cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gymnázium Jána Hollého
1918 – 1945
Prevratné zmeny v systéme vyučovania na gymnáziu nastali až po vzniku Prvej česko-slovenskej republiky, ktorá vznikla v 28. októbra 1918. Nasledujúci rok, 15. marca 1919 vzniklo Československé reálne štátne gymnázium Jána Hollého. Na gymnáziu začali vyučovať aj profesori, ktorí ovládali slovenský jazyk. Začiatky vyučovania na reálnom štátnom gymnáziu boli však veľmi zložité, pretože sa tejto zmene bránili maďarskí profesori, ktorí vyzývali študentov k odchodu z tohto reálneho štátneho gymnázia. Taktiež veľkým problémom bol nedostatok slovenských učebníc. Tieto problémy sa však postupne vyriešili a výučba prebiehala plynule a pokojne. Gymnázium však prechádzalo ďalšími zmenami. 1. februára 1938 vzniklo Rímskokatolícke biskupské reálne československé gymnázium. V dôsledku toho bolo reálne štátne gymnázium zrušené a spojené s Rímskokatolíckym biskupským reálnym československým gymnáziom.
1945 – 1970
Po skončení 2. svetovej vojny nastala ďalšia zmena, gymnázium sa v roku 1945 stalo opäť štátnym a bolo pomenované ako Štátne gymnázium v Trnave, ale v roku 1953 boli všetky gymnáziá zrušené. Gymnázium sa tak zmenilo na Prvú jedenásťročnú strednú školu v Trnave. V roku 1959 premenované na Dvanásťročná škola, z ktorej sa vyčlenila v roku 1960 Stredná všeobecnovzdelávacia škola s dĺžkou štúdia 3 roky, ktorá obsahovala humanitnú aj prírodovednú vetvu.
1970 – súčasnosť
V školskom roku 1970/71 sa Stredná všeobecnovzdelávacia škola zmenila opäť na štvorročné gymnáziu a v roku 1989 gymnáziu udelili názov Gymnázium Jána Hollého. Na gymnáziu môžu študenti od školského roka 1994/95 študovať na štvorročnom alebo osemročnom gymnáziu. Triedy štvorročného štúdia majú všeobecné zameranie a triedy osemročného štúdia sú zamerané na jazyky. Od roku 2004 žiaci môžu navštevovať v škole aj Štátnu jazykovú školu pri Gymnáziu Jána Hollého a pripravovať sa tak na získanie medzinárodne platných certifikátov z francúzskeho jazyka Delf (Diplôme d'études en langue française). V roku 2015 sa na gymnáziu otvoril aj prvý ročník bilingválneho štúdia v anglickom jazyku.
Absolventi
Absolventmi Gymnázia Jána Hollého boli:
Wäinö Aaltonen
Wäinö Aaltonen (* 8. marec 1894, Karinainen, Fínsko † 30. máj 1966, Helsinki) bol fínsky sochár a maliar.  Autor portrétov, aktov, ženských torz, medailí a pamätníkov.
K jeho významným dielam patrí Pamätník fínskym osadníkom (Delaware, USA),  Socha mieru (Lahti) a bronzová socha Paava Nurmiho (olympijský štadión v Helsinkách), Pamätník družstevníctva v Tampere  a ďalšie. Pri tvorbe využíval predovšetkým bronz, mramor a granit.
Hyperborea
Hyperborea môže byť:
Ľubomír Lipták
PhDr. Ľubomír Lipták, DrSc. (* 26. apríl 1930, Melčice – † 20. október 2003, Bratislava) bol slovenský historik. Študoval na fakulte žurnalistiky Vysokej škole politickej v Prahe, v rokoch 19521969 pracoval v HÚ SAV. Od roku 1970 zákaz publikovania, do roku 1990 Slovenské národné múzeum, publikoval pod pseudonymom Ján Michalec. Po roku 1989 sa vrátil do HÚ SAV, bol šéfredaktorom Historického časopisu.
Ocenenia
V roku 2000 mu prezident Rudolf Schuster prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy.
Emfyzém pľúc
náhľad|Emfyzém pľúc na röntgenovej snímke Emfyzém pľúc alebo rozdutie pľúc je trvalé, abnormálne rozšírenie dýchacích ciest periférne od terminálnych priedušničiek (bronchiolov), spojené s poškodením pľúcneho tkaniva, čo má za následok nadmerný obsah vzduchu v pľúcach. Po strate pľúcneho tkaniva vznikajú cysty, tzv. buly, ktoré sú vyplnené vzduchom. Ochorenie je veľmi často následkom chronického zápalu priedušiek, súhrnný názov pre obe diagnózy je chronická obštrukčná choroba pľúc.
Príčiny
Najčastejšou príčinou je fajčenie, pri ktorom vzniká trvalý mierny zápal v pľúcach, takže biele krvinky sa tu akumulujú. Ďalej pri fajčení vznikajú voľné kyslíkové radikály, ktoré tiež poškodzujú pľúcne tkanivo. Emfyzém nikdy nevzniká náhle, ale postupne. V USA 94 percent pacientov s pľúcnym emfyzémom malo 45 a viac rokov.
Ďalšou, pomerne zriedkavou príčinou je genetická porucha, ktorá má za následok nerovnováhu medzi proteázami (enzýmy štiepiace proteíny) a anti-proteázami (ich prirodzení inhibítori). Aj v zdravých pľúcach sú biele krvinky, ktoré fungujú ako obrana pľúc pred rôznymi vdýchnutými patogénmi. Tieto biele krvinky (neutrofily a makrofágy) vypúšťajú ako obranný prostriedok enzýmy – proteázy. Aby ale nedošlo k poškodeniu pľúcneho tkaniva, funguje v tele systém iných enzýmov – anti-proteáz, ktorý je s týmito proteázami v rovnováhe. Jedna z týchto antiproteáz je enzým alfa-1-antitrypsín. U niektorých jedincov sa vyskytuje vrodený deficit tohto enzýmu. V pľúcach teda prevažujú proteázy nad antiproteázami a poškodzujú tak pľúcne tkanivo.
Príznaky
Príznakmi sú kašeľ, dýchavičnosť, ťažkosti s vydychovaním. Pacientom sa pri vydychovaní zužujú dýchacie cesty, a preto majú pocit, že nemôžu vydýchnuť. Typickým znakom je súdkovitý hrudník, aj pri nádychu vyzerá ako pri výdychu. V neskorších štádiách sa niekedy objavuje cyanóza - zmodranie kože.
Liečba
Choroba nie je liečiteľná, cieľom liečby je zastaviť poškodzovanie pľúc a umožniť ich fungovanie. Nevyhnutnosťou je vzdanie sa fajčenia, vrátane pasívneho. Dôležitý je pohyb na čerstvom vzduchu, odporúča sa pobyt v kúpeľoch, otužovanie a dychové cvičenia. Podávajú sa bronchodilatanciá, v poslednej dobe najmä sympatomimetiká, vitamíny C a E.
Nová Bašta
Nová Bašta je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Bišon
Bišon je plemeno psa uznané v FCI v 9. skupine pod číslom 215.
Pôvod
Bišon patrí medzi tzv. "dámske" psy, ktoré obšťastňovali urodzené dámy už v staroveku. V Taliansku a Francúzsku patril v období stredoveku k obľúbeným plemenám kráľovských rodín. V 16. storočí patril medzi popredné plemená na európskych kráľovských dvoroch. Až koncom 19. storočia sa stal obyčajným psom a svoj urodzený status obnovil až po prvej svetovej vojne.
Starostlivosť
Jemná srsť nepĺzne. Vyžaduje si každodenné kefovanie, aby sa predišlo vytváraniu chumáčov. Bišon sa rád zabaví aj so svojou rodinou doma.
Zdravie
Bišon je náchylný na upchatie slzných kanálikov, preto potrebuje pravidelné ošetrovanie očí. Rovnako starostlivo treba kontrolovať stav srsti.
Delenie povrchov
Delenie povrchov je v počítačovej grafike technika, pri ktorej sa vytvára z jednej plôšky alebo polygónu viac plôšok. Touto technikou získame jemnejší povrch. Prvýkrát bola predstavená spoločnosťou Pixar v krátkom animovanou filme s názvom Geri’s Game. Bolo to na konferencii Siggraph v roku 1998.
Detaily
Na začiatku schéma vezme povrch alebo akýkoľvek model vytvorený z trojuholníkov, štvoruholníkov alebo viacuholníkov. Tento začiatočný povrch voláme kontrolná sieť. Potom je táto sieť rozdelená na základe sady pravidiel. Pravidlá sa líšia od jedného delenia k druhému. Určujú koľko nových vrcholov bude pridaných do kontrolnej siete a na akú pozíciu budú posunuté. Následne sa tento nový povrch stane novou hladšou kontrolnou sieťou pre ďalšiu iteráciu delenia. Po každej iterácii dostávame jemnejší povrch pridaním vrcholov a nových plôšok. Nevýhodou je pri vyšších iteráciách veľký počet vrcholov, ktoré môžu zapríčiniť spomalenú odozvu v reálnom čase. V počítačovej grafike sa pre delenie povrchov používa termín Surface subdivision. V súčasnej dobre sa rozsiahlo používajú v 3D modelovaní a animácii.
Pravidlá delenia
Pravidlo delenia je predpis ktorý priraďuje skupine vrcholov rozsiahlejšiu skupinu vrcholov. Deliaca schéma má dva typy pravidiel topologické a váhové.
Spojitosť delenia Cn
Je stupeň parametrické spojitosti krivky v danom bode. Je to jedna z charakteristík deliacich schém. n nám hovorí koľko derivácii je spojitých.
Valencia vrcholu a výnimočné vrcholy
Valencia, stupeň vrcholu označuje počet hrán ktoré do vrcholu zasahujú. Regulárne vrcholy schémy voláme tie, ktorých je vyprodukovaných najviac počas delenia a majú tú istú valenciu. Hocijaké iné vrcholy nazývame výnimočné. To aké majú tieto vrcholy efekt na výslednú plochu, záleží na deliacej schéme. Niekedy nastanú problémy keď chceme analyzovať lmitu povrchu v blízkosti týchto výnimočných vrcholov. Väčšina schém neprodukuje výnimočné vrcholy počas delenia, a tak ich počet je daný kontrolnou sieťou, ktorú dostaneme na vstupe na začiatku delenia.
Judy Holliday
Judy Holliday, vlastným menom Judith Tuvimová (* 21. jún 1921, New York, New York, USA – † 7. jún 1965, New York, New York, USA) bola americká herečka.
Roku 1950 získala Oscara za ženský herecký výkon v hlavnej úlohe, a to v snímke Born Yesterday. Za rovnakú rolu dostala aj Zlatý glóbus. Ďalší Zlatý glóbus dostala za film The Solid Gold Cadillac v roku 1956.
Svoju prvú veľkú hollywoodskú rolu dostala na príhovor Katharine Hepburnovej a Spencera Tracyho v ich komédii Adam's Rib. Bola za ňu nominovaná v kategórii vedľajších rolí na Zlatý glóbus. Po oscarovom Born Yesterday sa do sŕdc divákov zapísala tiež v romantických komédiách s Jackom Lemmonom It Should Happen to You a Phffft!
V roku 1952 bola vypočúvaná v americkom Senáte tzv. McCarranovou komisiou pre podozrenie zo sympatií ku komunizmu. Dostala trojročný zákaz činnosti v televízii a rozhlase, filmy však mohla točiť ďalej.
Pennedepie
Pennedepie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 324 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
14. september
Úmrtia
thumb|upright|[[Tomáš Garrigue Masaryk († 1937)]] thumb|upright|[[Emil Boleslav Lukáč († 1979)]]
Apremont-la-Forêt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5593
NGC 5593 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Vlk, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 8. mája 1826.
Svätá Trojica (Masaccio)
Svätá Trojica je názov fresky talianskeho renesančného maliara Masaccia. Dielo (jeho celý názov je Svätá Trojica s Pannou Máriou, svätým Jánom a donátormi) patriace k najznámejším obrazom umelca, je výtvarnými historikmi zaraďované do skupiny „zakladateľských“ diel renesančnej maľby.
Vznik diela
Masaccio (vl. menom Tommaso di Giovanni di Simone Guidi) sa v roku 1422 stal majstrom florentského cechu maliarov Medici e Speziali. Ako jeden z popredných florentských umelcov bol patricijskou rodinou Lenzi poverený namaľovaním fresky s tematikou Najsvätejšej Trojice pre miestnu baziliku Santa Maria Novella. Freska nachádzajúca sa na ľavej stene chrámovej lode bola poňatá ako monumentálny donátorov náhrobok.
Maľba s v podstate bežným námetom sa vďaka Masacciovmu prevedeniu stala jedinečnou tým, že na nej Masaccio ako prvý umelec premietol trojrozmerný priestor na dvojrozmernú plochu. Uplatnením metódy zobrazovania pomocou lineárnej perspektívy tak vytvoril jedinečnú priestorovú ilúziu, ktorú po prvý raz použil architekt Filippo Brunelleschi. Masaccio docielil vtiahnutie diváka priamo do deja na maľbe tým, že zobrazil postavy v životnej veľkosti a prepočítal perspektívu priamo z bodu, v ktorom sa divák nachádza.
Kompozícia a ikonografia
Scénu Najsvätejšej Trojice umiestnil umelec do triumfálneho oblúka fiktívnej antickej stavby (podobný model architektúry sa objavuje i v dielach iných autorov – napr. Madona so svätcami, anjelmi a Federicom da Montefeltro Piera della Francescu). Pod krížom s ukrižovaným Kristom stoja Panna Mária a apoštol Ján. Scéna je doplnená postavami kľačiaceho muža a ženy pred korintskými pilastrami; ide pravdepodobne o zadávateľa diela a umelcovho mecenáša Lorenza Lenziho a jeho manželku. Ich postavy dodávajú dielu ilúziu priestoru.
Zaujímavé a veľavravné je gesto Ježišovej matky, ktorá pravou rukou a pohľadom priamo na diváka upriamuje jeho pozornosť na ústredný bod maľby – synovo telo na kríži. Je tak súčasne spájajúcim článkom medzi obrazom a divákom.
V spodnej časti fresky nás Masaccio uvádza do chrámového podzemia, kde v otvorenej rakve sú uložené ostatky prvého muža Adama. Nápis nad rakvou IO FU[I] G[I]A QUEL CHE VOI S[I]ETE E QUEL CH[’] I[O] SONO VO[I] A[N]C[OR] SARETE (vo voľnom preklade Čo ste vy bol som aj ja, čo som ja budete aj vy) má divákovi pripomínať jeho smrteľnosť.
Henrich III.
Henrich III. môže byť:
Quetzalcoatlus
Quetzalcoatlus bol obrovský pterosaurus, žijúci na úplnom konci vrchnej kriedy na území dnešného Texasu v Severnej Amerike.
Je síce známy iba z niekoľkých kostí krídla, predpokladá sa však, že bol jedným z najväčších lietajúcich živočíchov, aké kedy žili. Rozpätie jeho krídel dosahovalo pravdepodobne až 10 metrov.
Jeho meno je odvodené od aztéckeho boha Quetzalcoatla, ktorý mal podobu opereného hada. Nemal zuby ale jeho čeľusť bola medzi suchozemskými živočíchmi najväčšia.
Vodárenská veža (Ciechanów)
Vodárenská veža v Ciechanówe (poľsky Wieża ciśnień w Ciechanowie) je hyperboloidná vodárenská veža v poľskom Ciechanówe. Bola postavená v roku 1972 podľa návrhu Jerzyho Michała Bogusławskiého.
Objem nádrže 22 metrov vysokej veže je. Spodný priemer hyperboloidu je, vrchný 17,7 a priemer najužšej časti je. V osemdesiatych rokoch bola veža znížená. Keďže veža stojí na jednom z najvyššie položených miest v Ciechanówe, plánovali tu spraviť vyhliadkovú plošinu a reštauráciu, ale neskôr boli plány zrušené. V súčasnosti objekt nie je v prevádzke.
Smilstvo
Cnosťou stojacou proti smilstvu je cudnosť.
Náboženstvo a smilstvo
Kresťanstvo, islam, judaizmus a aj iné náboženstvá ho považujú za hriech a neresť.
Externé odkazy
Seksueel misbruik
Anthony Kiedis
Anthony Kiedis (* 1. november 1962, Grand Rapids, Michigan, USA) je americký hudobník a spevák, zakladateľ a hlavný spevák skupiny Red Hot Chili Peppers.
Narodil sa v nemocnici St. Mary Hospital v meste Grand Rapids v štáte Michigan matke Margaret a otcovi Johnovi. Keď mal Anthony 3 roky, jeho rodičia sa rozviedli. Má dve sestry (Julie a Jen) a brata Jamesa. Žil so svojou matkou v Grand Rapids až do svojich 11 rokov, keď sa presťahovali do Los Angeles. Ovplyvnil ho jeho otec John, ktorý vystupoval pod umeleckým menom Blackie Dammet ako herec, a zároveň bol drogový díler. Ako mladý počúval skupiny ako Sly & the Family Stone, Led Zeppelin, What Is This? a Stevieho Wondera.
Keď mal približne 15 rokov a chodil do školy Fairfax High School, stretol budúcich členov skupiny Red Hot Chili Peppers: Michaela Balzaryho (Flea), Hillela Slovaka a Jacka Ironsa. V súčasnosti je hlavný spevák (leader) skupiny Red Hot Chili Peppers spolu s Michalom Balzarym (Flea), Chadom Smithom a Johnom Frusciantem.
Na Slovensku vystúpili prvýkrát 12. júna 2022 v rámci festivalu Lovestream na bratislavskom Národnom futbalovom štadióne.
Oullins
Oullins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Planetárna sústava
thumb|Hlavné telesá [[slnečná sústava|slnečnej sústavy, najpreskúmanejšej planetárnej sústavy. Veľkosti sú v správnej mierke.]] thumb|Disk materiálu okolo hviezdy [[Fomalhaut, pričom samotná hviezda je na obrázku odtienená. V pravom spodnom rohu je zväčšený záber planéty Fomalhaut b, ktorá sa stala prvou vyfotografovanou exoplanétou.]]
Planetárna sústava je sústava zložená z aspoň jednej hviezdy a rôznych obiehajúcich telies (ako asteroidy, kométy, mesiace a planéty). Naša vlastná planetárna sústava, v ktorej sa nachádza Zem a Slnko, sa nazýva slnečná sústava.
Pôvod a vývoj planetárnych sústav
Vo všeobecnosti sa predpokladá, že planetárne sústavy okolo hviezd podobných Slnku vznikajú ako časť toho istého procesu, ktorý končí vznikom hviezd. Niektoré rané teórie hovorili o pôsobení ďalšej hviezdy, ktorá prechádza extrémne blízko slnka a vytiahne za sebou materiál, ktorý sa potom zhlukne do formy planét. Avšak je dnes známe, že pravdepodobnosť takejto „kolízie“ je príliš malá na to, aby tento model bol realizovateľný. Dnes akceptované teórie hovoria o vzniku planetárnych sústav zo slnečnej hmloviny.
Niektoré planetárne sústavy sa na našu vôbec nepodobajú, pretože planetárne sústavy boli objavené napríklad aj okolo pulzarov a to z jemných odchýliek v periódach pulzov elektromagnetického žiarenia. Pulzary vznikajú pri silných explóziách supernov, ktoré by žiadna normálna planetárna sústava neprežila - planéty by sa buď vyparili, alebo by náhlou stratou väčšiny hmoty centrálnej hviezdy unikli jej gravitačnému pôsobeniu. Jedna z teórií hovorí, že existujúce hviezdne spoločnice pulzarov sa výbuchom skoro úplne vyparili, pričom zanechali za sebou iba telesá veľkosti planét. Planéty sa prípadne mohli vytvoriť v akréčnom disku, ktorý obklopuje pulzary.
NGC 5594
NGC 5594 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 19. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Franco Squillari
Franco Squillari (* 22. august 1975, Buenos Aires, Argentína) je bývalý argentínsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP v dvojhre.
El Escorial
El Escorial je monumentálna stavba, ktorá slúžila ako kráľovské sídlo, a kláštor zasvätený sv. Vavrincovi z Escorialu na pamäť víťazstva Španielska nad Francúzskom v bitke pri St. Quentine 10. augusta 1557. Je jedným z najvýznamnejších kráľovských palácov v Európe, ktorý môže konkurovať rozlohou i komplexnosťou Versailleskému zámku, hoci na rozdiel od neho bol najmä kláštorom a mauzóleom. Stojí asi 45 km severozápadne od Madridu, na úpätí Sierra de Guadarrama v nadmorskej výške 1028 m. Dal ho postaviť španielsky kráľ Filip II., ktorý sa od štrnástich rokov zaujímal o architektúru, a v rokoch 1563 až 1584 sám schvaľoval väčšinu výzdoby interiérov.
El Escorial bol 2. novembra 1984 zaradený na zoznam svetového dedičstva UNESCO, čo ešte zvýšilo jeho obľubu medzi turistami.
Koncepcia
thumb|Pôdorys kláštora
Filip chcel pôvodne vytvoriť dôstojné mauzóleum pre španielskych kráľov, jeho otcom Karolom V. začínajúc. Ako ideálne riešenie sa zdal byť veľkolepý kláštor zasvätený Filipovmu obľúbenému svätcovi, svätému Vavrincovi, španielskemu mučeníkovi. Traduje sa dokonca, že pravouhlý pôdorys El Escorialu bol inšpirovaný roštom na ktorom bol Vavrinec upálený, čo nie je pravda.
Stavba bola síce koncipovaná najmä ako sakrálny objekt, ale projekt bol navrhnutý tak, aby Escorial mohol slúžiť aj na veľa ďalších účelov. Významnú (asi štvrtinovú) časť zaberá kráľovský palác. Ďalšie časti slúžili na vzdelávanie, a to svetské i náboženské, ako odporučil tridentský koncil všetkým veľkým cirkevným inštitúciám. Ďalšie miestnosti boli vyčlenené pre návštevníkov, nemocnicu s ozdravovňou a veľkou lekárňou.
Ďalší účel, pre ktorý bol vybratý pozemok, ležiaci 1028 metrov nad morom na úpätí pohoria Sierra de Guadarrama: počas úmorného leta sa sem mohol z Madridu presťahovať kráľovský dvor.
El Escorial bol postavený v pomerne strohom štýle neskorej renesancie s náznakmi vtedy vznikajúceho baroka. Napriek dosť veľkej rozlohe je Escorial nenápadne začlenený do krajiny. K nenápadnosti prispieva použitie šedej miestnej žuly na obvodové múry a citlivý výškový rozvrh. Dokonca priečelie hlavného bloku bolo v tej dobe kritizované pre svoju nenápadnosť. Títo kritici ale nepochopili zámer majstra, ktorý sa snažil vytvoriť dynamické prechody medzi nenápadnými múrmi, dláždenými terasami a rozsiahlymi sadmi okolo Escorialu. O čo nenápadnejšia je táto stavba zvonku, o to ozdobnejšie sú interiéry.
Výstavba
thumb|left|Druhý architekt Escorialu, Juan de Herrera, pracujúci pod vedením Juana Bautista Alfonsisa de Toledo Vďaka presnosti súčasníka výstavby, mnícha Josého de Sigüenzu, máme veľa presných informácií o stavbe. Hlavným projektantom sa stal architekt Juan Bautista de Toledo. De Toledo sa narodil okolo roku 1515 a zomrel v roku 1567. V čase začatia stavby Escorialu už mal skúsenosti s veľkými projektami: istý čas pracoval ako druhý architekt pri stavbe baziliky sv. Petra v Ríme pod vedením Michelangela a neskôr bol jedenásť rokov v službách neapolského miestokráľa. Ako jeho pomocník tu pracoval Juan de Herrera.
Plán, ktorý nakoniec Filip II. schválil, počítal s pravouhlým komplexom; dĺžka dlhšej strany (od severu k juhu) je 204 m, kratšej (od západu k východu) 160 m. Tento komplex bol obklopený terasami širokými 30 m, v západnej časti 60 m. De Toledo pôvodne chcel postaviť desať veží po obvode komplexu, ale tento variant bol pri úpravách po začatí stavebných prac medzi rokmi 1563 až 1564 zmenený na štyri veže po obvode a dve v strede.
Po smrti Juana Bautistu de Toledo
V roku 1567 dostal projekt silnú ranu predčasnou smrťou hlavného architekta Juana Bautistu de Toledo. Našťastie po ňom zostalo veľa skíc schválených Filipom a kompletný drevený model. Vedenia stavby sa ujal profesionálny vojak a do vtedy pomocný kreslič, Juan de Herrera.
Z tejto doby pochádzajú najmä výrazné projektové zmeny kláštornej baziliky a veľkého procesného schodišťa. Je pravdepodobné, že tieto návrhy nie sú dielom de Herreru. De Toledov návrh baziliky zrevidoval Francesco Paciotto a schodište bolo postavené podľa návrhu talianskeho architekta G. B. Castella z Bergama, ako tvrdí mních José de Sigüenza, ktorý popísal podrobne priebeh výstavby. Sám de Herrera sa prihlásil k návrhu striech.
Praktické opatrenie
Na stavbe pracovali robotníci a remeselníci, ktorí boli zamestnávaní samotným kláštorom. Väčšina bývala na svahu pod horou na sever od stavby. Odmeňovaní boli buď podľa kusu, alebo v iných obdobiach na základe vypísaných výberových riadení na konkrétne úlohy.
Na stavbu vonkajších múrov boli použité presne tesané kvádre miestnej guadarramskej žuly. Žula bola dovážaná z neďalekého lomu pomocou dvojkolesových vozov. Na záprah bol používaný jeden pár volov k jednému vozu a na stavbe bolo spolu 200 volov.
Výzdobné práce
thumb|Maľba nad oltárom Na výzdobe Escorialu sa podieľalo veľa významných maliarov a sochárov ako napríklad El Greco, Tizian, Michelangelo, Velázquez, ďalej Luca Cambiaso a Pelegrino Tibaldi. Veľká časť výzdoby bola vytvorená za Filipa II., avšak i ďalší španielski panovníci sa tiež podieľali na rozširovaní zbierok.
Veľká dôležitosť bola prikladaná výzdobe baziliky. Pôvodne sa mali o všetky veľké oltárne obrazy postarať Michelangelo alebo Tizian, ale pre ich slabý zdravotný stav a vysoký vek (viac ako osemdesiat rokov), boli výzdobou poverení menej významní umelci. Napríklad dvojica Cambiaso a Pelegrini vytvorila rozsiahly cyklus fresiek. V bazilike je aj oltárny obraz mučeníckej smrti sv. Vavrinca od Tiziana a Navarreteho smrť svätého Maurícia, ktorý pôvodne maľoval El Greco, ale Filip jeho dielo odmietol, pretože bolo málo náboženské.
Významnou reprezentatívnou časťou boli aj záhrady a terasy. O zasadenie rastlín a stromov sa staral, tak ako o väčšinu úprav, sám Filip ešte pred dokončením kláštora, aby si zvykli na prostredie.
Časti komplexu
left|thumb|Kopula nad stredom gréckeho kríža v bazilike
Knižnica
thumb|left|Knižnica v Escoriale Ako v každom kláštore ani v El Escoriale nesmela chýbať budova knižnice. Hlavná miestnosť knižnice má rozmery štyridsaťštyri metrov na dĺžku, deväť metrov na šírku a desať na výšku, budova je vybavená ozdobne vyrezávanými policami. Budovu i police na knihy navrhol de Herrera. Stropy vymaľoval Pellegrini Tibaldi. Na freskách sú vyobrazené výjavy na motívy siedmich slobodných umení, gramatiky, rétoriky, logiky, aritmetiky, geometrie, astronómie a hudby.
Filip do knižnice nazhromaždil cez 40 000 výtlačkov. Bolo tu možné nájsť knihy najmä z jeho súkromnej zbierky, ale kráľ tiež zásoboval knižnicu veľkým počtom tých najlepších kníh zo španielskej i svetovej tvorby. Neskôr Arias Montano vytvoril reprezentačný katalóg s výberom najdôležitejších kníh a dokonca v roku 1616 získal právo na jednu kópiu každého takto publikovaného výtlačku, ale nie je žiadna evidencia o nárokovaní tohto práva.
Kráľovský palác Filipa II.
Kráľovský palác bol postavený za bazilikou, vedľa hlavného oltára. Kráľ Filip využíval okno obrátené do baziliky na sledovanie omše z postele keď ho zastihol záchvat dny.
Delft
thumb|Radnica mesta Delft right|thumb|Osstpoort (Východná brána) Delft je mesto v Holandsku. Nachádza sa v provincií Južný Holland (Zuid-Holland), približne na polceste medzi Rotterdamom a Haagom. Počet obyvateľov je zhruba 104 533.
Zaujímavosti
Delft je známy svojou keramickou výrobou. V centre mesta sa nachádzajú viaceré historické budovy:
Majak
náhľad|350px|Satelitná snímka závodu Majak (tiež známy ako Kyštym) je závod na spracovanie jadrového paliva pri Oziorsku v Čeľabinskej oblasti v Rusku. Závod je známy so svojou rozlohou okolo ako najväčší svojho druhu v Rusku a najmä pre veľké úniky radiácie, vrátane jednej z najväčších jadrových havárií so stupňom vážnosti 6 na stupnici INES. Následne znečistené územie o rozlohe niekoľkých stoviek kilometrov štvorcových sa označuje ako východouralská radiačná stopa.
Závod je najväčším zamestnávateľom v okolí s približne 14 000 zamestnancami. Vyprodukoval sa v ňom aj jadrový materiál pre prvú sovietsku jadrovú bombu, RDS-1.
História závodu
Maják bol postavený na rozlohe v rokoch 1945 až 1948 v rýchlosti a v úplnej tajnosti spolu s mestom Oziorsk väzňami z pracovného táboru GULAG-u, ktorý ležal na mieste dnešného Oziorsku, ako súčasť sovietskeho jadrového programu. Závod sa vtedy volal Kombinát číslo 817 (do roku 1967) a mesto Základňa-10. 19. júna 1948 tu spustili prvý ruský reaktor A-1 (prezývaný Annuška podľa písmena), ktorý vyrobil aj palivo pre prvú ruskú atómovú bombu, RDS-1.
Počas prevádzky závodu sa v Majaku stalo množstvo havárií a nehôd, ktoré značne znečistili okolie. Najhoršou z nich bola havária v roku 1957 so stupňom vážnosti 6 na 7-dielnej stupnici jadrových havárií INES.
Pred rozpadom ZSSR závod zamestnával vyše 25000 ľudí, no dnes má už iba okolo 14000 zamestnancov.
Produkty
V závode Majak sa pôvodne vyrábalo a obohacovalo jadrové palivo z uránu pre jadrové elektrárne alebo plutónium pre jadrové hlavice. Dnes sa tu produkujú najmä rôzne rádioizotopy na medicínske účely a trícium. Taktiež sa tu likvidujú vyradené jadrové hlavice a prepracúva jadrový odpad z atómových elektrární pre ďalšie použitie. Dnes sa už v závode plutónium nevyrába.
Znečisťovanie okolia rádioaktivitou
náhľad|350px|[[Tur domáci|Kravy pasúce sa za varovným označením na brehu rieky Teča.]] Od roku 1948, odkedy je závod v prevádzke, sa najmä v prvých rokoch vypúšťalo veľa rádioaktívnej odpadovej vody, občas priamo využívanej na chladenie jadrového paliva, do miestnej rieky Teča. Nebezpečný odpad sa tak ukladal do pôdy v pobreží. Obyvatelia boli vystavení žiareniu a požitiu rádioaktívnych izotopov (ako napr. 90Sr). Najväčšie znečistenie prebiehalo počas rokov 1950 a 1951.
Brehy rieky obývalo cca 100 000 ľudí. Neskôr na rieke pri závode vybudovali niekoľko rybníkov na odfiltrovanie a prečistenie rieky od zvyšných a unikajúcich rádionuklidov. Dnes sa vynakladajú veľké zdroje na ich likvidáciu. Zaujímavosťou je, že v mestách Oziorsk a Kyštym, ktoré sú od závodu vzdialené len niekoľko kilometrov, bola nameraná radiácia nižšia ako v blízkych veľkých mestách ako Čeľabinsk, či Jekaterinburg. Vysvetlením môže byť vietor, ktorý vanie na severoseverovýchod (určujúci aj tvar a smer východouralskej radiačnej stopy), pričom Oziorsk a Kyštym sú na západ od závodu a aj to, že sú proti prúdu znečistenej rieky Teča, kde už také priaznivé hodnoty namerané neboli.
Jazero Karačaj
Neslávne známym príkladom radiačne znečisteného jazera je jazero Karačaj, využívané od roku 1951 ako odpadová nádrž. Je označované za najznečistenejšie miesto na Zemi. Rádionuklidov je tam síce omnoho menej ako napríklad v Černobyle, no tam nie sú tak koncentrované na jednom mieste. Toto jazero začalo v roku 1961 postupne vysychať a v suchu počas roku 1968 sa rádioaktívny prach rozsial po okolí. Následne bolo asi pol milióna obyvateľov ožiarených 5 MCi radiácie. Jazero neskôr v rokoch 1978 až 1986 vyplnili viac ako desaťtisícmi dutými betónovými blokmi, aby zabránilo úniku sedimentov. Dnes sa jazero postupne zasypáva.
V roku 1990 bola radiácia v okolí jazera na úrovni 600 röntgenov za hodinu, čo je viac ako smrteľná dávka pre človeka. Ak by človek skočil do jazera, za pár okamihov by bol mŕtvy.
Havária z roku 1957
náhľad|350px|Východouralská radiačná stopa K najhoršej z množstva havárii došlo 29. októbra 1957 v 16:20 miestneho času, kedy vybuchla nádrž, v ktorej sa skladovala zmes acetátov a nitrátov sodných, vrátane nitrátov všetkých možných rádionuklidov. K výbuchu došlo následkom odparenia chladiacej vody, bez ktorej sa nádrž zahriala na 350 °C. Chemický výbuch približne 70 – 80 ton zmesi rozptýlil asi 20 MCi rádioaktivity do výšky, z čoho 90 % dopadlo v najbližšom okolí a zhruba 2 MCi sa rozptýlilo vo „východouralskej rádioaktívnej stope“ smerom na severoseverovýchod.
Kaskádové štýly
Kaskádové štýly alebo CSS (skratka z ) je všeobecné rozšírenie (X)HTML. Konzorcium W3C označuje CSS ako jednoduchý mechanizmus na vizuálne formátovanie internetových dokumentov.
Štýly umožnili oddeliť štruktúru HTML alebo XHTML od vzhľadu.
História
Prvá verzia CSS (CSS level 1) vznikla už v roku 1996 a umožňovala prácu s písmami, okrajmi a farbami. V roku 1998 bola doplnená o nové možnosti a vznikol CSS level 2. V súčasnosti je podporovaná vo všetkých novších verziách prehliadačov (Internet Explorer, Opera, Mozilla, Netscape, Safari). Aktuálna verzia je CSS level 3.
Použitie
Pomocou kaskádových štýlov sa vytvárajú štruktúrované dokumenty, teda oddeľuje sa obsah dokumentu (HTML) od jeho vzhľadu (CSS). Získa sa tým prehľadný a jednoduchý kód. CSS je možné presunúť do externých súborov, zmenší sa tým dátová veľkosť a dá sa jedným súborom zmeniť celý štýl stránky. Cieľom každého webdesignera je vytvoriť stránku tak, aby vyzerala čo najviac podobne v najpoužívanejších prehliadačoch. CSS nezaručuje rovnaké vykresľovanie vo všetkých prehliadačoch. Vzhľadom k rôznym interpretáciam css rôznymi prehliadačmi je nemožné aby stránka vyzerala na pixel rovnako. Najväčší problém v interpretácii css má internet explorer. V súčasnosti sa stránky optimalizujú pre IE verzie 7 a vyššie.
Príklad
Príklad CSS štýlu <!DOCTYPE HTML PUBLIC "-//W3C//DTD HTML 4.01 Transitional//EN"> <HTML> <HEAD> <TITLE>Skúšobná www stránka</TITLE> <META http-equiv="Content-Type" content="text/html; charset="utf-8"> <STYLE type="text/css">  BODY {
font-family: 'Arial'; /* Na celej stránke bude font Arial */
color: blue; /* Text bude modrý */
font-size: 12px; /* Veľkosť textu bude 12 pixelov */
}
H1 { color: red; /* všetky veľké nadpisy budú červené */ } </STYLE> </HEAD>
<BODY>
<P>Text</P> </BODY> </HTML> Animované tlačidlo CSS
Percy-en-Auge
Percy-en-Auge je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Kaskádové štýly
Príklad
<!DOCTYPE HTML> <HTML> <HEAD> <TITLE>CSS</TITLE> <META http-equiv="Content-Type" content="text/html; charset="utf-8"> <STYLE type="text/css">   .button {      width: 300px;      height: 50px;      background-color: grey;      color: white;   }
.button:hover { -webkit-transform: scale(1.2); -ms-transform: scale(1.2); transform: scale(1.2); animation-duration: 1s; transition-duration: 1s; transition-property: 1s; } </STYLE> </HEAD> <BODY> Po umiestnení kurzora na tlačidlo sa rozbalí </BODY> </HTML>
Percy-en-Auge
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 251 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Karol Ľudovít Doležal
Karol Ľudovít Doležal alebo Carl Ludwig Doleschall (* 15. júl 1827, Nové Mesto nad Váhom, Slovensko – † 1859, ostrov Amboin, východná India - Indonézia) bol slovenský lekár, cestovateľ a entomológ - hlavne dipterológ, lepidopterológ a arachnológ.
NGC 5595
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Karol Ľudovít Doležal
Entomologické aktivity
Entomológii, najmä štúdiu motýľov, sa začal venovať už počas gymnaziálnych rokov v Modre, hlavne pod vplyvom svojho spolužiaka Dionýza Štúra. Ešte počas svojich vysokoškolských štúdií sa vo Viedni zoznámil so správcom Prírodovedného múzea a významným entomológom Ludwikom Redtenbacherom. Počas plavby v prístavoch Afriky a na Madagaskare robil zoologické výskumy, o čom písal v svojich listoch Dionýzovi Štúrovi. Pri pobyte v Indonézii sa popri lekárskych povinnostiach venoval štúdiu dvojkrídlovcov, motýľov a pavúkov. V roku 1852 vydal svoju prácu: Systematisches Verzeichniß der im Kaiserthum Österreich vorkommenden Spinnen. V ďalších rokoch napísal viacero entomologických a arachnologických prác, ktoré sú uvedené v priloženej bibliografii. Po svojom preložení na ostrov Amboin robil i tu entomologické výskumy.
Jeho zbierka hmyzu sa nachádza v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti.
Arrancy-sur-Crusne
Arrancy-sur-Crusne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Dívka havířka / Azbuk
Dívka Havířka / Azbuk (1978) je SP platňa Karla Kryla. Vyšla v Kanade vo významnom exilovom vydavateľstve ’68 Publishers.
Arrancy-sur-Crusne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dívka havířka / Azbuk
"...Bola to jedna z najradostnejších prác, akú som ako redaktor Sixty-Eight Publishers, Corp. zažil. Karel dodal rukopis knihy (Z pod stolu) Sebrané spisy s príslušnými ilustráciami a ja som dostal nápad: kniha zachytávala dve stránky Krylovho talentu: piesňové texty a kresliarsky um. Ľudia ho však poznali predovšetkým ako speváka. Dáme teda dohromady malú platňu, štyridsaťpäťku, pre ktorú Karel vyberie dve pesničky a naspieva ich.
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 1999
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 1999 boli v poradí 4. majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Prahe, v Česku od 2.7. augusta 1999, za účasti 6 tímov. Nováčikmi turnaja boli tímy Belgicka a Spojeného kráľovstva. Titul získali po druhýkrát českí softbalisti.
Dívka havířka / Azbuk
A projekt ma inšpiroval k ešte jednému nápadu. Kryl až doteraz všetko spieval s doprovodom vlastnej gitary a mne, odchovancovi bigbandového swingu, pripadal spevák s gitarou akosi nehotová vec. Takže som si zaumienil, že skúsime, ako bude Kryl znieť s doprovodnou kapelou. A Karel súhlasil.
Arrancy-sur-Crusne
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dívka havířka / Azbuk
Hudobných skupín sme mali v Toronte viac: môjmu srdcu najbližšie bol súbor Ed Vokurka and His Swing Strings. Bola to dobrá kapela, Ed Vokurka hral na husle štýlom legendárnych hráčov na ten v jazze vzácny nástroj, ako boli Joe Venuto alebo Stéphane Grappelli, a basista súboru, Stan Zadák, bol kedysi v Prahe medzi "swingármi" veľmi populárny ako "Fatty" Zadák. V Kanade sa vypracoval medzi najlepších hráčov svojho nástroja a nájdete ho v knihách o kanadskom jazze.
Experiment sa podaril, Karel Kryl vybral dve piesne, "Dívku havířku" a "Azbuka" a v štúdiu Slobodnej Európy v Mníchove nahral na plejbek svoj hlas. Ja, a snáď aj čitatelia, sme mali radosť. Kniha sa rýchlo vypredala, a tak sme Kryla požiadali o ďalšiu. Súhlasil - pod jednou podmienkou. Že mu medzitým vydáme jeho vážnu poéziu..."
Kostol Notre-Dame-de-la-Tronchaye
náhľad|Kostol Notre-Dame-de-la-Tronchaye
Kostol Notre-Dame-de-la-Tronchaye je rímskokatolícky farský kostol v obci Rochefort-en-Terre postavený v plamienkovej gotike.
História kostola
Kaplnka v Rocheforte je prvýkrát spomínaná v 12. storočí. Bola postavená v románskom slohu ako dokladajú stopy na stene severného transeptu a zvonica, ktorá slúžila ako opevnená veža. Súčasný kostol bol z veľkej časti postavený v 15. storočí ako farský kostol. V roku 1498 tu bola ustanovená kolegiátna kapitula. Kostol bol vybavený chórovými lavicami a lektoriom, ktoré bolo neskôr nahradené ochodzou. Kostol bol na severnej strane prestavaný a rozšírený v štýle plamienkovej gotiky (prestavba bola ukončená roku 1533).
V 17. storočí bol chór, kde slúžili omše kanonici, uzatvorený kamenným polychromovaným retabulom (1610). Kolegiatúra bola rozšírená o novú južnú loď pre vstup farníkov. Zariadená kolegiatúra získala dve retabule pochádzajúce z bývalého kláštora v Malansac.
V kostole sa už v 12. storočí nachádzala socha Panny Márie: Notre Dame-de-la-Tronchaye. Rochefort sa preto stal pútnickým miestom. V roku 1925 pápež povolil korunováciu sochy Panny Márie.
Pred kostolom sa nachádza súsošie Kalvárie.
Radim (hniezdenský arcibiskup)
Svätý Radim (* ? - † po 1006) bol prvý hniezdenský arcibiskup, úradujúci v rokoch 999 až 1006. Pochádzal z rodu Slavníkovcov, bol nemanželským synom Slavníka a polovičným bratom svätého Vojtecha.
Messier 67
Nachádza sa v blízkosti hviezdy Acubens a je na hranici viditeľnosti voľným okom, ale triédrom ju nie je ťažké nájsť. Leží dosť ďaleko od galaktickej roviny a je jednou z najstarších známych otvorených hviezdokôp. Vzdialená je 2500-2700 svetelných rokov a približuje sa k nám rýchlosťou 32 km/s. Obsahuje vyše tisíc hviezd, z ktorých asi 500 dosahuje jasnosť medzi 10. a 16. magnitúdou. Jednotlivé hviezdy by sa mali dať rozoznať 6 cm ďalekohľadom. Jej jasnosť je 6,1-6,3 mag. a uhlový priemer 30 oblúkových minút. Svojím vekom 4,6 miliardy rokov patrí medzi najstaršie známe otvorené hviezdokopy. Väčšina otvorených hviezdokôp totiž kvôli svojmu postupnému rozpadu zanikne skôr, ako dosiahne vek 1 miliarda rokov.
Severná vojna
náhľad|vpravo|Bitka o Poltavu, rok 1709 Severná vojna alebo Veľká severná vojna bol ozbrojený konflikt, ktorý v rokoch 1700 až 1721 prebiehal medzi severnou alianciou, tvorenou Ruským impériom, Dánskom, Nórskom a Saskom a ďalšími krajinami, proti Švédsku, ktorého cieľom bolo vybojovanie nadvlády v Baltskom mori. Vojna sa skončila porážkou Švédska v roku 1721 a nárastom moci Ruska v oblasti. Bola fakticky začiatkom zásahov Ruska do politickej situácie v Európe.
Rusko sa pod vedením Petra I. snažilo obmedziť moc Švédska, ktoré bolo v tej dobe najväčšou severskou veľmocou. Na stranu Ruska sa pridalo aj Poľsko, Sasko a Dánsko a vytvorili tzv. severný spolok. Švédsko však vstúpilo do vojny skôr ako Rusko, očakávalo a porazilo ruskú armádu v bitke pri Narve v roku 1700.
Švédsko následne pokračovalo v bojoch proti Poľsku a Dánsku. Peter I. Veľký začal v tomto období v Rusku uskutočňovať ďalekosiahle reformy nielen armády, ale aj spoločenského života. V roku 1708 po vyradení Poľska vpadli švédske vojská do Ruska. Ich ťaženie sa však nevyvíjalo celkom podľa ich predstáv a v bitke pri Poltave boli Švédi porazení. Švédsky kráľ Karol XII. bol nútený utiecť do Osmanskej ríše. Následne sa do vojny zapojila i Osmanská ríša. Karol sa do Švédska vrátil až o päť rokov neskôr. Významnou námornou bitkou bola bitka pri myse Hangö (dnes: Hanko vo Fínsku), známa viac ako bitka o Gangut roku 1714, v ktorej ruské námorníctvo zvíťazilo.
Severná vojna sa skončila v roku 1721 tzv. Nyštadtským mierom (= mier z Uusikaupunki), ktorý zo švédskej strany dojednala Karolova sestra Ulrika Leonora, ktorý znamenal výrazné posilnenie ruského postavenia v severnej Európe. Vďaka mierovej zmluve získalo Livónsko, Estónsko, Ingriu, Kexhol a časť Fínska. Taktiež získalo prístup k Baltskému moru, na brehu ktorého začalo už v roku 1703 so stavbou Sankt Peterburgu - ruského okna do Európy. Získalo tak podstatne väčšie možnosti obchodného a komunikačného styku so západnou Európou.
Messier 68
Messier 68 alebo M 68 alebo NGC 4590 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hydra.
Svetozar Gligorić
Svetozar Gligorić, srb.: Светозар Глигорић (* 2. február 1923 Belehrad, Srbsko - † 14. august 2012, Belehrad) bol juhoslovanský šachista, medzinárodný veľmajster od roku 1951.
Kariéra
Prvé šachové úspechy dosiahol Gligorić ešte pred druhou svetovou vojnou. V roku 1938 vyhral majstrovstvá Belehradu a v roku 1939 majstrovstvá Juhoslávie. Počas vojny bol členom partizánskej skupiny. Po vojne patril medzi popredných organizátorov šachu v Juhoslávii. Stal sa šachovým novinárom a šachovým profesionálom. V 50. a 60. rokoch 20. storočia patril medzi najlepších šachistov sveta. Doma bol veľmi populárny, v roku 1958 vyhral anketu o najlepšieho športovca Juhoslávie. Aktívne hrával do vysokého veku.
Turnajové výsledky
Ľubľana 1945/46 1., Treybalov memoriál Praha 1946 4.-5., Varšava 1947 1., Budapešť 1948 2., Benátky 1949 4.-7., Amsterdam 1950 4.-5., Mar del Plata 1950 1., 1953 1., 1955 3., Stauntonov memoriál Birmingham 1950 1.-4., Havana 1952 3., Hollywood 1952 1., Montevideo 1953 1., Buenos Aires 1955 2., Záhreb 1955 4.-5., Alechinov memoriál Moskva 1956 4., Dallas 1957 1.-2., Zurich 1959 2., 1961 3., Asunción 1960 1.-2., Santa Fe 1960 1., Belehrad 1961 2., 1962 1., 1964 4., 1969 1.-4., Torremolinos 1961 1.-2., Sarajevo 1961 1.-2., 1962 1.-2., 1963 2.-5., 1969 3.-4., Bled 1961 3.-5., Capablancov memoriál Havana 1962 4.-5., 1967 5.-6., 1969 3., Moskva 1963 3., Reykjavik 1964 2., Kodaň 1965 1.-3., Novi Sad 1965 1.-3., Tel Aviv 1966 1., Titovo Užice 1966 3.-4. Dundee 1967 1., Palma de Mallorca 1967 5., 1968 5., Manila 1968 2.-3., 1973 4., 1974 4.-5., Vidmarov memoriál Ľubľana 1969 2., 1973 2.-4., 1975 2., Buesum 1969 4., Lugano 1970 3.-4., Rovinj/Záhreb 1970 2.-5., Amsterdam 1970 5.-6., 1971 5.-7., Vinkovci 1970 2.-4., Wijk aan Zee 1971 2.-5., 1975 5.-7., Západný Berlín 1971 1., San Antonio 1972 4., Teeside 1972 4.-5., Lone Pine (open) 1972 1.(35 hráčov), 1975 8.(44), 1979 4.(53), 1980 12.(43), 1981 4.(61), Los Angeles 1974 1., Vrbas 1977 2.-4., Montilla 1977 1., 1978 2.-5., Osijek 1978 1.-2., Novi Sad 1979 4., Bugojno 1984 5.-9., Soči 1986 1.-3., Belehrad 1988 (open) 67.(258), Donnerov memoriál Amsterdam 1994 (veteráni) 1.-3., Požarevac 1995 3., Montreal 1998 (open) 7.(65), Vancouver 2000 (open) 2.(41), Elista 2002 (veteráni) 1.-2., Štokholm 2003 (open) 16.(139)
Majstrovstvá Juhoslávie
Majstrovstvá Juhoslávie družstiev hral v rokoch 1988 - 2002.
Reprezentácia Juhoslávie
Výsledky Gligorića na ŠO: Výsledky Gligorića na ME družstiev: Okrem toho reprezentoval Juhosláviu v mnohých medzištátnych zápasoch a za výber sveta hral v Zápase storočia v roku 1970.
Tvorba
Na začiatku svojej kariéry hral Gligorić ostrý, útočný šach, neskôr sa preorientoval na pozičnú hru, s dôrazom na bezpečnosť. Obohatil teóriu otvorení, hlavne v Kráľovskej indickej obrane, Nimcovičovej indickej obrane a Španielskej hre. Medzi špičkovými veľmajstrami patril k hráčom s najužším repertoárom otvorení. V roku 1984 bol hlavným rozhodcom nedokončeného zápasu o titul majstra sveta Anatolij Karpov - Garri Kasparov.
Ouroux
Ouroux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kastrum
thumb|right|1: Praetorium 1 Praetorium 2 Via Praetoria 3 Via Principalis 4 Porta Principalis Dextra 5 Porta Praetoria (hlavná brána) 6 Porta Principalis Sinistra 7 Porta Decumana (zadná brána) thumb|right|Zrekonštruovaná západná brána rímskej pevnosti Arbeia pri [[Newcastle upon Tyne.]]
Kastrum bol starorímsky vojenský tábor pre jednu alebo aj viac légií (asi pre 10 000 ľudí).
Pred neskororímskym obdobím malo štvorcový alebo obdĺžnikový pôdorys (s pomerom strán 2:3) so zaoblenými nárožiami, obkolesoval ho val s palisádou, od 2. storočia hradba s priekopou. Podľa tradičnej rímskej schémy osi pôdorysu tvorili dve hlavné cesty: prétorská cesta (via praetoria, decumanus) a hlavná cesta (via principalis, cardo), ktoré spájali každá dve protiľahlé brány. Veliteľský dom (praetorium) a fórum stáli väčšinou na ich priesečníku. Treťou častou cestou bola via decumana. Okrem vojenských kasární patrili k samozrejmej výbave kastelov aj kúpele, sýpka (horeum) alebo pekáreň na chlieb. Pred hradbami bolo často pozdĺž príjazdovej cesty civilné sídlisko canabae (predchodca stredovekého predmestia - burgum)
Mnohé dnešné mestá sú založené na pôdorysoch pôvodných rímskych kastier. (Timgat v Alžírsku, Aosta, Lyon, Paríž, Bonn, Kolín nad Rýnom, Viedeň, Regensburg, Budapešť, v Anglicku skoro všetky mestá, ktorých názov končí na -chester a -cester)
Projekt Elliniko
thumb|353x353px|Vizualizácia projektu Projekt Elliniko, je plán rozšírenia mesta Atény vybudovaním rozsiahlej novej mestskej štvrti na mieste pobrežnej časti aténskej štvrte Elliniko a tiež na bývalom, uzatvorenom aténskom letisku v tejto štvrti.
Ide o architektonický megaprojekt s investíciou viac ako 7 biliónov eur a jedná sa tak o najväčšiu stavebnú investíciu v Európe. Na financovaní sa podieľajú najmä súkromní investori (grécki aj zahraniční), ale je zastúpená aj grécka vláda. Najväčším investorom je grécka spoločnosť Lamda Development. Tento projekt tiež obsahuje vybudovanie 400 hektárového parku, ktorý bude väčší ako mewyorský Central Park (ten má 350 hektárov) a tiež bude najväčším parkom v Európe. Bude tu tiež vybudovaná promenáda a pláže pri mori, obchodné centrá, metro, električková trať, lodný prístav, kultúrne inštitúcie, podmorský park, športové parky (okrem iného aj hokejový štadión). Súčasťou projektu bude aj mrakodrap s názvom Marina Resedential Tower, ktorý bude zároveň prvým mrakodrapom v seizmicky nepokojnom Grécku.
Vláda a súkromní investori sa výstavbou tohto projektu snažia zlepšiť hospodársku situáciu Grécka a zvýšiť turistický ruch, ako aj rozvoj aténskej ekonomiky. Pri budovaní nového Ellinika sa predpokladá potreba pracovných miest pre 50 000 ľudí, čo výrazne pomôže znížiť vysokú nezamestnanosť.
Andrej Dmitrijevič Sacharov
Andrej Dmitrijevič Sacharov (po rusky Андре́й Дми́триевич Са́харов) (* 21. máj 1921, Moskva – † 14. december 1989, Moskva) bol sovietsky fyzik ruského pôvodu, spolutvorca sovietskej vodíkovej bomby, disident a významný ľudskoprávny aktivista v Sovietskom zväze.
Životopis
Pochádzal z rodiny učiteľa fyziky. Rodičia ho do 7. triedy vzdelávali doma.
Po skončení strednej školy v roku 1938 nastúpil na štúdium fyziky na Fyzikálnej fakulte Moskovskej štátnej univerzity M. V. Lomonosova. Po napadnutí Sovietskeho zväzu v roku 1941 sa pokúsil prestúpiť na vojenskú akadémiu. Nebol však prijatý zo zdravotných dôvodov. V roku 1941 bol evakuovaný do mesta Ašchabad v Turkménsku. Školu ukončil s vyznamenaním v roku 1942. Po skončení školy pracoval vo vojenskom výskumnom ústave v Ulianovsku, kde sa podieľal na zdokonaľovaní tankovej munície. V roku 1944 nastúpil na ašpirantúru na Fyzikálny ústav Akadémie vied k I. J. Tammovi. V roku 1947 obhájil kandidátsku prácu. Následne bol na základe odporúčania akademika Tamma prijatý na Moskovský energetický ústav.
Spolu s manželkou J. Bonnerovou bol perzekvovaný za angažovanosť v boji za dodržiavanie ľudských práv v Sovietskom zväze. Boli mu odobrané všetky sovietske vyznamenania a ocenenia, v rokoch 19801986 bol vysťahovaný z Moskvy a žil vo vyhnanstve.
V roku 1975 mu bola udelená Nobelova cena za mier. Na jeho počesť sa každoročne udeľuje Sacharovova cena za slobodné myslenie.