cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bitka o Francúzsko
Kapitulácia
15. júna sa podaril nemeckým vojskám prielom Maginotovej línie, ktorá bola z veľkej časti dobytá nasledujúci deň. Nemecká armáda prekročila horný tok Rýnu, a francúzska vláda na čele s Paulom Reynaudom odstúpila, pretože stále nebola ochotná kapitulovať. Nastúpila nová vláda, ktorú zostavil maršal Phillipe Pétain, ktorý okamžite požiadal nemeckých predstaviteľov o mier. Zvyšky francúzskych vojsk na Maginotovej línii a v Lotrinsku sa zúfalo bránili, ale boli obkľúčené tankovou armádou generála Guderiana. Keď sa pokúsili o protiútok, boli takmer okamžite obkľúčení. Ďalej sa nemecké vojská dostali až do Lyonu a odtiaľto do Álp. Nemecké velenie pristúpilo na požiadavky a 22. júna podpísalo v Compiègne s francúzskymi zástupcami kapituláciu Francúzska. Kapitulácia bola podpísaná na rovnakom mieste, kde museli predstavitelia Nemecka podpísať kapituláciu po prehranej prvej svetovej vojne.
Hitler počas posledných dní bojov vo Francúzsku navrhol pripraviť inváziu do Švajčiarska. Plány tzv. operácie Tannenbaum nakoniec neboli nikdy realizované.
Rozdelenie
náhľad|vpravo|Znepokojení a plačúci [[Francúzi, pri pohľade na odchádzajúce francúzske vojská.]] Francúzsko bolo rozdelené na dve časti. Sever krajiny bol okupovaný Nemcami, tu sa nacisti pripravovali na útok na Spojené kráľovstvo – operácia Seelöwe. Na juhu krajiny vznikla francúzska vláda, ktorá sídlila vo Vichy, a na jej čele stál maršal Pétain. Táto vláda bola formálne slobodná, kolaborovala však s Nemcami, a po nejakom čase sa dostala pod absolútnu moc Tretej ríše. 24. júna bolo v Ríme podpísané prímerie medzi Talianskom a Francúzskom a na ďalší deň nastal pokoj zbraní. 1. júla obsadil Wehrmacht Normanské ostrovy v kanále La Manche. Bolo to jediné britské územie, ktoré bolo za druhej svetovej vojny dobyté a okupované Nemeckom. Boje medzi Spojeným kráľovstvom a nacistickým Nemeckom následne pokračovali počas bitky o Britániu.
Medzinárodné letisko Carriel Sur
Medzinárodné letisko Carriel Sur (, IATA: CCP, ICAO: SCIE) je letisko v mestskej časti Concepción v Čile.
Universidad Nacional Autónoma de México
thumb|Znak UNAM Universidad Nacional Autónoma de México (skratka UNAM) je mexická verejná univerzita, najväčšíia vysoká škola v krajine aj v Latinskej Amerike. Sídli v hlavnom meste. V rebríčkoch sa radí na 1.-5. miesto medzi najlepšími latinskoamerickými univerzitami. Bola založená roku 1551 pod názvom Real y Pontificia Universidad de México  v roku a je teda aj najstaršou univerzitou na americkom kontinente.
Na UNAM študovalo niekoľko nositeľov Nobelovej ceny, napríklad básnik Octavio Paz. Od 2. polovice 20. storočia je tiež strediskom sociálnych hnutí.
Rozsiahly modernistický univerzitný kampus je od roku 2007 zapísaný na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Step
Step môže byť
Aubéguimont
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale mužov 2006
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale mužov 2006 boli v poradí 10. majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). V čase vzniku niesli názov Majstrovstvá Európy C divízie v basketbale. Konali sa v meste Drač, v Albánsku v dňoch od 29. mája3. júna 2006, za účasti 8 tímov. Titul získal 🇦🇿, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad domácim 🇦🇱.
Zámok Březnice
Zámok Březnice je zámok v meste Březnice v okrese Příbram.
V 16. storočí bol prestavaný do súčasnej renesančnej podoby, opevnenie je neskorogotické. Od roku 1872 do znárodnenia v roku 1945 bol zámok majetkom Pálffyovcov, dnes je spravovaný Národným pamiatkovým ústavom ČR. Je obklopený voľne prístupnou zámockou záhradou. V zámku a okolí sa konajú svadby a ďalšie kultúrne akcie.
Kramár
Kramár môže byť:
Golling an der Erlauf
Golling an der Erlauf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Melk.
Žije tu 1 534 obyvateľov (31. 12. 2009).
Tate-jama
Tate-jama alebo Tatejama je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na japonskom ostrove Honšú, ako najsevernejší z reťaze začínajúcej vulkánom Ontake. Prevažne andezitovo-dacitový vulkán leži v staršej kaldere s priemerom 4 km. Postkalderová vulkanická činnosť zahŕňala sériu menších freatických erupcií, posledná sa odohrala v 19. storočí. V roku 1990 oblasť postihlo zemetrasenie. V okolí sopky sa nachádzajú početné horúce pramene.
13. mechanizovaný prápor
13. mechanizovaný prápor 1. mechanizovanej brigády je mechanizovaný útvar veľkosti práporu Pozemných síl Slovenskej republiky. Sídli v Leviciach. Veliteľom je od 1. septembra 2021 major Marián Golis. Prápor je zložený z 1. mechanizovanej roty, 2. mechanizovanej roty, 3. mechanizovanej roty, roty bojového zabezpečenia, roty bojovej podpory a práporného obväziska.
Levický prápor pochádza z dvoch tradícií. Jedna z vetiev siaha k bývalému, rakúsko-uhorskému, 67. pešiemu pluku z Prešova, založeným v roku 1860. Druhá vetva siaha k 12. streleckému pluku česko-slovenských légií v Rusku, ktorý bol založený 15. júla 1918 v Tomsku a po vojne obnovený v Leviciach ako 12. peší pluk, postupne reorganizovaný a názov bol zmenený na 8. strelecký pluk. V máji 1958 bol premenovaný na 64. motostrelecký pluk a prevzal bojovú zástavu 64. streleckého pluku, pokračovateľa prešovskej vetvy. V roku 1966 bol zmenený z motostreleckého na tankový a od roku 1969 bol súčasťou 13. tankovej divízie v Topoľčanoch. K 30. septembru 1995 bol pluk premenovaný na 12. tankovú brigádu, k 1. októbru 2000 bola reorganizovaná na 2. mechanizovanú. K 1. januáru 2004 vznikol mechanizovaný prápor a od 1. októbra 2006 je 13. mechanizovaný prápor v podriadenosti topoľčianskej 1. mechanizovanej brigády.
13. mechanizovaný prápor používa viacero druhov vojenskej techniky, medzi nimi BMP-2, BVP-1, mínomety a iné.
Rhododendron
Rhododendron (z gréčtiny rhodos "ruža" a dendron "strom") je rod kvitnúcich rastlín z čeľade vresovcovité (Ericaceae). Je to veľký rod, ktorý má viac ako 1 000 druhov. Slovenské rodové mená znejú jednak rododendron (ľudovo: alpská ruža) a jednak azalka.
Druhy rodu dorastajú do podoby kríkov a malých (zriedkavo aj veľkých) stromov. Najmenšie druhy majú len 10 až 20 cm, najväčší, Rhododendron arboreum dosahuje výšku 12 m. Listy sú špirálovito usporiadané, ich veľkosť sa pohybuje v rozmedzí 1 - 2 cm až po vyše 50 cm, výnimočne aj 100 cm u Rhododenron sinogrande. Môžu byť vždyzelené alebo opadavé.
Rod je veľmi rozšírený, vyskytuje sa na väčšine severnej hemisféry, okrem suchých oblastí a zasahuje aj do južnej hemisféry v juhovýchodnej Ázii a v severnej Australázii. Najviac je rozšírený v Himalájach, v oblasti centrálneho Nepálu, indického štátu Sikkim a čínskych provincií Jün-nan a S’-čchuan, s ďalším výskytom v horách v Indočíne, Kórei, Japonsku a Taiwane. Okrem nich sa značný počet tropických rododendronov nachádza v oblasti od juhovýchodnej Ázie po severnú Austráliu, s 55 druhmi na Borneu a 164 v Novej Guinei. O niečo menej druhov rastie v Severnej Amerike a v Európe. Rod nerastie v Južnej Amerike a v Afrike.
Gerland (Côte-d'Or)
Gerland je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Göpfritz an der Wild
Göpfritz an der Wild je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Zwettl.
Žije tu 1 818 obyvateľov (1. 1. 2010).
Vrapač
Vrapač je národná prírodná rezervácia ev. č. 1137 neďaleko obce Mladeč v okrese Olomouc. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Litovelské Pomoraví.
Ochrana
Chránené územie sa rozkladá severovýchodne od Mladče, na juh od rieky Moravy, po oboch brehoch jej pravého ramena, zvaného Malá voda. Na severozápade na ne bezprostredne nadväzuje prírodná rezervácia Hejtmanka, juhovýchodným cípom potom susedí s prírodnou pamiatkou Malá Voda.
Predmetom ochrany je prirodzený ekosystém lužného lesa v úvalovej nive Moravy, ako aj ochrana všetkých vlastností tohto veľkého vodného toku a jeho nivy. Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Litovelské Pomoraví a s vtáčím územím s rovnakým názvom.
Curriculum vitae
Curriculum vitae (z ; skratka CV) alebo životopis je stručný opis akademického a profesionálneho života, obvykle slúžiaci ako príloha k žiadosti (o prijatie na štúdium, prijatie do zamestnania a pod.). V súčasnosti sa používa výlučne štrukturovaný životopis, t. j. písaný v podobe formulára namiesto celých viet.
V anglickojazyčnom prostredí (najmä v Spojených štátoch a Kanade) sa používa výraz résumé alebo resume (z ) označujúci stručný životopis s rozsahom spravidla jedna strana formátu A4 (maximálne 23 strany). Životopis (štandardnej dĺžky) sa preto v tomto prostredí označuje aj ako academic résumé (angl. – „akademické rezumé“), ale tiež preň používa výraz curriculum vitae.
Základná štruktúra životopisu
Niektorí personalisti odporúčajú tiež doplniť decentnú a kvalitnú fotografiu (portrét), zatiaľ čo iní to pokladajú za nevhodný a rušivý prvok.
Europass
Europass- životopis je jedným z piatich Europass dokumentov. Ide o formát štruktúrovaného životopisu s jednotnou podobou pre všetky členské krajiny EU. Dá sa vyplniť online v 27 jazykových verziách. Za prvý polrok 2015 si vo všetkých jazykoch Europass vytvorilo viac než 10 miliónov Európanov. Ďalšími dokumentami Europassu okrem životopisu sú Jazykový pas, Europass- mobilita, Dodatok k diplomu a dodatok k vysvedčeniu/ osvedčeniu. Podľa štatistiky Európskeho strediska pre rozvoj odbornej prípravy Cedefop Europass životopis vyplňujú najviac ľudia uchádzajúci sa o profesie: čašníka, počítačového programátora, predavača v obchode, zdravotnej sestry, recepčného, kuchára, úradníka, strojného inžiniera, sekretárky v administratíve a inžiniera.
Viliam Turský
Ing. Viliam Turský (* 20. október 1954, Turie) je slovenský politik. Od mája do augusta 2009 bol minister životného prostredia vo vláde Roberta Fica.
Leukippos (syn Thourimacha)
Leukippos je v gréckej mytológii syn a nástupca sikyónskeho kráľa Thourimacha.
Leukippos bol ôsmy kráľ Sikyónu. Staroveký autor Hieronym uvádza, že na sikyónsky trón nastúpil okolo roku 1817 pred Kr. a vládol do roku 1764 pred Kr. Leukippos podľa antického autora Pausania bol otcom dcéry Kalchinie, ktorá mala s bohom Poseidónom syna Perata a ten potom po ňom prevzal kráľovské žezlo, keďže zomrel bez mužského potomka. Ale podľa iných antických písomných zdrojov sa kráľom Sikyónu stal Messapos a Peratos nastúpil na trón až po ňom. O pôvode Messapa nám antické zdroje nič bezpečné neuvádzajú.
Viliam Turský
V úrade nahradil 20. mája 2009 odvolaného Jána Chrbeta.
Z funkcie bol odvolaný na podnet premiéra Roberta Fica za preukázanú nespôsobilosť, svoj odvolací dekrét podpísal 28. augusta 2009.
Gýmeš
náhľad|Čiastočne zachovaná veža, pôvodne obytná Gýmeš (-normovaný názov ; iné názvy: Gýmešský hrad, Jelenec, Jelenecký hrad) je hradná zrúcanina na strmom kremencovom kopci Dúň na južnom svahu pohoria Tribeč, zhruba  na sever od obce Jelenec (Gýmeš). Zrúcanina je výraznou dominantou širokého okolia. Gýmeš je jedným z rodových hradov šľachtického rodu Forgáčovcov – spolu s Haličským zámkom.
Dejiny
Hrad dal postaviť pravdepodobne v r. 12531270 na mieste starého hradiska Ivankov syn Ondrej, účastník bitky pri Slanej.
Najstaršie jadro hradu vymedzoval hradobný múr ranogotického opevnenia, ktoré uzatváralo trojuholníkové nádvorie. Na južnej strane, na vyvýšenine bola hranolová veža s obytnou a obrannou funkciou. Koncom 13. storočia pristavali ďalšiu vežu. Medzi veže postavili potom paláce v spoločnom opevnení.
V tejto podobe poznal hrad Matúš Čák Trenčiansky a takto stál až do 15. storočia. Vtedy, za panstva Forgáčovcov, sa začína rozsiahla výstavba, budujú sa nové paláce a rozsiahle opevnenie. Práce na obranných zariadeniach pokračovali aj v 16. storočí, keď pri vstupe do hradu postavili veľkú vežu lichobežníkového pôdorysu a valcovitú vežu.
Zvýšené roboty, poplatky a dane vyústili v roku 1610 do roľníckej vzbury poddaných, ktorú panstvo kruto potlačilo. Pri obnove hradu, zničeného Turkami po páde Nových Zámkov na jeseň 1663, postavili na južnej, najviac ohrozenej strane nové opevnenie s delovými baštami.
Gýmeš bol jedným z mála hradov, kde prebiehali stavebné práce ešte v 18. storočí. Do tohto obdobia sa datuje premena gotického paláca na rodovú kryptu Forgáčovcov s kaplnkou. Až v polovici 19. storočia panstvo hrad definitívne opustilo a začal sa rozpadávať.
Súčasný stav
Horizontálne pôsobiacu siluetu stredovekého hradu modelujú tvary zachovaných častí obvodového muriva a konštrukcií hradných budov a opevnení. Otvory okien a vstupov si zachovali na viacerých miestach kamenné obruby; neskorobaroková architektúra kaplnky je čitateľná najmä členením stien zdvojenými pilastrami a profilovanými rímsami, ktoré kedysi niesli klenbu priestoru.
Prístup
Prístup na hrad je možný z viacerých miest.
Aubermesnil-aux-Érables
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Atlantic College
Atlantic College je najstaršia zo škôl medzinárodnej siete United World Colleges.
Kramár (priezvisko)
Kramár (o význame pozri kramár) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Malcove (okres Bardejov), Seredi, Trnave a Livinských Opatovciach (okres Partizánske).
Známi nositelia
Pozri v článku Kramár.
Gevrey-Chambertin
Gevrey-Chambertin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Floridsdorf
left|50px right|thumb|Poloha
Brigittenau
left|50px right|thumb|Poloha
Brigittenau je dvadsiaty viedenský obvod. Má rozlohu a žije tu 82 121 obyvateľov (1.1.2007).
Göstling an der Ybbs
Žije tu 2 129 obyvateľov (1. 1. 2010).
Achnaton
Achnaton (iné zápisy: Amenhotep IV., Amenofis IV., trónne meno: Nefercheprure) bol faraón v starovekom Egypte, príslušník 18. dynastie a v poradí desiaty faraón tejto dynastie. Vládol približne v období rokov 13511334 pred Kr.
Život
Náboženský reformátor a zakladateľ hlavného mesta Achetaton. Bol to „faraón revolucionár“, „kacírsky kráľ“ a „ chorobný fanatik“. Nebol ani vojak, ani diplomat a už vôbec nie básnik. Toto sú len niektoré jeho charakteristické črty z pera súčasných historikov. Na trón nastúpil po smrti Amenhotepa III. Celým menom sa volal Nefercheprure Vaenre Amenhotep. Do dejín však nevošiel ako Amenhotep IV., lebo v šiestom roku vlády sa tohto mena vzdal. Znamenalo totiž „Amón je spokojný“, ale Achnaton s tým nebol spokojný. Achnaton nakoniec uprel Amónovi aj božstvo a aj ostatným bohom s výnimkou Atona. Dal aj postaviť nové hlavné mesto Achetaton (Atonov obzor). Stál presne medzi Mennoferom (Memfidou) a Vesetom (Tébami). Dal si tam postaviť chrámy, paláce, oltáre a všetko ostatné. Toto utrácanie by sa dalo označiť za „faraónske“. Dnes sa toto územie volá el-Amarna.
Achnaton „zaviedol kult Atona“ aj keď loď kráľovnej Teje sa volala „Aton žiari“. Thutmose IV. sa usiloval s podporou kultu Atona nábožensky zjednotiť obyvateľstvo etnicky rôznorodej Egyptskej veľríše. Sám Achnaton bol pred nástupom na trón Atonovým veľkňazom. O motívoch tejto reformy či revolúcie nezanechal Achnaton správu. Achnaton zaútočil na mocenské centrum, ktoré predstavoval Amónov chrám vo Wesete. Pod Amónovými štandardami oslobodili vasetskí králi Egypt spod nadvlády Hyksósov. Venovali mu preto podiel na vojnovej koristi, zväčšovali a zvelebovali jeho chrámy, obdarúvali ho pozemkami a otrokmi. Keďže Amónov majetok a na ostatných bohov sa darovalo menej, kňazi boli nahnevaní. Kňazi išli až tak ďaleko, že vyhlásili, že moc kráľa závisí od Amóna, čiže od nich. A preto sa chcel Achnaton zbaviť Amóna a spravil to veľmi jednoducho a zároveň geniálne: zobral im majetok a zrušil im Amóna. Po víťazstve sa utiahol do Achetatonu. Achnaton sa nepovažoval za boha na Zemi no považoval sa za veľkňaza. Zaoberal sa literatúrou a dokazuje nám to „Chválospev na Slnko“, ktorý patrí medzi najlepšie výtvory egyptskej poézie. Priam vystatovačne dával najavo svoju lásku k manželke Nefertiti ("najkrajšej žene všetkých čias") a tiež sa dával zobrazovať so svojimi deťmi (mal ich 6 – Meritaton, Meketaton, Aanchesenpaton, Nefernefruaton, Nefernefrure, Setepenré). Takto sa mohol správať akurát súkromník, rozhodne nie kráľ. V dvanástom roku vlády už nemal nikoho, už ani milovanú Nefertiti, s ktorou sa rozišli v zlom. Preto to využili Amónovi kňazi a pokúsili sa zosadiť Achnatona z trónu. Podrobnosti nepoznáme, ani okolnosti, za ktorých sa stal potom Achnatonov mladší brat Smenchkare jeho spolukráľom (zomrel po dvojročnej vláde, z nezistených dôvodov). Achnatonova vláda trvala 17 rokov a zabili ho asi dýkou alebo jedom. Ale ani toto nestačilo Amónovým kňazom. Zničili jeho hrob a múmiu asi zničili alebo ju spálili. Jeho hrob našiel A. Barsantim na pohrebisku v Darb el-Meleku.
Najznámejšia Achnatonova socha stála v Karnaku dnes v Káhire. Dnes je dvojnásobne vyššia a vyniká svojou štylizáciou, ktorá zdôrazňuje jeho zoženštenosť. Dokazuje to i množstvo reliéfov z rôznych období jeho života.
Stavby
Achnaton dal postaviť nové hlavné mesto Achetaton, ktoré dal zbúrať Haremheb. Dnes v ňom sú pozostatky kráľovského paláca s rozmermi 700 × 700 m, ďalej pozostatky kráľovninho paláca, administratívnych budov, robotníckych osád a troch veľkých chrámov s rozmermi 1500 krát 1500 metrov. Svätyňa a obetná sieň sú otvorené a postavené podľa vzoru stavieb z obdobia Starej ríše. Na achetatonskom pohrebisku v Darb el-Meleku je vyše 30 hrobiek. Achnatonova má vyše 50 metrovú vstupnú šachtu a vysoká je. Vstup je do nej zakázaný.
Allvar Gullstrand
Allvar Gullstrand (* 5. jún 1862, Landskrona, Švédsko - † 28. júl 1930, Štokholm) bol švédsky oftalmológ, nositeľ Nobelovej ceny za fyziológiu a medicínu v roku 1911.
Bol prvým profesorom oftalmológie na univerzite vo švédskej Uppsale. Od roku 1901 spolupracoval v laboratóriách Carl Zeiss v Jene so Siegfriedom Czapskim na konštrukcii oftalmologických optických prístrojov. Inicioval vývoj nových prístrojov, navrhoval ich koncepciu a zúčastnil sa klinických testov. K najdôležitejším výsledkom tohto vývoja patrí Gullstrandov oftalmoskop so štrbinovým osvetlením pre pozorovanie očného pozadia z roku 1911.
Česko-slovenská futbalová liga
Česko-slovenská futbalová liga (dobové písanie väčšinou Československá futbalová liga) bola najvyššia futbalová súťaž, ktorá sa hrala na území Česko-Slovenska v rokoch 1925 – 1993.
História
Najvyššia futbalová súťaž v bývalom Československu sa hrala od roku 1925. Najskôr v nej hrali iba kluby z Prahy a Stredočeského kraja. V sezóne 1929/30 sa do súťaže pridali tímy z ostatných krajov Česka a v sezóne 1934/35 i kluby zo Slovenska. Počas druhej svetovej vojny v rokoch 19391945, kedy bola ČSR rozdelená, sa v oboch častiach krajiny hrali samostatné ligové súťaže. Celkove sa v 63 ročníkoch čs. ligy rozdelilo 61 majstrovských titulov. Sezóna 1938/39 sa po vystúpení ŠK Bratislava dohrala ako česko-moravská liga, na jeseň 1948 sa z dôvodu prechodu na systém jar-jeseň uskutočnila neoficiálna súťaž bez vyhlásenia majstra (víťaz Slavia Praha. Posledná sezóna 1992/93 sa dohrávala na jar 1993 už po zániku Česko-Slovenska. Ligová súťaž často menila svoj názov, hrací systém aj počet účastníkov. Od roku 1956 sa zaužíval názov 1. liga.
Stručná história ligy
Názov súťaže sa v histórii niekoľkokrát zmenil:
Ekvidenzitometrická metóda
Ekvidenzitometrická metóda je fotografická metóda určovania celkovej jasnosti kométy využívajúca Sabattierov efekt.
Smenchkare
Život
Nastúpil na trón po svojom bratovi Achnatonovi, za ktorého vlády zastával v posledných rokoch hodnosť vicekráľa. Ako vicekráľ si počínal podľa všetkého veľmi obratne a súčasne udržiaval korektné styky s Amonovými kňazmi. Keď Achnaton zomrel, bol Schmenkare pre nich prijateľnou osobou na trón a tak ho uznali za kráľa. Pri korunovácií prijal meno Anchecheperure. Hypotéza o Smenchkareho násilnej smrti sa zakladá najmä na pozostatkoch jeho hrobovej výbavy.
Stavby
Jeho hrobku objavil Th. M. Davis v Údolí kráľov. Podľa prvých nálezov, najmä nápisoch a vyobrazení, hrobka patrila kráľovnej Teje, no neskôr sa našla múmia muža. Egyptológovia následne na základe nájdených faktov predpokladali, že múmia by mohla patriť Achnatonovi. Podľa veku však patrila mladšiemu mužovi, pravdepodobne Smenchkaremu. Mätúce na celom náleze bolo, že hrobová výbava pozostávala z niekoľkých častí, patriacich rôznym príslušníkom kráľovskej rodiny. Schmenkareho múmia a rakva aj s hrobovou výzdobou je dnes v Egyptskom múzeu v Káhire. Zachovalo sa pomerne málo jeho vyobrazení a nedá sa vždy s určitosťou povedať, či patria práve jemu. Najznámejšia je socha, ktorá ho zobrazuje ako boha Usira. Dnes sa nachádza v parížskom Louvri. Ostatné zobrazenia tvorí len niekoľko reliéfov z Achetatonu, z ktorých najznámejšie sú dva, umiestnené dnes v Berlíne.
Millennium Tower
Millennium Tower je názov viacerých výškových budov a mrakodrapov, aj plánovaných, vo viacerých mestách:
Step (tanec)
Step (z angličtiny) je druh tanca, ktorý tancujú sóloví tanečníci väčšinou iba nohami, ostatná časť tela len vyvažuje, a prevádzania tanca sa nezúčastňuje. Výnimkou sú niekedy gestá rozpaženými rukami alebo rukami zdvihnutými dohora, podobne ako pri niektorých slovenských ľudových tancoch. Chodidlá nôh vyklepkávajú pätami a špičkami rýchly rytmus. K tomuto účelu sa nosí špeciálna obuv na ktorej sú upevnené kovové doštičky. Stepuje sa na hudbu alebo bez hudby.
Formy stepu
I keď je u nás známy tento tanec pod pojmom step, v angličtine sa používa väčšinou výraz tap dance. Existujú aj ďalšie názvy, napríklad Clogging, čo je iný variant tanca a to tzv. americký step. Okrem neho je známy aj írsky step.
Step vznikal skôr než jazz. Džezová hudba tak vznikla od stepu. Táto hudba je najvhodnejšou pre stepovanie.
Aubermesnil-Beaumais
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zámok Abbadie
right|thumb|Zámok Abbadie Zámok Abbadie je francúzsky zámok ležiaci na baskickom pobreží v Hendaye, v departemente Pyrénées-Atlantiques, región Akvitánsko. Bol postavený podľa plánov architekta Viollet-le-Duca v neogotickom štýle v rokoch 1860 až 1870.
Ptolemaiov trojuholník
Ptolemaiov trojuholník je obrazec v tvare trojuholníka utvorený spojnicou hviezd Arktúr (α Boo) — Haris (β Boo) — Gemma (α CrB) zo súhvezdí Pastier a Severná koruna.
La Amistad
La Amistad je medzinárodný park v pohraničnej oblasti medzi Kostarikou a Panamou. Kostarický park bol v roku 1982 vyhlásený biosférickou rezerváciou a o rok neskôr bol zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO. Panamská časť vznikla v roku 1988 a v roku 1990 bola pripísaná na zoznam svetového dedičstva.
Geografické vymedzenie
Celková rozloha parku je viac ako 400 000 ha.
Fauna a flóra
Park sa nachádza v pohorí Cordillera de Talamanca. Väčšina parku je porastená tropickým dažďovým lesom, vo vyšších častiach sa vyskytuje hmlistý les. Jedná sa o jeden z regiónov celej Strednej Ameriky s najsúvislejšími a neporušenými lesnými porastmi. Najnižšie miesto parku je len 100 metrov nad hladinou mora. Vrcholky pohoria presahujú výšku až 3 000 metrov. Z mačkovitých šeliem sa tu vyskytuje jaguár, puma, ocelot, jaguarundi a oncilla. Bolo tu napočítaných na 500 druhov vtákov (z toho 49 endemických) a 115 plazov a obojživelníkov.
Ďalšie územia
Biosférická rezervácia zahŕňa okrem samostatného medzinárodného parku La Amistad aj niekoľko ďalších chránených území v Kostarike. Menovite sa jedná o:
Gevrolles
Gevrolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Göttlesbrunn-Arbesthal
Göttlesbrunn-Arbesthal je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Bruck an der Leitha.
Žije tu obyvateľov.
Kosák
Kosák môže byť:
Východ
Východ môže byť:
Gilly-lès-Cîteaux
Gilly-lès-Cîteaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kamarát z chodníka
Kamarát z chodníka je slovenský animovaný seriál, ktorý zobrazuje príbehy chlapca Kuba a jeho kamaráta, panáčika nakresleného kriedou na chodníku. Seriál bol vyrobený v roku 1994. Nakreslil ho Jiří Miška a režírovala Vlasta Baránková.
Auberville-la-Campagne
Auberville-la-Campagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Strana práce
Strana práce môže byť:
Millennium Tower (Viedeň)
Millennium Tower je najvyšší mrakodrap vo Viedni a tretia najvyššia stavba v Rakúsku po veži Donauturm a mrakodrape DC Tower 1.
Mrakodrap aj s anténou dosahuje výšku 202 metrov, po strechu 171 metrov. Navrhli ho architekti Gustav Peichl, Boris Podrecca a Rudolf Weber. Má 50 poschodí, slúži na komerčné aj rezidenčné účely a je centrom komplexu známeho ako Millennium City. Otvorený bol v roku 1999 pri príležitosti príchodu nového tisícročia.
Ka
Ka môže byť:
kA je skratka pre kiloampér
Grabern
Žije tu obyvateľov.
Svetelné znečistenie
thumb|Zložený obrázok [[Zeme v noci]]
thumb|Osvetlené nebo v nočnom [[Mexiko (mesto)|Mexiku]]
thumb|Osvetlené nebo v nočnom [[Los Angeles]]
Svetelné znečistenie (iné názvy: rušivé svetlo, svetelný smog) je všeobecne svetlo s nežiaducimi účinkami (predovšetkým presvetlenie oblohy, svietenie do bytov).
Často používaný termín svetelné znečistenie ale môže byť klamlivý. Znečistenie totiž bežne označuje stav pri ktorom ostáva cudzorodá látka pôsobiť aj po pôsobení zdroja znečistenia. Tento problém je najlepšie viditeľný v mestách a rozsiahlych aglomeráciach. Dochádza k rozptylu svetla z pouličného osvetlenia, štadiónov, parkovísk, v menšej miere aj z budov. Svetlo mieriace k oblohe sa odráža od častíc v atmosfére – prach, vodná para a šíri sa ďaleko za miesto vzniku. Prejavuje sa to viditeľne jasnejšou oblohou nad väčším zdrojom, a to aj vo väčšej vzdialenosti.
Vplyv na zdravie
Svetelné znečistenie je nový prvok zasahujúci do života ľudí. Tisíce rokov bola v noci tma. Spánok je veľmi ovplyvňovaný hormónom melatonínom, ktorý sa vylučuje iba v tme. Už osvetlenie 1 lux spôsobuje viditeľné zníženie jeho hladiny. Aj to spôsobuje problémy so spánkom v modernej dobe. Navyše melatonín je antioxidant, teda zníženie jeho hladiny znamená nárast množstva kyslíkových radikálov. Kyslíkové radikály o. i. narušujú bunky, jadrá buniek a tým prispievajú ku vzniku rakoviny, arterosklerózy, a ďalších chorôb. Aj preto sa svetelné znečistenie dáva do súvislosti s čoraz väčším výskytom civilizačných chorôb.
Vplyv na životné prostredie
Svetlo hrá veľmi dôležitú úlohu pri rozmnožovaní niektorých živočíchov napr.: korytnačiek, kariet veľkých. Po vyliahnutí mladé karety zamieria k najsvetlejšiemu bodu oblohy. Doteraz to bola obloha nad morom, ale teraz čoraz častejšie zamieria do miest k lampám.
Odstránenie svetelného znečistenia
Spôsoby na odstránenie svetelného znečistenia sú jednoduché. Tieto postupy sú jednoduché a s výnimkou posledného aj lacné, pričom výrazne znižujú úroveň svetelného smogu.
Aje II.
Aje II. alebo Aj II. alebo Eje II. (trónne meno: Chepercheprure) bol faraón v starovekom Egypte. Patrí do 18. dynastie a bol v poradí trinástym faraónom tejto dynastie. Vládol v rozmedzí približne 1323 pred Kr. – 1319 pred Kr.
Život
Na trón sa dostal cez mŕtvoly troch kráľov. Bol bratom kráľovnej Teje, manželky Amenhotepa III., a nad ľudí z dvora sa povzniesol vďaka Tiji, ktorá bola dojkou princeznej Nefertiti. Keďže sa o Nefertiti staral ako vlastný otec, dostal titul „božský otec“ i ďalšie tituly „nosič vejára po kráľovej pravici“, „dozorcom nad kráľovými dozorcami“, „skutočným pisárom kráľovým a jeho miláčikom“ a iné. Ajeho kariéra sa začala za Achnatona. Ajeho dlhoročné skúsenosti na dvore u Achnatona (ktorý medzi tým zomrel) prišli vhod novému kráľovi Smenchkaremu. Obidvaja si rozumeli, ešte keď bol Smenchkare miestokráľom, ale keď sa Smenchkare odvrátil od Atona, nepovažovali ho kňazi za dosť úprimného a tak sa ho zbavili. Na trón sa dostal Tutanchamón, a keďže bol neplnoletý, Aje II. sa teda stal poručníkom, regentom ba aj spolukráľom, a tak prevŕšil svojho súpera Haremheba. Aje II. dal Tutanchamónovi hárem, detské zábavy a iné. Presídlil ho do Malkaty. Keď zrazu ako osemnásťročný zomrel, nemal kto nastúpiť na trón, a tak nastúpil Aje II. Ako poistku si navyše zobral vdovu po Tutanchamónovi, Anchesanamon (Anchesenpaaton). Potom vládol necelé štyri roky. Trónne meno Ajeho je Chepercheprure. A keď zomrel, Horemheb (Haremheb) sa zachoval horšie ako hocikto iný. Dal zničiť všetky jeho sochy a reliéfy. Dokonca mu zničil aj hrobku.
Posledný faraón 18. dynastie bol Haremheb, ale Jozef Flavius tvrdil, že pred ním bola kráľovná Akencheres a po nej brat Ratotis a jeho dvaja potomkovia Akencheres I. a II.
Archeológia
Pochovať sa dal v Údolí opíc neďaleko Amenhotepa III. Jeho hrobka dostala pomenovanie podľa reliéfu (zachovaného), kde sú opice (11), preto sa volá „opičia“. Aj keď Horemheb dal zničiť jeho sochy, niektoré sa zachovali. Ako napríklad jeho busta bez koruny. Aj reliéfy patria medzi ne, kde je zobrazený ako boh Nílu a nástenná maľba v hrobovej komore Tutanchamóna. Omnoho lepšie sa zachovala jeho hrobka (nedokončená) v Achetatone, kde sú najlepšie amarnské výtvory.
Magnólia
thumb|Magnólia počas jari
Magnólia (Magnolia) je rod s viac ako 210 druhmi kvitnúcich rastlín z podčeľade Magnolioideae čeľade magnóliovité (Magnoliaceae).
Prirodzené prostredie magnólií je rozptýlené po východnej časti Severnej Ameriky, Strednej Ameriky a Karibiku a východnej a juhovýchodnej Ázie. Niektoré druhy sa vyskytujú aj v Južnej Amerike. V súčasnosti sa veľa druhov magnólií a ešte väčší počet vyšľachtených odrôd dá nájsť v podobe okrasných kríkov v Severnej Amerike, Európe, Austrálii a na Novom Zélande.
Magnólie sú pomenované po francúzskom botanikovi Pierrovi Magnolovi z mesta Montpellier.
Iné projekty
.
Stereochémia
Stereochémia je časť chémie, ktorá sa zaoberá priestorovým usporiadaním atómov v chemických zlúčeninách a vzťahom medzi štruktúrou a vlastnosťami látok. Priekopníkmi stereochémie boli Louis Pasteur, Jacobus Henricus van ’t Hoff a Hans Fischer. V závislosti od rozloženia atómov v priestore, môže látka s tým istým sumárnym chemickým vzorcom, nadobúdať diametrálne odlišné chemické a fyzikálne vlastnosti.
Hlavnou oblasťou, ktorou sa stereochémia zaoberá, je štúdium stereoizomérie. Okrem toho je významnou časťou i štúdium chirálnych látok.
Význam
náhľad|400x400bod|Enantioméry talidomidu. Vľavo je (S)-enantiomér, vpravo je (R)-enantiomér. Dôležitým príkladom látok, ktoré majú výrazne rôzne vlastnosti kvôli rozdielnemu usporiadaniu atómov v priestore, je talidomid. Talidomid existuje v podobe dvoch enantiomérov, (R)-talidomidu a (S)-talidomidu. Talidomid sa objavil koncom 50. rokov 20. storočia ako liek na spanie a sedatívum, ale takisto pomáhal s rannou nevoľnosťou u tehotných žien. Neskôr sa však zistilo, že spôsobuje poškodenie vývoja plodu, predovšetkým končatín, a pôsobí ako teratogén. Liek bol predávaný ako racemát, ale tieto vlastnosti má len jeho (S)-enantiomér, (R)-enantiomér tieto poruchy nespôsobuje.
Auberville-la-Manuel
Auberville-la-Manuel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mercedes-Benz Actros
Mercedes-Benz Actros je ťažký nákladný automobil, ktorý od roku 1995 vyrába nemecká automobilka Mercedes-Benz. Je bežne používaný na prepravu, ťažkú distribučnú dopravu a dopravu stavebných materiálov na dlhé vzdialenosti. Je dostupný v nosnostiach od 18 ton a je poháňaný naftovými motormi Daimler V6 a V8 s turbodúchadlom a medzichladičom.
Prvá generácia
right|thumb|Mercedes-Benz Actros 1843 prvej generácie
Motory
náhľad|vpravo|Actros MP1 Všetky motory Actrosu spĺňali emisnú normu Euro 2 a neskôr Euro 3. Tiež bola prvýkrát použitá séria motorov OM 500; vidlicové šesťvalce OM 501 a vidlicové osemvalce OM 502.
right|thumb|Mercedes Actros 1846 Megaspace
right|thumb|Mercedes-Benz Actros 2546 Megaspace 6x2
right|thumb|Mercedes-Benz Actros 1845 Bigspace druhej generácie right|thumb|Pracovisko vodiča
Skladištná ulica
Skladištná ulica je ulica:
Haremheb
Haremheb (trónne meno: Džeserechaprure) bol faraón v starovekom Egypte. Patrí do 18. dynastie a bol v poradí štrnástym a posledným faraónom tejto dynastie. Vládol v rozmedzí približne 1319 pred Kr. - 1292 pred Kr.
Život
Podľa pravidiel egyptského meradla bol prvý panovník 19. dynastie, ale archeológovia a Menehto ho zaradili do 18. dynastie. Na trón sa dostal po dlhšej službe u Achnatona, Smenchkareho, Tutanchamóna a Ajeho. Kariéru začal ako vojak. Za Achnatona dostal hodnosť „pisára vojska“, a iné ako napríklad „obidve oči kráľa v obidvoch krajinách“, „zástupca kráľa obidvoch krajín vo všetkých krajinách“. Keď zomrel Tutanchamón, čakal ešte štyri roky, kým sa dostal na trón. Uzurpáciu trónu odôvodnil vyhlásením, že „do hodnosti kráľa bol uvedený, lebo si to želalo Amonovo srdce“. A tak dostal podporu kňazov. A keď padol Aton, dovŕšil likvidáciu Achnatonovej náboženskej reformy. Ničil Achnatonove sochy, chrámy, paláce a rozširoval Amonove chrámy, a kňazom dal vrátiť všetky majetky. Trónne meno Horemheba bolo Džeserechaprure a vládol asi 1520 rokov. Podľa ediktu, ktorý sa zachoval na Karnackom chráme, trestal vinných odrezaním nosa a deportovaním na pohraničné pevnosti, pričom sa opieral o dávneho kamaráta Paramerseho neskoršieho Ramesseho I.
Stavby
Veľká bola však Haremhebova stavebná činnosť. Dal postaviť pylón v Amonovom chráme v Karnaku, najdlhší a najväčší vôbec (potom bol ešte väčší) široký 105 metrov, neskôr dal aj ďalšie (9 a 10 pylón). Dal vybudovať aj chýrnu „aleju sfíng“ medzi Amonovým a Mutiním chrámom. Najlepšie sa zachoval jeho skalný chrám v Sílsíle. Hrobku si dal vybudovať v Údolí kráľov asi sto krokov od Tutanchamonovej a stojí v nej aj sarkofág. Väčšina jeho sôch je v „amarnskom slohu“. Patrí medzi ne jeho hlava s dolnoegyptskou korunou v Káhire, ďalej jeho socha ako „pisára vojska“ v Metropolitnom múzeu v New Yorku a jeho súsošie s Amonom v Egyptskom múzeu.
Aigyptiaka
Aigyptiaka (🇬🇷) alebo (iný názov Aegyptiaka), voľne preložené ako Dejiny Egypta, je najrozsiahlejšie a najdôležitejšie dielo staroegyptského historika a kňaza Manehta. Bolo usporiadané chronologicky a rozdelené na tri diely.
Niektorí odborníci sú presvedčení, že Aigyptiaka bola napísaná ako konkurenčné dielo k Hérodotovým Dejinám, ako prvé ucelené dielo o dejinách Egypta, aké pred tým neexistovalo. V takom prípade by spis Proti Hérodotovi bola skrátená forma, príp. časť Aigyptiaky, ktorá sa mohla šíriť samostatne. Bohužiaľ ani z jednej sa nám nezachoval originál.
Použitie pojmu „dynastia“ (🇬🇷) bolo originálne, pojem však používal inak, ako sa dnes zvykne. Manehto ním nevyjadruje výhradne pokrvnú rodinnú príbuznosť panovníkov, skôr ním ohraničuje určitý druh diskontinuity vo faraónskej línii, buď zemepisnej (5. dynastia vládla z Memfidy, 6. z Elefantiny), alebo genealogickej (najmä v 1. dynastii, v ktorej každého panovníka označuje ako „syna“ svojho predchodcu, čím označuje druh tejto kontinuity). Medzery medzi jednotlivými dynastickými tabuľkami vypĺňal bohatým rozprávaním.
Prepisy a verzie textu
Podrobnejšie štúdium Manehtovho diela je späté s určitými komplikáciami, napriek tomu egyptológovia ho dnes považujú za dôveryhodné a spoliehajú sa na jeho rekonštrukciu panovníckych dynastií. Jedným z nich je fakt, že sa z Aigyptiaky zachovala len časť zjednodušeného textu, ďalším je poškodenie textu starovekými historickými polemikami medzi Egypťanmi, Židmi a Grékmi, ktorých stúpenci alebo odporcovia do neho zanášali vlastné vsuvky. V tom čase totiž prebiehala diskusia o „najstaršej civilizácii“ a Manehtov spis bol možno zamýšľaný ako príspevok k nej. Podobný materiál sa našiel aj u Lysimacha z Alexandrie a predpokladá sa, že bol vložený do Manehtovho diela síce nevedno kedy, znalci však určili terminus ante quem do 1. storočia po Kr., keď začal písať Flavius Iosephus.
Prvým dôkazom o existencií Manehta je zmienka v diele Iosepha Flavia Proti Apiónovi. Z textu je však jasné, že Iosephus nemal po ruke originál a polemiku staval bez neho. Mená Avaris a Osarseph sú spomínané dvakrát. Text 1.95–97 je len zoznamom kráľov bez rozprávania, až po 1.98, pričom prechádza cez dve Manehtove dynastie bez upozornenia alebo zmienky (28. a 29. dynastia). Niektorí odborníci sa snažia rozlíšiť v texte časti, ktoré doplnili zástanci a odporcovia strán diskusie, výsledky sú však diskutabilné.
Súčasne alebo hneď po Iosephovi sa musel objaviť Výťah (🇬🇷) z Manehtovej práce. To ovplyvnilo štruktúru zoznamu dynastií a potlačilo aj ďalšie prvky spisu. Napríklad, o prvom faraónovi 1. dynastie sa zo zachovaných odpisov dozvedáme, že „bol zachytený a zabitý hrochom“. Súvislosť tejto vety s pôvodným Manehtovym rozprávaním nie je známa, preto musia byť egyptológovia v týchto častiach opatrní. Toto stručné zhrnutie však zachoval Sextus Iulius Africanus a aj Eusebios z Kaisareie. Sextov odpis sa pokladá za vierohodnejší, pretože bol urobený skôr ako Eusébiov, nie je to však pravidlom. Sextova verzia bola zachovaná vďaka odpisu Georgia Synkella, Eusébiova vďaka odpisom Synkella, Sophronia Eusebia Hieronyma (Sv. Hieronyma) a arménskeho prekladu. Synkellos si všimol podobností medzi Eusébiovou a Africanovou verziou a zaradil ich preto časovo vedľa seba vo svojom diele Výťah z chronografie (🇬🇷, ).
Tieto štyri posledné odpisy sú všetkým, čo ostalo z Manehtovho Výťahu. Okrem toho sa zachovalo niekoľko významných fragmentov, vrátane zlomkov v Chronografii byzantského kronikára Ióanna Malala a v anonymnom malom texte Výpisy v zlej latinčine. Šírenie a transformácia Menethónovej práce je znázornená v nasledujúcej tabuľke:
Zdroje a metóda
Manehto zostavil zoznam kráľov tak, aby tvoril základnú štruktúru svojho historiografického diela. Je možné cítiť helenistický a egyptský kultúrny základ, z ktorého Manehto vychádzal, o čom svedčí aj fakt, že písal plynulo v koiné. Iosephove záznamy pripúšťajú „bezmennú ústnu tradíciu“ (1.105) v tomto prípade a rovnako aj použitie „mýtov a legiend“ (1.229), o čom je samozrejme ťažko pochybovať. Podobný prístup bol v tom čase bežný a neobišiel ani Iosepha Flavia. Manehtova znalosť egyptských legiend je nepochybná. Musel byť rovnako oboznámený aj s Hérodotom a v niektorých prípadoch sa pokúsil o zosúladenie egyptských dejín s gréckymi, napr. panovníka menom Amenófis (Amenhotep III.) stotožnil s Memnónom alebo iného kráľa menom Armais (možno Haremheb) zase s Danaom (pozri ukážku textov). To znamená, že bol znalý aj gréckych eposov (v ktorých v jednom momente Trójskej vojny Achilleus zabije etiópskeho kráľa Memnóna) a dejín Argu (spomínané v Aischylovych Prosebniciach). Je však tiež možné, že tieto časti sú neskoršími vsuvkami, doplnenými najskôr pri vzniku Výťahu z Aigyptiaky.
Kráľovské zoznamy
Zdroj, z ktorého Manehto čerpal, ostáva dodnes neznámym. Jeden, ktorý sa pravdepodobne podobá Manehtovmu zdroju, sa zachoval dodnes. Je ním Turínsky papyrus. Okrem neho najstarším zdrojom, s ktorým môžeme Manehtov zoznam porovnávať, je Palermská doska pochádzajúca zo Starej ríše. Z Novej ríše existuje niekoľko zoznamov: Karnacký zoznam kráľov Thutmoseho III., dva z Abydu, Sethiho I. a jedného z Ramesseov (ktorý je doplnenou verziou prvého), a Sakkársky zoznam zo súkromnej hrobky kňaza Cunereja z obdobia Ramesseho II.
Pôvod Palermskej dosky, tzv. Análov Starej ríše, je neznámy. Rozdiel v medzi ním a Manehtovym zoznamom je veľmi výrazný. Zoznam na Palermskej doske končí v 5. dynastii, prehistorickí vládcovia sú však rozdelení medzi kráľov Horného a Dolného Egypta. Pre porovnanie, Manehtov zoznam začína zoznamom niekoľkých gréckych bohov, napr. Héfaistom alebo Héliom. Anály podávajú každoročné záznamy činnosti panovníkov, na druhej strane je len malá pravdepodobnosť, že by Manehto zachádzal až do takýchto detailov.
Zoznamy z Novej ríše sú selektívne vo svoji údajoch. Napr. Sethiho zozman obsahuje 76 panovníkov od 1. po 19. dynastiu, opomínajúc hyksóskych vládcov, Achnatona a tých, ktorí sú s ním spájaní. Sakkársky zoznam, pochádzajúci z obdobia vlády Ramesseho II., obsahuje 58 mien s rovnakými medzerami. Ak by Manehto používal takéto zoznamy, nebol by schopný získať všetky svoje informácie len pomocou nich.
Verbrugghe a Wickersham k tomu dodávajú: ''„Okrem toho, účelom zoznamov bolo zdobiť steny svätyne, v ktorej faraón (alebo niekto iný, vykonávajúci rituál kultu, ako v prípade kňaza Cunereja a jeho Sakkárskeho zoznamu) vykonával obetu, alebo sa modlil k svojim predkom. Každý kráľovský rod mal svoj unikátny tradičný zoznam svojich otcov. Účel týchto zoznamov nebol dejepisný ale náboženský. V tomto prípade panovníci nemali v úmysle podať kompletný súpis, čo sa im ani nepodarilo. O to sa vôbec nesnažili. Vieme však, že Sethi s Ramessem nechceli obetovať Achnatonovi, Tutanchamonovi alebo Hatšepsut. Preto sú vynechané ich mená. Ich existencie sú vymazané nie preto, že by boli neznáme alebo úmyselne ignorované v širšom historickom zmysle. Pre Manehtov účel boli tieto zoznamy ako zdroje informácii nevhodné a my mu môžeme pogratulovať, že nezaložil na nich svoje dielo.“''
Turínsky kráľovský papyrus (alebo Turínsky kráľovský kánon) je iný ako tieto monumentálne zoznamy. Je napísaný hieratickým písmom, rovnako ako Manehto začína dynastiou bohov a vyzerá ako výťah z väčšieho materiálu, podobný duchom a štýlom Manehtovmu konspektu. Na rube sa nachádzajú administratívne záznamy. Verbrugghe a Wickersham sa domnievajú, že takéto obsiahle zoznamy boli nutné pre vládne úrady „datovať zmluvy, prenájmy, dlhy, tituly a ďalšie veci“ a preto nemohli byť selektívne ako zoznamy v nápisoch na stenách svätýň. Aj napriek množstvu nezhôd medzi Turínskym kánonom a Manehtovym zoznamom, takýto formát zoznamu kráľov musel mať Manehto k dispozícii.
Prepis kráľovských mien
Od obdobia Strednej ríše egyptskí panovníci niesli päť rozdielnych mien: Horovo meno, meno Oboch paní, meno Zlatého Hora, praenomen čiže trónne meno a nomen alebo meno Syna Rea čiže osobné meno, ktoré dostali pri narodení. Niektorí s faraónov mali niekoľko verzií každého z nich, napr. Ramesse II. používal šesť Horovych mien v rôznom čase. Odborníci narážajú na otázku Manehtovho výberu mena panovníkov pri písaní zoznamu. K tomu sa pridáva komplikácia možnosti viacerých rozdielnych zdrojov, takže dnes nie je vôbec jasné, ktoré z mien použil, najmä pre dávnejších vládcov. Dodnes zostávajú niektoré zachované mená v zozname neobjasnené.
Zdá sa, že Manehto nevyberal mená konzistentne pre každého panovníka. V niektorých prípadoch uplatnil priamy jednoduchý prepis, napr. prvý faraón 1. dynastie Meni (rodné meno a meno z kráľovských zoznamov) stojí v zozname pod menom Menés. Oproti tomu Menkauhor (trónne meno a meno z kráľovských zoznamov, jeho Horovo meno bolo Menchau, vlastné zase Ikauhor), siedmy panovník 5. dynastie, bol uvedený ako Mencherés. Iné mená skracoval, napr. meno Aacheperenre, trónne meno Thutmoseho II., štvrtého panovníka 18. dynastie, bolo zapísané ako Chebrón/Chebrós. Niektoré mená majú z neznámeho dôvodu zmenené poradie hlások, napr. Tausret, kráľovná a posledný vládca 19. dynastie, je v zozname zapísaná ako Thuóris. V niektorých prípadoch sa v ňom zase skrýva určitá pomôcka, napr. tretí panovník 1. dynastie Džer mal tiež meno Ennebu (meno Zlatého Hora). Ak ho porovnáme s Manehtoovym zápisom mena štvrtého panovníka 1. dynastie Vadžeja (Horovo meno, rodné meno nie je známe) Oenefés, dá sa v ňom tušiť pôvodné egyptské meno, ktoré dnes na rozdiel od Manehta nepoznáme. Nakoniec sa v zozname nachádzajú mená, ktorých pôvod je úplnou záhadou, napr. meno Niuserreho, šiesteho panovníka 5. dynastie, je Raturés, pritom jeho celé meno je Setibtaui Setibnebti Biknebunecer Niuserre Ini. Je možné, že niektorí panovníci boli známi ešte pod ďalším menom, ktoré bolo iné ako päť oficiálnych, čo dnes poznáme.
Napriek tomu, že Manehtov prepis mien nie je stály, niekedy sa prednostne používa, pretože dnes je ešte stále nemožné úplne zrekonštruovať staroegyptské fonetické originály mien. Spolu s nimi Manehtove delenie staroegyptských panovníkov na dynastie tvoria základ súčasného egyptologického bádania.
Podobnosť s Berossom
Veľa starovekých svedkov helénskeho obdobia spájalo Manehta s babylonským dejepiscom a astronómom Berossom (, 🇬🇷), dokonca ich bralo ako dvojicu rovnakého bádateľského ducha. Tak sa na Manehta a Berossa pozerali aj tí, bez ktorých by sa nám Manehtove dielo nezachovalo (Iosephus, Africanus, Eusebios a Synkellos). Obaja písali o rovnakom období a obaja si osvojili historiografický prístup gréckych dejepiscov Hérodota a Hésioda, ktorí písali pred nimi. Aj keď je téma ich tvorby rozdielna, vo forme sa zhodujú, používajú časovo radené kráľovské rodokmene, z ktorých vychádza rozprávanie diela. Obaja zachádzajú až do mytologickej minulosti, aby dali bohom vládu nad najskoršími dejinami svojich predkov.
Synkellos ich dokonca obvinil, že jeden od druhého odpisoval: ''„Ak niekto pozorne preskúma predložené chronologické zoznamy udalostí, príde k záveru, že obaja sa v podstate mýlia, Berossos aj Manehto. A ako som povedal už skôr, chcú osláviť svoj národ – Berossos chaldejský a Manehto egyptský. Človek môže len zostať stáť v úžase, že obaja nemali hanbu umiestniť začiatok ich neuveriteľného príbehu do rovnakého roku.“''