cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jamaguči (Jamaguči)
Dejiny
Mesto bolo vystavané v 14. storočí podľa vzoru Kjóta. V roku 1550 sem prišiel jezuita František Xaverský, ktorý tu strávil dva mesiace a mesto považoval za jedno z najlepšie vybavených v Japonsku. Na jeho pamiatku bola v roku 1952 postavená kaplnka sv. Františka Xaverského k 400. výročiu jeho pobytu v Jamaguči.
Štatút mesta získalo 10. apríla 1929.
Chrám Džóeidži
Chrám leží na okraji mesta. Tvorcom záhrad je maliar Seššú.
Chrám Rurikódži
Chrám Rurikódži leží v severnej časti mesta. Jeho dominanta, päťpodlažná pagoda z japonského cypriša postavená v roku 1442, je kultúrnym dedičstvom.
Voliarisko
Voliarisko je potok na hornej Orave, v južnej časti okresu Tvrdošín. Je to ľavostranný prítok Studeného potoka, má dĺžku 3,7 km a je tokom V. rádu.
Opis toku
V pramennej oblasti tečie prudkým spádom smerom na severozápad. Následne sa stáča, prechodne tečie smerom na sever a zľava priberá prítok zo severného svahu Pálenice (1 752,6 m n. m.). Potom preteká dolinou Voliarisko, esovito sa ohýba a na krátkom úseku tečie smerom na SSZ. Ďalej už pokračuje viac-menej na sever, na strednom toku sa dvakrát esovito stáča. Napokon sa stáča na severovýchod, sprava ešte priberá prítok (2 km) z oblasti Teľaciarok a v blízkosti osady Brestová, východne od obce Zuberec, sa v nadmorskej výške cca 869 m n. m. vlieva do Studeného potoka.
Pico (ostrov)
Pico je ostrov na Azorských ostrovoch, známy najmä vďaka svojej sopke Ponta do Pico, ktorá dosahuje nadmorskej výšky 2351 m, čím je najvyššou horou Portugalska a zároveň treťou najvyššou horou v Atlantickom oceáne. Ostrov je druhý najväčší ostrov v rámci Azorských ostrovoch a je dlhý 46,23 km a vo svojom najširšom bode dosahuje 15,87 km šírky. Celkovo zaberá plochu o výmere 447 km². Je vzdialený 8,3 km juhovýchodne od ostrova Faial a 15 km juhozápadne od ostrova São Jorge.
Známy portugalský spisovateľ Raúl Brandão pomenoval ostrov Ilha Preta ("Čierny ostrov") vďaka čiernej vulkanickej zemi známej svojími vinicami. Vinice na ostrove boli v roku 2004 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Administratívne je otrov rozdelený do troch územných celkov : Lajes do Pico, Madalena a São Roque do Pico.
Na severe ostrova sa medzi obcami Santa Luzia a Bandeiras nachádza regionálne letisko zabezpečujúce spojenie s hlavným mestom Portugalska Lisabonom (TAP/SATA), ako aj s ostatnými Azorskými ostrovami (SATA). Okrem toho existuje aj každodené lodné prepojenie (Transmaçor) so susednými ostrovami São Jorge, a Faial. V letnom období existuje aj lodné spojenie s ostatnými Azorskými ostrovami.
Namua
Namua (alebo aj Namu’a) je neobývaný ostrov v Samoe, ktorý je súčasťou ostrovov Aleipata Islands, ktoré patria pod súostrovie Samoa. Nachádza sa asi 0,7 km od východného konca ostrova Upolu. Rozlohou 0,2 km² je druhý najmenší ostrov zo skupiny ostrovov Aleipata Islands.
Spoločne s ostrovmi v rámci Aleipata Islands sú tieto ostrovy považované za významné biosférické lokality v Samoe.
The Radio One Sessions (Syd Barrett)
The Radio One Sessions je druhým albumom živých nahrávok skladieb britského speváka a gitaristu Syda Barretta,, ktorý je známy ako jeden zo zakladateľov a ako bývalý líder skupiny Pink Floyd. Album bol vydaný na jar v roku 2004.
Základom albumu The Radio One Sessions sú nahrávky z EP The Peel Session, z roku 1988. Je to päť skladieb, ktoré zoskupenie Barrett, Gilmour a Jerry Shirley nahralo 24. februára 1970 pre program Top Gear rozhlasovej stanice BBC. Prrogram bol odvysielaný 14. marca toho istého roku. Na rozdiel od The Peel Session sú na The Radio One Sessions pridané tri skladby, ktoré Barrett so skupinou zahral v roku 1971 pre show Boba Harrisa.
Ähtäri
Ähtäri je mesto a samosprávna obec vo Fínsku v provincii Západné Fínsko v regióne Etelä-Pohjanmaa. K 30. júnu 2009 malo 6 602 obyvateľov prevažne fínskej národnosti. V Ähtäri sa nachádza zoologická záhrada.
Besh o droM
Besh o droM je hudobná skupina, ktorá vznikla v roku 1999 v Budapešti. Besh o droM kombinuje cigánsku hudbu s prvkami džezu, rocku a folklóru. Inšpiruje sa najmä hudbou z Transylvánie, Bulharska, Grécka, Egypta a Libanonu.
Provinčné stupňovité pyramídy
<div style="position:relative; float:right; font-size:9px; color:white; letter-spacing:0em; font-weight:bold; line-height:.9em; margin-left:1.5em; border:solid 1px silver">300px Súbor:City locator 14.svg Benhá Súbor:City locator 14.svg Sajlá Súbor:City locator 14.svg Záwíja el-Mejjitín Súbor:City locator 14.svg Sinki Súbor:City locator 14.svg Nagáda Súbor:City locator 14.svg Kula Súbor:City locator 14.svg Edfú Súbor:City locator 14.svg Elefantína
Provinčné stupňovité pyramídy sú malé pyramídy neznámeho účelu a významu, rozmiestnené po celom území starovekého Egypta, orientované podľa bývalého toku rieky Níl.
Popis
Je známych osem pyramíd tohto typu, z ktorých sa dodnes zachovalo sedem. Nie je vylúčené, že sa vyskytovali podobné pyramídy aj inde. Ich účel nie je známy a čas vzniku sa kladie podľa určitých znakov do druhej polovice 3. dynastie, presnejšie do obdobia medzi panovaním faraónov Sechemcheta a Snofrua, tj. približne medzi rokmi 2611 a 2551 pred Kr. Pyramídy nemajú vnútornú štruktúru komôr a chodieb a sú postavené s výnimkou jednej na západnom brehu rieky, podľa ktorej sú aj orientované.
Účel a význam
Jestvuje niekoľko hypotéz o ich účele: sú to kenotafy kráľovien v ich rodných provinciách (Lauer), označovali miesta súvisiace s legendou o Horovi a Sutechovi (Maragioglio a Rinaldi), objekty slnečného kultu (Swelim), alebo pripomienky kráľovskej autority v regióne (Dreyer a Kaiser). Podľa Marka Lehnera mohlo ísť o pyramídy, ktoré boli súčasťou stavebného programu jediného panovníka, možno Huneja.
Benhá
náhľad|300px|Pohľad na pyramídu v Athribe podľa Description de l’Égypte (1822) (približne) Pyramídu pri antickom meste Athribis, v areáli dnešnej dediny Benhá  v nílskej delte spomína a zobrazuje Description de l’Égypte (vydaný 1822), ktorého materiál zhromaždila Napoleónova expedícia v Egypte (1798–1801). Jej pozostatky bolo možné vidieť ešte na začiatku 19. storočia. Dnes už neexistuje, jej tehlové murivo rozobrali miestni roľníci na hnojenie svojich polí a miesto splynulo so zástavbou.
Roku 1938 jej pozostatky skúmala expedícia Univerzity v Liverpoolu, ktorú viedol Alan Rowe. Tá konštatovala jej úplné rozobratie. Naposledy ju v roku 1993 skúmal Andrzej Ćwiek. V tom čase už bola lokalita antického mesta Athribis prekrytá moderným sídlom Benhou.
Podľa dostupných informácií, najmä vyobrazení z Description de l’Égypte, bola postavená z nepálených tehál, mohla byť vysoká okolo 20 m a sklon stien mohol dosahovať približne 50°.
Sajlá
Pyramída sa nachádza tesne za hranicou fajjúmskeho údolia smerom k Nílu, 8,7 km severozápadne od dnešnej dediny Sajlá al-Fajjúm (, príp. Sejla, ). Strana pyramídy pri základni mala dĺžku 25 m. Mala štyri stupne. Dnes je vysoká menej než 7 m. Štvorstupňové jadro je z blokov vápenca, na ktorých sa zachovali stavebné značky. V 80. rokoch minulého storočia sa pri nej našli dve stély a obetný stôl, čo pomohlo identifikovať majiteľa, ktorým bol Snofru.
Prvý prieskum urobil Ludwig Borchardt začiatkom 20. storočia, neskôr v 80. rokoch (1981 a 1987) robila dôkladnejší výskum americká expedícia (UC Berkley a Brigham Young Univeristy) a s ňou Nabil Swelim, ktorá objavila spomínaný stôl a stély.
Záwíja el-Mejjitín
náhľad|300px|Pôdorys Athribu podľa Description de l’Égypte (1822)
Malá stupňovitá pyramída sa nachádza 7 km južne od dnešnej Minje, pri dnešnej dedine Záwíja el-Mejjitín. Strana základne dosahovala dĺžku 22,5 m, mala štyri stupne, ktoré mohli siahať do výšky 17 m. Sklon stien bol približne 80°. Bola postavená z blokov miestneho vápenca, ktoré sa zachovali do výšky okolo 5 m. Ako jediná zo známych pyramíd tohto typu leží na východnom brehu Nílu. Nie je známe, či jej poloha súvisela s neďalekým zaniknutým starovekým mestom Heben.
V roku 1911 ju skúmal Raymond Weilll a neskôr Jean-Pierre Lauer.
Sinki
Nachádza sa 8 km od antického mesta Abdžu, blízko dnešnej dediny Nadž’a el-Gunímíja (, lokalita ). Je postavená z vápencových blokov a jej pozostatky sa týčia do výšky 4 m. Zachovali sa pozostatky hlinených rámp na každej strane pyramídy, ktoré viedli na vrchol druhej vrstvy jadra.
Prvý ju opísal už roku 1883 Charles Edwin Wilbour a potom Gaston Maspero. V rokoch 1980–1981 skúmali túto pyramídu Swelim a Guenther Dreyer.
Nagáda
Malá pyramída sa nachádza neďaleko ruín antického mesta Nubt, pri dnešnej dedine Nagáda. Postavená je z hrubých blokov miestneho vápenca. Strana základne má dĺžku 18,4 m a jej pozostatky dnes dosahujú výšku 4,5 m. Pôvodne mala tri stupne a sklon stien okolo 80°. Pri jej juhozápadnom nároží sa nachádza staršia jama, ktorá nie je jej subštruktúrou a pravdepodobne nemá s ňou súvislosť.
Roku 1895 ju skúmal William Flinders Petrie a James Quibell.
Kula
náhľad|300px|Pozostatky pyramídy pri Záwijit el-Mejjitín
Malá pyramída sa nachádza pri dnešnej dedine Nadž’a el-Šamachija (lokalita ), 6 km od starovekého mesta Nechen. Jej strana má dĺžku 18,6 m a v súčasnosti je 8,25 m vysoká. Sklon stien bol približne 77°. Je v najlepšom stave zo všetkých pyramíd svojho druhu. Na jej stavbu bol použitý obdobný materiál, tj. hrubé bloky vápenca spojované hlinenou maltou, bahnom a menšími kameňmi. Pyramída je orientovaná neobvykle, rohmi k svetovým stranám, čo však s najväčšou pravdepodobnosťou skôr súvisí s smerom toku Nílu ako s mezopotámskym vplyvom, ako sa domnieva malá skupina odborníkov.
Prví ju skúmali v roku 1837 John Shae Perring a Howard Vyse, vtedy bola vysoká 12 m, potom koncom 19. storočia Édouard Naville a naposledy roku 1949 expedícia vedená Jeanom Capartom.
Edfú
Leží pri dnešnom Edfú. Jej podstava má rozmery 18,3 × 18,8 m a dnes je vysoká 5,5 m. Pravdepodobne mala tri stupne. Je nahrubo postavená z hrubých kusov pieskovca, ktorý pochádza z miestneho zdroja. Sklon stien bol približne 77°.
To, že ide o ďalšiu z malých stupňovitých „provinčných“ pyramíd potvrdila až obhliadka v roku 1979, ktorú urobili Günter Dreyer, Werner Kaiser a nemecká výprava. Ďalší výskum sa zatiaľ nekonal.
Elefantína
Najjužnejšia známa pyramída tohto typu sa nachádza na riečnom ostrove Elefantína, na 1. nílskom katarakte pri Asuánskej priehrade. Sklon stien bol 82° 30′ a okolo 77°. Strana základne meria 18,46 m a dnes je vysoká približne 5 m. Pôvodne mohla dosahovať výšku až 12 m. Je postavená z hrubých kusov žuly a stojí na upravenom skalnom priestranstve.
Prvýkrát si ju všimla roku 1909 francúzska expedícia, ktorá pátrala po stopách židovskej komunity, ktorá sa tu usadila v 5. storočí pred Kr. Blízko pyramídy našiel Henri Louis Gauthier žulový kužeľový objekt, ktorý niesol nápis s menom posledného panovníka 3. dynastie Huneja, čítanie celého textu sa však rôzni. V rokoch 1978–1979 tu vykonával výskum nemecký a švajčiarsky inštitút.
Kočánkova ulica
Kočánkova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Je situovaná blízko dunajského nábrežia medzi Starým mostom a Mostom Apollo. Tiahne sa od ulice Pri seči, kolmo ústí do Klokočovej.
Zaujímavosťou je, že keď v roku 1991 prebiehalo premenovávanie petržalských ulíc, meno Kočánkovej ulice zostalo zachované, pretože sa nepodarilo zistiť, po kom bola pomenovaná.
Nežabec
Nežabec je tretí najvyšší vrch sopečného pohoria Vihorlatské vrchy.
Vrchol Nežabca patrí do chráneného územia Vihorlatský prales, skrátene aj Vihorlat, ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Karpatské bukové pralesy. Dôvodom zápisu boli zachovalé bukové pralesy s vyše 240-ročnými exemplármi. Kategória bola neskôr viac krát rozšírená o ďalšie lokality a v súčasnosti nesie názov Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy. Vrchol zároveň patrí do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Na husto zalesnenom vrchole je osadený turistický smerovník, nechýba na ňom schránka s vrcholovou knihou.
Turizmus
Cez Nežabec vedie hlavná hrebeňová červená turistická značka, ktorá vedie z obce Podhoroď cez Strihovské sedlo, Nežabec, Sninský kameň , sedlo Tri tably , sedlo Rozdiel  a Lysák  do obce Remetské Hámre.
Najľahší je výstup z obce Strihovce po žltej a následne  červenej turistickej značke.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Bassigney
Bassigney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tournay-sur-Odon
Tournay-sur-Odon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 365 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pan (mesiac)
Pan (IPA:/ˈpæn/ PAN, grécky Πάν) je najvnútornejší prirodzený satelit Saturna. S rozmermi 35 km na šírku a na výšku obieha v Enckeho medzere v Saturnových prstencoch. Jeho prítomonosť v prstencoch je dôvodom stáleho otvorenia Enckeho medzery.
Def Leppard
Def Leppard je anglická rocková skupina zo Sheffieldu, ktorá vznikla v roku 1977 ako súčasť vlny Novej vlny britského heavymetalu. Hlavne vďaka albumom Pyromania a Hysteria sa táto skupina dostala na zoznam najlepšie predávaných rockových umelcov 80. rokov. Na celom svete predala viac ako 100 miliónov hudobných nosičov vrátane 40 miliónov v USA.
Pan (mesiac)
Predpoveď
thumb|left|Pan obiehajúci v Enckeho medzere thumb|left|Elipsovitý tvar mesiaca Pan Existencia mesiaca v Enckeho medzere bola prvýkrát predpokladaná v roku 1985 Jeffreym N. Cuzzim a Jeffreym D. Scarglem. Tento predpoklad bol založený na zvlnených okrajoch medzery čo naznačovalo gravitačné rušenie. V roku 1986 M. R. Showalter vyrátal obežnú dráhu a hmotnosť mesiaca. Dospel k názoru, že v Enckeho medzere sa nachádza iba jediné teleso.
Def Leppard
Hudba skupiny Def Leppard je zmesou prvkov hard rocku, rocku a heavy metalu a táto skupina je spájaná s vývojom glam metalového hudobného štýlu konca 70. rokov. Zaslúžila sa o spopularizovanie metalového hudobného štýlu v 80. rokoch, niekedy sú označovaní ako pop metaloví hudobníci.
Pri nahrávaní albumu Hysteria skupina rozvinula svoj charakteristický zvuk tvrdých bicích, efektne sprevádzaných zladenými gitarami a zastretými, harmonizovanými vokálmi. Skupina Def Leppard patrí k piatim rockovým formáciám, ktoré dokázali v USA predať zo svojich dvoch pôvodných albumov viac ako 10 miliónov nosičov. Ďalšími takýmito skupinami sú The Beatles, Led Zeppelin, Pink Floyd a Van Halen.
Ako jedna z najpredávanejších hudobných umelcov na svete, Def Leppard predala celosvetovo viac ako 100 miliónov nahrávok.
Pan (mesiac)
Meno
Pan bol pomenovaný 16. septembra 1991 po bohovi Pan, a dostal označenie Saturn XVIII. Bol objavený v roku 1990 M. R. Showalterom a dostal dočasné označenie S/1981 S 13
Gimécourt
Gimécourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2008
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2009, ktoré organizovala Brazília. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Invázia Spojencov na Sicíliu
Invázia Spojencov na Sicíliu, známa aj pod krycím označením operácia Husky, začala 9. júla 1943 a spôsobila vyhnanie jednotiek Osi z celého ostrova. Bola prvou rozsiahlou operáciou západných Spojencov na európskej pevnine po roku 1940 a bola začiatkom Talianskeho ťaženia.
Operácia začala z noci 9. na 10. júla a skončila 17. augusta. Strategicky táto invázia dosiahla pre spojencov strategické a oporné body. Z tadiaľto mohli spojenci sledovať nepriateľské letecké, pozemné a námorné sily a tiež bolo otvorené Stredozemné more. Po invázii bol zvrhnutý taliansky diktátor Benito Mussolini a bol možný útok na taliansku pevninu.
Plány Spojencov na ďalší postup
Medzi 14. a 24. januárom 1943 sa v Casablance stretli generálne štáby Spojeného kráľovstva a USA, aby prediskutovali, kde budú pokračovať v ďalších ozbrojených akciách. Rokovania sa zúčastnil americký prezident Roosevelt s britských premierom Churchillom. Najvyšší predstavitelia síce nezasahovali do rokovania priamo, keď plánovanie prenechali na generálnych štáboch, ale sami povedali posledné slovo.
Zatiaľ čo sa Briti domnievali, že by sa mali využiť čo najrýchlejšie víťazstvo v Severnej Afrike k invázii na Apeninský polostrov, Američania sa chceli vrátiť k plánu invázie cez Lamanšský prieliv do Francúzska a k otvoreniu druhej fronty vo Francúzsku. Churchill mal svoj vlastný plán, ktorý chcel presadiť i cez začiatočný odpor Američanov. Hodlal zaútočiť na Taliansko a urýchlene ho vyšachovať z vojny, dostať sa na Balkánsky polostrov a odtiaľ po osi Belehrad – Varšava až do Nemecka. O potrebe takéhoto, veľmi ťažko realizovateľného, plánu bolo nutné presvedčiť hlavne odporcov talianskeho ťaženia generála G.C. Marshalla.
Marshall totiž oprávnene tvrdil, že operácia v Severnej Afrike bola druhoradá a málo významná. Skôr musia spojenci napnúť všetky svoje sily, najmä ak chcú otvoriť druhý front v západnej Európe. Churchill, ale i ostatní si uvedomovali, že k invázii cez La-Manche ešte nie sú spojenecké vojska dostatočne pripravené. Nakoniec sa všetci zhodli na tom, že po skončení Afrického ťaženia nemôžu spojenecké vojska zostať v nečinnosti a musí dôjsť k ich nasadeniu do boja. Otázkou zostávalo kde. V hre boli dve varianty v Stredomorí. Prvý bol útok na Sicíliu. V prospechu tohoto návrhu figurovalo, že po dobytí ostrova by bolo možné okamžite zaútočiť na Taliansko, silám Osi by bolo zároveň znemožnené útočiť na spojeneckú lodnú prepravu medzi Sicíliou a Tuniskom.
Obrana Sicílie
12. mája 1943 sa vzdali zvyšky vojsk Osi v Severnej Afrike, celkovo asi 250 000 vojakov, z ktorých asi 2/3 boli Taliani. 6 mesiacov predtým, týždeň pred Vianocami roku 1942 sa sovietskym vojskám podarilo uštedriť ťažkú porážku talianskej 8. armáde, držiacej postavenia severne od Stalingradu. Bolo pri tom zajatých alebo zabitých asi 130 000 Talianov. Nálada v Taliansku tak v dôsledku porážok dosiahla ešte viac protivojnový ráz. Tento fakt Spojencom významne pomohol.
Obranu Sicílie tvorili divízie 7. talianskej armády pod velením generála Alfreda Guzzoniho. Pod talianske velenie pripadla i nemecká 15. divízia tankových granátnikov a tanková divízia Hermann Göring, ktorá sa sem presunula po značných stratách v Severnej Afrike a reorganizovala sa. Začiatkom júla 1943 generál Guzzoni velil 230 tisícom talianskych vojakov s rôznou úrovňou výcviku a 28 tisícom Nemcov, ich počet sa v priebehu bojov na Sicílii zvýšil asi na 60 tisíc mužov.
Invázia
thumb|Mapa spojeneckého vylodenia na Sicíliu 10. júl 1943 Pred operáciou Husky sa počítalo s dobytím ostrova Pantelleria uprostred Sicílskeho prielivu, aby bola uvoľnená cesta k Sicílii a získané ďalšie letiská pre letectvo. Pokiaľ by nedošlo k obsadeniu Pantalleru Spojencami, hrozilo by reálne nebezpečenstvo, že z týchto miest by nepriateľ mohol útočiť na zásobovacie konvoje smerujúce na Sicíliu. O dôležitosti ostrova vraví i záujem Talianov o jeho neustále opevňovanie. Mussolini dokonca tvrdil, že Pantaller je talianskou Maltou.
Spojenci si uvedomovali, že dobytie ostrova bude tvrdý oriešok. Kvôli skalnatému povrchu okolo pobrežia nebolo možné uskutočniť vzdušné výsadky a pobrežie bolo tak zradné a neprístupné, že po mori bol možný prístup iba cez jeden malý prístav, ktorý bol pod dohľadom delostreleckých batérii. Bolo zrejmé, že úspech môže zaistiť len prudký a zdrvujúci úder. Mnoho skúsených spojeneckých veliteľov od tejto akcie radšej dali ruky preč. Podľa nich mohol mať prípadný neúspech zlý vplyv na vojská pripravujúce sa k útoku na Sicíliu. Rozhodujúce slovo však mali veliteľ spojeneckého loďstva v Stredomorí, admirál Cunningham a vrchný veliteľ spojeneckých operácii v Stredomorí generál Eisenhower. Tí sa domnievali, že ostrov môžu dobyť s minimálnymi stratami. Plán bol jednoduchý. Niekoľko dní a nocí sústavné bombardovať ostrov a nalomiť tak bojového ducha talianskych vojakov a potom jedným mohutným úderom vedeným z mora získať kontrolu nad ostrovom.
Po niekoľkodňovom bombardovaní, keď bolo na ostrov zhodených viac ako 6000 ton munície rôznych druhov, boli Taliani vyzvaní 8. júna ku kapitulácii. Veliteľ posádky, admirál Pavesi však odmietol. Rozhodujúci útok prebehol 11. júna bez akýchkoľvek strát. Dobytie Pantalleri prebehlo pre Spojencov bezo strát. Údajne bol zranený iba jeden vojak, ktorého na ostrove pohrýzla mulica. Po tejto úspešnej operácii boli rýchlo obsadené i ďalšie malé ostrovy okolo Sicílie – Lampedus, Linos a Lampione.
Začiatok Operácie Husky
thumb|Vylodenie britských jednotiek na Sicílii. Začiatok operácie Husky bol stanovený na júla. 7. americká armáda pod vedením generála Pattona mala zaútočiť na južné pobrežie, jej úsek bol asi široký. Vyloďovať sa mala v zálive Gela. 3. pechotná a 2. obrnená divízia sa mali vylodiť západne od mesta Licata, 1. divízia v strede úseku pri Gele a 45. divízia pri Scoglitti. 82. výsadková divízia mala byť vhodená v tyle nepriateľskej obrany medzi Gelou a Scogolitti.
8. britská armáda generála Montgomeryho sa mala vylodiť na juhovýchodnom pobreží, úsek jej vylodenia bol asi tiež široký. XXX. zbor mal pristáť pri myse Passero, XIII. zbor sa mal vylodiť v zálive Noto, pri meste Avola.
Medzi oboma úsekmi vylodenia bola asi medzera. Hlavným veliteľom obidvoch armád bol menovaný generál Harold Alexander. V operácii boli nasadené ako vzdušné, tak i námorné jednotky. Vzdušný výsadky začali pristávať na miestach určenia v noci z 9. na 10. júla. Kvôli zlému počasiu sa niektoré nedosiahli k svojim cieľom, ale výsadky prebiehali pomerne hladko. Výsadky narazili len na sporadický odpor. Na pobreží tomu nebolo inak. Britské sily sa bez problémov vylodili v okolí Syrakúz a Nota, zatiaľ čo americké sily na juhu ostrova v blízkosti miest Gela a Licata, po začiatočnom hladkom priebehu, narazili na silný odpor nepriateľa. Hlavným dôvodom začiatočných úspechov bola celková dezinformácia nepriateľa. Ten rozmiestnil svoje najlepšie divízie v západnom výbežku ostrova, kde očakával útok, pretože zo severoafrických prístavov bol na západné pobrežie Sicílie najlepší prístup. Potom, čo sa nepriateľské velenie dozvedelo o vylodení Spojencov na juhu a východe Sicílie, urýchlene začalo presúvať svoje najlepšie jednotky na miesta bojov. Najmobilnejšie jednotky Osi začali veľmi skoro po vylodení napádať stále ešte nedostatočne rozvinutú 1. americkú divíziu a hrozilo, že ju zmetú späť do mora. Vďaka trvalej pomoci vzdušných výsadkových jednotiek a lodných diel boli však Nemci zastavení. 7. americká i britská 8. armáda rýchlo nakoniec získali predmostie Sicílie a pripravili sa na chystaný vpád do vnútrozemia Sicílie.
Priebeh ťaženia
thumb|Posádka kontroluje tank [[M4 Sherman|Sherman po pristátí na Sicílii 10. júl 1943]] Hlavným cieľom Spojencov bolo dobytie prístavu Messina, ktorý bol v severovýchodnom cípe ostrova priamo oproti talianskej pevnine. Prístav bol hlavnou tepnou zásobovania vojsk osi na ostrove a v prípade jeho obsadenia, by Spojenci znemožnili ich ústup z ostrova. Mesto bolo rovnako i dôležitým odrazovým mostíkom pre útok na Apeninský polostrov, keďže od pevniny ho oddeľuje iba úzky prieliv. To si však veľmi dobre uvedomovali i Nemci a tak svoje najlepšie jednotky vrhli proti Montgomeryho postupu na východe, pretože bol k Mesine najbližšie. Montgomeryho 8. armáde bránilo v rýchlom postupe hlavne ťažší terén. Celý severovýchodný výbežok Sicílie je totiž krytý masívom sopky Etny a postup okolo nej je možný len cez jej bočné hrebene a svahy obrátené k moru. Potom, čo 8. britská armáda bez problémov obsadila prístav v Syrakúzach, ktorý bol nesmierne dôležitý pre spojenecké zásobovanie, zahájila postup cez pobrežie smerom na Cataniu. Odpor nepriateľa sa zosilňoval s každým ďalším dosiahnutým kilometrom postupu, a tak bola 8. armáda nakoniec zastavená na katanskej planine naproti Etne. Jej vyhliadky na prienik nepriateľskou obranou v blízkej dobe neboli veľké. Montgomerymu nezostávalo nič iné, ako pokúsiť sa obísť Etnu zo západu. Medzitým americká 7. armáda z juhu rýchlo postupovala do stredu ostrova. Ľavé krídlo 7. armády po 12 dňoch sicílskeho ťaženia obsadilo mesto Palermo. Úspech Spojencov bol obrovský, po dvoch týždňoch ťaženia bolo vyčistená od nepriateľských vojsk takmer celá Sicília, Nemcom a Talianom však stále zostával prístav Messina. Bojová morálka talianskych a nemeckých vojsk však bola udalosťami z posledných týždňov silne podlomená, čo umožnilo Pattonovi rýchly postup na západ a pomoc britskej 8. armáde. Obidvom vojnovými zoskupeniam Spojencov ale stála v ceste sopka. Tam umiestnili Nemci svoje najlepšie pozemné i tankové jednotky. Tu sa rýchly postup spojeneckých vojsk veľmi spomalil. Spojenci museli likvidovať každé postavenie nepriateľa. Vo chvíli, keď Nemci poznali, že držanie týchto pozícií už nemá zmysel, urýchlene zahájili evakuáciu svojich vojsk. 17. augusta prenikla do Messiny americká 3. divízia a hneď potom dorazili i niektoré jednotky britskej 8. armády. Ešte toho dňa boli zničené posledné zvyšky nepriateľských vojsk.
Dohra
thumb|Vojaci USA sa pozerajú na havarované nemecké lietadlo, Gela, Sicília, 12. júl 1943 Jedinou vecou, ktorá bola celej operácie Husky vyčítaná, bol príliš pomalý postup spojeneckých vojsk v posledných fázach ťaženia, ktorý umožnil evakuáciu mnohých nemeckých a talianskych jednotiek a hlavne vojnového materiálu z Messiny do Talianska. Na druhú stranu, hlavný ciel operácie bol bez problémov splnený. Spojenci získali celú Sicíliu a získali tak odrazový most pre inváziu do vnútrozemia Talianska.
38 dní trvajúcich bojov na Sicílii zanechalo na strane Spojencov 24 034 mŕtvych, zranených a nezvestných. Na nemeckej a talianskej 29 000 mŕtvych, ranených a nezvestných a 140 000 zajatých.
Paaliaq (mesiac)
Paaliaq je prirodzený satelit Saturna.
Gaius Octavius Lampadio
Gaius Octavius Lampadio (2. storočie pred Kr.) bol rímsky filológ vychádzajúci z postupov Alexandrijskej filologickej školy. Jeho najväčším prínosom do rímskej literatúry bolo rozdelenie Naeviovho epického diela Bellum Poenicum (Púnska vojna), pôvodne vydaného ako celistvý text, do siedmich kníh.
De Stijl
thumb|right|Stolička „Red and Blue Chair“ navhrnutá [[Gerrit Rietveld|Gerritom Rietveldom]]
De Stijl je jedna z avantgardných skupín, ktorá výrazne ovplyvnila vývoj modernej architektúry v Európe.
V roku 1917 sa okolo časopisu De Stijl, ktorý založil architekt Theo van Doesburg v Holandsku, sústreďovali stúpenci konštruktivizmu ako Jacobus Johannes Pieter Oud, Piet Mondrian, Gerrit Rietveld a Bart van der Leck. Tento časopis bol orgánom kolektívneho štýlu a prvými dielami boli Mondrianove „Kompozície s farebnými plochami“, na ktorých sa pravouholníky v základných farbách odrážajú od bieleho pozadia. Čoskoro nato vytvorili van Doesburg a van der Leck podobné diela. Manifest De Stijl obsahoval osem bodov a bol publikovaný v druhom čísle časopisu De Stijl. Manifest vyzýval k novej rovnováhe medzi individuálnym a univerzálnym, oslobodenie tvorby od tradície, a individuálnosti.
Umenie De Stijlu sa spravovalo zásadami: úplnou abstrakciou a obmedzením výtvarného slovníka na priamku, pravý uhol a tri základné farby: modrú, červenú, žltú, s troma achromatickými farbami- bielou, sivou a čiernou. Základný cieľ hnutia bol silno ovplyvnený kubizmom. Majstrovské ovládanie geometrických výrazových prostriedkov umožnilo umelcom De Stijlu vyhnúť sa odkazom na vnímanú realitu a vo svojich dielach predstavovať číru podstatu skutočnosti. Títo umelci sa snažili vyjadriť univerzálnosť.
Mondrian definoval tento cieľ takto: „Ak jediným čistým výrazom umenia je skutočne adekvátne vypracovanie vyjadrovacích prostriedkov a ich použitie (teda kompozícia), potom sa musia výrazové prostriedky úplne zhodovať s tým, čo majú vyjadrovať“. Toto stanovisko sa stalo základom De Stijlu, pre ktoré Mondrian vymyslel názov neoplasticizmus. Vytvoril sa triezvy geometrický jazyk, schopný vyjadriť podstatu reality. Postupne snaha o spájanie línie s farbou, práca s vertikálou a horizontálou, zjednotenie farby a bieleho pozadia, ktoré sa tak stalo súčasťou tej istej vizuálnej roviny. Dosiahla sa tým rovnováha medzi tvarom a farbou – univerzálna harmónia. Úsilie skupiny De Stijl čerpá podnety z matematiky a hudby. V diele skupiny De Stijl krása spočíva v čistote.
Mladí sochári, Antoine Pevsner a Naum Gabo, uverejnili v roku 1920 Konštruktivistický manifest, kde sa umelcova tvorivá práca porovnáva s tvorivosťou vesmíru a činnosťou inžiniera. Gabo a Pevsner tvrdili, že aj príroda tvorí ako zvrchovaný inžinier.
Jedna z prvých uverejnených stavieb z tohto štýlu je Oudov návrh radových domov na prímorskej hlavnej triede v Scheveningene v roku 1917. Ide o kompozíciu pravouhlých hranolov rôznych výšok zrezaných do jedného priečelia. Projekt, ktorý bol publikovaný v prvom čísle časopisu De Stijl. Najznámejšou dokončenou stavbou je dom Schröder, na konci radových domov, na periférii Utrechtu. Ide o hranol zložený z plôch, ktoré sa pravouhlo pretínajú.
Na výstave „De Stijl“ 1923 v Paríži bol vystavený návrh protistavby neobyčajného domu (Theo van Doesburg). A práve Dosburg tu predstavil „protistavbu“, čo je analytická metóda, ktorá má za úlohu predviesť architektonickú konštrukciu prostredníctvom rozkladu a následného znovuzoskupenia plôch a priestorov ich prenikaním a vzájomným rezaním do pravého uhla. Táto výstava zahrňovala aj projekt Rosenbergovej vily, štúdiu interiéru univerzitnej haly a projekt "domu pre umelca".
Známe je aj Rietveldovo červenomodré kreslo, z 1917, bolo prvým príkladom neoplastickej estetiky v trojrozmernom predmete. V roku 1920 Valter Gropius pozval na Baushaus Van Doesburga. Táto návšteva spôsobila na škole zmätok, nakoľko študenti a aj celá škola ostala výrazne ovplyvnená van Doesburgovím krátkym pobytom.
Rietveld v roku 1924 postavil rodinný Dom Rietvelda a Schröderovej v Utrechte. Tento dom splňoval Doesburgov program "Tot een beeldende architectuur" (Šestnásť bodov výtvarnej architektúry). Bol elementárny, ekonomický a funkčný, nemonumentálny a dynamiský, antikubistický a antidekoratívny. Horné podlažie má otvorený meniteľný pôdorys. V roku 1928 navrhol van Doesburg Caffe LʼAubette v Štrassburgu. Obsahovala sled dvoch veľkých verejných priestorov, a ďalších pomocných priestorov. Kaviareň vznikla v spolupráci s Hansom Arpom a Sophiou Tauber-Arpovou. Všetky miestnosti boli modulované plytkými nástennými reliéfmi. Táto kaviareň bola posledným neoplastickým dielom, ktoré malo nejaký význam. Začiatkom 30. rokov bol ideál neoplasticizmu opustený a navrátil sa ku svojim počiatkom v abstraktnej maľbe.
Manifest
1/ Existuje staré a nové vedomie doby. Staré smeruje k individálnemu, nové smeruje k univerzálnemu. Konflikt medzi individuálnym a univerzálnym sa dnes odráža rovnako vo svetovej vojne ako aj v umení. 2/ Vojna ničí starý svet so všetkým, čo obsahuje: prednostné postavenie individua vo všetkých oblastiach. 3/ Nové umenie odhalilo podstatu nového vedomia doby: rovnováhu medzi univerzálnym a individuálnym. 4/ Nové vedomie je pripravené realizovať sa vo všetkom, vrátane každodenných vecí života. 5/ Tradícia, dogma a prednostné postavenie individua (prirodzene) stojí tomuto uskutočňovaniu v ceste. 6/ Zakladatelia neoplasticizmu preto vyzývajú všetkých, ktorí veria v reformu umenia a kultúry, aby zničili všetko, čo narušuje ďalší vývoj rovnako ako nové výtvarné umenie, tým, že sa zbaví obmedzenia prírodnými formami, a vylúči všetko, čo stojí v ceste výrazu čistého umenia, extrémnemu dôsledku každého konceptu umenia.
Song Čung-ki
Song Čung-ki (, ; * 19. september 1985, Tädžon, Kórejská republika) je juhokórejský herec, model a moderátor. Slávu mu v roku 2010 priniesla rola v historickom seriáli Sungkyunkwan Scandal a varieté Running Man, kde pôsobil ako jeden zo stálych účinkujúcich. Svoju prvú hlavnú úlohu v rámci televíznych seriálov si zahral v roku 2012 v melodráme The Innocent Man. Účinkoval aj vo filmoch a k jeho najúspešnejším patrí kasový trhák z roku 2012 A Werewolf Boy.
Po ukončení povinnej vojenskej služby prijal hlavnú úlohu v seriáli Descendants of the Sun, ktorý bol vysielaný v roku 2016 a v Ázii sa stal veľkým hitom. Posledná epizóda zaznamenala sledovanosť 38,8 %, pričom podľa Nielsen Korea dosiahla sledovanosť v metropolitnej oblasti hlavného mesta až 41,6 %. Song Čung-ki zaznamenal obrovský nárast popularity po celej Ázii a seriál mu priniesol postavenie top hviezdy Hallju.
Skorý život a vzdelanie
V mladosti sa Song Čung-ki venoval šortreku. Trikrát sa zúčastnil majstrovstiev Kórejskej republiky reprezentujúc svoje rodné mesto Tädžon a ocenenia získal aj na iných veľkých podujatiach. V prvom ročníku na strednej škole však musel tento šport kvôli zraneniu zanechať. Svoju pozornosť teda obrátil na štúdium, čo dramaticky zlepšilo jeho známky a z každého predmetu získal najvyššie hodnotenie. Na národných vysokoškolských prijímacích skúškach získal 380 bodov z celkových 400, a tak nastúpil na prestížnu univerzitu Songkjunkwan.
Už od základnej školy sníval o povolaniach herca, športovca a vysielateľa. Na jeho prosby ho rodičia posielali na rôzne kurzy, medzi ktorými boli aj hodiny herectva, ale vstúpeniu do zábavného priemyslu sa mu snažili zabrániť. Song Čung-ki vyštudoval obchodnú administratívu a jeho vedľajším zameraním bolo vysielanie. Na obrazovkách sa prvý raz objavil ako súťažiaci v šou televízie KBS Quiz Korea, kde zastupoval svojho chorého nadriadeného. Dostal sa až do finále a obsadil druhé miesto. Jeho dobrý vzhľad a vynikajúci výkon v šou mu priniesli mnoho fanúšikov. Po šou mu dokonca na internetovej stránke Daum Café založili fanklub. O dva mesiace neskôr Song Čung-ki na tejto stránke zverejnil svoje poďakovanie fanúšikom. Stal sa tiež modelom na obálke College. V roku 2016 predviedol počas stretnutia s fanúšikmi v Číne plynulú čínštinu.
20082010
Song Čung-ki debutoval v roku 2008 v dobovom filme A Frozen Flower. V ďalšom roku účinkoval v časti antologického filmu Five Senses of Eros, ktorej témou bola výmena partnerov a niesla názov „Believe in the Moment“ (🇰🇷; fonetický prepis: Sunganul midojo). Naďalej prijímal malé, ale významné úlohy, a to v seriáloch Triple, kde využil svoje športové danosti a stvárnil rýchlokorčuliara a Will It Snow for Christmas?. V rokoch 2009 a 2010 moderoval hudobný program televíznej stanice KBS Music Bank. V roku 2010 stvárnil úlohu v seriáli z prostredia gynekologického oddelenia Obstetrics and Gynecology Doctors (🇰🇷; fonetický prepis: Sanbuingwa) a účinkoval vo filme o psoch Hearty Paws 2 (🇰🇷; fonetický prepis: Maumi 2).
20102011
Vzostup k sláve prišiel v roku 2010 s historickým seriálom Songkjunkwan Scandal odohrávajúcim sa v 18. storočí počas dynastie Čoson, kde si Song Čung-ki zahral úlohu bohatého a záhaľčivého sukničkára. Popularita seriálu vystrelila ku sláve nie len jeho, ale aj zvyšok mladého obsadenia. V rokoch 2010 a 2011 pôsobil ako stály účinkujúci vo varieté Running Man. Program si medzi priaznivcami Hallju našiel vysokú podporu a v Ázii sa stal hitom, čo výrazne zvýšilo Songovu popularitu.
Napísal knihu pre mužov Beautiful Skin Project, v ktorej radí, ako sa starať o svoje telo. Kniha vyšla v roku 2013 aj v Japonsku. V závere roka 2010 absolvoval cyklistickú túru okolo austrálskeho mesta Sydney. Z tohto podujatia vznikla dvojdielna televízna reportáž odvysielaná prostredníctvom ELLE, pobočky rovnomenného módneho časopisu. Navštívil aj Japonsko, kde vznikla reportáž s názvom I'm Real: Song Joong-ki, ktorá bola odvysielaná v úvode roka 2011. V tom istom roku moderoval v televízii JTBC zábavný program Made in U. Napriek pomerne nízkej sledovanosti sa Song Čung-kimu dostalo pochvaly za schopnosť plynulého moderovania.
V roku 2011 stvárnil v romantickej komédii Penny Pinchers postavu nezamestnaného povaľača. Jeho herecký výkon bol kritikmi chválený. V recenziách k filmu bol jeho výkon opísaný ako ten, ktorý „dokáže hladko prechádzať z grotesky ku charizmatickému hlavnému predstaviteľovi so životaschopnou prítomnosťou“.
V historickom seriáli Deep Rooted Tree prijal rolu mladého kráľa Sedžonga aj napriek nesúhlasu okolia a faktu, že sa objavil len v štyroch dieloch. Prečítal si mnoho neoficiálnych spisov a položil charakterové základy pre herca Han Sok-kjua, ktorý hral staršiu verziu postavy. Song uviedol, že má pocit, že „náročná úloha je hodnotnejšia ako hlavná rola v minisérii“. Odborná kritika jeho výkon vyzdvihla a nazvala ho stvárnením génia, ktorý si už „v mladosti uvedomí márnosť moci“ a skrýva sa v knihách, aby zvládol život pod vládou svojho despotického otca Tchädžonga. Po vynikajúcom výkone v seriáli získal na 19. ročníku SBS Drama Awards Cenu producenta.
Pre televíziu MBC nahovoril šesť dielov dokumentárneho seriálu Tears of the Earth, ktorý sa venuje problematike životného prostredia. Svoj honorár následne venoval na charitu. Úlohu rozprávača si zopakoval, keď sa do kín dostala prerobená verzia dokumentu pod názvom 'Pengi and Sommi. Neskôr absolvoval fanúšikovské turné po šiestich krajinách s názvom Song Joong-ki Asia Fan Meeting Tour - THRILL & LOVE. Okrem svojej vlasti navštívil aj Thajsko, Singapur, Hongkong, Čínu a Taiwan.
20122015
náhľadobrázka|Song Čung-ki na prezentácii produkcie seriálu The Innocent Man Rok 2012 označil Song ako fenomenálny rok svojej kariéry. Stvárnil hlavnú rolu vo fantazijnom romantickom filme A Werewolf Boy, ktorý mal premiéru na 37. ročníku medzinárodného filmového festivalu v Toronte. Kvôli tejto úlohe sledoval prírodovedné dokumenty a správanie túlavých psov na uliciach, aby sa naučil napodobňovať pohyby zvieraťa. Viackrát si pozrel aj romantický fantazijný film Tima Burtona Nožnicovoruký Edward, upírsky triler Nech vojde ten pravý od Matta Reevesa a v Pánovi prsteňov sledoval Glocha. Song povedal: „Bol to projekt, ktorý som prijal s myšlienkou, že dávam zbohom svojmu mladému ja. Už nie som mladý a je čas, aby som sa stal mužom.“ Film sa stal najúspešnejšou juhokórejskou melodrámou všetkých čias a v kinách sa na neho predalo 7 miliónov lístkov.
Pred nástupom na povinnú vojenskú službu mal 17. augusta 2013 stretnutie s fanúšikmi. Narukoval 27. augusta do 107. odvodového tábora v Čchunčchone. Prepustený bol 26. mája 2015.
2016súčasnosť
Na televízne obrazovky sa Song Čung-ki vrátil v seriáli Descendants of the Sun po boku herečky Song Hje-kjo. Stvárnil lídra mierovej jednotky, ktorý sa časom zamiluje do doktorky, s ktorou spolupracuje na humanitárnych misiách. Scenáristkou bola úspešná Kim Un-suk. Časť nakrúcania prebiehala v Grécku a produkcia celého seriálu bola ukončená ešte pred začiatkom vysielania. Seriál sa stal medzi divákmi neuveriteľne populárnym. Počas celého priebehu zaznamenával vysoké hodnotenia a podľa Nielsen Korea dosiahla sledovanosť poslednej epizódy 38,8 %. V metropolitnej oblasti hlavného mesta to bolo až 41,6 %. Výsledkom Songovho dynamického stvárnenia zábavy-milujúceho, a predsa vážneho armádneho kapitána bol obrovský nárast jeho popularity po celej Ázii. Stal sa tiež tvárou viac ako 30 značiek.
Louis Renault (priemyselník)
Louis Renault (* 12. február 1877, Paríž, Francúzsko – † 24. október 1944, Fresnes) bol francúzsky priemyselník, zakladateľ automobilky Renault a priekopník automobilového priemyslu.
Život
Narodil sa v parížskej meštiackej rodine. V roku 1898 založil automobilku Renault. Dal si patentovať priamy záber, prevodový mechanizmus, ktorý jeho prvému vozidlu, „neforemnej, ale živej vzorke“, umožnil vyjsť na 13 % svah ulice Lepic. Neskôr ho začali používať všetci výrobcovia automobilov vrátane amerických. Následne si dal patentovať aj rad ďalších vynálezov a zlepšení, najmä turbokompresor.
Počas prvej svetovej vojny preorientoval výrobu závodu na vojenské potreby. Navrhol a vyrobil prvý masovo nasadený francúzsky tank Renault FT17, v ktorom zaviedol ako prvý dodnes používanú konfiguráciu s vodičom vpredu, motorom vzadu a vežou na vrchu korby. Továrne Renault ďalej vyrábali delostrelecké granáty, náradie, nosidlá, letecké motory neskôr celé lietadlá. Podnik sa zaoberal aj nákladnými vozidlami a úžitkovými vozidlami každého druhu, železničnými motorovými vozidlami a traktormi, ale tiež letectvom, ktoré v raste podniku zohrávalo svoju úlohu až do roku 1939.
Počas druhej svetovej vojny v období okupácie Francúzska Louis Renault udržal svoje priemyselné závody v činnosti a plnil objednávky Nemcov. Od roku 1942 začal trpieť ťažkými zdravotnými problémami. Po oslobodení Francúzska bol uväznený. Zomrel za nejasných okolností 24. októbra 1944 vo väzení, kým čakal na súdny proces v oslobodenom Francúzsku. Nikdy nebol súdený ani odsúdený. Na základe nariadenia generála de Gaulle bol Renaultov majetok zabavený a podnik znárodnený. V roku 1945 sa tak z neho stal „Régie Nationale des Usines Renault“. Renaultov podnik bol jediný veľký podnik, ktorý zostal po vojne na stálo vo vlastníctve štátu.
Crime Investigation Australia
Crime Investigation Australia (slovensky Austrálska vyšetrovacia služba) je austrálsky televízny seriál o skutočných zločinoch. Jej moderátorom je Steve Liebmann. Program popisuje najšokujúcejšie a najkrutejšie zločiny svojho druhu v Austrálii. Obsahuje rozhovory s členmi rodiny a priateľmi obetí, svedkami a detektívmi.
Einsteinova ulica
Einsteinova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa na nej známe obchodné stredisko Aupark a najstaršie petržalské gymnázium. Neďaleko je situované výstavisko Incheba.
Pomenovaná je po nositeľovi Nobelovej ceny za fyziku Albertovi Einsteinovi. Do roku 1990 mala meno Makarenkova ulica podľa sovietskeho pedagóga Antona Semionoviča Makarenka (1888-1939).
V blízkosti sa nachádzajú:
Spoločenský styk
Spoločenský styk je vzájomný styk osôb v spoločnosti; špecifický spôsob vzájomných vzťahov medzi subjektmi, spôsob bytia človeka vo vzájomnom spojení s inými ľuďmi. Zahŕňa celú hĺbku vedomej ľudskej vzájomnosti, pretváranú tým, že subjekt svojím životom obohacuje život všetkých ostatných subjektov.
Asenovgrad
Asenovgrad (🇧🇬) (v minulosti tiež známe ako Stanimachos, Stanimako, Estanimak, Skribencion a pod najdlhšie používaným názvom Stanimaka) je mesto v Bulharsku, nachádzajúce sa v Plovdivskej oblasti na úpätí pohoria Rodopy. Stredisko rovnomenného okresu. Je najväčším bulharským mestom, ktoré nie je administratívnym centrom oblasti.
Geografia
Asenovgrad leží v južnej časti Plovdivskej oblasti na severnom úpätí Západných Rodop na mieste, kde rieka Čaja opúšťa horský priesmyk, ktorý spája Hornotrácku nížinu s územím pri Egejskom mori. Mesto leží približne 20 km od oblastného strediska Plovdiv. Mesto je odkryté len zo severu, zo všetkých ostatných strán je obklopené skalnými útesmi.
Klimatické podmienky
V Asenovgrade sú vďaka jeho polohe častejšie zrážky, než je obvyklé v tejto časti Bulharska a svojho maxima dosahujú v septembri a októbri. Pomerne časté bývajú krupobitia. Čo sa týka ročných období, jar býva pomerne chladná, leto horúce, jeseň mierna a v zima obvykle nebýva veľmi studená. Snehová pokrývka sa väčšinou dlho neudrží. Je tu prítomný špecifický klimatický fenomén, takzvaný večernik (🇧🇬). Je to mierny južný (teda smerom z hôr do Hornotráckej nížiny) vietor, ktorý začína fúkať každý večer, pokračuje celú noc a prestáva okolo desiatej hodiny ráno na druhý deň.
Dávna história
Územie mesta a okolia bolo osídlené už v dávnych dobách, čo dokladajú nálezy ešte z neskorej doby kamennej z obdobia až 3500 rokov pred Kr. Našli sa aj nálezy z obdobia eneolitu, neskorého neolitu a doby medenej.
Tráci
Na území Tráci žili pomerne dlhý čas. Z tohto obdobia sa našlo veľké množstvo archeologických nálezov, najmä mohýl. Tiež na mieste Asenovej pevnosti existovalo v minulosti trácke opevnené sídlisko.
Rímska ríša
V období kedy bolo územie pod nadvládou Rímskej ríše tu dochádzalo k častým nájazdom Gótov. Obyvateľstvo bolo stále z veľkej časti trácke. Aj z tohto obdobia sa našlo veľa vykopávok, ale najvýznamnejšou pamiatkou tejto doby ostávajú zvyšky starej rímskej cesty, ktorá prechádzala územím mesta a okolo Asenovej pevnosti a viedla z Hornotráckej nížiny cez Rodopy do oblasti Egejského mora.
Prvá bulharská ríša a Byzantská ríša
V období prvej bulharskej ríše sa Asenovgrad ako mesto nespomína nikde, na mieste Asenovej pevnosti, ale existovala opevnená osada. Počas nadvlády Byzantskej ríše sa Asenovgrad spomína v dokumentoch uchovaných v Bačkovskom monastieri z roku 1093 pod menom Stanimachos. V tomto období prebieha rozširovanie opevnenej osady na mieste Asenovej pevnosti. Po roku 1093 sa Asenovgrad spomína až v období Tretej krížovej výpravy v dokumentoch imperátora Fridricha Barbarossu a to pod menom Skribencion.
Druhá bulharská ríša
V tomto období dosahuje aj mesto (nazývané už Stanimaka) aj Asenova pevnosť najväčšieho rozmachu a to hlavne za veľkej podpory cára Ivana Asena II., ktorý sa snažil dosiahnuť čo najväčšieho percenta slovanských obyvateľov v tomto regióne a tak pomáhal rozvoju mesta a v roku 1230 obnovil Asenovu pevnosť kde dal postavať veľký palác a množstvo ďalších stavieb vrátane chrámu. V roku 1246 sa oblasť dostáva dočasne opäť pod nadvládu Byzantskej ríše, ale už v roku 1254 je dobytá naspäť.
Obdobie Osmanskej nadvlády
Mesto Stanimaka padlo pod Osmanskú správu spolu s Plovdivom v roku 1364 a postihol ho podobný osud ako Plovdiv, keď bolo mesto pobúrané, poničené a mnoho obyvateľov zabitých. Obyvatelia Stanimaky, ale aj potom kládli tureckým okupantom pomerne veľký odpor, čo viedlo k zvláštnej a výnimočnej situácii, keď v Stanimake, narozdiel od drvivej väčšiny miest v bulharskej časti Osmanskej ríše, prakticky nežili tureckí obyvatelia (len bulharskí a grécki) a tak to ostalo po celý čas osmanskej nadvlády - v meste sa nachádzala turecká štvrť, ale bola mimo hraníc pôvodnej Stanimaky.
V období osmanskej nadvlády bola zničená Asenova pevnosť ako dôsledok bratskej vojny medzi dvoma synmi sultána Bajazída I.
18. a 19. storočie
Koniec 18. a začiatok 19. storočia boli pre Stanimaku čiernym obdobím. Mesto bolo dvakrát napadnuté a spustošené tzv. kărdžalijcami (tureckí fanatickí nájazdníci - väčšinou zbehovia z pravidelnej osmanskej armády a marodéri - z oblasti okolo mesta Kărdžali). V rokoch 18141816 postihla mesto aj epidémia moru.