cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 2017
Účastníci
[[Súbor:BandyCountriesWC2017.png|náhľad|Účastníci MS 2017:
]]
Couteuges
Couteuges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Asenova pevnosť
Asenova pevnosť        sú ruiny stredovekej pevnosti nachádzajúce sa na skalnom útese južne od centra mesta Asenovgrad v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita
Asenova pevnosť leží približne 3 kilometre južne od centra mesta Asenovgrad  v Západných Rodopoch v časti Černatica  na skalnom útese,  ktorý vybočuje z horského hrebeňa Mogilata nad dolinou rieky Asenica  a cestou, ktorá spája mesta Asenovgrad a Smoľan. Vrchná časť skaly na ktorej sa nachádza samotná pevnosť leží približne 100 metrov nad hladinou rieky Asenica v doline pod ňou a približne o 130 výškových metrov vyššie než severne ležiace mesto Asenovgrad.
Dejiny a súčasnosť
Miesto, na ktorom sa nachádza do súčasnosti čiastočne zachovaná stredoveká pevnosť bola využívaná na ten istý účel už Trákmi v priebehu 5. – 6. storočia pred naším letopočtom a rovnako tak aj v staroveku a v ranom stredoveku v rímskych a ranobyzantských časoch a to až do obdobia vlády cisára Teofila, čo je doložené nálezmi mincí na mieste, ktoré pochádzajú z obdobia jeho panovania.
Bulharská pevnosť na mieste vznikla nikedy v priebehu polovice 9. storočia. Prvá písomná zmienka o tejto pevnosti pochádza z Ústavy Bačkovského monastiera, kde je spomínaná pod názvom opevnená osada Petrič v súvislosti s tým, že bola darovaná do majetku monastiera jeho zakladateľom, Grigorim Pakurianom. Okolie osady sa nachádza v bohatej poľnohospodárskej oblasti a tak sa počet obyvateľov v samotnej opevnenej osade, ako aj v blízkych dedinách Petrič a Stenimachos postupne zvyšoval a v blízkosti pevnosti vznikal veľký počet obytných a hospodárskych budov. Pevnosť sa nakoniec stala administratívnym, hospodárskym a vojenským centrom miesta, ktoré vzniklo spojením samotnej opevnenej osady a blízkych dedín a prijalo meno Stenimak. V priebehu 12. – 13. storočia pevnosť striedala pomerne často majiteľov a je v tomto období aj často spomínaná v dielach dobových autorov. Medzi významných držiteľov pevnosti v 11. storočí patrí napríklad bojar Ivanko. V roku 1189 bola na čas držaná Fridrichom I. Barbarossom a jeho vojakmi v priebehu Tretej križiackej výpravy. V roku 1203 sa dostala do rúk Frankov z Flanderského grófstva, ktorí ju držali do roku 1205, kedy pevnosť po víťazstve nad flanderským grófom Balduinom I. Konštantínopolským prevzal bulharský cár Kalojan. V roku 1207 pevnosť padla do rúk despotu Alexiho Slava, ktorý v tom čase vyhlásil nezávislosť na bulharskej ríši a jeho sídlom bola práve oblasť Západných Rodop. Naspäť do rúk bulharskej ríše pevnosť a jej okolie padli v roku 1230, potom čo vojská cára Ivana Asena II. porazili porazili v bitke pri Klokotnici jednotky vládcu Epirského despotátu, Theodora Komnena. V roku 1231 a následujúcich rokoch sa pevnosť rozšírila, vrátane výstavby chrámu svätej Bohorodičky, a tu práve na príkaz cára Ivana Asena II., čo dokazuje aj na skale dochovaný nápis. Neskôr, niekedy v období po smrti Ivana Asena II. sa oblasť vrátane pevnosti a okolia opäť dostala pod nadvládu Byzantskej ríše, ale v roku 1344 počas panovania cára Ivana Alexandra bola opäť pripojená k bulharskej ríši. Pevnosť bola čiastočne poničená a ponechaná svojmu osudu potom čo sa spolu s okolím, ako aj mestom Plovdiv dostala   v roku 1363 pod nadvládu Osmanskej ríše   a stratila tak svoj význam hraničnej pevnosti. Posledný krát je spomínaná v roku 1410, kedy po smrti sultána Bayezida I. v roku 1403 vypukla vojna medzi jeho dvoma synmi Sulejmanom a Musom Kesendžim. Musa Kesendži v tomto konflikte využil pevnosť ako svoje útočisko, nakoniec však podľahol svojmu bratovi a vzdal sa mu. Následne bola pevnosť zbúraná do základov, pričom jedinou zachovanou budovou ostal chrám svätej Bohorodičky.
V roku 1927 bola Asenova pevnosť vyhlásená za kultúrnu pamiatku. V roku 1970 sa začal výzkum a konzervácia pevnosti, pričom súčasťou boli aj archeologické vykopávky. Tento výzkum bol v západnej časti skalného masívu, kde sa nachádzala hlavná časť pevnosti dokončený v roku 1978. V priebehu roku 1985 pri príležitosti 800. výročia od povstania Asena a Petra, ktoré viedlo k vzniku Druhej bulharskej ríše boli dokončené aj posledné reštauračné práce na chráme svätej Bohorodičky. Dnes budova patrí do zoznamu 100 národných turistických objektov Bulharska a patrí k najvýznamnejším turistickým pamätihodnostiam a symbolom Bulharska.
Charakteristika
Celková rozloha skalnej plochy na ktorej sa rozprestierala pevnosť dosahuje približne 1,5 hektára. Ide o samostatne stojacu skalu s plošinou na vrchole, vybočujúcu z horského hrebeňa Mogilata so strmými skalnatými stenami, ktoré ju obkolesujú zo všetkých strán okrem juhozápadu, kde sa tak nachádza jediná prístupová cesta, čo miesto činilo takmer nedostupným. Medzi ďalšie prednosti tohto miesta, patrila skutočnosť, že z vyvýšenej plochy na vrchole skaly sa rozprestiera vynikajúci výhľad do okolia na všetky svetové strany. V 9. storočí po založení stredovekej bulharskej pevnosti, bola celá pevnosť predstavovaná najskôr len opevnenou vežou, ktorá sa týčila vo vrchnej časti skaly a strážila cestu, ktorá viedla horským priesmykom v doline rieky Asenice, spájajúcu Filipopol a teda Hornotrácku nížinu s oblasťou pobrežia Egejského mora. Neskôr bola rozšírená a predstavovala celú opevnenú osadu. Rozširovaná a prestavovaná bola niekoľkokrát, pričom najväčšie a najvýznamnejšie rozšírenie prebehhlo v roku 1231 a v nasledujúcich rokoch na príkaz bulharského cára Ivana Asena II.. Celkovo výzkumy odhalili tri veľké staviteľské etapy a to na počiatku v 9. storočí, následne v 11. storočí a nakoniec práve rozšírenie v prvej polovici 13. storočia.
Pevnosť sa skladala z vonkajšieho opevnenia (pevnostných múrov) a samotnej vnútornej citadely. Je považovaná za typického predstaviteľa pevnostnej architektúry z obdobia 11. – 14. storočia. Celkový pôdorys pevnosti tvorený vonkajšími pevnostnými múrmi mal tvar nepravidelného mnohouholníka. Vonkajšie pevnostné múry kopírujú reliéf skalnej plošiny, ktorú ohradzujú a časti z nich sú pomerne dobre zachované. Dosahujú hrúbky až 2,9 metra a výšky 3 metre. Z dôvodu nedostupného terénu, neboli postavené vo všetkých častiach, ale len tam, kde by sa k pevnosti teoreticky mohol dostať prípadný nepriateľ, pričom najviac bola opevnená najdostupnejšia juhozápadna časť. V juhozápadnej časti pevnosti sa nachádzal aj vchod do areálu od ktorého viedla cesta do samotnej citadely. Najvýznamnejšou časťou citadely bola akropola v najvyššej časti, ohradená pevnostnými stenami, kterej súčasťou boli aj vnútorná pevnostná veža, nádrže na uchovávanie vody, pevnostný chrám svätej Bohorodičky, obytné budovy a administratívne budovy (celkovo viac ako 30 rôznych budov). Vnútorná pevnostná veža sa nachádzala v najzápadnejšej časti akropole a jej pôdorys mal tvar nepravidelného štvorca. Stála v najvyššom mieste pevnosti a slúžila ako pozorovacia a obranná, ale aj obytná veža. Bola vysoká a pomerne úzka. Celkovo bola trikrát prestavovaná. Obytný účel tejto veže bol dokázaný pri archeologickom výzkume, ktorý prebiehal v 70. rokoch 20. storočia, pri ktorom boli v rámci vykopávok nájdené mnohé fragmenty úžitkovej keramiky, zvieracích kostí a iných predmetov dokazujúce, že veža bola miestom, kde boli ubytovaní obrancovia pevnosti. V súčasnosti je jedinou budovou bývalej pevnosti, ktorá sa kompletne zachovala chrámu svätej Bohorodičky. Táto dvojposchodová budova postavená v 13. storočí je zároveň najvýznamnejšou pamiatkou Asenovej pevnosti.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Asenova pevnosť bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č.69 z roku 1927 ako "národná starožitnosť". Štátút bol obnovený aj v Štátnom vestníku č.20 z roku 1973 – ako dôvod ochrany bola pridaná architektonická hodnota. Celý názov pamiatky ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je Asenovata krepost i cărkvata pri Stanimaka (, doslova Asenova pevnosť a chrám pri Stanimake (Asenovgrade)), ako skrátený názov sa uvádza názov Asenovata krepost (, doslova Asenova pevnosť).
Coubon
Coubon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Diecéza
Diecéza môže byť:
Craponne-sur-Arzon (obec)
Craponne-sur-Arzon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kapušianske pláňavy
Kapušianske pláňavy je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Tvorí ju územie v širšom okolí rieky Uh, najmä južným smerom.
Vymedzenie
Podcelok zaberá rovinaté územie vo východnej časti Východoslovenskej roviny. Východný okraj vymedzuje štátna hranica s Ukrajinou, severným smerom ležia Sobranecká rovina a Senianska mokraď. Západne sa rozkladá Laborecká rovina a južným smerom pokračuje Latorická rovina. Všetko sú to podcelky Východoslovenskej roviny.
Chránené územia
Južný okraj územia zasahuje do Chránenej krajinnej oblasti Latorica, z maloplošných chránených území sa tu nachádza chránený areál Stretavka a Bešiansky polder, prírodná rezervácia Ortov a prírodná rezervácia Raškovský luh.
Osídlenie
Rozsiahle územie Kapušianskych pláňav je stredne husto osídlenou časťou Východoslovenskej roviny. Obce sú rozložené pomerne rovnomerne a v strednej časti leží mesto Veľké Kapušany, ktoré dalo okolitému kraju pomenovanie.
Doprava
Vo Veľkých Kapušanoch sa križujú dva významné cestné ťahy; zo severu na juh vedúca cesta II/555 a zo západu na východ smerujúca cesta II/552. Rovinatým územím vedie tiež železničná trať Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany i širokorozchodná trať Užhorod – Haniska.
Cronce
Cronce je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Josh Dun
Joshua William Dun (* 18. jún 1988, Columbus, Ohio, USA) je americký bubeník, súčasne pôsobiaci v hudobnej skupine Twenty One Pilots.
Život
Narodil sa v Columbuse, v americkom štáte Ohio. Má dve sestry Ashley a Abigail a brata Jordana. Na bicie sa naučil hrať v mladosti. Údajne ako dieťa nemal možnosť počúvať hudbu, a tak raz týždenne tajne chodil do hudobného obchodu, kde sa pýtal najviac potetovaného chlapíka, aby mu odporučil hudbu. Tri roky pracoval v spoločnosti Guitar Center, tiež pracoval s bývalým bubeníkom z Twenty One Pilots Chrisom Salihom. Osem mesiacov hral naživo s kapelou House of Heores. Hral na bicie a mal na starosti aj sprievodné vokály.
Twenty One Pilots
V roku 2011 sa pridal k skupine Twenty One Pilots. Išiel na ich vystúpenie po pozvaní Chrisa Saliha. Po vystúpení sa stretol s Tylerom Robertom Josephom a obaja sa rýchlo spriatelili. Rok potom dvaja bývalí členovia opustili Twenty One Pilots kvôli časovým dôvodom. Joshua opustil svoju prácu a začal hrať s Tylerom.
Premier League 2018/2019
Premier League 2018/2019 bol 120. ročník najvyššej anglickej futbalovej súťaže. Súťaže sa zúčastnilo 20 tímov. Jej víťazom sa stal obhajca titulu Manchester City. Do Championship zostúpili Cardiff City, Fulham a Huddersfield.
Tabuľka
Z - zápasy, V - výhry, R - remízy, P - prehry, G - skóre, +/- - rozdiel skóre, B - body, Š - šampión, ZO - zostup
Croisances
Croisances je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Juan Lavalle
Životopis
Narodil sa v Buenos Aires v rodine peruánskeho štátneho úradníka Manuela Josého Bonifacia de Lavalle Cortésa, ktorý slúžil pre Miestokráľovstvo Río de la Plata. Bol vzdialeným potomkom Hernanda Cortésa, dobyvateľa ríše Aztékov. Po otcovi mal francúzsky pôvod, pôvodný tvar rodového priezviska bol La Vallée, ktoré bolo neskôr skrátené iba na Lavalle. Celá rodina sa v roku 1799 presťahovala do Santiaga de Chile, no už o 8 rokov sa vrátila späť do Buenos Aires, kde Lavalle doštudoval. V roku 1812 vstúpil do armády a hneď bol prevelený k vojsku, ktoré obliehalo baštu zastáncov monarchie Montevideo. Na uruguajskom území bojoval Lavalle aj v ďalších rokoch, keď Spojené provincie La Platy viedli vojnu proti svojmu bývalému spojencovi Josému Gervasiovi Artigasovi. V roku 1816 sa presunul na západ Argentíny, kde sa pripojil k vojsku Josého de San Martína. S jeho armádou sa podieľal na oslobodení Čile, Peru a Ekvádora. Na týchto ťaženiach sa vyznamenal ako výborný vojak, čo mu prinieslo viaceré vyznamenania a uznanie verejnosti.
Croisances
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juan Lavalle
Životopis
V roku 1823 sa vrátil späť do Buenos Aires, o rok neskôr bol na krátko vymenovaný za guvernéra Provincie Mendoza. O ďalší rok neskôr sa zapojil do vojny proti Brazílii a po niekoľkých úspešných bitkách sa sám povýšil do hodnosti generála. Medzi tým v roku 1827 rezignoval z postu prezidenta unitarista Bernardino Rivadavia a na post guvernéra Provincie Buenos Aires sa dostal federalista Manuel Dorrego. Ten získal po zrušení postu prezidenta najsilnejšie postavenie v krajine a v auguste 1828 pristúpil na Britmi presadené mierové podmienky s Brazíliou, ktoré znamenali nezávislosť Uruguaja. Argentínska armáda, ktorá bola v tej dobe na území Uruguaja s týmito podmienkami nesúhlasila a po svojom návrate do Buenos Aires tak generál Lavalle viedol vojenský prevrat, ktorý 1. decembra 1828 zosadil Dorrega z postu guvernéra. O 13 dní neskôr Lavalle porazil Dorregove vojsko a bývalého guvernéra nechal popraviť. Po prevrate sa sám stal guvernérom Provincie Buenos Aires. Keďže Lavalle bol unitarista, neboli s jeho nástupom do funkcie spokojní federalisti, ktorých viedol Juan Manuel de Rosas. Rosas sa spojil s nespokojencami z provincii a v apríli 1829 porazili v bitke Lavallea, ktorý utiekol do Montevidea. Dočasne sa funkcie guvernéra ujal Juan José Viamonte. Rosas nechal zasadnúť poslancov, ktorí potvrdili zosadenie Lavalleho a za jeho nástupcu zvolili práve Rosasa.
Juan Manuel de Rosas sa kvôli svojej politike dostal postupne do konfliktu s viacerými európskymi mocnosťami. Vplyv britských obchodníkov chcel vyvážiť Francúzmi, ktorí získavali rýchlo vplyv a požadovali podobné výhody, aké mali pred tým Angličania, no Rosas im nechcel ustúpiť. Nasledovala dvojročná blokáda prístavu Buenos Aires zo strany Francúzska, čo veľmi zhoršilo situáciu v meste. Následne Francúzi podporili práve Juana Lavallea, ktorý z Montevidea so svojimi stúpencami zaútočil na argentínsku provinciu Entre Ríos, čo znamenalo obnovenie občianskej vojny. Následne vyhlásili Rosasovi a Argentínskej konfederácii vojnu Uruguaj a Bolívia. V rovnakú dobu sa tiež vzbúrili dobytkári z osady Chascomús, ktorá sa nachádza južne od Buenos Aires. Rosas sa však prejavil ako výborný stratég, keď sa mu podarilo zabrániť zjednoteniu jeho protivníkov. Najprv porazil Bolíviu na severozápade, súčasne poslal svojho brata, ktorý porazil vzbúrených dobytkárov a následne začal s rozsiahlymi represiami, kedy dochádzalo k popravám rebelov. V prípade Uruguaja rýchlo do svojho vojska naverboval exulantov z Uruguaja, ktorí boli nespokojní s tamojším režimom, čím vyvolal občiansku vojnu v Uruguaji. Na Francúzov, ktorí stále blokovali prístav Buenos Aires začali tlačiť Briti, ktorým sa nepáčili obchodné straty, ktoré im to spôsobovalo. Ani Juan Lavalle nebol nakoniec úspešný, keď ho postupne stúpenci Rosasa vytlačovali stále viac na sever. V roku 1841 v bitke pri meste San Salvador de Jujuy bol nakoniec Lavalle zabitý. Neskôr boli jeho pozostatky premiestnené do Buenos Aires, kde bol znovu pochovaný.
Bodrocká rovina
Bodrocká rovina je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Tvorí ju územie popri rieke Bodrog, v blízkosti ktorej je aj najnižší bod Slovenska.
Vymedzenie
Podcelok zaberá územie v južnej časti Východoslovenskej roviny. Južný okraj vymedzuje štátna hranica s Maďarskom, východným smerom nadväzujú Medzibodrocké pláňavy a severným Latorická rovina a Trebišovská tabuľa, všetko podcelky Východoslovenskej roviny. Západným smerom sa nad rovinu dvíhajú Zemplínske vrchy.
Chránené územia
Značná časť územia zasahuje do Chránenej krajinnej oblasti Latorica, z maloplošných chránených území sa tu nachádza chránený areál Boršiansky les a národná prírodná rezervácia Tajba.
Osídlenie
V blízkosti Bodrogu leží niekoľko menších obcí, najväčším sídlom v oblasti je Streda nad Bodrogom. Veľká časť podcelku tvorí niva s často zaplavovaným územím, nevhodným na poľnohospodárske aktivity či bývanie.
Doprava
Centrálnou časťou prechádza zo Slovenského Nového Mesta k Čiernej nad Tisou cesta I/79, v jej blízkosti vedie i dôležitá železničná trať Košice – Čierna nad Tisou.
Šen-jang J-15
Šen-jang J-15 (známy tiež ako Lietajúci žralok ) je čínske palubné stíhacie lietadlo, vyvinuté spoločnosťou Šen-jang (Shenyang Aircraft Industry Group – Skupina leteckého priemyslu Šen-jang). Stroj je konštrukčne podobný ruskému Su-33. Stíhačka je v Číne prezývaná „Lietajúci žralok“.
Vznik a vývoj
Podľa vyjadrení ruskej delegácie, ktorá navštívila leteckú prehliadku v Ču-chaj v roku 2006, Čína prejavila záujem o ruské palubné stíhačky Su-33. Čína pôvodne žiadala iba dve lietadlá tohto typu, čo však vzbudilo podozrenie, že nejde o nič iné ako o snahu, skopírovať ruskú technológiu. Nedôveru Ruska umocňovala nedávna negatívna skúsenosť týkajúca sa lietadiel Su-27SK, ktoré Čína najskôr vyrábala na základe licenčnej zmluvy s Ruskom. V roku 2000 produkciu pod touto licenciou predčasne ukončila a začala vyrábať vlastné lietadlá J-11, ktoré konštrukčne vychádzali z Su-27SK. Čína sa tak vyhla plateniu licenčných poplatkov, čo Rusko vnímalo ako porušenie obchodnej dohody. Preto bola ruská strana opatrná, aj keď Čína navýšila požadovaný počet stíhačiek Su-33 na 14 kusov, ktoré mali byť dodané v dvoch várkach po 7 lietadiel. Rusko malo navyše obavy, že ak Čína prevezme len prvých sedem stíhačiek, výroba bude nerentabilná. Su-33 sa v tej dobe už nevyrábali a obnovenie produkcie by bolo značne nákladné. Nepomohli ani vyhlásenia Číny, že pre svoje lietadlové lode bude potrebovať až 50 lietadiel a rokovania sa skončili neúspechom.
Je otázne, čo Čína týmito rokovaniami s Ruskom sledovala. Pretože viaceré zdroje uvádzajú neoverenú informáciu, že Číne sa už v roku 2001 podarilo od Ukrajiny tajne kúpiť prototyp jedného Su-33. Z lietadla s označením T-10K-3 sa pravdepodobne už niekoľko rokov snažila reverzným inžinierstvom vyvinúť svoju vlastnú palubnú stíhačku. Tieto domnienky potvrdzuje veľká podobnosť J-15 s Su-33. Hypotézu podporuje aj fakt, že čínske pokroky pri vývoji vlastného stroja boli veľmi rýchle. Hoci rokovania s Ruskom o nákupe Su-33 prebiehali ešte v roku 2009, tak prvý let prototypu prvej čínskej palubnej stíhačky sa ukutočnil 31. augusta toho istého roku. Z toho možno z určitosťou usudzovať, že vývoj J-15 prebiehal už niekoľko rokov. Taktiež je zjavné, že čínski vývojári okopírovali celý technický a konštrukčný koncept prototypu T-10K-3.
Prvý vzlet z cvičného odrazového mostíka uskutočnila J-15 dňa 6. mája 2010. Dňa 25. novembra 2012 Čína úspešne otestovala pristátie J-15 na palube svojej prvej lietadlovej lode Liaoning. V decembri 2013 bola zverejnená informácia, že sériová výroba stíhačiek J-15 bola spustená. Piloti údajne ukončili výcvik a lietadlá sú plne bojaschopné.
Desges
Desges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tyler Joseph
Tyler Robert Joseph (* 1. december 1988, Columbus, Ohio, USA) je americký spevák, raper a textár. Je známy predovšetkým ako spevák a textár amerického hudobného dua Twenty One Pilots.
Životopis
Narodil sa v Columbuse v americkom štáte Ohio. Vyrastal spolu so svojimi dvoma bratmi, Zackom a Jayom, a tiež sestrou Madison. Jeho matka Kelly bola učiteľkou matematiky na Olentagly High School. Potom sa stala v roku 2013 na tejto škole trénerkou basketbalu. Jeho otec Chris bol taktiež trénerom, ale na Worthington Christian High School v rokoch 19962005, teraz je riaditeľom tejto školy.
Potom, čo Tyler videl textárske predstavenie na High Street club, odmietol basketbalové štipendium na vysokú školu, v skrini našiel starý keyboard (vianočný darček od svojej matky) a začal sa venovať hudbe. náhľad|Tyler Joseph na Austin City Limits Music Festival (2014)
Twenty One Pilots
Hudobná skupina vznikla v roku 2008 spojením niekoľkých priateľov zo strednej školy. Pôvodná skupina bola v zostave Tyler Joseph, Nick Thomas a Chris Salih. Frontman Tyler pomenoval skupinu podľa knihy spisovateľa Arthura Millera All My Sons, kde sa hlavná postava vyrovnáva s faktom, že zavinila smrť „dvadsaťjeden pilotov“.
V roku 2009 vydali svoj debutový album nazvaný Twenty One Pilots a zahájili turné po Ohiu. V roku 2011 sa zo skupiny rozhodli kvôli časovým dôvodom odísť Nick aj Chris, následne do skupiny prišiel bubeník Josh William Dun. Druhý album Twenty One Pilots s názvom Regional at Best vyšiel 8. júna 2011 s už novými členmi - Tylerom Robertom Josephom a Joshom Williemom Dunom. Skupina mala ponuky niekoľkých nahrávacích spoločností, no rozhodli sa podpísať kontrakt s Atlantic Records (pod ktoré spadá Fueled By Ramen).
Dňa 19. mája 2015 vydali nový album s názvom Blurryface.
Dňa 5.októbra 2018 vydali album s názvom Trench
Osobný život
Tyler je kresťan a jeho viera ovplyvňuje texty, ktoré píše. V mladosti sa vzdelával doma. 28. marca 2015 sa oženil s Jennou Blackovou.
Fuksín
Fuksín je acidický indikátor (sfarbuje sa pri kyselinách). V pevnom skupenstve má podobu tmavozelených kryštálikov. Vo vodných roztokoch je fialový. V kyselinách sa sfarbuje do žlta. Fuksín je ako väčšina indikátorov zdraviu škodlivý. Pri jeho používaní sa doporučuje nosiť rukavice. Používa sa aj na farbenie oblečenia. V chémii sa využíva pri acidobázických titráciach a na výrobu Schiffovho činidla.
Príklad
V kadičke je vodný roztok hydroxidu sodného (NaOH) s fuksínom. Opatrne prilievajte byretou do kadičky kyselinu sírovú (H2SO4), kým sa roztok v kadičke nesfarbí do žlta. Toto je bod ekvivalencie titrácie.
Cubelles (Haute-Loire)
Cubelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne.
Medzibodrocké pláňavy
Medzibodrocké pláňavy sú geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Tvorí ju územie medzi riekou Latorica a hranicou s Maďarskom. Najvyšší vrch územia je Tarbucka, dosahujúca
Cubelles (Haute-Loire)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Medzibodrocké pláňavy
Vymedzenie
Podcelok zaberá územie v južnej časti Východoslovenskej roviny. Východný okraj vymedzuje štátna hranica s Ukrajinou, južný hranica s Maďarskom. Severným smerom leží Latorická rovina, západným smerom nadväzuje Bodrocká rovina, oba podcelky Východoslovenskej roviny.
Delenie
Na území Medzibodrockých pláňav sa nachádzajú dve časti:
Cubelles (Haute-Loire)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzibodrocké pláňavy
Chránené územia
Severná a západná časť územia zasahuje do Chránenej krajinnej oblasti Latorica, z maloplošných chránených území sa tu nachádzajú:
Doprava
Centrálnou časťou prechádza zo Slovenského Nového Mesta k Čiernej nad Tisou cesta I/79, na ktorú sa v Kráľovskom Chlmci pripája cesta II/555 z Veľkých Kapušian. Južnou časťou vedie dôležitá železničná trať Košice – Čierna nad Tisou.
Dioskoros I.
Dioskoros I. (v latinizovanej podobe Dioscorus alebo Dioskur; † 4. september 454, Gangra (dnes mesto Çankırı), Turecko) bol v rokoch 444 až 451 alexandrijským patriarchom.
Dioskoros študoval v Alexandrii a dlhší čas pobudol aj medzi egyptskými mníchmi. Bol synovcom alexandrijského patriarchu Cyrila. Neskôr sa u neho stal arcidiakonom a sprevádzal ho v roku 431 na Efezský koncil.
Vo vtedajších kristologických sporoch stál Dioskoros na strane konštantínopolského archimandritu Eutycha. Na synode v Efeze v roku 449, ktorá však vošla do dejín pod názvom Latrocinium Ephesinum („lupičská synoda“), sa monofyzitistickej väčšine na čele s Dioskorom dokonca podarilo docieliť zosadenie a oficiálne odsúdenie konštantínopolského arcibiskupa Flaviana. Udalosti vyvrcholili dokonca Flavianovou násilnou smrťou. Zdalo sa, že Dioskorovi už nič nebráni v presadzovaní svojej, monofyzitizmu veľmi blízkej, teologickej náuky.
Za svoju teologickú neoblomnosť si Dioskoros síce vyslúžil predovšetkým v Egypte veľký obdiv, no jeho súkromný život však priveľmi príkladný nebol.
Dioskoros zomrel vo vyhnanstve v roku 454.
Pontius Pilatus
Pontius Pilatus (* 1. storočie pred Kr., možno 37 pred Kr. † po 37 ) bol piaty rímsky prefekt provincie Judea. Úrad zastával približne v rokoch 2636 po Kristovi, za vlády cisára Tiberia. Známy je predovšetkým pre jeho účasť v procese s Ježišom Kristom, ktorého podľa Biblie odsúdil na ukrižovanie.
Zrejme v dôsledku apologetických apokryfných spisov bol Pilát Etiópskou a Koptskou cirkvou kanonizovaný. Podľa legendy sa Pontiova manželka volala Claudia Procula. Pravoslávnymi cirkvami je považovaná za svätú.
V slovenčine existuje viacero frazeologizmov, v ktorých Pilát vystupuje: napr. umývať si ruky ako Pilát, stáť ako Pilát, dostať sa niekam ako Pilát do Kréda, behať od Poncia k Pilátovi.
Mená
Meno Pontius ako rodové meno (nomen gentile) naznačovalo spojenie s plebejským klanom Pontiovcov. Niekedy sa však používalo ako osobné meno (praenomen).
Meno Pilát zrejme nebolo osobným menom. Mohlo označovať vetvu rodu Pontiovcov alebo mohlo ísť o prezývku, snáď zo slova pilum (oštep), menej pravdepodobne zo slova pileus (klobúk).
Životopis
Podľa historických prameňov bol Pilát rímskym jazdcom samnitského klanu Pontiovcov. Intervenciou Seiana, obľúbenca rímskeho cisára Tiberia, bol v roku 26 menovaný za prefekta malej cisárskej provincie Judsko, kde nahradil Valeria Grata. Medzi úlohy prefektov patrila výstavba ciest a vodovodov. V oblasti súdneho konania mal Pontius ako prefekt spolupracovať s miestnymi orgánmi vrátane sanhedrinu, ale v oblasti trestného konania mal prednostné právo: cisár Pontiovi udelil najvyššiu moc v provincii (imperium) a ius gladii (právo ukladať hrdelné tresty).
Ako prefekt mal Pilát dohliadať tiež na udržiavanie pokoja v provincii a na udržiavanie rovnováhy medzi národmi. K miernemu prístupu voči obyvateľstvu provincií vtedajších prefektov vystríhal dokonca samotný cisár. Ako správca slabšej rímskej provincie disponujúcej menším počtom vojakov si Pilát pre vlastné bezpečie a politickú kariéru nemohol dovoliť vážnejšie nepokoje. Mocensky bol čiastočne pod vplyvom mocnejšej provincie Syria, ktorej velil legát Lucius Vitellius.
Už krátko po nástupe do úradu si Pilát proti sebe znepriatelil Židov, ktorých náboženské cítenie urazil, keď po Jeruzaleme rozvešal cisárske štíty, resp. obrazy a keď nechal raziť mince s pohanskými motívmi. Porušil tým výsady udelené Židom cisárom Augustom. Židovské obyvateľstvo taktiež popudil, keď pri stavbe akvaduktu čerpal peniaze z chrámového pokladu. Jeho postavenie sa ešte viac zhoršilo po páde svojho ochrancu Seiana v roku 31. Časť Židov preto pravdepodobne využila jeho zraniteľnosť na získanie rozsudku smrti pre Ježiša Krista (k tomu pozri viac nižšie).
Po tom, čo okolo roku 36 zaútočil na Samaritánov na hore Gerizim, bol Židmi nahlásený sýrskemu prefektovi Vitelliovi, ktorý docielil u cisára jeho odvolanie. Bol nahradený Marcellom. Historické správy o ňom po návrate do Ríma miznú. O Pilátovej smrti sa s istotou nič nevie. Podľa apokryfov mal byť zavraždený. Podľa Eusebia bol za Caligulovej vlády donútený spáchať samovraždu.
Historické správy
Stručnú zmienku o „prokurátorovi“ Pilátovi poskytuje Tacitus (Tac. Ann. XV 44). Mnoho vedcov považovalo tento fragment za neskoršiu kresťanskú interpoláciu, čo dokazovali aj pomocou anachronického pomenovania prokurátor. Napriek tomu grécky ekvivalent tohto titulu (epitropos) použil aj Iosephus a Filón z Alexandrie.
Jednoznačný doklad o ňom však priniesol až archeologický nález Antonia Frovu z roku 1961. V Cesarei Prímorskej objavil nápis na bloku vápenca: ''„MARCUS? [-]NTIUS PILATUS [PRAEF]ECTUS IVDAE[A]E“ (slov. Pontius Pilatus, prefekt Judey''). Stĺp bol zrejme súčasťou chrámu cisára Tiberia. Dnes sa nachádza v jeruzalemskom Izraelskom múzeu a je jediným archeologickým dôkazom o Pilátovej existencii.
Pilát v biblických a apokryfných prameňoch
náhľad|Antonio Ciseri, [[Ecce homo, olej na plátne, 1871, Galleria dell'Arte Moderna, Palazzo Pitti, Florencia]]
Kánonické evanjeliá
Pilát Pontský je známy predovšetkým ako človek, ktorý podľa kánonických evanjelií odsúdil Ježiša Krista. Pilátovo meno sa nachádza tiež v starokresťanských vyznaniach viery. Napriek tomu, že Pilát bol, na rozdiel od svojich kolegov, aktívnym tvorcom miestnych dejín, asi ťažko by vystúpil z „pokojného prítmia odbornej vedeckej publicistiky“, ak by nezastával v dejinách kresťanstva takú dôležitú (aj keď nie celkom pozitívnu) úlohu.
Zmienky o jeho osobe môžeme v kánonických evanjeliách nájsť na miestach, na ktorých sa píše o Ježišovom súde a ukrižovaní. V každom evanjeliu je o ňom aspoň jedna zmienka Mt 27,137; Mk 14,5315,15; Lk 23,125; Jn 18,2819,16. Ježiš bol podľa týchto prameňov odsúdený na dvoch súdnych pojednávaniach: prvé bolo židovské (pred židovským súdnym dvorom) a druhé rímske: pred Pilátom ako miestodržiteľom. Kánonické evanjeliá zdôrazňujú, že jeho rozhodnutie bolo spôsobené nátlakom Židov na jeho osobu (napr. Jn 19,12 alebo Mt 27, 24: „Keď Pilát videl, že nič nedosiahne, ba že pobúrenie ešte vzrastá, vzal vodu, umyl si pred zástupom ruky a vyhlásil: ‘Ja nemám vinu na krvi tohto človeka. To je vaša vec!’“ Väčšina zdrojov sa zhoduje v názore, že tento proces bol pre Piláta a jeho ďalšie pôsobenie zlomový.
Medzi obrazmi Piláta v evanjeliách existujú isté rozdiely. Podľa Matúša bol Pilát voči Ježišovi ľahostajný a bol veľmi priaznivo naklonený upokojiť židovských vodcov, avšak zodpovednosť za čin neprijal. Lukáš mu ako primárnu vlastnosť pripisuje slabosť. Jánov Pilát je manipulátor, človek istý si svojou autoritou, ktorý podporuje židovské túžby odsúdiť Ježiša pod podmienkou, že prijmú cisára za svojho jediného vládcu.
Apokryfné evanjeliá
náhľad|[[Nikolaj Ge, Čo je pravda? (Kristus pred Pilátom), olej na plátne, 1890, Štátna Tretiakovská galéria, Moskva]] V kresťanskej literatúre sa o Pilátovi začalo diskutovať od 2. storočia. Pôvod tejto literatúry bol rozmanitý a líšil sa v čase, mieste i jazyku. Jej ciele boli rôzne. Ospravedlňujúce záujmy neskorších kresťanov sprevádzali najmä túžba vyplniť medzery v tradícii a uspokojiť zvedavosť. Pilát v nich pôsobil ako pohanský svedok Ježišovho božstva.
Nikodémovo evanjelium bolo písané grécky a delí sa na dve časti: Akty Pilátove s podnadpisom „Zápisy zo súdneho pojednávania nášho Pána Ježiša Krista, ktoré sa uskutočnilo za Piláta Pontského“ (doba vzniku je predmetom diskusií, pôvodná verzia mohla vzniknúť už v 2. storočí ) a Kristov zostup do pekiel (keďže je Mária zvaná titulom Theotokos, vznik sa predpokladá až po roku 431, keď sa uskutočnil štvrtý ekumenický koncil v Chalcedone ). Čo sa týka Pilátovho vystupovania, je podobné s kánonom, na niektorých miestach dokonca zhodné.
Pilátove listy preložené z latinčiny však dokladajú udalosti po smrti Ježiša, ktoré sa v kánone nevyskytujú. Prvý list (Epistula Pilati prior) bol pripojený k latinskej verzii Nikodémovho evanjelia ako jeho XXIX. kapitola. Druhý list pochádza najskôr až z 16. storočia. Pilát v nich píše cisárovi (v originálnych textoch je spomínaný Claudius v liste prvom a Tiberius v druhom) a snaží sa vysvetliť udalosti spojené s vynesením rozsudku: ospravedlňuje svoje konanie a zodpovednosť zaň prenecháva na Židoch.
O smrti Piláta máme v textoch apokryfných evanjelií rozporuplné zmienky. Prvá sa nachádza v texte Potrestanie Piláta, ktoré pochádza z gréčtiny, je pravdepodobne odrazom východnej tradície a naväzuje na dokument Správa vladára Piláta - ten pravdepodobne pochádza z 5. storočia. Je možné, že tieto dva spisy napísal ten istý autor. Pilát v nej umiera sťatím hlavy (ako cisárov trest za odsúdenie Ježiša), avšak po zmierení s Bohom. Druhá, nazvaná Smrť Piláta, je stredovekou legendou a nadobúda protipilátovské tendencie. Bola vydaná na základe rukopisu Ambros zo 14. storočia. Spoločným znakom je, že je Ježiš považovaný za ozajstného Božieho syna a preto musí byť Pilát potrestaný. V tomto spise sa tak však udeje násilným utopením v rieke.
Neskorá antika a raný stredovek
náhľad|Mozaika Kristus pred Pilátom v [[Bazilika Sant'Apollinare Nuovo|Bazilike Sant'Apollinare Nuovo, 6. storočie, Ravenna]] Postava Piláta inšpirovala umelcov už od raných kresťanských čias. Vznik obrazového typu Kristus pred Pilátom nie je do dnešných dní celkom objasnený. Vyobrazenie Piláta sa prvýkrát objavuje na ranokresťanských sarkofágoch okolo roku 330 počas vlády cisára Konštantína I. Neskôr sa postava Piláta stala neoddeliteľnou súčasťou pašiových cyklov. Na najranejších vyobrazeniach si umýva ruky bez prítomnosti Ježiša ale na neskorších dielach je už znázornený akt v Ježišovej prítomnosti, ako napríklad slonovinový reliéf na Brescijskej skrinke približne z roku 400. Na jednom z prvých vyobrazení sedí Pilát na vyvýšenom mieste, za ním stoja dvaja vojaci s rímskymi štandardami, vedľa stojaceho Krista sú súčasťou výjavu žalujúci Židia a skupina Rimanov. Od 6. storočia sa tento motív objavuje v slonovinových reliéfoch, ilumináciách, na mozaikách alebo na sarkofágoch. Mozaika Kristus pred Pilátom v Bazilike Sant'Apollinare Nuovo v Ravenne, okolo roku 500, zobrazuje Pilátovo umývanie rúk a posla jeho manželky. Ikonografia Piláta ako sediaceho rímskeho sudcu pochádza z vyobrazení rímskeho cisára, vďaka čomu získal rôzne atribúty cisára alebo kráľa vrátane vyvýšeného sedadla či odevu.
vľavo|náhľad|[[Reliéf (sochárske dielo)|Reliéf Kristus pred Pilátom na bronzových dverách (Bernwardové dvere) v Katedrále Panny Márie, 1015, Hildesheim, Nemecko]] Starší byzantský model Pilát si umýva ruky sa objavuje už od 7. až do 10. storočia. Avšak nový ikonografický plán nie vždy zobrazuje akt umývania rúk. V ďalších vyobrazeniach bol motív Piláta založený skôr na súdobých stredovekých než na rímskych modeloch. Väčšina diel z karolovského alebo otonského umenia pochádza z dnešného Francúzska alebo Nemecka, najmä fresky alebo slonovinové reliéfy. Nový obrazový typ zahŕňal aj vyobrazenie Ecce Homo ako aj scény pochádzajúce z apokryfných Aktov Pilátových v Nikodémovom evanjeliu. Pilát bol vyobrazený na scénach, kde sa vôbec nespomína ako je napríklad bičovanie Krista. Ďalším dominantným typom bola Ježišova prítomnosť pri akte umývania rúk, najmä v cykloch Ježišovho života, ako napríklad nástenná maľba v benediktínskom Kláštore svätého Jána v Müstaire okolo roku 800, spolu s motívom bičovania Krista v Santa Maria in Pallara (dnes San Sebastiano al Palatino) z konca 10. storočia v Ríme alebo na nástenných maľbách niektorých kappadóckych kostoloch v údolí Göreme.
V 11. storočí sa ikonografia Piláta rozšírila z dnešného Francúzska a Nemecka aj na Britské ostrovy a ďalej do východného Stredomoria. Vyobrazenie Piláta sa čoraz častejšie objavovalo na nových materiáloch ako je kov. Zatiaľ čo použitie slonoviny bolo na ústupe. Motív Piláta sa stal predmetom iluminácií rukopisov, evanjeliárov či žaltárov. Vyobrazenia boli naďalej vo veľkej miere ovplyvnené Aktmi Pilátovými. Od 11. storočia bol Pilát často predstavovaný ako židovský kráľ, ktorý má bradu a jarmulku na hlave. Na mnohých vyobrazeniach si už neumýva ruky v Ježišovej prítomnosti. Avšak obrazový typ Piláta sa objavuje v pašiových scénach, o ktorých sa Biblia nezmieňuje. Napriek tomu, že ho Koptská a Etiópska cirkev uctievajú ako svätca, existuje len veľmi málo diel s vyobrazení Piláta.
Neskorý stredovek a renesancia
náhľad|Iluminácia Kristus pred Pilátom v Bible moralisée, [[13. storočie, Bibliothèque nationale de France, Paríž]] vľavo|náhľad|Quentin Matsys, Kristus predstavený ľudu ([[Ecce Homo), olej na dreve, 15181520, Museo del Prado, Madrid]] V 13. storočí dominovali vo všetkých formách umenia zobrazenia udalostí Kristovho umučenia. Pašiové cykly nezahŕňajú vždy Piláta, ale často ho vykresľovali so židovským črtami. Jedným z prvých príkladov Piláta ako Žida je z 11. storočia na bronzových dverách Katedrály Panny Márie v Hildesheime. Zatiaľ čo niektorí historici predpokladajú, že Diabol na dverách je Žid v prestrojení. Ostatní historici umenia tvrdia, že diablovo spojenie so Židmi je o niečo menej priame, pretože motív Žida ako Diabla nebol v tom čase zavedený. Zvýšené napätie medzi kresťanmi a židmi vyvolalo pocit, že židia sú služobníci Diabla. Pilát je zvyčajne zastúpený v štrnástich rôznych scénach z jeho života, avšak viac ako polovica všetkých vyobrazení z 13. storočia ukazuje na Ježišov súd. Pilát je tiež často zobrazovaný ako prítomný pri ukrižovaní Krista. Zatiaľ čo veľa obrazových typov stále čerpá z Aktov Pilátových. Hlavným zdrojom vyobrazenia Piláta od druhej polovice 13. storočia bola Zlatá legenda. Námet Kristus pred Pilátom sa často objavuje v ilumináciách, ako napríklad v Livres d’heures alebo Bible moralisée, ktoré obsahujú mnoho životopisných scén prevzatých z legiend. Najčastejšie zobrazovanou scénou bolo Pilátovo umývanie rúk. V Bible moralisée je Pilát všeobecne zobrazovaný ako Žid. Na mnohých ďalších dielach bol však zobrazený ako kráľ alebo so zmesou atribútov Žida a kráľa. Neskorší obrazový typ je sústredený k vzájomnému vzťahu Krista a Piláta, ktorý kladie ruku na Kristovo rameno alebo na Krista ukazuje. Výjav sa vždy odohráva pred budovou súdu, do ktorej Židia nesmeli vstúpiť. Častým motívom je Pilát s poslami svojej ženy, ktorí prinášajú jej varovanie pred odsúdením nevinného. V stredoveku sa výjav Krista pred Pilátom rozdelil na dva výjavy: rozhovor Krista s Pilátom a vypočutie Krista, a bol dobovo aktualizovaný narážkami. Dôležitým motívom západoeurópskeho umenia bol aj výjav Piláta umývajúceho si ruky na znamenie svojej neviny.
V 14. a 15. storočí bolo menej časté vyobrazenie motívu Piláta. Niekedy je úplne nahradený postavami ako Herodes, Annáš a Kajfáš. Najbežnejšou scénou je Pilátovo umývanie rúk. Zvyčajne bol zobrazovaný podobne ako veľkňazi či starší bradatý muž, ktorý má jarmulku alebo niekedy korunu a žezlo. Motív Piláta bol obzvlášť populárny v Itálií, kde je však vždy vykreslený ako Riman. Námet bol naďalej zastúpený v rôznych ilumináciách rukopisov. Často s inovatívnou ikonografiou a niekedy zobrazujúcou scény z legiend o Pilátovi. Mnoho drevených rytín a drevorytov s motívom Piláta pochádza práve z nemeckých hovoriaci krajín 15. storočia. Námet Piláta sa objavuje v Biblia pauperum (Biblia chudobných) ako aj v ''Speculum humanae salvationis. ''
Novovek
náhľad|[[Gerard van Honthorst, Kristus pred veľkňazom (Kristus pred Pilátom), olej na plátne, 1617, National Gallery, Londýn]] V novovekom umení bolo vyobrazenie Piláta menej časté. Počas 16. a 17. storočia bol Pilát vykreslený ako Arab, ktorý má na hlave turban, dlhé šaty a fúzy. Medzi pozoruhodné diela patrí Tintorettov obraz Kristus pred Pilátom z roku 1566/1567, v ktorom je Pilát vyobrazený ako staroveký filozof. Ďalším príkladom je obraz Kristus pred Pilátom od Gerarda van Honthorsta z roku 1617, ktorý bol neskôr chybne identifikovaný ako Kristus pred veľkňazom. Ikonografický typ Pilát odsudzuje Ježiša na smrť sa prvýkrát objavuje vo františkánskych kostoloch 17. storočia. Neskôr sa tento nový ikonografický typ stáva súčasťou prvého zastavenia krížovej cesty.
V polovici 19. storočia sa stal motív Piláta veľmi obľúbeným, ako napríklad obraz Pilát si umýva svoje ruky od J. M. W. Turnera z roku 1830, na ktorom nie je viditeľný samotný Pilát ale iba operadlo jeho stoličky. Najvýznamnejším a najslávnejším obrazom Kristus pred Pilátom je od od maďarského maliara Mihálya Munkácsyho z roku 1881. V roku 1896 Munkácsy namaľoval druhý obraz s Kristom a Pilátom a Ecce homo, ktorý však nikdy nebol vystavený. Obidva obrazy zobrazujú Ježišov osud skôr v rukách davu ako Piláta. Ďalším významným obrazom je obraz Čo je pravda? od ruského maliara Nikolaja Ge z roku 1890. Maľba bola neskôr v Rusku zakázaná z dôvodu, že postava Piláta nápadne pripomínala absolutistickú vládu cárskeho Ruska. V roku 1893 Nikolaj Ge namaľoval ďalší obraz Golgota, na ktorom je Pilát zastúpený iba jeho veliacou rukou, ktorá odsudzuje Ježiša na smrť ukrižovaním. Motív Piláta či Ecce Homo sa objavuje aj v sochárstve, ako napríklad súsošie Ecce Homo pred schodiskom Svätých schodov v Ríme od talianskeho sochára Ignazia Jacomettiho z 19. storočia.
Literatúra
Pilát predstavoval jednu z hlavných postáv v románe Majster a Margaréta od Michaila Afanasieviča Bulgakova.
Darren Styles
Darren James Mew, známy aj pod menom Darren Styles, (* 23. máj 1975, Colchester, Essex, Anglicko) je britský DJ a hudobný producent, ktorý hrá predovšetkým happy hardcore a UK hardcore. Je členom hardcore dvojice Styles & Breeze (s Markom Breezem). Styles pracoval na mnohých hardcorových albumoch počas svojej DJskej kariéry. Jeho prvý sólový album Skydivin’ dosiahol 4. miesto v Spojenom kráľovstve.
Toyota AE86
Toyota AE86 je malý ľahký automobil typu kupé, ktorý automobilka Toyota vyrábala v rokoch 1983 až 1987, v rámci piatej generácie Toyoty Corolly. AE86 sa vyrábala v dvoch karosárskych verziách ako trojdverový hatchback a dvojdverové kupé. Okrem toho existujú dve verzie prednej masky – Trueno (s vyklápacími svetlami) a Levin (s pevnými svetlami). V Japonsku bola AE86 známa ako Hachi-Roku (ハチロク), čo v preklade znamená "osem-šesť".
Technika
AE86 bola dostupná s atmosférickým 4-valcovým twin cam 4A-GE motorom s objemom. Tento motor dosahoval maximálny výkon 96 kW/130 koní a 150 Nm krútiaceho momentu v štandardnej verzii, hoci neskôr bol znížený výkon na 88 kW/120 koní a 142 Nm krútiaceho momentu. AE86 sa dodávala s 5-rýchlostnou manuálnou prevodovkou, ale neskôr bola na výber aj automatická prevodovka. Motory 4A-GEC používali variabilný sací systém T-VIS. AE86 sa predávala s voliteľným samosvorným diferenciálom.
AE86 používala ventilované kotúčové brzdy. Takisto bola vybavená vpredu nezávislým pružením štýlu vzpier McPherson a štvorprvkovou nápravou s vinutými pružinami vzadu. Stabilizátory boli na oboch nápravách.
LG Optimus S
LG Optimus S je androidový smartfón, ktorý vyrábala spoločnosť LG Electronics. Predstavený bol v októbri a uvedený v decembri 2010.
Obsahuje TFT kapacitný LCD displej s uhlopriečkou 3,2 palcov a rozlíšením 320 x 480 bodov s bodovou hustotou 180 ppi. Operačný systém Android bol vo verzii 2.2 Froyo.
Frekvencia procesora je 600 MHz, kapacita úložiska je rozšíriteľná microSD kartou do 32 GB.
Fotoaparát má rozlíšenie 3,15 MP, autofocus a vie nahrávať video v rozlíšení 480p.
Batéria je odnímateľná Li-Ion s kapacitou 1500 mAh.
Cussac-sur-Loire
Cussac-sur-Loire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dunières
Dunières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Domeyrat
Domeyrat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Loire, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Stančík
Ján Stančík (* 31. marec 1983, Nová Baňa) je slovenský tenisový tréner a bývalý profesionálny hráč. V súčasnosti je riaditeľom a hlavným trénerom mužov v medzinárodnej tenisovej akadémii Love4Tennis v Bratislave.
V roku 2009 bol trénerom vrcholového centra mládeže v tenisovom klube Slávia Agrofert STU Bratislava, kde trénoval popredných slovenských hráčov Rebeku Šramkovú a Mateja Maruščáka. V tom istom roku sa stal aj trénerom akadémie Love4Tennis v ktorej pôsobí dodnes.
Je certifikovaným trénerom Slovenského tenisového zväzu (STZ) a absolventom Slovenskej poľnohospodárskej univerzity v Nitre. Hovorí plynule anglicky.
Hráčska kariéra
Stančík začal hrať tenis keď mal 7 rokov. V kategórii do 10 rokov sa stal majstrom Slovenska v dvojhre.
Eutyches
Eutyches (* okolo roku 378, Konštantínopol (dnes Istanbul)† po roku 454) bol byzantský kňaz a významný zástanca monofyzitizmu.
Ján Stančík
Hráčska kariéra
V juniorských kategóriách vždy patril medzi najlepších slovenských hráčov. V medzinárodnom rebríčku ITF do 18 rokov sa prepracoval na 126. miesto v dvojhre.
Eutyches
Eutyches bol archimandritom jedného z konštantínopolských kláštorov. Okrem toho bol aj krstným otcom Chrysaphia – jedného z eunuchov byzantského cisárskeho dvora, ktorý sa však za vlády Theodosia II. stal veľmi významným a vplyvným štátnym úradníkom.
Ján Stančík
Hráčska kariéra
V mužskej kategórii je víťazom 8. turnajov kategórie Furutes s dotáciami 10 000 USD a 15 000 USD. Zúčastnil sa na dvoch svetových univerziádach v Južnej Kórei a Thajsku. V Južnej Kórei spolu s Igorom Zelenayom získali bronzové medaily.
Eutyches
Prvá písomná zmienka o Eutychovi pochádza z roku 431, kedy sa počas konania Efezského koncilu vyprofiloval ako jeden z najvplyvnejších odporcov nestorianizmu. Toto prísne odmietanie Nestoriovho učenia ho však napokon doviedlo do opačného extrému (monofyzitizmus, či presnejšie nazývaný miafyzitizmus), ktorý bol neskôr tiež odsúdený ako heréza. Eutyches totiž akceptoval učenie Apolinára z Laodicey, ktorý hovoril len o „jednej φύσις [fýsis] (prirodzenosti) Loga, ktorý sa stal telom“. Ako Apolinár tak aj Eutyches veril, že Ježiš Kristus po tom, čo sa stal človekom, mal v podstate len jednu prirodzenosť – a to božskú. Eutyches učil, že Ježišovo človečenstvo bolo pohltené jeho božstvom – tak, ako by bola kvapka medu pohltená morom. Do histórie vošli tieto spory ako tzv. Eutychova kontroverzia v rokoch 444 – 451.
Ján Stančík
Hráčska kariéra
Je 3-násobným víťazom Slovenskej extraligy mužov s tímom TC Empire Trnava.
Eutyches
Eutyches bol v roku 448 na synode v Konštantínopole, ktorej predsedal konštantínopolský arcibiskup Flavianus, označený za heretika a exkomunikovaný.
Ján Stančík
Hráčska kariéra
Najvyššie umiestnenie v rebríčku ATP v dvojhre dosiahol podľa atpworldtour.com 7. júla 2008 - 388. hráč sveta. Vo štvorhre sa nachádzal 7. júla 2008 na 493. mieste.
Eutyches
Avšak, synoda v Efeze v roku 449, nazývaná tiež Latrocinium Ephesinum („lupičská synoda“), Eutycha na nátlak alexandrijského patriarchu Dioskora I. rehabilitovala.
Ján Stančík
Trénerská kariéra
So Stančíkom od roku 2009 spolupracovali nasledovní hráči: