cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Phil Spector
Ako producent spolupracoval prevažne s dievčenskými vokálnymi skupinami, ako sú The Crystals alebo The Ronettes. Neskôr bol producentom albumu Let It Be britskej skupiny The Beatles a produkoval aj album End of the Century punkovej skupiny Ramones.
Jeho manželkou bola niekoľko rokov speváčka Ronnie Spector. V roku 1989 bol uvedený do Rock and Roll Hall of Fame. V roku 2003 zastrelil herečku Lanu Clarkson, za čo bol roku 2009 odsúdený na devätnásť rokov väzenia.
Ráztoka (okres Brezno)
Ráztoka je obec na Slovensku v okrese Brezno.
Lautenbach
Lautenbach je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dersu Uzala
Dersu Uzala, ( * okolo 1850 – † jar 1908, Korfovskij, Chabarovský kraj) bol nanajský lovec na Ďalekom východe.
Rozvádzač tepla
Rozvádzač tepla (angl. heat spreader) slúži na zväčšenie plochy z ktorej vyžaruje teplo, vďaka čomu je možné lepšie chladenie súčiastky. Využitie nachádza na čipoch (puzdro procesora, chladiče operačnej pamäte).
Dersu Uzala
Bližšie informácie pozrite pod:
Castilly
Castilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Mužská štvorhra na South African Open 1979
Mužská štvohra na South African Open 1979 sa hrala ako súčasť South African Open 1979 od 27. do 26. decembra 1979. Titul získali Juhoafričania Bob Hewitt a Frew McMillan, ktorí vo finále porazili americko-britský pár Mike Cahill, Buster C. Mottram 1-6 6-1 6-4.
Primus inter pares
Primus inter pares (lat.) je prvý medzi seberovnými.
Absolútna pravda
Absolútna pravda je vlastnosť úplného, vyčerpávajúceho poznania skutočnosti, ten aspekt poznatkov, ktorý nemôže byť vyvrátený ani v budúcnosti.
Zoznam vodných tokov v povodí Sikenice
Zoznam vodných tokov v povodí Sikenice zahŕňa všetky pomenované vodné toky v povodí Sikenice.
Castilly
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 281 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jiří Crha
Jiří Crha (* 13. apríl 1950, Pardubice, Česko-Slovensko) je bývalý česko-slovenský reprezentant v ľadovom hokeji, brankár. Je trojnásobným majstrom Česko-Slovenska a juniorským majstrom Európy 1968.
Emigrácia a pôsobenie v NHL
Počas letnej prestávky v roku 1979 emigroval do Severnej Ameriky a začal chytať v American Hockey League za New Brunswick Hawks, ktorý bol farmárskym klubom účastníkov NHL Toronto Maple Leafs a Chicago Black Hawks.
Medzník v dejinách NHL
Toronto Maple Leafs, ktoré o Crhu už v priebehu bežiacej sezóny prejavilo záujem, 4. februára 1980 s ním podpísalo zmluvu. Stal sa tak prvým česko-slovenským brankárom v NHL. V súťaži odchytal iba necelé dve sezóny, ale jeho pôsobenie v tejto súťaži sa stalo významným medzníkom pre európskych brankárov. Stal sa totiž prvým Európanom, ktorý sa presadil ako brankárska jednotka v tíme NHL, čo sa mu v česko-slovenskej reprezentácii nikdy nepodarilo. Naopak predtým sa niekoľkokrát stalo, že brankári, ktorí ako jednotky svojich reprezentačných tímov vynikli na Majstrovstvách sveta, sa v NHL nedokázali presadiť. Ako príklad možno uviesť bol švédskeho brankára Görana Högostu, ktorý bol po vynikajúcich výkonoch vyhlásený za najlepšieho brankára MS 1977 vo Viedni. Po ich skončení podpísal zmluvu s New York Islanders, ale v bežiacej sezóne bol preradený do farmárskeho tímu. Počas MS 1978 v Prahe New York Islanders bojoval o postup do semifinále Stanley cupu, ale Högostu aj napriek tomu uvoľnili pre potreby švédskej reprezentácie na MS.
Pôsobenie v Nemecku a koniec kariéry
Crha ukončil kariéru v NHL v sezóne 1980/81. V nasledujúcich dvoch sezónach chytal za farmárske kluby Toronta a v roku 1983 sa vrátil do Európy. Krajinou jeho hokejového pôsobenia sa stalo vtedajšie Západné Nemecko, kde s výnimkou dvoch sezón (1983/84 v druholigovom SV Bayreuth a 1984/85 bez angažmá) posledných osem rokov svojej kariéry odchytal v EHC Freiburg. Šesť ročníkov v druhej lige a posledné dva roky (1991/92 a 1992/93) v najvyššej Bundeslige. Poctou pre Crhu od vedenia Freiburgu je, že jeho dres s číslom 1 je v klube navždy "uzamknutý", čo znamená, že žiadny hráč v tíme už nebude s týmto číslom hrať. Rovnaké ocenenie dostal aj Crhov spoluhráč z Freiburgu a z česko-slovenskej reprezentácie Milan Chalupa, ktorý v tomto nemeckom tíme hrával s číslom 5.
Po skončení hráčskej kariéry pôsobil Jiří Crha ako hokejový agent.
Kuriozity a zaujímavosti
O Crhovi sa rozprávalo, že bol posadnutý chytaním a že na predlaktí odmietal nosiť bežné chrániče, lebo tie mu znižovali pohyblivosť paží. Preslávil sa aj novátorskými pokusmi v používaní brankárskych masiek, najmä v ich farebnom prevedení.
Zdroje
]
Latting Observatory
Latting Observatory bolo observatórium v New York v Spojených štátoch. Stálo na severnej strane 42. ulice medzi Piatou avenue a Šiestou avenue.
Bolo postavené pri príležitosti svetovej výstavy v New Yorku 1853.
Cygnus X-3
Cygnus X-3 je röntgenová dvojhviezda s periódou 4,8 hod. Kompaktná zložka je neutrónová hviezda so silným magnetickým poľom. Je zdrojom častíc kozmického žiarenia. Vzdialenosť od Zeme 10 kpc.
Je to jedna zo silnejších röntgenových dvojhviezd na oblohe. Často sa považuje za mikrokvazár a verí sa, že ide o kompaktný objekt (čierna diera alebo neutrónová hviezda) v binárnom systéme, ktorý ťahá prúd plynu od obyčajného hviezdneho spoločníka. Je to jediná známa röntgenová dvojhviezda obsahujúca Wolfovu-Rayetovu hviezdu. Je vizuálne neviditeľná, ale možno ju pozorovať na rádiových, infračervených, röntgenových a gama vlnových dĺžkach.
Large Area Telescope (LAT) detegoval trysky gama žiarenia. Sporadicky produkuje aj rádiové trysky.
24. júl
Narodenia
thumb|upright|[[Jennifer Lopezová (* 1969)]] thumb|upright|[[Wilfred Bungei (* 1980)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Peter Sellers († 1980)]]
František Stránský
František Stránský (* 20. september 1914 – † 25. január 1954) bol český konštruktér.
Dňa 23. januára 1954 prekonal ťažkú autonehodu v OS-KARi a dva dni neskôr zomrel na následky poranenia hlavy. V roku 2011 bol na mieste nehody odhalený pomník.
Foug
Foug je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jiří Tichý
Jiří Tichý (* 6. december 1933, Jeneč – † 26. august 2016, Podivín) bol český futbalista, reprezentant Česko-Slovenska.
V česko-slovenskom reprezentačnom mužstve odohral 19 zápasov. Reprezentoval na Majstrovstvách sveta v roku 1962 kde Česko-Slovensko získalo 2. miesto.
Cristina Torrensová Valerová
Cristina Torrensová Valerová (* 12. september 1974, Pamplona, Španielsko) je bývalá španielska profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 2 turnaje WTA v dvojhre a 2 turnaje vo štvorhre.
Ernest Zenovicz
Ernest Zenovicz (* 27. apríl 1891, Gelnica – † 12. júl 1924, Lučenec, pochov.: Gelnica) bol banský úradník a právnik.
Jeho otec bol Zenon Zenovitz a matka Pavlína rod. Štefaniová.
Životopis
Študoval na premonštrátskom gymnáziu v Košiciach, na košickej právnickej akadémii, na Vysokej škole baníckej a lesníckej v Banskej Štiavnici; 1914 JUDr., 1918 Ing. Od roku 1917 banský úradník, po vzniku ČSR hlavný banský komisár Banského kapitanátu v Banskej Bystrici a člen delimitačnej komisie, ktorá vymeriavala hranice medzi Slovenskom a Maďarskom. Aktivizoval a zavádzal do praxe slovenskú banskú terminológiu z maďarčiny preložil banskopolicajné predpisy. Po smrti Štefana Trúchleho pokračoval v zostavovaní Maďarsko-nemecko-slovenského slovníka baníctva a hutníctva.
Karel Krejčík
Karel Krejčík môže byť:
Kruskal
Kruskal môže byť:
4505 Okamura
4505 Okamura je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil Cutomu Seki 20. februára 1990.
Caumont-l’Éventé
Caumont-l’Éventé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sally Ridová
Sally Kristen Ridová (* 26. máj 1951, Los Angeles, Kalifornia, USA – † 23. júl 2012, La Jolla, Kalifornia) bola americká astrofyzička a astronautka. V roku 1983 sa stala prvou Američankou a treťou ženou, ktorá vyletela do kozmického priestoru, po sovietskych kozmonautkách Valentine Tereškovovej v roku 1963 a Svetlane Savickej v roku 1982. Bola najmladšou americkou astronautkou, ktorá letela do vesmíru, mala vtedy 32 rokov.
Mladosť a výcvik
V roku 1973 získala titul inžiniera fyziky, v roku 1975 bakalára fyziky na Leland Stanford Junior University. Na tejto univerzite získala aj zamestnanie asistentky v ich fyzikálnom oddelení. Do tímu kozmonautov NASA bola vybraná v roku 1978, vo svojich 27 rokoch ako astronaut špecialista, v tom čase bola slobodná.
Lety do vesmíru
Do kozmu sa dostala ako tretia žena zo Zeme (a 121. kozmonaut vôbec) dvakrát na palube raketoplánu Challenger a strávila tam 14 dní.
Po prvýkrát to bolo s expedíciou STS-7. Kapitánom bol Robert Crippen, v posádke mal okrem Sally Rideovej troch mužov (Fredericka Haucka, Johna Fabiana a lekára Normana Thagarda). Počas letu vypustili dve družice a jednu zas neskôr niekoľkokrát cvične zachytili a nakoniec sa s ňou vrátili na Zem, na základňu Edwardsm Air Force Base.
Druhý let uskutočnila o rok neskôr s misiou STS-41-G. Rovnaký veliteľ mal v posádke šesť kozmonautov, z ktorých dvaja boli cudzinci a dve ženy (Paul Scully-Power z Austrálie, Marc Garneau z Kanady, Američanky Kathryn Sullivanová a Sally Rideová, dvaja Američania David Leestma a Jon McBride). Počas letu vypustili družicu ERBS. Pristáli na Floride.
Po letoch
V roku 1993 sa na kalifornskej univerzite v San Diegu stala vyučujúcou profesorkou fyziky a miestnou riaditeľkou vedeckého inštitútu. V roku 2003 bola vymenovaná za členku vyšetrovacej komisie havárie raketoplánu Columbia CAIB (Columbia Accident Investigation Board).
Helena (Sparta)
right|180px|thumb|Helena na obraze [[Evelyn de Morganová|Evelyn de Morganovej z r. 1898]] Helené alebo Helena (gr. Ἑλένη - Helené; lat. Helena alebo Helene) bola dcéra najvyššieho olympského boha Dia a spartskej kráľovnej Lédy, podľa mýtov najkrajšia zo smrteľných žien.
Helena, označovaná prívlastkami „Spartská“, ale aj „Trójska“, je jednou z najpopulárnejších postáv gréckej mytológie a jej príbeh jedným z najznámejších.
Helenin pôvod
Podľa inej legendy sa Helena spolu so svojimi súrodencami narodila z vajca. Pretože manželstvo Lédy a Tyndarea ostávalo bezdetné, jedného dňa priniesol posol bohov Hermes Léde vajce, podobné labutiemu, z ktorého sa vyliahli všetky štyri deti.
Mladosť
Helena od detstva vynikala krásou natoľko, že ju athénsky kráľ Théseus neváhal uniesť. Bratia Kastor a Polydeukes ju však oslobodili. Čoskoro sa v Sparte začali schádzať ženbychtiví nápadníci. Medzi nimi však prepukli spory, ktoré napokon vyriešila sama Helena: po dohode, že všetci ostatní uznajú toho ženícha, koho si sama vyberie, rozhodla sa pre Agamemnónovho brata Menalaa. Jej ďalší život po manželovom boku plynul pokojne.
Práve v tom čase sa však začal odvíjať príbeh, ktorého vyvrcholením bola bratovražedná vojna a skaza jedného mesta.
Pred trójskou vojnou
left|300px|thumb|[[Angelica Kauffmannová, Afrodita presviedča Helenu, aby ušla s Paridom, 1790, olej na plátne, Ermitáž, Sankt Peterburg]]
Na svadbe kráľa Pélea s bohyňou Thetis bolo veselie v najlepšom, keď sa tu nečakane objavila bohyňa sváru Eris, ktorú kvôli jej hašterivej povahe na svadbu nepozvali. Urazená bohyňa z pomsty hodila medzi bohyne Héru, Athénu a Afroditu jablko s nápisom „Tej najkrajšej“. Pretože žiadna z bohýň nechcela pripustiť, že by jablko nepatrilo práve jej, spor mal vyriešiť Zeus. V snahe, aby si nerozhneval žiadnu z nich, poslal ich s bohom Hermom na vrch Ida, kde pásol dobytok trójsky princ Paris. Ten mal svár rozhodnúť.
Na princa urobili svojou krásou dojem všetky tri bohyne. Pri rozhodovaní, ktorej z nich jablko podá, začali každá Parida ovplyvňovať sľubmi, čo získa ak jalbko podá práve jej. Héra mu sľúbila vládu nad celou Áziou, Athéna víťazstvo v každej vojne a Afrodita najkrajšiu manželku. Jablko podal Afrodite.
Najkrajšou ženou bola podľa mienky bohov i ľudí práve spartská Helena. Afrodita v snahe splniť sľub daný Paridovi zariadila, aby sa vydal za ňou do Sparty.
Kráľ Meneláos prijal Parida s jeho druhmi veľmi priateľsky a pohostinne. Tu prišlo k prvému stretnutiu s Meneláovou manželkou, kedy sa Paris do nej na prvý pohľad zaľúbil. Na Afroditin zásah i ona našla v Paridovi zaľúbenie, a tak v čase Meneláovej neprítomnosti s ním tajne ušla zo Sparty.
Urazený a potupený spartský kráľ nemohol nechať únos svojej manželky bez odplaty. Navštívil v Mykénach svojho brata Agamemnóna a požiadal ho o pomoc. Mocichtivý mykénsky kráľ hnaný vidinou vojnovej koristi pomoc prisľúbil. Ešte prv však poradil Meneláovi, aby vec vyriešil po dobrom. Mal navštíviť trójskeho kráľa a Paridovho otca Priama a požiadať ho, aby mu unesenú manželku vrátil. Keď to kráľ Priamos odmietol, Agamemnón vyzval achájskych kráľov, ktorí kedysi sľúbili Meneláovi pomáhať, aby sľub splnili.
Pod achájske bojové zástavy sa zišla takmer stotisícová armáda, ktorá sa vydala smerom na východ. Tak začala najničivejšia a najkrvavejšia vojna staroveku.
Návrat domov
left|200px|thumb|[[Jacques-Louis David, Paris a Helena (detail), 1788, olej na plátne, Musée du Louvre, Paríž]]
Ak doteraz vystupovala Helena v príbehu pasívne, od vzniku vojnového konfliktu začala meniť svoje postoje. Napriek tomu, že kráľ Priamos jej nikdy nič nevyčítal, dokonca ju prijal veľmi srdečne, uvedomovala si, že ona je hlavnou príčinou utrpenia, ktoré priniesla starej i novej vlasti. Vedela, že má na svedomí smrť každého bojovníka, nech bojoval na tej či onej strane. I jej láska k Paridovi začala ochabovať, najmä po tom, keď sa jej milenec nechoval tak, ako sa na hrdinu patrí.
Trója doplatila na Heleninu neveru zničením. Okrem vojnovej koristi a zajatcov si kráľ Meneláos odvážal späť svoju manželku. Stále bol presvedčený, že Spartu opustila nedobrovoľne a tak jej vlastne vrátil slobodu. Spolu sa vydali na cestu domov.
Do Sparty však dorazili až o sedem rokov, počas ktorých zažili mnoho útrap. Najväčšiu časť prežili spolu v Egypte. V pokoji potom v Sparte nažívali spojení niekdajšou láskou.
Všetko jej šťastie sa radom zmenilo Meneláovou smrťou. Jeho rodina ju vyhnala zo Sparty a Helena sa uchýlila k svojej niekdajšej priateľke Polyxó na ostrov Rodos. Ani tu však nenašla pokoj. Polyxó ju časom znenávidela. Príčinou bola smrť jej muža na trójskych pláňach, za ktorú, podľa nej, mohla Helena ako pôvodca vojny. Keď sa raz Helena kúpala poslala za ňou slúžky, preoblečené za bohyne pomsty Erínye. Prišli v čiernych šatách s hadmi v rukách, vrhli sa na ňu, zviazali ju a obesili na strome.
Po mnohých rokoch jej však obyvatelia ostrova začali vzdávať božské pocty a strom, na ktorom zomrela, pokladali za posvätný. V určených dňoch ho natierali olejom a vešali naň vence.
Helena v umení
O jej popularite svedčí veľké množstvo literárnych, výtvarných ale i hudobných diel, viažúcich sa k postave nešťastnej Heleny.
right|230px|thumb|Afrodita, Helena, Meneláos a Eros, detail antickej vázy z r. 450 - 440 pred Kr., [[Musée du Louvre|Louvre, Paríž]]
Všeobecne povedané literárne býva zobrazovaná v oboch póloch: ako odsúdeniahodná pôvodkyňa vojny, ale i ako nešťastná žena, zaslúžiaca si útechu a poľutovanie. Okrem Homérovej Iliady sa objavuje v Euripidovej tragédii Trójanky a v nedochovanej Sofoklovej tragédii Helenina svadba; je jej dokonca venovaný i filozofický traktát Reči o Helene starogréckeho filozofa Gorgiasa. Ovídius mal pre ňu rovnaké pochopenie ako Vergílius odsúdenie.
Helenine osudy našli odraz i v literárnych dielach moderných autorov: napr. Verhaerenova Spartská Helena alebo báseň Helena českého básnika a spisovateľa Jaroslava Vrchlického.
Už od antických čias bola Helena častým a obľúbeným námetom umelcov. Vázových malieb, zachytávajúcich scény z jej života (napr. Théseus a Helena, Meneláos a Helena, Únos Heleny ) existuje niekoľko desiatok kusov.
Rovnako častým námetom je Helena pre maliarov, a to už od obdobia renesancie. Obraz florentského maliara Benozza Gozzoliho Únos Heleny je prvým známym a dochovaným dielom s antickým námetom od čias staroveku. Veľmi známym je obraz francúzskeho maliara Jacquesa-Louisa Davida Paris a Helena, dýchajúci priam idylickou atmosférou (umiestnený v parížskom Louvri).
Z hudobných diel o spartskej Helene stačí spomenúť operetu Krásna Helena francúzskeho skladateľa Jacquesa Offenbacha z roku 1864, operu Paris a Helena Christopha Willibalda Glucka (r. 1770) či operu Egyptská Helena od Richarda Straussa z roku 1933.
Sparťania od nepamäti uctievajú Helenu ako bohyňu úrody. V dedine Terapné stál jej zasvätený chrám, kde sa nachádzala údajne zázračná Helenina podobizeň. K nej rodičia prinášali slabé a škaredé deti, aby ich bohyňa obdarovala krásou.
Lautenbachzell
Lautenbachzell je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karlova univerzita
náhľad|Historické jadro Karolina s Veľkou aulou
Karlova univerzita (, skratka UK) je najstaršia univerzita v strednej Európe a popredná česká vysoká škola. V súčasnosti sa skladá zo 17 fakúlt, väčšina ktorých sídli v Prahe, dve fakulty v Hradci Králové a jedna v Plzni, ďalej z štyroch vysokoškolských ústavov, piatich ďalších pracovísk a piatich celouniverzitných účelových zariadení.
Založenie
Presný deň založenia univerzity je predmetom sporov, čo sa odvíja od otázky, ktorý z dvoch komplementárnych právnych aktov je primárny z hľadiska jej formálnej existencie. Drvivá väčšina literatúry už od Ottovho slovníka naučného uvádza 7. apríl 1348 ako deň založenia. Menšinový názor však obhajuje 26. január 1347 s touto argumentáciou:
V spore o investitúru získala rímskokatolícka cirkev nezávislosť na štáte. Štát naplno rešpektoval autonómiu Cirkvi, vrátane oprávnenia zakladať vlastné právnické osoby, napr. cirkevné rády. Na potvrdenie svetských imunít cirkevných právnických osôb však bolo zvyčajne nevyhnutné i rozhodnutie svetskej moci. Tak aj pražská univerzita bola ako každá cirkevná korporácia založená rozhodnutím Cirkvi, konkrétne bullou pápeža Klementa VI. vydanou v Avignone 26. januára 1347. Po vzniku univerzity potvrdila exempciu zo svetskej moci listina rímskeho a českého kráľa Karola IV. zo 7. apríla 1348.
Univerzita bola založená ako úplná, t. j. vtedy so všetkými štyrmi fakultami – prípravnou fakultou slobodných umení (dnešnou filozofickou) a pokračovacími fakultami: právnickou, lekárskou a teologickou.
Akademická obec univerzity bola rozdelená na štyri tzv. univerzitné národy: český, bavorský, saský a poľský. V roku 1403 bolo na univerzite zakázané šíriť učenie Johna Wyclifa, ktoré získavalo stále väčšiu popularitu. V roku 1409 upravil kráľ Václav IV. Kutnohorským dekrétom rozhodovacie právomoci v prospech českého národa, čo viedlo k odchodu niektorých profesorov a študentov na univerzitu v Lipsku.
Názov
Pražská univerzita pôvodne žiadny názov nemala. Čoskoro sa však vžil názov Univerzita Karlova (Universitas Carolina). Po (nútenom) spojení Karolina a Klementina bola univerzita roku 1654 premenovaná na Univerzitu Karlo-Ferdinandovu (Universitas Carolo-Ferdinandea). V roku 1882 sa zákonom č. 24/1882 r. z. rozdelila na dve časti. Jedna sa nazývala „Česká univerzita Karlo-Ferdinandova“ a druhá „Nemecká univerzita Karlo-Ferdinandova“.
Zákon č. 135/1920 Zb. z. a n., o pomere pražských univerzít, sa potom v § 1 al. 2 stanovilo: „Mená oboch pražských univerzít, ustanovené zákonom zo dňa 28. februára 1882, č. 24 r. z.: ‚Česká univerzita Karlo-Ferdinandova‘ a ‚Nemecká univerzita Karlo-Ferdinandova‘ sa rušia. Českej univerzite vracia sa meno ‚Univerzita Karlova‘. O názve nemeckej univerzity rozhodne sa zvláštnym zákonom.“ Tak sa potom aj stalo – nemecká univerzita sa až do roku 1945 nazývala Deutsche Universität zu Prag (zanikla na základe zákona č. 122/1945 Zb.). Nemecká univerzita sa po nemeckej okupácii roku 1939 sa stala ríšsku univerzitou s oficiálnym názvom Deutsche Karls-Universität.
Dnešný stav
UK pripravuje odborníkov pre širokú oblasť humanitných vied, prírodných vied a vied o umení, ďalej teológov, fyzikov a matematikov, právnikov, diplomatov, lekárov, farmaceutov, filológov, tlmočníkov a prekladateľov, knihovníkov, žurnalistov, učiteľov a i. špecialistov a pracovníkov.
Univerzita mala v roku 2012 okolo 53 000 študentov (z toho cca 8 000 doktorandov) študujúcich v približne 300 študijných programoch, ktoré zastrešovali dovedna 642 odborov. Počet študentov Karlovej univerzity predstavuje približne šestinu všetkých vysokoškolských študentov v Česku. Študenti-cudzinci predstavovali v roku 2011 asi 18 % študujúcich UK. Študentov so občianstvom Slovenska bolo 7 % (t. j. približne 3 700). Akademických pracovníkov mala univerzita v roku 2012 takmer 4 500.
Finančné výnosy univerzity v roku 2011 dosahovali čiastku 8,4 miliardy českých korún.
Svojej akademickej obci univerzita tiež poskytuje viacero podporných služieb (ubytovanie, stravovanie, knižnice, vydavateľstvo, IT).
George Szekeres
George Szekeres (* 29. máj 1911, Budapešť, Maďarsko, vtedy Rakúsko-Uhorsko – † 28. august 2005, Adelaide, Austrália) bol austrálsky matematik židovského pôvodu narodený v Maďarsku.
Narodil sa v Budapešti, kde vyštudoval chémiu a šesť rokov aj pracoval ako analytický chemik. V roku 1936 sa oženil s tiež známou matematičkou Esther Kleinovou. Po nástupe nacizmu musel aj s rodinou odísť z Maďarska a až do konca vojny pracoval v Šanghaji. V roku 1948 prijal pozíciu na univerzite v Adelaide, čím sa začalo jeho pracovne najplodnejšie obdobie.
Zaoberal sa predovšetkým diskrétnou matematikou, najmä teóriou grafov, kde sú po ňom pomenované Szekeresove snarky, kombinatorickou geometriou a Ramseyho teóriou, kde je po ňom a Paulovi Erdősovi pomenovaná Erdősova-Szekeresova veta. Zaoberal sa však napríklad aj všeobecnou teóriou relativity, kde je po ňom a Martinovi Davidovi Kruskalovi pomenovaný tzv. Kruskalov–Szekeresov súradnicový systém.
Martin David Kruskal
Martin David Kruskal (* 28. september 1925, New York, USA - † 26. december 2006, Princeton, New Jersey) bol americký matematik a fyzik. Je známy vďaka svojej práci v najrôznejších oblastiach matematiky a fyziky, ako napr. všeobecná teória relativity, fyzika plazmy, matematická analýza (obzvlášť diferenciálne rovnice), či asymptotická analýza. Najznámejší je však pravdepodobne vďaka objavu solitónov, o ktorých vypracoval teóriu.
Spoločne s Georgeom Szekeresom je spoluobjaviteľom tzv. Kruskalovho-Szekeresovho súradnicového systému používaného v teórii relativity.
Fraimbois
Fraimbois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
V 444 Cygni
V 444 Cygni je spektrálna a súčasne zákrytová dvojhviezda HD 193576 s periódou 4,21 d. Jej dve zložky sú spektrálneho typu WN6 a B1 a polomer o 6-násobok, resp. o 2-násobok prevyšuje polomer Slnka.
Žiroslav II.
Žiroslav II. (,, † 1198) bol jedenásty biskup vroclavský v rokoch 1170 alebo 1171 až 1198.
Život
O pôvode biskupa Žiroslava nie je nič známe a rovnako správy o jeho pôsobení vo funkcii sú sporé a príležitostné.
Podporoval rovnako rád premonštrátov a pred rokom 1193 ich uviedol do dosiaľ benediktínskeho kláštora sv. Vincennta v Ołbine pri Vroclave. Túto zmenu potvrdil pri svojej návšteve Vroclavu roku 1197 aj pápežský legát Peter z Capuy.
Žiroslav pokračoval v cirkevnej reforme a snahách o upevnenie kňazskej disciplíny, započatých jeho predchodcom Walterom z Malonne. Súčasťou reformy bolo tiež úsilie o osamostatnenie cirkvi od svetskej moci. V roku 1180 sa zúčastnil aj významného zjazdu poľských kniežat a biskupov v Łęczyci, na ktorom sa kniežatá vzdali niektorých vrchnostenských práv v prospech biskupov a potvrdili voľbu biskupov katedrálnymi kapitulami a neodcudziteľnosť biskupských majetkov.
V rovnakom roku bola dokončená stavba novej vroclavskej katedrály v románskom slohu, začatá za Waltera z Malonne. Z doby Žiroslava II. pochádza najstaršia zachovaná pečať vroclavských biskupov; je na nej vyobrazený Žiroslav s modelom dokončenej katedrály.
Žiroslav ako úradujúci vroclavský biskup celebroval roku 1190 svadobný obrad, pri ktorom boli zosobášený syn Boleslava I. Vysokého Henrich (neskôr knieža Henrich I. Bradatý) a Hedviga z Andechsu, ktorá bola po svojej smrti svätorečená a stala sa patrónkou Sliezska.
Štefan Zermegh
Štefan Zermegh (* 20. august 1796, Hoštiná – † 9. máj 1848, Klobušice) bol slovenský básnik a úradník.
Životopis
Pochádzal zo šľachtického rodu.Roku 1809 vstúpil do piaristickej rehole, noviciát absolvoval v Prievidzi a v Brezne, 1815 z rehole vystúpil.
Študoval na strednej škole v Trenčine, filozofiu na univerzite v Budapešti.
Bol menovaný za stoličného vicenotára, 18281840 preceptor a 18321848 aj podvýberca daní v Trenčianskej stolici. Prívrženec mladej bernolákovskej generácie.
Literárne činný, 1827 knižne vydal latinskú oslavnú báseň, v rukopsie sa zachovalo ďalšie jeho dielo v bernolákovčine Jóba príklady a divadelná hra v 3 dejstvách.
Eisenstadt-okolie
Eisenstadt-okolie je okres v Rakúsku v spolkovej krajine Burgenland. Má rozlohu km² a žije tu  obyvateľov. Sídlom okresu je mesto Eisenstadt.
Prst
thumb|Prst na ruke človeka. Prst (lat. digitus alebo dactylus) je jeden z (viac-menej pohyblivých) útvarov ukončujúcich končatinu štvornožcov, resp. v užšom zmysle len ľudí.
Prsty človeka na ruke
Jednotlivé prsty na rukách majú aj špecifické názvy: palec (na ruke), ukazovák, prostredník, prstenník a malíček (na ruke).
Christianshavn
náhľad|Kanál v Christianshavne Christianshavn je umelý ostrov v susedstve Kodane v Dánsku. Ostrov bol založený v 17. storočí Kristiánom IV. ako rozšírenie opevnenia Kodane. Má rozlohu a populáciu 10 140 ľudí.
História
V roku 1612 dánsky kráľ Kristián IV. predstavil ambiciózny projekt na opevnenie Kodane. Počas rokov 1618 až 1623 vztýčil hlinené násypy s piatimi baštami v močaristej oblasti medzi Kodaňou a ostrovom Amager. V tých rokoch sa objavila aj idea vytvorenia novej obchodnej štvrte v tejto oblasti. Tieto dva nápady sa spojili a v roku 1639 bola založená malá obchodná štvrť s pevnosťou, ktorá dostala meno Christianshavn.
Atrakcie
náhľad|Kostol Spasiteľa
Doprava
Ostrov je napojený na Kodanské metro na obe linky M1 a M2, zastávku na ostrove majú aj vodné autobusy č. 901 a 902.
Christianshavn v kultúre
Kostol Spasiteľa sa objavuje v knihe Cesta do stredu Zeme od Jules Verna. Ostrov sa stal nesmrteľný vďaka veľmi populárnemu dánskemu seriálu Huset på Christianshavn (slovensky: Dom v Christianshavne). Ostrov je dejiskom knihy Cit slečny Smilly pre sneh od dánskeho autora Petra Høega.
Pitbull (reper)
Armando Christian Pérez (* 15. január 1981, Miami, Florida, USA), viac známy pod svojím umeleckým menom Pitbull je americký rapper, spevák-skladateľ, producent a textár. Jeho hudobná kariéra sa začala v roku 2002, keď spolupracoval na Lil Jonovom albume Kings of Crunk (na skladbe „Pitbulls Cuban Rideout“). V roku 2004 vydal svoj debutový album M.I.A.M.I. (skratka z Money Is a Major Issue) cez vydavateľstvo TVT Records. Odvtedy vydal ďalšie dva albumy cez toto vydavateľstvo: El Mariel (2006) a The Boatlift (2007). Potom v roku 2009 vydal album Rebelution, z ktorého boli vydané single „I Know You Want Me (Calle Ocho)“ a „Krazy“. Druhý z nich dosiahol 30. miestov rebríčku Billboard Hot 100 a 11. miesto v Hot Rap Tracks, kým „I Know You Want Me“ dosiahol 2. miesto v Billboard Hot 100 a do prvej desiatky sa dostal v Spojenom kráľovstve, Kanade, Taliansku a Holandsku. Medzi ďalšie single z albumu patria „Blanco“ v spolupráci s Pharrellom Williamsom zo skupiny The Neptunes a „Hotel Room Service“, ktorý dosiahol 8. miesto v rebríčku Billboard Hot 100. Celosvetovo sa predalo viac ako 7,5 milióna digitálnych singlov a albumov Rebelution spolu.
V roku 2005 spolu s raperom Puff Daddym založil vydavateľstvo Bad Boy Latino, ktoré je dcérskym vydavateľstvom Combsovho Bad Boy Records. Zameriava sa predovšetkým na žánre latin hip-hop, latin soul, latin pop a ďalšiu tropickú hudbu, a jeho kancelárie sú v New Yorku a Miami.
Pitbull sa stal reprezentujúcim spolu s Rihannou, Drakeom a Trey Songz kampaň „So Kodak“ pre značku Kodak.
Michelangelo Buonarroti
náhľad|Michelangelo Buonarroti (od Marcella Venustiho) náhľad|Dávid Michelagniolo di Ludovico di Buonarroto Simoni alebo Michelangelo Buonarroti (* 6. marec 1475, Caprese (dnes Caprese Michelangelo) – † 18. február 1564, Rím) bol taliansky sochár, maliar, architekt a básnik, ktorého dielom vyvrcholila renesancia a začal sa barok. Je autorom freskovej výzdoby Sixtínskej kaplnky vo Vatikáne a slávnej mramorovej sochy Dávida.
Pitbull (reper)
Mladosť
Pitbull sa narodil kubánskym rodičom, ktorí ho nútili recitovať práce básnika José Martía. Tiež mal problémy v začiatkoch svojej kariéry pre svoje modré oči, bielu pokožku a kubánsky pôvod. Ovplyvnil ho hip-hopový žáner miami bass, a za svoju hudobnú inšpiráciu považoval Celiu Cruz a Willyho Chirina. Pitbullovi rodičia sa rozviedli, keď bol malý, a bol vychovaný iba matkou. Rapovať začal na strednej škole. Potom dokončil strednú školu Miami Coral Park High School a zameral sa na kariéru v rapovaní.
Michelangelo Buonarroti
Dielo
Michelangelo svojim dielom predstihol nielen súdobých, ale aj antických majstrov. Svojim dielom vyjadril to, o čo sa usilovalo celé renesančné umenie. O jeho umeleckej genialite sa nepochybovalo v žiadnom období dejín umenia a jeho dielo bolo vzorom pre umelcov až do 18. stor.. Roky vzniku niektorých diel sú sporné. V zátvorke sa uvádza: druh diela, dnešné umiestnenie, roky vzniku. ''
=== Výtvarné umenie a architektúra ===
Literatúra
Nemenej dôležitá je jeho básnická tvorba (sonety, madrigaly, epigramy), upútavajúca svojou obsahovou vážnosťou a veľkou lyrickou inšpiráciou. Básne písané v rokoch 15041563 (prvýkrát vyšli roku 1623, ale so zmenou mužského rodu oslovovaných osôb za ženský) sú intímnym prejavom tvorcu, podobne ako listy, často citovo bezprostredné a básnicky účinné. Pozri aj: Ľúbostný život.
Podrobný životopis
=== Detstvo (14751488) === Narodil sa v Caprese ako druhý z piatich synov Florenťana Lodovica di Leonardo Buonarroti-Simoni (v tej dobe bol Lodovico starosta obcí Chiusi a Caprese) a Francesky di Neri di Miniato del Sera. V tom istom roku sa rodina presťahovala späť do Florencie.
Keď mal Michelangelo 6 rokov (1481), umrela mu matka a Lodovico žil celé štyri roky sám. O domácnosť sa starala teta Cassandra a Michelangelo bol v tejto dobe veľmi osamotený. Nevšímal si ho nikto, okrem starej matky Monny Alessandry a kamenárskej rodiny Topolinovcov. Kamenárova žena Monna Margherita dojčila Michelangela v čase, keď bola jeho vlastná matka chorá. Topolinovci ho už ako malého chlapca naučili svojmu remeslu – práci s pietrou serenou, kameňom zo susedného kameňolomu.
Po štyroch rokoch sa Lodovico znova oženil. Za manželku si vzal Lucreziu di Antonio di Sandro Ubaldini da Gagliano, ktorú všetci volali „La Migliore“ (tal. Najlepšia). Michelangelo sa v tejto dobe učil latinčinu a gréčtinu v gramatickej škole Francesca da Urbino.
Bottega (14881489)
V apríli roku 1488 ho Michelangelov priateľ, 19-ročný Francesco Grancci, priviedol do bottegy (tal. dielňa) – umeleckej dielne Domenica Ghirlandaia. Michelangelov otec nesúhlasil s tým, aby sa Michelangelo učil maľovať, chcel, aby sa jeho syn stal obchodníkom, ale Domenicovi Ghirlandaiovi sa ho nakoniec podarilo presvedčiť.
Učňov v bottege viedol 28-ročný Sebastiano Mainardi, Domenicov švagor. 16. apríla 1488 Michelangelo podpísal s Ghirlandaiom zmluvu o svojom pôsobení v bottege. Domenico ho učil narábať s perom, miešať farby a maľovať fresky.
Sochárska záhrada (14891490)
Po roku Michelangelovho učenia v bottege prišiel za Domenicom Lorenzo de' Medici, ktorý v tej dobe stál na čele republiky, bol básnikom a založil prvú verejnú knižnicu v Európe. Navrhol mu, aby poslal dvoch svojich najlepších učňov do novozriadenej Mediciho školy, kde sa učni pod vedením Bertolda di Giovanni učili sochárstvu. Domenico poslal do jeho sochárskej záhrady Granacciho a Michelangela. V sochárskej záhrade si Michelangelo našiel nových priateľov – zoznámil sa s Pietrom Torrigianim, ktorý pochádzal zo starej šľachtickej rodiny obchodníkov s vínom, Rusticim a pri jednej z Il Magnificových návštev sa zoznámil s jeho dcérou – Contessinou.
Prvých osem mesiacov nedovolil Bertoldo Michelangelovi pracovať na sochárskych prácach. Michelangelo sa v tom čase cítil odstrčený a podceňovaný; všetci okolo neho pracovali s kameňom, zarábali peniaze a boli pozývaní do Mediciovského paláca, aby študovali antické diela z veľkej Mediciovskej zbierky. Lodovico už časom tiež začal strácať trpezlivosť a vyhrážal sa Michelangelovi, že keď po roku učenia v Sochárskej záhrade nedonesie domov žiadnu výplatu, zakáže mu tam chodiť. Jedného dňa však Bertoldo konečne zobral Michelangela do paláca, aby mu ukázal novoobjaveného Fauna z čias pohanského Grécka.
Michelangelo veľmi túžil začať pracovať s kameňom. V noci po svojej prvej návšteve paláca, keď nemohol zaspať, vybehol z domu do Sochárskej záhrady, vzal kus bieleho mramoru a začal z neho tesať masku Fauna, na ktroej potom tajne pracoval tri noci. Keď Lorenzo videl Michelangelovho Fauna, dal si ho zavolať do paláca, povedal mu, že sa už dávno s Bertoldom zhodli na jeho veľkom sochárskom nadaní a na tom, že sa môže stať nástupcom Orcagnu, Ghibertiho a Donatella. Navrhol mu, aby ako člen rodiny býval v paláci. Dal si zavolať Lodovica, sľúbil mu, že sa o Michelangela postará a Lodovicovi zaobstaral miesto úradníka na colnici, o ktoré ho Lodovico požiadal.
Palác Mediciovcov (14901492)
Michelangelo sa nasťahoval do Medicejského paláca do izby v tvare písmena L (býval v nej spolu s Bertoldom) a začal dostávať pravidelný plat – tri floriny týždenne, čo veľmi potešilo Michelangelovho otca. Počas svojho pobytu v paláci Michelangelo trávil veľa času s Contessinou – stali sa veľmi dobrými priateľmi. V paláci sa zoznámil s Lorenzovými synmi: Pierom (Lorenzov nástupca), Giovannim (budúci pápež Lev X.), Giulianom a Lorenzovým synovcom Giuliom (budúci pápež Klement VII.), ktorého Lorenzo prijal po smrti svojho brata, Giuliovho otca Giuliana. Bertoldo začal Michelangela učiť práci s mramorom a Lorenzo ho priviedol do Platónskej akadémie, ktorú tvorili: Títo štyria sa pravidelne schádzali v paláci Mediciovcov a začali Michelangela vzdelávať. Učili ho latinčinu, gréčtinu, naučili ho nahlas čítať básne a písať vlastné verše.
V tomto období vo Florencii rástla Savonarolova sláva. Na jeho kázne chodievalo čoraz viac ľudí a Savonarola ich upozorňoval na skazu, ktorá čaká Florenciu a celé Taliansko, ak sa nebudú kajať. Sandro Boticelli odišiel k Savonarolovi do kláštora a vyhlásil všetky svoje akty za oplzlé a nemravné.
Keď už mal Michelangelo nos skoro zahojený, prišiel za ním do izby Poliziano, povedal mu o svojich práve dokončených prekladoch Ovídiových Metamorfóz a navrhol mu, aby vytesal Zápas Kentaurov s Lapitami. Michelangelov Zápas Kentaurov sa odlišuje od starších diel s týmto námetom. Michelangelo zobrazil všetky postavy úplne nahé a vylúčil tiež kone a zbrane.
Aby získal predstavu o nahom tele, chodil kresliť kamenárov, ktorí pracovali len s tenkou plachtou okolo slabín. Keď skicoval v knižnici paláca, prišla za ním Contessina, aby mu oznámila, že jej otec už podpísal sobášnu zmluvu s Pierom Ridolfim.
Pri jednej zo svojich kázní obvinil Savonarola zo všetkého zla v meste Mediciovcov a dovolil si zaútočiť aj na samotného pápeža (Inocent VIII.). Savonarola predpovedal Lorenzov odchod a odchod celej vládnucej rodiny Mediciovcov a nástup novej vlády pod správou nových prísnych zákonov.
Michelangelo dokončil Zápas Kentaurov, o niekoľko dní ho navštívil brat Lionardo a požiadal ho, aby obetoval svoje dielo Bohu – priniesol svoj mramor a spolu s ostatnými umelcami hodil svoje „neslušné“ a „rúhačské“ dielo do ohňa. Michelangelo brata bez slova vyviedol na ulicu.
Krátko po dokončení súsošia Bertoldo umrel. Michelangelo bol pri ňom a v posledných minútach mu Bertoldo povedal: „Michelangelo… si mojím dedičom… ako ja som bol Donatellovým.“
Po Bertoldovej smrti Sochárska záhrada prestala fungovať. Michelangelo začal na podnet Platónskej akadémie písať prvé sonety. Lorenzo zariadil aby Giovannimu udelili kardinálsku hodnosť a Giovanni spolu s Bratrancom Giuliom odišiel do Ríma. Hneď potom Lorenzo odišiel do Carreggi, zotaviť sa a nabrať nové sily na boj s Savonarolom, a poveril svojho syna Piera, aby počas jeho neprítomnosti spravoval palác. Čoskoro sa však Lorenzov zdravotný stav ešte viac zhoršil a do paláca prišiel chýr, že Il Magnifico umiera. Pier s Contessinou a Giulianom odcestovali do Carreggi, kde Lorenzo o pár dní umrel.
Návrat do rodného domu, pitvy (Herkules) (1492november 1494)
Pri prechádzke ulicami Florencie stretol priora rehole mníchov Santo Spirito (Svätého ducha) Nicolu Bichielliniho, ktorý mu navrhol, že môže navštevovať knižnicu a sprístupnil mu pre verejnosť neprístupné chodby kláštora, kde Michelangelo začal študovať fresky rôznych autorov.
Po čase sa Michelangelo rozhodol vytesať prvú samostatnú sochu. Nebol si istý, čo chce vytesať, vedel len, že to bude socha na počesť Lorenzovi. Neskôr si spomenul, ako Lorenzo hovorieval o Herkulovi a uvedomil si, že on sám často Lorenza vnímal ako Herkula – Lorenzo v herkulovských rozmeroch zakladal univerzity, akadémie, zbierky umeleckých diel a rukopisov. Nechcel Herkula vytesať v menšej, ako životnej veľkosti, ale nevedel odkiaľ na takýto veľký blok mramoru zoberie peniaze. Jeho vlastné úspory, ktoré mu ostali od čias, keď žil v paláci, stačili sotva na desatinu takéhoto bloku.
Spomenul si na dielňu pri Dóme, kde sa zoznámil s kamenárom Beppem. Už vtedy sa Michelangelo zaujímal o „Ducciov blok“ – osemnásť stôp vysoký carrarský blok, na ktorom pred niekoľkými desaťročiami začal pracovať sochár Agostino di Duccio, ktorý príliš hlboko zaryl do prostriedku a svoje dielo nedokončil. Stavebný výbor blok odmietol predať. Nakoniec si Michelangelo vybral trojmetrový seravezský blok. Beppe zariadil, aby mu ho predali za slušnú cenu, a aby si Michelangelo mohol postaviť dielňu pri zadnom múre budovy kamenárov. Začal sledovať zlievačov medi, farbiarov, kováčov, kamenárov, nosičov, mladých atlétov, takmer nahých robotníkov, sedliakov a uvedomil si, že môže vidieť iba kožu, vonkajšie krivky, náznak kostí a zopár pracujúcich svalov. Chcel vedieť, čo sa skrýva pod povrchom, chcel sa naučiť anatómiu. Dlho rozmýšľal, ako sa dostať k mŕtvym telám, ktoré by mohol tajne pitvať a spomenul si, že najväčšia nemocnica pre chudobných je pri Santa Spirito. Zašiel za priorom Nicolom Bichiellinim. Ten jeho prosbu najprv rázne odmietol, ale neskôr mu naznačil, aby si vzal veľký bronzový kľúč od márnice a Michelangelo začal pitvať. Chodil do nemocnice pri Santa Spirito takmer každú noc. V rodine sa začali šíriť poplašné chýry o tom, že Michelangelo, podobne ako jeho mladší brat Giovansimone chodí v noci po krčmách a zabáva sa s prostitútkami.
Michelangelove pitvy ukončila nečakaná smrť – Domenico Ghirlandaio sa uprostred práce nakazil morom a o dva dni umrel. Michelangelo vrátil veľký bronzový kľúč priorovi Bichiellinimu a z vďačnosti sa ponúkol, že niečo vytesá pre kostol. Prior navrhol drevený krucifix v životnej veľkosti a Michelangelo návrh prijal. Začal pracovať v stolárskej dielni kláštora spolu s mníchmi, ktorí ho prijali medzi seba. Z orechového dreva vytesal Krista s hlavou otočenou jedným a kolenami druhým smerom.
Jedného dňa za Michelangelom prišiel sluha Piera de´Mediciho s odkazom, aby prišiel do paláca. Pier mu navrhol, aby sa zase prisťahoval do paláca, za tých istých podmienok, aké mal, keď ešte žil Il Magnifico. Michelangelo sa nasťahoval do svojej starej izby, v ktorej kedysi býval s Bertoldom a v starej sochárskej záhrade začal tesať Herkula.
V tomto období už boli v plnom prúde prípravy na svadbu Contessiny s Pierom Ridolfim. Michelangelo chcel dať svojho Herkula Contessine ako svadobný dar, ale Granacci ho od tohto nápadu odhovoril. Tvrdil, že Herkules by bol príliš veľký dar a Piero Ridolfi by to mohol pokladať za neslušné. Herkula napokon kúpila rodina Strozziovcov a umiestnila ho na nádvorie svojho nového paláca. 24. mája 1494 sa Contessina vydala.
Po skončení Contessininých svadobných osláv prišli za Michelangelom Lorenzo a Giovanni de´ Medici (Pierovi bratranci, ktorí sa spikli proti Pierovi) a požiadali ho o sošku sv. Jána z bieleho mramoru. Michelangelo ponuku neprijal.
Bologna (Sv. Petronius, Proculus a anjel) (november 1494jeseň 1495)
Na jeseň 1494 sa Florencia zaplietla do medzinárodného sporu. 21. septembra mal Savonarola kázeň s cieľom vyhnať Piera z Florencie. Francúzsky kráľ Karol VIII. napadol pohraničné toskánske mocnosti. Do paláca vtrhol dav a začal ho pustošiť – Michelangelovi sa podarilo zachrániť niekoľko najvzácnejších diel.
10. novembra sa Michelangelo spolu so svojimi priateľmi Jacopom a Bugiardinim vydal na cestu do Benátok. Druhý deň na poludnie prekročili brány mesta Bologna. Krátko nato ich obkľúčila bolonská polícia a zatkla ich za to, že neboli označení voskovou pečaťou (cudzinci, ktorí prichádzali do Bologne sa pri vstupe museli dať označiť voskom). Polícia od nich požadovala pokutu päťdesiat bolonských libier a hrozila im v prípade nezaplatenia 50-dňovým väzením. Oslobodil ich však Giafrancesco Aldovrandi, člen jednej z popredných bolonských rodín, s ktorým sa Michelangelo zoznámil kedysi v Medicejskom paláci. Aldovrandi pozval Michelangela a jeho spoločníkov na večeru. Jacopa a Bugiardiniho prešla po skúsenosti s bolonskou políciou chuť cestovať a rozhodli sa, že sa hneď na druhý deň ráno vrátia do Florencie. Michelangelo sa rozhodol ostať v Bologni – Aldovrandi mu sľúbil, že ho zoznámi so známym bolonským sochárom Jacopom Della Querciom a prijal ho ako hosťa vo svojom dome.
Aldovrandi bral Michelangela všade so sebou a na jednej večeri, ktorú usporiadal Marco, Aldovrandiho synovec, sa Michelangelo zoznámil s Clarissou Saffi, Marcovou milenkou. Prvýkrát Michelangela zaujali ženské tvary, hoci zastával postoj že na nich nie je nič, čo by sa dalo vytesať z mramoru. V noci, keď nemohol zaspať, zišiel do Aldovrandiho knižnice a napísal sonet o Clarisse.
Týždeň po Michelangelovom odchode do Bologne vtrhol do Florencie Karol VIII.. Florenťania ho najprv prijali, ale neskôr v meste vypukli boje, Karol VIII. so svojimi vojskami odišiel a vládu nad Florenciou prebral Savonarola.
Na Vianoce dostal Michelangelo objednávku na tri chýbajúce sochy (sv. Petronius a Proculus s anjelom) na náhrobku sv. Dominika v San Domenico, ktorý vytvoril Nikola Pisano, a na ktorom neskôr pracoval sochár Niccoló dell'Arca, ktorý umrel osem mesiacov pred Michelangelovým príchodom do Bologne a nestihol dielo dokončiť. Michelangelo sa z vďačnosti rozhodol každý deň ilustrovať Aldovrandimu jednu stranu Danteho. Začal pracovať aj na náčrtoch sôch. Jedného dňa ho v dielni navštívil Vincenzo, mladík z najlepšej tehlárskej rodiny v Bologni, ktorý bol presvedčený, že objednávku na chýbajúce sochy v San Domenico mal dostať on. Vyhrážal sa Michelangelovi fyzickými útokmi, ak sa Michelangelo objednávky nevzdá, ale Aldovrandi mu poradil, aby na Vincenza zabudol. Začiatkom nového roku prišiel do Bologne Pier de' Medici a založil si tam hlavný stan. Pier požiadal Aldovrandiho o dvetisíc florinov na vojnu a Michelangelovi navrhol, aby vstúpil do jeho vojska ako staviteľ opevnení. Chystal sa znova dobyť Florenciu. Aldovrandi aj Michelangelo odmietli.
Aldovrandi zaobstaral Michelangelovi tri kusy bieleho carrarského mramoru a ten začal pracovať. Anjela stelesnil ako sedliackeho chlapca a dal mu veľké, ťažké krídla podobné orlím. Sv. Petrónia, patróna mesta Bologne, zobrazil ako smutného, zvráskaveného starca s veľkou vnútornou silou.
Michelangelo začal pracovať na soche sv. Procula, ktorého v roku 303 umučili pred bránami Bologne. Počas horúcich letných mesiacov bola Bologna veľmi pustá, Marco odviedol Clarissu na leto do svojej loveckej vily v Apeninách a do hôr odišiel aj Aldovrandi so svojou rodinou. Jedného dňa prišiel Aldovrandi so správou, že Savonarola vyhlásil vojnu pápežovi Alexandrovi VI. Na jeseň Michelangelo dokončil sv. Procula a rozhodol sa vrátiť do Florencie. Počkal si na večierok, na ktorom sa mohol rozlúčiť s Clarissou a odišiel domov.
Návrat do Florencie, Popolanovci (Sv. Ján, Spiaci Amor) (jeseň 1495jún 1496)
Granacci k nim Michelangela priviedol a ten zistil, že sa u nich nachádza väčšina diel z vyrabovanej medicejskej zbierky, ktoré Florencia po vyhnaní Piera dala do dražby. Lorenzo a Giovanni tieto diela odkúpili. Dohodli sa s Michelangelom na soche mladého sv. Jána, ktorý odchádza kázať na púšť, o ktorého mali záujem už dávnejšie.