cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Perkutánna koronárna intervencia
PKI a ostatné spôsoby liečby ischemickej choroby srdca
Nie úplne jednoznačné môže byť rozhodovanie medzi PKI a AKP. PKI je dostupnejšia a uprednostňovaná hlavne u pacientov s postihnutím jednej vetvy koronárnej tepny. Nedá sa aplikovať na niektoré úseky tepien (napr. vetvenia) a nie je realizovateľná pri rozsiahlom náleze. Po bypasse tiež býva menší počet opätovných uzáverov tepny. Operácia Je vhodnejšia tiež pre pacientov s ďalšími chorobami, napríklad diabetikov. Je však veľa pacientov s nálezmi, pri ktorých je rozhodovanie zložité.
Hruškovec americký
náhľad|Avokádo náhľad|Avokádo Hruškovec americký (iné názvy: avokádo, staršie: avocado; lat. Persea americana, staršie: Persea gratissima, Laurus persea ) je pestovaná rastlina (strom) z čeľade vavrínovité. Jej plod sa nazýva avokádo (staršie: avocado, neformálne názvy: krokodília hruška, aligátoria hruška, maslové ovocie ).
V roku 2019 bol sekvenovaný genóm avokáda, konkrétne ''P. americana var. drymifolia''.
Rozšírenie
Rastlina sa pestovala už v praveku. Vznikla pravdepodobne v Strednej Amerike. Pred objavením Ameriky sa pestovala od Mexika po Andy v Peru. Dnes sa pestuje po celom svete v tropickej a subtropickej oblasti.
Systematika
V pestovateľskej praxi sa rozlišujú 3 tzv. rasy (nazývané aj typy či odrody) hruškovca amerického - mexická (Persea americana var. drymifolia), západoindická (Persea americana var. americana) a guatemalská (Persea americana var. guatemalensis). V taxonomickom zmysle je však toto delenie sčasti sporné, prípadne trochu zložitejšie - napr. v niektorých zdrojoch guatemalská rasa nepatrí do druhu hruškovec americký a v iných zas hruškovec americký zahŕňa okrem vyššie uvedených troch taxónov aj viacero ďalších (ekonomicky nevýznamných) taxónov, ktoré sú inde radené ako (resp. pod) samostatné druhy z rodu hruškovec (Persea).
Krížením vyššie uvedených troch rás vzniklo veľké množstvo kultivarov. Tieto majú rôzne vegetačné obdobia, takže avokádo je na trhu nepretržite po celý rok.
Charakteristika rastliny
Ide o strom, ktorého výška je do 20 m. Jeho koruna má rôzny tvar. Listy sú tmavozelené, lesklé, striedavé jednoduché celistvookrajové špicaté valcovité až kopijovité. Kvety sú žltozelené, drobné, obojpohlavné, nemajú korunné lupienky; sú usporiadané po 100 až 300 v súkvetiach - metlinách.
Globsec
GLOBSEC je nepolitická mimovládna organizácia so sídlom v Bratislave. Jej hlavná aktivita je od roku 2005 každoročné organizovanie GLOBSEC Bratislava Global Security Forum. Medzi iné projekty patrí konferencia Tatra Summit o európskych záležitostiach alebo Chateau Béla Central European Strategic Forum. Jej think tank zvaný GLOBSEC Policy Institute prezentuje širokú výskumnú oblasť založenú. Hlavné produkty sú politické štúdie a analýzy rozličných tém v oblasti medzinárodnej politiky a bezpečnosti. Od roku 2016 je GLOBSEC nielen názov jedného z piatich top fór pre medzinárodnú bezpečnosť vo svete, ale tiež legálna entita a organizátor fóra.
GLOBSEC Global Security Forum
Od svojho založenia v roku 2005 sa GLOBSEC Global Security Forum každý rok koná v Bratislave. Stalo jednou z 5 významnejších bezpečnostných konferencií vo svete. V roku 2016 sa zúčastnilo 1000 hostí zo 70 krajín. Hlavné témy obsahovali globálnu bezpečnosť, transatlantická kooperácia a medzinárodné vzťahy. Od svojho začiatku GLOBSEC hostil prominentných prednášateľov ako David Cameron, Madeleine Albrightová, Anders Fogh Rasmussen, Ursula von der Leyenová, John McCain, Zbigniew Brzezinski a mnoho iných.
História
GLOBSEC vychádza z tradície nezávislej mimovládnej organizácie Slovenská atlantická komisia (Slovak Atlantic Commission – SAC), ktorú v roku 1993 založila skupina slovenských diplomatov. Cieľom SAC bolo pomáhať integrácii Slovenska do NATO a Európskej únie. Tieto plány sa naplnili v roku 2004 a o rok neskôr sa do SAC pridala skupina študentov z Univerzitý Mateja Bela v Banskej Bystrici. V roku 2005 táto skupina založila každoročné GLOBSEC Bratislava Global Security Forum pod vedením budúceho prezidenta GLOBSEC Róberta Vassa.
Central European Strategy Council
Slovenská atlantická komisia postupne rozšírila rozsah aktivít a vytvorila dve sesterské organizácie – think tank nazvaný Central European Policy Institute (CEPI) a Centrum pre európske záležitosti (Centre for European Affairs – CEA). V roku 2013 bol založený Tatra Summit, každoročná konferencia o európskych záležitostiach a ekonomike. Táto sieť organizácia bola neskôr zjednotená pod spoločnú entitu zvanú Stredoeurópska strategická rada – Central European Strategy Council, kde veľvyslanec Rastislav Káčer je čestný predseda a Róbert Vass je CEO a výkonný viceprezident.
GLOBSEC ako organizácia
V roku 2016 na 11. GLOBSEC fóre prezident Róbert Vass oznámil, že celá sieť známa ko Central European Strategy Council sa premenuje na GLOBSEC a rozšíri svoke aktivity pre väčší rozmach. Preto sa think tank CEPI premenoval na GLOBSEC Policy Institute a rozšíril oblasť svojho výzkumu. GLOBSEC Policy Institute organizuje svoje aktivity v štyroch hlavných programoch:
Evolúcia motýľa piadivka brezová
Evolúcia motýľa piadivka brezová (označovaná aj ako zaznamenaný reálny príklad pre industriálny melanizmus) je jav zaznamenaný v priemyselne znečistených oblastiach so súčasným výskytom tohto motýľa.
V minulosti prevládala svetlá variácia tohto motýľa, po priemyselnej revolúcii sa zaznamenala prevaha tmavšej formy. Príčiny neboli známe, až začiatkom 20. storočia sa začal vysvetľovať ako príklad darwinovskej evolúcie. Boli to hlavne experimenty B. Kettlewella v 50. rokoch 20. storočia, ktorý tvdil, že prirodzený výber tu zaisťujú dravce, ktoré sa kŕmia motýľmi, pričom svetlá forma splýva so svetlou kôrou stromov, ale po stmavení kôry vplyvom priemyselného znečistenia prevládla v populácii tmavá forma motýľa, lebo sa stala menej nápadná. Toto tvrdenie bolo neskôr viackrát spochybené či už odborníkmi v zoológii alebo rôznymi záujmovými skupinami hlavne žurnalistami. Navrhovali sa iné vysvetlenia. Vravelo sa aj o tom, že išlo o podvod a motýle boli len priliepané na kmene stromov. Rozsiahly výskum preto uskutočnil M. Majerus, ktorý viac menej potvrdil zistenia B. Kettlewella. Hoci popis tohto javu sa uvádza, často pritom podčiarkujúc, sťa ilustrácia priameho priebehu miroevolúcie v praxi, v skutočnosti to nie je dobrý príklad „klasického“ darwinovského mechanizmu evolúcie - „mutácia-selekcia“, lebo nevzniká žiadna novátorská funkcia v organizme, ale prejaví sa len bežné kolísanie počtov dvoch variácií organizmu v tej istej populácii.
Popis
Najznámejší experiment sa uskutočnil v 50. rokoch B. Kettlewellom a to v neznečistených oblastiach (Dorset), znečistených (Birmingham) - aj viackrát po sebe. Zistil, že viac boli požierané predátormi tá forma, ktorá bola výraznejšia v podmienkach mestských oblasti.
Alternatívy a kritika
Jav vyvolal rôzne názory, aj ostrú kritiku vo vedeckých kruhoch. Profesor zoológie Sargent po neúspešných opakovaniach publikovaných prác napísal, že Kettlewell vycvičil predátorov na lov príslušných motýľov. Objavili sa aj vysvetlenia zvýrazňujúce iné príčiny než lovcov, napríklad náhodné mutácie, migrácia, genetický drift, zmeny genetickej výbavy chemikáliami z tovární, a iné. Najpodstatnejšou kritikou bol postreh, že v skutočnosti sa nič nové nevyvinulo, mení sa len pomer počtu rozmanito maskovaných organizmov v populácii, a môže to byť prezentované ako príklad prírodného výberu, ale nie jasný jav potvrdenie samovoľného evolučného vývoja rôznych typov organizmov z jediného spoločného predka. Aj iné výčitky, iného typu boli spomenuté napríklad, že motýle sa nevyskytujú na kmeňoch stromov, ale v iných častiach porastu alebo, že mŕtve motýle boli len priliepané na kmene stromov filmárskymi zamestnancami, že obrázky sú umelé koláže, aj či viac netopiere nepožierajú tento typ motýľa než operence, a iné. Britský biológ M. Majerus preto niekoľko rokov experimentoval v blízkosti Cambridge a zaoberal sa príslušnými argumentmi. Zistil, že vyše polovica motýľov bola na vetvách, cca 37 % na kmeni stromov a ostatné v lístí. A aj pomerne veľa spevavcov požieralo motýle. Táto práca sa považuje za potvrdenie Kettlewellových zistení a za prípad mikroevolúcie v akcii, hoci nie za prípad, čo by na dôkaz vzniku novátorskej vlastnosti samovoľnou neriadenou evolúciou alebo vznik nového typu živočícha. Zámerné klamanie bolo vysvetlené náročným získaním záberov živých motýľov – preto boli umelo priliepané.
Safír
right|thumb|Raketa Safir na štartovacej rampe so satelitom Omid Safír (perzským písmom سفير) je iránska nosná raketa používaná od roku 2009 pre štarty prvých iránskych satelitov. Slovo safir znamená v perzštine vyslanec alebo mediátor.
Dvojstupňová raketa je s najväčšou pravdepodobnosťou odvodená od iránskej balistickej rakety stredného doletu Šaháb 3. Má výšku 22 metrov a priemer 1,25 metra, požíva kvapalné raketové motory. Ide o ľahkú nosnú raketu, ktorá dokáže na nízku obežnú dráhu Zeme dopraviť náklad o maximálnej hmotnosti len niekoľko desiatok kilogramov.
Prvý suborbitálny skúšobný štart rakety typu Safír sa uskutočnil 4. februára 2008 z iránskeho kozmodrómu Semnan. 16. augusta 2008 došlo pravdepodobne k prvému neúspešnému iránskemu pokusu o vypustenie satelitu, raketa však pravdepodobne kvôli zlyhaniu jej druhého stupňa dosiahla výšku iba 152 km. Irán však neúspech poprel a let označil len ako ďalší suborbitálny test. 2. februára 2009 sa uskutočnil prvý úspešný kozmický štart a raketa Safir-2 vypustila na obežnú dráhu o približných parametroch 250 x 380 km prvý iránsky satelit Omíd s hmotnosťou 27 kg. 15. júna 2011 vypustila mierne modifikovaná raketa Safír-2B 15 kilogramový satelit Rasad. 2. februára 2012 bola vypustená družica Navid o hmotnosti 50 kg.
Pod označením Kavošgar (Prieskumník) sa rakety Safír používajú aj na sondážne suborbitálne lety.
Národné futsalové družstvo mužov Trinidadu a Tobaga
Národné futsalové družstvo mužov Trinidadu a Tobaga je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Trinidad a Tobago v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Trinidad and Tobago Football Association (TTFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2004, na karibských majstrovstvách. V októbri 2016 mu patrilo vo svetovom rebríčku 67. miesto.
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvá sveta FIFA sa trinidadskému družstvu nepodarilo ani raz kvalifikovať. Pokúsilo sa o to trikrát, naposledy v roku 2016.
Camiran
Camiran je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Národné futsalové družstvo mužov Trinidadu a Tobaga
Vrcholné podujatia
Družstvo sa kvalifikovalo dvakrát na majstrovstvá CONCACAF, naposledy v roku 2008. Na oboch turnajoch nepostúpilo zo svojej základnej skupiny a obsadilo 6., resp. 7. miesto.
Camiran
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Národné futsalové družstvo mužov Trinidadu a Tobaga
Vrcholné podujatia
Trinidadské družstvo sa prvýkrát zúčastnilo oficiálnej súťaže v roku 2004, keď Trinidad a Tobago organizoval prvý turnaj majstrovstiev Karibiku. Turnaj v roku 2004, rovnako aj ten v roku 2008, vyhralo a kvalifikovalo sa z neho na kontinentálne majstrovstvá. Karibský turnaj v roku 2012 bol zrušený a tak sa družstvo predstavilo až v roku 2016 na Kube. Tam skončilo bronzové a na postup na majstrovstvá CONCACAF muselo odohrať baráž s tretím tímom stredoamerickej kvalifikácie🇭🇳. V dvojzápasovej baráži však neuspelo.
Camiran
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kengura
Kengura (iné názvy: klokan, staršie kenguru, zastarano: känguru, kängurú, kengurú, kengeru, klokaň - vysvetlenie, zdroje, hodnotenie a etymológiu týchto slov pozri v článku Macropus ) môže byť:
Kengury alebo klokany môže byť:
Štefan IV.
Štefan IV. môže byť:
Jozef Horváth (kňaz)
Jozef Horváth (* 19. február 1819, Socovce – † 2. máj 1906, Martin) bol slovenský národovec a evanjelický farár. Otec Cyrila Horvátha, starý otec Ivana Horvátha, prastarý otec Ivana Horvátha ml.
Rodina
vľavo|náhľad|Rodina Horváthovcov v auguste 1876 otec: Matúš Horváth, zeman
matka: Zuzana, rod. Duchajová
manželky: Mária, rod. Lilgová (1830-1853); Mária, rod. Thomková (1834-1909)
deti:
Životopis
náhľad|Portrét J. Horvátha od jeho vnučky, akad. maliarky Želmíry Duchajovej-Švehlovej; zdroj: archív rodiny I. Horvátha Narodil v Socovciach ako siedme z  deviatich detí v rodine, ktorá v roku 1633 získala šľachtický titul od panovníka Ferdinanda II. Navštevoval ľudovú školu vo svojej rodnej obci, latinskú školu Nationale institutum hungaricum v Necpaloch a od r. 1834 gymnázium v Rožňave. Teológiu študoval v Bratislave a Halle spolu s Andrejom Sládkovičom a Jánom Kalinčiakom.
Jozef Horváth patril od svojej mladosti k popredným osobnostiam slovenského národného života. Počas štúdia na bratislavskom lýceu bol členom a knihovníkom Ústavu reči a literatúry česko-slovanskej. Organizoval a hral ochotnícke divadlo a v tejto činnosti pokračoval aj v neskoršom období svojho života. Od začiatku jeho pôsobenia v Martine bola evanjelická fara miestom stretnutí národných buditeľov. Za podporu revolúcie 1848-49 bol aj uväznený, ale podarilo sa mu utiecť. Hovorí o tom podrobne vo svojom životopise, z ktorého časť pod názvom „Rozpomienky z revolučných rokov 1848 – 49“ vyšla v roku 1947 knižne v Nakladateľstve Obroda s predslovom Andreja Mráza.
Pričinením Jozefa Horvátha sa v porevolučných rokoch stal Martin centrom slovenskej kultúry a vzdelanosti. Za účasti popredných národovcov pomohol pripraviť Slovenské národné zhromaždenie, ktoré sa uskutočnilo 6. a 7. júna 1861 a prijalo na nádvorí evanjelického kostola Memorandum národa slovenského. Na úvod zhromaždenia sa uskutočnili služby Božie, na ktorých kázal práve Jozef Horváth a to počas nepriaznivého počasia memorandové zhromaždenie rokovalo priamo v martinskom evanjelickom chráme. Na návrh a pozvanie J. Horvátha v roku 1863 prišiel do Martina Karol Kuzmány a pôsobil tu do svojej smrti v r.1866. Práve martinský ev. zbor mu umožnil na základe cisárskeho patentu z roku 1859 vykonávať funkciu superintendenta (biskupa) patentálnej (slovenskej) evanjelickej superintendencie a v národe pôsobiť aj ako 1. podpredseda Matice slovenskej.
J. Horváth stál taktiež pri počiatkoch slovenského ekumenizmu a spolupráce medzi slovenskými evanjelikmi a katolíkmi. Dôkazom toho je, že pred zakladajúcim valným zhromaždením Matice slovenskej dňa 4. 8.1863 sa uskutočnili bohoslužby v evanjelickom kostole za účasti katolíckeho duchovenstva.
Prvá budova Matice slovenskej bola postavená v rokoch 1864 – 65 z peňazí získaných v celonárodnej zbierke, ktorú organizačne zabezpečovala cirkev. V neposlednom rade sa Jozef Horváth pričinil o založenie a obdivuhodné  fungovanie jedného z prvých troch slovenských gymnázií (1867-1875). Toto gymnázium bolo patronátnym gymnáziom martinského evanjelického zboru. Martinskí cirkevníci sa starali o hmotné zabezpečenie školy a o. i. finančne podporovali štúdium študentov z chudobných rodín, čo bolo na tú dobu nevídané. Po násilnom zatvorení gymnázia J. Horváth neúspešne inšpiroval mnohé úsilia o jeho obnovenie. Keď v roku 1872 vznikol ochotnícky divadelný súbor Slovenský spevokol, ktorý suploval funkciu neexistujúceho národného divadla a združoval ľudí zo všetkých spoločenských vrstiev, stal sa jeho aktívnym členom.
Bergüzar Korelová
Bergüzar Korelová (* 27. august 1982, Istanbul) je turecká divadelná a filmová herečka. Jej stará matka pochádzala z Kréty a bola to grécky hovoriaca moslimka. Obaja rodičia Bergüzar sú herci. Vyštudovala herectvo na univerzite v Istanbule. Medzi jej najvýznamnejšie role patrí postava architektky Šehrezády Evlyaoglu v seriáli Tisíc a jedna noc.
Beata Laska
Beata LaskaKościelecka (* 1515† 1576, Košice) bola prvou známou ženou, ktorá navštívila vysokohorské prostredie Vysokých Tatier.
Zo života
Pravdepodobne bola dcérou Kataríny Telničanky a Andreja Kościeleckého, kráľovského pokladníka. Katarína Telničanka sa vydala za Andreja Kościeleckého v roku 1515. Niekoľko týždňov po jeho smrti sa narodila Beata.
Albert Lasky
Otcom Alberta bol Hieronym Lasky (14961541), ktorý pochádzal z bohatej šľachtickej rodiny. Meno odvodzoval od dedičného rodinného majetku Lask v oblasti Lodže v Poľsku. Hieronym študoval v Taliansku a bol v diplomatických službách v Bavorsku, Francúzsku, Anglicku, Dánsku i v Osmanskej ríši. Na druhej strane Vysokých Tatier Štefan a Imrich Zápoľskí postavili na území Kežmarku hrad. Mesto obkolesovali malé spišské mestečká zálohované poľskému kráľovi v roku 1412. Prvá zmienka o kežmarskom hrade je z roku 1463. Štefanov syn Ján Zápoľský sa po smrti uhorského panovníka Ľudovíta uchádzal o trón spolu s Ferdinandom Habsburským. Obaja sa dali korunovať. Uhorsko sa rozdelilo na dva tábory. Kežmarok sa postavil za Zápoľského a susedná Levoča za Ferdinanda Habsburského. Ján Zápoľský v roku 1527 daroval za odmenu hrad svojmu prívržencovi Fratiškovi Battyánymu. Keď sa Zápoľskému prestalo v boji proti Habsburgovi dariť, Battyány prestúpil na stranu Habsburga. Zápoľský odišiel do poľského Tarnova, kde sa zoznámil s poľským šľachticom Hieronymom Laskym. Ten vstúpil do Zápoľského služieb. Keď sa Zápoľský dozvedel o Battyányho nevere odňal mu kežmarský hrad a 30. septembra 1528 ho daroval Hieronymovi Laskemu. Dostal aj titul spišského župana. Po jeho smrti (zomrel v roku 1541 v tureckom väzení) sa stal dedičom hradu jeho jedenásťročný syn Albert (15361605). Albert Lasky peniaze, ktoré zdedil, rozmarne pomíňal. Zálohoval niekoľko obcí a s nimi aj hrad Dunajec (Nedecu). Keď dlhy narastali zálohoval Mengusovce a Malý Slavkov. V roku 1571 dal do zálohy kežmarský hrad aj s mestom Jánovi Rueberovi z Picendorfu, kapitánovi Horného Uhorska. Aj Rueber sa zadlžil a hrad, ktorý v roku 1575 vyhorel, za 12 tisíc zlatých založil v roku 1577 Stanislavovi Thurzovi z Betlanoviec. Rueber dlh vyplatil, ale opäť bol v núdzi. V roku 1579 si požičal 42 tisíc zlatých od bohatého trnavského obchodníka Šebastiána Thökölyho. Do zálohu mu dal hrad i Kežmarok a ďalšie majetky. Všetko sa uskutočnilo bez vedomia Alberta Laskeho. Lasky v roku 1583 sa zdržiaval na hrade. Keďže potreboval peniaze pozval alchymistov, aby zlato vyrobili. Neboli úspešní.
Beata Laska v Tatrách
Laskému nepomohli ani tri manželstvá s bohatými ženami, medzi ktorými bola aj Beata. Jeho nová žena bola Vysokými Tatrami nadšená. Vybrala sa do nich sama v spoločnosti kežmarských mešťanov, pravdepodobne pedagógov kežmarskej školy, ktorí často so študentmi navštevovali najmä okolie Doliny Zeleného plesa. V dobovej kežmarskej daňovej knihe je zmienka o tom, že pani Laska našla zaľúbenie v tomto kraji a na Turíce roku Pána 1565 (10. a 11. júna) sprevádzaná mnohými mešťanmi odcestovala do hôr. Nie je známe, kde boli na výlete. Súveký kežmarský register Liber Censuum et aliarum Diarum v rubrike o vojnových škodách a prírodných katastrofách spomína ako smer výletu Snežné hory, v origináli Schneegebirg. V tom čase sa jej konanie považovalo za nemravné. Albert, jej manžel, už dávnejšie rozmýšľal o tom ako získať majetok jeho o 20 rokov staršej manželky. Jej výlet mu prišiel vhod. Pod zámienkou nemravného konania ju uväznil na hrade. O šesť rokov neskôr ju vyslobodil nový majiteľ hradu Rueber. Podľa poľských historikov ju mal prepustiť v roku 1576 jej manžel a povoliť jej odísť do Košíc. Podľa slovenských historikov je to menej pravdepodobné. Po mnohých sporoch medzi šľachticmi, a potom ako zomrel Rueber Lasky, po rozhodnutí panovníka stratil nárok na hrad, ktorý  pripadol rodine Šebastiána Thökölyho. Beata Laska zomrela v Košiciach.
Poľskí historici tvrdia, že na výlete boli obaja manželia spolu. Witold Henryk Paryski to dokladá v Tygodniku Podhaĺanskom z 10. mája 1992 citáciou z inej kroniky „Connottatio Chronologica Civ. Kesmark ab Anno 1521 – 1618“ v kežmarskom mestskom archíve: „Anno 1565-to lst Herr Lasky mit seiner Gemahlin nach Kesmark kommen und dann mit ihr auf das Carpatische Gebürg gefahren“ ( roku 1565 pricestoval pán Lasky so svojou manželkou do Kežmarku a spotom s ňou vycestoval na Karpatské hory). Albertov otec Hieroným a neskoršie aj jeho syn boli majiteľmi dolín Bieleho potoka a Zeleného plesa a možno predpokladať, že patril medzi tých, ktorí tieto časti Tatier poznali aj z autopsie. Nemožno teda predpokladať, že Beatu manžel strestal za jej účasť na túre, ale na jej izoláciu mal iné dôvody. Už keď sa neponáhľal s jej sťahovaním do Kežmarku možno predpokladať, že si ju nebral z lásky ale kvôli majetku. Jeho podstatnú časť prehajdákal. Svoji manželku, zlomenú väznením, primäl, aby sa v jeho prospech zriekla rozsiahlych pozemkov a niekoľkých zámkov Kościeleských a Ostrogotských v Poľsku a na Ukrajine. Napokon dal do zálohy aj kežmarský hrad.
Camps-sur-l’Isle
Camps-sur-l’Isle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
In the End
„In the End“ je skladba americkej rockovej skupiny Linkin Park. Bola vydaná ako štvrtý singel z ich debutového albumu Hybrid Theory. „In the End“ je jednou z najúspešnejších a najpopulárnejších skladieb skupiny Linkin Park, a viackrát sa dostala do prvej desiatky v rebríčku Billboard Hot 100, pričom najvyššie sa dostala na 2. miesto. Skladba je tiež zaradená na 121. miesto v zozname The 500 Greatest Songs Since You Were Born časopisy Blender. Na kompilácii Reanimation bola remixovaná pod názvom „Enth E Nd“.
Referencie
Hybrid Theory
Nylon-tráviace baktérie
Nylon-tráviace baktérie je označením pre baktérie typu Flavobacterium, ktoré sú schopné živiť sa látkami vznikajúcimi pri výrobe plastickej látky nylon-6. Enzým na trávenie nylonu bol nazvaný „nylonáza“. Význam takýchto mikroorganizmov je v tom, že sa tieto látky v prírode nikdy nevyskytovali, vytvoril ich až človek a preto sa predpokladá, že vznik metabolického procesu využívajúceho nylon pre život, znamená prejav evolučného vývoja v našej ére. Vyvolalo to živú diskusiu a stále sa priebeh aj význam javu skúma a preberá v chémii aj genetike.
Mechanizmus vzniku a fungovania
V roku 1975 japonskí vedci našli baktérie typu Flavobacterium v odpadových vodách továrne vyrábajúcej nylon, využívajúce trávenie zlúčenín tvoriacich sa pri výrobe nylonu-6 (organické zlúčeniny) pre životné potreby. Zistili tri rôzne enzýmy využívané na trávenie. Tie boli iné než enzýmy, (či iné látky) využívané baktériami na trávenie, (či typu Flavobacterium alebo inými). Trávili len nylon, na iné látky nemali vplyv. Susumu Ohno vysvetľoval tieto enzýmy duplikáciou a mutáciou baktériového génu, ale bolo to vyvrátené. Iné baktérie boli „naučené“ tráviť „nylon“ tým, že nemali iné látky pre svoj život (v laboratóriu) len nylon (P.a.), ale vznikli tam na to iné enzýmy, než tie, čo má Flavobacterium. Gén vytvárajúci tieto enzýmy bolo možné cez plazmid preniesť aj na iné baktérie (E. coli).
Campugnan
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ruský pamätník
Ruský pamätník môže byť:
Sorbus
Sorbus (lat.) môže byť v botanike:
Prvý evanjelický kostol (Sofia)
Prvý evanjelický kostol, prípadne Prvý evanjelický kongregačný kostol , alebo len Evanjelický kostol , je evanjelický kostol z konca 19. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Sofia v oblasti Sofia v západnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka miestneho významu. Kostol je hlavným kostolom Únie evanjelických kongregačných cirkví v Bulharsku, ktorá vznikla v roku 1888.
Dejiny
Počiatky evanjelickej cirkvi v Sofii siahajú do roku 1864. Prvú sofijskú evanjelickú farnosť vtedy založili dvaja synovia pravoslávneho popa Todora, Georgi a Michail spolu so svojimi manželkami a deťmi, potom čo prijali myšlienky protestantských misionárov, ktorí do Sofie kázať o evanjelickej cirkvi v rokoch 18621863.
Pozemok na výstavbu chrámu bol sofijskou evanjelickou farnosťou zakúpený na konci 80. rokov 19. storočia. Výstavba chrámu sa začala v roku 1888 a trvala jedenásť mesiacov. Ukončená bola v septembri 1889. Kostol bol vysvätený 17. septembra 1889.
Budova bola poškodená počas anglo-amerického bombardovania Sofie  10. januára 1944. Po skončení druhej svetovej vojny bola reštaurovaná v pôvodnom vzhľade.
V roku 1976 bol budove pridelený štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika
Kostol je jednoloďová budova s jednou vežou, ktorá sa nachádza nad vchodom do budovy. Postavený bol v neorománskom slohu. Autorom projektu bol architekt Václav Krásný.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Dátum zapísania do zoznamu kultúrnych pamiatok: 21. mája 1976
Dôvod ochrany: architektonicko-staviteľská a umelecká hodnota budovy
Canéjan
Canéjan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dunningov-Krugerov efekt
alt=Grafické znázornenie Dunning-Krugerovho efektu|náhľad|Dunningov-Krugerov efekt Dunningov-Krugerov efekt je typ poznávacej chyby, na základe ktorej menej kvalifikované osoby či osoby s nízkymi schopnosťami a kompetenciami v danej oblasti výrazne nadhodnocujú svoje schopnosti a výkon v porovnaní s ostatnými. Takíto jedinci majú väčšie ťažkosti rozpoznať svoje reálne schopnosti, čo je spôsobené hlavne nedostatkom ich metakognitívnych schopností. Naopak kvalifikovaní ľudia podhodnocujú svoje schopnosti a preceňujú silu ostatných. Tento jav objavili v roku 1999 David Dunning a Justin Kruger.
Hypotéza
Hypotéza o preceňovaní síl u slabších ľudí bola testovaná sériou experimentov, ktoré J. Kruger spolu s D. Dunningom vykonali v roku 1999 na Cornell University. Zamerali sa na 3 oblasti - humor, logické uvažovanie a gramatiku. Ich hypotéza bola nasledovná.
Neschopní ľudia:
Séria experimentov potvrdila danú hypotézu.
Opis efektu
Osoby s podpriemernými kompetenciami svoj výkon výrazne preceňujú, naopak ľudia s nadpriemernými schopnosťami svoj výkon mierne podceňujú. V prípade, že dostanú skúmané osoby k dispozícii výsledky ostatných a majú znova ohodnotiť svoj dosiahnutý výkon, podpriemerní ľudia svoj výsledok nezmenia. Nadpriemerní naopak svoj odhad upravia tak, že je výrazne bližší ku skutočnosti. Dokážu vhodnejšie ohodnotiť svoje výsledky, no preceňujú schopnosti ostatných ľudí.
Ide o uzavretý kruh: Tým, že máme málo vedomostí z danej oblasti, nedokážeme reálne vidieť svoje nedostatky a zhodnotiť svoje zručnosti v danej problematike. No odborníci majú dostatok skúseností a vedia, čo všetko ešte nevedia, a tým sa podceňujú.
Ivan Mozoláni
Životopis
Narodil sa v Dolných Rykynčiciach (dnes Rykynčice). Cestu k divadlu mu ukázala jeho matka, divadelná vlásenkarka. Prvé skúsenosti nadobudol počas povinnej vojenskej služby. Od roku 1960 pracoval v KBD v Banskej Bystrici (dnes Bábkové divadlo na rázcestí).
Debutoval v hre „Šuki a Muki“ 10. decembra 1960 ako bábkovodič v dvoj-roli vodenia bábok (šašo a duch vôd). Po narodení prvej dcéry pracoval v Divadle Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene. V septembri 1962 stvárnil postavu „krpatého“ v komédii Pán Puntila a jeho sluha Matti. Práve odtiaľ pochádza jeho prezývka „krpáň“. V hre Friedriecha Schillera, Maria Stuartova stvárnil postavu O´Kelly.
V rokoch 1973 – 1981 bol členom Bábkového divadla Košice. Na svoje konto si pripísal viac ako tridsať inscenácií pre deti napr. Krása nevídaná (cár), Perníkový princ (medovníkový princ), Johanes doktor Faust (čert Nehnevajsa). V rokoch 1982 – 1995 bol členom divadla Jonáša Záborského v Prešove a účinkoval v mnohých divadelných hrách. Stvárnil postavu Martina (Ťapákovci, B. S Timrava). V dráme Meno pre Michala, ktorá je sondou do pohnutej psychiky ľudí postihnutých vojnou, si Mozoláni zahral postavu Alberta.
Mozoláni hral sporadicky aj v klasickom filme.
Cantenac
Cantenac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol svätého Imricha
Kostol svätého Imricha môže byť:
The Cars
The Cars bola americká rocková skupina, ktorá vznikla z new wave scény koncom 70. rokov. Skupina vznikla v Bostone v roku 1976 v zložení Ric Ocasek (spevák, skladateľ, rytmický gitarista), Benjamin Orr (spevák, basgitarista), Elliot Easton (sólový gitarista), Greg Hawkes (klávesista) a David Robinson (bubeník).
Najúspešnejšou skladbou skupiny je „Drive“ z ich piateho štúdiového albumu Heartbeat City. Skladba získala výraznú pozornosť, hlavne vďaka jej použitiu vo videoklipe o hladomore v Etiópii 1984 – 1985, ktorý vytvorila Canadian Broadcasting Corporation a uviedol ho David Bowie na koncerte Live Aid na Wembley Stadium v Londýne.
V apríli 2018 bola kapela pridaná do Rockenrollovej siene slávy, kde počas ceremoniálu mala kapela vystúpenie. Bolo to posledné vystúpenie s Ricom Ocaskom, ktorý v septembri 2019 zomrel na následky ochorenia srdca.
Hudobný štýl
Hudba skupiny The Cars sa pohybuje medzi žánrami rock a pop, vrátane žánrov new wave, pop rock, protopunk, garage rock či bubblegum pop. Medzi ďalšie štýly v skladbách patrí rockabilly (v skladbe „My Best Friend’s Girl“). Hudobný kritik Robert Palmer z denníkov The New York Times a Rolling Stone popísal hudbu skupiny The Cars ako: "skupina mala pár dôležitých, ale rozdielnych trendov-punkový minimalizmus, labyrintový syntetizátor a gitarové textúry art rocku, oživenie rocabilly 50. rokov a melodická hutnosť power popu-čo spojili do osobitej a pôsobivej zmesi." Skupina má tiež hard rockovo zamerané skladby, ako „You’re All I’ve Got Tonight“.
Členovia
Bývalí
Časová os
Jablunkovský incident
thumb|Pohľad na [[Jablunkovský priesmyk z úpätia Gírovej]] Jablunkovský incident bol nemecko-poľský ozbrojený stret v Mostoch u Jablunkova, na Košicko-bohumínskej železnici, ktorý sa odohral v predvečer druhej svetovej vojny v noci z 25. na 26. augusta 1939.
Rámec udalostí
V roku 1938 využilo Poľsko Mníchovskej dohody a vynútilo si v Československu odstúpenie východnej časti československého Tešínska s priľahlým pruhom Čadčianska. Na poľskom území sa tak ocitla celá česká časť strategickej Košicko-bohumínskej železnice: Bohumín, Český Těšín, Třinec, Jablunkov aj Mosty u Jablunkova.
Približne päťsto metrov od nádražia v Mostoch u Jablunkova v smere ku slovenským hraniciam v Jablunkovskom priesmyku prechádza železničná trať dvoma súbežnými tunelmi. Tieto tunely boli poľským vojskom zamínované a strážené vojakmi poľského 4. pluku horských strelcov.
Nemecký útok na Poľsko bol plánovaný už od apríla 1939 s tým, že prebehne nad ránom v sobotu 26. augusta 1939. Na tento okamih plánoval poručík Abwehru z Vroclavu Hans Albert Herzner prepadnutie nádražia v Mostoch u Jablunkova a oboch tunelov s cieľom zabrániť ich zničeniu Poliakmi. Oddiel pod jeho vedením tvorili pronemeckí bojovníci z Jablunkova (z tzv. „Bojovej organizácie Jablunkov“ – ), cvičení v blízkej Čadci, na území vtedajšieho Slovenského štátu.
Priebeh
Podľa nemeckých zdrojov diverzný oddiel v priesmyku zajal a odzbrojil 800 poľských vojakov a pripravoval sa zajať jednotku ďalších 1200 poľských vojakov, ktorí prišli vo vlaku do Mostov a netušili, že nádražie je obsadené nemeckými diverzantmi, a stiahol sa z rozkazu nemeckého velenia na Slovensko. Podľa poľských zdrojov sa útočníkom naopak tunely obsadiť nepodarilo a z nádražia v Mostoch boli za niekoľko hodín poľskými vojakmi vytlačení.
Nemecká armáda sa musela Poľsku za incident oficiálne ospravedlniť.
Druhá svetová vojna
Poľská obranná vojna sa začala ráno 1. septembra 1939. Nemecké vojská sa už nesnažili zabrániť zničeniu železničných tunelov v Mostoch a Poliaci ich vyhodili do povetria. Už prvý deň druhej svetovej vojny poľské vojská ustúpili zo zabranej časti českého Tešínska.
Cantois
Cantois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ruský pamätník (Sofia)
Ruský pamätník je pamätník venovaný ruskému osloboditeľskému vojsku nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Sofia v juhozápadnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu.
Ruský pamätník je prvý pamätník postavený v Sofii po oslobodení Bulharska v roku 1878. Pamätník je venovaný víťazstvu vojsk ruského cára Alexandra II. v rusko-tureckej osloboditeľskej vojne, ako aj cárovi samotnému a vojakom padlým v tomto konflikte.
Poloha
Pamätník sa nachádza v centrálnej časti mesta Sofia v rajóne Krasno Selo na námestí „Ruski pametnik“ (, doslova námestie Ruský pamätník).
Miesto sa v čase výstavby nachádzalo mimo hraníc Sofie a bolo miestom kadiaľ   22. decembra 1877  ustupovali osmanské vojská pod vedením Osmana Nuriho pašu z mesta pred ruskými voskami.
Dejiny
Pamätník bol postavený v roku 1882. Stavba bola financovaná z darov, ktorými prispeli ľudia z Ruska a celková cena výstavby dosiahla 25 000 bulharských zlatých levov. Slávnostné odhalenie pamätníku sa uskutočnilo 29. júna 1882. Pamätník odhalil bulharský knieža Alexander I. Battenberg.
V priebehu druhej svetovej vojny v roku 1944 bol pamätník poškodený v dôsledku bombardovania Sofie, pričom následne bol reštaurovaný. V roku 1955 pamätník získal štatút kultúrnej pamiatky národného významu. V roku 2015 prebehla reštaurácia pamätníku ako aj jeho okolia.
Charakteristika
Nie je jasné kto je autorom projektu pamätníku, s najväčšou pravdepodobnosťou však išlo jedného z dvoch ruských architektov ktorými sú  Vokar   (ktorý je autorom väčšiny ruských pamätníkov v Bulharsku) a Vladimir Josifovič Sherwood.
Pamätník je vo forme vo vrchnej časti skoseného obelisku   na podstavci tvorenom tromi schodmi. Celková výška pamätníku dosahuje desať metrov. Výzdobu predstavujú reliéfy ruského štátneho erbu a vojenského kríža svätého Juraja, ako aj dve pamätné dosky s nápismy v ruštine.
Pamätník je postavený z pieskovca, pamätné dosky sú mramorové.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Dátum zapísania do zoznamu kultúrnych pamiatok: 1955, štatút obnovený aj v roku 1988
Dôvod ochrany: architektonicko-staviteľská, historická a pamätná hodnota stavby
Gašpar Fejérpataky-Belopotocký
Životopis
Pochádzal zo šľachtického rodu Fejérpataky (pôvodne Belopotoczky) s predikátom z Liptovských Kľačian. Po dvojročnom štúdiu v Kežmarku sa začal venovať knihárstvu. V období medzi rokmi 1807 – 1815 pôsobil v Levoči, v Košiciach, v Lučenci, v Pešti a vo Viedni. V roku 1821 sa usadil v Liptovskom Mikuláši – tu pôsobil ako knihár a kníhkupec. Sám sa vzdelával a zaradil sa do popredia v národnom hnutí. V roku 1823 zriadil Gašpar na šírenie osvety Slovenskú požičovaciu bibliotéku, ktorá bola vzorom pre iné slovenské mestá. Fejérpataky-Belopotocký bol priekopníkom v ochotníckom divadelníctve a v roku 1830 založil prvé obrodenské ochotnícke divadlo, ktoré sa uviedlo hrou Kocúrkovo od Jána Chalupku. Toto divadlo vytvorilo pevnú tradíciu slovenského ochotníctva. Vďaka vybudovanej siete komisionárov kolportoval české a slovenské knihy a časopisy, do ktorých prispieval informáciami o slovenskom živote. Prostredníctvom písomných a osobných známosti s českými vlastencami posielal do Prahy nadaných mladých ľudí naučiť sa remeslu alebo študovať – medzi nimi boli napríklad Jozef Božetech Klemens, Peter Michal Bohúň, František Miroboh Belopotocký a Ján Drahotín Makovický. Každý rok vydával kalendár Nový i starý vlastenský kalendář, ktorý slúžil na vzdelávanie aj nižších vrstiev. Kalendár vychádzal v rokoch 1830 až 1853 a od roku 1842 ku nemu pripojil prílohu Slovenský pozorník. Fejérpataky-Belopotocký bol jedným z prvých ľudí, ktorí zakladali nedeľné školy a spolky miernosti. Zúčastňoval sa na rôznych národných podujatiach ako bola napríklad záchrana bratislavskej katedry, Slovenský prestolný prosbopis z roku 1842 a spolok Tatrín. Finančnou hotovosťou vo výške 4 000 zlatých podporil vydávanie Štúrových Slovenských národných novín, hoci nepodporoval jeho slovenčinu, ale bibličtinu. Dlhé roky sa usiloval a vybudovanie tlačiarne, čo sa mu nakoniec nepodarilo. Po revolúcii pôsobil krátky čas v štátnych službách ako stoličný úradník a v rokoch 1857 až 1861 ako pisár u advokáta v Námestove. Po skončení štátnej služby sa vrátil do Liptovského Mikuláša a v ňom dožil utiahnutý – 18. mája 1874 tu zomrel.
William-Adolphe Bouguereau
William-Adolphe Bouguereau (* 30. november 1825, La Rochelle, Francúzsko – † 19. august 1905, La Rochelle) bol francúzsky maliar akademizmu. V svojej dobe bol slávny, ale dnes je jeho popularita zatienená dielami impresionistov.
Gašpar Fejérpataky-Belopotocký
Ocenenie
Od roku 1954 sa na jeho počesť usporadúva Belopotockého Mikuláš – prehliadka ochotníckych divadelných súborov, na ktorom získava najlepší súbor pamätnú medailu Gašpara Fejérpatakyho-Belopotockého.
William-Adolphe Bouguereau
Životopis
Narodil sa v rodine obchodníka s vínom a obilím. Už od malička sa zaujímal o umenie, ale jeho otec chcel, aby sa venoval obchodu. Vďaka podpore svojej matky a strýka sa však Bouguereau mohol venovať umeniu a študovať na École des Beaux-Arts v Paríži u Francoise-Édouarda Picota. V roku 1850 získal Prix de Rome. Počas 60. rokov 19. storočia namaľoval veľa mytologických a žánrových scén. V roku 1876 sa stal členom Akadémie. V roku 1888 sa stal profesorom na Juliánovej akadémii v Paríži. Keď mal 74 rokov, oženil sa so svojou najslávnejšou študentkou Elisabeth Gardnerovou.
Karína Kapúr
Karína Kapúr (* 21. september 1980, Bombaj, India) je indická filmová herečka. Pochádza z hereckej rodiny. Je vydatá za herca Saifa Ali Khana. Študovala na Welham Girl's Boarding School.
Fík
Fík môže byť:
Polar Satellite Launch Vehicle
right|thumb|80px|Raketa PSLV Polar Satellite Launch Vehicle (hindsky: ध्रुवीय उपग्रह प्रक्षेपण यान), viac známa pod skratkou PSLV, je indická nosná raketa prevádzkovaná Indickou kozmickou agentúrou (ISRO). Už z názvu vyplýva, že raketa je primárne využívaná na vypúšťanie stredne ťažkých satelitov na polárne obežné dráhy, používa sa však aj na vypúšťanie ľahkých satelitov na geostacionárne dráhy.
Prvý štart rakety PSLV sa z kozmodrómu Šríharikota uskutočnil 20. septembra 1993, kvôli chybe riadiaceho programu sa však skončil neúspechom a raketa sa zrútila do Bengálskeho zálivu. K prvému úspešnému štartu došlo 15. októbra 1994 a raketa PSLV pri ňom vypustila 800 kilogramový satelit IRS P2. Odvtedy až dodnes (február 2012) úplný neúspech raketa nezaznamenala (iba raz pri štarte z 29. septembra 1997 nedosiahla plánovanú orbitu) a je tak najúspešnejším nosičom indickej kozmonautiky. K prvému štartu verzie PSLV-CA došlo 23. apríla 2007 a prvá verzia PSLV-XL vypustila 22. októbra 2008 prvú indickú mesačnú sondu Čandraján-1.
Figovník obyčajný
thumb|Rastlina s figami thumb|Figa (sykónium) thumb|Rozrezaná figa
Figovník obyčajný (iné názvy: mimo taxonómie: figovník, hovorovo: figa , zastarano: fík  ; lat. Ficus carica) je kultúrna rastlina (strom alebo ker) z rodu figovník (Ficus). Jej zložený plod sa nazýva figa.
Rozšírenie
Figovník obyčajný je veľmi stará kultúrna rastlina. Často splanieva. Pôvodom je zo Stredného východu a západnej Ázie, ale už od staroveku sa kultivuje a dnes sa pestuje po celom svete ako okrasná rastlina a ovocný strom. Na lokálnych miestach v Ázii a Severnej Amerike sa stal naturalizovaným druhom. Dnes ju nájdeme zdomácnenú v páse území od západného  Stredozemia  po  severovýchodnú  Indiu. Pestuje sa niekoľko storočí aj na Slovensku v teplých oblastiach vo vinohradoch alebo na rôznych chránených miestach, ale jej pestovanie u nás nie je rentabilné a figovník často vymŕza.
Charakteristika
Figovník obyčajný je opadavý strom alebo ker, vysoký obyčajne do 10 m, maximálne 15 m. Listy sú jednoduché troj- alebo päťlaločnaté, dlhé 10 až 30 cm. Borka je svetlosivà, neskôr hnedosivá, rozpraskaná. Niektoré zdroje uvádzajú, že ide o jednodomú rastlinu, iné, že ide o dvojdomú rastlinu. O plode pozri nižšie.
V rámci druhu existuje veľká variabilita a druh má tisíce kultivarov.
Miazga a nezrelé ovocie sú jedovaté. Miazga dráždi oči.
Plod (figa)
Figovník obyčajný má - podobne ako ďalšie figovníky - zložený plod, presnejšie súplodie, ešte presnejšie: súplodie typu sykónium (pričom ako sykónium mnohé zdroje označujú len alebo aj súkvetie, ktoré súplodiu predchádza). Toto súplodie (prípadne aj súkvetie) sa nazýva aj figa, pričom v užšom zmysle pojem figa nezahŕňa nejedlé figy, nazývané kaprifigy či kozie figy (t.j. taxón Ficus carica sylvestris).
Sykónium je dužinatá banka obsahujúca na vnútornej stene svojej vnútornej dutiny najprv veľa kvetov, neskôr veľa plodov. Sykónium má hruškovitý s malým otvorom na špičke, ktorý umožňuje prístup opeľovačov ku kvetom.
Z fíg sa robia džúsy, kompóty, marmelády, vína, likéry, perníky a cukrovinky; upražené tvoria zložku kávovín; inokedy sa sušia a kandizujú. Čestvé obsahujú 20 % cukrov, sušené až do 75 % cukrov. Používajú sa ako preháňadlo, močopudný prostriedok, na liečbu chudokrvnosti, obličkových kameňov, ochorení srdca a ciev. Rozvarené sa používajú na kloktanie pri bolestiach hrdla, pri kašli, bolestiach pľúc, ochorení hlasiviek, pri opuchoch a pod.
Priemerný obsah látok a minerálov
(*) Pravdepodobne chybný údaj, skutočnosti zodpovedá skôr hodnota 83,6% vody
Capian
Capian je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chvojnov (prírodná rezervácia)
Ochrana
Dôvodom ochrany sú cenné lúčne, rašeliniskové a mokraďové spoločenstvá
PureOS
PureOS je distribúcia operačného systému GNU/ Linux zameraná na súkromie a bezpečnosť, je založená na linuxovej distribúcii Debian a využíva desktopové prostredie GNOME. PureOS je udržiavaný spoločnosťou Purism ktorá ho využíva vo svojich vlastných notebookoch a smartfónoch Librem.
PureOS je navrhnutý tak, aby obsahoval iba slobodný softvér s otvoreným zdrojovým kódom (FOSS/FLOSS) a vďaka tomu je aj zahrnutý v zozname slobodných distribúcií GNU/Linux, ktorý vydala Nadácia slobodného softvéru.
PureOS využíva na ochranu súkromia napríklad vlastný webový prehliadač PureBrowser, ide o variantu Firefoxu, upravenú pre ochranu súkromia. Ako hlavný internetový vyhľadávač využíva DuckDuckGo. [[Súbor:Phosh,_the_GNOME_mobile_shell,_developed_by_Purism_and_GNOME_(2018-05).jpg|náhľad|Mobilné rozhranie mobilných telefónov PureOS, Phosh]]
Zooey Deschanelová
Zooey Claire Deschanelová (* 17. január 1980, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka a speváčka-skladateľka.
V roku 2001 na chvíľu účinkovala v džezovej kabaretnej skupine If All the Stars Were Pretty Babies, popri herečke Samanthe Sheltonovej. Popri spievaní, vie hrať na klávesy, perkusie, bendžo a ukulele.
V roku 2008 spolu s M. Wardom pod názvom She & Him, vyšiel ich debutový album Volume One. Nasledovne vydali svoje ďalšie albumy: Volume Two (2010), A Very She & Him Christmas (2011), Volume 3 (2013) a Classics (2014). Tiež obdržala nomináciu na Cenu Grammy za najlepšiu pôvodnú pieseň pre film, televíziu alebo iné vizuálne médiá s piesňou „So Long“, ktorá sa objavila na soundtracku k filmu Winnie the Pooh (2011).
Deschanelová je tiež spolu-zakladateľka webovej stránky HelloGiggles, ktorej vlastníkom sa v roku 2015 stala spoločnosť Time, Inc.
She & Him
Štúdiové albumy
Soundtracky
Spoločné operačné veliteľstvo Ozbrojených síl Slovenskej republiky
Veliteľstvo vzniklo 1. apríla 2021 v posádke Banská Bystrica. Veliteľom je genmjr. Ing. Martin Michalko.
Úlohy
Základnou úlohou veliteľstva „bude na operačnej úrovni velenia plánovať a riadiť všetky operácie v rámci domáceho krízového manažmentu, pričom podieľať sa bude aj na podpore medzinárodných operácií a plnení medzinárodných záväzkov“. Bude veliť prípadným operáciam na obranu zvrchovanosti Slovenska. Je jedným zo štyroch veliteľstiev Ozbrojených síl (ďalšie sú veliteľstvá Pozemných síl, Vzdušných síl a Síl pre špeciálne operácie). Minister obrany Jaroslav Naď (OĽaNO) o novovzniknutom veliteľstve povedal: „Vznik Spoločného operačného veliteľstva je významným míľnikom pre naše ozbrojené sily, pretože jeho vytvorením sa oblasť operačného velenia presunula takpovediac pod jednu strechu, čím sa celý proces plánovania a riadenia výrazne zefektívni.“
Mottom veliteľstva je: „Jednota, česť, statočnosť“ (po latinsky „Unitas, honor, fortitudo“ a po anglicky „Unity, honor, bravery”). Na veliteľstve by malo pôsobiť približne 200 vojakov a civilistov.
Dejiny
Podľa hovorkyne Ministerstva vnútra, Martiny Kovaľ Kakaščíkovej, Veliteľstvo vzniklo „na základe záverov z komplexných štábnych nácvikov, skupinových cvičení, ako aj civilno-vojenskej operácie Spoločná zodpovednosť“. Táto operácia mala svoje Spoločné operačné veliteľstvo. Spoločné operačné veliteľstvo riadilo celoplošné testovanie na COVID 19 a neskôr 18 mobilných odberových jednotiek.
8. apríla 2021 veliteľstvo navštívili minister obrany Jaroslav Naď (OĽaNO) a štátny tajomník Ministerstva obrany Marian Majer.
Plnú operačnú spôsobilosť malo dosiahnuť 24. septembra 2021. Tento cieľ bol naplnený.
Caplong
Caplong je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná stanica Radvaň
Železničná stanica Radvaň je železničná stanica v banskobystrickej mestskej časti Radvaň. Leží na trati 170 Zvolen – Vrútky. Je elektrifikovaná 25 kV striedavého prúdu.
Doprava
Na stanici sú dve dopravné, dve manipulačné koľaje a dve vlečky. Nástupištia sú dve. Stanica má pokladňu ZSSK.
Vetvárska ulica (Bratislava)
Vetvárska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Podunajské Biskupice. Križuje sa spolu s 9 ulicami: Učiteľská, Odeská, Staromlynská, Biskupická, Padlých hrdinov, Amurská, Krajinská, Mramorová a Šamorínska. Ulica je rovnobežná s Požiarnickou ulicou.