cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Móhandás Karamčand Gándhí
India
V Indii pokračuje vo svojej činnosti. Túto dobu považuje za najkrajší úsek svojho života. Doma sa stretol s veľkou podporou a úctou. Otázka satjagrahy sa v Indii však nemala riešiť neuvážene – Gándhí sľúbil, že skôr ako čokoľvek podnikne, bude najskôr jeden rok len sledovať vývoj. Stal sa neoficiálnym členom Spoločnosti (politická strana). Z Gándhího sa v Indii stáva daršan (svätec). Ľudia ho vyhľadávali kvôli rade i úteche. Zúčastnil sa tiež posvätnej púte Khumby. Utrpenie ľudí a kupčenie s vierou ho však naplnili odporom. Viac ako kedykoľvek inokedy sa postil. Podobne ako v Afrike Phoenix, založil aj tu osadu neďaleko Ahmedabádu.
V roku 1916 požiadal Gándhího o pomoc Radžkumar Šukla z Čamparanu. Pestovatelia v tejto oblasti veľmi strádali pod systémom thinkhaitia (pestovatelia museli na svojich plantážach vysadiť z desiatich stromov 3 stromy indiga). Hoci bol Čamparan odrezaný od sveta a Gándhího tam príliš v tej dobe nepoznali, rýchlo si získal všeobecnú obľubu. A ako on sám tvrdí: „Ocitol som sa tvárou v tvár Bohu, pravde a ahimshe (čistá láska, pravda).“ S priateľmi opäť vytvoril komunitu. Zvolal kontingent učiteľov a priateľov, aby dal sedliakom potrebné vzdelanie. Tiež začal so zdravotníckou a hygienickou výchovou. Aj vláda musela nakoniec uznať zákonnosť jeho konania. Systém thinkhaitia bol nakoniec skutočne zrušený, aj vďaka Gándhího neústupnosti.
V tej dobe viedol ešte jeden boj, ktorý spočiatku vyzeral nenápadne. Bojoval proti masovému vývozu bavlny a nákupu odevov z Anglicka a Japonska. Začal oživovať indické tkáčske remeslo. Tomuto problému venoval dvadsať rokov svojho života. Postupne strácal prívržencov, pretože ručná výroba bavlny bola z ekonomického hľadiska neprijateľná a samotná myšlienka duchovnej očisty nedostatočná. Bola to Gándhího najväčšia porážka. O tejto prehre sa Gándhí vo svojom životopise (Mahátmá Gandhí: Môj život) nezmieňuje, hoci bola významná.
right|thumb|210px|[[Mahadev Desai (vľavo) a Gándhí v Birla House, Mumbai, 7. apríl 1939.]]V okrese Khaira vypukol hlad a poľnohospodári žiadali o zníženie daní na toto obdobie. Gándhí odporučil Satjagrahu. Spísali správu, v ktorej jasne odmietli platiť dane aj za cenu uväznenia, alebo snáď života. Opäť po útrapách zvíťazili. Po týchto bojoch sa Gándhí opäť vydáva na vojnovú konferenciu do Anglicka, kde hájil myšlienky Indov a usiloval o prepustenie niektorých z nich (najmä bratov Aliov). Za to opäť sľúbil vojenskú podporu.
Vybral sa osobne regrutovať na územie Indie, ale stretol sa s nevôľou a nezáujmom. V tých dňoch Gándhí vážne ochorel na úplavicu, ktorá vyústila do zápalu slepého čreva. Odmietal akúkoľvek lekársku pomoc aj lieky, vedomý si vlastného pričinenia na tejto chorobe. V tej dobe vojna skončila a regrútov už nebolo treba. Gándhí sa ocitol na pokraji smrti. Po operácii, s ktorou zásadne nesúhlasil, ale nemal síl sa jej vzoprieť, sa začal pomaly uzdravovať.
Gándhí, stále upútaný na lôžko, musel riešiť ďalší problém. Rowlattský výbor drasticky zasahoval proti revolučnému hnutiu v Bengálsku. Bola vytvorená zvláštna, elitná skupina Satjagraha Sabha. Gándhí sa potreboval nutne uzdraviť a tak v mene revolúcie porušil ďalšiu zo svojich zásad a pil mlieko. Uzdravil sa rýchlo, ale porušenie tohoto sľubu údajne navždy nalomilo jeho ducha… Gándhí si nebol istý vhodnosťou satjagrahy proti Rowlattskému návrhu, ak bude uzákonený. Zákon padol a ešte tej noci mal Gándhí vnuknutie. Rozhodol sa vyhlásiť po celej krajine hartal (uzatvorenie obchodov a všetkej činnosti na znamenie smútku alebo vzbury). 6. apríla hartal začala prakticky celá India. Vláda sa násilne pokúsila tomuto protestu zabrániť. Gándhí ako reakciu začal občiansku neposlušnosť, pasívnu rezistenciu – satjagrahu. Na krátke obdobie dopomohol k zjednoteniu Hindov a Moslimov. (Nepriateľstvo medzi týmito dvomi náboženstvami využívala vláda Británie. To sa Gándhímu nepáčilo, pretože videl v spojenectve náboženstiev silu indického ľudu. Zasadal s moslimami a hinduistami a snažil sa ich zblížiť. Na protest voči tomuto nepriateľstvu podstúpil 21-dňový pôst. Opäť takmer zbytočne. Po celý zvyšok života bojoval za zjednotenie Moslimov a Hindov, no vždy len s minimálnym úspechom.) Ďalej netoleroval daň zo soli a nechal tlačiť zakázanú literatúru. Gándhí bol zatknutý, ale väznený iba krátko z obáv z reakcie na tento čin. Vzbura napriek tomu prešla do násilia a rozvášnený dav bol rozprášený jazdeckou políciou. A predsa Gándhí stále tvrdil: „Ľud nie je povahou násilnícky, ale mierumilovný.“ Nakoniec pochopil, že štrajk sa mu vymkol z rúk. Vo svojom životopise nespomenul vážne dôsledky svojho konania: 12. apríla bolo na sneme zmasakrovaných približne tisíc a zranených okolo tisíc sto Indov generálom Dyerom. Vláda v chaose, ktorý nastal, vyhlásila stanné právo. Gándhí prehovoril k ľudu o skutočnej podstate Satjagrahy a bol nespokojný s výbuchmi násilia svojich prívržencov. Nemalo to však žiadny účinok a tak sám satjagrahu odvolal. Spoznal, že satjagraha v takom rozsahu nemôže byť ustrážená, a vedomý si následkov svoj omyl verejne priznal.
Gándhí dosiahol veľké úspechy na Armitranskom kongrese, ktorého sa ako vážený člen zúčastnil. Ukázal Indom význam i cenu slobody a konečne tiež dospel k podstate svojej viery: „Nie je iného Boha ako Pravdy.“ Ďalšou jeho zásluhou bol protest proti označeniu „nedotknuteľných.“ Otriasol systémom kást a bojoval za ich zrovnoprávnenie. 20. septembra 1932 začal jeden z najkľúčovejších bojov v dejinách Indie. Gándhí bol vtedy znovu väznený a Briti sa rozhodli z masy „nedotknuteľných“ vytvoriť samostatný štát. Tým by sa India rozdrobila a vzniknuté nepokoje by prišli Anglicku vhod. Gándhí vyhlásil v zmienenom dni držanie pôstu až do svojej smrti, ak nebude toto rozhodnutie odvolané. Trval síce len šesť dní, ale vo väzení Gándhí takmer zomrel. Nedotknuteľnosť bola nakoniec celkom zrušená a v krajine vypuklo nadšenie. Mnohí nazývali Mahátmá Gándhího čarodejníkom. Jeho triumf bol absolútny a natrvalo zmenil Indiu. Nedotknuteľní s vstupovali do otvorených chrámov a ostatní od nich prijímali pokrm.
Boj za nezávislosť
Už od roku 1920 sa Gándhí angažoval v boji za národnú samosprávu Indie. 26. januára 1930 začal boj za nezávislosť. Celá India odmieta naďalej spolupracovať s Britániou. Všetko riadil 61-ročný Mahátmá Gándhí. 6. apríla ráno, keď dorazil na koniec svojej takmer štyridsať-dennej púte, porušil zákon o soli a za ním stáli tisícky prívržencov. Počas tejto doby – absolútnej občianskej neposlušnosti – uvrhla vláda do väzenia okolo 60 tisíc Indov. Gándhí bol opäť väznený.
Gándhí vstúpil roku 1935 do Kongresu a stal sa neoficiálnym vodcom Indie. Zastupoval ju a v rokovaní s Britmi postupne zlepšoval jej postavenie. Vypukla druhá svetová vojna. Tentoraz Gándhí odmietol slepo pomôcť Anglicku. 7. decembra 1941 dorazil vojnový konflikt aj na východ. Briti sa snažili presvedčiť indický Kongres o prísľube pomoci, ale stále nechceli Indii udeliť nezávislosť. Vedenie Kongresu vrátane Gándhího bolo britskou vládou uväznené. Ľudové povstanie potlačili Briti silou, za obeť padlo okolo 25 tisíc Indov. Nastal hladomor, ktorý mal za následok takmer 3 a pol milióna obetí. Hladomoru podľahla aj Gándhího manželka. Krátko na to bol Gándhí prepustený. Okupačné vojská sa stiahli, ale krajina krvácala. Opäť sa začali vyhrocovať hinduisticko-moslimské rozpory a okrem toho vrcholil boj za nezávislosť. Británia už nebola proti, ale problémom bola otázka vlády. Proti Kongresu totiž teraz stála Moslimská liga, druhá silná frakcia. Gándhí sa vrátil do rozdelenej krajiny. Moslimovia vyhlásili 16. augusta 1946 džihád. Vraždili hinduistov a násilne ich nútili k uznaniu islamu. Na to reagovali hinduisti masakrovaním moslimov. Británia sa rozhodla opustiť Indiu pod podmienkou, že krajina bude rozdelená na Pakistan a Hinduistan. Gándhí bol jeden z mála, ktorý s tým nesúhlasil. 15. augusta 1947 bola vyhlásená slobodná India dvoch domínií. Gándhí vo svojich 77 rokoch upadol do hlbokej depresie; všetko, pre čo tak dlho bojoval, sa rozpadlo.
Slobodná krajina na tom bola ešte horšie ako pod vládou Británie. V krajine zúrila náboženská občianska vojna. Gándhí teda znovu podnikol pôst „až do smrti“, pokiaľ sa obe strany nezmieria, pri ktorom takmer zomrel. Ako odpoveď na jeho pôst zachvátila subkontinent nová vlna zmierenia obidvoch dominantných náboženstiev. Ukázalo sa, že Gándhí ani zďaleka nestratil svoju moc.
Záver
Gándhí nikdy nezastával oficiálny úrad, nikdy mu neprináležala výkonná moc, ale napriek tomu požíval značnú autoritu. Bol veľký antiimperialista, nepriateľ triedneho systému, v mnohom i komunista, praktický idealista, národný hrdina, duchovný guru, politik, právnik a taktik. Jeho život bol plný osobných obetí v honbe za svojím nenaplneným ideálom – slobodnou a zjednotenou Indiou. Jeho realizácia nebola možná a s rokmi si to stále viac uvedomoval. Svet sa nemohol zbaviť náboženských i politických predsudkov, zahodiť techniku a veriť a oddať sa ahimshe (láske a pravde). Veľa vecí nezvládol, jeho cieľ bol však čistý a vznešený. Otázkou zostáva, koľko zaň musel on i jeho ľud zaplatiť. Ku sklonku života bol veľmi unavený a zrejme aj sklamaný, no Indiu zmenil spôsobom, ako sa to dovtedy nikomu nepodarilo. Albert Einstein o ňom napísal: "Budúce generácie sotva kedy uveria, že takýto človek z mäsa a kostí mohol vôbec kráčať po tejto zemi."
Dangerous
„Dangerous“ je hip-hopová/R&B skladba kanadského rappera Kardinala Offishalla, ktorý na nej spolupracoval s Akonom. Skladbu produkovali DJ Kemo a hAZEL a je prvým singlom z jeho štvrtého štúdiového albumu Not 4 Sale. Singel bol vydaný pre rozhlas v marci 2008 a na iTunes dňa 1. apríla 2008. Skladba vyhrala cenu Juno Award za Single of the Year na odovzdávaní cien Juno Awards 2009. V marci 2010 bol singel certifikovaný na 3-násobnú platinu od CRIA.
12" singel
A-strana
B-strana
Podolí (Praha)
right|thumb|Podolí
Podolí je katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 76 ulíc a 1147 adries. Žije tu 13 913 obyvateľov. Podolí je malá mestská štvrť nachádzajúca sa na pravom brehu Vltavy. Na juhu susedí s Braníkom, na severe sa nachádza Vyšehrad, na ľavom brehu Vltavy na západe sa nachádza Smíchov, na východe na kopci miestna švrt Pankrác, ktorá spadá pod Nusle.
Helmut von Glasenapp
Helmut von Glasenapp (* 8. september 1891, Berlín, Nemecko – † 25. jún 1963, Tübingen) bol nemecký filozof a religionista; zaoberal sa dejinami náboženstiev. Osobitnú pozornosť venoval indológii.
The Gunfighter
The Gunfighter je americký westernový film z roku 1950, ktorý režíroval Henry King a v hlavných úlohách si zahrali Gregory Peck a Karl Malden. Film získal nomináciu na Oscara v kategórii scenár.
Clifford Shull
V roku 1994 dostal spolu s Bertramom Brockhouseom Nobelovu cenu za fyziku za príspevky k štúdiu kondenzovaných stavov pomocou spektroskopie neutrónov, najmä za rozvoj metód neutrónovej difrakcie.
Územná samospráva
Územná samospráva je časť verejnej správy spravidla v oblasti otázok lokálneho významu, ktorú uskutočňuje nie štát, ale obyvateľstvo územných celkov a/alebo isté orgány                 územných celkov.
Hlasisti
Hlasisti boli príslušníci národne uvedomelej slovenskej inteligencie, zoskupenej okolo časopisu Hlas (vychádzal v rokoch 1898 – 1904) a po jeho zániku okolo časopisov Slovenský týždenník, Slovenský obzor, Slovenský denník a i. Hlasisti vyžadovali mravnú obrodu slovenskej spoločnosti, aktivizáciu politického, hospodárskeho a kultúrneho života, občianskeho práva a slobody, demokratické reformy správy, súdnictva a verejného života v Uhorsku, česko-slovenskú spoluprácu, vystúpili s kritikou politickej línie a ideológie Slovenskej národnej strany.
Územná samospráva
Na Slovensku má územná samospráva dve úrovne (obec/mesto a VÚC) a je zakotvená predovšetkým v štvrtej hlave ústavy SR (čl. 64 - čl. 71). Podľa tejto hlavy:
Územná samospráva sa delí takto:
Vonkajšie ucho
Vonkajšie ucho (lat. auris externa) je vonkajšia časť ucha.
Časti u človeka:
Vodováha (bublinková)
thumb|libela so vzduchovou bublinou je umiestnená v strede vodováhy Vodováha (iné názvy: libela, bublinková vodováha, libelová vodováha) je jednoduchý nástroj na zisťovanie vodorovnej alebo zvislej plochy využívajúci nádobu s kvapalinou a princíp Archimedovho zákona.
Vodováha môže mať ako doplnok aj laserový lúč.
Radlice
right|thumb|Radlice
Radlice sú časť Prahy, administratívne patriaca k Prahe 5.
Dnes sú Radlice evidentne tranzitná štvrť, bolo to tak aj v minulosti. Kedysi tadiaľto jazdili zamestnanci z centra Prahy do Walterovej továrne v Jinoniciach, dnes metrom cestujú tisíce ľudí na Luku, Lužiny a Stodůlky. V kopcoch okolo terminálu stanice sa nachádzajú rodinné domy. Na ulici Radlická, smerom k Smíchovu a k rieke sú mestské činžiakové domy.
John Marshall
John Marshall (* 24. september 1755 – † 6. júl 1835) bol americký štátnik a právnik, ktorý sa významnou mierou zaslúžil o formovanie amerického ústavného práva. Marshall bol štvrtým predsedom Najvyššieho súdu USA, tu slúžil od roku 1801 až do jeho smrti. Bol členom Snemovne reprezentantov a počas vlády Johna Adamsa bol ministrom zahraničných vecí USA (od 6. júna 1800 od 4. marca 1801). Marshall bol rodákom z Virgínie a stál na čele strany federalistov.
Bol najdlhšie vo funkcií predsedu Najvyššieho súdu USA v histórií. Marshall mu predsedal vyše tri dekády a hral významnú rolu pri rozvoju amerického právneho systému. Rozhodol, že súdy majú právo na súdne preskúmanie zákonov prijatých parlamentom a ich prípadné pozastavenie platnosti ak sú v rozpore s Ústavou Spojených štátov. Preto sa mu pripisuje kredit za ustálenie pozície súdnictva v rámci rozdelenia štátnej moci ako nezávislej a vplyvnej vetvy. Taktiež Marshall urobil viacero dôležitých rozhodnutí týkajúcich sa federalizmu a rozdelenia moci medzi federálnou vládou a jednotlivými štátmi. Najmä viackrát potvrdil zvrchovanosť federálneho práva nad právom jednotlivých štátov a presadzoval rozšírený výklad práv kongresu (uvedených v 1. Článku, 8. oddiel Ústavy USA).
Pilzno
Pilzno je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat dębicki v rovnomennej gmine.
Žije tu 4 450 obyvateľov (30.6.2007).
Kraselov
Kraselov je obec v Česku v okrese Strakonice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 220 obyvateľov, z toho 109 mužov a 111 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,2 roka (muži 42,4 roka, ženy 43,9 roka).
Stredné ucho
Stredné ucho (lat. Auris media) je časť ucha. Je to systém vzduchom vyplnených dutín, vystlaných sliznicou.
Športová hala Elán
náhľad|vpravo|Športová hala Elán počas atletickej súťaže [[Elán míting 2011]] Športová hala Elán je športová hala v bratislavskej mestskej časti Nové Mesto. Medzi športové využitia patrí aerobik, tenis, sálový futbal, hádzaná, atletika. Hala však môže byť využitá aj na mimošportové podujatia ako spoločenské podujatia, propagačné akcie, koncerty, prezentácie, výstavy.
Adresa
Andigné
Andigné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Športová hala Elán
Bajkalská 7
Andigné
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Športová hala Elán
Bratislava
Andigné
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sobín
right|thumb|Sobín
Sobín je historická obec, mestská štvrť a katastrálne územie Prahy, na severozápade mestskej časti Praha-Zličín, v rámci ktorého je začlenená do mestského správneho obvodu Praha 17. Nachádza sa na západnom „výbežku“ územia Prahy.
Lachapelle-Graillouse
Lachapelle-Graillouse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Lachapelle-Graillouse má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Lachapelle-Graillouse má 245 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Jurgov
Zaujímavosti
thumb|Farský kostol v Jurgove Drevený kostol Sv. Sebastiana postavený okolo roku 1670, ktorý stále využíva rímskokatolícka farnosť v Jurgove. Kostol bol dvakrát rozostavaný, v roku 1811 a druhýkrát v roku 1869. Strecha je šindľová. Obklopený je mohutnými lipovými stromami. Interiér je rokokový, nachádza sa v ňom veľa vyrezávaných drevených figúrok anjelikov, svätých a pod.
Zoskupenie drevených pastierskych kolíb, ktoré sa nachádza pri ceste k hraničnému priechodu so Slovenskom. Koliby boli privezené z tatranských polian, keď jurgovčania stratili právo, aby tam mohli pásť svoj dobytok.
Píla poháňaná vodným kolesom, ktorá funguje podnes. Majiteľom je jurgovský urbár.
Zámok Bellegarde
Zámok Bellegarde môže byť:
Klecenský potok
Klecenský potok je potok na Strednom Považí, na území okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Bielej vody, meria 4,2 km a je tokom IV. rádu.
Pramení na severnom okraji Bielych Karpát, v podcelku Kýčerská hornatina, na východnom svahu Kýčery (828,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 675 m n. m. V pramennej oblasti tečie juhovýchodným smerom až k sútoku s krátkym pravostranným prítokom spod Černákovca (628,0 m n. m.), kde sa stáča a pokračuje východoseverovýchodným smerom. Zľava ďalej priberá prítok z lokality Poddubová, sprava prítok z východoseverovýchodného svahu Černákovca a preteká osadou Klecenec, kde z ľavej strany priberá prítok z oblasti Novej Stávky. Na dolnom toku už tečie severovýchodným smerom a nepriberá prítoky. Do Bielej vody ústi v obci Záriečie v nadmorskej výške cca 321 m n. m.
Zamenhof
Zamenhof je priezvisko nemeckého pôvodu (podľa obce Samhof: v Nemecku existujú dve obce tohto mena). Pravopisné varianty sú Zamenov (podľa ruského prepisu Заменов; ale v ruštine i Заменгоф (Zamengof)) a Samenhof (podľa nemeckého pravopisu).
Jeho nositeľmi boli napríklad tvorca esperanta Ľudovít Lazar Zamenhof a jeho dcéra Lidja Zamenhof.
Zoznam kozmických letov
Zoznam kozmických letov môže byť:
Aigueperse (Puy-de-Dôme)
Aigueperse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Démokrates z Magnésie
Démokrates alebo Démokratés (Démokrates, iný prepis: Démokratés) bol trojnásobný olympijský víťaz v boxe v 1. storočí.
Keďže vyhral i všetky celogrécke hry počas olympiády, vyslúžil si titul periodikés (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili periodos (pravidelný obeh). Každé štvorročné obdobie sa nazývalo olympiádou. Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické.
Vnútorné ucho
Vnútorné ucho (lat. Auris interna) je vnútorná časť ucha stavovcov. Je v ňom vlastný senzorický orgán ucha. Pojem je takmer identický s pojmom labyrint (bludisko).
Troyes AC
Espérance Sportive Troyes je francúzsky futbalový klub sídliaci v meste Troyes. Bol oficiálne založený v roku 1986 avšak jeho história je podstatne staršia. Prvý klub v meste Troyes bol založený v roku 1900 pod názvom Union Sportive Troyenne (UST). V roku 1931 sa spojil s miestnym AS Savinienne a vytvorili klub Sportive Troyenne et Savinienne (ASTS), ktorý sa stal profesionálnym klubom v roku 1935. Začal súťažiť v Ligue 2 a v sezóne 1954/55 postúpil do najvyššej domácej súťaže. Toto obdobie sa datuje medzi najúspešnejšie v jeho histórii. Začiatkom 60tych rokov začal klub upadať kvôli finančným problémom až zanikol úplne. V roku 1967 vznikol nový klub Omnisports Troyes, ktorý začiatkom 70tych rokov úspešne hral v prvej lige, avšak v roku 1978 sa opäť dostal do krízy a pôsobenie ukončil. Tretia éra začala na prelome 80tych rokov, keď sa začala snaha o vytvorenie nového klubu. Došlo k spojeniu s Troyes Aube Champagne (ATAC), ktorý sa dokázal prepracovať zo 6. najvyššej divízie až do Ligue 1, ktorú hráva aj momentálne.
Domáce zápasy hráva na štadióne Stade de l'Aube, ktorý má kapacitu 21 684 divákov.
Dolniacky potok
Dolniacky potok je potok na Strednom Považí, na území okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Bielej vody, meria 2,1 km a je tokom IV. rádu.
Troyes AC
Tradičnými farbami klubu sú modrá a biela.
Zámok Possenhofen
Zámok Possenhofen, niekedy nazývaný len Possi, je bavorský zámok ležiaci na brehu Starnberského jazera necelých 30 km juhozápadne od Mníchova.
Troyes AC
Najväčším úspechom klubu je účasť vo finále Francúzskeho pohára a v roku 2001 titul v Pohári Intertoto.
Zámok Possenhofen
Dejiny
Na mieste dnešného zámku stával pôvodne hrad, ktorý tu bol postavený v roku 1536, neskôr bol zničený počas tridsaťročnej vojny, následne niekoľkokrát prestavaný do dnešnej zámockej podoby.
Przemyśl
Przemyśl (ukr. Перемишль) je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat Przemyśl v rovnomennej gmine.
Zámok Possenhofen
Súčasnosť
V súčasnosti tu je študentský internát a múzeum venované cisárovnej Alžbete Bavorskej.
Przemyśl
Žije tu 66 968 obyvateľov (30.6.2007).
Bennu
thumb|Benu na egyptskom papyruse
Vták Benu je staroegyptským predobrazom Fénixa. Jeho uctievanie je spojené so staroegyptským mestom On v Dolnom Egypte. Medzi niektoré jeho prívlastky patria Ten, ktorý sa rodí sám zo seba, Ten, ktorý stúpa a Vládca výročí.
Etymologicky je meno Benu odvodené od slovesa weben znamenajúceho „jasne žiariť“ alebo „žiarivo stúpať“, ktoré sa viažu k pohybu slnka na oblohe. Uctievanie Benua je teda spojené s uctievaním slnka, predovšetkým v podobe slnečného boha Atum-Ra. Benu sa ďalej spájal s egyptským kalendárom, znovuzrodením a pravidelným, životodárnym stúpaním hladiny Nílu. Vo všeobecnosti Benu symbolizoval opakujúce sa javy v prírode, striedanie ročných období a ročný pohyb slnka po oblohe, aj v mytologickej histórii starovekého Egypta – tzv. milénia, po ktorých, ako Egypťania verili, sa dejiny opakujú.
S vtákom Benu sa spájajú aj tzv. kamene benben –. Podľa egyptskej kozmológie sa Benu na počiatku sveta vynoril z prvotných vôd a svojim výkrikom začal plynutie času. Potom sa z tých istých vôd vynorila prvá zem, pahorok benben, na ktorý sa nesmrteľný vták usadil. Na tomto prvotnom benbene údajne spočíval chrám boha Réa v One.
O kulte vtáka Benu máme dosiaľ málo informácii a nevieme, aká bola jeho presná spojitosť s uctievaním boha Ra a s kultom faraónov. Podobne ako pri skúmaní iných zoomorfných kultov, v Egypte boli nájdené múmie volaviek, ktoré mohli predstavovať vtáka Benu.
Kryptón
Kryptón (z Gréčtiny: κρυπτός kryptos "skrytý" alebo "tajomstvo") (krypton) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Kr a protónové číslo 36. Je to vzácny plyn bez farby, chuti alebo zápachu, ktorý sa nachádza v atmosfére v stopových množstvách. Je získavaný frakčnou destiláciu skvapalneného vzduchu a často používaný spolu s ďalšími vzácnymi plynmi v žiarivkách.
Krašlovice
Krašlovice je obec v Česku v okrese Strakonice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 150 obyvateľov, z toho 74 mužov a 76 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 39,5 roka, ženy 45,1 roka).
Výskumný ústav rastlinnej výroby
Výskumný ústav rastlinnej výroby so sídlom v meste Piešťany je špecializovaná štátna vedecká inštitúcia zameraná na výskum v oblasti šľachtiteľských a pôdohospodárskych technológií so zameraním na celé Slovensko, súčasť Národného poľnohospodárskeho a potravinárskeho centra.
História
V roku 1951 zriadilo ministerstvo poľnohospodárstva Oblastný rezortný výskumný ústav rastlinnej výroby so sídlom v obci Borovce, no už od konca toho istého roku nesie súčasný názov. V roku 1956 sa ústav sťahuje do Piešťan. Od 1. januára 2005 boli k nemu pričlenené aj Výskumný ústav trávnych porastov a horského poľnohospodárstva Banská Bystrica a Oblastný výskumný ústav agroekológie Michalovce. Riaditeľom inštitúcie je Ing. Pavol Hauptvogel, PhD.
Od roku 2006 bol súčasťou Slovenského centra poľnohospodárskeho výskumu so sídlom v Nitre a od 1. februára 2009 do 31. decembra 2013 bol súčasťou štátnej príspevkovej organizácie Centrum výskumu rastlinnej výroby Piešťany. Od 1. januára 2014 sa VÚRV Piešťany rozhodnutím Ministerstva pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky stal súčasťou štátnej príspevkovej organizácie Národné poľnohospodárske a potravinárske centrum so sídlom v Lužiankach, priamo riadenej Ministerstvom pôdohospodárstva a rozvoja vidieka SR.
Marian Jaslovský
Marian Jaslovský (* 9. marec 1963) je slovenský publicista, novinár, hráč na flautu, saxofóny, dychový syntetizátor Akai EWI, klávesy a príležitostný producent.
Marian Jaslovský vyštudoval Filozofickú fakultu Univerzity Komenského, odbor hudobná veda. Pracoval ako dramaturg agentúry, producent vydavateľstva Opus, šéfredaktor knižného vydavateľstva, redaktor magazínov Kankán a inZine, šéfredaktor gastronomického magazínu a profesionálny copywriter. V rokoch 2004 – 2011 bol redaktorom SME. Potom pôsobil ako manažér a analytik sociálnych médií v spoločnosti Mindshare Slovakia a od februára 2019 pôsobí v občianskom združení Post Bellum. Od januára 2022 sa vrátil k publicistike a je stálym redaktorom časopisu .týždeň. Okrem toho pripravuje podcasty pre o.z. Post Bellum.
Ako hudobník či producent spolupracoval s desiatkami známych hudobníkov a nahral viac ako 70 albumov. . Ako novinár/publicista spolupracoval s desiatkami médií. Napísal štyri knihy, onedlho vyjde piata - spomienky súčasníkov na Mariána Vargu. Editorsky sa podieľal na súbornom diele textov Fedora Freša a pripravuje monografiu skupiny Fermata.
Przeworsk
Przeworsk je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat przeworski v rovnomennej gmine.
Žije tu 15 717 obyvateľov (30.6.2007).
Zoznam sopiek
Toto je zoznam aktívnych, ako aj vyhasnutých sopiek v slnečnej sústave.
Na Zemi
Zoradenie podľa vulkanických provincií:
Alandy
thumb|Trajekt na Ålandy thumb|Snímka Fínskeho zálivu thumb|Lemströmsky kanál Alandy (iné názvy: Ålandy, Alandské ostrovy, Aalandské ostrovy , Aalandy; fin. Ahvenanmaa, švéd. Aland) je autonómna, demilitarizovaná a po švédsky hovoriaca provincia Fínska, súostrovie v Baltskom mori na juhozápad od Fínska. Hlavným mestom je Mariehamn. Alandy sa skladajú z viac ako 6 500 ostrovov a útesov, ktoré predstavujú pevniny. Najväčší ostrov sa volá Åland. Zaberá 70 % plochy súostrovia a žije na ňom viac ako 90 % z jeho viac ako 26 000 obyvateľov. Obývaných ostrovov je 65. Z hlavného ostrova je dvakrát bližšie k Švédsku ako k fínskemu pobrežiu.
Prírodné podmienky
Krajina, ktorej podklad tvorí granit, je vcelku plochá, najvyšší bod Orredals Klint na severe hlavného ostrova má výšku nad morom. Podnebie je v porovnaní s vnútrozemskými oblasťami Fínska veľmi mierne, čo prispieva k rozvoju miestneho poľnohospodárstva. Priemerná ročná teplota je 5,8 °C (vo februári -3,4 °C, v júli 16,0 °C), ročný úhrn zrážok je.
Dejiny súostrovia
Alandy boli celé storočia neoddeliteľnou súčasťou Švédska, ktoré ich po prehranej vojne v roku 1809 muselo Fredrikshamnským mierom spolu s Fínskom prenechať Rusku. V rokoch 1809 až 1917 tak boli v rámci Fínskeho veľkokniežatstva časťou ruskej ríše. Strategická poloha ostrovov uprostred Baltu viedla v roku 1856 k uzatvoreniu tzv. Ålandskej konvencie medzi Veľkou Britániou, Francúzskom a Ruskom, podľa ktorej mali ostrovy do budúcnosti ostať demilitarizované (bez pevností, vojenských posádok či námorných základní). Keď Fínsko získalo roku 1917 nezávislosť, požadovali švédski obyvatelia súostrovia takmer jednomyselne (96 %) pripojenie ku Švédsku. Spor medzi Švédskom a Fínskom o ostrovy prerokovala Spoločnosť národov, ktorá sa nakoniec uspokojila s fínskym prísľubom rozsiahlej autonómie. Podľa jej rozhodnutia z roku 1921 tak Ålandy zostali autonómna a demilitarizovaná súčasť Fínska.
Politické zriadenie
Alandy majú vlastný parlament, ktorý má právomoc vydávať zákony v oblastiach školstva, kultúry, zdravotníctva, životného prostredia, dopravy, podpory priemyslu, pošty a telekomunikácií.
Fínsky štát má ale právo, okrem iného vyberať na Alandy dane. 0,45 % príjmov fínskeho rozpočtu ide naspäť na Alandy. K tomu Alandy ešte dostávajú doplatok, ak príjmy z Aland prevýšia 0,5 % príjmov fínskeho rozpočtu.
Iba občania Aland majú právo vlastniť na Alandoch pozemky. Občanom sa môže stať človek, ktorý sa narodil občanovi Aland. Imigrant môže po piatich rokoch a preukázania znalosti švédčiny požiadať o status občana, rovnajúci sa zároveň fínskemu občianstvu. Práva občana človek stráca, ak žije viac ako päť rokov mimo ostrovov. Občania Aland, ktorí sa na ostrovoch narodili, alebo sa na ne prisťahovali pred svojim dvanástym rokom, sú vyňatí z povinnej vojenskej služby. Na rozdiel od zvyšku Fínska je tu švédčina jediným úradným jazykom.
Alandy majú výnimočný vzťah k Európskej únii. Aj keď medzinárodná politika patrí fínskej vláde, Ålandy majú v EÚ celý rad výnimiek. Nepodliehajú napríklad daňovému systému EÚ.
Hospodárstvo
Ekonomika Aland je veľmi malá, na ostrovoch funguje asi 2 600 firiem, z ktorých 700 podniká v poľnohospodárstve. Iba asi 20 spoločností má viac ako 50 zamestnancov. 40 % HDP vytvára námorný priemysel. Najmä rozmach tohto priemyslu tiež spôsobuje, že na ostrovoch je nedostatok pracovných síl, ktoré tak dochádzajú z Fínska a Švédska.
Alandy sú obľúbeným turistickým cieľom, lebo sú najteplejšou časťou Fínska a možno na nich prežiť pokojnú dovolenku. Turisti veľmi často jazdia po ostrovoch na bicykli. Nie sú tu totiž žiadne veľké kopce a ostrovy sú malé. Medzi ostrovmi tiež fungujú pravidelné prevozy, často bezplatné.
Obce
Alandy majú šestnásť obcí, z ktorých je jedno mesto (12). Počet obyvateľov je uvedený k 31. augustu 2006.
Iné projekty
.
Střešovice
right|thumb|Střešovice
Střešovice sú katastrálne územie a historická obec stredovekého pôvodu. Od svojho pripojenia k Velkej Prahe roku 1922 sú rezidenčná štvrť, od roku 1960 súčasť mestskej časti Praha 6.
François Guizot
François Pierre Guillaume Guizot (* 4. október 1787, Nîmes, Francúzsko – † 12. september 1874, Saint-Ouen-le-Pin) bol francúzsky historik a liberálny politik, v rokoch 1840 minister zahraničných vecí, 1847 - 1848 predseda vlády, odporca revolúcie 1848.
Střešovice
Doprava
Tramvajové linie spájajú dve stanice metra trasy "A" Hradčanská a Petřiny.
Cannibal
Cannibal je prvé EP americkej speváčky Keshy. Z albumu boli vydané dva single „We R Who We R“a „Blow“.
Prachovské skály
Prachovské skály sú skalné zoskupenia pieskovcových útvarov rôznych tvarov, rozkladajúce sa približne 5 až 7 km severozápadne od mesta Jičín, prírodnou rezerváciou, súčasťou Českého raja a obľúbený cieľ turistov. Vznikli v období druhohôr ako usadeniny na okraji mora.
Geomorfologické zaradenie
Geomorfologicky sú Prachovské skály súčasťou celku Jičínská pahorkatina, podcelku Turnovská pahorkatina, okrsku Vyskeřská vrchovina a podokrsku Prachovská pahorkatina, ktorej sú samostatnou geomorfologickou časťou.
História osídlenia
Sú tu archeologické nálezy dokazujúce, že ľudia tu žili už v praveku od doby kamennej. Celá oblasť skál bola prírodnou pevnosťou slovanských kmeňov, len na niekoľkých miestach doplnená valmi. Vnútri potom vznikali prvé sídliská.
V polovici 13. storočia vybudoval kráľ Přemysl Otakar I. na jednom z čadičových vrcholov hrad Veliš a založil Velišské panstvo. O niekoľko desiatok rokov neskôr sa panstvo dostáva do majetku Vartemberkovcov a vznikajú tu rôzne osady, koncom 15. storočia sú tu ako majitelia uvádzaní Trčkovci z Lípy. Na začiatku 17. storočia majetok prevzali Smiřickí zo Smiřic, avšak v roku 1625 panstvo prevzali Valdštejnovci a pripojili ho k svojmu Frýdlantskému vojvodstvu. Potom čo bolo vo vojnách panstvo rozvrátené, zanikli aj osady v skalách.
Roku 1866 sa v blízkosti skál odohrala jedna z bitiek Prusko-rakúskej vojny, ktorú Prusi hoci menej početní, vyhrali.
Od sklonku 19. storočia sa skaly stali cieľom horolezcov i turistov. V roku 1933 sa stali štátnou prírodnou rezerváciou. .
V reštitučnom súdnom konaní získala rodina Šlikovcov v roku 1993 oblasť späť a začala tu prevádzkovať služby súvisiace s cestovným ruchom. Návštevnosť verejnosti sa odhaduje na 300 000 ľudí ročne.
thumb|Prachovské skály
Prístupnosť
Celá oblasť je dobre prístupná autami, verejnou autobusovou dopravou a tiež pešo - 7 km od Jičína po turisticky značených cestách.
Czesław Głombik
náhľad|Czesław Głombik (2020) Prof. Dr. hab. Czesław Głombik (* 8. december 1935) je poľský filozof zaoberajúci sa dejinami filozofie.
Pôsobí ako vedúci Katedry dejín filozofie na Sliezskej univerzite v Katoviciach. V roku 1990 zastával funkciu rektora tejto univerzity. Venuje sa predovšetkým dejinám poľskej filozofie 19. a 20. storočia na pozadí prúdov a smerov európskej filozofie, najmä v jej najbližšom kultúrnom kontexte (nemeckom a českom). Tematicky pritom akcentuje podoby tomizmu.
Študoval na Varšavskej univerzite, kde v roku 1958 získal titul magister filozofie. Doktorát v odbore humanitných vied získal na Jagelovskej univerzite v Krakove. Ďalej pokračoval v štúdiu na Univerzite Marie Curie-Sklodovskej v Lubline a štúdium ukončil s titulom Dr. hab. humanitných vied, odbor história filozofie. 31. marca 2005 mu bol udelený titul doktor honoris causa Univerzity Palackého v Olomouci.
Bibliografia
Czesław Głombik napísal 15 monografií a viac než 200 štúdií. K jeho najvýznamnejším dielam patria:
V češtine boli vydané knihy:
Metod (svätec)
Svätý  Metod (zastarano: Metód, Metodej,, ; * cca 815, Solún, Byzantská ríša – † 6. apríl 885, Veľká Morava) bol byzantský vzdelanec, spisovateľ, prekladateľ, právnik, mních, kňaz, prvý arcibiskup na území Veľkej Moravy, pápežský legát, misionár a svätec.
Pôvod
Pozri článok Cyril a Metod.
Život
O mladosti Metoda, známeho len pod jeho mníšskym menom, sa vie málo. Absolvoval štúdiá práva v Konštantínopole. Jeho pôvod a (právnické) schopnosti primali byzantského cisára dať mu približne v rokoch 843856 funkciu správcu (polo-)slovanského kniežatstva niekde severne od Solúna. V tomto prostredí sa pripravoval na svoju budúcu osvietenskú činnosť. Metod sa funkcie vzdal, lebo ho nenapĺňala, a okolo r. 856 sa utiahol do monastiera na maloázijskom vrchu Olymp (v blízkosti dnešného mesta Bursa v Turecku). Tu prijal mníšske meno Metod (gr. Methodios) a neskôr bol zvolený aj za igumena (predstaveného).
V roku 860 možno sprevádzal brata Konštantína do Kozárskeho kaganátu. V roku 863 ho už jednoznačne sprevádzal k veľkomoravskému kniežaťu Rastislavovi. V roku 867 bol vysvätený v Ríme za kňaza, v roku 869 vymenovaný za veľkomoravsko-panónskeho arcibiskupa a pápežského legáta, v rokoch 870 – 73 väznený bavorským klérom, od roku 873 bol aj správca veľkomoravského učilišťa.
Podrobnosti od roku 860 pozri v článku Cyril a Metod.
Svätec
Hneď po Metodovej smrti vznikol na Veľkej Morave jeho kult ako svätca. V starom Bulharsku uctievali jeho pamiatku okrem 6. apríla aj na sviatok svätých sedmopočetníkov (17. júla). O pozdvihnutie kultu sv. Metoda v katolíckej cirkvi sa zaslúžil český kráľ Karol IV. v polovici 14. storočia.
Zdroje
Pozri v článku Cyril a Metod
Hlasitosť
Hlasitosť je subjektívna miera intenzity zvuku.
Lachapelle-sous-Aubenas
Lachapelle-sous-Aubenas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Lachapelle-sous-Aubenas má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Lachapelle-sous-Aubenas má 1450 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Aix-la-Fayette
Aix-la-Fayette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tarja Halonenová
Životopis
Narodila sa v Helsinkách, kde aj v roku 1968 na University of Helsinki získala právnický diplom. Od roku 1970 bola právničkou Centrálnej organizácie fínskych odborových zväzov. V roku 1970 sa stala členkou sociálno demokratickej strany. Na jej kandidátke sa v roku 1979 dostala do parlamentu, kde sedela päť funkčných období. Neskôr bola ministerkou sociálnych vecí a zdravia, ministerkou spravodlivosti a v roku 1995 sa stala ministerkou zahraničných vecí. Od roku 2000 je prezidentkou Fínska. Po zvolení sa druhýkrát vydala. Jej terajším manželom je psychológ Pentti Arajärvi, jej dlhoročný spolupracovník. Z prvého manželstva má jednu dcéru Annu.
Nosný systém mestskej hromadnej dopravy v Bratislave
thumb|[[Škoda 30 T, električka pre trať do Petržalky]] thumb|Súčasná električka Tatra K2S na Námestí SNP na linke thumb|Miesto, kadiaľ malo viesť metro, sa využije pre trať povrchovej električky
Nosný systém mestskej hromadnej dopravy v Bratislave, v čase plánov metra označovaný často ako bratislavská rýchlodráha (neskôr aj bratislavské metro), je názov, ktorý sa používa na označenie koncepcie siete nosného druhu dopravy v Bratislave.
Dejiny
V 70. a 80. rokoch 20. storočia sa začala Bratislava rýchlo rozrastať; pribudli nové sídliská. V roku 1974 bola schválená koncepcia rozvoja mestskej hromadnej dopravy (MHD) založená na rýchlodráhe.
Metro sovietskeho typu
thumb|Nedostavaný tunel v Janíkovom dvore sa v budúcnosti premení na zastávku električky. thumb|Zvažované trasy plánovaného metra Oficiálne sa používal názov rýchlodráha, ale podľa vtedajšej praxe išlo o metro sovietskeho typu, druhé v Česko-Slovensku. Podobne ako v Prahe, kde metro spojilo centrum mesta s jeho najväčším sídliskom, Južným mestom, v Bratislave malo metro prepojiť sídlisko Petržalka a historické jadro mesta, jazdiť tu mali súpravy 81-71 sovietskej (neskôr východonemeckej) výroby.
Dočasná rýchlodráha
Kvôli rýchlo rastúcej potrebe prepravy osôb z Petržalky cez Dunaj a uvoľnení železničného koridoru na Starom moste sa rozhodlo o výstavbe dočasnej povrchovej rýchlodráhy. Mala začínať na Bosákovej ulici v Petržalke a končiť na Mlynských Nivách. Mala by dĺžku 2,6 km a tri stanice: Petržalka-Centrum, Martanovičova a Mlynské Nivy. Využívala by železničnú trať na Starom moste, ktorá sa prestala využívať v roku 1983 po otvorení Prístavného mostu. Depo bolo plánované na mieste bývalej železničnej stanice Mlynské Nivy. S výstavbou sa začalo v roku 1985/1983. Výstavba bola zhruba po dvoch rokoch zastavená.
Metro
Výstavba samotného metra sa začala v roku 1988, keď bol položený základný kameň v mieste budúcej stanice Dunaj. Išlo o časť trasy B z Petržalky, zo stanice Lúky Juh do stanice Hlavné Nádražie, v celkovej dĺžke cca 10 km s 9timi stanicami: Lúky Juh, Lúky Sever, Háje Juh, Háje Sever, Petržalka Centrum, Dunaj, Prior, Obchodná, Hlavné Nádražie. Na južnom okraji Petržalky malo stáť i depo Janíkov Dvor. Odhadované náklady boli 12 miliárd Kčs a dokončiť sa mala okolo roku 2000.
Prvá časť tohto úseku medzi stanicami Lúky Juh a Dunaj mala byť dokončená v roku 1997 a plánované náklady boli 7 mld Kčs. Federálna vláda na tento úsek vyčlenila len 5 mld Kčs, a tak muselo dôjsť k úprave projektu. Stanice Lúky Sever, Háje Juh, Háje Sever a Petržalka Centrum boli riešené ako stanice s bočným nástupišťom namiesto ostrovného. Trasa metra v Petržalke sa naplánovala v menšej hĺbke a medzi stanicami sa použil jeden dvojkoľajný tunel namiesto dvoch jednokoľajných.
Výstavba bola v máji 1990 zastavená, keď vtedajší mestský národný výbor pod vedením Romana Hofbauera rozhodol o zastavení všetkých prác a zmene koncepcie. Od tohto rozhodnutia sa fyzická výstavba metra už nikdy neobnovila. Dodnes tak po metre zostali výkopy a rozostavané depo.
Ľahké metro
Avšak potreba lepšie dopravne napojiť najväčšie sídlisko krajiny zostala. Ako vhodnejšie riešenie pre Bratislavu sa zvolil systém VAL, ktorý je známy z Francúzska. Už v roku 1991 bolo mestským zastupiteľstvom prijaté uznesenie č. 104/1991 "Informácia o potrebe realizovania ľahkého metra na území mesta Bratislavy", v ktorom zobralo na vedomie potrebu realizácie ľahkého metra na území Bratislavy. Zároveň zobralo na vedomie projektovú a finančnú štúdiu na realizáciu ľahkého metra predloženú francúzsko-slovenským združením firiem MATRA TRANSPORT - HYDROSTAV BANSKÉ STAVBY.
Následne vláda SR pod vedením Jána Čarnogurského prijala 19. mája 1992 uznesenie č. 442/1992 k správe o zabezpečení prípravy, výstavby a financovania projektu VAL (ľahkého metra) v hlavnom meste Slovenskej republiky Bratislave. Tento projekt schválila následne aj vláda ČSFR uznesením č. 396/1992 a mesto Bratislava v júni 1992 podpísalo zmluvu. V októbri 1992 však vláda SR pod vedením Vladimíra Mečiara uznesením z 27. októbra 1992 č.817 pôvodné stanovisko zmenila a záruky zrušila.
S implementáciou tohto systému sa uvažovalo znova v ďalších rokoch, v roku 1998 sa však objavili spory s dodávateľom, hlavne v oblasti financovania. Medzitým založená spoločnosť Metro a. s. preto kontrakt na výstavbu metra nepodpísala.
Systém VAL bol kritizovaný, že nikde netvorí nosný systém MHD a nemá dostatočnú prepravnú kapacitu.
Klasické metro
Po neúspešnej realizácií ľahkého metra typu VAL sa v rokoch 2000-2002 objavila alternatíva vybudovať opäť klasické metro. Na jeho financovanie by sa použili deblokácie z ruského dlhu a do jeho výstavby by bola zapojená ruská firma Metrostroj.
Rýchlodrážna električka a tram-train
Po opustení plánovania metra v roku 2003 sa v nasledujúcich rokoch ako náhrada spomínala rýchlodrážna električková linka, trať mala byť vedená z južnej Petržalky cez Starý most do centra a na Šafárikovom námestí sa napojť na súčasnú električkovú sieť. Zámerom bolo aby trať bola spoločná pre regionálne vlaky ako aj električky, pričom by sa využil duálny rozchod. Odborníci však poukazovali na to, že takúto trať môže byť problematické, resp. nemožné vybudovať vzhľadom na rozdielny profil kolesa, iné elektrické napájanie a pod.
Zástancovia tohto typu nosného systému dopravy tvrdia, že v mestách s veľkosťou Bratislavy je rýchlodrážna električka lepšie riešenie ako klasická podzemná rýchlodráha a používa sa úspešne napríklad vo francúzskom Štrasburgu, ktorý má podobnú veľkosť ako Bratislava. Medzi ďalšie výhody má patriť aj výrazný mestotvorný charakter takéhoto riešenia a možnosť rozvoja oblasti v okolí električkovej trate. Odporcovia namietajú, že takáto električka do Petržalky nespĺňa parametre pre nosný systém a znehodnotí územie, cez ktoré má viesť a taktiež finančná neefektívnosť. V tomto duchu sa vyjadril vo svojom stanovisku aj Výskumný ústav dopravný.
Existovali 3 varianty vedenia trasy v Petržalke: polozapustený, povrchový a nadzemný. Každý z týchto variantov bol navrhnutý ako segregovaný s mimoúrovňovými križovaniami.
Klasická električka
thumb|Petržalská električka počas výstavby
Nakoniec sa realizuje povrchový projekt klasickej električky s úrovňovými križovaniami. Prvý úsek bol vybudovaný s duálnym rozchodom, ale do budúcna sa s využitím tram-train nepočíta a druhá časť úseka bude mať len jeden rozchod.
V roku 2016 bola otvorená prvá časť električkovej trate do Petržalky po zastávku Jungmannova. Najneskôr do roku 2023 bude trať predĺžená do lokality Janíkov dvor.
Okrem toho sa uvažuje aj s električkou od Šafárikovho námestia po trhovisko na Miletičovej, tiež do Devínskej Novej Vsi (cez Bory) a Vajnôr (ku železničnej stanici). V budúcnosti sa zvažujú aj trate do Vrakune cez Slovnaft a do Ovsišťa cez Lido. Pripravujú sa aj rekonštrukcie väčšiny električkových radiál, ktoré by mali priniesť vyššiu plynulosť, bezpečnosť a uľahčené prestupy na iné spôsoby prepravy.
Andrezé
Andrezé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Střížkov
right|thumb|Střížkov
Střížkov je katastrálne územie Prahy, spadajúce zhruba napoly medzi mestské obvody (a zároveň rovnomenné mestské časti) Praha 8 a Praha 9.
Gramovo farbenie
thumb|Gramovo farbenie [[Staphylococcus aureus (S. aureus ATCC 25923, grampozitívne koky, fialové) a Escherichia coli (E. coli ATCC 11775, gramnegatívne bacily, červené), najbežnejšie referenčné baktérie na Gramovo farbenie]] Gramovo farbenie (iné názvy: farbenie podľa Grama, farbenie Gramovou metódou, Gramova farbiaca metóda) je empirická metóda, ktorá slúži na rozdelenie bakteriálnych druhov do dvoch veľkých skupín – na grampozitívne baktérie a gramnegatívne baktérie. Rozdelenie je založené na chemických a fyzikálnych vlastnostiach ich bunkovej steny.
Zaviedol ho v roku 1884 Hans Christian Gram. Je to diferenciačné farbenie založené na sfarbení grampozitívnych a gramnegatívnych buniek baktérií. Rozdiel medzi týmito dvoma bunkami je predovšetkým v ich bunkovej stene. Bunkové steny G+ baktérií majú oveľa hrubšiu vrstvu peptidoglykánu ako bunkové steny G− baktérií. G− bunky majú vo vonkajšej bunkovej stene aj množstvo lipidov.
Princíp Gramovho farbenia spočíva v tom, že sa obidve bunky (G+ aj G−) zafarbia farbivom kryštálovou violeťou, čím sa obe sfarbia do fialova. Preparát sa potom morí jódom v roztoku jodidu draselného, ktorý s farbivom vytvorí komplex v obidvoch bunkách. Potom sa farbivo vymýva etanolom (alebo acetónom), pričom komplex sa vyplavuje len z G− baktérií (rozpúšťa sa vonkajšia lipidová vrstva bunkovej membrány), ktoré sa odfarbia. Napokon sa preparát dofarbuje karbolfuchsínom (alebo safranínom). G+ bunky teda po Gramovom farbení ostávajú fialové, G− bunky sú červené (alebo ružové).
Rozdelenie baktérií na základe Gramovho farbenia má hlbší význam, medzi obidvoma kategóriami existujú mnohé ďalšie rozdiely (napríklad v citlivosti na antibakteriálne látky typu antibiotík).
Radomyśl Wielki
Radomyśl Wielki je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat mielecki v rovnomennej gmine.
Žije tu 2 964 obyvateľov (30.6.2007).
Základné imanie
Základné imanie alebo mimo právnych kontextov aj základný kapitál alebo pre štátne podniky kmeňové imanie (iné názvy pozri nižšie) je peňažné vyjadrenie súhrnu zdrojov vložených do podniku jeho vlastníkmi. Je to časť vlastného imania.