cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osýpky
náhľad|Vyrážky osýpok na dievčatku Osýpky ( Morbilli) je vírusové infekčné ochorenie sprevádzané charakteristickými vyrážkami. Pôvodcom tohto ochorenia je vírus osýpok, jeho prirodzeným hostiteľom je výhradne človek. Nákaza sa šíri vzdušnou cestou - kvapôčkami.
Priebeh
Zhruba po 10 dňoch inkubácie sa ochorenie začína katarálnym štádiom, ktoré trvá 4 dni. Po ňom nasleduje exantémové štádium s typickými kožnými vyrážkami. Osýpky sú veľmi nákazlivou vírusovou chorobou, prenášanou vzdušnou cestou z iných pacientov. Ich nákazlivosť vrcholí v katarálnom štádiu; v exantémovom štádiu klesá a po niekoľkých dňoch prestáva. Katarálne štádium sa prejavuje zápalom nosovej sliznice a očných spojoviek, vysokou horúčkou a kašľom. Typickým nálezom sú červené škvrny na mäkkom i tvrdom podnebí a drobné belavé škvrny na ústnej sliznici. Osýpkové vyrážky sa po 3 – 4 dňoch začínajú zjavovať za ušami a na krku, odkiaľ sa šíria na tvár, hrudník a končatiny. Exantém nadobúda sýtočervenú farbu, na trupe a tvári môže splývať do väčších plôch a po 3 – 4 dňoch sa začne postupne strácať. Niekedy majú osýpky miernejší priebeh, inokedy zasa ťažší. K zvyčajným príznakom sa pridruží vysoká horúčka a blúznenie, prípadne i krvácanie slizníc a zápal pľúc alebo mozgu.
Liečba
V rámci bývalého ČSSR sa proti osýpkam začalo očkovať samostatne v roku 1969, od roku 1987 sa používala kombinovaná vakcína proti osýpkam a príušniciam. Od roku 1992 sa na Slovensku povinne očkuje trojzložkovou vakcínou MMR.
Chelle-Debat
Chelle-Debat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krasinského ulica
Krasinského ulica je ulica:
Christian de Portzamparc
Christian de Portzamparc, celým menom Christian Urvoy de Portzamparc (* 9. máj 1944, Casablanca, Maroko) je francúzsky architekt a urbanista.
Je držiteľom mnohých ocenení. V roku 1994 sa stal prvým francúzskym architektom oceneným najprestížnejšou Pritzkerovou cenou udeľovanou za architektúru, ktorá je v tomto odbore ekvivalentom Nobelovej ceny. Toto vyznamenanie ho zaradilo medzi renomovaných svetových architektov. Tento, v čase ocenenia, relatívne mladý francúzsky architekt, vysoko rešpektovaný odborníkmi z celého sveta tvrdí, že bol „návrhárom, ktorý maľoval predtým, ako sa rozhodol byť architektom.”
Mladosť
Narodil sa v hlavnom meste Maroka v rodine francúzskych rodičov bretónskeho pôvodu. Len pár mesiacov po jeho narodení sa rodina presťahovala do Marseille.
Štúdium
V roku 1966 strávil rok štúdiom teórie architektúry a histórie na Columbia University v New Yorku, USA. Býval v Greenwich Village a užíval si život umelca. „Čítal som, písal a stretával ľudí. Bol som fascinovaný New Yorkom,” tvrdí.
Po ukončení štúdia, v roku 1969, nezačal pracovať ako architekt. Stal sa členom skupiny sociológov a psychosociológov. Predmetom ich štúdia bol život ľudí v rezidenčných štvrtiach. Počas tohoto obdobia našiel cestu k pochopeniu architektúry a sociálnej zodpovednosti. „Uvedomil som si, že architektúra nemusí byť schopná vytvoriť dokonalú skutočnosť, ale ja ako architekt, sa o to môžem pokúsiť.”
Práca architekta
V roku 1970 si v Paríži založil vlastnú architektonickú firmu. Jeho ateliér zamestnáva od 15 do 30 ľudí. Je situovaný v päťpodlažnej budove so svetlíkom, ktorá v minulosti slúžila ako umelecké štúdio. „Je to stará budova, ale v porovnaní s väčšinou budov v meste je moderná, z 30. rokov, svetlá a biela, v štýle esprit nouveau, ktorý bol inšpirovaný Le Corbusierom.” Jeho vlastná kancelária má približné rozmery 16x14 stôp. Nachádza sa tu pracovný stôl, voľné plochy zaberá množstvo kníh, skicárov, modelov a všetko, čo sa nahromadilo rokmi práce. „Väčšinu mojich prác robím tak, že sa pohybujem po celom ateliéri, nielen v mojom malom priestore.”
Rodina
Rodinné korene sú v Bretónsku, kde žili jeho rodičia. Otec bol vodným inžinierom. Má dvoch bratov, bankára a psychoanalytika a tri sestry, z ktorých jedna je urbanistická sociologička.
Od roku 1982 je ženatý s Elizabeth Jardim Neves, majú dvoch synov, Serge a Philipe. Elizabeth prišla z brazílskeho Rio de Janeira,keď mala 18 rokov. Stretli sa v roku 1981 na urbanistickom workshope a diskusiách o dizajne a architektúre. Elizabeth je nábytková dizajnérka. Vlastní galériu v Paríži, ktorá je známa množstvom novátorských výstav nábytku, dizajnu a architektúry. Nábytok z jej dizajnérskej dielne je možné vidieť v National Assembly a v zbierkach múzea Arts Decoratifs v Paríži.
V súčasnosti žije s manželkou v Paríži.
Tvorba
Prvým významným zrealizovaným projektom bola vodná veža v Marne-la-Vallée neďaleko Paríža (1971 - 1974). Nasledovala verejná výstavba Les Hautes Formes v Paríži (1975-79). Tu rozvíjal lyrické, rozcítené tvary, ktoré boli prirovnávané k priam hudobnému priblíženiu sa k moderne.
V priebehu ďalších piatich rokov prešlo Francúzsko dôležitými spoločenskými zmenami, ktoré boli podnietené študentskými štrajkmi. Výsledkom týchto zmien bolo, že väčšina architektov jeho generácie smerovala k radikálnejšej ľavicovej filozofii. Medzi nimi sa našli takí, ktorí verili, že architektúra nemôže napomáhať sociálnej revolúcii z dôvodu, že je buržoáznym umením. Portzamparcova filozofia je realistickým zlúčením pragmatizmu a politiky. Portzamparc hovorí: „Architekt sa podieľa na pozitívno budovaní sveta. Keď vám bola daná úloha, ktorú máte realizovať, stávate sa súčasťou spoločnosti. Musíte si uvedomiť zodpovednosť za konštrukčný aspekt, zašpiniť si ruky v procese tvorby sveta a ovplyvňovaní kvantity poriadku či zmätku.”
Napriek skoro barokovému vzhľadu jeho kompozícii, je Portzamparcova tvorba jasným príkladom postmodernistických tendencií.
Väčšina stavieb sa nachádza vo Francúzsku. Jednou z najznámejších je Cité de la Musique. Súbor budov bol situovaný na parížske predmestie a postavený v dvoch fázach. Prvá časť, sídlo Conservatoire de musique, danse et art dramatique en France bolo dokončené v roku 1990. Druhá časť sálových priestorov pre verejnosť bola daná do prevádzky začiatkom roku 1995. Cité de la Musique, známe v celej Európe, bolo jedným z veľkolepých projektov, ktorý bol publikovaný v architektonickej tlači po celom svete. Španielsky časopis DiseñoInterior píše: „ Stavba lyrických kvalít, plan belostí a neprehľadnuteľností, je protikladom transparentných a iných technologických prístupov, tak typických pre nový francúzsky akademizmus.” Táto stavba priniesla Portzamparcovi Pritzkerovu cenu v roku 1994.
Ďalším z projektov bolo Conservatoire Erik Satie. Tento projekt sa začal realizovať v roku 1981, keď Portzamparc vyhral súťaž na jeho realizáciu. Bol zaradený do skupiny postmodernistických stavieb. Architekt osobne ho nekategorizoval, a upozornil na jeho ďalšie kvality, ktoré sú dôkazom množstva vlastného štýlu.
Nasledovali projekty ako rozšírenie Bourdelleovho múzea v Paríži (1988-1992), bytová výstavba Nexus World vo Fukuoka (1989-1992), sídlo Paul Riquet v Nanterre (1990), obytný komplex ZAC Bercy v Paríži (1991-1994),veža Crédit Lyonnais, postavená nad železničnou stanicou v Lille v tvare čižmy (1992-1995), sídlo Parc Nord v Nanterre (1994), obnova a prístavba k Palais des Congres Porte Maillot v Paríži (1996-1999), veža LVHM v New Yorku (1996-1999), veža pre japonskú spoločnosť Bandai zaoberajúcu sa produkciou hračiek v Tokiu (1999), nová koncertná sieň v Luxemburgu (1996-2003), budova súdu v Grasse (2000), administratívna budova a televízne štúdio Boulogne-Billancourt v Bologni (2000), francúzske veľvyslanectvo v Berlíne (2002), Tour Granite pre Société générale v parížskom La Défense (2002-2007), Cidada de Musica v Rio de Janeire (2002-2007), sídlo du Monde v Paríži (2004), knižnica, médiatéka a planetárium Les Champs-Libres v Rennes (2006), múzeum Hergé v Louvain-la-Neuve (2007-2009).
NGC 4420
NGC 4420 / UGC 7549 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 24. januára 1784 / 23. februára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Černý důl (prírodná pamiatka, okres Opava)
Černý důl je prírodná pamiatka ev. č. 1140, ktorá sa nachádza východne od obce Svatoňovice v okrese Opava. Lokalitu spravuje AOPK Ostrava.
Ligue 1 2010/2011
Ligue 1 2010/2011 bol 73. ročník francúzskej Ligue 1 od roku 1932. Sezóna začala 7. augusta 2010 a skončila 29. mája 2011. Obhajcom trofeje bol Olympique de Marseille ale nakoniec sezóny nestačili na nových víťazov z Lille OSC. Bol to ich tretí francúzsky ligový titul a prvý po 57 rokoch. Z Ligue 1 zostúpili AS Monaco FC, RC Lens a AC Arles-Avignon. Z druhej najvyššej ligy postúpili Evian Thonon Gaillard F.C., AC Ajaccio a Dijon FCO. Najlepším strelcom sa stal Moussa Sow s Lille OSC s 25 gólmi.
Výsledky
Poznámka: Domáci tím je napísaný v riadku
Malý Kaukaz
Je dlhý 600 km, široký 200 km, najvyšší vrch Giamyš ( v masíve Murov-dag). Žijú tu Adžarci, Arméni, Nachičevania, Gruzínci, Azerbajdžanci, Karabasi a. i.
Arecibo Observatory
náhľad|Pohľad na rádioteleskop v Arecibo náhľad|Pohľad na rádioteleskop z výšky 1 300 m
Arecibo Observatory alebo Observatórium Arecibo bolo rádioastronomické observatórium na ostrove Portoriko (-66°45,2'; +18°20,6'; 496 m). Nachádzalo sa asi 20 km na juhozápad od portorického mesta Arecibo. Bolo prevádzkované Cornellovou univerzitou v Ithake (USA) spoločne s nadáciou National Science Foundation.
Observatórium bolo známe najmä svojím parabolickým rádioteleskopom, ktorý bol od svojho vybudovania až do roku 2016 najväčším jednoaparátovým rádioteleskopom na svete. Priemer jeho paraboly bol 305 m. Preslávil sa napríklad ako prostriedok na objavenie prvého dvojhviezdneho pulzaru PSR 1913+16 (1974). Slúžil tiež ako zdroj dát projektu SETI@home. Bol umiestený v kráterovitom údolí pohoria Montanas Guarionex a bol nepohyblivý. Orientácia antény za zdrojom sa dala meniť až o 20° smerovaním dipólu v ohnisku rádioteleskopu vzdialenom 210 m od centra hliníkového zrkadla. V ohnisku bolo 12 dipólov na výskum na rozličných vlnových dĺžkach. Prvé pozorovania sa uskutočnili roku 1963 na metrových vlnách so zameraním najmä na ionosferický výskum a rádiolokáciu Mesiaca. Odvtedy bol povrch zrkadla zdokonalený a umožňoval pracovať aj v oblasti centimetrových vĺn pri rozlišovacej schopnosti niekoľkých oblúkových sekúnd. Najvýznamnejšie výsledky observatórium dosiahlo pri rádiolokácii Venuše, výskume rádiového žiarenia Jupitera, medzihviezdneho prostredia a zákrytoch rádiových zdrojov. Vo vzdialenosti 10 km od prístroja bol 30,5 m pohyblivý rádioteleskop, ktorý sa využíval v spojitosti s veľkým teleskopom ako súčasť rádiointerferometra.
Po zemetrasení a narušení upevňovacích lán v novembri 2020 sa 1. decembra 2020 visiaca platforma zrútila na tanier. Pristúpilo sa ku kontrolovanej demontáži prístroja.
NGC 4421
NGC 4421 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. marca 1784.
Kraslice (okres Sokolov)
Kraslice sú mesto v Česku v okrese Sokolov v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 6 905 obyvateľov, z toho 3 429 mužov a 3 476 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,4 roka (muži 40,1 roka, ženy 42,7 roka).
Jozef Karol Viktorin
Jozef Karol Viktorin (v matrike Wiktorinn, * 12. marec 1822, Zavar † 20. júl 1874, Budapešť  ) bol slovenský kňaz, národný buditeľ, vydavateľ slovenskej literatúry, organizátor kultúrneho života a publicista.
Životopis
Pochádzal z rodiny moravského roľníka a grófskeho záhradníka Antona Viktorina a Alžbety, rodenej Ernstovej.
Študoval teológiu v trnavskom biskupskom seminári, v roku 1847 bol vysvätený za kňaza. Pôsobil ako kaplán v Senici a v Trstíne. Zúčastnil sa na slovenskom povstaní v roku 1848, za čo bol od mája do decembra väznený v Bratislave. Po prepustení z väzenia pôsobil v Skalici, v Starom Budíne, od roku 1866 bol farárom vo Vyšehrade. Spolupracoval so Slovenskými národnými novinami Štúrovcov, s Jánom Palárikom začal v roku 1858 vydávať almanach Concordia, ktorý svojím názvom "Svornosť" poukazoval na poslanie slúžiť jednote národa, upevňovať spisovnú slovenčinu a odstraňovať konfesionalizmus ako prekážku v zjednotení národných a kultúrnych síl. Spolu s Palárikom okolo seba sústredili slovenských vzdelancov, v roku 1850 vytvorili finančnú zbierku na podporu založenia Matice slovenskej.
Venoval sa vydavateľskej činnosti, vydával práce Andreja Sládkoviča, Jána Hollého, Jonáša Záborského), venoval sa aj prekladu (napr. spis Tomáša Kempenského O nasledovaní Krista z roku 1867), korešpondencii s literátmi Jánom Palárikom a Jonášom Záborským, s českými, ruskými, maďarskými a nemeckými učencami. Od roku 1863 bol čestným členom Charkovskej univerzity. bol nositeľom viacerých vyznamenaní za národné zásluhy, napríklad ruský Rad sv. Anny II. stupňa.
Krásna ulica
Krásna ulica je ulica:
Gymnázium Janka Francisciho - Rimavského
Gymnázium Janka Francisciho - Rimavského je štvorročné gymnázium v Levoči so všeobecnými triedami a osemročné gymnázium pre absolventov piateho ročníka zamerané na cudzie jazyky. Škola je situovaná v historickom centre mesta.
História
Prvá stredná škola v Levoči bola založená už v 15. storočí. V roku 1513 ako predchodkyňa bola šľachtou založená latinská stredná škola. S pomocou Johanna Henckela získal v roku 1520 miesto rektora na nej profesor krakovskej univerzity Leonard Cox, anglický humanista, vzdelanec a vychovávateľ u anglického kráľa Henricha VIII. Rektor Ján Mylius roku 1589 zostavil študijný poriadok levočskej strednej školy, ktorý je jedným z najlepších v tejto dobe. Pôvodná stredná škola bola katolícka, v roku 1544 vzniklo evanjelické gymnázium. Od roku 1658 do roku 1664 bol jeho rektorom Gašpar Hain, známy autor levočskej kroniky. V roku 1696 je evanjelické gymnázium zmenené na evanjelické lýceum. V roku 1672 Leopold I. založil v Levoči katolícke gymnázium. Za finančnej podpory Juraja Szecenyiho bol v Levoči v roku 1684 založený konvikt. V rokoch 1746 - 1747 na levočskom gymnáziu pôsobil významný profesor Maximilián Hell. Vo hvezdárstve dosiahol tak významných úspechov, že ho Mária Terézia pozvala do Viedne a v roku 1768 poverila pozorovaním a vypočítaním vzdialenosti medzi Slnkom a Zemou. V roku 1861 bolo levočské gymnázium pomaďarčené, ale vyučovala sa na ňom i slovenčina a nemčina, po roku 1867 už iba po maďarsky a škola bola premenená na osemtriedne klasické gymnázium - Kráľovské katolícke vyššie gymnázium. V roku 1903 nový riaditeľ gymnázia Elek Kalmár začal presadzovať stavbu novej účelovej budovy. Projekt vypracoval architekt Alfréd Hajós a vonkajšia stavba bola hotová v novembri 1912. V starej budove sa vyučovalo až do júna 1913, nový školský rok 1913/1914 sa začal už v novej budove (terajšia budova gymnázia). Veľkoryso riešená stavba bola postavená v secesnom slohu.
V roku 1919 prešlo gymnázium do československej správy. Klasické gymnázium bolo premenené na reálne a nieslo názov Československé štátne reálne gymnázium Dr. Vavra Šrobára, v školskom roku 1937/1938 bolo premenované na Štátne reálne slovenské gymnázium v Levoči.
Bývalé 8 ročné gymnázium sa v rokoch 1948/1949 reorganizovalo na štvortriedne. V roku 1949 boli do gymnázia včlenené bývalé učiteľské akadémie v Levoči a Spišskom Podhradí. Školským rokom 1953/1954 vznikla Jedenásťročná stredná škola a od školského roku 1961/1962 Stredná všeobecnovzdelávacia škola. Dňa 8. januára 1968, v prvý vyučovací deň po zimných prázdninách, došlo k veľkému požiaru budovy školy.
Od 1. septembra 1969 je zriadené Gymnázium v Levoči a od roku 1988 nesie názov Gymnázium J. Francisciho-Rimavského v Levoči.
Budova gymnázia
Budova školy je historická z roku 1913. Veľkoryso riešená stavba, bola postavená v secesno-neoklasicistickom slohu a je zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu SR. Vzhľadom na vek budovy bola a stále ešte aj je jej rekonštrukcia nevyhnutná. Nedávno prebehla výmena strechy a okien v celej budove, bola zabezpečená aj výmena kanalizácie. Dokončená bola aj obnova fasády budovy a postupne sa bude pokračovať v obnove interiérov. V budove sú, okrem 16 klasických tried, odborné učebne chémie, fyziky, biológie, dve učebne cudzích jazykov a dve učebne informatiky.
Štúdium
Škola zabezpečuje vyššie sekundárne vzdelanie - úplné (maturitné) stredné všeobecné vzdelanie, ktoré študent získa úspešným absolvovaním posledného ročníka štvorročného alebo osemročného. Štúdium sa ukončuje predpísanou štandardnou maturitnou skúškou. Dokladom o získanom maturitnom vzdelaní je vysvedčenie o maturitnej skúške.
V nižších ročníkoch osemročného gymnázia sa vzdelávanie riadi Štátnym vzdelávacím programom pre nižšie sekundárne vzdelávanie ISCED 2, vo vyšších ročníkoch Štátnym vzdelávacím programom pre vyššie sekundárne vzdelávanie ISCED 3A.
Absolventi vyššieho sekundárneho vzdelávania ISCED 3A – gymnázia sú spôsobilí pokračovať v následnom vzdelávaní na terciárnej úrovni ISCED 5 (vysoká škola), prípadne v rôznych formách nadstavbového alebo pomaturitného štúdia na úrovni ISCED 4 – postsekundárneho neterciárneho vzdelávania alebo vstúpiť získanou kvalifikáciou na trh práce.
2381 Landi
2381 Landi je planétka s priemerom 13 km, ktorú objavil Felix Aguilar Observatory 3. januára 1976.
224 Oceana
224 Oceana je planétka v hlavnom páse planétok.
EasyJet
thumb|EasyJet A319, Airport Amsterdam Schiphol. thumb|Hangár 89 na [[London Luton|letisku Londýn-Luton, sídlo spoločnosti easyJet]] thumb|Európske a severoafrické destinácie, hlavné letiská sú uvedené v šedej farbe
EasyJet plc, vystupuje pod značkou easyJet, je britský nízkonákladový letecký dopravca, ktorý má svoju hlavnú základňu na letisku Londýn Luton. Bol založený 18. októbra 1995 britským podnikateľom Steliosom Haji-Ioannouom a po svojom raketovom raste sa stal najvýznamnejším konkurentom pre aktuálne najväčšiu nízkonákladovú leteckú spoločnosť Ryanair.
Tento dopravca lieta na trasách medzi letiskami hlavne v Európe, ale aj v Turecku a severnej Afrike, celkovo v 27 krajinách. EasyJet za rok 2009 prepravil bezmála 46 miliónov pasažierov.
Destinácie
EasyJet lieta do 118 destinácií. Jeho hlavná základňa je na letisku Londýn-Luton, ale jeho najväčšia základňa je na letisku Londýn Gatwick, kde ponúka 78 destinácií. EasyJet má aj základne v celej Európe: Bazilej, Belfast, Berlín-Schönefeld, Bristol, Doncaster Sheffield, Edinburgh, Ženeva, Glasgow, Liverpool, Londýn-Stansted, Lyon, Madrid, Manchester, Miláno-Malpensa, Newcastle, Paríž-Charles de Gaulle, Paríž-Orly a Rím-Fiumicino.
Dňa 17. decembra 2007, EasyJet oznámil, že by významne rozšíril svoje pôsobenie v severozápadnom Anglicku, o otvorení základne na letisku v Manchestri. EasyJet začal lety z Milána-Malpensa do Olbia dňa 21. októbra 2007, a tiež na Sardíniu do hlavného mesta Cagliari dňa 29. októbra 2007.
Základňa v Dortmunde bola uzatvorená dňa 26. októbra 2008 z dôvodu neefektívnosti a zlou úrovňou príjmov. Aktivity na letisko Rím-Fiumicino majú byť rozšírené v novembri 2009 s otvorením ďalšej európskej základne.
V decembri 2009 Easyjet preruší lety na letisko East Midlands. Po vyhlásení generálneho riaditeľa spoločnosti Andyho Harrisona, ktorý povedal, že: "Letecká spoločnosť nemôže vidieť rast na letisku v dlhodobej budúcnosti, a preto sa bude zameriavať na vyššiu prioritu v trhoch."
Flotila
Flotilu spoločnosti easyJet tvoria nasledujúce lietadlá (stav z mája 2010):
Priemerný vek flotily je 3,4 rokov.
2382 Nonie
2382 Nonie je planétka s priemerom 70 km, ktorú objavil Perth Observatory 13. apríla 1977.
NGC 4422
NGC 4422 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 25. apríla 1784.
Jozef Hrozienčik
'''prof. PhDr. Jozef Hrozienčik, DrSc.''' (* 13. máj 1915, Martin-Priekopa – † 1990, Bratislava) bol slovenský historik, pedagóg.
Životopis
Roku 19271935 absolvoval gymnáziu v Martine. V rokoch 19351939 študoval históriu a slovenčinu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Roku 19391942 pôsobil ako pedagóg na gymnáziách v Martine v Banskej Štiavnici, 19421944 na obchodnej akadémi v Martine. Ľavicovo orientovaný intelektuál, počas 2. svetovej vojny sa zapojil do druhého čs. odboja. V roku 1944 účastník Povstania. Neskôr v rokoch 19441945 väznený vo viacerých koncentračných táboroch v Nemecku. 19451946 inšpektor na Povereníctve školstva a osvety v Bratislave, 1946 – 1948 riaditeľ gymnázií v Rožňave a v Banskej Bystrici. Od roku 1948 vykonával aj funkciu riaditeľa Ustavu Slovenského národného povstania. Pracovník Krajského Národného Výboru v Nitre, riaditeľ Ústavu dejín európskych socialistických krajín SAV, zároveň prednášal históriu na Filozofickej fak. UK v Bratislave (od 1970). Od roku 1970 univerzitný profesor. Jeden z hlavných predstaviteľov a organizátorov marxistickej historiografie na Slovensku. Zaoberal sa hlavne povstaleckou tematikou, v ďalšom výskume sa venoval dejinám slovenského rusofilstva, balkanistike a slavistike. Pričinil sa o vznik Múzea SNP a československo-sovietskeho inštitútu, neskôr rozšíreného na Ústav dejín európskych socialistických krajín. Člen a funkcionár slov., čs. i medzinárodných historických a slavistických spoločností, expert UNESCO pre výskum slovanských kultúr v Európe.
Neuville-sur-Vanne
Neuville-sur-Vanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 429 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Česko-slovenská hokejová liga 1969/1970
Sezóna 1969/1970 bola 27. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy. Hrala sa pod názvom I. liga. Súťaž mala 10 účastníkov. Majstrom sa stalo družstvo Dukly Jihlava. Vypadlo družstvo TJ Gottwaldov. V nasledujúcej sezóne ho nahradilo družstvo Motor České Budějovice.
Xanthippe
Xanthippe môže byť:
Juvigny (Marne)
Juvigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Rakúsko
Rakúsko, dlhý tvar Rakúska republika, je spolkový štát v strednej Európe s parlamentnou demokraciou. Krajina je od roku 1955, keď ju opustili vojská víťazných mocností druhej svetovej vojny, členom OSN a od roku 1995 členom Európskej únie.
Juvigny (Marne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Rakúsko
Dejiny
thumb|left|[[Willendorfská venuša z obdobia 28 000 až 25 000 rokov pred n. l. v Múzeu prírodných dejín vo Viedni]]
Približne medzi rokmi 700 pred Kr. – 450 pred Kr. bola na území dnešného Rakúska halštatská kultúra. V rokoch 450 pred Kr. až zhruba do prelomu letopočtov tu žili Kelti (laténska kultúra). V 1. – 5. storočí tu boli rímske provincie Norikum, Récia a Panónia.
Juvigny (Marne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rakúsko
Dejiny
V 5. storočí sa v rámci sťahovania národov konali vpády Germánov a Hunov. V 6. storočí prišli Slovania, neskôr (najmä v 8. storočí) Bavori. Slovania v dnešnom Rakúsku vytvorili okrem iného slovanské Korutánske kniežatstvo (Karantánia).
Juvigny (Marne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rakúsko
Dejiny
Roku 788 boli dovtedajšie Korutánske kniežatstvo a grófstvo Traungau premenené na Korutánsku marku a Avarskú marku v rámci Bavorska (ktoré zas patrilo do Franskej ríše). Roku 799 bola oddelená správa Bavorska (vrátane dnešného západného Rakúska) od spoločnej správy Avarskej marky (od konca 9. storočia nazývanej Východná marka) a Korutánskej marky (vrátane dnešného východného Rakúska), nazývaných v 9. storočí spolu "východné oblasti". V 9. storočí patrilo severovýchodné Rakúsko k Veľkej Morave. V roku 863 Franská ríša oddelila správu Východnej marky od Korutánskej marky:
V roku 1526 rakúskym Habsburgovcom pripadli aj Čechy a Uhorsko a vznikla tak tzv. habsburská monarchia. V 1556 sa Ferdinand I. z rodu Habsburgovcov stal aj cisárom Rímskonemeckej ríše. V rokoch 1593 – 1609 sa konala pätnásťročná vojna s Osmanskou ríšou, 1618 – 1648 tridsaťročná vojna. V roku 1683 boli porazení Turci pri Viedni.
V rokoch 1701 – 1714 sa konala vojna o španielske dedičstvo kde Habsburská monarchia získala ďalšie územia. V roku 1713 bola vydaná pragmatická sankcia. Mária Terézia a jej syn Jozef II. centralizovali štátnu moc, zaviedli aj reformy podporujúce hospodársky rozvoj.
Roku 1804 bola habsburská monarchia transformovaná na rakúske cisárstvo, v roku 1806 zas naopak zanikla Rímsko-nemecká ríša. V roku 1815 vytvorilo Rakúsko spolu s Pruskom a Ruskom Svätú alianciu. Po revolúcii 1848-49 nastúpil v monarchii tvrdý policajný režim, takzvaný Bachov absolutizmus. V roku 1867 bolo rakúske cisárstvo transformované na Rakúsko-Uhorsko.
thumb|left|Nemecky hovoriace provincie, ktoré si v roku 1918 nárokovalo [[Nemecké Rakúsko: Hranica neskoršej Druhej rakúskej republiky je vyznačená červenou farbou]]
Roku 1879 vznikol Trojspolok. Po sarajevskom atentáte na následníka trónu Františka Ferdinanda d'Este v roku 1914 bola vyhlásená vojna Srbsku a začala sa prvá svetová vojna. V nej bolo Rakúsko-Uhorsko spolu s Nemeckom porazené, čo malo za následok rozpad ríše na nástupnícke štáty.
V roku 1918 vznikla tzv. prvá rakúska republika, ktorá zápasila s obrovskými hospodárskymi problémami, ktoré nedokázali nestabilné vlády vyriešiť. Až v roku 1933 Engelbert Dollfuss nastolil autoritatívny režim, avšak i on musel čeliť vážnym problémom, najmä vzostupu rakúskeho nacizmu. Pokus rakúskych nacistov o prevrat v roku 1934 síce skončil neúspechom, Rakúsko však muselo čeliť stále väčšiemu tlaku Hitlerovho Nemecka, ktoré si nakoniec 18. marca 1938 vynútilo „pozvanie“ k anšlusu Rakúska. Anšlus podporila v referende väčšina Rakúšanov.
V roku 1945 bolo oslobodené sovietskou armádou a Spojencami a rozdelené do okupačných zón USA, Spojeného kráľovstva, Francúzska a ZSSR. Vznikla 2. rakúska republika. V roku 1955 bola s okupačnými štátmi podpísaná tzv. "štátna zmluva" o nezávislosti Rakúska a zákon o neutralite, ktorý bol podmienkou odsunu okupačného sovietskeho vojska. Rakúsko sa nezaradilo do východného bloku, čo umožnilo jeho pozoruhodný hospodársky vzostup a prosperitu. Od 1995 je členom Európskej únie.
V roku 1986 sa Rakúsko dostalo do medzinárodnej izolácie potom, čo bol za prezidenta zvolený bývalý generálny tajomník OSN Kurt Waldheim, o ktorom vyšlo najavo, že má nacistickú minulosť.
Povrch
thumb|left|Fyzická mapa Rakúska thumb|[[Grossglockner, najvyšší bod Rakúska (3 798 m n. m.)]]
Približne 60 % krajiny je hornatého charakteru. Povrch štátu pokrýva, až na malú oblasť severne od Dunaja a na východe, mohutný masív Álp. Rakúsko je po Švajčiarsku druhý najhornatejší štát Európy. Celé Východné Alpy sa delia na tri súbežné pásma, z ktorých najväčšie výšky dosahuje stredné pásmo vo Vysokých Taurách (Grossglockner ) a Ötztalských Alpách. Jednotlivé pásma sú navzájom oddelené dlhými pozdĺžnymi údoliami riek Inn, Salzach (Salica), Enža, Dráva a Mura. Severné pásmo, tvorené vápencami, sa začína pri Bodamskom jazere Algavskými Alpami, pokračuje Severotirolskými a Salzburskými Alpami a končí Rakúskymi Alpami (Dachstein – ) a Viedenským lesom. Najmohutnejšie je stredné pásmo, z tvrdých kryštalických hornín, tvoria ho Ötzalské Alpy, Zillertalské Alpy, Vysoké Taury, Nízke Taury (Hochgolling – ), Norické a Cetické Alpy na východe. Z južných vápencových Álp sú v Rakúsku pohraničné Karnské Alpy (Kellerwand – ) a Karavanky.
Alpské predhorie tvorí na severe k Dunajskej kotline sa tiahnúca Rakúska žulová plošina a Hauskuck. Územie severne od Dunaja vypĺňa najjužnejšia časť Českej vysočiny. Z nej patrí Rakúsku čiastočne južná Šumava, Novohradské hory, a hlavne na ne nadväzujúci rozsiahly Dunkelsteinský les a pohraničné Karnské Alpy. Na severovýchod zasahujú okrajovo Západné Karpaty, pri pokračovaní Malých Karpát. Nížiny ležia na severovýchode pozdĺž Dunaja (predovšetkým Alpské predpolie a Viedenská panva s Moravským poľom), ale i na juhovýchode v Štajersku, ktoré je pre podobnosť svojej krajiny s talianskym Toskánskom nazývané tiež Štajerská Toskána.
Z celkové plochy Rakúska (83 871,1 km²) pripadá na pahorkatiny a nížiny približne jedna štvrtina. Iba 32 % územia leží nižšie než a 43 % rozlohy je zalesnených. Najnižšie položené miesto sa nachádza pri hranici s Maďarskom v Apetlone (okres Neusiedl am See – Burgenland) Naproti tomu, najvyššie položeným miestom je vrch Grossglockner.
Vodstvo
thumb|[[Halštatské jazero]]
Okrem malej krajiny Vorarlbersko, ktorá je odvodňovaná do rieky Rýn, patrí celá vodná sústava Rakúska Dunaju. Rakúsky tok Dunaja je celý splavný a meria. Dunaj sa využíva aj na lodnú dopravu. Najdôležitejšími prítokmi sú Inn, Lech, Traun, Salzach, Enža. Ostatné rieky nie sú pre prudký spád splavné, ich význam je však značný, pretože v riečnych údoliach sa sústreďuje hospodársky vývoj štátu. Na juhu sú najväčšie toky Dráva (Drau ) a Mura. Rakúsko má aj veľa jazier. Najväčšie z nich sú Neziderské (pri maďarskej hranici), časť Bodamského (hranica s Nemeckom a Švajčiarskom) a Atterské jazero (v Hornom Rakúsku) nachádzajúce sa v Soľnej komore.
Administratívne členenie
Administratívne sa člení na 9 spolkových krajín (Bundesländer): Burgenland, Dolné Rakúsko (Niederösterreich), Horné Rakúsko (Oberösterreich), Korutánsko (Kärnten), Salzbursko (Salzburg), Štajersko (Steiermark), Tirolsko (Tirol), Viedeň (Wien) a Vorarlbersko (Vorarlberg).
Obyvateľstvo
thumb|left|Rakúske deti neďaleko obce [[Au (Vorarlbersko)|Au vo Vorarlbersku]] thumb|Hustota zaľudnenia Rakúska v roku 2020
Rakúsko má 8 823 054 obyvateľov (odhad z januára 2018). Má relatívne nízku hustotu obyvateľstva - približne 104 obyvateľov/km². V náboženstve má úplnú prevahu rímskokatolícka cirkev (84%). Rozsiahla časť Rakúska je neobývaná, keďže 2/3 krajiny pokrývajú Alpy. V skutočnosti žije každý tretí Rakúšan v piatich veľkých mestách krajiny: Viedeň (má 1 766 000 obyvateľov), Graz (240 000 obyvateľov), Linec (205 000 obyvateľov), Salzburg (148 000 obyvateľov) a Innsbruck (122 000 obyvateľov).
Úradným jazykom je nemčina. Obyvateľstvo tvorí 98 % nemecky hovoriacich. Zvyšné dve percentá sú slovinské (v Korutánsku), chorvátske (v Burgenlande), maďarské, české a slovenské národnostné skupiny a jazykové menšiny.
Kynšperk nad Ohří
Kynšperk nad Ohří je mesto v Česku v okrese Sokolov v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 5 002 obyvateľov, z toho 2 431 mužov a 2 571 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,4 roka (muži 40,1 roka, ženy 42,6 roka).
Rakúsko
Náboženstvo
Sčítanie obyvateľstva z roku 2011 nemohlo z právnych dôvodov zahŕňať položku náboženstvo. Preto najnovšie dostupné výsledky pochádzajú z roku 2001. Podľa údajov z roku 2001 žilo v Rakúsku 5 915 421 rímskych katolíkov, čo predstavuje 73,6 % obyvateľov krajiny. Rakúsko patrí a patrilo k prevažne rímskokatolíckym krajinám Európy. K príslušníkom protestantských cirkví sa hlási 376 150 obyvateľov, čo predstavuje 4,7 % obyvateľstva. Z nich sa väčšina hlási k evanjelickej cirkvi a. v. (354 559 obyvateľov) a menšia časť k reformovanej cirkvi (19 463 obyvateľov).
Tretím najpočetnejším náboženstvom je islam. Vyznáva ho 338 988 obyvateľov, čo predstavuje 4,3 % obyvateľstva krajiny. Hlásia sa k nemu hlavne obyvatelia tureckého, albánskeho a bosniackeho pôvodu. Ich počet sa permanentne zvyšuje a v porovnaní so štatistikou z rok 1991 sa takmer zdvojnásobil. K príslušníkom pravoslávnych cirkví sa hlási 174 385 obyvateľov, čo predstavuje 2,2 % obyvateľstva krajiny. Patria k nim obyvatelia srbského, bulharského, gréckeho, rumunského a ruského pôvodu. Najviac z nich sa hlási k srbskej pravoslávnej cirkvi (74 198 obyvateľov). K budhizmu sa hlási 10 402 obyvateľov (0,2 % obyvateľstva štátu). Minority tvoria aj Svedkovia Jehovovi (23 206), starokatolíci (14 621), židia (8 140), adventisti siedmeho dňa (4 222) hinduisti (3 629), sikhovia (2 794), baptisti (2108) a iní. Bez vyznania je 17,1 % obyvateľov krajiny.
Hospodárstvo
thumb|[[Donaustadt vo Viedni]]
Priemysel
Rakúsko má veľké zásoby nerastných surovín. Hutnícky priemysel je najrozvinutejší v Štajersku, kde sa spracováva hnedé uhlie, železná a mangánová ruda, magnezit (2. najväčší výrobca na svete), zinkové a olovené rudy. Podobný ráz má aj ťažba v Tirolsku, v okolí Salzburgu sú významné náleziska kamennej soli a medi. Vyskytujú sa aj vzácne kovy, ako striebro, zlato. Hoci sa uhlie ťaží na viacerých miestach, je ho nedostatok a musí sa dovážať. Železiarstvo a oceliarstvo je rozvinuté vo viedenskej oblasti a v údoliach horného Štajerska (Leolen a Donawitz). Strojársky a automobilový priemysel je hlavne v Hornom Rakúsku a Štajersku. Dôležitým produktom chemického priemyslu je celulóza (Linec, Treibach, Korutánsko a Dolné Rakúsko). Textilný priemysel sa zoskupuje do troch centier – v západnej časti Voralberska, v Tirolsku a Viedni. Elektrotechnický je sústredený vo Viedni, Štajersku, Salzbursku, Korutánsku, sklársky v Tirolsku.
Doprava
thumb|Regionálny vlak [[Österreichische Bundesbahnen|Rakúskych spolkových dráh v Štajersku]]
Automobilová sieť v zásade prebieha vo východno-západných líniách pozdĺž Dunaja a v severno-južnej línii pozdĺž pohorí Álp. Pozostáva z vedľajších ciest, diaľnic a ciest s vyššou povolenou rýchlosťou.
Železničná doprava je majetkom štátnych železníc (Österreichische Bundesbahnen), iba časťou disponujú súkromné spoločnosti.
V leteckej doprave je najvýznamnejším letiskom viedenský Schwechat. V krajine sídlia letecké spoločnosti Austrian Airlines, Lauda Air, Niki či Tyrolean Airways, ktoré lietajú vzdušnými cestami do 56 štátov a 36 krajín Európy, Blízkeho východu a Severnej Afriky.
Lodná doprava je možná iba po Dunaji, časti jeho vedľajších prítokov a jazerách.
Xanthippé
Xanthippé alebo Xantippa môže byť:
Pozri aj
Xanthippe
Giovanni Battista Zupi
Giovanni Battista Zupi (* ~ 1590, Catanzaro – 1650, Neapol) bol taliansky matematik a astronóm, kňaz jezuitského rádu.
V roku 1639 objavil ako prvý, že planéta Merkúr vykazuje rovnaké fázy ako Mesiac a Venuša. Jeho pozorovania ukázali, že Merkúr obieha okolo Slnka. Zupiov ďalekohľad bol o niečo lepší ako ten Galileov, ktorý bol zostrojený o 30 rokov skôr.
Na počesť Zupiho bol jeden z kráterov Mesiaca pomenovaný Zupus.
225 Henrietta
225 Henrietta je planétka v hlavnom páse planétok.
2383 Bradley
2383 Bradley je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 5. apríla 1981.
Litva
right|thumb|Mapa Litvy right|thumb|Fyzická mapa Litvy Litva (po litovsky: Lietuva), dlhý tvar Litovská republika (po litovsky: Lietuvos Respublika) je štát vo východnej Európe. Je najjužnejšou a najväčšou z troch pobaltských krajín. Hraničí s Lotyšskom (dĺžka hraníc ) na severe, s Bieloruskom na juhovýchode, s Poľskom  a ruskou Kaliningradskou oblasťou  na juhozápade. Litovské pobrežie meria
Územie
Litovská republika sa skladá zo štyroch historických regiónov:
Povrch a podnebie
Zväčša plochý a rovinatý terén Litvy vytvarovali ľadovce. Vďaka ľadovcovým morénam vznikli aj jediné významnejšie vyvýšeniny na západe a východe krajiny, ktoré ohraničujú prímorskú nížinu, no nepresahujú výšku. Litovská nížina, ktorá sa tiahne stredom republiky, nepresahuje dokonca nadmorskú výšku 90 metrov. Najvyšší bod Litvy predstavuje pahorok Aukštojas asi  na juhovýchodne od Vilniusu. (Donedávna sa za najvyšší bod Litvy označoval pahorok Juozapinė, novšie merania však ukázali, že je o približne dve desatiny metra nižší ako neďaleký Aukštojas.) Meno, ktoré má vŕšok od roku 2005, pochádza zo starej litovskej mytológie – Aukštėjas bol významným božstvom a považoval sa za tvorcu sveta.
Litva sa nachádza v prechodnom pásme medzi morským a kontinentálnym podnebím. Priemerné mesačné teploty v januári dosahujú výšku len −5 °C a júlové +17 °C. Za rok v krajine napadne od 540 –  zrážok. Jari a jesene bývajú hmlisté.
Zmiešané lesy pokrývajú asi 30 % územia krajiny.
Vodstvo
Krajina má piesočného morského pobrežia, značnú časť z toho predstavuje Kuršský záliv, oddelený od mora úzkym piesočnatým polostrovom, označovaným ako Kuršská kosa. Polostrov je na zozname svetového prírodného dedičstva UNESCO. Kuršský záliv v zime na dva až tri mesiace zamŕza, v lete v ňom teplota vody dosahuje aj 25 °C.
Najvýznamnejšou litovskou riekou je Nemunas, ktorý sem priteká z Bieloruska a ústi do Kuršského zálivu. Na predstavuje hranicu Litvy s Ruskom a s Bieloruskom. Povodie Nemunasu zaberá až 70 % územia Litvy. V ľudovej tradícii sa ospevuje ako „otec litovských riek“. Za „matku litovských riek“ sa zvykne označovať druhá najväčšia rieka Litvy – Neris, najvýznamnejší prítok Nemunasu na území krajiny. Neris pramení v Bielorusku preteká cez Vilnius a vlieva sa do Nemunasu pri Kaunase.
V Litve sa nachádza vyše 3000 jazier, ktoré sú – podobne ako inde v Pobaltí – ľadovcového pôvodu. Pozornosť si zaslúži najmä jazero Vištytis pri rovnomennom mestečku, ležiacom na jeho brehu (po litovsky: Viśtyčio ežeras; po rusky: Виштынецкое озеро). Vzhľadom na veľkú rozmanitosť flóry a fauny ho niekedy označujú ako „európsky Bajkal“. Malebná zvlnená a zalesnená krajina v okolí bola vyhlásená za prírodnú rezerváciu. Ako skutočný vodný labyrint sa tradične predstavuje jazerná oblasť v okolí mesta Ignalina, kde je aj najväčšie jazero Litvy –  Drūkšiai (časť dnes patrí Bielorusku). Na jeho brehu funguje od osemdesiatych rokov atómová elektráreň. Napriek tomu, že nemá pôvodne plánovanú kapacitu (po černobyľskej havárii roku 1986 zastavili výstavbu ďalších blokov), niektorí ochranári tvrdia, že jazero je pre potreby elektrárne primalé a voda, ktorá sa doň vracia z chladiacej sústavy, spôsobuje jeho otepľovanie, čo má negatívne dôsledky na ekosystém.
Litva má aj päť ostrovov, ktoré sa nachádzajú v Delte rieky Nemunas – Rusnės sala, Briedžių sala, Kiemo sala, Kubilių sala, Triušių sala.
Obyvateľstvo
Vzťahy s ruskou menšinou sú čiastočne komplikované. Menšina požaduje texty nielen v latinke, ktorú Litovci znova zaviedli ale aj v azbuke. Vznikla ako pozostatok okupácie ZSSR a presídľovania. Litovci považujú ruskú menšinu za príťaž a neakceptujú jej existenciu.
Demografický obraz Litvy výrazne poznačili turbulencie 20. storočia. Počas sovietskej okupácie v rokoch 1940 – 1941 bolo asi 5 000 ľudí popravených a 45 000 deportovaných na Sibír. Počas nemeckej okupácie 1941 – 1945 zahynulo okolo 370 000 ľudí. Po opätovnom pripojení Litvy k ZSSR roku 1945 emigrovalo asi 80 000 ľudí a okolo 205 000 ľudí deportovali na Sibír. Dramaticky postihol krutý osud Židov. Pred druhou svetovou vojnou sa cca 7,5 % obyvateľov hlásilo k židovskej národnosti (najmä mestské obyvateľstvo, remeselníci a obchodníci). Vilnius, kde Židia tvorili až 30 % populácie, niekedy nazývali aj „severný Jeruzalem“. Takmer všetci litovskí Židia zahynuli za nacistickej okupácie alebo emigrovali po vojne do USA a Izraela, takže dnes ich je tu iba okolo 4 000. Významným faktorom, ktorý ovplyvnil národnostnú štruktúru obyvateľstva, bolo po pripojení Litvy k ZSSR, masívne prisťahovalectvo Rusov.
Vierovyznanie
Historicky najrozšírenejším vierovyznaním je katolicizmus, ku ktorému sa hlási 79 % obyvateľov, z nich väčšina k Rímskokatolíckej cirkvi, prítomná je aj malá skupina gréckokatolíkov. Litva je jediným štátom na území bývalého ZSSR, kde má katolícka cirkev dominantné postavenie. K pravosláviu (4,1 %) sa hlási najmä ruské obyvateľstvo, ďalších 0,8 % obyvateľstva tvoria staroverci (staroobrjadci). Protestantizmus (1,9 %) má z hľadiska počtu veriacich iba okrajový význam a početne nevýznamné komunity predstavujú aj judaisti, moslimovia a karaimovia (stará odnož judaizmu). Poslednú skupinu v krajine tvoria ateisti (15 %).
Politika
Litva je republikou s parlamentnou demokraciou, ktorá sa realizuje v poloprezidentskom systéme. Prezident sa volí priamo. Jednokomorový parlament, Snem (Seimas), tvorí 141 poslancov. Súčasným prezidentom je nezávislý centrista Gitanas Nausėda. Vládne od júla 2019, kedy nahradil Daliu Grybauskasovú, ktorá bola v úrade od roku 2009 a už nemohla kandidovať. Jej predchodca Valdas Adamkus bol v úrade od roku 2004. Jeho predchodcu, Rolandasa Paksasa, predčasne odvolali pre únik informácií. Adamkus, ktorý patrí k litovskej emigrácii, už v úrade prezidenta bol v rokoch 1998 – 2003.
Parlamentné voľby do Seimasu, litovského parlamentu, môžu byť dvojkolové, kedy v druhom kole sa rozhoduje o pridelení mandátov v jednomandátových volebných obvodoch v tom prípade, kedy v prvom kole ani jeden kandidát nezískal nadpolovičnú väčšinu hlasov. 71 mandátov je pridelených v jednomandátových a 70 vo viacmandátových obvodoch.
Vývoj zloženia Seimasu od roku 2004
Podľa výsledkov parlamentných volieb z roku 2004 bola najsilnejšou politickou stranou Strana práce (po litovsky: Darbo partija), ktorá získala vyše 28 % hlasov a obsadila 39 kresiel. Za ňou nasledovala koalícia dvoch sociálnodemokraticky orientovaných strán, na čele ktorých stáli Algirdas Brazauskas (po litovsky: Lietuvos socialdemokratų partija (LSDP), 20 kresiel) a Artūras Paulaskas (po litovsky: Naujoji sąjunga socialliberalai (NSS), 11 kresiel). Vládu tvorila koalícia LSDP (k tej patrí aj bývalý predseda vlády Gediminas Kirkilas).
Ďalej mala v parlamente významné zastúpenie Konzervatívna strana (25 kresiel) a dve liberálne strany, medzi nimi aj koalícia, ktorú viedol Rolandas Paksas a ktorá niesla emotívne podfarbený názov Za poriadok a spravodlivosť (po litovsky: (Už) tvarką ir teisingumąs, 11 kresiel). Do vládnej koalície patrila únia Roľníckej strany a Novej demokratickej strany (po litovsky: Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga (VNDS)), 10 kresiel. Dve kreslá obsadila strana poľskej menšiny (po litovsky: Lietuvos lenkų rinkimų akcija).
NGC 4423
NGC 4423 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. apríla 1784.
Scholastická metóda
Scholastická metóda je forma učenia praktikovaná scholastikou v jej školskej činnosti a literárna forma, ktorá sa rozvíjala a používala analogicky s touto formou učenia. V hlavných črtách rozpracoval scholastickú metódu Pierre Abélard.
NGC 4423
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Scholastická metóda
Základné prvky scholastickej metódy ako formy učenia sú: je čítanie (lectio) je komentovanie čítania na základe cirkevných autorít (biblie, cirkevných mysliteľov, najmä cirkevnych otcov) je polemika k vyjasneniu sporných otázok s vynikajúcim použitím sylogistického usudzovania
Litva
Vývoj zloženia Seimasu od roku 2004
Posledné parlamentné voľby v krajine sa konali 9. a 23. októbra 2016. Zvíťazila v nich s 22 % hlasov opozičná Litovská únia roľníkov a zelených (LVŽS) so ziskom 54 zo 141 kresiel v parlamente. Druhou najsilnejšou stranou s tiež 22 % hlasov a 31 poslancami je stredopravá konzervatívna strana Vlastenecký zväz-Litovskí kresťanskí demokrati (TS-LKD). Vládnuca Litovská sociálnodemokra­tická strana (LSDP) doterajšieho premiéra Algirdasa Butkevičiusa skončila tretia so ziskom 17 mandátov. Sklamaním boli voľby aj pre ďalších koaličných partnerov sociálnych demokratov, strana Poriadok a spravodlivosť (PTT) a Strana práce (DP) získali iba osem, resp. dve kreslá. Ďalšie voľby sa uskutočnia v októbri 2020.
Scholastická metóda
Scholastická metoda ako literárna forma spočíva v tom, že sa proti sebe kladú argumenty pro et contra a sic et non. Výklad podľa spôsobu scholastickej metódy sa člení na je otázky (quaestiones) ako vychodisko je rozvedenie mienenia autorít (sentantiae auctorum) je uvedenie námietok pohanských autorov a v danom prípade odporujúcich mieneniu autorít je zodpovedanie otázok na základe mienenia autorít – riešenie problému (solutio)
V scholastickej metóde išlo o to, aby sa celé tradované a novoprichádzajúce vedenie zabudovalo do jedného všeobsiahleho teologicko-filozofického systému (summa), ktorého základom i výsledkom boli nemenné cirkevné dogmy. Scholastická metoda bola metódou potvrdzovania pravdy (rozumej cirkevných dogiem).
Scholastická metóda sa nazývala aj metódou konkordancie (concordantia catholica) – metóda vyrovnávania (zmierenia) rozporného.
Chelle-Spou
Chelle-Spou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wapello
Wapello (* 1787 - † 15. marec 1842) bol domorodý náčelník z kmeňa Meskwaki (u Európanov známejší pod názvom kmeň Fox, t.j. doslova kmeň Líška). V skutočnosti sa ale narodil v kmeni Sauk. Jeho meno znamená "Ten kto je namaľovaný bielo".
Náčelník Wapello sa narodil v roku 1787 v Prairrie du Chien, na severozápade na území dnešného štátu Wisconsin. Napriek tomu, že pochádzal z kmeňa Sauk, stal sa "mierovým náčelníkom" kmeňa Meskwaki. K spojenectvu medzi kmeňmi došlo niekedy počas Líščích vojen (Fox Wars), ktoré sa odohrali medzi rokmi 1701 až 1742. Kmene sa síce spojili, ale nezlúčili. V rámci spojenectva si zachovali vlastnú identitu a nezávislosť. U bielych však boli známi ako kmeň Sauk a Fox (Sauk and Fox). Wapello bol dobrý priateľ s prvými osadníkmi. Medzi jeho dobrých priateľov patril hlavne generál Joseph M. Street, ktorý bol prvým indiánskym agentom. Bol jedným z vodcov kmeňa Sauk and Fox, čo bol spoločný kmeň kmeňov Sauk a Meskwaki (Fox). Mal menšiu a tučnejšiu postavu. Wapello sa snažil vždy presadzovať mier. Počas vojny Čierneho Jastraba ale podporoval náčelníka Keokuka. Zomrel 15. marca 1842, dva roky po smrti svojho dobrého priateľa Josepha M. Streeta. Po smrti svojho priateľa sa vyjadril, že by chcel byť pochovaný po jeho boku.
V štáte Iowa sú na jeho počesť pomenované mestá Wapello a Wapello County.
Manažér
Manažér (-kodifikovaný tvar; staršie alebo nespisovne: manager, nespisovne: menežér, menedžer či menedžér ; angl. manager) môže byť:
Jean-François Champollion
Jean-François Champollion (* 23. december 1790, Figeac, Francúzsko – † 4. marec 1832, Paríž) bol francúzsky archeológ, zakladateľ egyptológie. V roku 1822 ako prvý rozlúštil egyptské hieroglyfy pomocou Rosettskej dosky, ktorej obsah je vytesaný v staroegyptčine hieroglyfickým a démotickým písmom, a v koiné gréckou abecedou.
Zoznam psích plemien podľa FCI
FCI (Medzinárodná kynologická federácia) delí psie plemená do skupín a sekcií. Základných FCI skupín je 10.
Jean-François Champollion
Život
Narodil sa na Vianoce 1790 v juhofrancúzskom mestečku Figeac v provincii Dauphiné. Bol tmavej pleti a preto ho nazývali Egypťan. Ako päťročný dosiahol prvý lúštiteľský úspech, bez pomoci sa naučil čítať a písať. Ako deväťročný vedel už po grécky a po latinsky, ako jedenásťročný čítal už bibliu z hebrejského originálu, ako 13-ročný sa začal zaoberať arabčinou a sýrčinou, potom koptčinou, ako 15-ročný študoval perzštinu, zéndsky, prehlévsky, parsijský jazyk, sanskrt a pre rozptýlenie čínštinu.