cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vulcano
História
Jediným väčším impulzom v rozvoji ostrova bol príchod Jamesa Stevensona v čase keď skočila vláda Bourbonovcov (1860). Tento Angličan kúpil severnú časť ostrova, postavil si vilu, nechal vysadiť vínnu révu, znovu otvoril bane na síru a nechal postaviť cestu na druhú stranu ostrova. Všetko sa skončilo keď v roku 1888 začali zatiaľ posledné veľké erupcie. Stevenson rozpredal majetok miestnym obyvateľom a na ostrov sa už nikdy nevrátil. Jeho vilu, Angličanov hrad ako sa dnes nazýva, je možné nájsť v Porto di Levante.
Carlo Maderno
thumb|Priečelie baziliky sv. Petra, [[Rím, Taliansko]] thumb|Priečelie kostola Santa Susanna, [[Rím, Taliansko]] Carlo Maderno (* 1556, Capolago, Taliansko – † 30. január 1629, Rím, Taliansko) bol taliansko-švajčiarsky (niekedy uvádzaný ako lombardský) architekt, ktorý je považovaný za jedného zo zakladateľov barokovej architektúry. Jeho priečelia kostolov Santa Susanna, Bazilika svätého Petra a Sant'Andrea della Valle boli kľúčovo dôležité pre vývoj talianskeho baroka.
Vulcano
Geografia
thumb|left|Prístav na ostrove. Vstupnou bránou na ostrov je prístav Porto di Levante na severnom pobreží. Tu sa sústreďuje väčšina domorodého aj turistického života. Nachádzajú sa tu dve najväčšie pláže, reštaurácie, obchody a požičovne motocyklov. Prístavu dominujú dve obrovské skaliská a miestnou atrakciu je sírne jazierko. Južne od mestečka leží Grand Cratere – veľký kráter, v najvyššom bode 391 metrov vysoký kužeľ stále aktívnej sopky. Centrálnu časť ostrova tvorí náhorná plošina Vulcano Piano (v nadmorskej výške 300 až 400 metrov), ktorá je lemovaná prstencom vrcholov pričom najvyšší Monte Aria má výšku 500 metrov. Pod strmými svahmi južného pobrežia sa nachádza bývala rybárska osada Gelso. Na sever od Porto di Levante vybieha do mora polostrov Vulcanello, ktorému dominuje sopečný kužeľ s troma krátermi, v najvyššom bode vysoký 123 metrov.
Carlo Maderno
Život a dielo
Maderno začal svoju kariéru v mramorových lomoch. V roku 1588 sa so svojimi štyrmi bratmi presťahoval do Ríma, kde sa stali spolupracovníkmi svojho strýka Domenica Fontanu. Spočiatku pracoval ako tesár mramoru. Jeho prvým samostatným dielom bola v roku 1596 úplne suverénne a vyzreté priečelie pre kostol Santa Susanna (1597 - 1603); bolo to jedno z prvých barokových priečelí, rušiace manieristické zvyklosti. Stavba má dynamický rytmus stĺpov a pilastrov s vystupujúcou centrálnou loďou.
Vulcano
Geológia
thumb|left|Grand Cratere s aktívnymi [[fumarolami.]] Vek Vulcana sa odhaduje približne na 150 000 rokov a vyvinul sa v šiestich etapách. V historickej dobe boli aktívne centrá Fossa a Vulcanello.
Carlo Maderno
Život a dielo
Priečelie kostola Santa Susanna vzbudilo pozornosť pápeža Pavla V., ktorý Maderna v roku 1603 vymenoval za hlavného architekta baziliky sv. Petra. Maderno bol poverený zmenou Michelangelových plánov baziliky a dodaním návrhov pre rozšírenú loď s palácovým priečelím. Priečelie, dokončené v roku 1612, je postavené s balkónom (pre pápežské žehnanie) nad centrálnou bránou. Toto ďalšie rozšírenie baziliky (ktorá z Michelangelovho pôdorysu gréckeho kríža prešla na súčasný latinský kríž) býva kritizované, pretože prekáža pohľadu na dóm z námestia, často ignorujúce fakt, že prístupová cesta bola postavená v modernej dobe. Maderno nemal pri návrhu tejto stavby toľko voľnosti ako u ostatných projektov.
Vulcano
Geológia
Troskový kužeľ Fossa bol miestom poslednej erupcie sopky, ktorá sa odohrala v 19. storočí (2. augusta 1888 – 22. marca 1890). V roku 1985 sa v kráteri Gran Cratere zvýšila emisia plynov z fumarol, ale v roku 1995 sa opäť vrátila do normálu bez následnej erupcie. Tento jav viedol k obnoveniu monitorovania činnosti sopky, nakoľko väčšina erupcií Fossy bola klasifikovaná ako explozívne a produkujúce množstvo pyroklastík a popola. Možná erupcia v budúcnosti by s veľkou pravdepodobnosťou mala rovnaký priebeh, čo by ohrozilo obyvateľstvo ostrova, nakoľko sídla sa nachádzajú v blízkosti posledne aktívnych centier.
Vulcanello je zasa najmladšia vulkanická stavba na ostrove. Svoju činnosť začal ešte v 2. storočí pred Kr., keď sa vynoril z mora pri severných brehoch Vulcana ako samostatný ostrov. Ako šiel čas, lávové prúdy vytekajúce z krátera Vulcanella postupne vypĺňali úžinu medzi Vulcanellom a Vulcanom, až približne v roku 1550 spojili ostrovček s hlavným ostrovom šijou.
Carlo Maderno
Život a dielo
Medzi jeho ďalšie práce patria rímske kostoly Gesù e Maria, San Giacomo degli Incurabili a San Giovanni dei Fiorentini (kde je pochovaný). Pracoval tiež v Kvirinálskom paláci, pápežskom paláci v Castel Gandolfo a paláci Barberini. Podieľal sa tiež na návrhoch pre kaplnku sv. Vavrinca v kostole San Paolo fuori le Mura a kaplnku Caetani v kostole Santa Pudenziana.
Kalište
Kalište je zaniknutá obec v okrese Banská Bystrica. Národná kultúrna pamiatka, pamätné miesto Slovenského národného povstania.
Dejiny
Roku 1940 mala 209 obyvateľov. Počas Slovenského národného povstania sa obec stala jedným z centier takzvanej Partizánskej republiky v Nízkych Tatrách. Za pomoc partizánom nacisti obec 18. marca 1945 prepadli a zavraždili 13 obyvateľov. Vypálili 42 domov aj s hospodárskymi budovami. Po oslobodení Slovenska obyvateľov obce presídlili do Banskej Bystrice, do časti Fončorda, kde pre nich boli vybudované domy na ulici Nové Kalište.
Kataster obce je od roku 1945 súčasťou obce Baláže. V dvoch zrekonštruovaných domoch sú od roku 1962 umiestnené expozície a pamätné izby. Od roku 1963 je priestor obce vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku. V období normalizácie bol do Kališťa prenesený bronzový monument Obete varujú z objektu pamätníka SNP v Banskej Bystrici. Keďže jeho autor Jozef Jankovič zaujal protinormalizačné postoje, komunistický režim rozhodol o jeho prenesení na odľahlé miesto akým je Kalište. Tento monument sa stal symbolom vyrovnávania sa slovenskej spoločnosti s vlastnou minulosťou. V posledných rokoch bol ničený organizovanými skupinami, ako lacný zdroj zberového materiálu - bronzu. Aj preto jeho návrat do Banskej Bystrice bol veľkým zadosťučinením.
Drakensang Online
Drakensang Online je fantasy MMORPG hra od nemeckej vývojárskej firmy Bigpoint. Drakensang Online je hra ktorá sa dá stiahnúť. Hra vyšla 19. novembra 2011.
Princíp hry
Na začiatku hry si každý hráč vytvorí postavu, za ktorú bude hrať, pričom si vyberá zo štyroch rôznych tried postáv (Rytier Draka, Lovec, Čarodejník Kruhu a Paromechanikus). Po vybraní triedy sa hráč pohybuje vo voľnom svete, kde môže plniť úlohy (questy), prechádzať dungeony alebo len zabíjať monštrá. Všetky tieto veci môže hráč robiť sám, alebo s ostatnými hráčmi (Bigpoint hru sústreďuje na skupinovú spoluprácu, takže sólovanie bude znemožnené (stále je možné ale je o niečo ťažšie kvôli skupinovým bodom ktoré zjednodušujú hranie). Pozn. patch 209). Je tu tiež možnosť bojovať s inými hráčmi v PvP móde alebo v zápasoch (1vs1, 5vs5). Hráč začína od úrovne 1 až do úrovne 100 pritom aby sa dostal ďalej potrebuje plniť questy (do ďalších oblastí nie sú potrebné na priebeh hry ale hlavne na dej), v hre má aj body za ktoré sa môže vylepšovať. V hre je stále čo robiť napr. kombinovať predmety aby ich zlepšil, ťažiť rudy aby si mohol vytvárať rôzne nápoje, podstaty a pod.
Postavy v hre
V hre sú na výber 4 postavy. Hráč môže mať v hre akékoľvek 4 postavy z týchto:
Lesný bežec
Lesní bežci Dracanie sú známi svojim smrtiacim inštinktom. Z diaľky oslabia nepriateľa presne mierenými šípmi, aby ich potom dorazili v súboji nablízko svojimi čepeľovými lukmi.
Paromechanikus
Paromechanikovia sú preslávení svojim kutilským umom. Ich vynálezy, ako napríklad palebné zbrane a raketové ruksaky, z nich robia obávaných a nevyspytateľných protivníkov.
Rytier Draka
Rytieri rádu draka patria k najobávanejším bojovníkom Dracanie. Dračia krv kolujúca v ich žilách im dáva nadprirodzené schopnosti, ktoré v nepriateľoch vzbudzujú panickú hrôzu.
Čarodejník Kruhu
Čarodejníci kruhu dokážu prostredníctvom svojej vycvičenej mysle ovládať živelné sily ohňa, ľadu a blesku, vďaka čomu dokážu v radoch nepriateľov spôsobiť zmätok a skazu.
Zoznam prvočísel
Tento článok obsahuje zoznam prvých 1 030 prvočísel. V súčasnosti je známych 51 Mersennových prvočísel. Zatiaľ najväčšie známe Mersennovo prvočíslo má viac ako 24 miliónov cifier a bolo objavené v decembri roku 2018. (Prvočísel je nekonečne veľa)
Drakensang Online
Monštrá
Monštier v hre Drakensang online je je naozaj požehnane veľa, tu je uvedených niekoľko z nich, avšak plno ďalších ich je skryto v temnote:
Čarodejnice, tvor z bažín, dračie mláďatá, okultisti Nefertari, zombie, ľadoví prisluhovači, koreňové bytosti, kostry, goblini, trolovia, Heredur, Khalys, Dragan...
Všetko čo si len vieš predstaviť okrem obrovských lietajúcich príšer.
Eventy
V hre Dso (Drakensang Online) je tiež mnoho eventov, niektoré sú častejšie, a niektoré zas príležitostné.
Patria medzi ne: a iné
Chriašť bodkovaný
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 70 - 150. Veľkosť populácie má mierny pokles od 20 - 50%. Veľkosť územia na ktorom sa vyskytuje je stabilná, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 V - zraniteľný. V roku 1998 LR:lc, LR - menej ohrozený druh, lc - najmenej ohrozený taxón. V roku 2001 LR - menej ohrozený. V roku 2014 NT* D1 - takmer ohrozený. Európsky ochranársky status SPEC4 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Střítež (okres Jihlava)
Střítež je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 405 obyvateľov, z toho 218 mužov a 187 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,3 roka (muži 35,6 roka, ženy 41,4 roka).
Ivo Lapenna
Je autorom významných esperantských diel: Retoriko, všetko o umení rečníckom, Aktualj problemoj de la nuntempat internacia lingvo, La internacia lingvo, Elektitaj paroladoj, z najväčšej časti slávnostné prejavy pri začatí svetových zjazdov esperanta, dielo historické, literárne a didaktické. Z poslednej doby je to dielo Esperanto en perspektivo. Lapenna dosiahol prijatie UEA do UNESCO prijatím slávnej rezolúcie v prospech esperanta na valnom zhromaždení UNESCO v decembri roku 1954 v Montevideu. Založil pri UEA Ústredie pre bádanie a dokumentáciu [CED], zaviedol rečnícke súťaže a dosiahol pre esperantské hnutie vysokú prestíž. Jeho sloh je obdivuhodný, jasný, bohatý, je rečníkom svetovej povesti.
Usulután (sopka)
Usulután je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v Salvádore v rovnomennom departmente. Andezitovo-bazaltový Sopka je súčasťou skupinky štyroch stratovulkánov (Taburete, Tecapa, El Tigre a Usulután), jej vrchol je ukončený 1,3 km širokým kráterom. O erupciách stratovulkánu Usulután nie sú dostupné žiadne údaje.
Iné projekty
.
Soucieu-en-Jarrest
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Paul-du-Vernay
Saint-Paul-du-Vernay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovo (filozofia)
Slovo si filozofovia vysvetľovali a definovali rôzne:
Podľa A.Govindu je slovo pečať mysle, výsledok – alebo lepšie povedané zastávka – nekonečného radu skúseností, ktoré zasahujú do prítomnosti z nepredstaviteľne vzdialenej minulosti a stáva sa samo východiskovým bodom navého nekonečného radu, ktorý zasahuje do práve tak nepredstaviteľnej budúcnosti. Slová sú počuteľným, ktoré spočíva na nepočuteľnom, tvarom a mocou myšlienky, ktorá vychádza z toho, čo je za myšlienkou.
Majstrovstvá Slovenska mládeže v bridži
Majstrovstvá Slovenska mládeže v bridži sa prvýkrát konali v roku 2008.
Súťaž družstiev
Súťaže družstiev sa zúčastnilo 12 družstiev, hráči boli zo štyroch krajín. Prvých sedem kôl sa hralo švajčiarskym systémom. Prvý štyria hrali potom KO systémom, ostatní ďalej hrali švajčiar.
Súťaž párov
Súťaže sa zúčastnilo 30 párov zo štyroch štátov, v súťaži mohli štartovať i hráči kategórie open bez nároku na ceny.
Spredmetňovanie
Spredmetňovanie je premena a prechod ľudských aktívnych síl a schopností z formy pohybu do formy predmetu. Spredmetňovanie sa uskutočňuje v činnosti subjektu.
Železničný most
thumb|Železničný most [[Stoney Creek Bridge (Canadian Pacific Railway)]] Železničný most je všeobecné označenie mosta slúžiaceho výhradne alebo tiež železničnej doprave.
V niektorých mestách sa označenie „železničný most“ používa spôsobom blízkym používaniu vlastných mien. Najmä v Prahe je toto označenie vžité ako neoficiálne vlastné meno vyšehradského železničného mosta namiesto pôvodného názvu most Spojených dráh (hoci v meste je aj niekoľko ďalších železničných mostov a ani tento nebol prvým).
NGC 5612
NGC 5612 je galaxia v súhvezdí Rajka, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. mája 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Národní souručenství
thumb|Preukaz člena mládeže Národného souručenstva. Národní souručenství (NS,  alebo Volksgemeinchaft) bola počas Protektorátu Čechy a Morava jediná povolená politická strana, ktorá mala zdanlivo plniť funkciu parlamentu (podobne ako za socializmu Národný front). Združovala takmer všetkých mužských štátnych príslušníkov protektorátu, ženy nemali členstvo povolené. Členstvo bolo formalitou. Ako politická organizácia zaniklo 15. januára 1943, jej nástupkyňa - kultúrne a politicky propagandistická organizácia s rovnakým názvom, zanikla s oslobodením v máji 1945.
Vývoj
Prípravný výbor vznikol 21. 3. 1939 na čele s Emilom Háchom. Národní souručenství sa malo stať masovou organizáciou, ktorá by bola oporou pre vládu a prezidenta Protektorátu. Dňa 6. 4. 1939 bolo Národní souručenství vyhlásené za jedinú politickú stranu v Protektoráte. Prakticky všetky denníky sa stali jeho tlačovými orgánmi. Formálne sa do NS prihlásilo vyše 2 milióny mužov, teda vyše 97% mužského obyvateľstva Protektorátu (Židom a ženám bolo členstvo zakázané). Oficiálne malo byť NS nástrojom lojálnej spolupráce s Nemcami, ale darilo sa v ňom vytvoriť aj základňu pre rôzne formy obrany českej autonómie. Niektoré zložky priamo spolupracovali s odbojom (Obrana národa, PVVZ). Časť členov využila odznaky s písmenami NS na tichý protest: otočenie odznaku o 180 stupňov zmenilo poradie písmen na SN, čo malo znamenať „Smrť nacistom!“ Okupačné orgány si však od r. 1941 postupne úplne podriadili vedenie NS a presadili doň stúpencov aktívnej kolaborácie. Dňa 15. 1. 1943 bolo NS ako politická organizácia zrušená a premenená na korporáciu "s úlohami prevažne kultúrnymi a výchovnými". Jeho predstavitelia sa po vojne zodpovedali pred Národným súdom.
Cunel
Cunel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ozbrojené sily Slovenskej republiky
Ozbrojené sily Slovenskej republiky je názov profesionálnych vojenských síl Slovenskej republiky. Vznikli 1. júla 2002 reorganizáciou dovtedajšieho obranného systému. Skladajú sa z Pozemných síl OS SR, Vzdušných síl OS SR a ďalších útvarov a jednotiek podriadených priamo Generálnemu štábu. Sily výcviku a podpory Slovenskej republiky boli zrušené 30. novembra 2014. 1. júna 2019 vznikli Sily pre špeciálne operácie na úrovni Pozemných a Vzdušných síl. Náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl Slovenskej republiky je od 7. mája 2018 generál Daniel Zmeko. Od mája 2022 pokračuje v druhom období. Hlavným veliteľom Ozbrojených síl je však prezident Slovenskej republiky, v súčasnosti Zuzana Čaputová.
Organizácia Ozbrojených síl
thumb|right|500px|Štruktúra OS SR (po anglicky) Ozbrojené sily riadi vláda a ministerstvo obrany a velí im prezident Slovenskej republiky, náčelník generálneho štábu a ostatní ustanovení velitelia vo svojej podriadenosti. Velenie ozbrojeným silám odborne, organizačne a technicky zabezpečuje Generálny štáb Ozbrojených síl Slovenskej republiky na čele ktorého je náčelník generálneho štábu.
a ďalšie jednotky a útvary podriadené priamo Generálnemu štábu
Organizačne sa ozbrojené sily členia na zväzky, útvary, jednotky, úrady a zariadenia. Ozbrojené sily sú rozhodujúcim výkonným prvkom systému obrany Slovenska. Ich hlavnou úlohou je zaručovať bezpečnosť štátu pred vonkajším napadnutím cudzou mocou a plnenie záväzkov vyplývajúcich z medzinárodných zmlúv, ktorými je Slovenská republika viazaná.
Ozbrojené sily sa tiež podieľajú na zachovávaní verejného poriadku a bezpečnosti štátu, jeho suverenity, územnej celistvosti a nedotknuteľnosti hraníc. Zákon presne špecifikuje použitie ozbrojených síl v čase bezpečnosti, vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu.
Vláda pri riadení ozbrojených síl schvaľuje základnú koncepciu pre ich rozvoj a výstavbu, použitie, rozhoduje o umiestnení, zväzkov, útvarov, úradov a zariadení, o počtoch hlavných druhov vojenských zbraní, systémov a techniky a o použití vojakov.
Ministerstvo obrany pri riadení ozbrojených síl spracúva základné koncepčné dokumenty, spracúva plány ich použitia, navrhuje počty techniky a osôb, zodpovedá za doplňovanie, prípravu a riadenie mobilizácie a vykonáva vnútornú kontrolu v ozbrojených silách.
Pred vstupom do NATO sa Slovensko zaviazalo rezortu obrany venovať 2% ročného HDP. V súčasnosti tento pomer klesá k 1%. Koncom júla 2012 vláda rozhodla o viazaní rozpočtových kapitol vo výške 120 miliónov €. Podľa ministra obrany, Martina Glváča sa šetrenie nebude vzťahovať na medzinárodné misie ani na stíhačky MiG 29.
K 1. aprílu 2021 v Banskej Bystrici vzniklo Spoločné operačné veliteľstvo, transformáciou Doktrinálneho centra a organizačného jadra. Jeho veliteľom je generálmajor Ondřej Novosad. Aktuálne plní úlohy dosiahnutia plnej operačnej spôsobilosti na plánovanie a riadenie operácií na území Slovenskej republiky, ako aj v zahraničí.
1. júla 2022 transformáciou Úradu hlavného lekára Ozbrojených síl vzniklo Veliteľstvo vojenského zdravotníctva. Jeho prvým veliteľom je brig. gen. Roman Jantoš.
Armáda Slovenskej republiky
náhľad|vľavo|Znak vojenských vozidiel OS SR náhľad|vpravo|Príslušníci [[5. pluk špeciálneho určenia|5. pluku špeciálneho určenia počas cvičenia vo vojenskom priestore Lešť]] náhľad|vpravo|Príslušníci vojenskej polície počas cvičenia na vojenskom polygóne Hohenfels v Nemecku, 27. marec 2014
Do 30. júna 2002 boli ozbrojené sily tvorené tromi samostatnými zložkami – Armádou Slovenskej republiky, vojskami Ministerstva vnútra a Železničným vojskom. Od 1. júla 2002 sa Armáda Slovenskej republiky oficiálne premenovala na Ozbrojené sily Slovenskej republiky a rozčlenila sa na Pozemné sily SR, Vzdušné sily SR a Sily výcviku a podpory SR), s tým že Železničné vojsko a vojská Ministerstva vnútra zanikli k 31. decembru 2002. Sily výcviku a podpory SR boli zrušené 30. novembra 2014 a 1. júna 2019 vznikli Sily pre špeciálne operácie.
Základy vzniku ozbrojených síl Slovenskej republiky sú zakotvené v Čl. 25 Ústavy Slovenskej republiky. Tento článok deklaruje, že: '„Obrana Slovenskej republiky je povinnosťou a vecou cti každého občana.“'
Zákon ustanoví rozsah brannej povinnosti. Nikoho nemožno nútiť, aby vykonával vojenskú službu, ak je to v rozpore s jeho svedomím alebo náboženským vyznaním. Podrobnosti ustanoví zákon“. Národná rada Slovenskej republiky až 16. decembra 1992 svojim zákonom č.3/1993 Z. z. o zriadení Armády Slovenskej republiky, ktorý nadobudol účinnosť 1. januára 1993, položila nový základ pre vytvorenie, výstavbu a ďalšiu existenciu vlastnej samostatnej armády.
Okrem toho plnila armáda aj úlohy v rámci mierových síl Organizácie Spojených národov, vojenských misií a iných medzinárodných organizácií. Armádu tvorili jednotlivé druhy vojsk, vojenské zariadenia, Vojenská polícia, vojenské spravodajstvo, vojenské správy, úrady ministerstva obrany, vojenské súdy a vojenská prokuratúra.
Hlavné druhy vojsk armády boli pozemné vojsko, letectvo a protivzdušná obrana. Orgánom velenia bolo až do 25. augusta 1994 Veliteľstvo armády Slovenskej republiky. Za veliteľa Armády Slovenskej republiky bol vymenovaný generálporučík Ing. Július Humaj. Od 26. augusta 1994 bolo veliteľstvo novelou zákona o armáde pretransformované na generálny štáb, ako najvyšší orgán velenia armády. Počas existencie Armády Slovenskej republiky až do doby vzniku Ozbrojených síl SR generálnemu štábu Armády Slovenskej republiky velil generálplukovník Ing. Jozef Tuchyňa, generálmajor Ing. Marián Mikluš a generálporučík Ing. Milan Cerovský.
Ozbrojené sily Slovenskej republiky
23. mája 2002 Národná rada Slovenskej republiky schválila zákon č.321/2002 Z.z. o Ozbrojených silách Slovenskej republiky, ktorý nadobudol účinnosť 1. júla 2002. Týmto dňom došlo k formálnemu zlúčeniu Armády Slovenskej republiky s Vojskami Ministerstva vnútra a Železničným vojskom SR a vznikli jednotné ozbrojené sily Slovenskej republiky (do 31. decembra 2002 prebiehala ešte transformácia jednotiek Železničného vojska a Vojsk Ministerstva vnútra do OS SR). Boli vytvorené na zachovanie mieru a bezpečnosti Slovenskej republiky a na plnenie záväzkov vyplývajúcich z medzinárodných zmlúv, ktorými je Slovenská republika viazaná.
thumb|Tatrapan 6x6 thumb|Vojaci [[13. mechanizovaný prápor|13. mechanizovaného práporu]] náhľad|F-16 block 70 náhľad|[[Sikorsky UH-60 Black Hawk|Sikorsky UH-60M Black Hawk]] náhľad|Zuzana 2 thumb|Odznaky výsadkárov OS SR
Profesionalizácia
Zásadné zmeny pri výstavbe ozbrojených síl sa udiali 1. januára 1998 kedy bol zákonom č. 370/1997 Z.z. o vojenskej službe zrušený výraz vojak z povolania, ktorý nahradil nový názov profesionálny vojak. Počas platnosti tohto zákona vstúpila Slovenská republika 29. marca 2004 do vojenskej aliancie NATO. 1. septembra 2005 nadobudol účinnosť zákon č.346/2005 Z.z. o štátnej službe profesionálnych vojakov ozbrojených síl Slovenskej republiky, ktorý vytvoril legislatívne podmienky pre úplnú profesionalizáciu ozbrojených síl Slovenskej republiky. Historický ojedinelý jav nastal 1. januára 2006, kedy zanikla základná vojenská služba. Týmto dňom sa ozbrojené sily Slovenskej republiky stali plne profesionalizovanými a začali novú etapu vo svojej existencii. Každý vojak je povinný zložiť Vojenskú prísahu.
Po profesionalizácii
30. novembra 2014 boli zrušené Sily výcviku a podpory SR. V apríli 2016 Ozbrojené sily oznámili, že do dobrovoľnej vojenskej prípravy sa prihlásilo 129 záujemcov, ktorí by mali absolvovať 12-týždňový výcvik od júla do konca septembra v martinskom Prápore výcviku. Posledné tri týždne budú venované výcviku jednej z vojenských odborností: strelec, ženista, odmorovač alebo spojár.
Charakteristika
V čase ohrozenia Slovenskej republiky iným štátom, či organizáciou zo zahraničia (terorizmus) je jediná oprávnená zasiahnuť (po schválení vládou či prezidentom). Má svoju vlastnú štruktúru, riadi sa zvlášť pre ňu vytvorenými zákonmi (napr. zákon o štátnej službe). Nemá len zamestnancov v civilnom zmysle (zamestnanci pri výkone prác vo verejnom záujme, štátni zamestnanci), ale hlavne zamestnancov v dočasnej štátnej službe (vojakov). Hlavnou riadiacou zložkou OS SR je Generálny štáb Ozbrojených síl Slovenskej republiky. Ozbrojené sily majú vlastné policajné zložky. Samostatné vojenské súdy boli zrušené v roku 2009.
Môžu byť nasadené aj pri likvidácii nebezpečných situácií (povodne, zemetrasenia, požiare...), či pri záchrane alebo ochrane majetku a osôb pri týchto príležitostiach.
Medzinárodné pôsobenie
Slovenské ozbrojené sily začali svoje pôsobenie v zahraničných misiách v prvom roku svojej existencie ako časť mierovej misie Organizácie spojených národov UNPROFOR v Chorvátsku. V marci 2011 je v zahraničných misiách 560 príslušníkov OS SR. Vojaci pôsobia v misiách OSN (Cyprus, Blízky východ), NATO (misia ISAF v Afganistane (343 príslušníkov v máji 2012), veliteľstvo NATO v Sarajeve) a EÚ (Operácia ALTHEA v Bosne a Hercegovine) Slovenskí vojaci prebrali od 28. februára 2011 velenie južného regiónu operácie ALTHEA. O pôsobení v ISAF po roku 2014 minister obrany Martin Glváč povedal „Sme pripravení ponúknuť naše vojenské spôsobilosti do tejto krízovej oblasti aj po tomto termíne.“ Slovensko je tiež súčasťou medzinárodnej misie UNFICYP na Cypre. Pôsobí tam 159 vojakov OS SR, Slovenská republika je veliacou krajinou sektora 4.
Minister obrany Ľubomír Galko sa vyjadril, že Slovenská republika momentálne nemá možnosti podporovať udržiavanie bezletovej zóny počas konfliktu v Líbyi. Ministerstvo čaká na výsledky rokovaní a určenie operačného plánu zo strany NATO. Po stanovení požiadaviek a schválení misie Národnou radou by mohlo dôjsť k zaslaniu aj slovenských jednotiek do Líbye.
Od roku 2004 je Slovensko členom politicko-vojenskej Organizácie Severoatlantickej zmluvy, známej pod jej anglickou skratkou NATO. Členstvom v tejto organizácii sa Slovenská republika zaviazala poskytnúť obranné prostriedky napadnutým členom podľa princípu útok na jedného člena aliancie je útokom na všetkých členov (článok 5 Severoatlantickej zmluvy). Aliancia tiež vykonáva operácie na podporu mieru (Peace Support Operations) v krízových oblastiach regiónu severnej pologule, ktorý je vymedzený pre jej fungovanie a cez NATO EADRCC koordinuje operácie zamerané na humanitárnu pomoc pri katastrofách. Slovenské ozbrojené sily sa angažovali v operáciách NATO na podporu mieru aj pred samotným vstupom do Aliancie. Prvou operáciou so slovenskou účasťou bola operácia SFOR v Bosne a Hercegovine v roku 1998, ktorú schválila Národná rada SR v decembri 1997. Medzi rokmi 1998-2018 sa Slovensko zúčastnilo 18 operácií v rámci NATO, či už šlo o klasické operácie na podporu mieru, aktivácie článku 5 alebo humanitárne operácie.
V júni 2013 bol počas cvičenia International military police na letisku v afganskom Kandaháre v rámci medzinárodnej operácie ISAF zabitý príslušník OS SR čatár Daniel Kavuliak. Okrem zabitého vojaka boli dvaja ťažko zranení. Ďalší štyria utrpeli ľahké zranenia. Za útokom stál príslušník afganských ozbrojených síl.
19. decembra 2014 sa na Letisko Sliač vrátila druhá polovica poslednej, 22. rotácie slovenských vojakov misie ISAF v Afganistane.
Od roku 2002 do januára 2015 pôsobilo v operácii ISAF v Afganistane spolu 3600 príslušníkov OS SR v 22 rotáciách. Od januára 2015 pôsobí v Afganistane dvadsať príslušníkov 5. pluku špeciálneho určenia spolu s ďalšími 20 príslušníkmi OS SR v novej podpornej misii NATO – Resolute Support. „Naším základným poslaním v novej podpornej misii je pomôcť pri rozvoji afganskej armády. Jedinečné skúsenosti určite všetci zúročíme v ďalšej profesionálnej kariére,“ ponamenal pri odchode kontingentu jeho veliteľ podplukovník Pavel Švelka.
V septembri 2020 Národná rada schválila vyslanie príslušníkov OS SR do dvoch misií. Do tréningovej misie EUTM v Mali Slovensko pošle 15 vojakov. Cieľom je výcvik miestnych vojakov a poradenstvo pre tamojšie ozbrojené sily. V roku 2015 už v Mali Slováci pôsobili. Do Stredoafrickej republiky by mali cestovať 4 príslušníci, mali by poskytovať poradenstvo pre miestne ministerstvo obrany. Misie by mali začať 1. októbra 2020.
16. júna 2021 Slovensko ukončilo svoje pôsobenie v operácii Resolute Support v Afganistane. Od roku 2002 postupne v operáciách Enduring Freedom (Trvalá sloboda), ISAF a Resolute Support (Rozhodná podpora) pôsobilo viac ako 4300 slovenských vojakov. Minister obrany Jaroslav Naď uviedol: „Vo všetkých týchto operáciách plnili Ozbrojené sily SR široké spektrum úloh, od výstavby a budovania infraštruktúry koaličných vojsk na letiskách v Bagrame a Kandaháre, cez ochranu základní v podobe strážnych jednotiek až po výcvik a prípravu afganských bezpečnostných síl v tak vzdialených dislokáciách akými bol juho-afgansky Uruzgan, či rôzne základne na východe krajiny. Naši profesionálni vojaci a vojačky spravili v Afganistane obrovský kus práce, ktorou prispeli k budovaniu bezpečnosti krajiny a tiež skvelého mena našich ozbrojených síl. Bola to výzva, ale tiež príležitosť získať veľa cenných skúseností.“ thumb|2K12 Kub
Švajčiarsky systém
Švajčiarsky systém je spôsob organizácie športových súťaží používaný väčšinou v mentálnych športoch.
Používa sa, keď je naplánovaný výrazne menší počet kôl, než je počet účastníkov. Základnou ideou systému je, že v každom kole hrajú proti sebe súťažné jednotky, ktoré majú približne rovnaký počet bodov.
V jednotlivých športových disiplínach má systém svoje špecifiká. Podrobnosti v článkoch:
Biznis Centrum Kerametal
náhľad|Biznis Centrum Kerametal
Biznis Centrum Kerametal (pôvodný názov Prevádzková budova Chemapol) je biznis centrum v Bratislave na Jašíkovej ulici 2 – 6, v mestskej časti Ružinov. Sídli tu napríklad Bratislavská Regionálna Komora SOPK, TÜV SÜD Slovakia či KERAMETAL.
Projekt 1968 – 1970 (Ing. arch. Ľudovit Jendreják spolu s M. Lukičom a M. Mihalovičom), realizácia 1972 – 1973.
El Tigre (sopka)
El Tigre je najvýchodnejší a najvyšší zo štvorice stratovulkánov, nachádzajúcich sa na juhovýchode Salvádora v departmente Usulután. Vrchol, ako aj svahy vulkánu sú silne erodované. Samotný El Tigre je pleistocénneho veku, no dva parazitické krátery Cerro Oromontique a Cerro la Manita na západnom, resp. južnom svahu sú mladšie - holocénne.
Ralská pahorkatina
Ralská pahorkatina je geomorfologický celok na západe Severočeskej tabule. Zaberá prevažnú časť okresu Česká Lípa, východ okresu Litoměřice, sever okresu Mělník, juhozápad okresu Liberec a malú severozápadnú časť okresu Mladá Boleslav. Najvyšším vrchom je Ralsko (696m). V západnej časti pahorkatiny sa nachádza CHKO Kokořínsko.
Kláštory na svahoch Popocatépetlu
Kláštory na svahoch Popocatépetlu je mexický súbor 14 kláštorov pochádzajúcich zo 16. storočia, kedy oblasť okolo vulkánu Popocatépetl začali evanjelizovať misionári prichádzajúci z európskeho Španielska. Zo začiatku to boli františkáni, neskôr i dominikáni a augustiniáni. Tieto sakrálne stavby v koloniálnom období slúžili ako architektonický vzor pre ďalšie kláštory v Novom Španielsku.
Ralská pahorkatina
Charakteristika územia
Je to členitá pahorkatina na vrchnokriedových kvádrových kremenných, miestami ílovitých a vápnitých pieskovcoch, v menšej miere na slieňovcoch, piesočnatých slieňovcoch a ílovcoch, s početnými drobnými telesami treťohorných sopečných hornín (žily, výplne sopúchov, lakolity). Vznikol štruktúrne denudačný reliéf sedimentárnych stupňovín, plytkých kotlín s riečnymi terasami a rašeliniskami, rozsiahlych zarovnaných povrchov typu kryopedimentov. V kvádrových pieskovcoch sú kaňonovité a tiesňavovité údolia a početné tvary zvetrávania a odnosu horniny. Charakteristické sú početné vrchy na neovulkanitoch, vypreparovaných čadičových, znelcových a trachytových horninách, ktoré vytvárajú krajinné dominanty. Do povodia horného toku Panenského potoka prenikol cez Jítravské sedlo v dobe halštrovského a sálskeho zaľadnenia pevninský ľadovec. Na severovýchode sú rozsiahle montánne antropogénne tvary.
Poloha
Ralská pahorkatina sa tiahne v smere juhozápad - severovýchod. Na severovýchode je ohraničená Ještědsko-kozákovským chrbtom. Na severe sa stýka s Lužickými horami, línia medzi nimi je vedená medzi Novým Borom, Svorom, Mařenicami, Heřmanicami v Podještedí a obcou Kněžice. Na severozápade medzi Novým Borom a Litoměřicami nadväzuje na České středohoří, s ktorým má vôbec najdlhšiu hranicu z okolitých celkov. Na západe pozvoľna klesá k Labe, blízko ktorého pravého brehu sa medzi Liběchovom a Litoměřicami stýka s Dolnooharskou tabuľou. Na juhovýchode celok plynule prechádza do Jizerskej tabule a dosahuje takmer k mestu Mělník. Na východe pri meste Český Dub susedí s druhým celkom Severočeskej tabule, Jičínskou pahorkatinou, s ktorou má najkratšiu hranicu z okolitých celkov.
Členenie
Celok Ralskej pahorkatiny (podľa Demka VIA-1) má v geomorfologickom členení dva podcelky. Prevažnú časť tvoria na juhozápade Dokeská pahorkatina (VIA-1A), na severovýchode je Zákupská pahorkatina (VIA-1B). Tieto podcelky sa ďalej členia do celkom deviatich okrskov :
Väčšie mestá
Na území celku leží okresné mesto Česká Lípa a sčasti tiež Litoměřice, z ďalších menších miest tu sú Nový Bor, Cvikov, Jablonné v Podještědí, Zákupy, Mimoň, Stráž pod Ralskem, Doksy, Dubá, Úštěk, Ralsko a z menšej časti Štětí.
Najvyššie vrcholy
Uvedené sú všetky s aktuálnou výškou nad 500 metrov. Výška u niektorých vrchov sa časom znižuje ťažbou kameňa (napr. Maršovický vrch, Tlustec).
Hydrografia
Územie je odvodňované riekou Ploučnicou a menšími pravostranným prítokmi Labe (Pšovka, Liběchovka, Obrtka a Úštěcký potok). Na druhej strane potom prítokmi Jizery (Zábrdka, Mohelka).
Púnske vojny
thumb|Hannibalovo vojsko, používajúce slony
Púnske vojny bola séria troch po sebe nasledujúcich vojnových konfliktov medzi Rímom a fenickým mestom Kartágom. Vojny sú známe pod názvom púnske vojny, pretože Rimania nazývali obyvateľov Kartága Poeni, Puni (kvôli ich fenickým predkom).
Príčinou konfliktu bol boj o nadvládu v západnom Stredomorí. Výsledkom troch vojen bolo víťazstvo Ríma, ktorý získal v ich priebehu rozsiahle územia (provincia Sicília, Sardínia a Korzika, Hispánia, Achaia (= Grécko), Africa). Kartágo bolo v roku 146 pred Kr. zrovnané so zemou.
Na strane Rimanov bola skutočnosť, že ich vojsko tvorili občania, zatiaľ čo Kartágo sa spoliehalo predovšetkým na žoldnierske vojsko (Gréci, Berberi, Hispánci). V prvej púnskej vojne sa Rimania naučili stavať lode podľa vzoru kartáginských lodí, ale víťazili predovšetkým vďaka kvalitnému pozemnému vojsku.
Púnske vojny, predovšetkým druhú, pokladali Rimania za jedny z najťažších a najnebezpečnejších vojen, pretože nepriateľ preniesol vojnu na ich územia v Itálii.
Kláštory na svahoch Popocatépetlu
V roku 1994 boli kláštory zapísané na zoznam Svetového dedičstva UNESCO
Púnske vojny
Vzťahy medzi Rímom a Kartágom do 3. stor. pred Kr.
Pôvodne boli vzťahy medzi Rímom a Kartágom viac mierové, pretože záujmy oboch štátov sa nekrížili. Naopak, až do 3. stor. pred Kr. uzatvorili Rimania s Kartágom tri zmluvy, ktoré vymedzovali práva obidvoch politických partnerov. Prvú zmluvu uzatvorili pravdepodobne v prvých rokoch existencie Rímskej republiky. Touto zmluvou si Kartágo zabezpečilo určitý obchodný monopol v západnom Stredomorí, pretože Rím ešte neašpiroval na politickú, ani ekonomickú nadvládu v tejto oblasti. Zmluva zároveň garantovala do určitej miery ochranu italských pobrežných miest pred útokom Kartága. Druhú zmluvu uzatvorili oba štáty v roku 348 pred Kr. Rimania s Kartagincami obnovili a predĺžili platnosť zmluvy v roku 279 pred Kr., keď sa Rím i Kartágo cítili ohrození politikou epirského kráľa Pyrrha na území Itálie.
Príčiny púnskych vojen
V prvej polovici 3. stor. pred Kr. expanzívnou politikou ovládli Rimania celú Itáliu a dostali sa do bezprostredného kontaktu s Kartágom, ktoré v tomto období ovládalo časť územia na Sicílii.
Kartágo ako mestský štát, zameraný na obchodnú činnosť, hľadalo neustále nové trhy, zdroje surovín i odbytiská. Okrem toho ako poľnohospodársky vyspelý štát hľadal aj nové územia pre extenzívnu poľnohospodársku výrobu a priestor pre odbyt svojich poľnohospodárskych produktov. To všetko nútilo Kartágo do rozširovania nových záujmových sfér vplyvu. Sicília bola pre Kartágo dôležitá ako potravinová základňa, ale aj ako vojenský oporný bod, odkiaľ bolo možné podnikať ďalšie výpravy do západného i východného Stredomoria.
Zároveň sa stala Sicília základňou Kartága pre prenikanie na sever na ostrov Sardíniu, Korziku a Elbu, kde boli dôležité zdroje kovových rúd. Hľadanie zdrojov rôznych surovín priviedlo Kartágo aj do Hispánie, kde sa nachádzali ložiská striebra a medi, ale Iberský polostrov bol zároveň dôležitým tranzitným územím na prenikanie k Britským ostrovom, odkiaľ sa získaval dôležitý cín. Púnske kolónie na Hispánii (Gades - Cádiz, Malaca - Malaga) predstavovali aj dôležité základne pre ďalšie námorné výpravy za "Heraklove stĺpy" do Atlantického ocánu, kde pokračovali buď v cestách na sever k Britským ostrovom alebo na juh pozdĺž západného pobrežia Afriky.
Toto všetko predstavovalo vo všeobecnosti budúce možné miesta a skutočné príčiny konfliktov medzi Kartágom a Rímom, hoci jednotlivé púnske vojny prepukli kvôli iným problémom.
Dôsledky pre Rím
Púnske vojny a s nimi spojené politické, hospodárske či sociálne udalosti mali vážne dôsledky pre všetky stránky rímskej spoločnosti. Niektoré sa prejavovali okamžite, niektoré sa prejavili až s väčším časovým odstupom. Rímska spoločnosť sa musela priebežne prispôsobovať novým vznikajúcim faktorom, musela reagovať na nové skutočnosti.
Kláštory na svahoch Popocatépetlu
Prehľad kláštorov
Puebla:
Morelos:
Púnske vojny
Vojenské dôsledky
Oproti vojnám, ktoré viedol rímsky štát do r. 264 pred Kr. nastala nová skutočnosť. Púnske vojny sa odohrávali mimo územia Itálie (okrem Hannibalovej invázie na Apeninský polostrov) a trvali celé desaťročia. Ak v predchádzajúcom období trvali vojenské operácie obyčajne od marca do októbra a na zimu sa rímske vojsko sťahovalo buď do Ríma alebo do zimných táborov, v priebehu púnskych vojen boli rímski vojaci - občania vzdialení zo svojich domovov celé roky. Zo sezónneho vojska v predchádzajúcom období sa postupne formovalo vojsko, ktoré bolo v zbrani veľmi dlhé obdobie a na štát sa presúvali povinnosti so zásobovaním a výstrojom vojenských oddielov. Rimania sa počas vojen stretávali so žoldnierskym, profesionálnym vojskom Karthága (z veľkej časti tvorili žoldnierske vojsko Gréci) a postupne sa ukazovala potreba transformácie rímskeho vojska z vojska typu domobrany na profesionálnu žoldniersku armádu. Táto premena sa však uskutočnila až na konci 2. stor. pred Kr. (vojenská reforma Gaia Maria).
Púnske vojny si vyžadovali zmeny aj v najvyššom velení, a vlastne takmer na všetkých stupňoch velenia rímskej armády. Hoci boli rímski úradníci schopní politici, niektoré vojenské udalosti ukázali, že meniacu sa armádu nemôžu riadiť „neprofesionáli“, pretože dochádzalo k príliš veľkým stratám a problémom už len z dôvodu sporov o kompetencie pri velení armáde. Dlhotrvajúce vojny si vyžadovali schopných a dôkladne pripravených profesionálnych veliteľov, ktorí by dokázali nielen veliť vojsku, ale zabezpečiť jeho zásobovanie a vystrojovanie, stratégiu presunov, schopnosť presvedčiť vojakov i politikov o účelnosti jednotlivých krokov. Príkladom toho, že do popredia sa dostávajú muži, ktorí aj keď neboli úradníkmi, mali vojenské schopnosti, je Publius Cornelius Scipio, ktorého v roku 210 pred Kr. postavili do čela rímskej armády v Hispánii, hoci v tom čase nezastával žiadny úrad, z ktorého by mu vyplývali vojenské právomoci.
Hospodárske dôsledky
Do púnskych vojen bolo rímske poľnohospodárstvo založené na stredných a menších majetkoch (villa). Hoci existovali určité rozdiely vo veľkosti poľnohospodárskych majetkov a určite existovali aj veľkostatky, vo svojej podstate malo rímske poľnohospodárstvo charakter stredných majetkov, na ktorých pracovalo rádovo len niekoľko otrokov, kontrolovaných a riadených bezprostredne majiteľom.
Víťazné vojny znamenali podstatné rozšírenie pôdneho fondu Rimanov. Ak sa do púnskych vojen veľká časť dobytej pôdy rozdeľovala po malých častiach, alebo zostrávala v kolektívnom vlastníctve ako ager publicus (štátna pôda), v púnskych vojnách sa už pôda nedelila na menšie majetky, ale ponechávala sa predovšetkým vo veľkých častiach. Najmä na Sicílii, ale aj v Hispánii a napokon v Afrike Rimania preberali kartaginské zvyklosti poľnohospodárskej výroby na veľkostatkoch (latifundium). Na nich bolo možné efektívnejšie vyrábať a pestovať poľnohospodárske plodiny alebo chovať dobytok. Na takýchto majetkoch pracovali desiatky a stovky otrokov pod kontrolou osobitných správcov. Víťazné vojny na Západe, ale postupne i na Východe, znamenali prísun desaťtisícov zajatcov. Práca otrokov tak vytláčala prácu drobných a stredných slobodných poľnohospodárov aj v prípade stredných a malých majetkov.
Prudké rozširovanie veľkostatkov (latifundií) znamenalo aj zmeny v štruktúre pestovaných plodín. Úrodná pôda Sicílie, Hispánie a Afriky sa stala základom pre pestovanie lacného obilia a chov rozsiahlych stád dobytka. Takto lacno dopestovanému obiliu nemohla konkurovať poľnohospodárska výroba v Itálii, ktorá sa musela orientovať na výrobu iných plodín. Dochádza k „reštrukturalizácii“ poľnohospodárskej výroby na Apeninskom polostrove - v čoraz väčšej miere sa prechádza na pestovanie náročnejších, ale aj výnosnejších plodín - vínnej révy, olív, fíg a pod. Tento prechod sa však mohol uskutočniť len na pozemkoch, ktorých majitelia mali dostatok finančných prostriedkov alebo možností.
Sociálne dôsledky
Najmä po prvej a druhej púnskej vojne sa výrazne menilo postavenie Rimanov, ktorí vlastnili stredné a menšie majetky. Počas ich neprítomnosti pustli ich majetky, pretože nemal kto pracovať na poliach alebo nemal kto kontrolovať prácu otrokov. Zadlžovali svoje majetky a v prípade neschopnosti splatiť svoje dlhy im veritelia zaberali pozemky. Takisto sa stávalo, že veľkostatkári násilím zaberali pozemky svojich ekonomicky slabších susedov, vyháňali ich z ich pôdy. Keď sa vojaci vracali po dlhých rokoch späť, často nenašli ani svoje rodiny ani svoje majetky. Stávali sa bezzemkami a odchádzali do Ríma, aby aspoň tam našli prácu a príležitostné zdroje obživy. Ale aj tieto možnosti ubúdali, pretože prácu slobodných vytláčala práca neporovnateľne lacnejších otrokov. Bývalí slobodní roľníci a občania začali v Ríme vytvárať veľkú masu lumpenproletariátu a žili na úkor štátu. V čase volebných zhromaždení sa nechali vydržiavať a živiť politikmi, uchádzajúcimi sa o volebné hlasy.
V samotnom Ríme vznikala dosť nebezpečná a výbušná situácia, pretože občania, zbavení svojich majetkov, mali ešte stále občianske práva a štát sa musel o nich postarať. Sociálna situácia nemajetných občanov napokon vyústila do reforiem bratov Gracchovcov v 30. a 20. rokov 2. stor. pred Kr. a do Mariovej vojenskej reformy.
Príťažlivá sila
Príťažlivá sila je sila, ktorá spôsobuje zmenšovanie vzájomných vzdialeností medzi časticami alebo podsystémami fyzikálneho systému.
Púnske vojny
Organizácia štátnej správy
V priebehu podmaňovania si Itálie Rimania nemuseli riešiť problém štátnej správy, pretože právomoci mestských úradníkov spadali aj na nové dobyté územia a systém štátnej správy bol ešte natoľko efektívny, že stačil na riadenie nových území.
Územné zisky po púnskych vojnách však stavali Rimanov pred nové otázky a problémy. Novozískané územia ležali „za morom“, netvorili integrálnu súčasť Itálie. V prvých mesiacoch po dobytí spravoval nové územia vojenský veliteľ, ktorý zároveň zabezpečoval politické i hospodárske záujmy rímskeho štátu. Neskôr však bolo potrebné upravovať štátnu správu vzhľadom na nové územia. Sicília, Sardínia a Korzika sa stali prvými provinciami, závislými zámorskými územiami Ríma. Rimania nevytvárali kvalitatívne nové správne inštitúcie, ale zmeneným pomerom prispôsobovali svoje staré úrady. Správu novozískaných provincií viedli bývalí konzuli alebo prétori (obyčajne vo funkcii prokonzulov alebo proprétorov), ktorí mali k dispozícii kvestora pre súdne, hospodárske a administratívne účely. Ako narastal počet provincií, zvyšoval sa počet kvestorov (neskôr až na štyridsať).
Význam púnskych vojen
Rím vyšiel z dlhodobých púnskych vojen značne posilnený. Rozšíril svoje územie, zlikvidoval svojho najvážnejšieho politického a ekonomického súpera v západnom Stredomorí. Počas dlhodobých vojenských akcií sa vytvorili predpoklady a základy pre vznik stálej a žoldnierskej armády.
Na druhej strane púnske vojny pôsobili na Rimanov stále ako memento najťažších vojenských konfliktov, v priebehu ktorých bol dokonca bezprostredne ohrozený aj Rím. Preto bolo základnou povinnosťou rímskych politikov nepripustiť možnosť, aby v budúcnosti už žiaden nepriateľ neohrozoval hlavné mesto ríše. Keď v 2. stor. po Kr. prepukli tzv. markomanské vojny na strednom Dunaji, viacerí historici ich porovnávali práve s púnskymi vojnami, pretože aj počas týchto vojen sa stalo, že nepriateľ, germánske kmene, prenikli hlboko na rímske územie - až do oblasti dn. Benátok.
NGC 5613
NGC 5613 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 1. marca 1851.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
Číslo šelmy
Číslo šelmy je názov konceptu spomínaného v knihe Zjavenie svätého Jána Nového Zákona, podľa ktorého je určité konkrétne číslo charakteristickým označením Antikrista.
Väčšina rukopisov uvádza v tejto súvislosti číslo 666, niektoré však aj číslo 616.
666 vyjadrené v rímskych čísliciach je DCLXVI, nakoľko D = 500, C = 100, L = 50, X = 10, V = 5, I = 1
V dvojkovej sústave je to zas 1010011010
Strach z čísla 666 sa nazýva hexakosioihexekontahexafóbia.
Lucerna siata
Lucerna pochádza z Malej a Strednej Ázie. Má perovito zložené listy a fialové kvety. Je to viacročná strukovina, ktorá môže rásť aj 12 rokov. Obsahuje veľké množstvo bielkovín a pre človeka všetkých 8 esenciálnych aminokyselín. Ďalej obsahuje vitamíny A, B, C, E, K a minerály, hlavne vápnik, ale aj železo, horčík, fosfor, draslík, sodík a zinok.
Socionómia
Socionómia je teoretická časť sociometrie; sociológia.
Vstupné slovo
Vstupné slovo je množina všetkých informácií prijatá komunikačným objektom v dobe jedného strojového cyklu na jednom jeho vstupe.
Léon Daudet
Léon Daudet (* 16. november 1867, Paríž – † 30. jún 1942, Saint-Rémy-de-Provence) bol francúzsky spisovateľ a politický publicista.
Životopis
Léon bol synom Alphonse Daudeta. V roku 1891 sa oženil s Jeanne Hugovou, vnučkou Victora Huga; manželstvo bolo rozvedené v roku 1895.
Počas Dreyfusovej aféry bol Daudet aktívny antidreyfusista a priaznivec politických agitátorov, ako bol Édouard Drumont. Spolu s Charlesom Maurrasom bol zakladajúcim členom Action française, monarchistického, nacionalistického a antisemitského politického hnutia.
NGC 5614
NGC 5614 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. mája 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.