cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Just Jaeckin
Histoire d'O
Jaeckin, povzbudený úspechom tentokrát natočil jednu z najznámejších inscenácií na tému sadomasochizmu. Film bol v mnohých krajinách zakázaný alebo vydaný v skrátenej verzii kvôli propagácii patriarchizmu. Historická dráma s hlbším prístupom pojednáva o otroctve mladej dievčiny menom O. Jedná sa o adaptáciu rovnomenného románu od Pauline Réage (niekedy uvádzaná ako aj Dominique Aury alebo Anne Desclos). Vo filme sa objaví vtedy začínajúca taliansko-francúzska herečka Corinne Cléry, ktorá sa neskôr presadila hraním bond-girl v Moonrakeri s Rogerom Moorom. Jej priateľa Reného hrá Nemec Udo Kier známy s hororov a Sira Stephana stvárnil Brit Anthony Steel, rola bola pôvodne napísaná pre Christophe Leeho. O kostýmový dizajn sa postarala francúzska, srbského pôvodu Zorica Lozic. Scenár filmu bol zverený oceňovanému Sébastienovi Japrisotovi. Film bol vo francúzsku mimoriadnym hitom, so 3 512 531 vstupmi sa ocitol na štvrtom mieste toho roku.
Iné verzie
Producent (Éric Rochat) pôvodného filmu z roku 1975 režíroval druhú časť Histoire d'O: Chapitre 2 (Príhody dievčaťa O: Kapitola 2), ktorá bola komerčným zlyhaním.
Začiatkom deväťdesiatych rokoch opäť Rochat režíroval španielsky televízny seriál Story of O, the Series. Hlavnou predstaviteľkou postavy bola neherečka Claudia Cepeda.
Spermula
Jedná sa o francúzsky erotický fantasy film od režiséra Charlesa Mattona z roku 1976. Jaeckin sa na filme podieľal iba minimálne, v titulkoch bol neuvedený. Vo filme sa spoločne zjavili Dayle Haddon, Udo Kier, François Dunoyer, Ginette Leclerc a Georges Géret. Dej sa uberá akým si umeleckým štýlom do sveta ktorému vládnu ženy. Hudbu k filmu skomponoval José Bartel.
Madame Claude
Film je inšpirovaný skutočnou postavou Fernande Grudet prezývanou aj ako Madame Claude. Grudet bola 60. rokoch šéfkou francúzskeho bordelu a siete call girls, ktorá pracovala najmä pre politikou a štátnych úradníkov. V dráme natáčanej vo Francúzsku a USA sa v hlavných úlohách objavili Françoise Fabian (Madame Claude), Dayle Haddon (Elizabeth) Klaus Kinski (Alexander Zakis) a Murray Head (David Evans). Film popisuje život mladého fotografa Evansa, ktorý sa po zapletení s podsvetím prostitúcie stane vydieraný a ocitá sa tak v nebezpečenstve. Hudobným interpretom filmu sa stal Gainsbourg a pieseň Yesterday Yes a Day naspievala Jane Birkin. Do funkcie hlavného kameramana bol dosadený Robert Fraisse, ktorý sa z režisérom už dobre poznal. S vyše miliónovou návštevnosťou sa film tešil už miernejšiemu ohlasu ako dva predošlé Jaeckinove filmy ale stále sa pokladá za jeho najlepšie.
Toho roku sa veľkým konkurentom filmu stala romantická dráma Bilitis od fotografa Davida Hamiltona. Filmu sa primárne darilo pre dokonalú hudbu od Francisa Laia, ktorá mimochodom bola o rok neskôr nominovaná na César Awards za najlepšiu hudbu k filmu. Svojim štýlom film prináša do sveta erotickej kinematografie niečo odlišnejšieho.
Iné verzie
François Mimet nakrútil v roku 1981 Madame Claude 2 s Alexandrou Stewart v pozícii Fernande Grudet.
Režisérka Sylvie Verheyde natočila životopisnú drámu Madame Claude, ktorá mala celosvetovú premiéru 2. apríla 2021 na Netflixe.
Le Dernier Amant romantique
U publika jeden z jeho najhorších filmov zato ale u kritikou jeho najlepšie hodnotený počin. Dayle Haddon ako redaktorka newyorského ženského magazínu organizuje súťaž „Last Romantic Lover“ s cieľom zistiť, či muži ešte majú zmysel pre romantiku. Okrem Dayle Haddon sa v hlavných úlohách objavia Fernando Rey a Gérard Ismaël. Vo filme si zahrá i veľa budúcich hviezd ako Marie-Christine Descouard, Thierry Lhermitte, Daniel Duval alebo Dalila Di Lazzaro. Filmovú hudbu má na svedomí Pierre Bachelet, dve piesne Romantic Lover spieva Cher Komisar a Roman d'Amour v podaní Marie Laforêt. Ako scenáristi poslúžili Španieli Ennio De Concini a César Fernández Ardavín.
Collections privées
Poviedkový film skladajúci sa z troch nezávislých častí. Druhú poviedku Kusa-Meikyu zrežíroval Japonec Shûji Terayama a posledná L'armoire bola od známeho Poliaka Waleriana Borowczyka. Jaeckin režíroval tú prvú s názvom Ostrov sirén (L'Île aux sirènes). Celý film (Jaeckinova poviedka) sa natáčal iba na Mauríciu a za prítomnosti neveľkého filmového štábu. Hlavný hrdina Benedict (Roland Blanche) počas výletu na plachetnici stratí kontrolu nad loďou a spadne do mora, je ale zachránený, pretože uviazol na polynézskom ostrove s názvom „Ostrov sirén“. Hlavný hrdina začne robiť všetko preto, aby si ho okoloidúce lode všimli, no čoskoro na pláži uvidí zvláštne ženské zjavenia. Jednou zo sirén je aj Laura Gemser, známa predovšetkým zo série o Čiernej Emmanuelle. Film videlo približne dva milióny Francúzov a Japoncov.
Girls
Film pojednáva o dospievaní štyroch tínedžerkách. Vo filme sa dievčatá stretávajú s drogami, prostitúciou, fajčením alebo riešia tému potratov. Film sa pokladá ako Jaeckinov najhorší. Napriek dobrému hereckému obsadeniu (Anne Parillaud, Florence Pernel, Eddy Mitchell či László Szabó) bol film v kinách málo úspešný, prišlo niečo cez milión divákov čím sa ocitol toho roku na mizivom 64 mieste. Okrem Francúzska je film celkom populárny i v Nemecku. Je to jeden z mála filmov v ktorom hudbu neskladal Bachelet ale Duncan Mackay a Eric Stewart. Natáčanie prebiehalo v Montreale (Kanada) a v Normandii a Paríži (Francúzsko).
L'Amant de Lady Chatterley
Historický film podľa kultového románu od Angličana Davida Herberta Lawrencea. Dráma opäť spája Jaeckina a Kristel v spoločnom filme. Jedná sa o koprodukovaný film s Nemeckom, Kanadou, Veľkou Britániou a Francúzskom. Väčšina hereckého obsadenia bola britskej národnosti (Shane Briant, Nicholas Clay, Anthony Head alebo Bessie Love). Bohužiaľ z drámy sa stal len esteticky vyfotografovaný erotický film, ktorý zjednodušil Lawrencov román na romantický príbeh a takmer úplne vynechal jeho filozofické a sociálne kritické prvky. Do kín zavítalo 1 134 750 ľudí čím sa stal piatym Jaeckinovým najsledovanejším počinom. Stanley Myers a Richard Harvey zložili hudbu k filmu.
Iné verzie
Lady Chatterley je francúzska dráma z roku 2006 od Pascale Ferranovej. Film získal v roku 2007 cenu César za najlepší film, hlavné úlohy si zahrali Jean-Louis Coulloc'h a Marina Hands.
Briti si v roku 2015 vytvorili televízny film Milenec lady Chatterleyovej, v ktorom hrajú Holliday Grainger, Richard Madden a James Norton.
V roku 2022 sa román tešil ďalšiemu britskému spracovaniu v réžii Laure de Clermont-Tonnerre s Emmou Corrin (postava: Connie Reid) a Jackom O'Connellom (postava: Oliver Mellors).
Gwendoline
V roku 2006 vznikol v angličtine k filmu krátky dokument The Last Temptation of Just, v ktorom sa dozvedáme mnoho faktov, pikošiek či zaujímavostí. Účinkujúcimi sú Françoise De Leu, Jean-Claude Fleury, Brent Huff, Just Jaeckin, Tawny Kitaen, François Schuiten v réžii Davida Gregoryho. V dokumente sa neobjaví Zabou s toho dôvodu že na film nerada spomína a často ho vytláča zo svojej filmografie.
V televízii
Po natočení niekoľkých prevažne erotických filmov režíroval Just Jaeckin dve z trinástich epizód televízneho seriálu Salut champion venovaného športu. V dvoch epizódach z roku 1981 sa v hlavnej úlohe objavil Jacques Charrier, Chantal Nobel a Hubert Deschamps.
Pre televíziu v roku 1991 nakrútil jednu reklamu o hodinkách Seiko do dokumentárneho filmu The King of Ads (Kráľ reklám).
Just Jaeckin často účinkoval v dokumentárnych filmoch a televíznych programoch, aby diskutoval o svojom filme Emmanuelle. „Čokoľvek urobím, vždy bude so mnou Emmanuelle!“vysvetlil režisér v jednom rozhovore
Ostatné aktivity
V roku 1984 režíroval videoklip Who Wears These Shoes? (Kto nosí tieto topánky?), v ktorom vystupoval Elton John. O rok neskôr spolupracoval s americkou rockovou skupinou Cheap Trick na klipe songu Tonight It's You (Dnes večer si to ty) a taktiež s Herbom Alpertom na videu 8 Ball.
Hneď začiatkom roku 2006 vydal album svojich fotografií pod názvom 40 années de polaroids a taktiež vyšiel aj jeho autobiografický zväzok Tout Just.
Vo veku sedemdesiatich rokoch sa Jaeckin neprestal venovať ženskému modelingu.
Dokument Just Jaeckin, l'homme qui aimait les femmes (Just Jaeckin muž, ktorý miloval ženy) od Charlesa-Antoine de Rouvre z roku 2009, popisuje režiséra od začiatku k postupnému koncu kariéry.
Účinkoval aj v dokumente Emmanuelle z roku 2021 v réžii Clélie Cohenovej.
V roku 2022 bol s ním natočený dokument (Interview), kde rozoberal svoju kariéru a minulosť.
Rodina
Bol ženatý s výtvarníčkou a tanečníčkou Anne Jaeckin, ktorá bola od neho o dvadsať rokov mladšia. V roku 1994 sa im narodila dcéra Julia Jaeckin, ktorá sa dodnes venuje fotografovaniu. Spoločne žili v zrekonštruovanom mlyne na severe Francúzska.
Podnikanie v oblasti umenia
V 21. storočí mal otvorenú galérie Anne et Just Jaeckin, ktorá sa nachádza v centre Paríža na 19 rue Guénégaud, neďaleko katedrály Notre-Dame. Vystavoval v nej svoje umenie ale taktiež realizoval aj prednášky o fotografovaní. Takisto niekoľkokrát vystavoval svoje obrazy a sochy v galérii So Art.
Smrť
Just Jaeckin zomrel v utorok 6. septembra 2022 v nemocnici Saint-Briac-sur-Mer vo veku 82 rokov na rakovinu. Zomrel obklopený svojou manželkou sochárkou Annou a dcérou fotografkou Juliou. Za prítomnosti rodiny sa jeho pohreb konal 12. septembra v obecnom kostole.
Štýl filmovania
Jaeckinove filmy sú silne ovplyvnené jeho minulosťou módneho fotografa, dominujú v nich dokonale nesvietené snímky, farebné kontrasty, vynikajúce maskérske a kostymérske práce, exotické lokácie a hlavne pekné ženy. Jeho filmy nezobrazujú super drsné erotické scény, skôr dávajú príležitosť divákovi možnosť snívať a predstavovať si ich. Ako režisér rád do svojich filmov vnášal anglosaskú kultúru. Vo svojich snímkach sa skoro vždy objavil v cameo role.
Kariéru Justa Jaeckina možno rozdeliť na tri časti. V rokoch 1960 až 1973 sa venoval najmä fotografickej a modelingovej činnosti. Potom medzi rokmi 1974 až 1984 sa primárnou činnosťou u Jeeckina stala práve filmová či televízna tvorba. Od roku 1985 sa Jaeckin vzdal filmárstva a trochu sa preorientoval na sochársku a maliarsku aktivitu.
Kritika
Niektorí filmový kritici jeho filmy často označujú akým si spojením „dobrý gýč“. Iný zas opisujú jeho filmografiu skôr negatívne a to pre nehumánne zobrazovanie žien. V Jaeckinových filmoch často ženy vystupujú iba ako predmety mužských fantázií.
Le Plessis-Gassot
Le Plessis-Gassot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Just Jaeckin
Kritika
Clélia Cohenová tvrdí: „Vo svojom filme Emmanuelle zobrazil sexuálnu revolúciu, ktorá začala koncom 60. rokov v západnom svete.“
Le Plessis-Gassot
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jaseňové (vrch v Javorníkoch)
Jaseňové je vrch v pohorí Javorníky. Leží nad obcou Štiavnik, približne severozápadne od mesta Bytča.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky a časti Javornícka hornatina. Vrch leží na pomedzí Trenčianskeho a Žilinského kraja, okresov Považská Bystrica a Bytča a zasahuje na katastrálne územie obcí Papradno a Štiavnik. Najbližším sídlom sú východne situované osady obce Štiavnik a západne ležiaci Podjavorník, miestna časť Papradna. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Opis
Jaseňové je súčasťou hrebeňa, ktorý vybieha z masívu Veľkého Javorníka juhovýchodným smerom na Kykulu. Severozápadným susedom je Ustrígeľ a Veľký Javorník, západne leží Stratenec, Malý Javorník , Kaniakova skala  a Žilín , južne Žiar  a Čierne , východným smerom Široké  a Petrovská Kýčera  a severným Hričovec. Severovýchodnú časť masívu odvodňuje Široký potok do Štiavnika, západnú potok Žilín do Papradnianky, oba v povodí Váhu. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady
Nesúvislý lesný porast umožňuje obmedzený rozhľad. Z lokalít s nižšou vegetáciou je vidieť okolité vrchy Javorníkov, Biele Karpaty, Považský Inovec, Strážovské vrchy, Malú Fatru a Kysucké Beskydy.
Prístup
Vrch je prístupný neznačenými chodníkmi z okolia, najľahšie sedlom, odbočením zo žltého chodníka, vedúceho z lokality Ráztoka na Veľký Javorník.
Bolus
Bolus, červený bolus alebo arménsky bolus (lat. bolus – hlinka, grec. bolos – hruda) je minerálny pigment s veľkou jemnosťou. Je to prírodná hlinka, ktorá sa skladá z hliny, prímes kremeňa a oxidu železa. Používa sa najčastejšie ako maliarsky podkladový náter na ktorý sa kladú plátky zlata. Ako bolusový podklad je všeobecne označovaný akýkoľvek červený podklad obrazov.
Vznik
Bolus vznikol vyzrážaním pár a preto je jeho zrnitosť celkom nulová, na rozdiel od zemitých odtieňov, ako je oker alebo umbra. Farba škály siaha od bielej až cez žltú a hnedo-červenú až po tmavohnedú. Chemické zloženie a tým aj farba a správanie sa pri vypálení sa mení. Záleží na obsahu oxidu kremičitého, hlinitého a oxidov železa a mangánu, na možných alkalických zeminách. Žlté druhy sa vypaľujú červeno, rovnako ako tie hnedé, ak nebol prítomný oxid mangánu. Ak je mangán prítomný farba zostavá hnedá. Zo zemitých odtieňov sú vhodné pre použitie ako bolus zeminy, čo najjemnejšie a čo s najmenším obsahom kremeňa. Zeminy bez obsahu oxidu železa sú biele a označujú sa ako kaolín.
Vlastnosti
V surovom stave aj po vypálení má červenú alebo bielu farbu alebo ostatne zemité farby. Je mäkký a plastický. Na rozdiel od iných ílových minerálov má dobré sorpčné vlastnosti. Biely bolus t.j kaolín je najčistejší druh hlinky kryštalickej štruktúry a veľmi mäkkej textúry. Červený bolus t.j arménsky bolus, červený oker, terra rossa, je zemitá odroda krveľu (hematit) s prímesou hlinky a vápenca. Je bohatý na oxidy železa. Na rozdiel od okru má veľmi mäkkú textúru a hebkosť.
Využitie
V staroveku bol využívaný k výrobe keramiky (s bolusom označovaná ako Böttgerova kamenina). V rímskej antike sa jemná bolusová hlinka používala na výrobu nádob (terra sigillata). Tzv. arménsky bolus je považovaný za najkvalitnejšiu hlinku používanú v knižnej maľbe. Po zmiešaní s organickým pojivom – bielkom alebo glejom – bol používaný pod označením poliment ako podklad na pozlacovanie na doskových obrazoch a sochách od obdobia gotiky. V dobe baroka a rokoka sa z neho pripravovali bolusové podklady, ktoré podporovali plné rozvinutie iluzívneho šerosvitu. Od 17. storočia bolus slúžil tiež k podmaľbe obrazov, najmä v nizozemskom maliarstve. Nevýhodou bolo, že zároveň spôsobovalo stmavenie obrazov. Najbežnejším je červený bolus (rudka, poliment, červený oker, terra rossa), bohatý na oxidy železa. Sfarbenie od svetlo žltej cez okrovú až ku tmavohnedej je určené relatívnym podielom železa alebo mangánu. Biely bolus (bolus alba, porcelánová hlinka, kaolín) je používaný v keramike alebo sa z nej pripravuje glejová farba (šeps) k podmaľbe obrazov a polychrómovaných sôch. Používa sa pri výrobe ultramarínu, špeciálnych druhov papiera a pastelov. Odtieň určuje obsah horčíka. Novodobo sa z hliniek vyrábajú špecifické svojou farbou, napr. niektoré druhy fajok, špičky na fajky, sošky a povrch keramických predmetov.
Výskyt
Ložiska bolusu sa nachádzajú v Nemecku, Taliansku, Arménsku a na ostrovoch Lemnu (Terra Lemia) a Samos (Terra Samia). Jeho ložiská sú tiež v Nórsku a v Česku.
Beňovský potok (povodie Maliny)
Beňovský potok je prirodzený vodný tok na Záhorí, v okrese Malacky, na území VVP Záhorie, v katastrálnom území Turecký vrch a v katastri obce Pernek. Je to tok VI. rádu, horsko-nížinného charakteru, s dĺžkou 5,579 km a s rozlohou povodia 5,639 km². Pramení v nadmorskej výške a ústi do Perneckého potoka, vo výške  ako jeho významný ľavostranný prítok.
Opis toku
Potok po prameni tečie dorasteným listnatým lesom, severozápadným smerom, mierne sa vlní a neskôr ho križuje vedenie vysokého elektrického napätia. Opúšťa územie VVP Záhorie, ale stále tečie po jeho hranici. Pokračuje ďalej na severozápad, výraznejšie sa vlní, až mierne meandruje, tečie stále v listnatom lese a tvorí badateľnú vlnu prehnutú na severovýchod. Podteká cestu II/E501 a stáča sa mierne na sever, neskôr pokračuje opäť severozápadným smerom. Pokračuje poľnohospodárskou krajinou, prijíma jediný prítok, sprava bezmenný potok a vzápätí ho premosťuje železničný most trate Zohor - Plavecký Mikuláš. Ešte krátko tečie na severozápad a po chvíli sa definitívne stáča v pravom uhle na severovýchod. Po ľavej strane míňa Pernecké rybníky, preteká trávnatým porastom a hneď nato sa zľava, v oblasti Orešie vlieva do Perneckého potoka, v nadmorskej výške
Le Plessis-Luzarches
Le Plessis-Luzarches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
J.K. Simmons
Jonathan Kimble Simmons (* 9. január 1955, Detroit, USA) je americký herec. Jedna z jeho najznámejších úloch je J. Jonah Jameson z filmovej série Spiderman a úloha starostu Lionhearta z animovaného filmu Zootropolis.
Začiatky
Narodil sa v Detroite v USA do rodiny úradničky Patricie a profesora Donalda. Jeho brat David je spevák a skladateľ, sestra Elizabeth je vysokoškolskou profesorkou. Vyrastal v Ohii a Montane. Neskôr sa stal členom divadla v Seattli.
Kariéra
Pred kamerou sa poprvýkrát objavil v roku 1976 v televíznom filme Detektív Doyle. Divákom môže býť známy z mnohých úspešných filmov napr. Nezvaný hosť, Šakal, Anastázia, Celebrity, Pravidlá muštárne, Hra snov, Takmer dokonalý zločin, Juno: Nezrelá na dieťa alebo Whiplash'', za ktorý získal Oscara, Zlatý Glóbus a cenu British Academy Film Awards v kategórii Najlepší mužský herec vo vedľajšej úlohe.
Objavil sa aj v hlavných úlohách seriálov: Zákon a poriadok: Špeciálna jednotka alebo Closer.
Patrí aj medzi hercov vystupujúcich na Broadwayi.
Osobný život
Od roku 1996 je ženatý s Michelle Schumacherovou a majú spolu 3 deti.
Cardeilhac
Cardeilhac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Príležitostný sex
Príležitostný sex je sexuálna aktivita, ktorá sa odohráva mimo romantického vzťahu a zahŕňa nedostatok záväzku medzi partnermi.
Väčšina náboženstiev neschvaľuje sex mimo manželstva. Náboženskí a nenáboženskí ľudia vo všeobecnosti zažívajú podobné pocity, pokiaľ ide o príležitostný sex, s väčším rozdielom v postojoch medzi mužmi a ženami. V niektorých krajinách ako Pakistan, Kuvajt, Afganistan je akákoľvek forma sexuálnej aktivity mimo manželstva nezákonná.
Štúdia kultúry neformálnych vzťahov v Spojených štátoch zistila, že náhodný sex neprospieva posilňovaniu vzťahov v budúcnosti. Trvanie vzťahu je ovplyvnené najmä cieľom, ktorý ľudia pri vstupe do vzťahu sledujú. Štúdia sexuálneho správania uskutočnená v Brazílii v rokoch 1998 až 2015 ukázala, že vrchol príležitostných vzťahov nastáva vo veku 16-24 rokov. Stalo sa bežnou praxou, že ľudia otvorene hovoria o svojich náhodných sexuálnych stretnutiach a osobných názoroch na túto tému už na prvom rande alebo stretnutí. Ďalšia štúdia zistila, že kondómy boli použité iba pri 69 z každých 100 penetračných sexuálnych pripojení.
Celosvetové údaje z rokov 2007 až 2017 ukazujú, že príležitostný sex medzi mladými ľuďmi poklesol. Štúdia z roku 2021 pripísala tento pokles zníženiu spotreby alkoholu, nárastu videohier a zvýšeniu podielu mladých ľudí žijúcich so svojimi rodičmi.
Mikula (Želiezovce)
Mikula je mestská časť Želiezoviec, bývalá samostatná obec.
Siamosaurus
Siamosaurus bol rod mäsožravého dinosaura (teropóda), žijúceho v období spodnej kriedy na území dnešného Thajska. Presná veľkosť tohto živočícha nie je známa, ale odhaduje sa, že dorastal do dĺžky až 9 metrov. Typový a zároveň jediný druh, Siamosaurus suteethorni, bol formálne opísaný Buffetautom a Ingavatom v roku 1986. O tomto kriedovom mäsožravcovi sa vie len veľmi málo, keďže je známy len podľa niekoľkých zubov, pripomínajúcich zuby Spinosaura.
Dolina Jarząbcza
Dolina Jarząbcza – je jedným z troch odvetví Doliny Chochołowskiej na poľskej strane Západných Tatier. Vytvoril ju ľadovec. Jej dnom preteká Jarząbczy potok, ktorý po sútoku s Wyżnim Chochołowskim potokom vytvára Chochołowski potok.
Poloha a opis doliny
Horná časť doliny (Jarząbcza Rówień) je porastená kosodrevinou. Dolinu uzatvára hlavný hrebeň Západných Tatier a na ňom: Deravá, Nízke sedlo , Hrubý vrch a Končistá. Na západe je dolina ohraničená chrbátom Czerwonego Wierchu, oddeľujúcim ju od Doliny Chochołowskiej Wyżniej, na východe severný hrebeň Končistej a severozápadný hrebeň Trzydniowiańskiego Wierchu, oddeľujúcim ju od Doliny Starorobociańskiej a Doliny Trzydniowiańskiej.
Zdroj
}
Ustrígeľ
Ustrígeľ je vrch v pohorí Javorníky. Leží nad obcou Štiavnik, približne severozápadne od mesta Bytča.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky a časti Javornícka hornatina. Vrch leží na hranici Trenčianskeho a Žilinského kraja, okresov Považská Bystrica a Bytča a zasahuje na katastrálne územie obcí Papradno a Štiavnik. Najbližšími sídlami sú západne ležiaca osada Podjavorník, patriaca k obci Papradno, východným smerom sa nachádzajú osady obce Štiavnik a severne leží osada Kasárne, patriaca k obci Makov. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Opis
Ustrígeľ je sedlom oddelený od masívu Veľkého Javorníka a juhovýchodným smerom ním vedie horský hrebeň na Kykulu. Severným smerom sa nachádza Hričovec, východným Kýčerka a sedlom oddelené Jaseňové , južným Žilín  a Žiar , západným Stratenec  a Malý Javorník  a severozápadne susedí dominantný Veľký Javorník. Masív patrí do povodia Váhu a voda z východne sa zvažujúcich svahov odvádza potok Štiavnik, západné a južné prítoky Papradnianky. Na vrchol nevedie značený chodník, no severným úbočím vedie chodník na Veľký Javorník.
Prístup
Vrch je prístupný neznačenými chodníkmi z okolia, najľahšie hrebeňom cez sedlo, odbočením zo žltého chodníka, vedúceho z lokality Ráztoka na Veľký Javorník.
Salinas Valley
náhľad|Salinas Valley pri meste Marina Salinas Valley alebo Údolie Salinas (číta sa:,Selines Valy´´) je údolie južne od San Francisca v americkej Kalifornii.
Geografia
Rozloha Salinas Valley je juhovýchodne od Salinas po King City. Meno dostalo podľa teranu Salinian Block, v ktorom sa aj nachádza. Mestá a obývané miesta zahŕňajú: Bradley, Castroville, Chualar, Gonzales, Greenfield, Jolon, King City, Lockwood, Salinas, San Ardo, San Lucas, Soledad a Spreckels. Nachádza sa medzi dvoma horskými pásmami Galiban a Santa Lucia, ktoré tvoria hranicu so Salinas Valley na východe a západe.
Poľnohospodárstvo
Poľnohospodárstvo dominuje ekonomike Salinas Valley. Niektorí ľudia nazývajú Salinas Valley „Šalátová misa sveta“ pre produkciu šalátov, brokolice, papriky a radu ďalších plodín. Klíma je tiež ideálna pre pestovanie kvetín a vinohrady.
John Calabrese
Životopis
Vyrastal v Scalzati v talianskom regióne Kalábria a jeho rodina z otcovej strany pochádza z Trenty. Základnú a časť strednej školy navštevoval v Taliansku, ale po rozvode rodičov sa dostal do problémov a bol poslaný späť do Kanady. Predtým, ako sa stal členom skupiny Danko Jones, pôsobil v indie rockovej skupine Kat Rocket.
V roku 1996 spolu s Dankom Jonesom a Gran Sfigatom zakladal skupinu Danko Jones.
Phobetor (rozlišovacia stránka)
Phobetor môže byť:
Cassagnabère-Tournas
Cassagnabère-Tournas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poltergeist (rozlišovacia stránka)
Poltergeist môže byť:
Grand Prix Drivers' Association
História
Počiatočným cieľom tejto organizácie bolo získať zastúpenie v Medzinárodnej automobilovej federácii (FIA), ktorá bola v tom čase riadiacim orgánom motoristického športu, s cieľom zlepšiť bezpečnostné štandardy a ustanovenia pre jazdcov aj divákov. Po tom čo Moss ukončil kariéru v roku 1963 ho nahradil Jo Bonnier.
Organizácia bola rozpustená po udalostiach počas Veľkej ceny Juhoafrickej republiky v roku 1982 v dôsledku meniacich sa obchodných dohôd v športe, Fédération Internationale du Sport Automobile (FISA), pridala obmedzujúce klauzuly do Superlicencie FIA. Na stretnutí jazdcov v Paríži pred plánovanou a vtedy zrušenou Veľkou cenou Argentíny ju nahradila Asociácia profesionálnych pretekárov (PRDA).
Niki Lauda, Christian Fittipaldi, Michael Schumacher a Gerhard Berger obnovili GPDA počas pretekárskeho víkendu Veľkej ceny Monaka v roku 1994 po udalostiach predchádzajúcej Veľkej ceny San Marína, ktoré vyvrcholili smrťou Ayrtona Sennu a Rolanda Ratzenbergera. Krátko pred svojou vlastnou smrteľnou nehodou a po smrteľnej nehode Ratzenbergera a vážnej nehode Rubensa Barrichella počas štvrtkového tréningu, strávil Senna svoje posledné nedeľné ráno rozhovorom s bývalým tímovým kolegom a rivalom Alainom Prostom, aby prediskutoval znovuzaloženie GPDA a ponúkol, že sa ujme funkcie predsedu od Veľkej ceny Monaka.
V roku 1996 bola asociácia zaregistrovaná v Spojenom kráľovstve ako spoločnosť s ručením obmedzeným ("Grand Prix Drivers Association Ltd"). Po prvýkrát mala asociácia formálnu ústavu a stále kancelárie v Monaku.
Členstvo a vedenie
Členstvo v GPDA nie je povinné. Napríklad počas sezóny Formuly 1 v roku 2013 bolo členmi iba 19 z 22 aktívnych jazdcov (výnimkami boli Kimi Räikkönen, Adrian Sutil a Valtteri Bottas ). Vstup do GPDA stojí 2 000 £. Dňa 13. decembra 2017 bolo oznámené, že všetci pretekári sa stali členmi.
Členovia GPDA si volia svojich zástupcov. V súčasnosti sú to štyria riaditelia: aktívni jazdci Formuly 1 Sebastian Vettel a George Russell, právna poradkyňa Anastasia Fowle (prvý človek mimo F1, ktorý bol vymenovaný za riaditeľa GPDA) a bývalý jazdec Formuly 1 Alexander Wurz, ktorý pôsobí ako predseda predstavenstva.
Augustín Šuška
ThDr. Augustín Šuška (* 19. február 1924, Dolné Rykynčice, dnes Rykynčice, okr. Krupina† 12. november 2006, Žilina) bol rímskokatolícky kňaz a titulárny kanonik Nitrianskej diecézy.
Grand Prix Drivers' Association
Zoznam riaditeľov
Poznámka: od roku 1996
Augustín Šuška
Životopis
Za kňaza bol vysvätený 6. mája 1950 v Bratislave. Po vysviacke bol ustanovený za kaplána v Pruskom. V rokoch 19501953 absolvoval vojenskú službu. Po návrate bol ustanovený za kaplána v Novákoch, v rokoch 19541956 v Košeci, 19561957 v Považskej Bystrici, 19571960 v Kysuckom Novom Meste. V rokoch 19601971 pôsobil ako správca farnosti Lietava. V roku 1970 získal doktorát teológie na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave. Doktorandské štúdia ukončil prácou Laický apoštolát v našej dobe. V rokoch 19711990 bol správcom farnosti v Bytči a v rokoch 19902000 v Opatovej nad Váhom.
Grand Prix Drivers' Association
Hlavné aktivity
Vďaka aktivizmu GPDA bol Circuit de Spa-Francorchamps v roku 1969 bojkotovaný z bezpečnostných dôvodov, rovnako ako Nürburgring v roku 1970 a po roku 1976
V roku 2013, po sérii prasknutých pneumatík na Veľkej cene Británie, sa bezpečnosť pneumatík stala hlavným problémom, pričom GPDA prostredníctvom vyhlásenia oznámila, že jej členovia odstúpia z nasledujúcej Veľkej ceny Nemecka, pokiaľ nebudú prijaté nápravné opatrenia.
Augustín Šuška
Životopis
V rokoch 19761996 pôsobil ako diecézny sudca Nitrianskej diecézy a v rokoch 19961999 bol sudcom Metropolitného cirkevného súdu v Trnave. Svoje pastoračné a vedecké príspevky uverejňoval v časopise Katolícke noviny alebo Duchovný pastier.
Grand Prix Drivers' Association
Hlavné aktivity
V máji 2015 spojili GPDA a Motorsport.com svoje sily, aby umožnili fanúšikom Formuly 1 vyjadriť svoje názory na tento šport prostredníctvom rozsiahleho celosvetového prieskumu. Do prieskumu sa zapojilo viac ako 200 000 respondentov.
Augustín Šuška
Životopis
V roku 2000 bol nitrianskym kardinálom Jánom Chryzostomom Korcom vymenovaný za titulárneho kanonika Nitrianskej diecézy. Na odpočinku žil ako výpomocný duchovný vo Farnosti Dobrého pastiera v Žiline na Solinkách. Zomrel 12. novembra 2006 vo veku 82 rokov a v 56. roku kňazstvá. Pohrebné obrady viedol nitriansky biskup Viliam Judák 16. novembra 2006. Pochovaný je na Starom cintoríne v Žiline. náhľad|332x332bod|Hrob na Starom cintoríne v Žiline
Grand Prix Drivers' Association
Hlavné aktivity
V júli 2015, po smrti Julesa Bianchiho, GPDA oznámila, že považuje za svoju zodpovednosť „nikdy nepoľaviť pri zlepšovaní bezpečnosti“.
V marci 2016, po zmenách v kvalifikačnom systéme, GPDA zverejnila otvorený list napísaný Jensonom Buttonom, Sebastianom Vettelom a Alexom Wurzom v mene všetkých jazdcov, v ktorom sa uvádza, že vedenie tohto športu je rozbité, pričom rozhodovanie vo Formule 1 označil za „zastarané“. a „zle štruktúrované“. GPDA verí, že rozhodovanie by mohlo „ohroziť budúci úspech F1“.
Po druhom voľnom tréningu Veľkej ceny Saudskej Arábie v roku 2022 usporiadala GPDA štvorhodinové stretnutie po niekoľkých prípadoch raketových útokov, niektoré iba 10 km od okruhu. Pierre Gasly sa neskôr vyjadril pre médiá a povedal im, že „Každý mohol vyjadriť svoj názor. Boli sme v súlade s našimi zámermi." Neskoršie vyhlásenie FIA a Formuly 1 ubezpečilo, že pretekanie bude pokračovať a trať je bezpečná. Vyhlásenie vydal aj predseda GPDA Alexander Wurz.
Apollo 5
Apollo 5 bola nepilotovaná misia programu Apollo.
Ciele misie
thumb|left|170px|Štart Apolla 5, 22. január 1968
Rok po tragickej smrti astronautov v Apolle 1 pred jeho štartom z rampy LC-34 na Cape Kennedy bola vyslaná na obežnú dráhu Zeme loď bez astronautov s cieľom otestovať 14 360 kg ťažký lunárny modul (LM-1), vyrobený americkou firmou Grumman. Počas testu sa mali vyskúšať motory oboch stupňov mesačnej sekcie v prostredí vesmírneho vákua. Štart sa uskutočnil pomocou nosnej rakety Saturn IB, ktorá mala byť pôvodne použitá pre Apollo 1. Odklad letu až na január 1968 bol spôsobený vynútenými prestavbami podľa požiadaviek vyšetrovacej komisie aj prejavujúcimi sa drobnými závadami počas odpočítavania. Modul bol identický s verziou plánovanou pre použitie pri lete na Mesiac, chýbali mu iba pre tento skúšobný let nepotrebné podperné nohy.
Priebeh letu
Raketa Saturn IB (SA-204) odštartovala s loďou a lunárnym modulom v pondelok 22. januára 1968 o 22:48:09 svetového času (UTC) z Cape Kennedy. Po postupnom odhodení oboch stupňov nosnej rakety sa Apollo dostalo na obežnú dráhu vo výške 162 – 214 km nad povrchom Zeme. Z austrálskej sledovacej stanice v Canberre sa na pokyn aktivoval adaptér modulu SLA, odpojil sa tretí stupeň nosnej rakety (zanikol v atmosfére po troch rokoch), kužeľový kryt nahrádzajúci veliteľskú a servisnú sekciu a potom už lunárny modul letel samostatne. Tým bol program letu naplnený a NASA vyhlásila, že lunárny modul už nepotrebuje skúšať v bezpilotnom režime druhýkrát (ušetrí sa tak jedna raketa). Apollo 5 aj oddelene letiaci lunárny modul po úspešnej skúške na druhý deň zanikli v atmosfére. Pristátie žiadnej časti tohto Apolla na Zemi nebolo v pláne.
Dolina Chochołowska Wyżnia
Dolina Chochołowska Wyżnia – je západné oddelenie hornej časti Doliny Chochołowskej v poľskej časti Západných Tatier. Začína sa povyše Polany Chochołowskej a tiahne sa po Hlavnom hrebeni Západných Tatier. Dolná časť doliny je porastená smrekovým lesom. Nachádza sa tam už zarastajúca Polana Chochołowska Wyżnia. V minulosti ju vypásal dobytok a ovce, stáli na nej salaše. V zime na prelome rokoch 19441945 tu mal základňu sovietsky partizánsky oddiel a štáb kpt. Tichonova.
Opis doliny
Dolinu vytvoril ľadovec. V hornej časti doliny pod hlavným hrebeňom sa nachádza ľadovcový kotol Dziurawe, ohraničený strmými stenami a úbočiami Volovca, Deravej, Czerwonego Wierchu. Na severnej strane kotol uzatvára Kopa . Pod ňou vyviera niekoľko prameňov, ktoré sa spájajú do začínajúceho sa Wyżnieho Chochołowskieho potoka.
Le Thillay
Le Thillay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Livilliers
Livilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Toyota Caldina
Toyota Caldina je automobil, ktorý v rokoch 1992 až 2007 vyrábala japonská automobilka Toyota pre domáci trh. Nahradil kombi verzie automobilov Toyota Carina a Toyota Corona. Predávaný bol v predajniach Toyota Store a Toyopet Store.
Hoci model Caldina nebol oficiálne exportovaný mimo Japonska, jeho 4x4 pohon All-Trac a veľký objem batožinového priestoru z neho urobili populárny automobil v Austrálii, na Novom Zélande, v Rusku a v mnohých juhoamerických krajinách.
Model Caldina sa predstal vyrábať v roku 2007, keď model Toyota Avensis Wagon zaujal miesto, ktoré mal predtým model Caldina.
Prvá generácia (T190, 1992–1997)
Pôvodný model Toyota Caldina bol 5-dverové kombi a komerčná dodávka (1992-2002) pochádzajúc z 4-dverového sedanu Toyota Corona a Toyota Carina. Kombi verzia mala nezávislé zavesenie zadnej nápravy, kým dodávková verzia mala polonezávislé listové pružiny.
Druhá generácia (T210, 1997-2002)
V roku 1997 bola uvedená druhá generácia, ktorá zdieľala platformu s modelmi Toyota Allion a Toyota Premio. Caldina bola Japonskou verziou európskeho modelu Toyota Avensis Wagon.
V slabších verziách sa používali benzínové motory 1,8 l (7A-FE) a 2,0 l (3S-FE) a nafrový motor 2,2 l (3C-TE).
Tretia generácia (T240, 2002-2007)
Celkom nový model Caldina bol predstavený v septembri 2002 ako čisto športové kombi a nezdieľalo naďalej platformu modelov Allion, Premio a Avensis. Tretia generácia Caldiny používala motory 1,8 l (1ZZ-FE), 2,0 l (1AZ-FSE) alebo 2,0 l turbo (3S-GTE). Medzi výbavy, ktoré boli v ponuke, patrili 1.8 X, 1.8 Z, 2.0 Z, 2.0 ZT a 2.0 GT-Four (označovaná ako ST246). Všetky modely boli dostupné len s automatickou prevodovkou, pričom vrcholová verzia GT-Four používala prevodovku Tiptronic. Potom, ako sa prestal vyrábať model Toyota Celica, Caldina ostal jediným zo športových modelov predávaných v Japonsku.
Na počesť tvorcu prvého modely Celica GT-Four Hiromua Naruseho, bola vytvorená špeciálna edícia Caldiny GT-Four s názvom Caldina GT-Four "N" edition. Tento model bol vybavvený niekoľkými športovými prvkami:
Výroba tretej generácie Caldiny skončila v roku 2007. S ukončeným jej výroby skončila tiež výroba motora 3S-GTE a takisto sa prestalo používať označenie "GT-Four".
Automobil Toyota Caldina GT-Four sa objavil vo videohrách Gran Turismo 4 a 5 a tiež v hrách Kaido Battle 2: Chain Reaction a Kaido Battle: Touge No Densetsu.
Kalina siripútková
Kalina siripútková (iné názvy: siripútka ; staršie kalina siripútka ;  ) je ker vysoký až 4 m alebo krovito rastúci strom s nahými zimnými púčikmi a väčšinou s opadavými listami z rodu kalina  (Viburnum).
Rod kalina patrí do čeľade pižmovkovité (Adoxaceae), nazývanej aj kalinovité (Viburnaceae) ; v starších systémoch sa zaraďoval do čeľade z zemolezovité (Loniceraceae/Caprifoliaceae).
Opis
Kalina siripútková je hustý ker vysoký 4 až 6 m, ktorý zriedka tvorí iba jeden hlavný kmeň, zvyčajne je značne rozkonárený už od zeme. Mladé výhonky a konáre sú oblé alebo slabo hranaté, nápadne plstnato chlpaté, neskoršie lysé. Kôra je šedivohnedá až hnedá, pozdĺžne rozpukaná. Dreň je biela a tvrdá. Vetvenie výhonkov je pseudo-dichotomické, pretože listy sú protiľahlé a po rozvinutí koncového kvetového púčika do súkvetia sa z dvoch bočných púčikov vyvinú nové hlavné výhonky.
Nahé prezimujúce púčiky kaliny siripútkovej a vývoj kvetných púčikov na začiatku jesene naznačujú, že rastlina je vhodná pre relatívne mierne podnebie. Zimné púčiky sú bez diferencovaných šupín, ale pokryté hustými hviezdicovitými chĺpkami; kvetné púčiky sú čiastočne pokryté listeňmi. Púčiky sú krátko stopkaté (< 1 mm) s jedným až dvoma pármi šupín, vonkajší pár je čiastočne zrastený, červenohnedý, zvyčajne holý, vnútorný pár je viac zrastený, zelený s trojlaločnou špičkou. Bazálne dlhé výhonky nesú koncové púčiky, ktoré sú šesťhranné. Kvetné púčiky sú okrúhlejšie ako vegetatívne. Púčiky kaliny bývajú miestom, kde parazitická voška Aphis viburni prezimuje. Na jeseň tam kladie vajíčka, z ktorých sa liahnu larvy práve v čase, keď sa na jar púčiky otvárajú. Do troch týždňov bývajú listy už značne zdeformované. Stredné hodnoty vymrznutia zimných púčikov sú -9,6 °C.
Súkvetie kaliny siripútkovej je vrcholové, tvorené obojpohlavnými kvetmi, plocho vyduté, s priemerom 6 až 10 cm. Kvetná stopka dlhá 10 až 20 (-25) mm, je takisto chlpatá. Súkvetie je tvorené systémom rozkonárených stopiek. Na hlavnú stredovú stopku nadväzuje zvyčajne 6 až 7 bočných primárnych stopiek, dlhých 15 až 25 mm, z nich vyrastá 2 až 5 sekundárnych stopiek, dlhých 6 až 15 mm a z nich 1 až 5 terciárnych stopiek, dlhých 5 až 10 mm, každá s 1 až 4 kvetmi. Všetky kvety sú podobnej veľkosti a tvaru, s nepríjemným zápachom; nemajú takmer žiadne stopky, len dva malé listene. Kalich je zredukovaný na päť veľmi malých zúbkov s dĺžkou asi 0,5 mm. Koruna je biela, lievikovitá (3–5 mm dlhá a asi 4–8 mm široká) s piatimi rozširujúcimi sa lalokmi, dvakrát dlhšími ako trubica. Päť tyčiniek je len o niečo dlhších ako koruna; žlté peľnice sa otvárajú smerom k stredu kvetu. Blizna je trojlaločná, semenník spodný, s jedným zaveseným vajíčkom; dva plodolisty zostávajú nerozvinuté. Kalina kvitne v apríli a v máji.
Plodom je silne sploštená oválna kôstkovica s lesklou šupkou a roztrúsenými hviezdicovitými chĺpkami; je 7-11 mm dlhá, 5-8 mm široká a 4-7 mm hrubá. Plody dozrievajú postupne, pričom prechádzajú od zelenej cez červenú do čiernej farby. Kôstka je jednoduchá, plochá, kožovitá, so štyrmi prednými a tromi chrbtovými rebrami, s rozmermi 8-8,5 × 5,5-6,5 × 1,5 mm; jej priemerná suchá hmotnosť 35 až 44 mg.
Stonka klíčiacej sadenice (hypocotyl) kaliny siripútkovej je dlhá 2,5 až 3,0 cm, je tmavohnedá, lysá a drevnatá. Dva klíčne listy sú lysé, vajcovité až okrúhlo klinovité, dlhé 16 až 21 mm, na stopke dlhej 2 až 3 mm. Rastový vrchol (epicotyl) je husto pokrytý hviezdicovými chĺpkami a je dlhý 3 až 5 mm. Prvé pravé listy sú protiľahlé, vajcovito podlhovasté, jemne zúbkaté, na báze zaoblené, 9 až 13 mm dlhé, na stopkách dlhých 1,5 až 2,0 mm. Hlavný koreň sadeníc je v rannom štádiu drevnatý a nerozkonárený.
Rozšírenie
Prirodzeným areálom kaliny siripútkovej je západná, stredná a južná Európa, s rozsahom podobným ako má kalina obyčajná. Na Britských ostrovoch sa vyskytuje severnejšie ako v strednej Európe, zasahuje do Belgicka, ale nie do Holandska a v Nemecku sa obmedzuje na južnú polovicu. Od severného Španielska je rozšírená až po strednú Ukrajinu a nachádza sa tiež v severnej Malej Ázii. Juhovýchodná hranica jej výskytu je v severnom Iráne. Severovýchodnú hranicu tvorí rieka Dneper, s výnimkou jej dolných častí. Okolo Stredozemného mora sa vyskytuje iba v niektorých vlhkejších pohoriach (napr.  Abruzzy, Andalúzska vysočina, centrálny Atlas, a Peloponéz.
V Afrike sa kalina siripútková vyskytuje v Maroku a Alžírsku. Druh bol zavlečený aj do severovýchodných Spojených štátov. Na Novom Zélande sa rastlina často používaná ako podpník pre iné druhy kaliny, pestuje sa záhradách, no nenaturalizovala sa.
Ekológia
Kalina siripútková znáša vďaka svojmu odeniu vyššie teploty. Preto tiež najčastejšie rastie na slnných krovinatých stráňach, v lesostepiach, na skalách v spoločenstve dráčových krovinatých formácií, často aj so svíbom krvavým a zobom vtáčím a v dubových sucholesoch s dubom plstnatým. Chýba však v krovinových spoločenstvách bazy červenej, ktoré sú typické skôr pre lesné úžľabiny. Kalina vyhľadáva pôdy bohaté na živiny, na neutrálnom až slabo zásaditom podklade a na vápenatých pôdach.
Kalina siripútková je pomerne atraktívna pre vtáky, najmä v neskorom lete, preto sú jej semená nimi široko roznášané. Keďže však jej výskyt nie je veľmi hojný a produkuje menšiu úrodu ako iné druhy s dužinatým ovocím, celková hustota rozptýlených semien je relatívne nízka. Podľa pozorovaní v južnom Anglicku a severozápadnom Španielsku, sa plodmi kaliny živili hlavne drozd čierny, drozd plavý, červienka obyčajná, penica čiernohlavá, penica popolavá a penica slávikovitá. Pre rôzne ďalšie európske regióny sa navyše uvádzajú aj chochláč severský, drozd červenkavý, drozd čvíkota, drozd kolohrivec a drozd trskota.
Význam a využitie
Kalina siripútková je drevina vhodná nielen pre slnné miesta v parkoch, ale je čiastočne odolná aj voči znečistenému ovzdušiu, podobne ako iné „chlpaté“ dreviny. Často sa používa ako podpník na vegetatívne rozmnožovanie vzácnych kalín, napríklad Viburnum carlesii alebo kultivarov.
Hrozby a choroby
Kalinu siripútkovú napadá viacero škodcov, pričom niektorí z nich sú monofágy špecializujúce sa na rod kalina (Viburnum), čo sa prejavilo aj na ich druhových menách. Z roztočov (Acari) je to Eriophyes viburni, ktorý na listoch hostiteľa vytvára hálky. Z dvojkrídlovcov (Diptera) pochádza hálkotvorný druh Contarinia viburnorum. Z chrobákov sa listami kaliny živí druh Pyrrhalta viburni, ktorého larvy aj dospelé jedince vyžierajú listové pletiva, až nakoniec z listov ostávajú iba kostry tvorené žilnatinou a obrysy listových čepelí. Viacero vošiek, ktoré na kaline parazituje, spôsobuje rolovanie a následne aj vysýchanie jej listov. Najčastejšie sa vyskytuje voška maková (Aphis fabae), Aphis lantanae, Aphis viburni a Ceruraphis eriophori.
Fosílie
Prvé fosílne nálezy listov rastlín zastupujúcich rod kalina pochádzajú už z obdobia strednej kriedy, teda spred 65,5 mil. až 145,5 mil. rokov. Ďalšie nálezy sú už oveľa mladšie a sú známe z medziľadovej doby z ložísk v Británii a Švajčiarsku. Po poslednej ľadovej dobe, keď sa klíma dostatočne oteplila, kalina siripútková, ale aj kalina obyčajná, opäť kolonizovali strednú Európu. Zo Švajčiarska peľové záznamy oboch druhov pochádzajú z obdobia 11 000 až 12 000 rokov BP. V juhozápadnom Nemecku prvé záznamy o kaline siripútkovej a kaline obyčajnej pochádzajú z obdobia približne 6 000 rokov BP.
Cassagne (Haute-Garonne)
Cassagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Castagnac
Castagnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sainte-Maxime
Sainte-Maxime (v provensalskej okcitánčine „Santa Maxima“ podľa klasickej normy a „Santo Massimo“ podľa mistrálskej normy) je francúzska obec v departemente Var a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur. Mimo sezóny má mesto 12 275 stálych obyvateľov, počas letnej turistickej sezóny 60 000. V centre obce sa nachádza nehnuteľnosť vo vlastníctve švédskej kráľovskej rodiny – villa Mirage.
Louvres
Louvres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Val-d’Oise, v regióne Île-de-France.
Sainte-Maxime
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Louvres
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
À
À (à) je písmeno katalánskej, francúzskej, galícijskej, talianskej, okcitánskej, portugalskej, škótsko-gaelskej, vietnamskej a waleskej abecedy.
Louvres
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sainte-Maxime
Zemepisná poloha
Obec leží na brehu mora, na severnom brehu zálivu Saint-Tropez. Pred mistrálom je chránená kopcami masívu Massif des Maures a situovaná smerom na juh. Malá rieka Préconil preteká východnou časťou obce a vlieva sa do mora.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Milan Kohút
Milan Kohút môže byť:
Longuesse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Letisko Melilla
Letisko Melilla (IATA: MLN, ICAO: GEML), sa nachádza juhozápadne od Melilly, španielskej enklávy na pobreží Maroka.
História
Letisko slávnostne otvoril 31. júla 1969 minister letectva José Lacalle Larraga, aby natrvalo nahradilo letisko Tauima.
Ludvík Svoboda (1929)
Ludvík Svoboda (* 26. júl 1929) bol česko-slovenský (národnosťou český) komunistický politik, profesiou nástrojár, ktorý pôsobil ako poslanec Národného zhromaždenia (NZ; 19601968) a poslanec Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia (SĽ FZ; 19691971). Spočiatku vystupoval ako bezpartajný politik, následne ako člen Komunistickej strany Československa (KSČ).
Do NZ bol menovaný ako zástupca za Stredočeský kraj. Bol členom priemyselného výboru a ako člen dočasného výboru pre prerokovanie návrhu ústavy Československej socialistickej republiky (ČSSR) sa podieľal na príprave tzv. socialistickej ústavy (1960). V roku 1964 do NZ zasadol už ako člen KSČ a pôsobil ako člen parlamentného výboru pre potravinársky a spotrebný priemysel, miestne hospodárstvo a služby, obchod a spoje až do konca svojho funkčného obdobia v roku 1968.
Po federalizácii ČSSR (pozri ústavný zákon o československej federácii) bol od 1. januára 1969 do 25. novembra 1971 poslancom Českej národnej rady a SĽ FZ za volebný obvod Benešov, no v júli 1971 sa vzdal poslaneckého mandátu.
Castagnède (Haute-Garonne)
Castagnède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eduard Anatolievič Chiľ
Eduard Anatolievič Chiľ (* 4. september 1934, Smolensk, Sovietsky zväz† 4. jún 2012, Petrohrad, Rusko) bol ruský operný spevák barytonista, národný umelec RSFSR.