cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naí Dillí
Od doby, kedy sa Dillí stalo novým hlavným mestom, prešlo rozsiahlou prestavbou. Väčšia časť mesta pritom bola postavená podľa návrhu architekta Lutyensa. Vo februári 1931 bol slávnostne otvorený rozsiahly komplex novo postavených vládnych budov. V roku 1956 bolo Dillí vyhlásené za federálne teritórium.
Dillí sa nachádza južne od Starého mesta, ktoré nechal vystavať mughalský cisár Šáhdžanáh a zahŕňa veľké množstvo historických pamiatok.
Mikko Ruutu
Mikko Ruutu (* 10. september 1978, Vantaa, Fínsko) je bývalý fínsky hokejový útočník. Jeho starší brat Jarkko i mladší Tuomo sú takisto známi hokejisti. Draftoval ho tím Ottawa Senators v 7. kole na vstupnom drafte NHL v roku 1999, ale jeho jediná sezóna v Severnej Amerike bola za Clarkson University v lige NCAA. Od roku 2004 je skautom klubu Ottawa Senators.
Kindwiller
Kindwiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Argenton-Notre-Dame
Argenton-Notre-Dame je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
3743 Pauljaniczek
3743 Pauljaniczek je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavil E. Barr 10. marca 1983.
Július Slabeycius
Július Slabeycius (* 1. apríl 1916, Brezno - † 31. január 1988, Bratislava) bol lekár-chirurg.
Životopis
V roku 1926-1934 navštevoval reálne gymnázium v Banskej Bystrici, 1934-1940 študoval na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, 1940 MUDr. Prednosta Chirurgickej kliniky v Bratislave, mestský chirurg, krajský súdny znalec. Pedagóg stredného zdrav. personálu. Zaoberal sa problematikou hrudnej chirurgie, anestéziológie. Odborník na operácie pľúc a srdca. Účastník SNP a zahraničného odboja. Autor odborných prednášok, štúdií, publikácií.
Viliam I. (Nemecko)
Životopis
Pochádzal z rodu Hohenzollernovcov. Narodil sa ako druhý syn Fridricha Viliama III. a Lujzy Meklenbursko-strelitzkej, dcéry vojvodu Karola II.
V roku 1866 sa zúčastnil vojny proti Rakúsku a potom v rokoch 1870 – 1871 vojny proti Francúzsku. Vo francúzskom Versailles bol prehlásený nemeckými panovníkmi v roku 1871 za prvého nemeckého cisára.
Po celú dobu vládnutia bol do istej miery závislý od Bismarcka, ktorého považoval pre Nemeckú ríšu za nenahraditeľného. Na Viliama bolo spáchaných niekoľko neúspešných atentátov.
Po jeho smrti sa cisárom stal jeho syn Fridrich III.
Deti
11. júna 1829 sa oženil s princeznou Augustou Sasko-weimarskou (* 1811 – † 1890). Mali dve deti:
Ženská štvorhra na BNP Paribas Open 2010
Ženská štvohra na BNP Paribas Open 2010 sa hrala ako súčasť BNP Paribas Open 2010 od 9. do 22. marca 2010. Titul získali Češka Květa Peschkeová a Slovinka Katarina Srebotniková, ktoré vo finále porazili rusko-austrálsky pár Nadežda Petrovová, Samantha Stosurová 6-4, 2-6, 10-5. Pre Peschkeová to bol 15. a pre Srebotnikovú 22. titul vo štvorhre na okruhu WTA.
Nasadenie
<li> 🇷🇺 Alisa Klejbanovová / 🇮🇹 Francesca Schiavoneová ''(2. kolo) <li> 🇺🇸 Bethanie Matteková-Sandsová / 🇨🇳 Jen C’ ''(semifinále) <li> Čuang Ťia-žung /  Sie Šu-wej ''(1. kolo) <li> 🇷🇺 Jekaterina Makarovová / 🇨🇳 Pcheng Šuaj ''(1. kolo) </ol>
Tréner
Tréner je odborne a pedagogicky vzdelaný telovýchovný pracovník, ktorý vedie športovcov tréningový proces, prípravu na športové vystúpenia i toto vystúpenie samotné a nesie aj zodpovednosť za dosiahnutý výsledok.
Tréner musí okrem odbornej spôsobilosti oplývať aj ďalšími potrebnými vlastnosťami - musí byť dobrým psychológom, lebo je pre športovcov často aj dôverníkom. U kolektívnych športov má tréner zodpovednosť aj za výber družstva. Nevyhnutnou vlastnosťou trénera je prirodzená autorita.
Zvlášť u najpopulárnejších kolektívnych športov (futbal, ľadový hokej) reprezentuje športovca aj pred verejnosťou.
Mnoho úspešných trénerov sa takisto venuje aj publikačnej činnosti.
Pri svojej práci má tréner pomôcť udržiavať emočnú stabilitu športovcov, klásť dôraz na výkon viac ako na samotný výsledok, rešpektovať športovcov (nielen ho ovládať), u kolektívnych športov podporovať súdržnosť družstva]
V typológii trénerov sa rozoznávajú dva základné typy: autoritatívny tréner (veľmi náročný, nekompromisný, stavajúci len na vlastnom rozhodnutí) a demokratický tréner (stavajúci na spolupráci a načúvajúci športovcovi). Úplne vyhranené typy trénerov sa pri svojej práci stretávajú s množstvom problémov. Preto sa niekedy v praxi používa systém dvoch trénerov alebo trénera s asistentom, často s opačnými či doplňujúcimi sa vlastnosťami.
Špecifickou stránkou práce trénera je koučovanie - vedenie športovca či družstva pri samotnom športovom výkone.
Svetový židovský kongres
Svetový židovský kongres (, WJC) je medzinárodná organizácia a federácia židovských komunít a organizácií. Bol založený roku 1936 v Ženeve s cieľom „zjednotiť židovský ľud a mobilizovať svet proti nacizmu“. Jedným z jeho proklamovaných cieľov je „brániť práva, status a záujmy Židov a židovských komunít.“ Sídli v New Yorku, zastúpenia však má aj v mnohých svetových metropolách. Jeho prezidentom je od júla 2007 Ronald Lauder.
Erytrit
Erytrit je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave, chemicky oktahydrát arzeničnanu kobaltnaného - Co3(AsO4)2·8H2O.
Charakteristika
Erytrit vytvára prizmatické až ihlicovité kryštály, často s ryhovanými plochami, ktoré bývajú zoskupené do steblovitých agregátov. Tento minerál sa však vyskytuje aj v podobe zemitej masy. Býva tmavopurpurový až bledoružový; vryp je trochu svetlejší, ako je jeho základná farba. Je to priehľadný až priesvitný minerál s diamantovým až skleným alebo perleťovým leskom.
Poznávanie
Erytrit sa rozpúšťa v kyseline chlorovodíkovej.
2021
Rok 2021 (MMXXI) bol kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v piatok 1. januára a skončil v piatok 31. decembra.
Organizácia spojených národov vyhlásila rok 2021 za Medzinárodný rok mieru a dôvery, Medzinárodný rok kreatívnej ekonomiky pre udržateľný rozvoj, Medzinárodný rok ovocia a zeleniny a Medzinárodný rok eliminácie detskej práce.
Biela voda (prítok Dunajca)
Biela voda (podúplazská) je rieka na Slovensku a v Poľsku odvodňujúca severovýchodnú časť Vysokých Tatier.
Tok rieky
Rieka vzniká sútokom Zeleného potoka a Litvorového potoka poniže dolinného prahu Kačacej doliny vo výške okolo Po sútoku s Rybím potokom ju Poliaci volajú Białou Wodou alebo Białkou. Tento názov sa nesprávne preberá aj do slovenčiny. Od sútoku s Rybím potokom tvorí štátnu hranicu medzi Slovenskom a Poľskom až po sútok s Javorinkou, kde územie Slovenska opúšťa. Ďalej tečie na sever popri obciach Brzegi (Brehy), Jurgów (Jurgov), Bukowina Tatrzańska (Tatranská Bukovina), Nowa Biała (Nová Belá), Krempachy a Fridman, aby sa pri Dębne vliala do Dunajca. Pod Krempachmi vytvára Prielom Bielej vody (poľsky Przełom Białki), ktorý je štátnou prírodnou rezerváciou.
Názov Biela voda pochádza z bielo spenenej ľadovej horskej vody a bielych štrkov, ktoré tvoria tok rieky. Rieka má snežný režim odtoku, s maximom prietokov počas jarného topenia snehu (máj). Horná časť toku má bystrinný charakter.
Biela voda odvodňuje Bielovodskú dolinu, ktorej historický názov bol Podúplazská dolina. Tento názov prešiel na dolinu aj potok ako pars pro toto z historického pomenovania Zadnej kopy ako Malého Úplazu prostredníctvom Podúplaznej poľany, kde stáli salaše pastierov z Poľského Spiša. Pôvodný názov Podúplazský potok (nemecky Poduplazsker Bach alebo maďarsky Poduplaszki Patak) sa ešte vyskytuje v ročenke MKE 1877. Starý názov prežíva aj dnes v polohopise spresnenej podobe Biela voda podúplazská.
náhľad|Región Poľský Spiš
Názov obce Krempachy – pôvodne nemecky Krumbach – krútiaci sa potok je podľa niektorých autorov odvodzovaný od točiaceho sa meandra pred Oblazovou skalou a Kramlicou, ktorá predtým odrážala smer toku rieky po západnej hranici chotára Novej Belej. Od r. 1771 po rozpade Poľska a pripojení jeho južnej časti k Rakúsku v rámci Rakúsko – Uhorskej monarchie až do r. 1918 bola Biela voda (výjmúc úsek zmeneného toku okolo Novej Belej), hranicou medzi Spišom a Podhalím a tým zároveň i hranicou medzi Predlitavskom – Galíciou (t. j. Rakúskom) a Zalitavskom – Uhorskom. Po rozpade Rakúsko-uhorskej monarchie sa rieka stáva hranicou medzi Česko-Slovenskom a Poľskom (1918 – 1920).
Po r. 1920 do r. 1938, kedy Konferencia veľvyslancov do Poľska včlenila 14 obcí zo Spiša a 12 obcí z Oravy, bola hranicou medzi Poľskom a Česko-Slovenskom len Biela voda v úseku od Rybieho potoka v nadmorskej výške  po sútok s Javorinkou v nadmorskej výške V r.1939 až 1945 sa hranica vrátila do stavu pred rokom 1920 a Biela voda bola hranicou medzi Slovenskom a Nemeckou ríšou až po Dunajec. Od júla 1945 sa hranica vrátila na stav platný v r. 1920 až 1938. Aj po rozpade ČSFR je táto, teraz slovenská hranica nezmenená a prebieha Bielou vodou len po sútok s Javorinkou.
Mestá pri Bielej vode
Biela voda preteká cez nasledujúce mestá a dediny:
Markvartice (okres Jičín)
Markvartice je obec v Česku v okrese Jičín v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 455 obyvateľov, z toho 232 mužov a 223 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 41,7 roka, ženy 43,8 roka).
Becquerel (kráter)
Becquerel je impaktný kráter Marsu s priemerom 167 km nachádzajúci sa v oblasti Arabia Terra. Fotografie sondy Mars Global Surveyor odhalili obrovské vrstvy usadenín v tomto kráteri. Tieto usadeniny sa javia len niekoľko metrov hrubé s rôznymi druhmi hrubosti. Najnovšie výskumy stanovili presnú hrúbku usadenín v kráteri. 66 druhov usadenín patrí do jednej skupiny s hrúbkou približne 3,6 m, do ďalšej skupiny patria usadeniny s hrúbkou až do 36 m. Modely na takéto výpočty sú zvyčajne vytvorené na Zemi pomocou pohybu vody. Vulkanické usadeniny nevytvárajú prúdy popola a lávy takejto pravidelnej hrúbky a žiadne ďalšie prírodné javy sa ani zďaleka nepribližujú sopečnej činnosti.
Existujú tu cyklické premeny v hrúbke vyvrhnutých sedimentárnych usadenín, ktoré pravdepodobne poukazujú na cyklické premeny v prostredí počas ukladania usadenín. Väčšina usadenín sú paralelné navzájom, čo bolo spôsobené vertikálnym usadzovaním, ale niektoré, usadené priečne, naznačujú, že v čase vzniku boli presúvané po povrchu vetrom alebo vodou. Usadený materiál je ľahko erodovaný a aktívna veterná erózia môže pokračovať až dodnes.
Je pomenovaný po Antoinovi H. Becquerelovi
Kintzheim
Kintzheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mačinová (prírodná rezervácia)
Mačinová je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Poľana.
Predmetom ochrany je: ''Územie predstavuje pomerne zachovalé lesné spoločenstvá 4. a 5. vegetačného stupňa, ktoré v JZ časti prechádzajú v bezlesu kamennú sutinu, ktorá je estetickým prvkom územia. Výskyt lišajníkov, machorastov a krov. Ochrana na vedecko-výskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.''
Perverzia
Perverzia, perverzita alebo perverznosť je správanie, ktoré sa vymyká morálnym normám a zvyklostiam spoločnosti, skazenosť, aberácia, scestnosť, deviácia alebo v užšom a novšom zmysle len parafília.
Pred 20. storočím perverzia znamenala odchylné náboženské vierovyznanie či správanie, alebo zmenu vierovyznania na iné, napríklad katolíckeho na protestantské.
V modernom ponímaní sa týmto termínom voľne označuje netradičné sexuálne správanie alebo porucha sexuálneho správania. Podľa MKCH-10 sa rozlišuje porucha voľby sexuálneho objektu a porucha sexuálnej identity.
Sturmpanzer IV
Počiatky vývoja spadajú do roku 1942. O vývoj sa zaujímal aj samotný Adolf Hitler. Na podvozku tanku Panzer IV bola inštalovaná nadstavba z pancierových dosiek, pričom hrúbka panciera predstavovala 20 až 100 mm. V nadstavbe bola zabudovaná húfnica StuH 43 kalibru 150 mm, ktorá mala iba 180 cm dlhú hlaveň. Maximálny dostrel predstavoval 4300 metrov, zásoba prepravujú munícia bola 38 nábojov. Prvé stroje nemali žiadnu inú zbraň na boj proti pechote. Posádka sa mohla chrániť iba svojimi osobnými zbraňami, keď strieľala z priezorov. V lete roku 1943 bol stroj modernizovaný. Došlo k inštalácii ľahšej húfnice StuH 43/1 L/12. K výzbroji bol doplnený guľomet MG 34 a boli vykonané aj ďalšie zmeny. Veľká časť obrnencov ešte mala doplnkové bočné pancierovanie, tzv. Schürzen (zástery). Do roku 1945 bolo vyrobených celkom 306 kusov tohto stroja.
Stroje boli nasadené počas kurskej bitky, bojov pri Anziu a Normandii. Pomáhali aj pri potlačení Varšavského povstania.
Majstrovstvá sveta vo futbale žien do 17 rokov 2014
Majstrovstvá sveta vo futbale žien do 17 rokov 2014 boli štvrté Majstrovstvá sveta vo futbale žien v tejto juniorskej vekovej kategórii, na ktorých mohli hrať dievčatá narodené v roku 1997 a mladšie. Záverečný turnaj sa konal v dňoch 22. marca – 4. apríla 2014 v Kostarike za účasti šestnástich reprezentačných družstiev.
Titul majsteriek sveta z roku 2012 mali obhajovať reprezentantky Francúzska, ktoré sa však na šampionát neprebojovali. Došlo tak k rovnakej situácii ako na predchádzajúcich MS 2012, na ktoré sa nekvalifikovali obhajkyne titulu z roku 2010 reprezentantky Kórejskej republiky.
Majsterkami sveta sa stali mladé futbalistky Japonska pred Španielskom, Talianskom a Venezuelou.
Zo skupín nepostúpili
Zo štyroch základných skupín prví dvaja postúpili do štvrťfinále a z ďalších bojov boli vyradené tímy na tretích a štvrtých miestach.
Stretnutie o 3. miesto
4. apríla 2014 na Estadio Nacional de Costa Rica v San José:
Samuel Slabeycius
JUDr. Samuel Slabeycius (Slabejcius) (* 15. december 1873, Brezno – † 10. máj 1932, Bratislava) bol slovenský právnik a národno-kultúrny pracovník.
Životopis
Študoval na Právnickej fakulte univerzity v Budapešti, 1900 JUDr. S M. Zibrínom majiteľ advokátskej kancelárie v Brezne (19001905), právny zástupca a člen správnej rady Slovenskej banky, po roku 1918 súkromný advokát v Bratislave. Člen Slovenskej národnej strany a významný organizátor národno-buditeľskej činnosti miestnej inteligencie sprvu v Brezne, od roku 1905 v Bratislave: podporoval Muzeálnu slovenskú spoločnosť (MSS), rozširoval slovenské knihy a časopisy, angažoval sa pri založení Štúrovej štipendijnej základiny na podporu študentov, obhajoval Slovákov v politických procesoch. Roku 1918 sa v jeho byte konštituovala bratislavská SNR.
3744 Horn-d’Arturo
3744 Horn-d'Arturo je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil Osservatorio San Vittore 5. novembra 1983.
Saint-Sernin-sur-Rance
Saint-Sernin-sur-Rance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ťahač (automobil)
thumb|Ťahač [[Tatra 813]] Ťahač je nákladný automobil určený na pripojenie a ťahanie návesu alebo prívesu.
Ťahač návesov
Ťahač návesov alebo návesový ťahač alebo sedlový ťahač má na podvozku tzv. točňu, na ktorej je čapom uchytený náves, vytvárajúci spolu s ťahačom tzv. návesovú súpravu či jazdnú súpravu. Ťahač návesov nemá vlastnú úložnú plochu a teda neprepravuje žiaden náklad, iba ťahá sedlový náves.
Ťahač má spravidla prednú riadenú nápravu a jednu alebo dve hnané zadné nápravy. Vozidlá, určené na prepravu súprav v ťažkých podmienkach môžu byť vybavené pohonom všetkých náprav. V niektorých krajinách (USA, Austrália) je možné za náves pripojiť ďalšie prípojné vozidlá (prívesy). Hmotnosť súpravy tak môže dosiahnuť desiatky ton.
Preprava ťažkých nákladov si vyžaduje moderné a výkonné pohonné jednotky, ktoré dokážu dlhodobo spoľahlivo fungovať v náročných podmienkach. Najpoužívanejším sa stal rokmi preverený vznetový motor, ktorý okrem výkonu ponúka dôležitý vysoký krútiaci moment (silu). Štandardom pre súpravy s celkovou hmotnosťou 42 ton (najčastejšia kategória) je výkon 420 k, teda 10 k na tonu. Výkon motorov ťahačov sa pohybuje v rozmedzí 400700 koní a krútiaci moment od 20003000 Nm.
Ťahač prívesov
Ťahač prívesov alebo prívesový ťahač sa konštrukčne odlišuje od návesového ťahača absenciou točne. Sú prispôsobené na ťahanie alebo tlačenie prívesov a súprav s hmotnosťou až 100 ton. Tajomstvo ich sily nie je v enormnom výkone motora, ale v sprevodovaní, čím klesá maximálna rýchlosť no stúpa ťažná sila vozidla.
Zástupcami prívesových ťahačov sú Tatra 815, Tatra 813 alebo Tatra 141.
Galați
Galați môže byť:
Akvárium
náhľad|V [[Monterey Bay Aquarium v Kalifornii s obsahom 1.3 miliónov litrov je vidieť simulovaný ekosystém chaluhového lesa]] náhľad| Malé amatérske akvárium s obsahom 100 litrov, tzv. spoločenská nádrž náhľad|[[Tetra neónová (Paracheirodon innesi) je jedna z najčastejšie chovaných akváriových rýb.]]
Akvárium je nádrž z priehľadného materiálu (väčšinou zo skla alebo pevného plastu) naplnená vodou, v ktorej sa chovajú vodné živočíchy (väčšinou ryby, niektoré bezstavovce, ale tiež cicavce, obojživelníky a plazy). Môžu sa tam pestovať tiež vodné rastliny.
Veľké akvária sú zariaďované zo vzdelávacích dôvodov napríklad v zoologických zahradách alebo ako živá dekorácia vo verejných priestranstvách. Moderné verejné akvária dosahujú obrovské rozmery. Napríklad akvárium v japonskej Osake má obsah (54 000 hektolitrov) a zbierku 580 druhov vodných živočíchov. Existuje aj jeden osobitný druh akvárií, tzv. holandské akváriá, v ktorých sú hlavnou zložkou rastliny a ryby iba umocňujú dojem, prípadne sú bez rýb. Vo svojej vlastnej podstate je to dekoračné akvárium s rastlinami, ktoré vzniklo v 70. rokoch minulého storočia v Holandsku (odtiaľ aj ich názov) a ich účelom bolo vytvoriť dekoračné prostredie s rastlinami z rôznych kútov sveta, samozrejme pri podmienke rovnakých nárokov na ich životné prostredie.
Zakladanie a prevádzka akvárií v domácnostiach je veľmi obľúbená záujmová činnosť, zvaná akvaristika a má približne 60 miliónov priaznivcov (akvaristov) po celom svete. Od polovice 19. storočia, kedy bol vyrobený prvý predchodca dnešných moderných akvárií, sa akvaristika rozvinula a dnes využíva na vytvorenie vhodného prostredia pre vodných obyvateľov mnohé pokročilé technológie. Ide hlavne o rôzne metódy čistenia (filtrácia) a úpravy vody, osvetlenia a vyhrievania.
Zabezpečenie predpokladaných podmienok verne napodobňujúci prirodzené prostredie rýb sa sa dosahuje starostlivou kontrolou mnohých rôznych parametrov vody, množstva privádzaných živín, odstraňovanie znečistenia produkovaného chovanými živočíchmi a ďalšími postupmi. Dôležité je tiež sledovanie obehu dusíka, od jeho prenikania do akvária vo forme krmiva, cez jedovaté dusíkaté látky (dusičnany) obsiahnuté vo výkaloch rýb, ako aj koloidných mastných látok prejavujúcich sa penou na hladine vody, až k ich premene na menej nebezpečné dusičnany baktériami žijúcimi hlavne na dne v procese nitrifikácie.
Morské akvárium
Údržba morského akvária je technicky náročnejšia než údržba akvária sladkovodného. Rastliny sa pestujú veľmi zriedkavo, takmer všetky akváriá sú bez výnimky tropické a môžu obsahovať veľké množstvo bezstavovcov, napr. koraly, červy, kôrovce. Morské živočíchy sú oveľa chúlostivejšie na znečistenie vody, mnohé z nich si neprivyknú na umelú potravu. Rozmnožovanie väčšiny morských rýb v umelých podmienkach nie je možné, kým rozmnožovanie koralov je naopak úplne bežné a pomerne jednoduché.
Argentré (Mayenne)
Argentré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Morona pruhovaná
Morona pruhovaná (iné názvy: morčiak pruhovaný , okúň pruhovaný ; lat. Morone saxatilis) je druh ryby z rodu morona (Morone) z čeľade Moronidae, tradične zaraďovanej do radu ostriežotvaré.
Vyskytuje sa v povodí riek Minas a Gaspereau v Novom Škótsku v Kanade a rieky Miramachi v New Brunswicku v Kanade.
Morona pruhovaná je typický člen čeľade Moronidae. Má podlhovastý, striebristý trup s pozdĺžnymi tmavými pásmi, ktoré vedú od žiabier ku koreňu chvosta. Maximálna nameraná hmotnosť je 57 kg. Bežná veľkosť v dospelosti je 120 cm. Zvyčajne sa dožívajú až 30 rokov. Maximálna dĺžka je 1,8 metra. Priemerná veľkosť je približne 67-100 cm a 4,5-14,5 kg.
Veronica Guerinová
Veronica Guerinová (* 5. júl 1958 – † 26. jún 1996, Dublin) bola írska investigatívna novinárka, ktorej vraždu si v roku 1996 objednali drogoví díleri.
Narodila sa na predmestí Dublina, rodičom Christopherovi a Bernadette Guerinovcom. Otec pracoval ako finančný poradca, matka bola žena v domácnosti. Veronica mala dve staršie sestry a o rok mladšieho brata Jimmyho.
Novinárka
Žurnalistikou sa začala zaoberať pomerne neskoro, v tom čase už bola vydatá za Grahama Turleyho, stavebného podnikateľa s ktorým mala syna Cathala.
Začínala ako dopisovateľka novín The Sunday Business a v bývalom The Sunday Tribune. Jej príspevky boli odvážne, napísala napríklad reportáž o multimiliónovej krádeži umeleckých diel. V januári 1994 jej vyšiel prvý článok v najpredávanejších írskych novinách Sunday Independent.
V začiatkoch svojho pôsobenia v novinách pracovala na rôznych témach, po čase sa zamerala na články o zločinoch. Táto téma, ktorá sa pre ňu neskôr stala osudnou ju veľmi zaujímala, písala otvorene, štýlom, ktorý sa dovtedy v írskych novinách nepoužíval.
Neskôr jej Gilligan zavolal domov, vyhrážal sa jej zabitím, alebo únosom syna:Zabijem ťa, keď o mne napíšeš hoci len jedno slovo, nájdem si tvojho syna, unesiem ho a znásilním! Vtedy mala Guerinová pridelenú 24-hodinovú ochranu, ktorú však nechcela, pretože ju podľa nej obmedzovala v jej životnom štýle.
30. januára 1995 ju doma postrelil maskovaný muž do nohy, čo malo pre ňu byť druhé varovanie. Guerinová po tomto útoku sľúbila, že sa nedá zastrašiť a bude ďalej pokračovať vo svojej práci. Zamestnávatelia z novín dali do jej domu nainštalovať drahé bezpečnostné zariadenie, nikto ale nepredpokladal, že by bol ohrozený jej život vzhľadom na to, že Guerinová bola novinárka.
26. júna 1996 ju predvolali na súd v dublinskom predmestí v Naase, kde sa mal riešiť jej dopravný priestupok. Keď sa vracala zo súdu, zastala so svojim červeným športovým autom Opel Calibra na jednej z frekventovaných svetelných dublinských križovatiek na červenú. Zozadu k nej prišiel veľký motocykel s dvomi jazdcami, vodič prudko zabrzdil a spolujazdec ju šiestimi výstrelmi zblízka zastrelil.
Zmeny
Veronica Guerinová bola prvou írskou novinárkou, ktorú jej práca pripravila o život. Írsku spoločnosť jej brutálna vražda šokovala, premiér John Bruton tento akt nazval útokom na demokraciu.
Britskí a írski vydavatelia vydali spoločné vyhlásenie, v ktorom uviedli:''Veronicu Guerinovú zavraždili preto, lebo bola novinárka. Bola to statočná novinárka a vynikajúca reportérka, ktorú zastrelili kvôli jej neochvejnosti a húževnatosti. Táto úkladná vražda je fundamentálnym útokom na slobodu tlače. Novinári sa ale zastrašiť nedajú!''
Noviny The Irish Independent uverejnili po vražde na prednej strane titulku: Vieme, kto ju zastrelil - je nedotknuteľný.
Vraždou Veronici Guerinovej sa v Írsku začalo najväčšie kriminálne vyšetrovanie, následkom ktorého bolo zatknutých viac ako stopäťdesiat zločincov. Polícia podnikla neočakávané zákroky medzi kriminálnymi gangami a veľa drogových barónov ušlo pred spravodlivosťou do Európy. Novovytvorený Úrad pre kriminálne záležitosti (Criminal Assets Bureau-CAB) zhabal bankové kontá, ktorých hodnota bola dvadsať miliónov libier a zbohatlíci boli nútení dokázať pôvod svojho majetku. V prípade nepreukázania, mali bankové kontá zmrazené. Následkom týchto opatrení sa drogová mafia stiahla z dublinských ulíc a prestala verejne ukazovať svoj vplyv a bohatstvo.
Za vraždu Veronici Guerinovej boli odsúdení na doživotie dvaja členovia gangu Johna Gilligana. V novembri 1998 bol odsúdený Paul Ward (v Guerinovej článkoch mal prezývku Hippo - Hroch), aj keď mu nebolo dokázané, že strieľal, podľa svedkov odstránil motocykel a vražednú zbraň. V júli 1999 bol za riadenie motocykla, z ktorého spáchali vraždu, odsúdený Brian Meehan.
Johna Gilligana najprv obvinili z vraždy Veronici Guerinovej, napriek skutočnosti, že v čase keď k nej došlo, bol v Amsterdame a k vražde sa nikdy nepriznal. Jedným z usvedčujúcich dôkazov mal byť aj revolver, ktorým bola Guerinová zavraždená a ktorý sa našiel v zásielke hašiša, ktorú posielal Gilligan z Holandska do Írska.
Nakoniec bol pre nedostatok dôkazov v marci 2001 odsúdený na 28 rokov väzenia iba za dovoz a predaj hašiša. Udelený trest bol najvyšší v histórii írskeho súdnictva. Týmto rozsudkom si oddelenie spravodlivosti chcelo znovu získať stratenú dôveru verejnosti. Iróniou osudu bolo, že dva dni po vražde mala Guerinová prednášať na jednej konferencii v Londýne o rizikách žurnalistiky.
Povedali o nej
Anne Harris, zástupkyňa vydavateľa The Sunday Independent: ''Bola jednou z najrešpektovanejších novinárok. Mala výborné schopnosti vyšetrovateľa.''
Aengus Fanning, bývalý šéf a vydavateľ The Sunday Independent: ''Veronica je teraz ikonou, je symbolom všetkých žien, ktoré sú úspešné v mužskom svete. Zostali po nej očividné zmeny v legislatíve, ktoré aj keď neznamenajú pre políciu uľahčenie práce, robia ju účinnejšou. ''
Kritika
Veronicu Guerinovú niektorí kolegovia kritizovali za jej pracovné metódy a praktiky, aké používala pri získavaní informácií. Vedúci žurnalistiky pri dublinskej City University John Horgan napísal: ''Guerinová bola inteligentná a statočná novinárka, ktorej ale chýbali zručnosť a skúsenosť, pretože tie sa nadobúdajú až časom. Vlastná neskúsenosť ju vohnala do smrteľného nebezpečenstva.''
Biografia o Veronice Guerinovej
Emily O'Reilly - Veronica Guerinová: Život a smrť reportérky kriminálnych prípadov (1998). Autorka v knihe opisuje Guerinovú ako nezodpovednú novinárku, ktorá spôsobom svojej práce ohrozovala nielen seba, ale aj svoju rodinu. Syna Cathala napríklad brala so sebou na dohodnuté stretnutia so zločincami.
Filmy
V roku 2000 natočil režisér John Mackenzie film s názvom When the Sky Falls (V češtine Když obloha padá ) o posledných rokoch života novinárky v hlavnej úlohe s Joan Allen. Ešte počas Guerinovej života sa plánovalo nakrúcanie televíznej hry o jej živote, v ktorej si želala mať fiktívne meno. Po jej smrti bol nakrútený tento film, hlavná postava v ňom sa volá Sinead.
Druhý film s názvom Kto chytá draka (v origináli Veronica Guerin) natočil v roku 2003 Joel Schumacher. Úlohu Veronici Guerinovej v ňom stvárnila Cate Blanchet.
Ocenenia
220px|náhľad|Veronica Guerinová, pamätník pri Dublinskom zámku V decembri 1995 udelila organizácia CPJ (Občania za verejnú spravodlivosť) Veronice Guerinovej posmrtne vysoké vyznamenanie - Cenu za medzinárodnú slobodu tlače (International Press Freedom Award). Podľa organizácie od roku 1991 do Guerinovej smrti bolo zavraždených asi 37 novinárov, ktorí pomáhali vo vyšetrovaní rôznych kriminálnych prípadov.
International Press Institute (Medzinárodný tlačový inštitút), ktorý sídli vo Viedni ju vymenoval v roku 2000 za hrdinku novinárskej slobody.
Záver
Napriek tomu, že tragická smrť novinárky Veronici Guerinovej spustila lavínu kriminálnych vyšetrovaní, prijaté policajné opatrenia neboli také úspešné, ako sa od nich očakávalo. Garda Síochána v boji s organizovaným zločinom výrazne nepokročila, aj kvôli nedostatočnému finančnému pokrytiu, ktoré by zahŕňalo okrem iného nákladnú ochranu svedkov. Obchod s drogami po smrti Veronici Guerinovej v Dubline stúpol a cena jednej dávky klesla na úroveň asi piatich dolárov. Dublin sa tak stal jedným z najlacnejších heroínových európskych miest.
Pri Dublinskom zámku je umiestnený pamätník Veronici Guerinovej, ktorá sa stala po svojej smrti symbolom odvahy.
Peržania
Peržania boli jeden z najvýznamnejších starovekých národov, ktorí ako poľnohospodárske etnikum patril k pôvodným obyvateľom Iránu, najmä jeho juhozápadnej časti zvanej Perzia. Dnes tvoria Peržania základ obyvateľstva Iránu.
Ivan Romančík
Ivan Romančík (* 9. apríl 1950, Martin) je slovenský herec. Je pedagógom na bratislavskom konzervatóriu. Syn herca Ela Romančíka.
Poludnica (mytológia)
Poludnica je podľa slovanskej mytológie bytosť chrániaca posvätnosť poludnia, keď slnko vystupuje na nebeský vrchol.
3745 Petaev
3745 Petaev je planétka s priemerom 19 km, ktorú objavil K. Reinmuth 23. septembra 1949.
Kirchheim
Kirchheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Spoluhláskové písmo
Niektorí autori spoluhláskové písmo považujú za poddruh slabičného písma.
Názov abdžad/abgad
Názov abdžad (podobne ako názov abugida) navrhol v roku 1990 Peter T. Daniels podľa arabského slova abdžad. To pochádza z názvov prvých štyroch písmen arabskej abecedy ﺍ (álíf), ﺏ (bá), ﺝ (džím) a ﺩ (dál) podľa historického poradia arabskej abecedy. V tej istej práci Daniels poznamenáva, že Alan Corré navrhuje názov abgad, aby sa tak vyjadrila semitská (a nie vyslovene spisovnoarabská) etymológia výrazu.
Rozdiel voči podobným písmam
Spoluhláskové písmo sa od pravého hláskového písma líši v tom, že má grafémy len pre spoluhlásky. Od slabičných písiem sa líši tým, že v slabičných písmach sú samohlásky zahrnuté v graféme a všetky odchýlky od tejto štandardnej vokalizácie sa musia vyznačiť samohláskovými značkami.
Výskyt
Všetky spoluhláskové písma patria medzi semitské písma a písma z nich odvodené. Spoluhláskové písmo je napr. arabské písmo (vrátane perzského písma a pod.), hebrejské písmo, aramejské písmo, fenické písmo, avestské písmo a tifinag.
Egyptské písmo bolo skôr logokonsonantické písmo. Ugaritské písmo bol rozšírený abdžad. Obidve písma teda patria pod spoluhláskové písmo iba pri aplikovaní širších definícií termínu spoluhláskové písmo.
Príklad použitia
Keby slovenčina používala spoluhláskové písmo, vyzeralo by to asi takto: Nd Ttr s blsk, hrm dv bj. (namiesto: Nad Tatrou sa blýska, hromy divo bijú.)
V hlavnom spoluhláskovom písme súčasnosti - v arabskom písme - sa normálne zapisujú len spoluhlásky a dlhé samohlásky (tie sa zapisujú pomocou istých znakov pre spoluhlásky), ale je možné zapisovať aj krátke (a dlhé) samohlásky, a to pomocou diakritických znamienok písaných nad a/alebo pod znaky spoluhlások. Samohlásky si teda čitateľ musí pri normálnom zapisovaní doslova domyslieť.
Takýto typ písma nie je možný v každom jazyku. V semitských jazykoch hrá rozhodujúcu úlohu tzv. spoluhláskový koreň (teda všetky spoluhlásky koreňa slova postavené vedľa seba) a samohlásky nie sú až také dôležité. V jazykoch ako gréčtina a slovenčina, v ktorých samohlásky rozlišujú význam slova, by používanie spoluhláskového písma, teda vynechávanie samohlások pri písaní, spôsobovalo väčšie problémy.
Druhy
Niekedy sa rozlišuje tzv. čisté (či pravé) spoluhláskové písmo a "iné" spoluhláskové písmo. Čisté spoluhláskové písmo je buď také spoluhláskové písmo, v ktorom sa vôbec neznačia samohlásky (čiže hore definície a/b) alebo z iného hľadiska také spoluhláskové písmo, v ktorom je nulový (alebo veľmi malý podiel) logogramov (čiže hore všetky definície okrem definície f).
Sprout rozlišuje:
Sprout a Rogers rozlišujú:
Aron (Mayenne)
Aron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Osek (okres Jičín)
Osek je obec v Česku v okrese Jičín v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 205 obyvateľov, z toho 106 mužov a 99 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,0 roka (muži 36,6 roka, ženy 41,5 roka).
3746 Heyuan
3746 Heyuan je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 8. októbra 1964.
Erkka Westerlund
Erkka Westerlund (* 30. máj 1957, Pernaja, Fínsko) je fínsky hokejový tréner a bývalý útočník.
V rokoch 2004 až 2007 viedol fínsku hokejovú reprezentáciu. Získal s ňou striebro na olympijských hrách 2006, striebro na Majstrovstvách sveta 2007 a bronz na Majstrovstvách sveta 2006.
Od ročníka 2019/2020 je manažérom klubu TPS Turku.
Saint-Sever-du-Moustier
Saint-Sever-du-Moustier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 228 obyvateľov (2009).
Václav IV.
'''Václav IV. Luxemburský''' (* 26. február 1361, Norimberg, Nemecko – † 16. august 1419, Nový Hrad pri Kunraticiach) bol brandenburský (v r. 1363 a 1373) a lužický markgróf (od r. 1363), luxemburský a sliezsky vojvoda (od r. 1363), gróf v Sulzbachu (od r. 1363), český kráľ (od r. 1378, korunovácia 15.6.1363, samostatne vládol od 30.11.1378), rímsky kráľ (zvolený 10.6.1376, korunovácia 6.7.1376 v Aachene, samostatne vládol od 30.11.1378 do 28.8.1400 kedy bol zosadený, ale titul rímskeho kráľa používal i naďalej), syn cisára a českého kráľa Karola IV. a jeho tretej manželky Anny Svídnickej.
Detstvo a mladosť
Jeho narodenie bolo veľmi očakávané, najmä keď situácia Karola IV. nevyznievala v otázke dediča rodu a nástupcu na tróne priaznivo. Práve v takej citlivej oblasti bol Karol ako predstaviteľ luxemburskej dynastie v značnej nevýhode voči Habsburgovcom či Wittelsbachovcom, ktorých mužské potomstvo dokonca prevyšovalo možnosti politického uplatnenia všetkých členov oboch rozvetvených dynastií. Karol bol vo veku tridsaťsedem rokov po smrti svojej druhej manželky Anny Falckej sám s jedenásťročnou dcérou Katarínou z prvého manželstva s Blankou z Valois.
Václav už od útleho detstva hral dôležitú úlohu v otcových politických zámeroch ako rozširovateľa rodových dŕžav. K tomuto cieľu smerovali i sobášne dohody – prvú uzavrel v júni 1361 s norimberským purkgrófom Fridrichom V. Hohenzollernským o sobáši Václava a Fridrichovej dcéry Alžbety, ktorý sa mal konať do desiatich rokov od uzavretia zmluvy a neskôr, po jej zrušení v roku 1365, uzavrel druhú dohodu s uhorským kráľom Ľudovítom I. Veľkým z Anjou, podľa ktorej sa budúcou Václavovou manželkou mala stať Ľudovítova neter Alžbeta. K naplneniu žiadnej z nich nedošlo.
Po takmer poldruha roku od Václavovho narodenia jeho matka zomrela. Prvá reakcia hlboko zasiahnutého Karola bola snaha zabezpečiť svojmu synovi český trón. V tejto súvislosti sa obrátil na české mestá, aby Václavovi vzdávali hold ako budúcemu panovníkovi. Korunovácia dvojročného Václava za českého kráľa sa konala v Svätovítskej katedrále v Prahe 15. 6. 1363.
Otec sa v snahe o zabezpečenie synovho vzdelania obrátil na významných učencov. Po odmietnutí pozvania humanistom Francescom Petrarcom boli najbližšími Václavovými vychovávateľmi arcibiskup Arnošt z Pardubíc a po Arnoštovej smrti jeho nástupca Jan Očko z Vlašimi. Istotu do Václavovho ďalšieho života mala priniesť i politicky motivovaná sobášna zmluva uzavretá 13. 6. 1370 s bavorským vojvodom Albrechtom I. o zväzku s jeho dcérou Johannou (sobáš sa konal 29. 9. 1370 v Norimbergu).
V rámci Václavovej prípravy ako otcovho nástupcu sa od najútlejšieho detstva pravidelne zúčastňoval politických rokovaní. Prvý raz mal možnosť byť svedkom územného rozšírenia krajín Českej koruny pri ovládnutí Brandenburska v r. 1373. Už v nasledujúcom roku získal Karol IV. na svoju stranu hlavného kurfirsta, trevírskeho arcibiskupa Kuna z Falkenštejna, v otázke podpory Václava na titul rímskeho kráľa. Podobné ubezpečenia získal Karol IV. za prísľub rôznych privilégií a ústupkov aj od ostatných kurfirstov. 6. 7. 1376 sa v katedrále v Aachene konala Václavova korunovácia. Titul rímskeho kráľa potvrdil i pápež Urban VI. bulou vydanou v júli 1378.
Dva roky pred svojou smrťou (21. 12. 1376) vydal Karol IV. politický závet, ktorým vymedzil dedičské nároky Václava a jeho dvoch nevlastných bratov, Žigmunda a Jána, pričom Václavovi pripadlo České kráľovstvo a česká koruna s kurfirstským hlasom, Sliezsko, Budišínsko, Svídnicko a všetky léna Českého kráľovstva.
Na začiatku samostatnej vlády
29.11.1378 Karol IV. zomrel. Mladý, sedemnásťročný panovník zrazu stál v ríši i vo svojom kráľovstve úplne osamotený, najmä však bez všadeprítomnej otcovej autority. Mal síce teoretické znalosti z politickej oblasti, chýbali mu však praktické skúsenosti. Nebol zvyknutý samostatne myslieť a pracovať, chýbala mu vlastná iniciatíva a politický talent potrebné k zastávaniu najvyšších funkcií v krajine i v ríši. Tým viac, že medzinárodné pomery druhej polovice 14. storočia neboli ani v najmenšom priaznivé. V západnej Európe prebiehala tzv. storočná vojna, Taliansko bolo v anarchii spôsobenej rozkolom pápežstva (pápež Urban VI. v Ríme a Klement VII. v Avignone). Do toho všetkého politickú a ideologickú krízu v Európe využívala na juhovýchode Osmanská ríša k vystupňovávaniu svojich expanzívnych snáh.
Ani situácia vnútri krajiny sa nevyvíjala uspokojivo. Mocenské a finančné požiadavky kurfirstov, sľúbené Karolom za podporu Václavovej voľby rímskym kráľom neboli uspokojené čo viedlo k strate ich podpory a tým k stenčeniu oporných bodov Václava IV. v ríši. Situáciu mu komplikovali i rozpory v samotnej dynastii – problematické vzťahy s nevlastnými bratmi a ich matkou Alžbetou Pomoranskou a spory s moravskou vetvou Luxemburgovcov – bratrancami Joštom, Prokopom a Jánom Soběslavom. Tieto aspekty znásobené Václavovou rozporuplnou osobnosťou boli východiskovou základňou jeho existencie ako samostatného vládcu.
left|thumb|Votívna tabuľa [[Jan Očko z Vlašimi|Jana Očka z Vlašimi s portrétmi kľačiaceho Václava IV. (vpravo) a jeho otca Karola IV. pred Pannou Máriou. Stojace postavy sú patróni Čiech sv. Žigmund (za Karolom IV.) a sv. Václav (za Václavom IV.).]] Jeho prvou starosťou bolo získanie si podpory na medzinárodnej scéne najmä zo strany Svätej stolice. Cirkvou otriasal nastupujúci cirkevný rozkol.
8.4.1378 bol po smrti Gregora XI. v konkláve zvolený za pápeža kardinál Bartholomeo Prignano, arcibiskup v Bari, ktorý prijal meno Urban VI. O päť mesiacov (20. septembra) však odbojní kardináli, nespokojní s pápežovým správaním, na popud francúzskeho kráľa Karola V. zvolili vo Fondi druhým pápežom kardinála Roberta zo Ženevy ako Klementa VII. Pápežská schizma bola dokonaná a cirkevná kríza sa rýchlo preniesla do celej spoločnosti, v ktorej vytvorila dva proti sebe stojace tábory, rímsky a francúzsky. Od rímskeho kráľa sa očakávalo, na ktorú stranu sa prikloní. Na ríšskom sneme konanom vo februári a marci 1379 vo Frankfurte nad Mohanom sa pod vplyvom svojho kancelára Jána z Jenštejna Václav postavil za rímskeho Urbana VI., čím však stratil podporu Francúzska, reprezentovaného protipápežom Klementom VII. K podpore rímskeho pontifika vyzval i ríšske stavy.
Celé nasledujúce obdobie Václavovej samostatnej vlády bolo vyplnené zápasmi o svoje postavenie v ríši, skonsolidovanie vnútorných pomerov (vyhlásenie tzv. zemského mieru) a zabezpečenie Českého kráľovstva navonok.
Pod Dudášom
Pod Dudášom je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Poľana.
Václav IV.
Na začiatku samostatnej vlády
Problematickou sa v tejto etape javila jeho prípadná cisárska korunovácia. Napriek naliehaniam pápeža Urbana VI. s vykonaním cisárskej jazdy sa Václav tohto aktu vzdal, uvedomiac si, že v napätej vnútornej situácii (okliešťovanie jeho moci zo strany ríšskych kurfirstov) by to mohlo spôsobiť predčasnú stratu rímskeho trónu.
Pod Dudášom
Nachádza sa v katastrálnom území obce Hriňová, Očová v okrese Zvolen, okrese Detva v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1980 na rozlohe 6,2400 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''CHÚ je zriadené na ochranu fragmentu pôvodných lesov geomorfologického celku Poľana na vedecko-výskumné a náučné ciele. Nachádza sa v závere Hrochotskej doliny na S svahu Poľany v priestore "Pod Dudášom".''
Václav IV.
Na začiatku samostatnej vlády
V roku 1383 prišlo vo Václavovej politickej orientácii k zásadnému obratu. Odvrátil sa od podpory Urbana VI. Za hlavné dôvody možno považovať najmä zasahovanie do vnútorných záležitostí českého štátu zo strany pápežskej kúrie, čo u Václava v konečnom dôsledku vyvolalo rastúci odpor k pápežovi oddanému arcibiskupovi Jánovi z Jenštejna. Druhým dôvodom bola nutnosť urovnať svoje vzťahy k Francúzsku v záujme neohrozenia svojich zahraničnopolitických záujmov. V súlade s politickou koncepciou svojho otca opäť obnovil spojenecké styky s Francúzskom, čo pre Václava prinieslo oddialenie nebezpečenstva konfrontácie českého a rímskeho kráľa s mimoríšskymi silami. Súčasne ale tento krok definitívne zmaril možnosť usilovať sa o cisársku korunu.
Ostealgia
Ostealgia je bolesť kosti.
Václav IV.
Vo víre mocenskopolitických zápasov
V roku 1386 sa začali objavovať požiadavky ríšskych miest, aby Václav IV., pokiaľ nemôže vykonávať svoje povinnosti voči ríši ako rímsky kráľ, odstúpil, a svoje miesto prenechal inému ríšskemu kurfirstovi. Tieto snahy vyplývali z Václavovho dlhodobého nezáujmu o riešenie vnútorných problémov v ríši.
thumb|Dielňa [[Peter Parler|Petra Parlera, socha Václava IV. na Staromestskej mostnej veži v Prahe, 13761380]] Rok 1388 priniesol zmenu vo Václavovom osobnom živote. Na jeseň toho roku mali sa konať diplomatické rokovania medzi kráľom a bavorským vojvodom Fridrichom. Ten prišiel na Václavovo pozvanie do Prahy i so svojím dvorom. Na Fridrichovom dvore vyrastala jeho neter Žofia, ktorú vzal so sebou do Prahy. Zjav mladej wittelsbašskej princeznej zaujal Václava natoľko, že po pomerne rýchlych svadobných rokovaniach sa 2. mája 1389 so Žofiou oženil.
Václav sa na sklonku osemdesiatych rokov dostával čoraz viac problematickejšieho postavenia. Známym sa stal jeho narastajúci konflikt s arcibiskupom Jánom z Jenštejna, prameniaci z rozdielnych postojov kráľa a arcibiskupa v otázke cirkevnej schizmy, ktorý zavŕšilo Jenštejnovo odvolanie z funkcie kráľovho kancelára v roku 1384 a Václavova požiadavka na Svätú stolicu aby bol Jenštejn zbavený správy arcibiskupstva. Spor sa však tým však neskončil, ba práve naopak. Prerástol do Václavovej otvorenej nenávisti voči ambicióznemu arcibiskupovi. Jenštejnova prehnaná iniciatíva v otázke obsadenia miesta opáta kladrubského kláštora stála život arcibiskupovho úradníka, generálneho vikára Jána z Pomuku 20. 3. 1393.
Nespokojnosť s jeho spôsobom vlády sa preniesla i do jeho vlastnej dynastie a dosiahla takých rozmerov, že nadobudla povahu organizovaného skrytého odporu. Deväťdesiate roky priniesli nástup všetkých príznakov spoločenskej krízy, ktorým Václav svojou nekoncepčnosťou a nedôslednosťou nebol schopný čeliť. Množiace sa konflikty najmä s vyššou šľachtou, ktorá sa sformovala do tzv. panskej jednoty a chcela získať rozhodujúci podiel na riadení českého štátu, vyvrcholili v roku 1394, keď bol 8.5.1394 panskou jednotou v Kráľovom Dvore zajatý a uväznený na Pražskom hrade. Prepustený bol až po zásahu brata Jána.
Pod vplyvom predchádzajúcich udalostí bol kráľ nútený rokovať s predstaviteľmi panskej jednoty. Stalo sa tak 30.5.1395 na hrade Žebrák, kde boli kráľovi predložené podmienky panstva požadujúce urovnanie vnútorných politických, správnych a hospodárskych pomerov v krajine. Václav IV. potvrdil bez výhrad všetky články podmienok.
Strata rímskej koruny
V roku 1400 ríšske mestá, reprezentované zborom kurfirstov prešli od snáh požadujúcich zosadenie Václava IV. z rímskeho trónu k činom. Práve v nemeckých oblastiach ríše dostala myšlienka odstránenia Václava IV. reálnu podobu. Najaktívnejšie si pri presadzovaní postupu voči kráľovi počínali štyria porýnski kurfirsti a mohučský arcibiskup Ján II. Nassauský. Ten v mene kurfirstov vydal v auguste 1400 listinu, ktorou zosadil kráľa Václava IV. ako „neužitočného, lenivého a celkom neprispôsobivého pre rímsku ríšu“, zbavil všetkých obyvateľov ríše prísahy poslušnosti a odvádzania poplatkov. Je jasné, že Václav IV. svojím pasivizmom, nezáujmom a ľahostajnosťou vo veciach bytostne sa dotýkajúcich ríše, kurfirstom vnútil odvahu odvrhnúť ho takým potupným a hanlivým spôsobom. Okrem týchto dôvodov, vyplývajúcich i z povahy Václavovej osobnosti, boli dôležitou príčinou jeho zosadenia ekonomické dôvody, vyplývajúce zo samej podstaty Rímskonemeckej ríše. Panovník sa okrem podpory ríšskych kurfirstov musel spoliehať i na finančnú podporu veľkých ríšskych miest, ktoré mal chrániť, zabezpečovať a rozvíjať. Pričinením kráľovej neschopnosti prichádzali mestá o svoje zisky a logickým vyústením bola likvidácia Václava IV. ako nedôveryhodného partnera hospodárskych a finančných centier. Za dôležitú príčinu Václavovho politického pádu treba považovať i jeho negatívny postoj k cirkvi ako ideologickej opore panovníckej moci.
Za rozhodným krokom ríšskych kurfirstov nasledovalo ďalšie, pre Václava, vážne rozhodnutie. 21. 8. 1400 v meste Rhens na Rýne zvolili za rímskeho kráľa rýnskeho falcgrófa Ruprechta III. Falckého. Stalo sa tak však v rozpore zo Zlatou bulou Karola IV. (voľby sa nezúčastnili Luxemburgovci ako držitelia dvoch kurfirstských hlasov).
Problematická situácia Václava IV. v ríši znamenala i oslabenie jeho moci vnútri českého kráľovstva. Iba formálnu Václavovu vládu v krajine chcel využiť jeho brat, uhorský kráľ Žigmund k prevzatiu moci v krajine. Využil tak situáciu kedy sa české stavy i cirkev stmelili k jednému cieľu – nastoliť v krajine vládu silnej ruky a odstrániť nemohúceho a slabého kráľa. Preto dal Žigmund v marci 1402 svojho brata zatknúť a uväzniť na Pražskom hrade. Na Václavovu obranu sa postavil moravský markgróf Prokop Luxemburský, Žigmundov i Václavov bratranec. Aby sa Žigmund zbavil protivníka dal i Prokopa zajať a spolu s Václavom previesť a internovať vo Viedni. Uväznenie síce neschopného, ale právoplatného českého kráľa však vyvolalo v krajine vlnu odporu, ktorá skomplikovala Žigmundovu pozíciu nielen v Čechách ale i v Uhorsku. Z väzenia sa napokon Václavovi IV. v novembri 1403 podarilo utiecť.
Na sklonku života
Václav IV. uznal potrebu reforiem, no súčasne si uvedomoval, že hlavnou prekážkou ich realizácie je pápežská schizma, polarizujúca spoločnosť. Podporil zvolanie cirkevného koncilu do Pisy, ktorý ako jediný mohol rozkol odstrániť. Okrem toho si od konania koncilu sľuboval opätovné uznanie svojho rímskeho kráľovstva.