Eumenes_I.
Panovanie
Eumenes s pomocou egyptského vládcu Ptolemaia II., ktorý mu umožnil najať veľké sily žoldnierov, porazil v roku 262 pred Kr. pri Sardách seleukovského kráľa Antiocha I. Nie je známe aké nezhody nastali v rokoch 263 až 262 pred Kr. medzi Antiochom I. a novým pergamským vládcom Eumenom, ktoré nakoniec vyústili do vojny vedúcej k porážke seleukovskej armády. Pergamon sa ale po nej pozdvihol z čiastočnej do skutočnej nezávislosti. Šťastie im prialo aj preto, že po smrti Antiocha I. jeho nástupca v nasledujúcich rokoch viedol vojnu proti Ptolemaiovi (to zrejme súviselo s pokojom zbraní medzi Eumenom a seleukovským kráľom Antiochom II.). Územie Pergamonu, zväčšené najmä na úkor Seleukovskej ríše, sa potom rozprestieralo nad údolím rieky Kaikos, na juh od lesného masívu Ida, ako aj smerom k pobrežiu s kontrolou miest Gryneion a Elaia, budúceho veľkého prístavu Pergamonu (prístup k moru otvoril cestu pre rozvoj námorných síl mladého štátu). Na severozápade, na úpätí hory Ida, založil Eumenes vojenské posádky v meste Filetaireia (alebo možno jeho predchodca ) a na východe v meste Attaleia (získal tak kontrolu nad územím Mysie a Aiolis ). Existuje však len málo dôkazov o rozšírení územia Pergamonu Eumenom I. Dôkaz o „rozchode“ so seleukovským kráľovstvom sa hľadal hlavne v razbe pergamských mincí s portrétom Filetaira zavedenej počas jeho vlády (boli to tetradrachmy s hlavou Filetaira, zakladateľa dynastie, na lícnej strane a sediacou Athénou na rube, s jediným slovom „Filetairou“ - „Filetairova“ minca. ). Mladý vzostupný štát bol však ešte stále krehký a moc Eumena z veľkej časti závisela od lojality jeho vojakov a žoldnierov, ktorí sa už na začiatku jeho vlády vzbúrili (v kolóniách Filataira a Attaleia). Keď už vzbura trvala štyri mesiace, vládca Pergamonu, aby vojsko uspokojil, sčasti vyhovel ich požiadavkám. Vďaka týmto vyjednávaniam však bola popri tom uzavretá tiež dohoda, ktorá jasne formulovala služobné podmienky vojakov. Rozsiahly nápis objavený v Pergamone okrem dohody uvádza aj prísahu zloženú obomi stranami, že dohodu neporušia (nápis naznačuje, že Eumenes, alebo možno jeho predchodca, založil žoldnierske posádky v lýdskej Attalii a vo Filetaire v Troade.) V dohode sa z požiadaviek žoldnierov napr. vyhovelo: „Pravidelne vyplácať príspevok štyri drachmy na medimnos obilia a štyri drachmy na metretes vína“ (medimnos predstavoval asi 48 litrov obilia a metretes sa rovnal asi 48 litrom vína ) a napr. tiež „Čo sa týka záležitostí sirôt: nech ich prevezmú najbližší príbuzní, alebo ten, komu (potomok) ich prenechal...“ Na základe zmluvy bola uzavretá aj táto dohoda: „Nech sa táto prísaha a dohoda napíše (vyteše) na štyri kamenné stély a tie nech postavia, jednu v Pergamone vo svätyni Atény, jednu v Gryneione, jednu na Delose, jednu v Mityléne vo svätyni Asklépia“. Mnohí tento dokument datujú do obdobia po bitke pri Sardách, teda do roku 261 pred Kr.. Zdá sa však, že je možné podporiť skôr hypotézu, že pochádza z úplného začiatku vlády Eumena I., a to do roku 263, ešte pred bitkou pri Sardách, okrem iných argumentov sa zdá byť na nápise podložená zmienkou v riadkoch 10–11, ''v 44. roku'', ktorá ešte stále odkazuje na seleukovskú éru. Pre existenciu mladého štátu však ešte stále predstavovali hrozbu galské kmene. Eumenes sa ich ničivým nájazdom dokázal vyhnúť hlavne tak, že im zo svojej nesmierne bohatej štátnej pokladnice dával veľké sumy peňazí. Keltské kmene (Galovia) prišli do Malej Ázie z Európy v prvej štvrtine 3. storočia pred Kr. a usadili sa na oboch stranách rieky Halys, na územie známeho ako Galatia. Okolo roku 258 pred Kr. po vojne (konflikte) so seleukovským kráľom Antiochom II. stratil značnú časť svojho územia. Jeho nástupca Seleukos II. mu niekedy medzi rokmi 246 pred Kr. až 241 pred Kr. právnou dohodou postúpil územie významného prístavu Pitané.