cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenskje pohladi na vedi, umeňja a literatúru
Úvod
Hurban sa takto stáva jedným z tvorcov modernej slovenskej žurnalistiky v novej spisovnej reči, pretože si uvedomoval, že „časopisectvo je teraz tak tuho až so životom národnom vzdelaných spojenuo, že žiaden človek, ktorý na svoj vek, svoj národ a sociálny život puosobiť chce, bez neho byť nemuože“. Svoju samostatnú novinársku činnosť začínal, keď ešte nemal ani tridsať rokov, teda vo veku, v ktorom sa na takéto pole púšťal ako Karol Kuzmány a Ľudovít Štúr.
Charakter
Hurbanove Slovenské pohľady označujú v poslednej dobe niektorí slovenskí literárni historici za „prvý vedecký časopis v novej slovenčine“. Podľa iných však tento atribút patrí až Letopisu Matice slovenskej (1864 – 1875). Hurbanovi, ako sám píše, tu nešlo o vedecké poznanie a preto sa aj v Pohľadoch snažil publikovať len to, o čom “z vlastného videnia a uvažovania tak ... presvedčený bol". Nejde tu teda v pravom slova zmysle o vedu, ale len o jej popularizáciu, hoci nemožno poprieť, že Hurban sa postupne chcel dostať ku tzv. „slovenskej vede“. Veď už Hurbanov súčasník Ctiboh Zoch označoval štúdie J. M. Hurbana publikované v Slovenských pohľadoch “za subjektívne náhľady na objektívnosť ešte nepovýšené". Preto ich právom nepovažoval “za vedu vo zmysle absolútnom, aká má byť". Pritom však ani on nepochyboval, že časom sa z tohto časopisu môže stať „obľúbený orgán pre vedomcov slovenských“.
Predrevolučné Slovenskje pohladi (1846 – 1847)
Hurban už svoj úvodník „Veda a Slovenskje pohľadi“ zaplnil úvahami o zmysle vedeckého poznania pre slovenskú a slovanskú spoločnosť. Svojím časopisom chcel “kriesiť život čistejší a kresťanskejší, vyšší v národe našom, menovite učiť vedu, umenia, literatúru, jednak poznávať duokladnejšie, jednak tvoriť ich vystavovaním ideálu vedy slovanskej". Program novinárskej práce si tu Hurban staval veľmi náročne a vzhľadom na obmedzené slovenské možnosti aj priširoko. Osvedčil sa, že chce “našimi Pohľadmi vynahradiť nedostatok časopisov, s akým napospol chudobnejší vzdelancovia slolancovia slovenskí sa potýkajú".
Časopis mienil orientovať na Vedu, ktorej chcel venovať najviac rubrík na Umenie a Literatúru. Tieto state mali dopĺňať špecifické Prehľady časopisov a rubrika Dopisovateľ zostavená z listov dopisovateľov, ale aj z iných prameňov tak, aby v nej bývalo aktuálne kultúrne a literárne spravodajstvo. Z vedy chcel tu mať príspevky z filozofie, jazykovedy, etnografie, histórie, ale aj prírodovedecké disciplíny. „Menšie vedecké články“ sa mali skladať “z úvah, reflexií, náhľadov a túžieb". Umenie v Slovenských pohľadoch mali reprezentovať „vyššej poézie pokusy, básnické úchvaty v próze a vo veršoch“ – čím chcel Hurban do veľkej miery suplovať úlohy Orla tatranského. Okrem toho sľuboval uverejňovať aj články z estetiky, literárnej histórie a kritiky, z dejín umenia, biografie a pod. Veľký význam pripisoval rubrike „Literatúra časopisná“, v ktorej formou Obzoru tlače registroval i komentoval výboje slovenskej i českej publicistiky.
Všetky tieto náročné úlohy vo svojich predrevolučných Slovenských pohľadoch nesplnil zo spomínaných dôvodov, ale aj pre nedostatok spolupracovníkov a dopisovateľov, Takmer sám vyplnil ich prvý zväzok a podstatnú časť materiálu napísal aj do druhého zväzku. Tu začal uverejňovať aj jednu z najvydarenejších prác svojho života “Slovensko a jeho život literárny", v ktorom sa dôstojne zaradil medzi znalcov slovenskej literárnej minulosti a prítomnosti hodnotiac ju, pravda, z hľadiska potrieb a názorov svojej generácie.
Augignac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Slovenskje pohladi na vedi, umeňja a literatúru
Predrevolučné Slovenskje pohladi (1846 – 1847)
Slovenský život a novú spisovnú reč Hurban v Pohľadoch bránil aj v polemikách s Jánom Kollárom. Hurban aj tu bol síce ostrým Kollárovým protivníkom, no nikdy nerozbíjal česko-slovenskú jednotu, ako sa to pokúšali nahovoriť jeho protivníci. Odmietal však podceňovanie slovenčiny a tvrdil, že keď sa Slováci chcú vzdelať „musia najprv svoju reč mať vzdelanú“.
Augignac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Zumthor
Kariéra
Práce architekta Petra Zumthora sú vo väčšine nepublikované kvôli autorovej filozofii, že architektúra musí byť zažívaná „z prvej ruky“. V súčasnosti má Peter Zumthor vlastný ateliér založený v roku 1979 v meste Haldenstein vo Švajčiarsku. V roku 1994 sa stal členom Akadémie umenia v Berlíne a o dva roky neskôr čestným členom Spolku nemeckých architektov (BDA).
Slovenskje pohladi na vedi, umeňja a literatúru
Predrevolučné Slovenskje pohladi (1846 – 1847)
Hurban sa v prvých dvoch zväzkoch časopisu ukázal nielen ako znamenitý polemik a kritik, ako autor vynikajúcich recenzií súdobej slovenskej knižnej produkcie (napr. Lichardovej Domovej pokladnice na rok 1847), ale aj novín a časopisov (Slovenskje národňje novini a Orol tatránski, Danica Horvatsko-Slovansko-Dalmatínska, Pražské noviny a Česká Včela…). Chcel aj v týchto recenziách ukázať, aký veľký vplyv malo štúrovské literárne a politické hnutie a aký ohlas vzbudilo v slovanskom svete.
Hurban publikovaním tohto Geromettovho príspevku sledoval aj národnozjednocovacie snahy evanjelikov a katolíkov v slovenskej spisovnej reči a v národnej ideológii, a preto aj odporúčal spojenie budínskeho Spolku milovníkov reči a literatúry slovenskej s novozaloženým Tatrínom. Pozoruhodný je aj jeho Prehľad literatúry slovenskej v najnovších časoch. Je to vlastne bibliografia doplnená výstižnými anotáciami. Referát, kritika, recenzia a anotácia boli v Slovenských pohľadoch častou formou interpretácie materiálu. V tejto osožnej recenznej a bibliografickej práci pokračoval v Pohľadoch aj po roku 1851 jeho spoluredaktor Mikuláš Dohnány.
Hurban v predrevolučných Slovenských pohľadoch obohatil naše novinárstvo tematicky i žánrovo. Pestoval tu essay, popularizačnovedecký článok, kritickú recenziu, polemiku. Novým tu bol tiež obzor tlače. Slovenskí národovci vítali tento časopis podobný „tuhému a prudkému vetru, ktorý keď poduje, dajednému aj mráz prejde do kosti“. Ctiboh Zoch obdivuje Hurbana už aj preto, že sa ako redaktor mohol opierať len o malú hŕstku „pomocníkov a pracovateľov“ pri vypĺňaní tejto „docela holej ničím u nás nezapísanej tabuli“. Zoch vysoko hodnotil hlavne Hurbanove polemiky a literárne kritiky, pretože “tuto je on celkom doma, tu on má už svoj vybitý takt a tón".
Zákaz vydávania
Tretí zväzok Slovenských pohľadov sa Hurban chystal vydať v júli roku 1847, no k tomu už nedošlo. Jeho polemiky s grófom Karolom Zayom a s inými nepriateľmi slovenského národa, priniesli svoje ovocie. Úradná vrchnosť z formálnych administratívnych príčin zakázala ďalšie vydávanie tohto časopisu. 7. mája 1847 Cenzorské kolégium v Budíne konštatovalo, že sa Slovenskje pohľadi menia z nepravidelného zborníka na pravidelný časopis. Preto pokarhalo jeho skalického cenzora Ambroža Ernyeya za nedodržiavanie predpisov. Postup Cenzorského kolégia schválila Kráľovská uhorská miestodržiteľská rada v Budíne a Uhorská dvorská kancelária vo Viedni. Tieto úrady zakázali ďalšie vydávanie Slovenských pohľadov. Hurban pritom ľutoval hlavne to, že pre neho zle obišiel skalický cenzor Ernyey, ktorého si veľmi vážil už aj preto, že pustil do tlače už prvý zväzok Slovenských pohľadov, nebojac sa “napriek svetu nespravodlivému podpísať pravdu národa ubiedeného mocným vtedy slovom: Imprimatur".
Montceaux-lès-Provins
Montceaux-lès-Provins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Slovenskje pohladi na vedi, umeňja a literatúru
Porevolučné Slovenskje pohladi (1851 – 1852)
Keď sa nádeje na založenie slovenských politických novín po revolúcii zmarili, rozhodol sa Hurban obnoviť svoje Slovenskje pohľadi, a to tretím zväzkom ich prvého ročníka, ktorý vyšiel 25. apríla 1851. Sám sa však napriek tomu, že mohol vydávať iba nepolitický časopis, nechcel vzdať i za sťažených podmienok života v dobe bachovského absolutizmu, politického pôsobenia na slovenských činiteľov. Preto aj v obnovených Pohľadoch otvoril osobitnú rubriku zvanú Varta slovenská, ktorá mala aspoň z časti nahrádzať politické noviny. Jej poslanie Hurban takto charakterizoval: „Pod záhlavím týmto budeme podávať kratšie i dlhšie články zo života slovanského vzatie, a naň sa vzťahujúce. Slovenská varta bude obraňuvať....ona bude pozor ostrý dávať na všetko to, čo by mohlo škodiť kvetu aj ovocú života spoločenského Slovenstva“.
Montceaux-lès-Provins
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenskje pohladi na vedi, umeňja a literatúru
Porevolučné Slovenskje pohladi (1851 – 1852)
Tematiku tejto rubriky Hurban zámerne staval tak široko, aby v nej mohol sledovať zložité vzťahy medzi našim národným hnutím a vnútropolitickým vývojom rakúskej monarchie, problematiku slovanskej spolupráce i vnútorné spory medzi slovenskými národovcami pre spisovný jazyk a vzťah k cisárskej Viedni. Musel to však urobiť tak šikovne, aby ho nadriadené úrady nemohli obviniť z publikovania politických článkov v nepolitickom časopise. Varta slovenská mala bohaté spravodajstvo, ktoré Hurban čerpal nielen z listov dopisovateľov, zo slovenských a českých novín, ale aj z časopisov slovinských (Bčela) a poľských (Czas).
Redaktor však nechcel premeniť Slovenskje pohľadi na spravodajský orgán, pretože sa nemienil vzdať jeho literárneho a umeleckého zamerania.
Slovenskje pohľadi postupne nadobúdali na útočnosti, irónii a sarkazme, hlavne od mája 1851, keď ich vydavateľ a redaktor začal na ich stránkach odpovedať na útoky viedenských Staroslovákov. Tak sa začali medzi Slovenskými novinami a Slovenskými pohľadmi zdĺhavé polemiky, ktoré síce napomohli upevneniu spisovnej slovenčiny a literárneho romantizmu nad staroslovenčinou a literárnym klasicizmom, no vývoju slovenského novinárstva dosť škodili a oslabovali ho, takže ich zakončenie slovenskí národovci prijali s úľavou.
Slovenskí vlastenci, verní štúrovskej spisovnej reči, ešte roku 1851 žiadali Ľudovíta Štúra, aby sa nevzdával boja a hľadal nové cesty, vedúce k založeniu politických novín, čo sa mu však nepodarilo. Podobne aj Hurban spomínal v Pohľadoch v polovici júla 1851 listy čitateľov, ktorí ho žiadali, aby premenil svoju revue „na vedi, umeňja, a literatúru“ na politický časopis. Sám bol však pred verejnosťou nútený priznať, že pre nepriazeň spločenských pomerov „naprosto nemuože sa oddať na vydávanie politického časopisu“. Sľubuje však, že v rámci možnosti bude viesť Pohľady tak, aby sa stali prístupnými všetkým „precitlejším Slovákom“. Sám časom chcel zo Slovenských pohľadov vylúčiť polytématičnosť a špecifikovať ich v súlade s programom, ktorý im určil už pri založení.
Gœulzin
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenskje pohladi na vedi, umeňja a literatúru
Porevolučné Slovenskje pohladi (1851 – 1852)
Preto aj podporoval úsilie Jána Kadavého o založenie ľudového časopisu v Skalici pod názvom Priateľ ľudu. Hurban vtedy tiež navrhoval, aby niektorý zo slovenských odborníkov na poľnohospodárstvo začal vydávať hospodárske noviny, určené výlučne potrebám a záujmom slovenských roľníkov. Vtedy sa však Hurbanovi nepodarilo realizovať tieto plány a tak musel aj v Slovenských pohľadoch naďalej uverejňovať články z rozličných spoločenských, hospodárskych i vedeckých oblastí v súlade s momentálnymi potrebami slovenského národného hnutia. Robil tak aj vtedy, keď tieto príspevky nemali nič spoločného so zameraním jeho časopisu.
Hurban chcel vyjsť v ústrety „národným potrebám“ aj tým, že roku 1851 premenil svoj časopis na mesačník preto, aby mohol takto rýchlejšie reagovať na vývin pomerov. V tejto dobe už väčšinu miesta v Slovenských pohľadoch zaberali polemiky stúpencov spisovnej slovenčiny a literárneho romantizmu proti Staroslovákom a ich literárnemu klasicizmu. Tento boj, ktorý vošiel do našich národných dejín, ako „boj o Žehry“ Jonáša Záborského, okrem J. M. Hurbana v Pohľadoch rozvírili hlavne Janko Kalinčiak, Ján Palárik i Mikuláš Dohnány. Ich príspevky boli pokrokové a odborné, takže zvyšovali úroveň Slovenských pohľadov.
Hurban mienil podstatne zvýšiť kvalitatívnu úroveň svojho časopisu a pritiahnuť k nemu oveľa viacej spolupracovníkov, dopisovateľov a čitateľov. V dusných pomeroch bachovského absolutizmu sa mu to však nepodarilo. Nepriaznivú atmosféru tejto doby takto charakterizoval jeden z dopisovateľov Hurbanovho časopisu: “A kdeže sú bratia a priatelia naši od roku 1848? Všetko bez spojenia!...Nieto jednuot, niet spevokolov, a kolá naše kde sú? Všetko to utíchlo!...(Od Pohľadov) čakáme, že zase vyvolajú driemajúce sily naše a my sa zmuožeme pri práci a usilovnosti našej".
Do druhého ročníka Slovenských pohľadov, ktorý začal vychádzať v zmenených mesačných zväzkoch od 25. júla 1851 vstupoval Hurban už nie sám, ale so spolupracovníkom a neskorším redaktorom časopisu Mikulášom Dohnánym, ktorý prešiel bývať do Skalice, aby mohol lepšie zabezpečovať spojenie medzi redakciou časopisu v Hlbokom a skalickou tlačiarňou. Hurban mal v tomto prípade šťastnú ruku, pretože Dohnány bol nielen jeho ctiteľom a trochu aj žiakom, ale aj talentovaným publicistom. Ovládal latinčinu a gréčtinu, nemčinu a maďarčinu, francúzštinu i taliančinu, a mal za sebou v dobe vstupu do redakcie Hurbanovho časopisu, už činnosť spisovateľskú, básnickú i dramatickú. Bol známy nielen ako účastník slovenského povstania v rokoch 1848/49, ale aj ako autor prvých dejín tejto významnej epochy národného života Slovákov. Okrem toho bol už predtým dopisovateľom „veľa novín slovanských a nemeckých“, takže mu písanie článkov i redigovanie Slovenských pohľadov nerobilo veľké starosti.
V stiesnených pomeroch bachovského absolutizmu Hurban viedol svoj časopis v národneobrannom duchu. Snažil sa chrániť jeho prostredníctvom „slovenské zvuky zlatých Tatier“ a „obrodiť zmŕtvený národ náš“. Bránil sa proti kritikom, ktorí mu vyčítali stupňovanie boja proti Staroslovákom v Slovenských pohľadoch. Vysvetľuje im, že mu tento boj vnútili a považuje ho sám len za prechodné zlo.
Aj na tomto mieste však Hurban odmietal ústupčivosť a kompromisy, lebo „tichuo písaňja, lavíruvanie, sympátii k slovanským mestám zapierania, učesaný a uhladený, pokluon plný slov, békania barančie, všetko to nepomohlo národu“. Preto ani nasledujúceho roku nesúhlasil s ukončením boja proti Staroslovákom a nedbal ani na výzvy k zmierlivej dohode, o ktorých hovoril aj Jonathan (Čipkay) 10. februára 1852 v liste A. H. Škultétymu: “Len by bolo k vinšovaní, aby Hlboké a Viedeň medzi sebou pokoj mali. Tie ustavičné trenice nie sú ku vzdelávaní, ale k pohoršení. Jedna i druhá stránka má zásluhy o Slovákov, dobre by bolo tedy, aby sa ešte i tieto najstrannejšie stránky zjednotili, a to sa nestane, len tak, keď vo svojich časopisoch jeden druhému ani nespomenú, ale len písať budú čo najlepšie a čo najviac".
Hurban chcel svojim časopisom aj naďalej pomáhať hlavne básnikom, filológom a „vedomcom“, brániť sa proti fanatizmu „straníctva národnieho“ (Staroslováci), ale aj proti fanatizmu straníctva politického (maďarizátori). Podľa neho Pohľady majú rozvíjať život Slovákov prostredníctvom vedy a literatúry. Osvedčuje sa pritom, že stránky svojho časopisu otvorí “každému Slovákovi...nevynímajúc ani mienky pre nás samých odpornej, lebo nemilej".
Druhý ročník svojho časopisu Hurban aj tematicky obohatil. Zaviedol do neho dôležitú rubriku „Obozrenia novejších literatúr slovanských“, ktorá vychádzala na pokračovanie v piatich číslach druhého ročníka. V nej sa vhodne a výstižne konfrontovala slovenská literatúra s umeleckou tvorbou ostatných slovanských národov. Tak ju prijímali aj čitatelia, ktorí vtedy Pohľady označovali “za jedinú studnicu", z ktorej možno čerpať správy “rozvíjajúceho sa širokého života slovanského”.
V augustovom čísle Slovenských pohľadov z roku 1851 sa už ukazujú pozitívne výsledky tejto kampane. Rozširuje sa počet skúsených spisovateľov a novinárov, ktorí v tomto časopise začínajú publikovať. Okrem Ľudovíta Štúra, Mikuláša Dohnányho, Jána Palárika bol to aj Peter Kellner-Hostinský, Karol Sucháč z Brezovej, A. H. Krčméry, Samuel Štúr, Andrej Radlinský a iní. Aby urobil spravodajský materiál čo najpríťažlivejším, Hurban kvôli nemu zaviedol ďalšie rubriky a používal nové formy jeho interpretácie. Názvy týchto rubrík nie sú ustálené a časom sa menia. (Zlaté klásky, Literárne novinky, Ohlasy a pod.). Slovenskými pohľadmi sa ako červená niť tiahne Hurbanova národnozjednocovacia snaha, jeho túžba preklenúť konfesionálne i jazykové rozpory a napomôcť víťazstvu “reči spisovnej slovenskej a jej pravopisu".
Neutešená situácia v národnom živote a v slovenskej žurnalistike prinútila Hurbana k zmene Slovenských pohľadov v ich treťom ročníku, čo vyjadril aj v ich podtitule „Slovenské pohľady na literatúru, umenie a život“. Od 1. IV. 1852 ich tlačila nie skalická, ale trnavská Spanraftova tlačiareň. Od nového roku 1852 vychádzalo „každý týždeň jedno číslo a síce po tri týždne na jednom, štvrtý ale týždeň s obšírnou Vartou slovenskou na poldruha hárku“. Vydávaním týždenníka chcel byť jeho majiteľ a hlavný redaktor Hurban čo najužšie spojený s národným hnutím, ktoré sa snažil nielen ovplyvňovať, ale aj viesť. Vtedy sa aj formálne zriekol „vedeckého“ charakteru časopisu.
Slovenské pohľady ako týždenník zmenili nielen svoju grafickú úpravu, ale dostali aj nové rubriky, väčšinou spravodajského a recenzného charakteru. (Chýrnik, Novinársky krámec, Najnovšia pošta, Literatúra, Z denníka a pod.). Zodpovedný redaktor v nich začal uverejňovať aj kvalitné úvodníky i prozaické a básnické práce významnejších autorov. (Napr. Janko Kalinčiak: Knieža liptovské.) Neobmedzoval sa tu však len na slovanskú literatúru, ale začal prinášať aj ukážky zo zahraničnej umeleckej spisby, predovšetkým z chorvátskej a ruskej. Aby časopis bol príťažlivým aj pre menej školených čitateľov, zaviedol do neho aj tzv. oddychové čítanie v rubrike Zábavník.
Zánik
Hurbanovi sa podstatne zhoršila situácia, keď jeho nadaný a obetavý spolupracovník v redakcii Mikuláš Dohnány upadol 23. mája 1852 do ťažkej duševnej choroby, ktorej ako 26 ročný za krátky čas podľahol. Pretože Hurban býval aj naďalej v Hlbokom, „ďaleko od väčších miest“, len s vypätím všetkých síl mohol časopis redigovať a starať sa, aby bol v dosť vzdialenej Trnave dobre a načas vytlačený a distribuovaný čitateľom. V auguste 1852 síce prišiel do redakcie po Mikulášovi Dohnánym Pavol Dobšinský, no ten už podstatnejšie nemohol ovplyvniť ani formu, ani obsah časopisu.
Životu Slovenských pohľadov hrozilo nové, vážne nebezpečenstvo. Viedenská vláda v snahe upevniť policajný režim a zlikvidovať pokrokové noviny a časopisy vydáva v júni 1852 nový tlačový zákon, ktorým ruší slobodu tlače kodifikovanú 13. marca 1848. Okrem toho zavádza systém vysokých kaucií, ako aj nariadenie, podľa ktorého redaktor musí bývať v mieste vychádzania svojich novín, alebo časopisu. Podstatne tiež obmedzila ďalšie povolenia na zakladanie novín a časopisov a zaviedla predpis o troch výstrahách, ktorý umožňoval administratívnou cestou zastaviť akékoľvek noviny, nevyhovujúce vláde.
To sa týkalo aj Hurbana, ktorý však z existenčných dôvodov nemohol opustiť Hlboké a prejsť bývať do Trnavy. Sám sa potom priam zúfalo pokúšal zachrániť svoj časopis pred záhubou. Túto jeho snahu podporoval aj A. H. Krčméry, ktorý pod pseudonymom A. Pohronský napísal v lete 1852 do Pohľadov úvodník s výzvou k národu, aby podporoval tento, ale aj ostatné slovenské noviny a časopisy, lebo doteraz „celá národnia záležitosť len na niektorých jednotlivcoch spočíva“.
Hurban stále veril, že sa mu podarí z tejto ťažkej situácie vyviaznuť. Keď mu časť peňazí na kauciu sľúbil „jeden šľachetný národovec“, tešil sa, že už „kritickuo položenie prekonal“, takže bude môcť naďalej viesť svoj časopis „k umeleckým výškam“. Oprávňoval ho k tejto nádeji aj relatívny mier v domácom tábore, v ktorom už „hoje o literky umĺkli, mysle (rozumej Staroslovákov a Novoslovákov-štúrovcov), sa zmiernili“. Neskoršie, keď videl, že potrebnú kauciu na týždenník nezoženie, sľuboval, že Slovenské pohľady od jesene 1852 bude vydávať aspoň ako štvrťročník.
Kumys
náhľad|Fľašovaný kumys Kumys (mongolsky айраг, aigar kazašský қымыз, kirgizskej кымыз, tatarsky кымыз qımız, uzbečtina qimiz, rusky кумыс) je stredoázijský penivý, štipľavý nápoj s kyslastou chuťou, ovocnej arómy z kvaseného kobylieho mlieka. Pôvodom je zo Strednej Ázie. Nápoj je široko rozšírený ako v Strednej Ázii, tak aj v európskej časti Ruska. Vďaka kvasiacemu procesu je mierne alkoholický.
Výroba a skladovanie
Kumys sa vyrába z kobylieho mlieka. Na jedno dojenie sa získa necelý liter. S výrobou kumysu sa začína spravidla na jar, keď má kobyla prvé žriebä. Kobyly sa pri dojení nepriväzujú, pretože by potom mlieko malo horšiu chuť. Predtým sa mlieko dojilo do saby (veľký mech z kobylej kože), a potom sa mlieko tĺklo bišpekom (drevená šúľka). Ak sa mlieko nalialo do saby večer, bolo ráno pripravené na použitie (cca 12 hodín). Mech sa vyrábal výhradne z kože kobyly, ktoré uhynuli prirodzenou smrťou a koža sa potom zarábala v zrazenom kumyse. Akonáhle začne byť kumys mierne nakyslej chuti, je možné ho konzumovať, ale lepší výsledok sa docieli keď je pár dní odležaný, nie však príliš dlho, pretože sa potom skazí. Kumys by mal byť skladovaný v tieni a chlade, položený na studenej zemi, kde je ochladzovaný a na veku zase ohrievaný nahriatou látkou. Výsledná konzistencia by mala mať rovnakú hustotu ako pôvodne nadojené mlieko. Dojenie a skladovanie do saby je dnes skôr ojedinelé, v hojnej miere sa využívajú plastové nádoby. Predtým sa pre prevoz kumysu používal tursuk (kožený vak), dnes sú však viac používané plastové fľaše alebo kanistre.
Chuť
Kumys má kyslastú až štipľavú chuť, ktorá sa dá porovnať s acidofilným perlivým mliekom. Kumys je výživný a spolu s chlebom tvorí základnú stravu pastierov. Rad cudzincov má však s jeho strávením ťažkosti. Často je na vine nádoba a spôsob akým je nápoj uchovávaný (otvorené plastové barely, nalietaný hmyz, a pod.).
náhľad|Výroba kumysu v [[Kirgizsko|Kirgizsku]]
Druhy
Kumys so slabším obsahom alkoholu (do 1%), sa používa skôr na liečebné účely - bronchitídy, chudokrvnosti, tuberkulózy (napr. v sanatóriu Knieža Jozef v Nałęczówe, vo východnom Poľsku).
Podávanie
V minulosti sa u Kazachov a Kirgizov udržiavali tradície podávania kumysu. Napríklad pre hostí bol určený kumys od trojročnej kobyly, a pre bojovníkov zase kumys vyrobený z mlieka päťročnej kobyly, ktoré malo horkastú chuť. Líšili sa aj nádoby, z ktorých sa kumys pil: Dnes sa v Kirgizsku kumys pije z klasických porcelánových šálok - pial, podobne ako čaj. Napr. Sibírski Jakuti ale dodnes pijú kumys z tradičných drevených džbánkov na troch nôžkach zvaných čorony.
Labuch
Labuch je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Weiz.
Cauchyho postupnosť
Cauchyho postupnosť (iné názvy: fundamentálna postupnosť, cauchyovská postupnosť, bolzanovská postupnosť) je postupnosť bodov daného metrického priestoru, ktorej prvky sú k sebe od určitého miesta ľubovoľne blízko. Každá konvergentná postupnosť je cauchyovská. Úplný metrický priestor sa definuje ako priestor, v ktorom je aj každá cauchyovská postupnosť konvergentná.
Definícia
Nech je daný metrický priestor (X,d). Postupnosť v X sa nazýva Cauchyho, ak platí:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Šávoľ
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Šávoľ v okrese Lučenec.
Podjavorinskej ulica (Bratislava)
Podjavorinskej ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenovaná podľa Ľudmily Podjavorinskej (18721951), slovenskej spisovateľky. Tiahne sa od Kozej po Svoradovu, je rovnobežná s Palisádmi, križuje Zochovu.
Dejiny
Do polovice 19. storočia sa na mieste ulice nachádzali záhrady. Vznikla vo vnútornej časti mestských palisád, ktorých trase sa prispôsobila. Od roku 1872 mala názov Edlova ulica podľa predsedu I. bratislavskej poisťovne Teodora Edla, ktorý bol aj komunálnym politikom. V roku 1880 sa tu nachádzalo osem domov, neskôr vznikla piváreň, korčuliarsky klub a hostinec.
Národné kultúrne pamiatky
Na ulici sa nachádza viacero národných kultúrnych pamiatok – budovy s číslami 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7a, 9, 11 a 13.
Na Podjavorinskej 1 sídli materská škola a prvý stupeň základnej školy zo Základnej školy s materskou školou Milana Hodžu. Budova bola postavená v roku 1885 v neoklasicistickom štýle. Chránenou pamiatkou je aj záhrada, ktorá slúži ako školský dvor.
Na Podjavorinskej 2 sa nachádza dom Bernharda Schlessingera z roku 1888. Nájomný dom na Podjavorinskej 3 je z roku 1920, na Podjavorinskej 4 z roku 1874. V kubistickom štýle je postavený nájomný dom na Podjavorinskej 5, stavba bola realizovaná približne v roku 1920. Nájomný dom na Podjavorinskej 6 bol postavený okolo roku 1900.
Na Podjavorinskej 7 žil Otto Smik (1922 – 1944), slovenský vojnový pilot. Samotná budova nie je chránenou pamiatkou, tou je pamätná tabuľa z roku 1970, jej autorom je sochár Milan Struhárik.
Na Podjavorinskej 7a, 9, 11 a 13 sa nachádzajú nájomné domy, postavené v roku 1870.
Lafnitz (Štajersko)
Lafnitz je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Žije tu 1 435 obyvateľov (31. 12. 2014).
Dolina Suchej Wody Gąsienicowej
náhľad|Horné poschodie Doliny Pańszczyca náhľad|Koryto Suchej Wody Dolina Suchej Wody Gąsienicowej aj Dolina Suchej Wody je dolina v poľských Vysokých Tatrách. Vedie ňou hranica medzi Vysokými a Západnými Tatrami (od Ľaliového sedla korytom potoka Sucha Woda). Názov doliny je od potoka Sucha Woda, ktorého koryto býva na dlhých úsekoch suché a voda tečie pod zemou.
Poloha
Dolina má rozlohu približne, a je dlhá okolo. Hornú a prostrednú časť doliny ohraničuje: Ťažšie je ohraničiť dolinu na jej najnižšej časti. Hranicu tvoria nízke chrbty a morénové valy. Najďalej na severe ju ohraničuje Kotlinowy Wierch a Kobyła. Na východe u Niżniego Toporowego Stawu potok Sucha Woda, ktorý sa stáča od severu na severovýchod a tečie trochu na juh od cesty Droga Oswalda Balzera a vytvára prírodnú hranicu medzi Tatrami a Podtatranskou brázdou.
Vo výške (na mieste sútoku Suchej Wody s Pańszczyckim Potokiem) sa dolina delí na: Dolinu Gąsienicowu a Dolinu Pańszczyca.
Dolinu Suchej Wody formoval ľadovec. Prevládajú v nej granitické horniny a (v Západných Tatrách) sedimentárne horniny v typickom trojpodlažnom usporiadaní. Na vyšších poschodiach doliny sú morény a ľadovcové kotle. Dolina je porastená kosodrevinou a smrekovým porastom.
Nachádza sa tu veľa krasových útvarov. Voda preteká mnohými podzemnými kavernami, stráca sa nielen v koryte Suchej Wody, ale aj v jeho v jeho prítokoch v Czarnym Potoku a Pańszczyckom Potoku. Pramene sa objavujú na mnohých vzdialených miestach. Časť podzemných vôd vyviera v iných dolinách, napríklad prameň Goryczkowe Wywierzysko, prameň v Jaskyni Kasprowej Niżnej a prameň Wywierzysko Olczyskie. V doline medzi kosodrevinou sú veľké rašeliniská.
V dolnej časti doliny sú dve neveľké morénové plieska Toporowy Staw Wyżni a Toporowy Staw Niżni.
Turistika
Na Hali Gąsienicowej v rokoch 19211925 bola postavená Chata PTTK Murowaniec. Stojí tu budova Horolezeckej školy, horáreň poľského TANAPu, meteorologická stanica, a niekoľko salašov. Dolinou a jej oddeleniami vedie niekoľko turistických chodníkov. Dolnou časťou vedú dva:
Troyská unca
thumb|1 troyská unca (~31,1 g) [[zlato|zlata s rýdzosťou 999.9⁄1000]] Troyská unca (iné názvy: trojská unca, trójska unca; ), skr. t oz / oz. tr., je tradičná (anglická) jednotka hmotnosti ušľachtilých kovov, zlata, striebra, platiny, mincí, drahokamov a perál, ako aj jednotka hmotnosti v lekárnictve a vo vede.
Pochádza z troyského merného systému, ktorý siaha do čias Viliama I. Dobyvateľa (okolo roku 1000). Jej názov je odvodený od malého francúzskeho mesta Troyes v Aube, ktoré bolo v stredoveku dôležitým obchodným centrom.
Sánkovanie na Zimných olympijských hrách 2010 – Tímová súťaž mužov
Tímová súťaž mužov na Zimných olympijských hrách 2010 vo Whistleri (Britská Kolumbia) prebiehalo 17. februára 2010. Víťazom sa stali Rakúšania Andreas Linger a Wolfgang Linger. Na druhom mieste skončili Lotyši Andris Šics a Juris Šics a na treťom Nemci Patric Leitner a Alexander Resch.
Montcourt-Fromonville
Montcourt-Fromonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gognies-Chaussée
Gognies-Chaussée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Belvedere
Belvedere môže byť:
Gognies-Chaussée
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dolina Chochołowska
náhľad|[[Polana Chochołowska. Vzadu Osobitá]] náhľad|Kaplnka na Polane Chochołowskej náhľad|[[Dolina Jarząbcza, oddelenie Doliny Chochołowskej]] Dolina Chochołowska je najväčšia a najdlhšia dolina v poľských Tatrách, nachádzajúca sa na západnom okraji poľských Západných Tatier. Orograficky je ľavým oddelením Doliny Czarnego Dunajca. Zaberá plochu a je dlhá. Administratívne leží na území obce Witów.
Opis doliny
V jej dolnej časti, ktorá je dlhá približne vytvára hlbokú roklinu (úvoz), v ktorej, tak ako v Doline Kościeliskej sa nachádzajú úžiny nazvané brány. Sú dve: Niżnia Brama Chochołowska a Wyżnia Brama Chochołowska. Hornú časť doliny rozdeľujú tri hlavné ramená: Dolina Starorobociańska, Dolina Chochołowską Wyżnią a Dolina Jarząbczą. Okrem nich v doline je ešte viacero menších, ako sú: Mała Sucha Dolina, Wielka Sucha Dolina, Dolina Huciańska, Dolina Dudowa, Dolina Trzydniowiańska, Głębowiec, Dolina Długa, Dolina Kryta, Wielkie Koryciska, Małe Koryciska a viacero žľabov.
V doline prevládajú dva typy hornín. Hornú južnú časť, povyše Wyżnej Bramy Chochołowskej, tvoria kryštalické horniny – rula a žula. V dolnej severnej časti prevládajú sedimenty – bridlice, kriedové vápence a triasové dolomity. Geologický pôvod týchto častí údolia je tiež odlišný. Hornú časť doliny povyše Wyżniej Bramy Chochołowskej vytvoril ľadovec. Dolnú časť, kde nebol ľadovec, modeloval Chochołowski Potok. Príroda tu vytvorila mnohé krasové objekty, z ktorých za povšimnutie stojí najväčšia jaskyňa Szczeliną Chochołowską. Ani jedna jaskyňa však nie je prístupná.
História
Dolina Chochołowska mala bohatú banícku minulosť. Už v 16. storočí sa tu rozvinula banícka a hutnícka činnosť, ktorá pretrvala do druhej polovice 19. storočia. Spracovávala sa tu železná ruda. Najskôr v hutníckych peciach v doline, neskôr rudu prevážali po Droge pod Reglami do huty v Kuźnicach.
Prví turisti spoznávali dolinu v 19. storočí. Pred prvou svetovou vojnou dolinu navštevovali najmä horolezci a lyžiari, členovia zakopanského Lyžiarskeho oddielu Towarzystwa Tatrzańského, ktoré postavilo Chatu na Starorobociańskej Równi. V rokoch 19301932 Warszawski Klub Narciarski postavil veľkú  Chatu PTTK na Polane Chochołowskej. To výdatne podporilo rozvoj turistických a lyžiarskych aktivít v doline.
Počas druhej svetovej vojny sa turistické chaty stali základňou poľských a sovietskych partizánov. V roku 1939 sa tu precvičovali diverzantské skupiny generálneho štábu poľskej armády. Počas vojnových rokov a bojov nemeckej armády s partizánmi, nemeckí vojaci chaty podpálili, zhoreli aj salaše a senníky. Nemci v doline postrieľali väzňov a rukojemníkov. Nemecká armáda rabovala okolité lesy pre potreby Luftwaffe v Czarnym Dunajci.
Príroda
Dve tretiny doliny sú porastené smrekovými lesmi. V dolnej časti prevládajú dolinné lesy s prímesou buka, jedle a borovice, ktorá je tu v najväčšej miere zastúpená v poľských Tatrách. Pôvodný les sa zachoval na Hotarzu v hornej časti Doliny Chochołowskiej. Uprostred lesov na východnom ramene Bobrovca sa vypínajú veže Mnichy Chochołowske a Siwiańske Turnie. Štíty a hrebene okolitých vrchov sú trávnaté, najatraktívnejšie pohľady ponúkajú na jeseň. Farebný kolorit ponúkajú jasnočervené porasty čučoriedok a brusníc, fialové vresy, žlté kvety psice tuhej (Nardus stricta), a to všetko uprostred tmavozelených porastov kosodreviny. Atraktívne sú senníky a salaše na poľanách, ktoré sú stále vypásané. Na jeseň rozkvitajú koberce krokusov, jesienky obyčajnej (Colchicum autumnale) a mnohých iných. Rastie tu v poľských Karpatoch zriedkavá šabrina pošvatá (Conioselinum tataricum), pichliač belohlavý (Cirsium eriophorum), sklenobyľ bezlistá  (Epipogium aphyllum), kortúza Matthioliho (Primula matthioli = Cortusa mathili), ostrica málokvetá (Carex pauciflora) a mnohé iné.
Najzaujímavejšia je časť Wielkich a Małych Korycisk a Siwiańskich Turni. Dolina Chochołowska je domovom divokej zveri. Žije tu raticová zver, medvede, svište a veľa iných druhov, ktoré tu nachádzajú veľmi dobré podmienky pre život.
Turistika
Zo Zakopaného na parkovisko na Siwej Polane premávajú autobusy. Ďalej sa dá pokračovať pešo. Čas túry do doliny: 2:10 h, ↓ 1:45 h
Turistický „vláčik“ alebo konský povoz prepravuje peších turistov zo Siwej Polany každú polhodinu na Polanu Hucisku. Vedie tam aj cyklotrasa. Vstup do doliny je spoplatnený. Na Siwu Polanu je možné prísť autom. Z parkoviska do doliny vedie chodník so značkou. Do doliny je možné dostať aj po iných turistických chodníkoch, ktoré sú opísané v turistických sprievodcoch.
Auriac-du-Périgord
Auriac-du-Périgord je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 2397
NGC 2397 je galaxia v súhvezdí Lietajúca ryba, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 21. februára 1835.
Ženská dvojhra na Pilot Pen Tennis 2009
Ženská dvojhra na Pilot Pen Tennis 2009 sa hrala ako súčasť Pilot Pen Tennis 2009 od 23. do 29. augusta 2009. Titul získala Dánka Caroline Wozniacka, ktorá vo finále porazila Rusku Jelenu Vesninovú 6-2 6-4. Bol to jej 6. titul v dvojhre na okruhu WTA.
NGC 2398
NGC 2398 je galaxia v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 10. februára 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Belvedér
Belvedér (z fr. < tal. "krásna vyhliadka") alebo staršie bellevue (z fr. "krásna vyhliadka") môže byť:
Belvedér môže byť:
Bellevue môže byť:
Čierny Dunajec (rieka)
Čierny Dunajec () je rieka v Poľsku, hlavná zdrojnica Dunajca.
Tok rieky
Vzniká sútokom riek Siwa woda a Kirowa woda, pod severnými svahmi Vysokých Tatier neďaleko osady Roztoki pri obci Witów. Horská bystrina tečie dolinou Čierneho Dunajca severným smerom a postupne sa oblúkom stáča na východ. Na dolnom toku priberá ľavostrannú Lepietnicu a pravostranný Wielki Rogoźnik, preteká mestom Nowy Targ a na východnom okraji vytvára po sútoku s Bielym Dunajcom rieku Dunajec.
Mestá a obce pri Čiernom Dunajci
Čierny Dunajec preteká cez nasledujúce mestá a dediny:
Letné olympijské hry 2016
Letné olympijské hry 2016 (Portugalsky: Jogos Olímpicos de Verão de 2016), oficiálne '''Hry XXXI. olympiády''' bola medzinárodná športová udalosť – pokračovanie tradície olympijských hier, organizovaná Medzinárodným olympijským výborom. Za miesto konania bolo vybrané brazílske mesto Rio de Janeiro. Niektoré športy sa začali odohrávať už 3. augusta 2016 – dva dni pred otváracím ceremoniálom. Hry boli oficiálne zahájené 5. augusta a ukončené 21. augusta.
Na hrách sa zúčastnilo viac ako 11 tisíc športovcov z 207 krajín, vrátane prvýkrát zúčastneného Kosova, Južného Sudánu a tímu utečencov. S 306 sadami medailí sa odohralo 28 olympijských športov – vrátane ragby a golfu, ktoré boli v roku 2009 pridané Medzinárodným olympijským výborom. Všetky športové súťaže sa odohrali na 33 miestach v hosťujúcom meste a ďalších piatich v São Paulo, Belo Horizonte, Salvador, Brazília a Manaus.
Toto boli prvé Letné olympijské hry pod predsedníctvom Thomasa Bacha, prezidenta MOV. Hosťujúce mesto Rio de Janeiro bolo zvolené na 13. olympijskom kongrese MOV 2. októbra 2009 v dánskom meste Kodaň a stalo prvým mestom v Južnej Amerike, ktoré hostilo olympijské hry.
Hlavným bodom diskusie boli kontroverzné témy, vrátane nestability federálnej vlády krajiny, ochrany zdravia a bezpečnosti kvôli vírusu Zika, významné znečistenie zátoky Guanabara Bay, takisto ako ruský dopingový škandál, ktorý ovplyvnil účasť svojej reprezentácie na týchto olympijských hrách.
Spojené štáty po piatykrát za posledných šesť letných olympijských hier dosiahli vrchol medailového rebríčku s najvyšším počtom zlatých medailí (46), taktiež aj medailí celkovo (121). Veľká Británia a Čína skončili na druhej a tretej priečke. Usporiadateľská krajina, Brazília, získala sedem zlatých medailí, čo je jej rekord v jednotlivých letných olympijských hrách.
Voľby
náhľad|Kandidátske logo Rio de Janeiro
Športové odvetvia
Na hrách XXXI. olympiády prebehnú súťaže v 32 športových odvetviach. Novými športmi v programe olympijských hier sa stali golf a ragby.
Poznámky
<references group="pozn." />
Montdauphin
Montdauphin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gommegnies
Gommegnies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Azerat
Azerat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Danilo Türk
Danilo Türk (* 19. február 1952, Maribor, Juhoslávia ) je bývalý prezident Slovinska, povolaním právnik, diplomat a profesor medzinárodného práva.
Štúdium a akademická kariéra
Právnický titul získal v roku 1975 na Právnickej fakulte Univerzity v Ľubľane v Slovinsku. Po získaní diplomu začal pracovať ako tajomník Komisie pre menšiny a migrantov Socialistickej aliancie pracujúceho ľudu Slovinska (SZDL). V roku 1978 získal magisterský titul z práva na Belehradskej univerzite a stal sa akademickým asistentom vyučujúcim medzinárodné právo na Právnickej fakulte v Ľubľane. Po vojenčine sa opäť venoval problematike menšín a do roku 1981 pôsobil ako predseda komisie SZDL pre menšiny a migrantov. V roku 1982 získal doktorát na Právnickej fakulte v Ľubľane. Dr. Türk pokračoval vo svojej akademickej kariére na Právnickej fakulte v Ľubľane, kde sa v decembri 1982 stal odborným asistentom, potom docentom v roku 1987 a napokon profesorom medzinárodného práva v roku 1995. Od roku 1983 do roku 1992 viedol Türk univerzitný Ústav medzinárodného práva a medzinárodných vzťahov. V týchto rokoch sa venoval výskumu a výučbe a úsiliu o ochranu ľudských práv.
Diplomatická kariéra a iné aktivity
Od roku 1975 je aktívne zapojený do Amnesty International a pri mnohých príležitostiach týkajúcich sa porušovania ľudských práv v bývalej Juhoslávii pôsobil ako poradca. V rokoch 1984 až 1992 bol členom Subkomisie OSN pre prevenciu diskriminácie a ochranu menšín ako nezávislý expert. Pre subkomisiu pripravil správu o práve na slobodu názoru a prejavu, ako aj sériu správ o tom, ako uviesť do praxe hospodárske, sociálne a kultúrne práva. V roku 1991 sa stal predsedom subkomisie.V roku 1987 Dr. Türk inicioval a podieľal sa na založení Rady pre ľudské práva v Slovinsku. Türk bol podpredsedom Rady. Po vyhlásení nezávislosti Slovinska sa Türk aktívne podieľal na jeho diplomatickej činnosti. V júli a auguste 1991 na základe poverenia ministra zahraničných vecí neformálne zastupoval v Ženeve stále neuznané Slovinsko pri kontaktoch s predstaviteľmi OSN, Komisie pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe (KBSE) a Rady Európy. Od septembra 1991 do augusta 1992 bol členom slovinskej delegácie na Konferencii o Juhoslávii. V mene Slovinska Dr.Türk pripravil niekoľko návrhov memoránd pre Arbitrážnu komisiu Konferencie o Juhoslávii (Badinterova komisia).
Od roku 1992, keď Slovinsko získalo medzinárodné uznanie, do roku 2000 bol veľvyslancom pri OSN. Počas svojho pôsobenia v Bezpečnostnej rade v rokoch 1998 až 1999 sa okrem iného zaoberal otázkami Kosova, Iraku, Líbye, Východného Timoru a Konga. V rokoch 2000-05 pôsobil ako námestník generálneho tajomníka OSN Kofiho Annana pre politické záležitosti. Viac ako päť rokov medzi jeho úlohy patrila analytická a poradenská činnosť súvisiaca s krízovými situáciami vrátane Balkánu (najmä Kosova a Macedónska), Palestíny, Libanonu, Afganistanu, Iraku, Mjanmarska, Severnej Kórey, Východného Timoru, Kolumbie, Haiti a Venezuely. Po 13 rokoch v New Yorku sa Türk v lete 2005 vrátil do Slovinska. Obnovil výučbu medzinárodného práva a príbuzných predmetov na Právnickej fakulte v Ľubľane. Od mája 2006 pôsobil ako prodekan Právnickej fakulty.
Prezidentom
V prezidentských voľbách roku 2007 postúpil ako nezávislý kandidát stredoľavej Sociálnej demokratickej strany do druhého kola volieb spolu s nominantom vlády, bývalým premiérom a europoslancom Lojze Peterlem. 11. novembra 2007 bol v druhom kole Türk zvolený za prezidenta Slovinskej republiky so ziskom 68,2 % hlasov a bol inaugurovaný v Národnom zhromaždení 22. decembra 2007. Vo funkcii nahradil vtedajšieho prezidenta Janeza Drnovšeka, ktorý sa rozhodol nekandidovať. Slovinský prezident sa v januári 2009 rozhodol, že kvôli celosvetovej finančnej kríze obmedzí zahraničné cesty, návštevníkov bude hostiť skromnejšie a prijme nižší plat. V prezidentských voľbách roku 2012 prehral v druhom kole s expremiérom Borutom Pahorom, keď získal 33 percent oproti 67 svojho súpera.
Roku 2016 sa objavil medzi kandidátmi na generálneho tajomníka OSN. V druhom kole hlasovania nakoniec skončil na 4. mieste.
Návšteva na Slovensku
V apríli 2008 Türk ako prezident spolu s manželkou navštívili Slovensko. Najvyšší predstaviteľ Slovinska po stretnutí a obede s premiérom Robertom Ficom absolvoval prehliadku historického centra Bratislavy a návštevu Veľvyslanectva Slovinskej republiky v SR. Slovinský prezidentský pár ukončil návštevu Slovenska večerou v spoločnosti Ivana Gašparoviča s manželkou.
V apríli 2012 navštívil Türk s manželkou Slovensko druhýkrát. Stretol sa s prezidentom Gašparovičom, predsedom vlády Ficom a predsedom parlamentu Pavlom Paškom. V rámci svojej oficiálnej návštevy navštívil Banskú Bystricu.
Osobný život
Türk je ženatý s Barborou Mikličovou a je otcom jednej dcéry.
Landl
Landl je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Liezen. 1. januára 2015 bola obec Landl spojená s obcami Palfau a Gams bei Hieflau z okresu Liezen a obcou Hieflau z okresu Leoben. Nová obec má názov Landl a po úprave hraníc okresov leží celá v okrese Liezen.
Dru Drury
náhľad|Dru Drury. Dru Drury (* 4. február 1725, Wood Lane pri Londýne – † 15. január 1804, Turnham Green) – bol anglický zlatník a významný entomológ.
V rokoch 1770 až 1787 publikoval trojdielnu prácu Illustrations of Natural History, wherein are exhibited upwards of 240 figures of Exotic Insects, ktorá bola neskôr prepracovaná a vydaná pod titulom: Illustrations of Exotic Entomology v roku 1837.
Dru Drury bol vynikajúci zberateľ. Jeho zbierka pozostávala z cca 11 000 druhov hmyzu, prevažne motýľov.
Duolingo
Duolingo začalo testovanie softvéru 30. novembra 2011 a do svojho spustenia 19. júna 2012 nazbieralo na čakací list viac než 300,000 používateľov. V júni 2014 ich už malo viac než 30 miliónov, pričom aktívnych je okolo 15 miliónov používateľov. V roku 2013 spoločnosť Apple označila Duolingo ako aplikáciu roka pre iPhone. Bolo to prvýkrát, čo toto ocenenie získala aplikácia zameraná na vzdelávanie.
Model výučby
Duolingo ponúka svoje kurzy gamifikovanou formou. Jednotlivé lekcie sú tematicky zoskupené v rámci takzvaného „skill tree“ alebo zoznamu zručností. Tieto sú zamerané na rozvoj gramatiky a slovnej zásoby. V rámci kurzu je takisto dostupná aj samostatná stránka, kde je zaznamenávaná slovná zásoba, ktorú by mal študent ovládať a kde si ju môže zopakovať. Študenti sú za ukončenie každej lekcie ocenení bodmi. Za jednu lekciu môže študent získať 10 bodov plus ďalšie 3 body za každý život, ktorý mu na konci lekcie ostane. V každej lekcii má študent 5 životov a za každú chybu o jeden z nich príde. Ak spraví chybu aj po tom, čo prišiel o všetky životy, musí si lekciu pre úspešné absolvovanie zopakovať. Každá lekcia pozostáva zo 14 – 20 otázok a trvá 4 – 7 minút.
Podľa počtu bodov sú študenti zaraďovaní do levelov. Level, v ktorom sa študent nachádza, je zobrazovaný verejne. Okrem lekcií sa body dajú získať aj prostredníctvom prekladov dokumentov sprístupnených na stránke. Pre každý kurz je prístupných minimálne 25 levelov.
Duolingo pre vyhodnocovanie svojich kurzov využíva vo veľkej miere zber údajov. Systém zaznamenáva otázky, ktoré mu robili problémy a chyby, ktoré urobil a na základe týchto informácií sa snaží svoje kurzy vylepšovať. Počítač takisto vyhodnocuje aj to, ako veľmi si študent jednotlivé lekcie pamätá. Každá zručnosť má svoj indikátor, ktorý časom študenta upozorní na to, že by si danú zručnosť mal zopakovať. Študent má k dispozícii takisto lekcie zamerané na zopakovanie svojich vedomostí. Úroveň vedomostí je takisto zaznamenávaná aj na základe prekladov, do ktorých sa zapojí.