cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fine-tuned universe
Základné fyzikálne interakcie a hmotnosti častíc
[[File:Fine-tuned universe - the parameter space of the masses of the up and down quark.png|thumb|right|750px|upright=2| Diagram znázorňuje vlastnosti vesmírov, v ktorých sú rôzne nastavené hmotnosti [[Horný kvark|horného kvarku]] (os x) a dolného kvarku (os y). Celková škála pre tieto hodnoty je cca 60 rádov! Od dynamického porušenia chirálnej symetrie podľa kvantovej chromodynamiky až po Planckovu stupnicu (obrázok vľavo). Zväčšený štvorec (obrázok vpravo) zobrazuje rôzne hranice pre existenciu komplexného života v týchto vesmíroch. Červená šípka označuje región potenciálne vhodný pre komplexný život (malý zelený región s bledozelenou bodkou):
1. Nad touto modrou čiarou je len jeden stabilný prvok obsahujúci jedinú časticu – má podobnú chémiu ako hélium – inertný plyn bez známych chemických zlúčenín 2. Pod touto modrou čiarou existuje jediný stabilný prvok, ktorý vytvorí chémiu ako vodík. Najkomplexnejšou zlúčeninou je obdoba H2. 3. nad zelenou čiarou sa neutróny v jadrách rozpadajú – teda jediný stabilný prvok je vodík 4. Pod touto zelenou čiarou sa protóny v jadre rozpadajú, takže atómy sa menia na mraky neutrónov 5. Nad touto fialovou čiarou je deuterón veľmi nestabilný – teda prvý krok vo hviezdnej nukleosyntéze nefunguje 6. Pod touto bledomodrou čiarou sú izolované protóny nestabilné – nemôže existovať vodík. Keďže takmer všetky známe kľúčové organické molekuly obsahujú vodík, je nejasné, aké možnosti pre život založený na chémii by takýto ne-vodíkový vesmír poskytoval. 7. Pod touto tmavofialovou čiarou je stabilný diprotón a teda dva protóny sa môžu spájať do hélia-2 cez veľmi rýchlu elektromagnetickú interakciu namiesto pomalšieho a slabšieho protón-protónového cyklu 8. Nad touto oranžovou čiarou produkcia deutéria skôr pohlcuje energiu, než ju uvoľňuje a tiež je dosť nestabilné 9. Pod touto červenou čiarou protón v jadre môže zachytiť elektrón a premeniť sa na neutrón – teda atómy sú nestabilné 10. Zelená oblasť s bodkou v smere červenej šípky označuje potenciálne vhodné nastavenie fyziky pre (náš) komplexný život]]
Ak by napríklad silná interakcia bola len o 2% silnejšia než je, kým ostatné konštanty by boli nezmenené, vodík by fúzoval (spájal sa) do Hélia-2 (diprotónu), ktorý by bol stabilný, namiesto vzniku deutéria a hélia. To by drasticky zmenilo fyziku hviezd a pravdepodobne znemožnilo život, aký pozorujeme na Zemi. Existencia diprotónu by zamedzila pomalej fúzii vodíka na deutérium. Vodík by navyše fúzoval natoľko ľahko, že všetok vesmírny vodík by bol spotrebovaný už v niekoľkých minútach po Veľkom tresku. Podobné je to s mnohými inými fyzikálnymi konštantami. Bolo uskutočnených viacero výskumov, ktoré poskytli množstvo ďalších rovníc, ktoré popisujú limity na úspešný priebeh baryogenézy. Nevyjasnenou zatiaľ stále zostáva dôležitosť nastavenia slabej interakcie. Zatiaľ sa zdá, že je možné, aby niektoré dôležité produkty boli vygenerované aj bez potreby jej jemného vyladenia, ale takýto vesmír by pravdepodobne umožňoval hviezdam nižšiu teplotu a kratší život a v súčasnosti ešte nie sú k dispozícii ďalšie implikácie. Prebiehajúci výskum tejto problematiky priniesol jedno z najvýznamnejších potvrdení jemného vyladenia vesmíru v poslednej dobe. Podarilo sa dokázať, že aj nepatrná zmena hmotnosti ľahkých kvarkov a veľkosti elektromagnetickej interakcie by zmenila energiu Hoyleovho stavu uhlíka. Hviezdy by tak neboli schopné vyprodukovať potrebné množstvá uhlíka a kyslíka pre komplexný život.
Počet dimenzií časopriestoru
Na výnimočnosť nastavenia dimenzionality nášho časopriestoru (tri priestorové a jedna časová dimenzia) upozornili niekoľkí autori. Súčasné aj rozpracované fyzikálne teórie sa pri makroskopickom popise nášho vesmíru zhodujú na tomto počte. Tento problém bol skúmaný z fyzikálneho aj čisto matematického hľadiska. Iné počty makroskopických dimenzií vedú k vesmírom, v ktorých buď neexistuje stabilita dráh planét či stavebných blokov hmoty, alebo sú len veľmi jednoduché. Existujú 2 typy dimenzií – priestorové (každá má 2 smery) a časové (nemajú smer). Prípad troch priestorových a jednej časovej súradnice (čiže „náš“) môžeme vysvetliť pomocou následkov, ktoré plynú pre iné počty týchto dimenzií (napríklad teória superstrún zavádza vyšší počet dimenzií, ale tieto neboli potvrdené). Pravdepodobne toto bol aj prvotný impulz pre túto problematiku.
Za prvé upozornenie, že dimenzionalita nášho vesmíru je je špeciálna sa považuje výrok G. W. Leibnitza v Discourse on Metaphysics, ktorý tvrdil, že náš svet "je jediný, ktorý je súčasne najjednoduchší na vymyslenie a zároveň najbohatší na javy". Immanuel Kant sa domnieval, že tri priestorové súradnice nášho vesmíru sú dôsledkom vyskytujúcej sa druhej mocniny v gravitačnom zákone – avšak je to práve naopak: tri priestorové súradnice sú príčina, prečo je v gravitačnom zákone druhá mocnina vzdialenosti (lebo plocha povrchu guľovej plochy je druhou mocninou voči jej polomeru a objem treťou mocninou voči jej polomeru).
V roku 1920 P. Ehrenfest ukázal, že v priestore s 1 časovou súradnicou a viac než tromi priestorovými, nemôžu existovať stabilné kruhové dráhy planét v Slnečnej sústave, ani Slnka v Galaxii. Tiež zistil, že pri párnom počte priestorových súradníc sa rôzne časti vlny šíria rôznymi rýchlosťami a pri počte 5+2k súradníc sa vlna "zničí". V 1922 H. Weyle objavil, že Maxwellova teória elektromagnetizmu nutne potrebuje tri priestorové a 1 časovú súradnicu. V 1963 Tangerlini prezentoval objav, že v priestore s viac než tromi priestorovými súradnicami, nemôžu elektróny stabilne obiehať jadro.
Max Tegmark rozšíril tieto pozorovania v prospech jemného vyladenia dimenzií nášho časopriestoru ešte viac. Ak počet časových súradníc sa líši od 1, nie je možné spoľahlivo predpovedať správanie fyzikálnych systémov zo znalosti parciálnych diferenciálnych rovníc. V takom vesmíre nemôže existovať inteligentný život používajúci technológie. Navyše, ak počet časových dimenzií je viac než 1, protóny a elektróny sú nestabilné a rozpadajú sa na častice s vyššou hmotnosťou než majú oni (ak je však teplota veľmi nízka, tento rozklad na iné častice neprekáža). Ak počet priestorových dimenzií je menší než 3, gravitácia má iné vlastnosti a celý časopriestor je príliš triviálny na to, aby mohol obsahovať obyvateľov-napríklad nervy v organizme sa pretínajú, neobchádzajú.
Celkovo nie je jasné, ako by fungovali fyzikálne zákony, ak by existovalo viac časových dimenzií. Ale subatomárne častice, ktoré sa rozdeľujú po fixných časových jednotkách, by to s určitosťou nerobili, lebo časové geodetiky by nemali nutne maximum. Pri 1 priestorovej dimenzii a 3 časových, by rýchlosť svetla bola najmenšia rýchlosť vo vesmíre a hmota by pozostávala len z tachyónov. Takže fyzikálne a matematické argumenty vylučujú iné počty dimenzií pri popise nášho vesmíru.
Zmena viacerých parametrov
Jedna z najčastejších hypotéz podávaná výskumníkmi v tejto oblasti, ktorá sa snažilo dokázať, že vesmír nie je jemne-vyladený hovorí, že súčasná zmena viacerých konštánt môže umožniť existenciu život-umožňujúceho vesmíru. Súčasné výskumy zatiaľ podporujú skôr pohľad, že keď meníme viaceré konštanty, prienik týchto pásiem - oblasť, ktorá umožňuje zložitý život - je stále veľmi malá a novozískaná pravdepodobnosť je rovnako nízka ako prvotná. Otvorením možnosti meniť ďalšiu konštantu, aby sme vyvážili presné nastavenie prvej, sa totiž zároveň otvára veľký počet možností, ako môže byť táto druhá nastavená nevhodne. Známy evolučný biológ Richard Dawkins to vysvetľuje: „hoci je veľa možností, kedy život existovať môže, je isté, že je ďaleko viac možností, kedy existovať nemôže“. V tejto súvislosti sa preto zvykne spomínať výrok Alberta Einsteina, ktorý raz pri pohľade na prepojenosť fyzikálnych zákonov poznamenal: „Čo ma naozaj zaujíma, je, či Boh mal nejakú možnosť voľby pri vytváraní sveta“ Pri tak zložitom systéme, ako je vesmír, je navyše potrebné brať presnosť jeho počítačových simulácií, ako významný pokus porozumieť mu, ale s patričnou rezervou. Boli skúmané len niektoré vlastnosti takýchto vesmírov. Hoci aj napríklad v teórii slučkovej gravitácie vystupuje len jediná veličina - metrika, táto je závislá na ďalších stupňoch voľnosti, takže problém presného viacnásobného nastavenia rôznych číselných hodnôt by podľa súčasných poznatkov naďalej zostal. Richard Dawkins to vysvetľuje: „hoci je veľa možností, kedy život existovaať môže, je isté, že je ďaleko viac možností, kedy existovať nemôže“.
Rôzne formy života
Zložitý život môže vyzerať aj inak ako ten náš a zvýšením početnosti možných životných foriem by došlo aj k zníženiu potrebnej presnosti v nastaveniach vesmíru. Preto ďalšou skúmanou témou sú alternatívne biochémie k „uhlíkovému šovinizmu“, prípadne rôzne formy umelého života. Zatiaľ sa nepodarilo objaviť ani vytvoriť žiadny funkčný organizmus z neuhlíkových prvkov. Tvory „žijúce“ v počítačových simuláciách takisto potrebujú pre svoj „život“ veľké množstvo zložitých „nastavení“ (zložitý mikroprocesor, pomerne komplikovaný softvérový kód atď.) a ich existencia tak skôr podčiarkuje potrebu jemného nastavenia životného priestoru. Obidve tieto oblasti výskumu sú v súčasnosti v rovine hypotéz a čakajú na svoje potvrdenie alebo vyvrátenie.
Kritika existencie jemného vyladenia vesmíru
Námietky sa sústreďujú do niekoľkých základných bodov a ponúkajú alternatívne vysvetlenia než proklamovanie jemného-vyladenia vesmíru.
Hviezdy
Fred Adams publikoval štúdiu, v ktorej skúmal štruktúru hviezd pri zmene gravitačnej a elektromagnetickej interakcie a zloženého parametra C určujúceho rýchlosť nukleárnych reakcií. Jeho štúdia naznačuje, že približne štvrtina skúmaného rozsahu týchto parametrov umožňuje existenciu hviezd a nejde teda o nijaké jemné-vyladenie.
Základné fyzikálne interakcie a hmotnosti častíc
Súčasný štandardný model časticovej fyziky má 25 voľne meniteľných parametrov (ku ktorým sa pridáva kozmologická konštanta). Tento model nie je matematicky konzistentný za určitých špeciálnych podmienok a preto fyzici veria, že by ho mohli nahradiť inými teóriami napríklad „veľkou zjednocujúcou teóriou“, „teóriou superstrún“, „slučkovou kvantovou gravitáciou“ a podobne, pričom v niektorých nevystupuje taký veľký počet nezávislých parametrov. Fyzik Victor Stenger sa podrobne zaoberal problematikou jemne-vyladeného vesmíru. Pomocou počítačových simulácií preveroval zmeny 4 základných fyzikálnych konštánt, od ktorých by podľa neho mali závisieť všetky nám zatiaľ známe fyzikálne vlastnosti hmoty. Skúmal ich vplyv najmä na dĺžku života hviezd a teda možnosť syntetizovania uhlíka (na vyprodukovanie uhlíka, z ktorého sú vybudované všetky nám známe organizmy, je potrebné, aby hviezdy žili „dlho“). Podľa jeho experimentov (software náhodne vyberal rôzne hodnoty konštánt) pri zmene viacerých konštánt v širokom rozmedzí stále existovali hviezdy, ktoré „žili“ bilióny rokov. Či by takéto nastavenie konštánt umožňovalo existenciu „komplexného“ a „rozmanitého“ života neskúmal, pretože tvrdí, že život môže „vyzerať“ zásadne inak, než ten náš (nemusí byť založený na uhlíku, ale napríklad na kremíku a podobne). Záverom tvrdí, že vesmír nie je jemne‑vyladený. Ďalšia štúdia zistila, že podľa počítačových simulácií pravdepodobne nemá slabá interakcia vplyv na vesmír, ak jej hodnota je veľmi nízka. V tej istej štúdii tvrdia, že problém kozmologickej konštanty je zdá sa, zásadne odlišný a zistili jej výrazný vplyv na obývateľnosť vesmíru.
Počet dimenzií časopriestoru
Kritici tvrdia, že ich počet záleží od aktuálnej teórie. Ak by sme našli inú fyzikálnu teóriu, ktorá by dobre popisovala náš svet a používala by iný počet dimenzií, tak by sme používali iný počet dimenzií. Ako príklad uvádzajú teóriu superstrún (v súčasnosti ešte nedokončenú), ktorá používa oveľa vyšší počet dimenzií.
Zmena viacerých parametrov
Jedna z najpôsobivejších a zrejmých demonštrácií teórie jemne-vyladeného vesmíru je všeobecne prijímaný fakt, že často aj nepatrná zmena základných fyzikálnych parametrov má za následok zničenie šance na existenciu (nášho) života. Často sa táto delikátna rovnováha prirovnáva k povrazolezcovi balansujúcemu na napnutom lane. Tento následok však kritici považujú za prejav menenia len jedného parametra, kým všetko ostatné v systéme ponechávame nezmenené. Takáto manipulácia s nastaveniami systému potom vedie k vesmíru, ktorý je pre život nevhodný. Argumentujú, že súčasná zmena dvoch alebo aj viacerých fyzikálnych konštánt môže vykompenzovať posun hodnoty tohto parametra. Získavame tak nie jeden unikátny, jemne-vyladený vesmír, ale niekoľko rôznych podľa počtu vhodných kombinácií viacerých parametrov. Takýmto spôsobom sa jednoducho a prirodzene zvýši pravdepodobnosť náhodného vzniku život umožňujúceho vesmíru. Jedno z najčastejšie predkladaných riešení tejto otázky kritikmi tvrdí, že súčasná zmena viacerých konštánt môže umožniť existenciu život umožňujúceho vesmíru.
Rôzne formy života
Ďalším dôležitým bodom kritiky je tvrdenie, že život vôbec nemusí vyzerať ako ten „náš“ – založený na uhlíku – tak, ako to vidíme tu na Zemi. Takýto pohľad na život už počas prvopočiatkov hľadania mimozemských civilizácií dostal pomenovanie „uhlíkový šovinizmus“. Kritici predpokladajú, že život by mohol byť vybudovaný aj z iných prvkov, napríklad kremíka. Tým by sa oslabila potreba vytvoriť práve uhlík a tak zvýšila šanca na náhodné objavenie života, keďže do úvahy by pripadalo viacero chemických prvkov. Hneď však upozorňujú, že táto hypotéza jemné vyladenie vesmíru dostatočne nerieši, pretože v ranom vesmíre boli syntetizované len vodík, hélium a lítium. Tieto prvky sa kvôli svojim chemickým vlastnostiam považujú za nedostatočné na vybudovanie rozmanitých štruktúr (molekúl) a tým zložitého života. Preto ďalším dôležitým pilierom ich pohľadu je tvrdenie, že zložitý život by možno nemusel nevyhnutne vyžadovať tak rozmanité stavebné bloky ako sú molekuly („molekulárny šovinizmus“), ale mohol by byť vybudovaný aj z inakších stavebných blokov. Vo vesmíre s iným nastavením fyzikálnych konštánt, by sa možno mohli do potrebných stavebných blokov zoskupovať nie atómy, ale už atómové jadrá. V poslednej dobe sa skúmajú napríklad alternatívne biochémie k „uhlíkovému šovinizmu“, prípadne sú skúmané rôzne formy umelého života. Zároveň medzi vedcami (či už zástancami alebo kritikmi tejto teórie) prebieha diskusia, čo všetko môžeme za „život“ považovať, ktorá zatiaľ nedospela ku všeobecnému konsenzu.
Málo preskúmaný problém
Z filozofického hľadiska býva tvrdeniu o „jemne vyladenom vesmíre“ vytýkané, že ide o „argument z nedostatku predstavivosti“, ako mohlo prírodnými zákonmi dôjsť k takémuto nastaveniu a vzniká tak „boh medzier“.
Táto teória a tzv. „antropický princíp“ sú preto považované za tautológie, prípadne sa tvrdí, že ide o obrátené uvažovanie: „nie vesmír je dobre prispôsobený pre nás, ale život je dobre prispôsobený vesmíru“ a naše domnienky, že vesmír je pre nás jemne-vyladený sú len subjektívnym antropocentrizmom a preceňovaním vlastnej dôležitosti. Podobne aj Stephen Jay Gould a Michael Shermer tvrdia, že tu ide o prevracanie príčin a dôsledkov naopak. Gould prirovnával tvrdenie, že vesmír je jemne vyladený pre našu formu života k tvrdeniu, že salámy boli vyrobené dlhé a úzke preto, aby pasovali do moderných hot-dogov alebo k tvrdeniu, že lode boli vytvorené ako bydlisko pre pijavice. Citovali množstvo prípadov v snahe preukázať, že živé organizmy sú prispôsobené biologickému prostrediu, v ktorom existujú a následne tvrdili, že život je prispôsobený fyzike a nie naopak.
Materialistické teórie pôvodu jemného vyladenia vesmíru a súčasný stav ich výskumu
V prípade potvrdenia jemného vyladenia vesmíru bolo vytvorených niekoľko hypotéz, ako k tomu mohlo čisto prírodnými a neriadenými procesmi dôjsť. Niektorí vedci tvrdia, že všetky nastavenia závisia od nejakých nám zatiaľ neznámych prírodných zákonov a nové fyzikálne teórie vysvetlia prečo sú práve také, aké sú. Iní vedci oponujú, že aj tak pôjde o potvrdenie jemného vyladenia vesmíru, lebo potom bude potrebné vysvetliť zložitosť a „jemné vyladenie“ samotnej teórie. Ostatné teórie z tejto kategórie sa namiesto eliminácie problému nastavenia týchto parametrov pokúšajú vysvetliť, ako k nim mohlo prírodnými procesmi dôjsť. V podstate všetky na to používajú veľký počet pokusov, pri ktorých vznikajú vesmíry s rôznymi nastaveniami svojich konštánt a teda je tu šanca, že niektoré z nich budú také, že umožnia existenciu života.
Cyklický (oscilujúci) vesmír
Predstavuje vesmír, ktorý striedavo exploduje (big-bang) a kolabuje (big-crunch). Táto idea býva pripisovaná Albertovi Einsteinovi, ktorý však od nej neskôr upustil. Analýzy preukázali, že pri jednotlivých cykloch podľa 2. termodynamického zákona musí rásť entropia a teda by boli stále väčšie a ku kolapsu by už nedochádzalo. Neskôr sa predpokladalo, že tmavá hmota by mohla spôsobiť kolaps vesmíru, ale najnovšie merania dokazujú, že rozpínanie vesmíru dokonca zvyšuje. Hoci v súčasnosti existuje niekoľko teórií, ktoré podporujú myšlienku cyklického vesmíru (Steinhardt–Turok model a Baum–Frampton model), ide zatiaľ o hypotézy a všeobecne sa prijíma verzia jediného Veľkého tresku.
Paralelné svety
Túto hypotézu navrhol Hugh Everett v 1957 ako určitú interpretáciu kvantovej mechaniky. V mikrosvete totiž nie je možné presne predpovedať určitú udalosť (napríklad presne určiť, ktorý atóm rádioaktívnej látky sa práve rozpadne), ale len určiť pravdepodobnosť, že sa tak stane. Máme tak niekoľko možných scenárov budúcnosti a pravdepodobnosti, že k nim dôjde. Hypotéza paralelných svetov vznikla na základe myšlienky, prečo by mal byť určitý výsledok experimentu (tzv. „kolaps vlnovej funkcie“) uprednostnený pred ostatnými a rieši to tvrdením, že sa uskutočnia všetky možné výsledky – ale každý v svojom svete. Takže „náš“ svet sa takto v každom momente stále delí na ďalšie svety, v ktorých dochádza ku všetkým možným výsledkom kvantových javov. Všetky vzniknuté svety sú navzájom oddelené a nemôže medzi nimi dochádzať k interakcii. Táto „teória“ je zatiaľ nepreverená a vedú sa spory, či je to vôbec vedecká teória (musí napríklad spĺňať kritérium testovateľnosti alebo kritérium falzifikácie). Bolo uskutočnených aj niekoľko prieskumov, nakoľko je medzi fyzikmi prijímaná.
Bublinkový vesmír (multivesmír)
Jeho najlepší opis podal pravdepodobne fyzik Andrei Linde. Predpokladá existenciu večného multivesmíru, v ktorom sa vyskytujú miesta „falošného vákua“ – priestoru, ktorý neobsahuje žiarenie ani hmotu, ale predsa obsahuje energiu. Vplyvom kvantových fluktuácií môže dôjsť k uvoľneniu tejto zakonzervovanej energie a toto miesto prudko expanduje. Energia sa zmení na hmotu a žiarenie a vznikne nová bublina – nový vesmír. Jednotlivé bubliny vznikajú v rôznom čase a nezávisle od seba. Predpokladá sa, že takto vzniká nesmierne množstvo vesmírov, ktoré by mohli mať také parametre, aby umožnili existenciu (nejakého) života. Táto „teória“ je v súčasnosti jednak prijímaná, jednak kritizovaná kvôli problému jej testovateľnosti respektíve falzifikovateľnosti, ale niektorí vedci venujúci sa najnovším teóriám gravitácie dúfajú, že čoskoro by sa mohlo podariť nájsť niektoré pozitívne zistenia. Teória priamo nevyplýva zo súčasných fyzikálnych teórií, ale skôr z ich hypotetických až špekulatívnych rozvinutí. Samotný mechanizmus na vytváranie nových vesmírov (generátor nových vesmírov) by bol sám osebe veľmi zložitý – musel by náhodne generovať rôzne hodnoty fyzikálnych konštánt a zároveň by musel náhodne generovať rôzne fyzikálne zákony. Problém sa teda len posúva o úroveň vyššie – treba vysvetliť „nastavenie“ tohto generátora vesmírov. Teória multivesmíru zároveň musí zodpovedať napríklad paradox Boltzmannových mozgov, problém chladu, problém merateľnosti, problém jemného vyladenia Q v multivesmíre a problém veľkosti multivesmíru a kvôli jej novosti zatiaľ nie sú k dispozícii solídne overené údaje. G. Ellis vraví: „žiadne možné astronomické pozorovanie nemôže tieto iné vesmíry zazrieť. Prinajlepšom existujú len nepriame argumenty, že by mohli byť. A ak aj multivesmír existuje, stále necháva najhlbšie tajomstvá prírody nevysvetlené.“ Viaceré teórie multivesmíru nie sú falzifikovateľné, preto sa výskumníci nevyslovujú s označením na ne, že sú „vedecké“. Viacerým sa javia iba za vykonštruované z filozofických príčin, a pritom ale že nemáme vlastne žiadne empirické pozorovania, že existujú.
Kozmológia zhora-dolu
Teória tvrdí, že v okamihu Veľkého tresku existoval vesmír ako superpozícia všetkých možností, podobne ako keď sú filmy naskladané na seba. Niekoľko chvíľ po ňom už vplyvom náhodných kvantových javov jedna história dominovala nad ostatnými a to je práve tá „naša“. Odpoveď na jemne vyladený vesmír teda je, že je taký preto, lebo náhodne sa v priebehu času realizovala práve tá história, ktorá fyzikálne konštanty nastavila práve takto. Autori vo svojej štúdii predložili aj predpovede niektorých javov vyplývajúcich z tejto teórie, aby ju umožnili otestovať. Tieto javy a teda aj tvrdenia teórie zatiaľ neboli experimentálne preverené.
Nematerialistické teórie pôvodu jemného vyladenia vesmíru
Je ich pomerne široké spektrum a ich spoločným znakom je, že pôvod vesmíru pripisujú konaniu (nejakého) inteligentného agenta. Tvrdia, že aj ak by sa v budúcnosti aj podarilo vyvinúť hlbšiu teóriu ktorá by vysvetlila, prečo sú parametre nášho vesmíru nastavené práve takto, stále by bolo zrejmé, že súvislosti určené touto teóriou sú „podozrivo“ priaznivé pre existenciu zložitého života. Čiže potom bude potrebné vysvetliť zložitosť a „citlivé-nastavenie“ samotnej teórie.
„Dielo mimozemšťanov“
Tieto „teórie“ vytvorenie vesmíru pripisujú hypotetickým inteligentným bytostiam, nie materialistickým dejom. Pôvod týchto inteligentných bytostí zostáva nezodpovedaný, „teórie“ zatiaľ nenavrhujú žiadne tvrdenia, ktoré by ich umožnili vedecky overiť, ide skôr o nápadité špekulácie. Napríklad kozmológ Alan Harvey Guth verí, že ľudstvo bude v budúcnosti schopné vytvárať nové vesmíry. Z toho vyvodzuje, že aj náš vesmír teda mohol byť vytvorený nejakými inteligentnými bytosťami. Teória J. Gribbina tieto vyspelé civilizácie umiestňuje do iných častí multivesmíru. Simulačná hypotéza N. Bostroma tvrdí, že náš vesmír je len počítačovou simuláciou vytvorenou „mimozemšťanmi“. J. Gardner sa domnieva, že existuje reťaz vesmírov, pričom inteligentné bytosti postupne vytvárajú stále „lepšie“ vesmíry.
Inteligentný dizajn
Zástancovia hnutia Inteligentný dizajn tvrdia, že určité vlastnosti nášho vesmíru sa nikdy nepodarí vysvetliť čisto materialistickými procesmi, lebo tie jednoducho nemajú dostatočný potenciál, aby ich tak vytvorili a zachovali. Preto presadzujú myšlienku, že tieto vlastnosti boli vytvorené nejakým inteligentným agentom (tvrdia, že konkrétne určiť identitu tohto agenta nie je vecou vedy). Tento argument je podľa nich zdôraznený aj tým, že „jemné vyladenie“ množstva rôznych faktorov nevykazuje len vesmír, ale údajne aj umiestnenie Slnečnej sústavy, umiestnenie Zeme, geológia Zeme a zemská biosféra. (pozri Hypotéza zriedkavej Zeme).
Náboženské názory
Rôzne náboženské skupiny, individuálni vedci, filozofi, teológovia, teistickí evolucionisti, kreacionisti zhodne považujú vysoko nepravdepodobné jemné vyladenie vesmíru za „návod“ (niektorí za „dôkaz“) existencie Boha. Napríklad významný evolučný biológ Ken Miller, hoci sám je známym kritikom rôznych hypotéz práve z dôvodu, že vytvárajú „boha medzier“ (konkrétne: chýbajúce fosílne medzičlánky, nezjednodušiteľná zložitosť), tvrdí, že existenciu vesmíru nemožno vysvetliť len ním samým a že jemne-vyladený vesmír predstavuje dôležitú otázku pre vedu a závažnú podporu pre náboženskú vieru v Stvoriteľa. Vo svojich názoroch sa títo vedci mierne odlišujú, ale „jemne vyladený vesmír“ súhlasne považujú za modernú verziu teleologického dôkazu existencie a konania nadprirodzenej bytosti. Touto ich tézou sa zaoberali Elliott Sober, Michael Ikeda a Bill Jefferys, ktorí tvrdia, že ani potvrdenie „jemného vyladenia vesmíru“ nedokazuje, že má nadprirodzenú príčinu. Na ich výskum podrobne reagovali iní, ktorí tvrdia, že vesmír, „jemne vyladený pre život“, je z fyzikálneho hľadiska nesmierne málo pravdepodobný a preto vyžaduje nezvyčajné vysvetlenie. Alister McGrath poukázal, že samotné jemné-vyladenie väzieb uhlíka je potrebné pre jemné-vyladenie prírody samotnej a treba, aby bolo vysvetlené. Alvin Plantinga vraví, že aj myslenie, že aj len náhoda mohla tak jemne vyladiť jediný vesmír a na jeden raz stále vytvára otázku, prečo mal také veľké šťastie: „Reagovať na toto veľké množstvo jasných náznakov môžeme aj tak, že podporujú kresťanské tvrdenie, že vesmír bol stvorený osobným Bohom a že máme vlastne základ preň. Nazvime to „argument jemne-vyladeného vesmíru“. Vnímam to, ako by tu bolo veľmi veľa volieb, čo treba nastaviť vo veľmi úzkom limite, aby mohol existovať život v našom vesmíre. Beriem to za veľmi nepravdepodobné, aby sa to stalo náhodou, ale za veľmi pravdepodobné, ak tu je niekto taký ako Boh. “
Externé odkazy
- kritické zhodnotenie viacerých hypotéz a popis simulácií (en)
Miroslava Ludvíková
Miroslava Ludvíková (* 4. október 1923, Telgárt, Slovensko – † 27. február 2005, Brno, Česko) bola moravská etnografka narodená na Slovensku.
Životopis
Miroslava sa narodila na Slovensku, kde jej otec pôsobil ako štátny zamestnanec. V rokoch 1956-1985 odborná pracovníčka etnografického oddelenia Moravského múzea v Brne. Zaoberala sa prevažne štúdiom ľudového textilu, zvlášť výšivky (Moravská ľudová výšivka, roku 1986), odevu (Kroj brnianskeho vidieka, roku 1979) a tradičnej stravy (Ľudová strava na Kloboucku a Ždanicku, roku 1967). Organizovala výstavy ľudového umenia.
Timex Social Club
Timex Social Club  bola americká hip-hopová a R&B skupina, založená v roku 1982 v Berkeley v Kalifornii. Timex Social Club sa skladala z Marcusa Thompsona, Alexa Hilla, Michaela Marshalla, Kevina Moorea. Ich najväčší hit bol "Rumors".
831 Stateira
831 Stateira je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil M. F. Wolf 20. septembra 1916.
Palairac
Palairac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 31 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Conwy Road Bridge
Conwy Road Bridge je oceľový oblúkový most vo waleskom meste Conwy.
Most bol dokončený v roku 1958 a stal sa novým mostom cesty A55 cez rieku Conwy, čím nahradil vedľajší reťazový most Conwy Suspension Bridge. Mostom A55 bol až do dokončenia cestného tunela Conwy Tunnel v roku 1991. Dnes slúži ako most cesty A547.
Chalva
thumb|Chalva s arašidovými orieškami
Chalva (arab. haláwa) je cukrovinka pôvodom z Indie. Názov pochádza z koreňa slova sladký ( h-l-w). V Poľsku je táto špecialita veľmi známa a populárna a poznajú ju pod názvom "chałwa". V Turecku je známa ako helva a v Bulharsku a Rusku ako chalva (xалва).
Základná zmes chalvy sa skladá zo sezamových jadier, cukru alebo medu a rastlinného oleja. Rozdielne sorty chalvy vznikajú pridaním kakaa, vlašských orechov, arašidov, mandlí alebo pistácií. Najčastejšie nájdete v Turecku „tahin-helva“, ktorá sa pripravuje zo sezamového oleja.
V ruskej kuchyni sa chalva najčastejšie pripravuje zo slnečnicových semienok. Chalve príbuzná špecialita je v Španielsku známa pod názvom turrón.
Robin Hood (rozlišovacia stránka)
Robin Hood môže byť:
3047 Goethe
3047 Goethe je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
Jílové u Držkova
Jílové u Držkova je obec v Česku v okrese Jablonec nad Nisou v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 215 obyvateľov, z toho 113 mužov a 102 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 41,7 roka, ženy 43,3 roka).
832 Karin
832 Karin je planétka s priemerom 77 km, ktorú objavil M. F. Wolf 20. septembra 1916.
Kotlina (chránený areál)
Kotlina je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Záhorie.
Terezianum (Bratislava)
Jeho výstavba je spojená s pôsobením vojvodu Alberta Sasko-tešínskeho, zaťa Márie Terézie (za manželku mal jej štvrtú dcéru Máriu Kristínu) ako uhorského miestodržiteľa (v rokoch 1765 - 1780).
Kotlina (chránený areál)
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Hlboké a Cerová v okrese Senica v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2010 na rozlohe. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území areálu platí 2. a 3. stupeň ochrany.
Terezianum (Bratislava)
Palác uhorského miestodržiteľa
V roku 1765 sa Mária Terézia rozhodla neobsadiť volené miesto uhorského palatína a na obnovenú funkciu kráľovského miestodržiteľa zo sídlom v Prešporku vymenovala vojvodu Alberta. Zaťovi s dcérou poskytla ako sídlo Hrad, ktorý nechala veľkoryso upraviť.
Kotlina (chránený areál)
Predmetom ochrany sú: Biotopy európskeho významu: dubovo-brestovo-jaseňové nížinné lužné lesy (91F0), jaseňovo-jelšové podhorské lužné lesy (91E0), dubovo-hrabové lesy panónske (91G0), vlhko- a kyslomilné brezovo-dubové lesy (9190), vnútrozemské panónske pieskové duny (2340), vresoviská (4030), prirodzené dystrofné stojaté vody (3160), nížinné až horské vodné toky s vegetáciou zväzu Ranunculion fluitantis a Callitricho-Batrachion (3260), prechodné rašeliniská a trasoviská (7140) a nížinné a podhorské kosné lúky (6510), biotopy národného významu: kyslomilné borovicové a dubovo-borovicové lesy a slatinné jelšové lesy, druhy európskeho významu a druhy národného významu.
Terezianum (Bratislava)
Palác uhorského miestodržiteľa
V nasledujúcom roku sa novovymenovaný miestodržiteľ so svojou manželkou nasťahovali do prestavaných priestorov kráľovského paláca na hrade. Albert bol veľkým milovníkom umenia a hradné sály sa čoskoro zaplnili umeleckými zbierkami. Vzhľadom k dispozične nevyhovujúcim miestnostiam paláca ako aj skutočnosti, že nespĺňali nároky na komfortné bývanie, rozhodla Mária Terézia o vybudovaní prístavby ku kráľovskému palácu na Bratislavskom hrade, ktorá by mala vo všetkých ohľadoch naplniť túžbu manželov po lepšom bývaní.
Výstavba
V roku 1767 podľa Albertových predstáv projekt vypracoval Franz Anton Hillebrandt, hlavný architekt Uhorskej kráľovskej stavebnej komory, ktorého honosné prestavby cisárskych rezidencií sa stali veľmi obdivovanými. Stavba dostala pôvodne jednoduchý názov „nová budova“, neskôr (až v druhej polovici 19. storočia, keď už zo stavby ostali len ruiny) bol zmenený na „Terezianum“.
thumb|Princ [[Albert Saský (1738 – 1822)|Albert Sasko-Tešínsky]] V tejto súvislosti za povšimnutie stojí fakt, že v Národnej knižnici vo Viedni boli v roku 2008 objavené dovtedy neznáme mapy, ktoré boli identifikované ako projekty palácovej prístavby Bratislavského hradu.
Už v roku 1768 bola stavba dokončená, no interiérové úpravy prebiehali ešte ďalšie dva roky. Z tohto obdobia pochádzal (dnes nezvestný) zaujímavý dokument viažúci sa na Albertovo pôsobenie v Prešporku - darovacia listina Márie Terézie, obsahujúca súpis všetkých predmetov, ktoré dostala Mária Kristína od svojej matky na zariadenie prestavaných interiérov hradu.
Keď sa miestodržiteľský pár v roku 1770 nasťahoval do Tereziana, bolo nutné vykonať ešte niekoľko stavebných úprav dopĺňajúcich celkový obytný komfort. Predovšetkým ho prepojili so záhradným pavilónom severnej záhrady novým schodiskom. Vybudovali sa nové budovy loptovne (výmaľbu stropu vytvoril Franz Anton Maulbertsch) a zimnej záhrady.
V stavbe Tereziána Hillebrandt prejavil svoj cit pre klasickú architektúru. Výsledkom jeho práce bola trojpodlažná stavba tesne priliehajúca k východnej fasáde hradného paláca. Architektonickým stvárnením stavba vôbec netvorila súlad so stavbou starého paláca. Svojimi proporciami a mierkou exteriérov i vnútorných priestorov skôr vyjadrovala požiadavku menších, ale útulných priestorov, lepšie vyhovujúcich potrebám súkromného života, bez ceremónií a oficialít, ale zato vo všetkom pohodlí. Jej malé rozmery najlepšie vystihuje skutočnosť, že jej tretie poschodie bolo na úrovni prvého podlažia starého paláca.
Interiérové vybavenie
Napriek zdanlivo malým priestorom tu bolo dosť miesta pre plánované využitie. Prízemie stavby zaberala Albertova zbierka zbraní a obrazáreň starých majstrov. Na prvom poschodí bola rodinná galéria ako aj zbierka grafických listov a knižnica. Druhé a tretie poschodie vypĺňali obytné priestory: druhé bolo vyhradené Márii Terézii, na treťom býval miestodržiteľský pár. Okrem toho budova disponovala i ďalšími miestnosťami, boli tu predsiene, prijímací salón, toalety, izby pre služobníctvo, jedáleň. Veľmi vyhranený vkus manželského páru (i Mária Kristína bola umeniu veľmi naklonená) sa prejavil i v interiérovom vybavení a bytových doplnkoch. Na stenách boli čínske tapety, vyrezávané drevené obklady zdobené zlatom, nástenné maľby ako aj čalúnené obloženie stien. Rovnako nábytok, pochádzajúci z rôznych krajín, zdobené kozuby, zrkadlá a svietidlá boli výrazom dobovej módy a vkusu majiteľov.
Najväčším bohatstvom Tereziana však bola Albertova umelecká zbierka. Podľa inventarizácie vykonanej v roku 1781 (z dôvodu zrušenia miestodržiteľského úradu) sa v Tereziane a v miestnostiach starého paláca nachádzalo okolo tristo obrazov. Mnohé z nich boli práce významných umelcov obdobia renesancie (Tintoretto, Veronese, Tizian) či baroka (Rubensa). Okrem obrazov zbierka obsahovala veľké kolekcie porcelánu, medirytín, grafík, kresieb, alabastrových sôch, váz a búst a pod. Mimoriadne cenná bola aj zbierka máp a kníh, ktorej základ tvorila súkromná zbierka Márie Terézie, ktorú vojvoda Albert zdedil.
Počas necelých jedenástich rokov vznikla tak v Prešporku unikátna a obdivovaná historicko-umelecká zbierka, ktorej jednotlivé časti dnes tvoria reálne fondy slávnych múzeí (predovšetkým Albertiny a Umelecko-historického múzea vo Viedni).
Úpadok a zánik
Úpadok stavby nastúpil s dobou zrušenia miestodržiteľského úradu v Bratislave. Pôvodne kráľovský majetok sa z dôvodu nepotrebnosti dostal po prechodnom období existencie generálneho seminára do rúk vojenskej správy, ktorá na hrade zriadila kasárne. Dielo skazy dovŕšil v roku 1811 požiar, ktorý zničil nielen palác a priľahlé stavby, vrátane Tereziana, ale podľahla mu aj značná časť podhradia.
Rekonštrukčné práce zahájené v polovici 20. storočia, ktorých cieľom bola obnova hradného areálu, však so znovuvybudovaním Tereziana nepočítali. S podobou niekdajšej stavby sa tak dozvedáme iba zo starých rytín a malieb, či z dobových zápisov. Stavba niekdajšieho Tereziana sa viaže na obdobie najväčšej prosperity a rozmachu Bratislavského hradu.
Joey Maramba
Joey Maramba (* 8. marec 1974, Manila) je filipínsky basgitarista. Pochádza z hudobnej rodiny. Jeho matkou je klaviristka Vilma Posadas a strýkom klavirista Romy Posadas.
Narodil sa na Filipínach, ale v roku 1982 sa s rodičmi presťahoval do USA. Svoju prvú basgitaru dostal v roku 1986. Medzi svoje najväčšie vzory radil napríklad Charlesa Mingusa.
V deväťdesiatych rokoch pôsobil v skupine HiddeN, ktorú založil spolu so svojím spolužiakom z Arroyo High School v meste El Monte v Kalifornii Santinom Giordanom. Ku skupine sa v roku 2000 pridal ešte bubeník Frank Luis. Maramba so skupinou vydal niekoľko albumov.
Eugen Lukáč
Životopis
V roku 1918 maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Ako evanjelický kňaz pôsobil na Slovensku, v USA a na Ukrajine. Jeden zo zakladateľov Modlitebného bratstva evanjelických farárov. Podporoval ekumenickú spoluprácu. Venoval sa maliarstvu.
Joey Maramba
Je členom inštrumentálneho dua Ninja Academy, v ktorom hrá na basgitaru (vystupuje pod menom Indo Ninja) a je sprevádzaný bubeníkom Robertom Shafferom (ten vystupuje pod menom Outdo Ninja). So skupinou vydal albumy Enter the Ninja (2004) a Bra'ka dOm (2005).
Bol tiež členom sprievodnej skupiny speváčky a gitaristky Rickie Lee Jones. Hral na jej albume The Sermon on Exposition Boulevard z roku 2007 a vystupoval na jej koncertnom DVD Live in Stockholm (2010). Od roku 2011 bol členom sprievodnej skupiny waleského hudobníka Johna Calea, s ktorým nahral albumy Shifty Adventures in Nookie Wood (2012), M:FANS (2016) a Mercy (2023).
Krídložiabrovce
Krídložiabrovce (staršie: krídložiabrovky ; lat. Pterobranchia, Pterobranchiata, Pterobranchea) sú trieda polochordátov (Hemichordata).
Charakteristika recentných krídložiabrovcov (t.j. krídložiabrovcov v užšom zmysle)
Sú to drobné morské živočíchy s vakovitým až valcovitým telom, veľkým najviac. V dospelosti žijú prisadnuto v rúrkovitých schránkach z tuhnúceho hlienu, pučaním vytvárajú agregácie. Podobajú sa na machovky, a aj ich tráviaca sústava je podobne prehnutá do „U“, čo je však zrejme dôsledok konvergencie. Krčný oddiel má 1 pár ramien s tentakulami (Rhabdopleura) alebo je týchto ramien 4 – 8 párov (Cephalodiscus); ramená s tykadielkami majú zrejme aj dýchaciu funkciu. Žiabrové štrbiny sú len 2, u rodu Rhabdopleura sú – zrejme kvôli veľmi drobným rozmerom – druhotne redukované. Exkrečným orgánom sú metanefrídie. Sú gonochoristy, vývin prebieha cez obrvenú trochofóroidnú larvičku, podobnú bugule morských machoviek. Je to veľmi málo početná skupina, ktorá má v recentnej morskej faune veľmi nevýrazné zastúpenie.
Systematika
trieda krídložiabrovce (Pterobranchia/Pterobranchiata/Pterobranchea) v širšom zmysle/ staršie:graptolity v širšom zmysle (Graptolithina v širšom zmysle/Graptolithoidea): Poznámky:
Zdroje tejto kapitoly (sú to súčasne zdroje pre systematiku uvedenú v článku polochordáty):
Fourques (Pyrénées-Orientales)
Fourques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krajinomaľba
thumb|Jan van Goyen:Krajina s dunami, 1628 Krajinomaľba (iné názvy: krajinárstvo, krajinkárstvo, krajinárske maliarstvo) je druh maliarstva, v ktorom je na obraze zachytená najmä krajina, t.j. príroda, jej konkrétny výsek či zoskupenie. Obraz, ktorý takýmto maliarstvom vzniká, sa volá krajina, krajinka, krajinomaľba alebo zriedkavo pejsáž. Tvorbou takýchto obrazov sa zaoberá maliar špecialista - tzv. krajinár alebo krajinkár.
Pravek a starovek
Maľba krajiny nebola dlho predmetom akéhokoľvek záujmu tvorcov. V pravekom umení (a až do dnešných čias v dielach domorodých výtvarníkov) nehrá zobrazenie krajiny žiaden význam. Všetka pozornosť sa sústreďuje na zobrazenie človeka, prípadne zvieraťa. Až v neskôr, v období staroveku, je na maľbách a reliéfoch zobrazovaná tiež krajina do ktorej je výjav zasadený. Spočiatku bolo zobrazované len najnutnejšie okolie (terén, strom, budova); takéto zobrazenia krajiny sa nazývajú krajinný rámec. Neskôr však postupne dochádzalo k tomu, že bol na pozadí určitého výjavu zobrazený veľký úsek krajiny alebo táto krajina dokonca celému vyobrazeniu dominuje. To je vidieť napríklad na niektorých maľbách z egyptských pohrebísk alebo v dochovaných nástenných maľbách v Herculaneu a v Pompejách.
Stredovek a renesancia
V stredovekom maliarstve nebola krajina na obraz]ch opäť zachytená väčšinou vôbec, alebo bol zobrazený len najnutnejší krajinný rámec. V období neskorej gotiky však začalo dochádzať k veľmi intenzívnemu záujmu o zobrazenie krajiny, najmä v holandskom maliarstve (napr. Rogier van der Weyden, Jan van Eyck, Hieronymus Bosch či Albrecht Altdorfer). O vyslovenej krajinomaľbe však je možné hovoriť skôr až v renesančnom umení. Dobrými príkladmi sú napríklad diela Pietera Bruegela staršieho či Hendricka Avercampa. U týchto maliarov ide však stále ešte o zobrazenie námetov na pozadí krajiny. Ich krajiny taktiež nie sú obrazom skutočnej krajiny, ale ide o krajiny idealizované.
Barok
thumb|Jan van Goyen:Krajina s dunami, 1628 Maľba krajiny v pravom slova zmysle vznikla až v 17. storočí. Za jedného z jej zakladateľov sa považuje Esaias van de Velde, ale patria medzi nich aj známy holandskí krajinkári Jan van Goyen, Salomon van Ruysdael, Hercules Seghers, Jacob van Ruisdael a Meindert Hobbema. Títo maliari sa usilovali o realistické zobrazenie krajina|krajiny, chceli ju namaľovať takú, aká skutočne bola. Slávu Holandsko|holandských krajinkárov 17. storočie|17. storočia však neskôr zatienili francúzsko|francúzski barokoví klasicisti (napr. Nicolas Poussin a Claude Lorrain), ktorí sa vrátili späť k antizujúcemu zobrazeniu krajiny.
Maľbou mestskej krajiny Benátok sa v 18. storočí zaoberal a preslávil Giovanni Antonio Canal zvaný Canaletto, ale medzi významných maliarov tohoto štýlu patril aj napríklad český maliar Norbert Grund. K návratu k realistickému zobrazeniu krajiny výrazným spôsobom prispel John Constable; známe sú napríklad jeho štúdie oblakov a vĺn.
19. a 20. storočie
V 19. storočí prekvapili svojimi atmosférickými krajinami taktiež v Británii pôsobiaci William Turner a v Nemecku (a Čechách) pôsobiaci významný romantický maliar Caspar David Friedrich. Zmieniť sa môžeme tiež o Čechovi Karlovi Postlovi a Francúzovi Camille Corotovi. Pripomenúť treba aj Čechov Antonína Chittussiho, Juliusa Mařáka, jeho žiakov Antonína Slavíčka a Františka Kavána. Zo svetových impresionistov pripomeňme napríklad jedného z najväčších maliarov tohto obdobia, Francúza Clauda Moneta. V krajinomaľbe 19. storočia možno opakovane sledovať záujem o bezprostredné vystihnutie krajiny, ktoré je vyjadrené tiež tým, že maliari začínajú maľovať bezprostredne v krajine alebo v plenéri.
V umení 20. storočia záujem o krajinomaľbu mierne upadol. Napriek tomu aj tu sú vyslovení krajinkári, napríklad v Čechách Václav Špála alebo Jaroslav Černý. Krajine sa intenzívne venoval na sklonku života tiež Emil Filla.
V mimoeurópskom umení krajinomaľba vznikala predovšetkým v čínskom umení, ktoré má hlbokú a nesmierne významnú tradíciu maľby krajiny.
Dôvody vzniku a tvorby krajinomaľby
thumb|Antonín Chittussi:Dráha orleánska Krajina je sama o sebe skôr určitým rámcom než samotnou vecou. Jej vnímanie a vystihnutie vyžaduje popri pozorovacom talente ešte určitú mieru abstraktného myslenia. Krajinomaľba je určitým „umeleckým luxusom“ – nadstavbou, pretože umenie vždy vystihuje hlavne samotný dej, teda väčšinou ľudské postavy a ich konanie. Tak je tomu v primitívnom umení a aj v stredoveku. Zaujímavé je to, že sa krajinomaľba zrodila práve v Holandsku, zatiaľ čo v Taliansku, ktoré predovšetkým v renesancii a baroku výrazne určovalo celoeurópske výtvarné trendy, o krajinomaľbu veľký záujem nikdy nebol.
Nárast záujmu o krajinomaľbu v 18. a 19. storočí však súvisí tiež s odklopením od tém náboženskej maľby, tentokrát však nie preto, že by náboženská maľba bola zakazovaná, ale aj s narastajúcou racionalizáciou pohľadov a výkladov sveta, ktoré prinieslo osvietenstvo.
Naopak ústup od krajinomaľby v 20. storočí súvisí s rozvojom fotografie. Vo svojich fotografiách sa mnohí fotografovia venovali a venujú práve téme krajiny, čím vlastne priamo nadväzujú na svojich maliarskych predchodcov.
Marian Kuna
Život
Vyštudoval filozofiu a históriu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského (Mgr., 1996), kde získal aj doktorát z filozofie (Ph.D., 2003). Študoval tiež na University of York (Anglicko), kde získal titul Master of Arts v politickej filozofii (MA, 2000), na Central European University (Budapešť, Maďarsko), kde získal titul Master of Philosophy (MPhil, 2002) a na Právnickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, kde získal titul magister v odbore právo (Mgr., 2021). Docentom filozofie sa stal na Trnavskej univerzite v roku 2011. Bol a je riešiteľom viacerých domácich a zahraničných výskumných projektov, vystupoval na akademických konferenciách a prednáškových pobytoch vo viacerých krajinách (Anglicko, Česko, Francúzsko, Gruzínsko, Írsko, Rakúsko, Španielsko, Taliansko, USA). Pedagogicky sa venuje výučbe najmä etiky a filozofie práva. Je členom vedeckých a edičných rád, získal viacero domácich a medzinárodných štipendií a ocenení. Ako fellow absolvoval niekoľko výskumných pobytov v zahraničí: University of Notre Dame v USA (2006), University of St Andrews v Škótsku (2008) a University of Oxford v Anglicku (2008). V rokoch 2010-2013 bol visiting fellow v Centre for Contemporary Aristotelian Studies in Ethics and Politics na London Metropolitan University. Rektor Katolíckej univerzity v Ružomberku ho menoval za člena univerzitnej Etickej komisie na obdobie od 29. júna 2021 do 28. júna 2025.
20. decembra 2011 bol vymenovaný za dekana Filozofickej fakulty Katolíckej univerzity v Ružomberku. V roku 2014 ako dekan vyplatil odmeny šiestim zamestnancom vo výške 114 028 eur. Vtedajší rektor Tadeusz Zasepa dekana upozornil, keď sa mu zdalo, že sa snažil navrhnúť si odmenu, ktorú by musel schváliť rektor. Takáto údajná snaha však Kunovi nebola preukázaná. Dekan inicioval v súvislosti s odmenami zamestnancom fakulty hlasovanie o dôvere vo svoju osobu v akademickom senáte fakulty, ktorý mu v tajnom hlasovaní jednomyseľne vyjadril dôveru. Vo funkcii dekana pôsobil až do konca svojho riadneho funkčného obdobia, t.j. do 21. decembra 2015, od nasledovného dňa bol do funkcie dekana menovaný Marek Babic.
Palaja
Palaja je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2142 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chlpatá opica
Chlpatá opica (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿), ktorá nesie podtitul „Komédia o stredovekom a modernom živote v ôsmich scénach“ je divadelná dráma o odcudzení, individualistickej revolte a anarchistických postojoch s prenikavým sociálnym obsahom, ktorú v roku 1922 napísal Eugene O’Neill.
Je obrazom človeka, ktorý nedokáže nájsť svoje miesto v spoločnosti a v živote, a tak svoj život končí v smrteľnom objatí obrovskej gorily. Hlavný hrdina, brutálny, nemysliaci robotník známy ako Yanke (pravé meno je Bob Smith), hľadá vo svete pocit spolupatričnosti. Keď ho bohatá dcéra priemyselníka v oceliarskom podniku nazve „špinavou beštiou“, Yank prechádza krízou identity. Opúšťa loď a putuje do Manhattanu, len aby zistil, že nepatrí nikam. Nakoniec vidí spriaznenú bytosť v gorile, v ktorej náručí aj umiera.
Scéna
Hra je rozdelená do 8 scén. 1. scéna sa odohráva na prove výletnej lodi, na mieste určenom na spanie. Yank a ostatní kuriči počas plavby z New Yorku na palube pijú a spievajú. Ako sa tak zdá, Yank je lídrom skupiny. S ďalším mužom na palube vtipkuje o myslení. Yank v opitosti opakuje, aby ho nerušili keď rozmýšľa (tink – namiesto think). Muži potom posmešne pokrikujú heslo „Pi - nemysli!“ Ďalšími spomínanými postavami v tejto scéne sú Long a Paddy – skoro stále opitý Ír.