cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoznam mestských pamiatkových zón v Česku
Olomoucký kraj
Na území Olomouckého kraja sa nachádza 15 mestských pamiatkových zón.
Moravskoslezský kraj
Na území Moravskoslezského kraja sa nachádza 18 mestských pamiatkových zón.
Zlínsky kraj
Na území Zlínského kraja sa nachádza 14 mestských pamiatkových zón.
Muráň (prírodná rezervácia)
Muráň je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Slovenský raj.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Spišská Nová Ves v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1996 na rozlohe 180,6600 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Ochrana jedľových a jedľovo-smrekových lesov v okolí Muráňa (1260 m n. m.) vo Volovských vrchoch. Zachovalé a zväčša pôvodné lesné spoločenstvá pralesného charakteru majú pôvodoochranársku a vodohospodársku funkciu, sú stanovišťom viacerých vzácnych a ohrozených biologických taxónov.''
Pin (Haute-Saône)
Pin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
4379 Snelling
4379 Snelling je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker, E. M. Shoemaker 13. augusta 1988.
Dobrá Niva (hrad)
Dobrá Niva (-normovaný názov ; iný [a starší normovaný] názov: Dobronivský hrad) je zrúcanina gotického hradu nachádzajúca sa v obci Podzámčok.
Exteriér
Hrad pozostával z dvojposchodového paláca, veže a kamenných hradieb – najznámejšia rytina hradu J. Nypoorta je bohužiaľ iný hrad, ktorý pravdepodobne omylom doplnil na rytinu. Vonkajšie opevnenie bolo zemné. Obranu hlbokých priekop a širokých valov, ktoré sa prstencovito rozkladali okolo kopca, posilňovali určite streľbou z hradu. Nezachovali sa však strieľne, ktoré by tomu nasvedčovali. Vo vonkajšom zemnom opevnení, ktoré pripomína anglický typ hradu motte, sú aj stopy po výčnelkoch – akoby flankovacej bašty. Opis hradu z roku 1668 popisuje hradný palác ako kamennú stavbu, ktorú chránili dve brány, bašta a silné opevnenie.
Súčasný stav
Dnes je na najvyššom mieste homoľovitého návršia zachované torzo palácovej stavby, ktorá bola nedávno opravovaná. Oprava však bola vykonaná citlivo (bez zbytočného betónovania) so slabo viditeľnými stopami po oprave. Areál hradu je udržiavaný (pokosená tráva, lavičky, ohnisko, informačná tabuľa a ihličnaté stromy).
Metabolizmus (architektúra)
vpravo|náhľad|[[Nakagin Capsule Tower|Kapsulová veža navrhnutá Kishom Kurokawom ]] Metabolizmus je architektonický smer, ktorý vznikol v 60. a začiatkom 70. rokov v Japonsku. Orientoval sa na rozvoj a zmenu architektonických komplexov a jednotlivých stavieb v čase na úkor spojenia stacionárnych a premenných prvkov v ich štruktúre.
Skupina radikálnych japonských urbanistov, pôsobiacich od roku 1960 reagujúcich na búrlivý rozvoj japonských priemyselných miest a na ich preľudnenie na život v ohrozenom prostredí veľkomiest aplikuje tradičné poznatky o toku a premene (metabolizme) energií v organizme. Svoje utopické projekty zakladajú na cyklickej funkčnej obnove veľkoštruktúr a v ich rámci i malých štruktúr.
Metabolisti
Na dosiahnutie tohto cieľa v architektúre vydelili dlhotrvajúce stabilné štruktúry ako napríklad dopravné uzly a magistrály, miesta verejných zhromaždení a prvky, ktoré nemajú dlhodobú trvácnosť a morálne rýchle starnú. Nimi môžu byť napríklad obytné a pracovné miestnosti, ktoré možno podľa potreby ľahko nahradiť druhými. Metabolisti boli talentovanou a intelektuálne silnou skupinou japonských architektov, ktorá sa etablovala v šesťdesiatych rokoch 20. storočia. Išlo o generáciu vyrastajúcu bezprostredne po 2. svetovej vojne. Ich zameranie odrážalo potreby japonskej spoločnosti s rýchlym ekonomickým rastom a prevratnými technologickými zmenami. Svojím pôsobením však významne ovplyvnili aj medzinárodnú architektonickú scénu.
Faktory ovlyvňujúce tvorbu metabolistov
Kenzó Tange, hlavný predstaviteľ metabolizmu, vnášal do svojej architektúry tradičné prvky, ktoré však neboli kópiami svojich starších vzorov, ale ich voľnými interpretáciami. Významný vplyv na prácu metabolistov mali aj neskoré práce Le Corbusiera, najmä pavilón Philips na Svetovej výstave v Bruseli roku 1958, ktorý bol veľkolepou vznešenou formou vybudovanou na matematických základoch. Metabolisti sa ako skupina sformovali roku 1960 v rámci Svetovej konferencie dizajnu v Tokiu. Impulzom bol vzostup spotrebnej elektroniky. Podľa metabolistov elektronické súčiastky, počnúc tranzistormi a končiac mobilnými telefónmi, úplne zmenili vzťah verejnej a súkromnej sféry. Rádio ste zrazu mohli počúvať kdekoľvek a oddáva sa tak súkromnej činnosti na verejnosti. Metabolisti boli presvedčení, že táto skutočnosť rozhodujúcim spôsobom ovplyvní aj architektúru. Navrhovali obytné domy, ktoré pripomínali zoskupenia technológiami nabitých buniek, a verejné budovy v podobe sietí a uzlov. Mestá sa pre nich stávali miestami nových skúseností a spôsob ich zobrazovania pripomínal science fiction. Svetová výstava v Osake roku 1970 potvrdila japonskú ekonomickú silu a metabolistom zabezpečila medzinárodnú pozornosť. Pre skupinu však znamenala začiatok postupného rozpadu.
South Padre Island
South Padre Island je americké mesto v Cameron County v južnom Texase. Je súčasťou aglomerácie Brownsville–Harlingen Metropolitan Statistical Area. Podľa sčítania z roku 2010 malo 2 816 obyvateľov. Nachádza sa na rovnomennom ostrove South Padre Island, bariérovom ostrove pozdĺž Texaského zálivu. Ostrov je spojený diaľnicou s mestom Port Isabel. V posledných rokoch mesto zažilo viacero hurikánov. South Padre Island je nazvaný po José Nicolásovi Ballí (Padre Ballí), katolíckom duchovnom a jedným z obyvateľov mesta.
Letiská Brownsville/South Padre Island International Airport v Brownsville a Valley International Airport v Harlingene slúžia obyvateľom a návštevníkom mesta.
Zaujímavosti
South Padre je miestom viacerých vodných športov a aktivít, najpopulárnejšími sú kiteboarding a pozorovanie delfínich atrakcií. Ďalšími obľúbenými sú jazda na koni po plážach mesta a ekologické túry. Veľmi populárne je aj rybárstvo. Každoročne sa tu koná Texas International Fishing Tournament a ďalšie súťaže v lovení rýb, napríklad Ladies Kingfish Tournament, Hooters Tournament a Redfish Rodeo.
Ostrov je tiež obľúbenou destináciou študentov stredných a vysokých škôl. South Padre International Music Festival je každoročná udalosť, ktorá sa koná prvý novembrový víkend. V roku 2007 ho navštívilo približne 10 000 návštevníkov. Šesťdesiatštyri skupín na štrnástich pódiách tu hrá rôzne štýly, country, reggae, rock, indie jams, Latin rock, ska a jazz.
V januári 2011 bol ostrov miestom podujatia National Basketball Association Developmental League Showcase v South Padre Island Convention Center.
Externé odkazy
Oficiálna stránka mesta South Padre Island
Deneuvre
Deneuvre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Hégenheim
Hégenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Deneuvre
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Hégenheim
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Deneuvre
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rhoio
Rhoio alebo Rhoió (Rhoio/iný prepis Rhoió) môže byť v gréckej mytológii:
Ján Juraj Zahn
Ján Juraj Zahn (* 1803, Sihla – † 20. november 1873, Zlatno) bol podnikateľ a sklár.
Životopis
Základnú školu navštevoval v Lome nad Rimavicou, od 1815 študoval na gymnáziu v Rožňave. Roku 1826 viedol s matkou skláreň v Utekáči, 1827 si prenajal sklársku hutu vo Vlkove, 1833 dal postaviť sklársku hutu v Zlatne, v kt. sa pôvodne vyrábalo tabuľové sklo, neskôr prešiel na výrobu úžitkového a umeleckého skla, jeden z jeho prvých výrobcov v Uhorsku. Výrobky získali viacero ocenení na domácich a zahraničných výstavách.
Malvern Hills Science Park
Malvern Hills Science Park je vedecký park nachádzajúci sa v anglickom meste Malvern v grófstve Worcestershire. Nachádzajú sa tu spoločnosti z Japonska, Spojených štátov, Taiwanu a kontinentálnej Európy, pôsobiace v oblasti špičkových technológií.
Malvern Hills Science Park bol otvorený v októbri 1999.
Radoslav Kováč
Radoslav Kováč (* 27. november 1979, Šumperk) je český futbalový reprezentant. V súčasnosti je hráčom klubu Premier League West Ham United. Hráva na pozícii obrancu.
Prvý zápas v českej reprezentácii odohral 9. októbra 2004 proti 🇷🇴.
Národný park Donau-Auen
Národný park Donau-Auen (, doslova "Národný park Dunajské lužné lesy") je národný park v Rakúsku, v blízkosti Bratislavy, ktorý sa rozkladá na rozlohe vo Viedni a v Dolnom Rakúsku, patrí medzi najväčšie záplavové územia na Dunaji a celistvé mokraďové územie svojho druhu v strednej Európe.
Nachádza sa na území mesta Viedeň (Lobau), Groß-Enzersdorf, Orth an der Donau, Eckartsau, Engelhartstetten, Hainburg an der Donau, Bad Deutsch-Altenburg, Petronell-Carnuntum, Regelsbrunn, Haslau-Maria Ellend, Fischamend a Schwechat.
Chráni riečne luhy na toku Dunaja v dĺžke približne proti smeru toku od sútoku s Moravou.
Milan Cagala
Ing. Milan Cagala, CSc. (* 9. máj 1949, Častkovce) je bývalým ministrom hospodárstva Slovenskej republiky a súčasným prezidentom Zväzu strojárskeho priemyslu SR.
V rokoch 1977 až 1982 diaľkovo študoval strojárstvo na Slovenskej vysokej škole technickej. V roku 1995 ukončil vedeckú ašpirantúru. Od roku 1978 pracuje vo firme Vzduchotechnika Nové Mesto nad Váhom, kde je od roku 1996 generálnym riaditeľom. V rokoch 1995 až 1999 bol členom Dozornej rady DMD Holding a zároveň členom Prezídia Fondu národného majetku.
Politická kariéra
V roku 1998 pôsobil ako minister hospodárstva v tretej Mečiarovej vláde. Milan Cagala bol zvolený za poslanca NR SR vo volebných obdobiach 1998-2002 a 2002-2006 za HZDS. V roku 2003 bola strana premenovaná na ĽS-HZDS. Bol predsedom Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti Vojenského spravodajstva, členom Výboru NR SR pre hospodárstvo, privatizáciu a podnikanie a overovateľom Výboru NR SR na kontrolu použitia informačno-technických prostriedkov.
29. januára 2008 z HZDS vystúpil a v roku 2009 sa stal zakladajúcim členom a podpredsedom strany Nová demokracia. Na druhom mieste kandidátke tejto strany kandidoval roku 2010 do parlamentu, avšak strana neprekročila 5 percentné kvórum.
Biéville-Beuville
Biéville-Beuville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2533 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juraj Zahlwein
Juraj Zahlwein (* 16. storočie Nemecká Ľupča - † 17. storočie) bol podnikateľ, richtár.
Jeho syn Ján Zahlwein
Životopis
Od roku 1585 banskobystrický mešťan. Podnikal v banskej ťažbe na Španej doline a Pieskoch, vlastník väčšiny podielov v ľubietovských medených baniach, obchodoval aj s vínom. Počas povstania Š. Bočkaia 1605 uväznený, potom krátko pôsobil vo funkcii správcu mediarskeho podniku v Banskej Bystrici, súčasne splnomocnenec Š. Bočkaia na rokovaní s Henckelovou obchodnou spoločnosťou vo Viedni o obchode s banskobystrickou meďou. Predstavený Spolku podnikateľov v Ľubietovej. Finančne pomáhal banskobystrickému mediarskemu podniku i mestskej pokladnici. Predstaviteľ nem. patriciátu v Banskej Bystrici, od 1588 člen mestskej rady, richtár Banskej Bystrice (1592, 1596, 1600, 1605, 1607, 1609, 1612).
Bylinožravec
thumb|[[Sirény sú vodné cicavce spásajúce nárasty rias, preto ich zaraďujeme medzi bylinožravce]] Bylinožravec (iné názvy: rastlinožravec, herbivor, fytofág) je v širšom slova zmysle akýkoľvek organizmus živiaci sa rastlinami. Podľa tejto definície sú bylinožravcami aj rastlinné parazity, čiže mnohé huby, niektoré baktérie, mnohé zvieratá, 1 % kvitnúcich rastlín a niektoré prvoky (či už sa živia živými rastlinami, mŕtvymi alebo len získavajú živiny z iných živých rastlín). V užšom slova zmysle ide o zviera kŕmiace sa rastlinnou potravou.
Termín „vegetarián“ je vyhradený na pomenovanie ľudí, ktorí nechcú jesť mäso, na rozdiel od zvierat, ktoré jesť mäso nedokážu.
Pojem "bylinožravec" je mierne zavádzajúci, pretože navodzuje dojem, že bylinožravce sa živia len bylinami, tzn. nedrevnatými cievnatými rastlinami. V skutočnosti sa ale pojem bylinožravec vzťahuje aj na konzumentov častí stromov, plodov a semien, rias, koreňov a pod.
V bunkovej stene rastlín sa nachádza celulóza, ktorú živočíchy nedokážu stráviť. Pre lepšie energetické využitie rastlinnej potravy preto niektoré bylinožravce žijú v symbióze s mikroorganizmami, ktoré v ich tráviacom trakte rozkladajú celulózu na jednoduchšie látky. Známa je najmä symbióza prežúvavcov s mikroorganizmami žijúcimi v ich bachore. Tráviaca sústava bylinožravcov je tiež vo všeobecnosti dlhšia ako u mäsožravcov.
V potravinovom reťazci na bylinožravce nadväzujú predátory 1. rádu.
Rozdelenie bylinožravcov
1. Podľa časti rastliny, ktorú konzumujú
2. Podľa počtu druhov rastlín vhodných na konzumáciu
Adaptácie rastlín
Bylinožravce málokedy skonzumujú celú rastlinu. Väčšinou sú obmedzené na jej nadzemnú časť aj to nie celú. Často spásané druhy rastlín, napríklad z čeľade lipnicovité (Poaceae) sú preto adaptované tak, že ich rastová zóna sa nachádza na povrchu pôdy a nie na vrchole stonky, ako u väčšiny rastlín. Odhryznutím rastového vrcholu - púčika by totiž živočích zamedzil jej ďalší rast. Vo všeobecnosti pomáha rastlinám vyrovnať sa poškodeniu, ktoré spôsobily bylinožravce, ich vysoká regeneračná schopnosť. Iné rastliny sa proti konzumácii bránia toxickými látkami, pŕhlivými trichómami, pichliačmi, alebo nepríjemnou chuťou.
Niektoré rastliny, resp. ich plody sú však priamo prispôsobené na konzumáciu, na ktorú tiež navádzajú živočíchy svojou farbou. Živočích skonzumuje plod, ale semeno nepoškodené prejde jeho tráviacim traktom a dostane sa do pôdy na mieste často vzdialenom od materskej rastliny. V týchto prípadoch bylinožravé živočíchy pomáhajú šíreniu rastlín (zoochória).
Igor Murín
Igor Murín (* 1. marec 1973, Trenčín) je bývalý slovenský hokejový brankár.
Hráčska kariéra
S hokejom začínal ako šesť ročný v rodnom Trenčíne. V Trenčíne pôsobil nepretržite až do sezóny 2001/2002. Za prvé obdobie jeho pôsobenia v tomto klube vyhral jedenkrát federálnu ligu (1991/92) a dvakrát slovenskú najvyššiu súťaž (93/94, 96/97). Následne si to ešte počas tejto sezóny namieril do ruského Metalurgu Novkouzneck. Tam však nastúpil len na šesť zápasov. Od sezóny 2003/2004 bolo jeho meno na takmer celých 6 sezón spojené s českým klubom HC Zlín. (V tej dobe HC Hamé Zlín či HC RI Okna Zlín, momentálne PSG Zlín) Tu sa stal aj majstrom českej extraligy a to v sezóne 2003/2004, kedy bol vyhlásený zároveň aj za najlepšieho brankára súťaže.
V sezóne 2008/2009 opustil Zlín a dochytal ju vo Zvolene. Následne sa opäť vrátil do Dukly, kde však tentoraz plnil pozíciu dvojky či trojky. Počas sezóny 2010/2011 sa ocitol aj na hosťovaní v prvoligovej Považskej Bystrici. Pred koncom sezóny po ňom siahla Žilina, aby jej svojimi skúsenosťami pomohol udržať sa v extralige v barážových bojoch. To sa mu podarilo a v nasledujúcej sezóne odchytal za Žilinu ešte 9 zápasov.
V sezóne 2012/13 pôsobil v Žiline ako tréner brankárov.
Úspechy
1991/92
Víťaz Českej a Slovenskej národnej ligy
1992/93
Víťaz Slovenskej prvej ligy
1993/94
Víťaz Slovenskej najvyššej ligy
1996/97
2003/2004
1. miesto v Českej Extralige
Ocenenia
1995/96 – Cena pre najlepšieho brankára Slovenskej extraligy
1996/97 – Cena pre najlepšieho brankára Slovenskej extraligy
1999/00 – Cena pre najlepšieho brankára Slovenskej extraligy
2000/01 – Cena pre najlepšieho brankára v play-off Slovenskej extraligy
2003/04 – Cena pre najlepšieho brankára Českej extraligy
2004/05 – Cena pre najlepšieho brankára Slovenskej extraligy
Reprezentácia
V slovenskom drese odchytal 22 zápasov. Reprezentoval Slovensko na ZOH 1998 v Nagane, a na MS 1996 a MS 1999.
Lobau
right|thumb|Lobau
Lobau je záplavové územie na Dunaji na severnej strane rieky vo Viedni a čiastočne v obci Groß-Enzersdorf v Dolnom Rakúsku.
Donauinsel nie je súčasťou Lobau, hoci sa tak niekedy označuje. Samotný Lobau je známy ako rekreačná oblasť. Žije tu mnoho ohrozených druhov, preto je to od roku 1978 chránené územie a od roku 1996 súčasť národného parku Donau-Auen.
Sila hesla
Sila hesla označuje stupeň obťažnosti s akou neautorizovaná osoba dokáže uhádnuť heslo.
Heslá sa označujú ako silné alebo slabé, podľa toho, či je ťažké alebo jednoduché ich uhádnuť. Tieto pojmy sú relatívne a závislé od konkrétneho systému overovania hesla. Uhádnutie hesla hrubou silou alebo slovníkovým útokom sa označuje ako prelomenie hesla. Okrem prelomenia je slabé heslo je tiež možné uhádnuť, zvyčajne ak útočník osobu pozná a osoba použila v hesle napr. dátum narodenia či meno blízkej osoby.
Heslo je však možné získať aj nezávisle od sily hesla, predovšetkým pomocou tzv. sociálneho inžinierstva, odchytením postupnosti stlačených klávesov z klávesnice, zachytením počas prenosu.
Náhodné heslo
Náhodné heslá sú strojovo generované postupnosti znakov s cieľom splniť podmienky silného hesla. Ich nevýhodou je, že sú ťažko zapamätateľné.
Ochrana hesla
Vo všeobecnosti sa odporúča nikdy si heslo nezapisovať, obzvlášť nie v blízkosti počítača, kde je možné ho použiť. Odporúča sa používať jedno heslo pre bezvýznamné účty (na ktorých prelomení nezáleží) a niekoľko rôznych silných hesiel pre dôležité systémy ako online banking.
Problémom sa stáva potreba zapamätať si množstvo hesiel k rôznym systémom. Riešením môže byť vytvorenie systému (ktorého znalosť je potrebné obzvlášť ochrániť) vychádzajúceho z názvu služby, kde sa používa. Triviálny príklad je vynechanie každého druhého písmena, napr. heslo Wkpda pre službu Wikipédia (v praxi je potrebné použiť vlastný a zložitejší systém). Iným riešením je uchovávanie hesiel v silne kryptovanom tvare prístupných pomocou jedného zapamätaného a silného hesla. Na to slúžia špecializované programy, napríklad open source program Keepass, či platený program Roboform. Ďalšou možnosťou je vytváranie silných hesiel s pomocou kryptografickej hašovacej funkcie, kde pri použití hlavného hesla a kľúčového slova (ako napríklad názov domény, kde chceme heslo použiť) vznikne hash fixnej dĺžky, ktorý následne môžeme použiť ako heslo.
Black Sabbath
Black Sabbath bola anglická rocková hudobná skupina, ktorú v roku 1968 v Birminghame založil gitarista Tony Iommi, bubeník Bill Ward, basgitarista Geezer Butler a spevák Ozzy Osbourne. Skupina býva často označovaná za priekopníkov heavy metalu. Albumy ako Black Sabbath (1970), Paranoid (1970) a Master of Reality (1971) pomohli definovať základné znaky tohoto hudobného žánru. Od roku 1979 po odchode Ozzyho Osbournea, prešla zostava skupiny viacnásobnými zmenami, pričom jej jediným stálym členom zostal Tony Iommi.
Názov Black Sabbath si skupina dala v roku 1969. Predtým sa volali The Polka Tulk Blues Band, neskôr The Earth. Ich texty vychádzali z okultných tém s hororovými prvkami, pre ich hudbu je charakteristický zvuk podladenej gitary. V novembri 1969, po podpise zmluvy s vydavateľstvom Philips Records, vydali v januári 1970 svoj prvý singel, „Evil Woman“. Svoj debutový album, Black Sabbath, vydali v nasledujúcom mesiaci. Napriek tomu, že sa o ňom kritika nevyjadrovala pozitívne, album bol komerčne úspešný a tak po ňom ešte v tom istom roku nasledoval ďalší, ktorý dostal názov Paranoid. Popularita kapely začala stúpať a od roku 1973, po vydaní albumu Sabbath Bloody Sabbath, začala na hudobníkov reagovať pozitívne aj hudobná kritika.
Osbourneho nadmerné užívanie návykových látok vyvrcholilo v roku 1979 jeho vyhodením z kapely. Nahradil ho spevák Ronnie James Dio, ktorý v tom čase účinkoval s kapelou Rainbow. Po dvoch albumoch nahratých s Diom prešli Black Sabbath v 80. a 90. rokoch mnohými personálnymi zmenami. V kapele sa vystriedali vokalisti Ian Gillan, Glenn Hughes, Ray Gillen a Tony Martin, ale aj viacerí basgitaristi a hráči na bicie nástroje. Martin, ktorý prišiel po Gillanovi, bol druhý najdlhšie účinkujúci spevák kapely, do odchodu v roku 1991 s nimi nahral tri albumy. V tom istom roku sa Iommi a Butler spojili s Diom, na bicie s nimi hral Vinny Appice. Nahrali spolu album Dehumanizer (1992). Po ďalších dvoch štúdiových albumoch s Martinom, ktorý sa s nimi opäť spojil po odchode Dia v roku 1993, sa skupina vrátila v roku 1997 k pôvodnému zloženiu a v nasledujúcom roku spolu vydali koncertný album Reunion. Potom spolu príležitostne koncertovali až do roku 2005. V nasledujúcich šiestich rokoch vydali niektoré svoje katalógové reedície a kompilačné albumy, v zložení členov, ktorí nahrali album Mob Rules účinkovali ako skupina Heaven & Hell. Ako Black Sabbath sa, už bez Warda, spojili až v roku 2011 aby vydali svoj posledný, devätnásty album, 13 (2013). Svoje rozlúčkové turné zakončili dňa 4. februára 2017 na poslednom koncerte, ktorý sa konal v ich domovskom meste Birminghame.
Skupina Black Sabbath je jednou z komerčne najúspešnejších metalových kapiel histórie. Na celom svete predali viac ako 70 miliónov hudobných nosičov. Televízna stanica MTV ich označila za najlepších heavy metalových hudobníkov všetkých čias a televízia VH1 ich dala na druhé miesto svojho zoznamu stovky najlepších hardrockových hudobníkov. Časopis Rolling Stone dal túto kapelu na 85. miesto zoznamu stovky najlepších hudobníkov všetkých čias. V roku 2005 boli Black Sabbath uvedení do UK Music Hall of Fame, v roku 2006 do Rock and Roll Hall of Fame. Sú držiteľmi dvoch cien Grammy v kategórii Best Metal Performance, v roku 2019 skupina dostala Cenu Grammy za celoživotný prínos.
1968–1969: Vznik a začiatky
V roku 1968, po rozpade pôvodne kapely Mythology sa gitarista Tony Iommi a hráč na bicie, Bill Ward zo štvrti Aston v Birminghame snažili dať dokopy novú heavy bluesrock ovú skupinu. Oslovili basgitaristu Geezera Butlera a speváka Ozzyho Osbournea, ktorí spolu hrali v kapele nazvanej Rare Breed. Osbourne v tom čase nechal v jednom miestnom obchode inzerát, že spevák s aparatúrou hľadá kapelu na koncertovanie. Nová skupina si dala názov The Polka Tulk Blues Band. Nie je celkom jasné, či ich inšpirovala značka mastencového prášku, alebo názov miestneho indicko-pakinstanského butiku s odevami. Okrem spomínanej štvorice, v skupine The Polka Tulk Blues Band hral na slide gitaru Osbourneho kamarát z detstva, Jimmy Phillips a saxofónista Alan "Aker" Clarke. Po skrátení mena na Polka Tulk, si skupina proti Osbourneho vôli zmenila názov na Earth. Pod týmto menom hrali už len štyria, bez Phillipsa a Clarkeho. Iommi totiž nadobudol názor, že Phillips a Clarke neberú kapelu vážne a tak sa ich rozhodol zbaviť neobvyklým spôsobom: najprv kapelu zrušil, potom ju spolu diskrétne vo štvorici založili pod iným názvom. Ako Earth nahrali niekoľko demonahrávok, ktoré napísal Norman Haines: "The Rebel", "Song for Jim" a "When I Came Down". Demo "Song for Jim" bol odkazom na Jima Simpsona, ktorý bol manažérom skupín Bakerloo Blues Line a Tea & Symphony, ako aj hráčom na trúbku v kapele Locomotive. Simpson v tom čase otvoril v hoteli The Crown nový klub, Henry's Blueshouse, v ktorom skupine Earth dovolil vystupovať, no bez nároku na honorár. Odozva publika na koncerty bola priaznivá a tak sa Simpson rozhodol Earth manažovať.
V decembri 1968 Iommi náhle od Earth odišiel a začal hrať v kapele Jethro Tull. Napriek tomu, že s nimi hral iba krátko, sa Iommi ukázal s Jethro Tull v televíznom programe The Rolling Stones Rock and Roll Circus. Tony nebol s účinkovaním v tejto kapele spokojný a tak sa do konca mesiaca sa k Earth vrátil naspäť. Zdôvodňoval to tým, že nebol v pohode. Mal ambície byť lídrom kapely a pri Andersonovi nevidel na to šancu.
V roku 1969 na koncertoch po Anglicku zistili, že si ich mýlia s inou kapelou, ktorá sa tiež volala Earth. Rozhodli sa preto, že si opäť zmenia názov. V kine cez ulicu v blízkosti ich skúšobne v tom čase premietali horor Black Sabbath z roku 1963. Tento film, v ktorom hral Boris Karloff režíroval Mario Bava. Butler potom ako videl rady ľudí na tento film poznamenal, že je zvláštne, že koľko ľudia minú peňazí na to, aby ich mohli v kine filmami strašiť. Na tento námet Butler s Osbourneom napísali text piesne „Black Sabbath“, ktorá bola spolu s Butlerovou vidinou čiernej postavy, ktorá mu raz v noci mala stáť za posteľou, inšpirovaná aj dielom autora hororov a dobrodružných príbehov, Dennisa Wheatleya, Využili v nej hudobný tritón, ktorý sa stal známy ako „diablov interval“. Zlovestný zvuk piesne a temný text posunuli kapelu temným smerom. Bolo to v príkrom rozpore s populárnou hudbou z konca 60. rokov. V tom čase ľudí fascinovala sila kvetín, folková hudba a kultúra hippies. Frontman skupiny Judas Priest, Rob Halford, nazval skladbu „Black Sabbath“ „pravdepodobne najzlovestnejšou piesňou, aká kedy bola napísaná“. Inšpirovaná týmto novým zvukom sa kapela v auguste 1968 podľa názvu tejto piesne premenovala na Black Sabbath. Rozhodli sa zamerať na písanie podobných materiálov a snažiť sa ním vytvoriť hudobný ekvivalent hororových filmov.
Black Sabbath mal jedinečný zvuk, ktorý vyplýval z odlišných hudobných vzorov. Iommi bol značne ovplyvnený Hankom Marvinom, ktorý hrá na heavy-gitaru v skupine The Shadows a tiež jazzovou gitarou; jeho idol bol Django Reinhardt. Ward mal tiež slabosť pre jazz, najmä pre bubeníkov Buddyho Richa a Gena Krupa. Geezer Butler označil basgitaristu/speváka Jacka Bruca z britskej bluesovej skupiny Cream ako človeka, ktorý mal najväčší vplyv na jeho hudobné formovanie: "On bol prvý basgitarista, akého som kedy videl, ktorý ohýbal struny a hral na basgitare ako na úplne nezávislom hudobnom nástroji." Rané "stelesnenie" Black Sabbathu spájalo hudobné štýly blues, jazz, rock a zarábalo si hraním cover verzií piesní takých rockových interpretov ako Jimi Hendrix, Blue Cheer a už zmienených Cream. Ozzy Osbourne vraví, že bol hlboko ovplyvnený skupinou The Beatles a jeho najobľúbenejším albumom všetkých čias je Revolver.
1969–1971: Black Sabbath a Paranoid
Prvý koncert na ktorom kapela vystúpila pod novým názvom Black Sabbath sa konal v anglickom prístavnom meste Workington dňa 30.augusta 1969. V novembri 1969 podpísali zmluvu s vydavateľstvom Philips Records a vydali svoj prvý singel, „Evil Woman“ (coververziu nahrávky kapely Crow). Pieseň nahrali v januáru 1970 cez dcérsku spoločnosť Philipsu, Fontana Records, v nahrávacích štúdiách Trident. Neskoršie vydania boli spracované novovzniknutým vydavateľom progresívneho rocku pre spoločnosť Philips, Vertigo Records.
Prvá významná prezentácia Black Sabbath bola, keď sa skupina v roku 1969 predstavila v rozhlasovej šou Top Gear, ktorú uvádzal John Peel. Britskej verejnosti zahrali piesne „Black Sabbath“, „N.I.B.“, „Behind the Wall of Sleep“ a „Sleeping Village“. Predstavili sa nimi pred štartom produkcie ich debutového štúdiového albumu. Napriek tomu, že singel „Evil Woman“ nemal v rebríčkoch úspech,boli v novembri kapele v štúdiu poskytnuté dva nahrávacie dni, počas ktorých mali príležitosť, aby mohli spolu s producentom Rodgerom Bainom vyrobiť svoj debut. Iommi na to spomína: „Pomysleli sme si: Máme na to dva dni a jeden deň sa mixuje. Takže sme hrali naživo. Ozzy spieval súčasne s nami, len bol zavretý v samostanom boxe a my mimo neho. Väčšinu vecí sme nedávali na druhýkrát."
Album Black Sabbath vyšiel v piatok 13. februára 1970, V rebríčkoch Spojeného kráľovstva sa dostal na ôsme miesto. Following its U.S. and Canadian release in May 1970 byV máji 1970 ho pre Spojené štáty a Kanadu vydali vo Warner Bros. Records, a v rebríčku Billboard 200 sa vyšplhal na 23. miesto a v tomto rebríčku bol viac ako jeden rok. Veľa krtikov sa k albumu vyjadrovalo negatívne. V časopise Rolling Stone Lester Bangs o ňom písal ako o „Nesúrodom džemovaní s basy a gitary, ktoré sa vzájomne kotúľajú ako velocitovaní speedfreakovia po hudobných nápadoch od jedného k druhému, a napriek ich snaženiu nikdy nedospejú k súladu.“ Napriek že bol kritizovaný, album sa predával dobre a bol v pozornosti mainstreamu. Nakoniec bol certififikovaný platinou v Spojených štátoch asociaáciou RIAA, ako aj v Spojenom kráľovstve o British Phonographic Industry (BPI),. a v súčasnosti je označovaný ako prvý heavy metalový album hudobnej histórie.
Do nahrávacieho štúdia sa kapela vrátila v júni 1970, len štyri mesiace od vydania albumu Black Sabbath. Pôvodný názov nového albumu mal byť odvodený od jednej jeho skladby „War Pigs.“ Bol kritikou Vojny vo Vietname, no vydavteľstvo Warner Bros. to zatrhlo a zmenilo jeho názov na Paranoid. Jeho titulný singel, „Paranoid“, napísali v štúdiu na poslednú chvíľu. Ward k tomu hovoril: „Nemali sme dosť piesní na album a Tony prstami lízal gitarový ríf tejto skladby a to bolo všetko. Trvalo to dvadsaťpäť minút zhora nadol.“ Vznikla z toho trojminútová skladba,dĺžkou sa hodila na singel, ktorý vydali v septembri 1970. V britskom singlovom rebríčku bola pieseň na štvrtom mieste a je fakticky jediným singlom kapely Black Sabbath, ktorý sa dostal do prvej desiatky.. V októbri 1970 nenasledoval singel vo Veľkej Británii album, ktorý sa vďaka úspechu singlu „Paranoid“ v rebríčkoch umiestnil na prvom mieste.
Americká edícia albumu vyšla v januári 1971. Spolu s Black Sabbath boli obidva nosiče v rovnakom čase v rebríčkoch aj v USA aj v Spojenom kráľovtstve. Skupina Black Sabbath v zápätí absolvovala svoje prvé turné po Spojených štátoch. Ich prvý koncert v USA bol ve newyorkskom klube Ungano's. V rebríčkoch Spojených štátov sa v marci 1971 album dostal na dvanástu priečku, a v tejto krajine sa z neho predali štyri milióny kópií. Dosiahli to napriek tomu, že prekticky nemali podporu vo vysielaní miestnych rozhlasových staníc. Rovnako ako ako ich debut, aj tento album kritici v dobe jeho vydania neuznávali, no súčasní recenzenti, napr. Steve Huey z Allmusic označujú Paranoid za „jeden z najväčších a najvplyvnejších heavymetalových albumov všetkých čias“, ktorý „definoval zvuk a štýl heavy metalu viac ako ktorákoľvek iná nahrávka v rockovej histórii “. Album je na 131. mieste zoznamu 500 najlepších albumov všetkých čias, ktorý v novembri 2009 zverejnil časopis Rolling Stone. Po úspechu albumu Paranoid v rebríčku dostali v októbri 1970 ponuku na turné po USA. Pomohlo im aj vydanie jeho druhého singla „Iron Man“. Napriek tomu, že sa nedostala do top 40, je táto nahrávka jednou z najpopulárnejších piesní skupiny Black Sabbath a zároveň najvyššie umiestneným singlom skupiny v USA. Dotiahol ho až v roku 1998 singel „Psycho Man“.
1971–1973: Master of Reality a Volume 4
Vo februári 1971 po jedinom vystúpení na podujatí Myponga Pop Festival v Austrálii, sa Black Sabbath vrátili do štúdia, aby mohli nahrať svoj tretí štúdiový album. Po úspechu albumu Paranoid, bol kapele na jeho poskytnutý dlhší nahrávací čas a z predaja získaný „kufrík plný peňazí“ použili na nákup drôg. Ward to komentoval: „Väčšinu času sme boli na kokaíne,. Dospelo to do štádia, že sme došli s nápadmi a zabudli na ne, pretože sme boli z drôg úplne mimo.“
Výroba skončila v apríli 1971, v júli vydali album Master of Reality. Bolo to len šesť mesiacov potom, ako im v USA vyšiel Paranoid. Dostal sa vrchol rebríčkov v Spojenom kráľovstve aj v Spojených štátoch a ani nie po dvoch mesiacoch od vydania získal zlatú certifikáciu, v osemdesiatych rokoch bol platinový a na začiatku 21. storočia mal platinu dvojnásobnú. Nachádzajú sa ňom prvé akustické nahrávky kapely Black Sabbath, ako aj u fanúšikov uznávané skladby ako „Children of the Grave“ a „Sweet Leaf“. Kritické reakcie v tej dobe boli všeobecne nepriaznivé. V časopise Rolling Stone, Lester Bangs, zverejnil ambivalentný prehľad o albume a v jeho závere pieseň „Children of the Grave“ označil za „naivnú, zjednodušujúcu, opakujúcu sa a absolútne monotónnu- i keď podľa tradícii rokenrolu... Jediným kritériom tejto hudby je vzrušenie a Black Sabbath to spĺňa". Naproti tomu v roku 2003 časopis Rolling Stone dal tento album na 300-tú pozíciu svojho zoznamu 500 najlepších albumov všetkých čias. )
Po svetovom turné Master of Reality v roku 1972 si urobila kapela Black Sabbath prvú pracovnú prestávku za posledné tri roky. Ako hovoril Ward: „Kapela už bola veľmi unavená a veľmi otrávená. Rok čo rok v kuse boli na cestách a v prestávkach nahrávali. Podľa jeho názoru bol projekt Master of Reality, niečím ako ukončením série, v ktorej boli zahrnuté ich prvé tri albumy. Po nej sa rozhodli venovať nášmu nasledujúcemu albumu."
V júni 1972 sa skupina znovu stretla v štúdiách Record Plant v Los Angeles, aby začala pracovať na svojom ďalšom albume. V štúdiu mali na výrobu viac času, preto experimentovali s novými zvukovýcmi textúrami, do nahrávania zakomponovali sláčiky, klavír, orchestrálne aranžmány a a členené kompozície skladieb. Nahrávanie bolo poznačené problémami, najčastejšie pre užívanie návykových látok. Pieseň „Cornucopia“ sa snažili nahrať po „sedení v strede miestnosti, len pri drogách“, Warda takmer vyhodili, hovorí, že „nenávidel tú skladbu, lebo niektoré jeho časti boli proste príšerné. Nakoniec to dal, ale reakcie okolo neho boli chladné. Mal pocit, ako keby ho ostatní brali ako nepoužiteľného, žeby mohol kľudne vypadnúť domov.“. Butler tiež považoval výsledok za nie veľmi dobrý. Prístup vtedajšieho hudobného manažéra sa mu zdal skôr ako snaha o to, aby sa čo najviac zvyšovali produkčné náklady.
Pôvodne album mal mať názov podľa jednej jeho skladby o užívaní kokaínu, nazvanej „Snowblind“. Nahrávacia spoločnosť tento zámer stopla a na poslednú chvíľu zmenila na Black Sabbath Vol. 4. Ward to komentoval, že to považuje za hlúposť, lebo Black Sabbath nemali pred ním albumy označené ako Volume 1, 2, či 3. Album Vol. 4 vyšiel v septembri 1972 a zatiaľ čo sa k nemu kritici stavali odmietavo, ani nie za mesiac bol na hudobnom trhu certifikovaný zlatom a bol v nepretržitom poradí za sebou štvrtým, z ktorého sa v USA predalo milión kópií. Po dlhom čase od skladby „Paranoid“, vydali k tomuto albumu singel „Tomorrow's Dream“, ktorý bol rebríčkovým prepadákom.
V roku 1973 nasledovalo rozsiahle turné po USA, potom kapela odcestovala do Austrálie, po nej nasledovalo ich prvé turné na Novom Zélande a potom sa presunuli do kontinentálnej Európy. „Kapela vtedy bola určite v časoch najväčšej slávy,“ spomína Ward, „a aj v tom zmysle, že ešte nikto vtedy nebol celkom vyhorený.“
1973–1976: Sabbath Bloody Sabbath a Sabotage
thumb|Zostava Black Sabbath v roku 1973. Zľava: Osbourne, Butler, Iommi, Ward Po svetovom turné Volume 4 sa Black Sabbath vrátili do Los Angeles, aby začali pracovať na svojom ďalšom projekte. Po pozitívnych zážitkoch pri výrobe albumu Volume 4, si kapela chcela znovu navodiť vtedajšiu atmosféru a vrátiť sa do losangelských štúdií Record Plant. Po návšteve štúdií zistili, že miestnosť, ktorú predtým používali v Record Plant nahradil jeden „obrovský syntetizátor“. V lete 1973 si prenajali dom v Bel Air, kde začali komponovať nové piesne, no problémy s tvorbou obsahu, ako aj celková únava spôsobili, že neboli schopní nič poriadne dokončiť. „Nápady neprichádzali tak, ako pri Volume 4, a s výsledkami sme boli nespokojní,“ hovoril Iommi. „Všetci tam sedeli a čakali, kým niečo vymyslím a mne nevychádzali žiadne nápady. A keby som ja na nič neprišiel, nikto iný by nič neurobil.“
Po bezvýslednom mesiaci v Los Angeles sa skupina rozhodla vrátiť do Anglicka. Prenajali si tam hrad Clearwell v Deanskom lese. Iommi hovoril, že „Cvičili sme hudobné témy v hradných kobkách, bolo to tam reálne strašidelné. Malo to tajomnú atmosféru, kúzlilo to myšlienky a nápady začali opäť prichádzať.“ Pri hraní v hradných celách Iommi prišiel na hlavný hudobný ríf piesne „Sabbath Bloody Sabbath“,ktorý sa stal základom pre nový hudobný materiál. Album nahrávali v lodýnskom Morgan Studios. Technikom nahrávania bol Mike Butcher a nadviazali pri jeho výrobe na štylistické zmeny, ktoré naznačili v predošlom projekte Volume 4. Aj v nových piesňach znejú syntetizátory, sláčiky a komplexné aranžmány. Skladbu „Sabbra Cadabra“ s nimi ako štúdiový hudobník nahral Rick Wakeman, hráč na klávesové nástroje zo skupiny Yes.
V novembri 1973, po vydaní albumu Sabbath Bloody Sabbath, dostala kapela pozitívnu spätnú väzbu mainstreamovej tlače, Gordon Fletcher z Rolling Stone označil album za „mimoriadne pútavú záležitosť“ a „nič menej ako totálny úspech“. Neskorší recenzenti, ako napríklad Eduardo Rivadavia z Allmusic, uvádza album ako „majstrovské dielo, ktoré patrí do každej zbierky heavymetalovej hudby“ a zároveň poukazuje na „novoobjavený zmysel pre jemnosť a zrelosť“. Tento album bol piatym v poradí z projektov, ktoré kapele Black Sabbath priniesli na trhu Spojených štátov platinový certifikát. V Spojenom kráľovstve bol v hudobných rebríčkoch na štvrtom, v USA na jedenástom mieste.
Turné kapely začalo v januári 1974, jeho vrcholom bol 6. apríla 1974 koncert na festivale California Jam. Pred viac ako dvestotisíc divákmi Black Sabbath vystúpili spolu s vtedajšími populárnymi rockovými kapelami ako boli Deep Purple, Eagles, Emerson, Lake & Palmer, Rare Earth, Seals & Crofts, Black Oak Arkansas, a Earth, Wind & Fire. Časti podujatia pre široké spektrum amerického publika prenášala televízna spoločnosť ABC Television. V tom istom roku skupina menila manažment, podpísala zmluvu so známym anglickým manažérom Donom Ardenom. Tento krok spôsobil zmluvný spor s bývalým vedením Black Sabbath a počas pôsobenia v USA dostal Osbourne predvolanie na súd, ktoré pokračovalo dvojročnými súdnymi spormi..
Black Sabbath začali pracovať na svojom šiestom albume vo februári 1975. Nahrávali opäť v Anglicku v Morgan Studios vo Willesdene. Tentoraz do toho šli s rozhodnou víziou odlíšiť zvuk od Sabbath Bloody Sabbath. „Mohli sme pokračovať a pokračovať, stále viac a viac technicky využívať orchestre a všetko to ostatné, čo sme ale už nechceli. Chceli sme urobiť rockový album - Sabbath Bloody Sabbath nebol reálny rockový album. “ Producentmi nahrávania boli Black Sabbath a Mike Butcher. Album Sabotage prišiel na hudobný trh v júli 1975. Rovnako ako jeho predchodca, aj tento album zaznamenal spočiatku priaznivé ohlasy. V Rolling Stone o ňom písali: „Sabotage nie je len najlepšou nahrávkou Black Sabbath od čias albumu Paranoid, ale je možné, že je ich absolútne najlepším albumom.“, no neskorší recenzenti ako napríklad v Allmusic poznamenali, že „magická schéma, vďaka ktorej boli albumy ako Paranoid a Volume 4 tak špecifické, sa začína rozpadať“.
1976–1979: Technical Ecstasy, Never Say Die! a Osbourneho odchod
thumb|right|Tony Iommi v roku 1978 Svoj nasledujúci album kapela Black Sabbath nahrávala v júni 1976 v Criteria Studios v Miami na Floride. Aby umocnili zvuk jeho skladieb, najali si hráča na klávesové nástroje. Bol ním Gerald Woodroffe, ktorý sa podieľal ako jeden zo štúdiových hudobníkov aj na nahrávaní albumu Sabotage. Osbourne priznáva, že pri výrobe albumu Technical Ecstasy strácal záujem o spoluprácu s Black Sabbath a uvažoval o príležitosti účinkovať s inými hudobníkmi. Okolnosti nahrávania Technical Ecstasy boli náročné. V čase jeho finalizácie bol Osbourne prijatý do nemocnice Stafford County Asylum v Británii. Vydanie albumu dňa 25. septembra 1976 bolo sprevádzané zmiešanými odozvami kritiky. Neskôr boli jeho recenzie ešte menej priaznivé. Dve desaťročia po jeho vydaní v Allmusic udelili albumu len dve hviezdičky s poznámkou, že skupina sa „ znepokojivou rýchlosťou prepadáva“. Jeho hudobné nahrávky oproti predchádzajúcim obsahovali podstatne menej zadumaného, zlovestného zvuku, hralo v nich viac syntetizátorov, ide skôr o štandardné rockové nahrávky. Album Technical Ecstasy sa nedostal ani do prvej päťdesiatky v rebríčkoch Spojených štátov a bol druhým za sebou v poradí, ktorý nedosiahol platinový status. Až oveľa neskôr, v roku 1997, bol certifikovaný zlatom. Napriek rozporuplným odozvám je medzi nahrávkami albumu kompozične vydarená skladba, „Dirty Women“, či „She's Gone“, v Česko-slovensku populárna v coververzii pod názvom „Lásko voníš deštěm“ (spieva ju Marie Rotrová), ale aj pieseň „It Alright“, ktorú ako sólový spevák naspieval Bill Ward. V novembri 1976 začalo koncertné turné Technical Ecstasy, ktorého predskokanmi boli v USA: kapela Boston a Ted Nugent. Na európskom turné bola v apríli 1977 predskupinou koncertného turné kapela AC/DC.
Osbourne v tom období pôvodne chcel založiť svoj sólový projekt, v ktorom mali hrať bývalí členovia skupiny Dirty Tricks, John Frazer-Binnie, Terry Horbury a Andy Bierne. Keď bola nová skupina v januári 1978 na skúškach, Osbourne zmenil názor a opäť sa pripojil k Black Sabbath. „Tri dni predtým, ako sme mali ísť do štúdia, sa Ozzy rozhodol vrátiť do kapely,“ vysvetľoval Iommi. „Nebol pritom ochotný spievať nič z toho, čo sme už napísali s predošlým spevákom (Walkerom). Bolo to veľmi náročné. Do štúdia sme chodili v podstate bez piesní. Ráno sme písali, aby sme mohli v noci skúšať. Bolo to ťažké, pripomínalo to bežiaci pás, pretože neexistoval čas na rozmyslenie. Nevedeli sme čo je správne, či to funguje... Bolo veľmi ťažké mať nápady a dávať ich tak rýchlo dokopy. “
Skupina strávila päť mesiacov v štúdiách Sounds Interchange v kanadskom Toronte a v Ontáriu. Výsledkom ich práce bol hudobný materiál pre album Never Say Die!. „Trvalo to dosť dlho,“ hovorí Iommi. „Boli sme totálne nadrogovaní, brali sme veľa drog. Šli sme nahrávať, no museli sme to zabaliť, pretože sme boli príliš tvrdí. Nedokázali sme sa zohrať, každý hral niečo iné. Vracali sme sa, vyspali z toho a na druhý deň sme to skúšali odznova.“ Album vyšiel v septembri 1978. V Spojenom kráľovstve bol v rebríčkoch dvanásty, v USA bol na 69. mieste. Odozva médií bola nepriaznivá a ani po čase sa nezlepšila. Eduardo Rivadavia z Allmusic aj dve desaťročia od jeho vydania uviedol, že „neurčité piesne albumu dokonale odrážajú napäté personálne problémy a užívanie drog v kapele“. K albumu vyšli single „Never Say Die“ a „Hard Road“, ktoré sa obe dostali do Top 40 v rebríčkoch vo Veľkej Británii. Skupina sa druhýkrát predstavila v programe BBC Top of the Pops, kde zahrali pieseň „Never Say Die“. Takmer dvadsať rokov trvalo, kým tento album v Spojených štátoch získal zlatú certifikáciu.
Po turné sa Black Sabbath vrátili do Los Angeles a opäť si prenajali dom v Bel Air, kde strávili takmer rok prípravou nového materiálu pre ďalší ich album. Celá skupina bola pod vplyvom alkoholu, ako aj iných drôg, no Iommi tvrdil, že Osbourne „bol oproti ostatným na úplne inej úrovni“. Kapela prichádzala s novými nápadmi, no Osbourne odmietal s nimi pracovať. Tlak zo strany nahrávacej spoločnosti a frustrácia z toho, že Osbourne nespolupracuje, dospela k bodu, keď sa Iommi rozhodol Osbourneho v roku 1979 z kapely vyhodiť. Iommi usúdil, že jedinou dostupnou možnosťou je zbaviť Osbourna, alebo úplne rozbiť skupinu. „V tom čase bol Ozzy na konci,“ povedala Iommi. „Všetci sme brali veľa drog, veľa koksu, veľa všetkého a Ozzy sa v tom čase ešte aj veľmi opíjal. Mali sme skúšať, no nič sa nedialo. Bolo to dookola: Skúšame dnes? Ale nie, budeme zajtra. Zhoršovalo sa to a nerobili sme nič až nkoniec to vybuchlo.“ Bubeník, Ward, blízky priateľ Osbornea, dostal dňa 27. apríla 1979 od Tonyho za úlohu aby Ozzymu oznámil, že chcú aby od nich odišiel.
1979–1982: Príchod Dia, Heaven and Hell a Mob Rules
thumb|left|Prvé pôsobenie Ronnieho Jamesa Dia ako speváka skupiny Black Sabbath trvalo od roku 1979 do roku 1982. V roku 1979 dala Sharon Arden (teraz známa ako Sharon Osbourne), dcéra manažéra Black Sabbath, Dona Ardena, skupine typ na speváka menom Ronnie James Dio. Dio v tom čase spieval v kapele Rainbow. Podľa jej bol tým, kto by mohol nahradiť Ozzyho Osbournea. Don Arden sa v tom čase naproti tomu stále snažil presvedčiť Osbournea, aby sa k skupine vrátil. Podľa jeho názoru bolo udržanie pôvodnej zostavy zo všetkých alternatív komerčne najvýhodnejšou. Dio sa oficiálne s kapelou spojil v júni a hneď spolu začali pracovať na materiáli pre ich nový album. Spolu s výrazným rozdielom v hlase, Dio poznačil celkový zvuk skupiny Black Sabbath. „Boli sme úplne iní“, hovorí Iommi. „Nielen hlasom, ale aj výrazom. Ozzy bol skvelý šoumen, ale keď prišiel Dio, bol to iný prístup, iný hlas a iný hudobný prístup. Dio spieval cez ríf, zatiaľ čo Ozzy (napríklad v ako piesni „Iron Man“) ríf nasledoval. Príchodom Ronnieho sa zmenil náš uhol pohľadu na písanie hudby.“
V septembri 1979 skupinu v osobných dôvodov na chvíľu opustil Geezer Butler. Na Diov návrh na jeho miesto prišiel basgitarista Craig Gruber (s Diom predtým hrával v kapele Elf). Čorkoro ho však nahradil Geoff Nicholls z heavymetalovej skupiny Quartz. Nová zostava hudobníkov šla v novembri nahrávať do floridskéhoi štúdia Criteria Studios. Butler sa ku kapele vrátil v januári 1980. Nicholls potom hral v kapele na klávesové nástroje. Pod vedením producenta Martina Bircha vznikol album Heaven and Hell, ktorý sa dostal na hudobný trh 25. apríla 1980. Toto finálne dielo malo od hudobnej kritiky priaznivé hodnotenia. Viac ako desaťročie po jeho vydaní v Allmusic poznamenali, že album je „Jednou z najlepších nahrávok Black Sabbath. Skupina na ňom znie ako znovuzrodená a znova nabitá energiou“. Album Heaven and Hell bol v rebríčkoch Spojeného kráľovstva deviaty, a v USA bol na 28. mieste. Boli to najlepšie pozície od vydania Sabotage. V Spojených štátoch sa z neho predalo milión kópií. Skupina sa vydala na rozsiahle svetové turné a prvé živé vystúpenie spolu s Diom sa uskutočnilo v Nemecku dňa 17. apríla 1980.
V USA boli v roku 1980 Black Sabbath s kapelou Blue Öyster Cult na spoločnom turné, ktoré nazvali „Black and Blue“. Koncert v Nassau Coliseum bol nakrútený na video, ktoré vyšlo v roku 1981 pod názvom Black and Blue. Dňa 26. júla 1980 skupina hrala 75-tisíc divákom vo vypredanom štadióne Los Angeles Memorial Coliseum. Spolu s nimi účinkovali kapely Journey, Cheap Trick a Molly Hatchet. Nasledujúci deň skupina hrala na podujatí Day on the Green, ktoré sa konalo na kalifornskom štadióne Oakland Coliseum. Počas turné vydalo niekdajšie vydavateľstvo kapele Black Sabbath v Anglicku koncertný album hudobných nahrávok zo sedem rokov starého vystúpenia s názvom Live at Last. Album dosiahol bol v britských hitparádach piaty, vyšiel k nemu znovu singel „Paranoid“, ktorý sa dostal do Top 20..