cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čínsko-sovietske konflikty (1969)
Pohraničné konflikty
Nasledovali ďalšie podobné zrážky a incidenty, z ktorých najvýznamnejší sa odohral na hraniciach Kazachstanu a čínskej provincie Sin-ťiang pri jazere Žalanaškol. 13. augusta 1969 prekročilo niekoľko čínskych vojakov hranicu a obsadilo návršia Kamenaja a Pravaja, na ktoré si Čína robila nárok. Obe miesta mali výhodnú pozíciu na umiestnenie pozorovateľní. Číňania sa spoliehali na to, že sovietska armáda spustí protiútok až po súhlase politikov. V ZSSR bola však už v roku 1966 ako reakcia na kultúrnu revolúciu prijatá direktíva, ktorá nariaďovala pohraničníkom a armáde zastaviť akýkoľvek pokus o prekročenie hraníc aj za pomoci zbraní. Do oblasti boli povolaní vojaci neďaleko umiesteného obrneného pluku. Po prieskume vrtuľníkmi zaútočila na čínske pozície pechota podporovaná obrnenými transportérmi. Čínske automobily s posilami boli zastavené paľbou z guľometov, sovietska pechota potom pomocou automatických zbraní, granátov a streľby z obrnených vozidiel vyhnala čínskych vojakov zo zákopov. Číňania nepočítali s prítomnosťou transportérov, preto neboli vybavení protitankovými zbraňami. Po tomto konflikte sa obe krajiny začali pripravovať na jadrovú vojnu. Sovietske taktické jadrové strely na Ďalekom Východe boli uvedené do maximálneho stavu pohotovosti, t. j. boli naplno pripravené k paľbe. Sovietsky zväz rovnako oznámil Číne, že v prípade napadnutia nebude váhať s jadrovým útokom proti základniam čínskych nukleárnych rakiet.
Všetky konflikty z vojenského hľadiska skončili jednoznačným víťazstvom Sovietskeho zväzu. Vedú sa diskusie aj o údajnom nasadení rôznych ruských tajných geofyzikálnych zbraní.
Situáciu sprevádzali protesty obyvateľov oboch štátov, pred čínskym veľvyslanectvom v Moskve údajne protestovalo 100 tisíc ľudí, čínsky rozhlas informoval o účasti 400 miliónov Číňanov (polovica vtedajšej populácie) na demonštráciach po celej Číne.
Čínsky premiér Čou En-laj bol presvedčený, „že Sovietsky zväz zámerne vyprovokoval v marci 1969 pohraničné boje s Čínou, aby odvrátil pozornosť, pokým západonemeckí poslanci cestovali nikým neobťažovaní do Berlína.“ … „zastával názor, že Sovieti si vynútili pohraničné boje, aby tak mohli ‚uniknúť svojej zodpovednosti za Berlín‘.“
Upokojenie situácie
Nakoniec konflikt ukončili vzájomné rokovania. Keď sa v septembri 1969 sovietsky premiér Alexej Kosygin vracal z pohrebu Ho Či Mina, navštívil Peking, kde rokoval so svojim čínskym náprotivkom Čou En-lajom. Po niekoľkodenných rozhovoroch sa dohodli na potvrdení riek Ussuri a Amur ako hraničnej čiary s tým, že ostrovy (ktoré aj tak nikomu neposkytujú žiadny úžitok) budú považované za nedotknuteľné pre obe strany.
Medzitým však Moskva pomocou novinárov začala šíriť dezinformačné „narážky“ v tlači, že Sovietsky zväz skúma možnosť preventívneho jadrového úderu na Čínu, a to ešte pred tým, ako Čína vyrobí dostatočné množstvo rakiet, ktoré by mohli ohroziť ZSSR. Fámy v tlači boli šírené aj v Európe a Severnej Amerike, a to tak vierohodne, že dokonca aj niektorí ľudia z KGB, ktorí fámy sami šírili, nevedeli, či ide o fámy, alebo sa touto myšlienkou Generálny štáb Sovietskej armády skutočne zaoberá.
Výsledok tohto opatrenia mal za následok dve reakcie:
Dozvuky krízy
Väčšia kríza ešte nastala na sklonku 70. rokov, kedy Čína zahájila útok na čínsko-vietnamskom pomedzí. ZSSR potom reagoval presunom časti svojich vojsk z NDR na sovietsko-čínsku hranicu.
Celkové zlepšenie vzťahov nastalo až príchodom M. Gorbačova.
Erb mestskej časti Vlčince
Erb mestskej časti Vlčince v Žiline bol vytvorený v roku 2017. Autormi erbu sú viceprimátor mesta Žiliny Patrik Groma a PhDr. Ladislav Vrtel - herold Slovenska. Erb Vlčiniec vychádza z ­Ruttkayovej mapy z roku 1747, kde sú uvedené lokality Brezový majer a Wltsintze. Traduje sa, že sa tu nachádzalo veľa vlkov.
Čínsko-sovietske konflikty (1969)
Konečné riešenie sporu
Rokovania, ktoré by definitívne urovnali spor okolo hraníc, sa konali až po nástupe M. Gorbačova a pred rozpadom Sovietskeho zväzu, v roku 1991. Obe krajiny sa zhodli, že ostrov Damanskij (Zhen Bao) patrí Číne. (Zaujímavosťou je, že v čase dohody obe strany tvrdili, že ostrov majú pod svojou kontrolou.)
Perchède
Perchède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Čínsko-sovietske konflikty (1969)
Konečné riešenie sporu
17. októbra 1995 sa dohodli na určení zvyšných 54 kilometroch sporných hraníc s tým, že o kontrole troch ostrovov na rieke Ussuri a Amur sa rozhodne neskôr.
Perchède
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Čínsko-sovietske konflikty (1969)
Konečné riešenie sporu
14. októbra 2004 podpísal ruský a čínsky prezident dohodu o hraniciach, ale tá stále jasne neriešila sporné ostrovy.
Perchède
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Erb mestskej časti Vlčince
Popis vzniku a význam vytvorenia
Erb a ďalšie symboly podporia identitu obyvateľov a zároveň predstavujú úctu k predkom i histórii, ktorá sa spája s touto lokalitou. Vlčince ako jedna z 20 mestských častí Žiliny má svoje vlastné symboly.
Perchède
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Erb mestskej časti Vlčince
Popis vzniku a význam vytvorenia
Mestské zastupiteľstvo v Žiline na svojom 26. zasadnutí dňa 20. júna 2017 ustanovilo erb, vlajku a zástavy tejto mestskej časti. Žiadosť o vytvorenie a uznanie vlastného erbu, ktorý by symbolizoval Vlčince a nadviazal na historické korene, inicioval viceprimátor Žiliny a mestský poslanec za volebný obvod Vlčince Patrik Groma. http://www.zilina.sk.mam.speedweb.sk/userfiles/2017/co%20sa%20v%20ziline%20urobilo/Radni%C4%8Dn%C3%A9%20noviny_c_31_september.pdf
Odhalenie erbu
Slávnostné odhalenie erbu sa uskutočnilo 24. septembra 2017 vo farskom kostole Sedembolestnej Panny Márie Žilina‑Vlčince. Dôležitosť aktu potvrdila aj prítomnosťou primátora Igora Chomu, predsedu Žilinského samosprávneho kraja Juraja Blanára, poslanca mestského zastupiteľstva a viceprimátora mesta Patrika Gromu spoločne s ostatnými poslancami za volebný obvod Vlčince a kolegami žilinského zastupiteľského zboru, starostov okresu Žilina, honorárneho konzula Bieloruska na Slovensku Mariána Murína i ďalších vzácnych hostí.
Výnimočné postavenie počas celej ceremónie mal generálny štátny radca pre heraldickú tvorbu a správca Heraldického registra SR z Ministerstva vnútra SR Ladislav Vrtel, ktorý umocnil svojou prítomnosťou túto výnimočnú chvíľu. Bohatý kultúrny program spestrilo vystúpenie opernej divy Ireny Lukáčovej, speváčky Renáty Čonkovej s klavírnym doprovod Martiny Hamalovovej i folklórneho súboru Rozsutec. Počas slávnostného prijatia erbu sa uskutočnil aj 1. ročník Erbových slávností s vystúpeniami detí a seniorov. Na oboch podujatiach sa zúčastnilo 700 návštevníkov," vyjadril sa hovorca mesta Žiliny.
Aurela Stodolu
Popis
Ulica začína na na križovatke s ulicou Záturčianska. Ulica ide krátko na severozápad, než sa oblúkom doprava otočí na sever s miernym odklonom na západ. Svoj smer na sever s miernim odklonom na západ len z miernimý odchíľkami si ulica udrží až po posledné paneláky. Za nimi ulica začne mierne stúpať do kopca, kde ju na vrchole tesne predtým než sa rozdelí na dva samostatné jednosmerné pruhy a začne prudko klesať k ceste I/18 kde končí, ju zľava prekríži Zátučianska ulica.
Ako hlavnou cestou vo Záturčí, ulicou prechádzajú všetky linky MHD, ktoré premávajú cez sídlisko.
Významné objekty
Na ulici Aurela Stodolu sídli ZUŠ Martin.
Pôvod názvu
Pomenovaná je podľa slovenského fyzika, technika a profesora Aurela Bohuslava Stodolu.
Rosay
Rosay môže byť:
Rosey
Rosey môže byť:
Pergain-Taillac
Pergain-Taillac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Komanč
Komanč môže byť:
Rosnay
Rosnay môže byť:
Rosoy
Rosoy môže byť:
Rougemont
Rougemont môže byť:
Roussillon
Roussillon môže byť:
Námestie M. R. Štefánika (Žilina)
Námestie M. R. Štefánika alebo ľudovo zaužívané Štefánikovo námestie je námestie na okraji historického centra Žiliny. Je pomenované podľa M.R. Štefánika, ktorý tu má umiestnenú bustu.
Námestie vzniklo v 60. rokoch 20. storočia na vtedajšom predmestí. Leží na križovatke ulíc M. R. Štefánika a 1. mája. Má pravidelný štvorcový tvar a ohraničujú ho tehlové bytové domy. Najmä ulicou 1. mája vedie námestím hlavný dopravný prúd k autobusovej a železničnej stanici, autobusy MHD tu majú zastávku.
Malatya
Malatya (v minulosti aj: Melitene, v Osmanskej ríši: Malatija/iné prepisy: Malatja/Malatia/Malatía/Melatja/Melatia, starogr. Meliténé/iný prepis: Melitene, lat. Melitene alebo Melitena alebo Melita alebo Melite, v stredoveku aj: Malatia, arab. Malatíja, staršie po slovensky: Meliténa alebo Melitény; ďalšie mená a zdroje k nim pozri v článkoch Malatya (súčasné mesto), Battalgazi (mesto) a Melid ) môže byť:
Malatya môže byť aj:
Dráč Júliin
Dráč Júliin  je ker z rodu dráč (Berberis), z čeľade dráčovité (Berberidaceae). Dráč objavil pri svojich cestách do Číny britský botanik a cestovateľ Ernest Wilson a do Európy  ho introdukoval roku 1900. Čoskoro získal veľkú popularitu, pretože je jedným z mála skutočne odolných vždyzelených dráčov. Okrem pozoruhodnej textúry listov je ker zaujímavý aj v období zrelosti svojimi modrosivými oinovatenými plodmi.
Opis
Dráč Júliin je rozložito rozkonárený ker, ktorý dorastá do výšky 2 m. Je to veľmi dekoratívna drevina s protistojnými, kožovitými, zvrchu tmavo lesklo zelenými a naspodku výrazne svetlejšími listami. Listy bývajú zoskupené až po päť v jednom zväzku, sú krátkostopkaté, podlhovasto kopijovité, na obvode ostito zúbkaté, dlhé 50 až 70 mm a široké 8 až 15 mm. Pokiaľ nezasiahnu tuhé mrazy, prežívajú listy na kre viac ako jednu vegetačnú sezónu. Listy starších ročníkov sa pritom farebne výrazne líšia od mladých listov.
Mladé konáriky sú slabo hranaté, žltkasto sivohnedé a sú vyzbrojené tvrdými a veľmi ostrými tŕňmi, dlhými až 40 mm. Drevo je žlté, pri tomto druhu nápadnejšie ako pri ostatných dráčoch, preto dráč Júliin nazývajú aj dráč žltodrevený.
Rozšírenie
Dráč Júliin je na Slovensku len pestovaný. Jeho pôvodným areálom je stredná Čína, odkiaľ bol privezený a v roku 1900 introdukovaný do Európy.
Ekológia
Dráč Júliin rastie predovšetkým v miernych biómoch.
Význam a využitie
Medzi dráčmi je viac ako dvadsať druhov vždyzelených alebo poloopadavých druhov. V západných záhradách a parkoch sa však najviac osvedčil dráč Júliin. Vhodný je na skupinové výsadby a živé ploty. Ostne dráčov sú však dosť nebezpečné. Nemali by sa preto vysádzať v blízkosti detských ihrísk. V kultúrnom poraste sa druh dobre rozmnožuje semenami.
Hrozby a choroby
Dráč Júliin nemá veľa prirodzených škodcov. Jedným, ktorý je dobre známy, je roztoč druhu Aceria caliberberis. Napadá všetky nadzemné orgány hostiteľa – listové aj kvetné púčiky, rozvíjajúce sa listy, stonku, nové výhonky a neskôr aj plody. Larva si v napadnutých pletivách vytvára malú komôrku (hálku) podobnú opuchu, ktorá navonok nie je viditeľná. V nej neskoršie žije aj dospelý jedinec. Pri veľkom výskyte škodcov môže dôjsť k rôznym deformáciám rastliny.
Pessan
Pessan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roussines
Roussines môže byť:
Scottish Ballet
Scottish Ballet je škótsky národný baletný súbor. Sídli v meste Glasgow.
História
Súbor bol pôvodne založený v roku 1957 ako Western Theatre Ballet. Zakladateľmi boli Peter Darrell a Elizabeth West. Súbor sídlil v anglickom Bristole ako prvý regionálny súbor v štáte. Darrell sa stal hlavným choreografom a súbor sa zaoberal aj kontroverznými témami ako drámou v domácnosti, homosexualitou (Darrell bol sám gay v časom keď to bolo v Škótsku nelegálne ) a vraždou. V roku 1969 Scottish Arts Council súbor pozval do Glasgowa a pod názvom Scottish Theatre Ballet sa stal národným súborom. Svoje súčasné meno, Scottish Ballet, nesie od roku 1972.
Po presune do Glasgowa súbor spájal experimentálne produkcie s populárnymi. Darrell bol umeleckým šéfom do svojej smrti v roku 1987. Galina Samsova, umelecká šéfka od roku 1991, zvýšila dôraz na klasické diela. Ashley Page, neskorší umelecký šéf, priniesol súčasný tanec a zároveň radikálnu modernizáciu klasických diel.
Súčasnosť
Súčasným umeleckým šéfom je od roku 2012 Christopher Hampson. Orchester Scottish Ballet Orchestra pozostáva z takmer 70 hudobníkov, účinkujúcich približne 20 týždňov v roku.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2026
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2026 budú 89. majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji, ktoré sa uskutočnia v Švajčiarsku.
Scottish Ballet
Repertoár
V roku 2022 súbor ponúkal tento repertoár :
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2026
O kandidatúru na usporiadanie šampionátu nakoniec súťažilo len Švajčiarsko. Hrať sa bude v Zürichu a Fribourgu. Šampionát prebehne od 15. do 31. mája. V Zürichu sa bude hrať v Swiss Life Arena a vo Fribourgu v BCF Arena.
Kvalifikované tímy
** = Automaticky ako hostiteľ
Pessoulens
Pessoulens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Historická budova Bulharskej národnej banky (Plovdiv)
Historická budova Bulharskej národnej banky,   alebo len Budova Bulharskej národnej banky  je bývalá budova banky zo začiatku 20. storočia, ktorá sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka miestneho významu.
Lokalita
Budova leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na ulici „Rajko Daskalov“ ( č. 51 vedľa domu Levski.
Dejiny
V roku 1896 pripravil architekt Josef Schnitter architektonický plán Plovdivu, pričom v pláne už sa počíta s budovou banky na súčasnom mieste. Pozemok o výmere približne 0,3 hektára na výstavbu budovy bol zakúpený riaditeľstvom Bulharskej národnej banky od Atanasa Samokovlieva v roku 1897. V ten istý rok bola architektovi Jakobovi Heinrichovi Meyerovi pridelená úloha na prípravu projektu. Samotná výstavba budovy sa začala o rok neskôr v roku 1898, pričom Jakob Heinrich Meyer na výstavbu osobne dozeral. Neskôr dozor nad výstavbou budovy prevzal architekt Kamen Petkov. Výstavba budovy bola dokončená v roku 1909.
V roku 1985 bol budove Národným inštitútom pre kultúrne pamiatky pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
V roku 2013 Bulharská národná banka podarovala budovu plovdivskému magistrátu výmenou za pozemky v blízkosti pamätníku Skobeleva majka.
Charakteristika
Budova bola postavená podľa projektu  švajčiarskeho  architekta Jakoba Heinricha Meyera.
Pre výstavbu sa využili tie najkvalitnejšie materiály privezené z rôznych miest, napríklad tehly a škridle boli privezené z Francúzska a sklá z Budapešti. Budova je trojposchodová. Celková vnútorná plocha budovy dosahuje 5400 m².
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Roky vyhlásenia: 1985
Dôvody zaradenia medzi kultúrne pamiatky miestneho významu:
V lete ti poviem, ako sa mám
V lete ti poviem, ako sa mám je česko-slovenská komédia režisérky Marty Ferencovej a scenáristky Evy Twardzik Urbaníkovej. Komédia pojednáva o osudoch štyridsiatnikov, bývalých spolužiakov zo strednej školy, ktorých osudy sa navzájom stále prepletajú. Príbeh vychádza z knihy Evy Twardzik Urbaníkovej ''V lete ti poviem, ako sa mám. Ferencová a Twardzik Urbaníková spolu v minulosti spolupracovali na komédiách Všetko alebo nič a Príliš osobnú známosť.
Film sa natáčal na začiatku roku 2021 na Slovensku, natáčanie sa začalo v Bratislave a skončilo v máji 2021 na Orave. Titulná pieseň k filmu, s názvom „V lete...“, naspievala skupina IMT Smile.
Film mal v Česku a na Slovensku premiéru 17. februára 2022.
O filme
Film rozpráva príbeh party kamarátov, bývalých spolužiakov zo strednej školy, ktorých osudy sa počas Vianoc a nového roka opäť prepoja. Ivana (Tereza Kostková) sa pred Vianocami dozvie, že sa s ňou jej manžel Martin (Marián Miezga) chystá rozviesť. Jej kamarátka, rozvodová právnička Adriana (Dana Rogoz) udržuje vzťah so svojim šéfom Filipom (Martin Hofmann). Televízna moderátorka Ela (Andreea Vasile) žije s prekladateľom kníh Andrejom (Ondřej Sokol), do jej života však vstúpi jej bývalý priateľ David (Ján Koleník). Vláďa (Pavel Bartos), majiteľ reštaurácie, má po nevydarenom manželstve s Věrou (Soňa Norisová) požiadavku, aby jeho nová žena Broňa (Dominika Morávková) nepracovala. Tá to však nerešpektuje a svoju prácu pred ním tají. Na Adrianu sa obráti manželka premiéra (Petra Vajdová), ktorá sa chce so svojim manželom (Jaroslav Plesl) v tichosti rozviesť v čase jeho predvolebnej kampane.
The Spirit of Memory
The Spirit of Memory je názov druhého štúdiového albumu slovenského gitaristu Henryho Tótha. Album v bol v roku 2000 vydaný bez oficiálneho vydavateľa ako nezávislý hudobný projekt. Vybrané skladby z tohoto albumu boli vydané v množstve 12 500 kópií ako multimediálna príloha časopisu Playboy.
HESA Šáhid-131
Šáhid-131 je iránsky samovražedný dron vyvinutý spoločnosťou Shahed Aviation Industries a vyrobený spoločnosťou HESA. Svoje označenie dostal z perzského slova Šáhid, čo v slovenčine znamená svedok. Hlavnou úlohou tohto bezposádkového lietadla je útočiť na stacionárne pozemné ciele, ktorých súradnice sú vopred známe. Nie je určený na pôsobenie proti pohybujúcim sa cieľom.
Dron bol oficiálne predstavený v decembri 2021 na vojenskom cvičení Veľký prorok 17. V roku 2022 bolo veľké množstvo týchto bezpilotných lietadiel vyvezených do Ruska, kde sú prevádzkované pod označením Geraň-1.
Konštrukcia
Šáhid-131 je bezpilotné lietadlo typu "vyčkávacia munícia", ktoré je určené na ničenie pozemných cieľov. Dron má dĺžku 2,6 metra a delta krídlo s rozpätím 2,2 metra. Na konci každého krídla sa nachádzajú stabilizátory.
Je vybavený rotačným wankelovým motorom Serat 1 s výkonom 38 koní, čo je iránska kópia britského motoru AR 731. Presný dolet dronu nie je známy, hoci odhady rôznych analytikov sa pohybujú v rozpätí od 700 km do 1 000 km (bežne sa uvádza odhad 900 km).
Odhadovaná maximálna vzletová hmotnosť dronu je 135 kg. Šáhid-131 nesie vysoko výbušnú fragmentačnú hlavicu s hmotnosťou 10 až 20 kg. Hoci je takáto bojová hlavica len zlomkom veľkosti hlavice riadenej strely, je stále dostatočne silná na to, aby zdemolovala malú budovu. Hlavica Šáhidu-131 vysoko účinná proti elektrickým transformátorom, rozvodniam a spínacím prístrojom. Tento typ hlavice je však oveľa menej účinný proti bunkrom a väčším budovám.
Dron nemá diaľkové ovládanie, namiesto toho má civilný GPS systém. Bojové nasadenie týchto dronov na Ukrajine odhalilo, že Šáhid-136 je odolný voči protidronovým puškám a systémom elektronického boja. Dron je tiež vybavený primitívnym inerciálnym systémom, ktorý mu umožňuje udržiavať približný kurz a nadmorskú výšku, ak sa dostane do oblasti, kde satelitná navigácia nefunguje. To znamená, že keď vletí do oblasti, kde sú signály GPS potlačené, dron začne odfukovať vietor a prejavia sa aj chyby samotného inerciálneho systému. V závislosti od rýchlosti a smeru vetra môže byť odchýlka vzdialenosti až 5%. Na úseku 5 km to spôsobí chybu 250 metrov. Po opätovnom prijatí signálu GPS však dron vie upraviť svoj let.
Šáhid-131 je geniálny svojou jednoduchosťou. Trup lietadla, vyrobený z látky z uhlíkových vlákien, dokáže bez problémov vyrobiť každý domáci majster. Po preskúmaní havarovaných a zostrelených dronov v Saudskej Arábii a na Ukrajine sa zistilo, že pri konštrukcii Šáhidu-131 využíva množstvo západných a čínskych komponentov. Je zjavné, že Iráncom sa podarilo využiť medzery v západných kontrolách vývozu. Nedávno dokonca americký prezident Joe Biden zriadil pracovnú skupinu, ktorá má preskúmať, ako je možné, že 82 % komponentov nájdených v Šáhid-131 a Šáhid-136 pochádza z USA.
Rousson
Rousson môže byť:
HESA Šáhid-131
Ruská invázia na Ukrajinu
Prvá nepotvrdená správa o tom, že Rusko, zapletené do nevydarenej invázie na Ukrajinu, zamýšľa kúpiť iránske bezpilotné prostriedky, prišla v júli 2021. Definitívne sa to potvrdilo v septembri, keď sa na Ukrajine našli tri typy bezpilotných lietadiel navrhnutých a vyrobených v Iráne - Mohádžir-6, Šáhid-131 a Šáhid-136. Keďže sa Iránci chceli dištancovať od konfliktu medzi Ruskom a Ukrajinou, popreli dodanie ich dronov Rusku. Neskôr však zmenili svoje stanovisko, pričom uviedli, že predali svoje bezpilotné lietadlá Rusku ešte pred vypuknutím vojny.
Iránom dodané drony Rusi prefarbili a premenovali ich na Geraň-1 a Geraň-2 (namiesto Šáhid-131 a Šáhid-136). Oba typy sa zapojili do prebiehajúcej ruskej operácie zameranej na zničenie kriticky dôležitých cieľov. Boli vo veľkej miere využívané na zasiahnutie uzlov v ukrajinskej elektrickej sieti a ďalšej kritickej infraštruktúry vo veľkých mestách od Odesy na juhovýchode až po Ľvov v ďalekom na západe krajiny. Pri ich nasadení z Bieloruska a Krymu je možné nimi zasiahnuť prakticky akékoľvek miesto na Ukrajine.
Hoci sa podarilo veľké množstvo z týchto dronov zostreliť (Ukrajinci uvádzajú úspešnosť 50 až 70 %), napriek tomu spôsobili značné škody. Dňa 30. novembra hovorca Ukrajinských ozbrojených síl tvrdil, že zo 400 iránskych Šáhid, ktoré boli doteraz vypustené, bolo 340 (85 %) zostrelených.
Pravdepodobne v dôsledku vyčerpania prvej zásielky dronov z Iránu došlo 17. novembra k útlmu v ich operáciách. Na Ukrajine nastala trojtýždňová prestávka v používaní lietadiel Šáhid-131 a Šáhid-136. Nálety Šáhidov sa obnovili až 7. decembra, pričom ukrajinskej armáde sa 14 z týchto strojov podarilo zostreliť.
Drony Šáhid lietajú nízko a pomaly a po ich spozorovaní je pomerne ľahké ich zostreliť. O tom svedčia mnohé videá natočené ukrajinskými okoloidúcimi a nahrané na sociálne médiá. Bežne ich zostreľujú jednoduché protilietadlové delá z druhej svetovej vojny, ako aj rakety vzduch-vzduch odpaľované z ukrajinských stíhačiek. Avšak ich nízke radarové a tepelné stopy, ako aj ich nízka letová hladina sťažujú ich detekciu z dostatočne veľkých vzdialeností. Častokrát sú detegované až vtedy, keď sa ocitnú v blízkosti svojho cieľa, čo poskytuje veľmi krátky čas na ich zneškodnenie. Ich jediným viditeľným znakom je hluk pripomínajúci kosačku z ich dvojtaktných piestových motorov, ktorý obrancov varuje, odkiaľ sa približujú. Ukrajinskí vojaci v Odese informovali, že po tom, čo sa im počas dňa podarilo zostreliť niekoľko týchto bezpilotných lietadiel, prešli Rusi na nočné útoky. Vie sa prinajmenšom o jednej udalosti, kedy bol ukrajinský pilot nútený sa katapultovať, keď jeho lietadlo zasiahli trosky dronu Šáhid, ktorý zostrelil.
Požívatelia
Irán Rusko
Rouville
Rouville môže byť:
Peyrecave
Peyrecave je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rouvray
Rouvray môže byť:
Rouvres
Rouvres môže byť:
Nová škola slovenská
Nová škola slovenská reprezentovala liberálny politický smer z prelomu 60. a 70. rokov 19. storočia, ktorý bol alternatívou ku Starej škole slovenskej. Bol sformovaný v r. 1868 príslušníkmi slovenskej podnikateľskej a intelektuálnej komunity v Pešti a Budíne.
Ŵ
Ŵ (ŵ) je špeciálny znak latinky. Nazýva sa w s vokáňom (alebo cirkumflexom). Vyskytuje sa vo waleštine, kde sa číta približne rovnako ako slovenské Ú. Ďalej ho nájdeme v afrických jazykoch čeva a nsenga. V Unicode majú Ŵ a ŵ tieto kódy:
Nová škola slovenská
Príslušníci Novej školy
Novú školu slovenskú tvorili:
Úplaz (vrch v Nízkych Tatrách)
Úplaz je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Vernárom, približne juhozápadne od Popradu. Je najvyšším vrchom geomorfologickej časti Predná hoľa.
Nová škola slovenská
Orientácia Novej školy
Nová škola slovenská sa rozchádzala s politikou Starej školy slovenskej v základnej otázke národnej orientácie, v otázke národných politických cieľov i v otázkach politickej taktiky a stratégie. Do národnej politiky presadzovala dôraz na spoluprácu národov na báze uhorského ústavného a zemského vlastenectva, namiesto habsburského centralizmu podporovala rakúsko-uhorský dualizmus, namiesto tradičného "viedenského vektora" presadzovala "orientáciu na Pešť". Rámce reálneho slovenského politizovania videla v integrálnom Uhorsku, preto omietala požiadavku slovenského Okolia obsiahnutú v Memorande národa slovenského z r. 1861. Postulovala praktickú politiku činov, najmä v oblasti jazykových práv a v školstve, ktoré by zlepšili existenciu jednotlivcov a tým i podmienky pre národnú existenciu. Čerpala z tradícií anglosaskej a francúzskej politickej filozofie, opierala sa o idey konštitucionalizmu a občianstva, chápala sa ako realistický protiklad romantického idealizmu „štúrovskej“ generácie a jej dedičov. O spoluprácu s maďarskými politickými stranami i s kruhmi tzv. slovenskej-hornouhorskej šľachty sa však usilovala neúspešne. Politicko-mediálnym nástrojom Novej školy slovenskej bolo vydavateľstvo Minerva s tlačovým orgánom Slovenské noviny a mesačníkom Der Slowak. Ich najsilnejším konzervatívnym oponentom býval J. M. Hurban. V r. 1872 sa Nová škola slovenská premenovala na Stranu vyrovnania a niektorí jej sympatizanti boli 2x úspešní vo voľbách do Uhorského snemu, v ktorom boli členmi poslaneckého klubu Deákovej strany. Po zatvorení Matice slovenskej a zatvorení 3 slovenských gymnázií sa Novej škole rozpadla programová základňa a v r. 1875 zanikla.
Úplaz (vrch v Nízkych Tatrách)
Poloha
Nachádza sa vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Predná hoľa. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie obcí Vikartovce a Vernár. Najbližším sídlom je východným smerom ležiaci Vernár, severne sa nachádza Spišské Bystré, Kravany, Vikartovce a Liptovská Teplička a južne obec Telgárt. Vrcholovou časťou vedie severná hranica Národného parku Nízke Tatry.
Nová škola slovenská
Rozkol
Vznik Novej školy slovenskej vniesol prvý rozkol do slovenského politického života, jej existencia nepriniesla nijaké z očakávaných praktických výsledkov a jej najcennejším dedičstvom zostalo politologicko-publicistické dielo J. Mallého-Dusarova a J. Palárika. Na niektoré demokratické prvky v ideológii Novej školy však do určitej miery nadväzovalo politické myslenie generácie Hlasu (hlasisti).
Úplaz (vrch v Nízkych Tatrách)
Opis
Úplaz leží v rázsoche, ktorá vybieha severovýchodným smerom z Kráľovej hole k Prednej holi. Severným smerom leží Prostredný vrch a Čertovica, západným Kolibisko , Záturňa  a Prášivok , južným Kráľova hoľa, Tri kopce  a Košarisko  a východným Popová  a Smrečinským sedlom oddelená Predná hoľa. Vrch sa nachádza na pomedzí Liptova a Spiša a jeho svahy odvodňujú tri mohutné rieky; západnú časť Čierny Váh, južnú a východnú Hnilec a severnú prítoky Hornádu. Vrchol traverzuje turistický chodník zo Smrečinského sedla na Kráľovu hoľu.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z odlesnených lokalít na svahoch je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Levočské vrchy, Kozie chrbty, Vysoké a Západné Tatry, Chočské, Stolické a Volovské vrchy a Spišsko-gemerský kras.
Prístup
Vrchol traverzuje juhovýchodným úbočím modro značený chodník z blízkeho Smrečinského sedla na Kráľovu hoľu. V sedle sa križujú turistické trasy:
Ióannes Mauropous
Svätý Ióannes Mauropous (* okolo 990 / okolo 1000, Klaudiopolis (?), Paflagónia, Byzantská ríša † okolo 1075/1081 /po 1082 , Konštantínopol, Byzantská ríša) bol byzantský učenec a spisovateľ, mních a klerik, metropolita euchaitský. Bol významným učiteľom. V tridsiatych rokoch 11. storočia okolo seba zoskupil okruh významných byzantských vzdelancov. Jeho študentmi boli napr. Michaél Psellos či Ióannes Xifilinos. Pravoslávnou cirkvou je uctievaný ako svätý, jeho sviatok si Grécka pravoslávna cirkev pripomína 5. októbra.
Životopis
Ióannes sa narodil v maloázijskej Paflagónii. Presné miesto jeho narodenia nie je známe, niektoré náznaky však odkazujú na Klaudiopolis, kde mal byť biskupom jeho strýko. Jeho druhý strýko mal byť misionárom v Bulharsku. V mladosti mal Ióannes od svojich dvoch strýkov získať vynikajúce vzdelanie. Študoval rétoriku, logiku, metafyziku a etiku, zaoberal sa prírodnými vedami, matematikou, jurisprudenciou a latinčinou. Počas štúdií v Konštantínopole sa stal príslušníkom silnej vrstvy byzantských vzdelancov 11. storočia. Pôsobil ako ich učiteľ a spolužiak. Hodiny pôvodne poskytoval v súkromnom dome. Jeho hodiny navštevovala neskoršia konštantínopolská elita, vrátane učenca Michaéla Psella a neskorších patriarchov Konštantína Leichouda a Ióanna Xifilina. Pomáhal tiež s obnovou vysokého školstva v Konštantínopole, napísal štatút pre tamojšiu právnickú fakultu. Postupne sa stal sa obľúbencom mecenášskeho cisára Konštantína IX. Monomacha. Ako taký mal značný vplyv na byzantskú vysokú politiku. V roku 1047 počas svojej reči požiadal cisára o omilostenie povstalcov Leona Tornikia.
V roku 1050 sa sa za dosiaľ nevyjasnených okolností dostal so nemilosti a musel opustiť politické výslnie hlavného mesta. Bol vysvätený za biskupa a vymenovaný za metropolitu maloázijského mesta Euchaita. Podľa hagiografických zmienok mal miestnu diecézu duchovne pozdvihnúť a rozvinúť tamojšiu duchovnú správu. Nechal vystavať kláštor svätému Theodórovi z Tirónu, patrónovi mesta a podujal sa na reforme liturgickej animácie. Do Konštantínopola sa mohol vrátiť až na sklonku svojho života. Po návrate vstúpil do monastiera (niektoré zdroje uvádzajú Studios, iné spomínajú iné kláštory), kde dožil svoj život. Zomrel možno niekedy krátko po nástupe Alexia I. Komnéna na byzantský trón.
Dielo a myšlienky
Vo svojej spisovateľskej činnosti sa venoval najmä poézii a rétorike. Napísal početné kázne, básne a epigramy. Zachovali sa tiež jeho početné listy (minimálne 77) a životy svätých (vita). Zachovaná je aj jeho práca v oblasti liturgických hymnov (kánonov). Veľká časť z jeho diel nebola dodnes publikovaná.
Jeho myšlienky nesú prvky kresťanského byzantského humanizmu a sociálneho cítenia. Odsudzoval militarizmus a presadzoval používanie rétoriky ako prostriedku pre zisk politického vplyvu. Počas svojej aktívnej kariéry sa vo svojich prácach zaoberal vtedajšími politickými udalosťami. Jeho diela tak poskytujú cenné informácie k dejinám Byzancie a Balkánu. Po svojom páde v roku 1050 sa sústredil na náboženské témy.
Do svojich diel zasadzoval živé obrazy a v jednom zo svojich epigramov horlivo bránil antických spisovateľov ako Platóna či Plutarchu. Modlil sa za spásu ich duše, pretože svojim životom mali byť blízko Kristovmu učeniu. V tomto smere naňho nadviazali ďalší byzantskí učenci 11. storočia.
Podľa niektorých cirkevných zdrojov mala konštantínopolská cirkev na návrh Ióanna Mauropoua zaviesť spoločné slávenie troch významných byzantských svätcov a teológov Bazila Veľkého, Jána Zlatoústeho a Gregora Naziánskeho.
Quesito
náhľad|Quesito Quesito (výslovnosť /kesíto/) je sladké syrové pečivo z Portorika.
Základom je sladké lístkové cesto. Z neho sa vytvarujú bochníky, ktoré sú naplnené syrom zmiešaným s vanilkou, cukrom a vajcami. Syrová zmes tiež môže obsahovať tropické ovocie, najčastejšie guajavu a papáju. Pečivo je potom obalené v karameli a pečené. Quesita sú najčastejšie predávaná v pekárstve a v špeciálnych obchodoch nazývaných "bomboneras".
Peyrusse-Grande
Peyrusse-Grande je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Far Cry 6
Far Cry 6 je akčná strieľačka z pohľadu prvej osoby z roku 2021 vyvinutá spoločnosťou Ubisoft Toronto a vydaná Ubisoftom. Ide o šieste pokračovanie hernej série Far Cry, ktoré vyšlo 7. októbra 2021 pre platformy Amazon Luna, Microsoft Windows, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One, Xbox Series X/S a Stadia.
Hra sa odohráva na fiktívnom karibskom ostrove Yara, kde vládne diktátor „El Presidente“ Antón Castillo (Giancarlo Esposito ). V hlavných úlohách sa ocitne aj Antónov syn Diego (Anthony Gonzalez), v ktorom vidí jeho otec veľkého nástupcu. Hráč prevezme rolu partizánskeho bojovníka Daniho Rojasa, s ktorým sa pokúsi zvrhnúť Castilla a jeho režim.
Príbeh
Príbeh hry začína v hlavnom meste štátu Yara menom Esperanza, v deň, keď začali nepokoje. Hlavný hrdina (či hrdinka) Dani Rojas sa s priateľmi vydáva na loď, pomocou ktorej utečú z krajiny. Loď je však prepadnutá samotným El Presidentom, ktorý ju nechá rozstrieľať svojimi vojakmi. Prežije to iba Dani. Dani sa prebúdza na ostrove, na ktorom sídli partizánska skupina Libertad. Nájde ich vodkyňu Claru a pridáva sa k nim. Spoločne preberú celý ostrov z moci diktátora a zvrhnú jeho vládu.
Peyrusse-Massas
Peyrusse-Massas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Roye
Roye môže byť:
Forenzná veda
náhľad|Odtlačok prsta Forenzné vedy (iné názvy súdne vedy, forenzné/súdne disciplíny - angl. forensic science [t.j. singulár]; súhrnne nevhodne aj forenzika - z angl. forensics) sú vedy, ktoré sa aplikujú pri vyšetrovaní a dokazovaní v trestných aj civilných konaniach pred štátnymi orgánmi. Ide o postupy vedúce k preukázaniu totožnosti osôb, pravosti listín a podobne.
Etymológia
Forenzia (z lat. forensis, súdne, od forum, verejné priestranstvá, kde sa konali súdy) znamená súdne a zvyčajne označuje postupy a vedy, súvisiace s vyšetrovaním a súdnym dokazovaním, najmä v trestných záležitostiach.
Stručný prehľad forenzných vied
Okrem toho sa pre forenzné účely aplikujú aj rôzne ďalšie vedy podľa povahy problému.
Dejiny
náhľad|Porovnanie stopy a podrážky
Najstaršia zmienka o aplikácii vedy na odhalenie podvodu je povesť o Archimedovi († 212 pred Kr.), ktorý zistil špecifickú hmotnosť údajnej zlatej koruny a dokázal, že nie je zlatá. Arabský príbeh rozpráva o kupcovi, ktorý mal vyšetriť vraždu kosákom, nechal priniesť všetky kosáky v dedine a na jeden sa zlietli muchy. Čínsku príručku vyšetrovania napísal roku 1248 Song Ci. Medzi priekopníkov forenzných vied v Európe patril francúzsky dvorný lekár a chirurg Ambroise Paré (1510-1590) a koncom 18. storočia vyšlo niekoľko traktátov o forenznom a policajnom lekárstve. Medzníkom v ďalšom vývoji forenzných vied boli vynájdenie mikroskopu, objav odtlačkov prstov a identifikácia osôb a stôp z miesta činu pomocou analýzy DNA.
Ruffec
Ruffec môže byť:
Fosforibozylaminoimidazolsukcinokarboxamid
Fosforibozylaminoimidazolsukcinokarboxamid (SAICAR alebo SACAIR ) je biochemický intermediát, ktorý vzniká pri syntéze purínových nukleotidov. Tvoria sa z neho teda stavebné bloky DNA a RNA.
Syntéza
SAICAR vzniká pôsobením enzýmu fosforibozylaminoimidazolsukcinokarboxamidsyntázy (PAICS) na 5'-fosforibozyl-4-karboxy-5-aminoimidazol (CAIR). Počas reakcie sa CAIR viaže na aspartát za hydrolýzy ATP:
SAICAR sa následne štiepi na fumarát a 5-aminoimidazol-4-karboxamidribonukleotid (AICAR). Reakciu katalyzuje adenylosukcinátlyáza (ADSL):
Ruffiac
Ruffiac môže byť:
Rully
Rully môže byť:
Rígeľ (vrch v Kozích chrbtoch)
Rígeľ je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad osadou Svarín, približne východne od Liptovského Hrádku.
Poloha
Nachádza sa v západnej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Hybe. Najbližšími sídlami sú južne ležiaca osada Svarín, západne situovaná Kráľova Lehota a severne ležiace Hybe. Vrch je súčasťou ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Rígeľ je súčasťou hlavného hrebeňa a je jeho najzápadnejším vrcholom. Západným smerom sa nachádza Kameň, Vachtárová a Mních , južným Milkovo , Pukanec , Vysoké  a Pálenica , východným Turková , Hošková  a Petráňová  a severným sa nad Liptovskou kotlinou čnejú štíty Západných Tatier s dominantnou Bystrou. Masív patrí do povodia Váhu, pričom voda zo severných svahov odteká do Bieleho Váhu a z južných do Čierneho Váhu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva súvislý les, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Chočské vrchy, Západné a Vysoké Tatry, ako aj Liptovskú kotlinu.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, preto prístup je možný lesom zo Svarína alebo Hýb.
Rumigny
Rumigny môže byť:
Rumilly
Rumilly môže byť:
Peyrusse-Vieille
Peyrusse-Vieille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Post-punk revival
Post-punk revival (iné názvy: New Wave revival, garage rock revival alebo new rock revolution ) bola vývojová vetva žánru alternatívny rock koncom 20. a začiatkom 21. storočia, v ktorej skupiny brali inšpiráciu z pôvodných zvukov a estetiky garage rocku 60. rokov a post-punku a New Wave konca 70. rokov. Skupiny, ktoré sa dostali do mainstreamovej popularity z miestnych scén po celom svete začiatkom 1. dekády 21. storočia boli The Strokes, The White Stripes, The Hives a The Vines. Tie boli nasledované komerčným úspechom mnohých existujúcich a nových skupín.
Rumont
Rumont môže byť:
Wonder Woman
Wonder Woman môže byť:
5-Formamidoimidazol-4-karboxamidribotid
5-Formamidoimidazol-4-karboxamidribotid (FAICAR) je biochemický intermediát, ktorý vzniká pri syntéze purínových nukleotidov. Tvoria sa z neho teda stavebné bloky DNA a RNA.
Syntéza
FAICAR vzniká z 5-aminoimidazol-4-karboxamidribonukleotidu (AICAR). Enzým fosforibozylaminoimidazolkarboxamid formyltransferáza prenáša formylovú skupinu na AICAR:
Z FAICAR následne uzavretím cyklu a odštiepením vody vzniká konečný produkt biosyntézy purínov, inozínmonofosfát (IMP). Reakciu katalyzuje inozínmonofosfátsyntáza:
Sacy
Sacy môže byť:
5-Hydroxyizourát
5-Hydroxyizourát je derivát kyseliny močovej, ktorý vystupuje v katabolizme purínových nukleotidov. Vzniká oxidáciou kyseliny močovej enzýmom urátoxidázou. 5-Hydroxyizourát sa ďalej oxiduje urátoxidázou za vzniku alantoínu.
Šuhajda
Šuhajda môže byť:
Ministerstvo pre zjednotenie zákonov a organizácie správy
Ministerstvo pre zjednotenie zákonov/zákonodarstva a organizácie správy (starším pravopisom: Ministerstvo pre sjednotenie zákonov/zákonodarstva a organisácie správy; čes. Ministerstvo pro sjednocení zákonů/zákonodárství a organisace správy) alebo neoficiálne Ministerstvo unifikácií (čes. Ministerstvo unifikací) bolo ministerstvo Československej republiky (ČSR) v rokoch 19191938, ktorého náplňou činnosti bola unifikácia právnych predpisov a verejnej správy na celom území ČSR. V roku 1918 sa totiž stali súčasťou československého štátu územia s odlišnými právnymi poriadkami (resp. právnymi systémami) – zatiaľ čo v českých krajinách platil rakúsky právny poriadok, na Slovensku a v Podkarpatskej Rusi platil odlišný uhorský právny poriadok. Navyše v novovytvorenej ČSR existovalo viacero území s odlišnými právnymi normami (napr. Vitorazsko. Valčicko, Hlučínsko).
Išlo o jedno z tzv. slovenských ministerstiev, na ktorého čele stál až do roku 1929 vždy minister slovenskej národnosti, hoci medzi zamestnancami ministerstva (v roku 1921 to bolo 44 osôb) sa nachádzalo pomenej Slovákov. Kvôli úspornosti ministerstvo externe spolupracovalo aj s ďalšími odborníkmi, profesormi práva. Udržiavalo úzke styky s Jednotou slovenských právnikov, ktorá sa pravidelne schádzala na zjazdoch v Bratislave, na ktorých intenzívne riešila praktické otázky právnej unifikácie.
Spočiatku zamestnanci ministerstva pracovali v dvoch budovách ministerstva vnútra a ministerstva spravodlivosti. V roku 1922 bola otvorená novostavba budovy ministerstva na rohu Dušnej a Bílkovej ulice v pražskom Starom Meste, ktorá mala kapacitu 5060 zamestnancov.
V priebehu prvého desaťročia svojej činnosti si ministerstvo získalo povesť experta pre znalosť uhorského právneho poriadku a prispelo k vycibreniu právnej terminológie a prehĺbeniu znalosti aj cudzokrajných právnych poriadkov, no podľa niektorých názorov potom svoju úlohu začalo preceňovať. Hoci malo ísť o dočasný úrad, ministerstvo sa postupne rozrastalo, odďaľovalo svoje zrušenie a uchyľovalo sa k prístupu „umenie pre umenie v práve“. Veľmi užitočnú prácu odviedlo prekladateľské oddelenie, ktoré z maďarčiny preložilo vyše 500 právnych predpisov.
Ministerstvo zaniklo za zmenených politických podmienok na základe výnosu ministra vnútra z decembra 1938. V pomníchovskej republike už prakticky nemalo význam a stálo v protiklade k silnejúcim národno-separatistickým (autonomistickým) snahám ľudáckej slovenskej politickej reprezentácie.
Sagy
Sagy môže byť:
Pis (Gers)
Pis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konzervatívec
Konzervatívec môže byť:
Blhovská vrchovina
Blhovská vrchovina je geomorfologickou časťou Bučenskej vrchoviny, podcelku Cerovej vrchoviny. Leží v jej severnej časti, medzi mestami Fiľakovo a Rimavská Sobota.
Polohopis
Územie zaberá sever strednej časť pohoria a obklopuje ho na západe Fiľakovská brázda a Bučeň, na juhu susedí Šurická brázda a na juhovýchode Hajnáčska vrchovina. Východne sa nachádzajú Gemerské terasy a Oždianska pahorkatina, geomorfologické časti Rimavskej kotliny a severozápadne nadväzujú Novohradské terasy, časť Lučeneckej kotliny. Vrchovina nezasahuje do Chránenej krajinnej oblasti Cerová vrchovina.
Severnú a západnú časť územia odvodňujú prítoky rieky Suchá v povodí Ipľa, centrálnu a východnú rieka Gortva v povodí Rimavy. Blhovská vrchovina leží v Banskobystrickom kraji, na území okresov Rimavská Sobota a Lučenec a zasahuje na katastrálne územie mesta Fiľakovo a Rimavská Sobota a obcí Bulhary, Šávoľ, Buzitka, Veľké Dravce, Ožďany, Husiná, Gemerček, Hodejov, Konrádovce, Čierny Potok, Šíd, Šurice, Čamovce a Blhovce. Južným okrajom vedie cesta II/571 z Fiľakova do Jesenského, ktorú kopíruje železničná trať Zvolen – Košice, severne prechádza rýchlostná cesta R2 z Lučenca do Rimavskej Soboty.
Turizmus
Vrchovina patrí v rámci pohoria medzi turisticky menej atraktívne oblasti, no je tu vyznačených niekoľko turistických chodníkov.
Zoznam šéfdirigentov Viedenskej filharmónie
Viedenská filharmónia nikdy nemala šéfdirigentov. V rokoch 1860-1933 s ňou pôsobili abonentní dirigenti, ktorí každoročne viedli všetky koncerty súboru vo viedenskom Musikvereine. Po roku 1933 bola funkcia abonentných dirigentov zrušená a nahradili ich hosťujúci dirigenti. Tento zoznam obsahuje index abonentných dirigentov.
Haydnova ulica
Haydnova ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa Josepha Haydna.
Zoznam šéfdirigentov Filharmonického orchestra
Toto je zoznam šéfdirigentov Filharmonického orchestra so sídlom v Londýne, známeho tiež ako Nový filharmonický orchester.
Spiatočník
Spiatočník môže byť:
Fundamentalista
Fundamentalista môže byť:
Plaisance (Gers)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alexander z Alexandrie
náhľad|Alexander z Alexandrie – ikona v kláštore v obci Veljusa v [[Severné Macedónsko|Severnom Macedónsku]] Alexander z Alexandrie († 17. apríl 328, Alexandria) bol alexandrijský biskup v rokoch 313 až 328 a jeden z najvýznamnejších odporcov arianizmu.
Životopis
Alexander požíval medzi ľudom i klérom veľkú úctu, bol štedrý k chudobným, obdivovaný pre svoju výrečnosť a asketický spôsob života.
Alexanderijský biskup Alexander zohrával významnú úlohu v tzv. ariánskom spore, ktorého počiatky je potrebné hľadať už v okamihu, keď alexandrijský kňaz Árius počas jednej dišputy obvinil svojho biskupa zo sabelianskej herézy. Po tom, čo Árius začal aj verejne hlásať svoje odchylné teologické názory, sa ho Alexander v dobrej viery najprv pokúšal presvedčiť o ich nesprávnosti. Alexandrijský klérus však chápal tento zmierlivý tón len ako prejav Alexandrovej slabosti. Spor o Áriovu náuku sa však rýchlo rozšíril aj za hranice regiónu, a tak sa Alexander v roku 320 rozhodol zvolať do Alexandrie synodu. Zúčastnilo sa jej viac než sto egyptských i líbyjských biskupov, Árius si napokon vypočul odsudzujúci rozsudok.
Kňaz Árius teda musel opustiť Egypt. V cézarejskom biskupovi Euzébiovi a biskupovi Eusébiovi z Nikomédie však našiel vplyvných spojencov, v dôsledku čoho začal ariánsky spor zmietať prakticky celým kresťanským Východom. Cisár Konštantín I. Veľký poveril svojho poradcu, biskupa Ossia z Córdoby, aby Alexandrovi i Áriovi tlmočil jeho dôraznú výzvu na zmierenie, keďže považoval za nepatričné hádať sa kvôli „takýmto malichernostiam“.
Počas Prvého nicejského koncilu bol Alexander jedným z najvýznamnejších predstaviteľov ortodoxného, antiariánskeho stanoviska.
Z Alexandrovych spisov sa zachovali len tri listy, i tie sú však mimoriadne cennými zdrojmi informácii o počiatkoch ariánskeho sporu: prvým z nich je list konštantínopolskému arcibiskupovi Alexandrovi (dostupné online), druhým je list adresovaný všetkým katolíckym biskupom (Epistula encyclica) a tretím je list alexandrijskému kléru (dostupné online), v ktorom oficiálne oznamuje Áriovo odsúdenie. Rôzne citáty a niekoľko úryvkov z jeho kázní sa nachádza v dielach jeho nástupcu, Atanáza Alexandrijského.