antiochos III. · Antipatros (4. stor. pred Kr.) · Antisthenes z Atén · Anton Adalbert Bresztyenszky · Anton Andráši · Anton Augustín Baník · Anton Bernolák · Anton Cyprich · Anton Döller · Anton Facuna · Anton Forgáč · Anton Gargulák · Anton Hollý · Anton Hreblay · Anton Hrnko · Anton Hruboň · Anton I. Druget · Anton I. Grasalkovič · Anton II. Grasalkovič · Anton Makay · Anton Matúšek · Anton Moróc · Anton Petrák · Anton Petrovský-Šichman · Anton Prídavok · Anton Radvanský · Anton Révai · Anton Ruprecht · Anton Schönfeld · Anton Sirmaj · Anton Srholec · Anton Suňog · Anton Špiesz · Anton Ťažký st. · Anton Vrančič · Antonij Beskid · Antoninus Pius · Antonio Bonfini · Antonín Janoušek · Antonín Klimek · Antonín Novotný · Antonín Rezek · Antonín Švehla · Antonín Zápotocký · Antraxové útoky v roku 2001 · Antropogenéza · Antropogénia · Anu · Anuket · Anunna · Anup · Anwar as-Sádát · Anyási