cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vlkolínec
Dejiny
Po druhej svetovej vojne sa v päťdesiatych rokoch plánovalo presídlenie miestnych obyvateľov do Ružomberka. Dôvodom boli požiadavky obyvateľov na zabezpečenie zodpovedajúcich podmienok na život, porovnateľných s ostatnými miestnymi časťami mesta. Tento projekt sa však neuskutočnil a tak dodnes môžu návštevníci Vlkolínca obdivovať životom pulzujúci vidiecky organizmus uprostred zachovalej tradičnej zrubovej architektúry.
Architektúra
Vlkolínec je typickou obcou sústredenej svahovitej drevenej osady s dlhými dvormi. Jeho zástavbu dnes tvorí štyridsaťpäť usadlostí, drevených obytných domov a hospodárskych budov postavených v strmom svahu. Stredom obce preteká potok prameniaci pod svahmi Sidorova. Uprostred tradičnej zástavby sa v centre obce nachádza zvonica, studňa, murovaný kostol a škola. Studňa a zvonica sú vybudované tradičnou technikou a pokryté šindľom ako všetky pôvodné strechy domov a hospodárskych stavieb. Svoju jedinečnosť si zachoval vďaka izolovanosti kvôli čomu ho obišiel prudký stavebný rozmach v 19. a 20. storočí. Až do polovice 20. storočia viedli do osady iba poľné cesty a neexistovala tu elektrina. Vlkolínec bol v rámci karpatského regiónu vyhodnotený ako najlepšie zachovaný reprezentant svojho druhu, ktorý dotvára okolitá scenéria Veľkej Fatry.
Environmentalizmus
Environmentalizmus (z ang. slova environment = prostredie) sa zaoberá vzťahmi medzi prírodou a spoločnosťou. Usiluje o zmenu spoločenských, ekonomických a politických mechanizmov, ktoré bránia snahám o ochranu životného prostredia. Environmentálne organizácie môžu byť globálne, regionálne, národné, alebo lokálne. Taktiež to môžu byť organizácie vládne, alebo súkromné. Na Slovensku patria medzi environmentálne organizácie napríklad Lesoochranárske zoskupenie VLK, alebo Greenpeace Slovensko.
Hnilec (rieka)
Hnilec je najväčší pravostranný prítok Hornádu.
Dejiny
Okolo polovice 2. tisícročia pred Kr. sa pastierske kmene, ktoré sa usadili v blízkosti hôr, naučili využívať domáce zásoby medených rúd v údolí Hnilca.
Tok rieky
Hnilec pramení na severnom svahu Kráľovej hole a preteká Slovenským rajom a Volovskými vrchmi. Do Hornádu sa vlieva pri Margecanoch. Najvýznamnejšími prítokmi sú ľavostranný Železný potok a pravostranné Smolník a Kojšovský potok.
Na svojom hornom toku má Hnilec ráz horskej bystriny, ktorá sa prediera malebným údolím na rozhraní Slovenského raja a Slovenského rudohoria (Volovských vrchov). Na svojom hornom toku nad obcou Stratená rieka Hnilec vytvára tiesňavu Stratenský kaňon. Stratenská dolina je krajinársky veľmi atraktívna – po celej dĺžke ju lemujú skalné zrázy okolitých vrchov, ležia v nej dve národné prírodné rezervácie – NPR Hnilecká jelšina a NPR Stratená, svetoznáma Dobšinská ľadová jaskyňa a verejnosti neprístupná Stratenská jaskyňa.
náhľad|Priehrada Palcmanská Maša - Dedinky
Pri Dedinkách bola na rieke vybudovaná priehrada Dedinky – Palcmanská Maša, ktorá slúži ako prečerpávacia vodná elektráreň. Počas činnosti elektrárne je voda presmerovaná do elektrárne Vlčia dolina-Dobšiná, kde umelo nadlepšuje prietok Dobšinského potoka, prítoku Slanej. Pod Dedinkami je preto Hnilec často nesplavný kvôli nedostatku vody. Od Dediniek rieka tečie prudkým tokom s ostrými kameňmi na dne širokého, väčšinou zalesneného údolia cez dediny Mlynky, Hnilec, Nálepkovo, Mníšek nad Hnilcom. Pod Mníškom nad Hnilcom rieka mohutnie, spád ale neklesá, tečie početnými kamenitými perejami. Pri Prakovciach sa údolie opäť zužuje a Hnilec si udržuje svoj perejnatý a prudký tok až po ústie do Hornádu pri Margecanoch.
náhľad|Osada Stratenská Píla - začiatok priehrady
Povodie Hnilca podľa prítokov (v smere toku)
Hnilec (P – pravostranný prítok, Ľ – ľavostranný prítok)
Splavnosť
Hnilec je splavný od Dobšinskej ľadovej jaskyne po priehradu Dedinky – Palcmanská Maša. Tento úsek nazývame aj Horný Hnilec. Vodomer pre tento úsek pri moste pod obcou Stratená vpravo na riečnom kilometri 75,4 by mal ukazovať aspoň, doporučený stav je.
Dolný Hnilec je splavný za VV od Hnilca, za SV od Mníška nad Hnilcom. Splav úseku Mníšek nad Hnilcom – Margecany trvá 5 hodin, úsek Hnilec – Margecany 1 až 2 dni, podľa prekážok na rieke. Plavba po úseku nad priehradou trvá 2 až 3 hodiny. Minimálny stav vo Švedlári by mal dosahovať.
Nebezpečné miesta
Rieka preteká hlbokým údolím so strmými stenami spadajúcimi priamo do vody. Nebezpečné miesta však nemá. Pozor na spadnuté stromy a niektoré umelé stupne, niektoré sú nesplavné (treba si prečítať kilometráž).
Morské oko
Morské oko môže byť:
Brée
Brée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Poruchy osobnosti a správania dospelých (MKCH-10)
F60 - F69: PORUCHY OSOBNOSTI A SPRÁVANIA DOSPELÝCH sú súčasťou V. kapitoly MKCH-10 - Duševné poruchy a poruchy správania. Zahŕňajú škálu klinicky významných odchýlok a foriem správania, ktoré majú tendenciu pretrvávať a sú výrazom charakteristického životného štýlu jednotlivca a jeho vzťahov k sebe a k druhým. Niektoré z týchto odchýlok a foriem správania vznikajú počas individuálneho vývoja ako výsledok konštitučných faktorov a sociálnej skúsenosti, kým iné sa získavajú v neskoršom živote. Špecifické poruchy osobnosti (F60.-), zmiešané a iné poruchy osobnosti (F61.-) a trvalé zmeny osobnosti (F62.-) sú hlboko zakorenené a pretrvávajúce formy správania. Prejavujú sa ako rigídne (neprispôsobivé) odpovede na široké rozpätie osobných a spoločenských situácií. Predstavujú krajné alebo významné odchýlky od spôsobu, ktorým priemerný jednotlivec v príslušnej kultúre vníma, myslí, cíti, a najmä od druhu jeho vzťahov k druhým. Tieto formy správania bývajú ustálené a zahŕňajú viaceré oblasti správania a psychického fungovania. Často, ale nie vždy sú spojené s rozličným stupňom subjektívnych ťažkostí a zhoršenej spoločenskej výkonnosti.
F60 - ŠPECIFICKÉ PORUCHY OSOBNOSTI
Ide o ťažké poruchy osobnostnej konštitúcie a tendencií správania jednotlivca; nie sú priamym dôsledkom choroby, poškodenia alebo úrazu mozgu, či inej psychickej poruchy; zvyčajne sa týkajú viacerých oblastí osobnosti; takmer vždy sú spojené so značným osobným utrpením a sociálnou izolovanosťou. Zvyčajne sa prejavujú od detstva alebo dospievania a pokračujú počas dospelosti.
F61 - ZMIEŠANÉ A INÉ PORUCHY OSOBNOSTI
Táto kategória je rezervovaná pre poruchy osobnosti, ktoré sú často spojené s ťažkosťami, ale neprejavujú sa špecifickými príznakmi charakterizujúcimi poruchy osobnosti opísané pod F60.-. Často sú teda ťažšie diagnostikovateľné ako poruchy pod F60.-.
F62 - PRETRVÁVAJÚCE ZMENY OSOBNOSTI NEPRIPÍSATEĽNÉ POŠKODENIU ALEBO CHOROBE MOZGU
F63 - PORUCHY NÁVYKOV A IMPULZOV
Táto kategória zahŕňa určité poruchy správania, ktoré sa nedajú zatriediť inde. Charakterizujú ich opakované činy bez jasnej racionálnej motivácie, ktoré nemožno ovládnuť a ktoré obyčajne poškodzujú vlastné záujmy príslušnej osoby aj druhých ľudí. Osoba udáva, že správanie je spojené s impulzmi na akciu. Príčina týchto porúch nie je známa a sú zoskupené na základe nejakých iných spoločných čŕt.
F64 - PORUCHY SEXUÁLNEJ IDENTITY
F66 - PORUCHY PSYCHIKY A SPRÁVANIA ZDRUŽENÉ SO SEXUÁLNYM VÝVINOM A ORIENTÁCIOU
Poznámka: samotná sexuálna orientácia sa nemá pokladať za poruchu
Piaty znak označuje pojenie s:
F68 - INÉ PORUCHY OSOBNOSTI A SPRÁVANIA DOSPELÝCH
F69 - NEŠPECIFIKOVANÁ PORUCHA OSOBNOSTI A SPRÁVANIA DOSPELÝCH
M7
M7 môže byť:
Dráhová rezonancia
thumb|Galileiho mesiace sú tiež v dráhovej rezonancii
Dráhová rezonancia (iné názvy: orbitálna rezonancia, Laplaceova rezonancia, komenzurabilita) je vlastnosť pohybu dvoch telies v slnečnej sústave, pri ktorej sú ich obežné doby v pomere malých celých čísel. V takom prípade nastávajú medzi telesami gravitačné väzby (rezonancie), ktoré ovplyvňujú stabilitu tohto usporiadania. Obežné dráhy, po ktorých sa tieto telesá pohybujú, nazývame komensurabilné.
Typickým príkladom je komensurabilita obežných dráh planét Jupitera a Saturna. Ich obežné doby 11,86 rokov a 29,46 rokov sú v pomere 2:5. Iným príkladom môžu byť Trójania, planétky obiehajúce po rovnakej dráhe ako Jupiter a pohybujúce sa v komensurabilite 1:1, alebo plutína, transneptúnske telesá, pohybujúce sa po komensurabilných dráhach s Neptúnom v pomere 3:2.
Komensurabilita sa veľmi často vyskytuje aj v sústavách mesiacov planét a zohráva významnú úlohu v jemnej štruktúre prstencov planét. Komensurabilita s Jupiterom má veľký význam aj pri vytváraní Kirkwoodových medzier v hlavnom pásme asteroidov.
Majstrovstvá sveta vo futbale žien do 20 rokov 2014
Majstrovstvá sveta vo futbale žien do 20 rokov 2014 boli siedme MS vo futbale žien v tejto juniorskej vekovej kategórii, pričom prvé dva ročníky sa hrali ako Majstrovstvá sveta žien do 19 rokov.
Mansúr al-Halládž
Mansúr al-Halládž (-po arabsky; celým menom po arabsky Abú al-Mugít Husajn ibn Mansúr al-Halládž [existujú aj ďalšie verzie mena]; po perzsky (podľa novovekej výslovnosti) Abu 'l-Mogit Hosajn b. Mansur b. Mahammá Bajzávi Halládž alebo perzsky ľudovo Mansur-e Halládž; * august 857, At-Túr, dnešný Irán – † 26. marec 922, Bagdad) bol arabsky hovoriaci teológ a kazateľ z Perzie, ktorého poprava sa považuje za významný predel islamského mysticizmu.
Majstrovstvá sveta vo futbale žien do 20 rokov 2014
Záverečný turnaj
Záverečný turnaj Majstrovstiev sveta 2014 sa uskutočnil v dňoch 5. – 24. augusta 2014 za účasti šestnástich juniorských ženských reprezentačných družstiev do 20 rokov v štyroch kanadských mestách: Montreal, Toronto, Edmonton a Moncton  Zo štyroch základných skupín sa do play-off kvalifikovali po dva najlepšie tímy. Zostávajúcich osem tímov na tretích a štvrtých miestach zo skupín nepostúpilo:
Štvrťfinále
Report... Report... Report... Report...
Semifinále
Report... Report...
V záverečný deň turnaja v nedeľu 24. augusta sa na Olympijskom štadióne v Montreale odohrali stretnutia o konečné medailové umiestenie:
O 3. miesto
🇰🇵 – 🇫🇷 2 : 3 (0:0)
Report...
Finále
🇳🇬 – 🇩🇪 0 : 1 (0:0, 0:0) po predĺžení
Report...
Život
Život je, podľa klasickej ešte starovekej definície, forma bytia živých bytostí (po latinsky: vivere est viventibus esse). Prírodovedci túto definíciu pre jej metafyzickosť zamietajú, nemajú však náhradnú úplnú definíciu – presnejšie, štrukturálne a dynamické vlastnosti života sa podarilo definovať, fyzikálno-chemické nie.
Valparaíso
Valparaíso môže byť:
Petitio principii
Petitio principii (lat.) alebo požiadavka základu je logická chyba v dôkaze spočívajúca v tom, že sa záver robí z tvrdenia, ktoré samo ešte treba dokázať. Pozri aj dôkaz v kruhu.
Život
Vznik života z pohľadu prírodných vied
Pozri aj: Vznik života
Najstaršie paleontologické nálezy sú z obdobia spred minimálne 3,5 miliárd rokov. Sú to však už pomerne zložité mikroskopické bunkové útvary (mikrofosílie podobné dnešným siniciam).
O priebehu evolúcie pred týmto obdobím existujú len hypotézy. Pôvod života každopádne treba hľadať dávno pred obdobím vzniku bunky. Nebunkové organizmy (Subscellulata) len zdanlivo nemožno považovať za typické živé organizmy. Ich jednoduchosť, a fakt, že ich základom nie je bunka, ich stavia do pozície niečoho nedokonalého a menejcenného. No život nemohol vzniknúť „skokom“, a pôvodné nebunkové organizmy sú teda medzistupňom, primitívnymi formami života. Z nich sa nám viacero zachovalo do dnešných čias (i keď je otázne, či vo svojej pôvodnej štruktúre).
V oblasti chemických teórií sa všeobecne sa za prvopočiatok života považujú pôvodné samoreplikujúce sa systémy, ktoré boli tvorené molekulami nukleových kyselín, pretože môžu riadiť syntézu komplementárnych molekúl. Ide pritom hlavne o RNA, ktorú možno považovať za primárnu látku života, účasť DNA a bielkovín bola len neskorším zlepšením.
Niektoré aspekty samotného vzniku týchto systémov sa už podarilo laboratórne dokázať v slávnom Millerovom pokuse z roku 1953, pri ktorom sa podarilo dokázať vznik aminokyselín a nukleotidov – stavebných kameňov bielkovín a nukleových kyselín – za podmienok praatmosféry. Neskôr sa tiež podarilo laboratórne dokázať aspekty mutácie a selekcie nukleových kyselín, ale chemický model schopný samoreplikácie a evolúcie sa nepodarilo dokázať.
Zástancovia fyzikálno-chemických teórií zdôrazňujú, že ani vznik ani zánik živej bytosti nie je tým, čo ju odlišuje od neživej prírody, pretože zložité zákonitosti fyziologicko-chemických procesov živých bytostí sa neodlišujú od zákonitostí ostatnej prírody. Tento pohľad podporuje jednak teória fylogenetického vzniku života podľa „hypercyklu“ M. Eigena, ktorý je autokatalytickým samoreprodukčným systémom v prapolievke a jednak teória ontogenetického vzniku života E. Mayra, podľa ktorej život znamená „mať genetický program“, ktorý vo vhodnom prostredí automaticky spôsobí fenotypické sformovanie tohto programu do podoby živého organizmu. Mechanizmy, ktoré takéto modely postulujú, sa sčasti podarilo dokázať na procesoch embryonálneho vývoja (napr. indukcia, polarita, regulácia proporcií a pod.)
O definíciách života a dôsledkoch
Prvotná bola hore uvedená klasická definícia a jej podobné definície. Aristoteles, zakladateľ vedeckej biológie, definoval život v nadväznosti na Platóna ako prítomnosť schopnosti samopohybu (tiež rastu a vnímania). Podľa Aristotela živé bytosti nesú svoj vlastný cieľ (po grécky télos) v sebe. Rozlišoval tiež tri druhy života : Rastliny majú len vegetatívny, zvieratá vegetatívny a senzitívny a ľudia vegetatívny, senzitívny aj racionálny život. Každý stupeň zodpovedá inému stupňu schopnosti slobodne konať. Toto delenie sa dnes spravidla zamieta jednak kvôli existencii vírov a iných medziforiem a jednak sú proti sociobiológovia a zástancovia evolučnej teórie poznania.
Dnes sa teda v prírodných vedách na účely definície života uprednostňuje opis statických a dynamických vlastností živých bytostí, pričom je samozrejme predpokladom, že definujúci abstrahuje od života jeho samého. Filozofická biológia však dodnes viac-menej používa Aristotelovu definíciu (samopohyb, télos atď.) a považuje subjektivitu živej bytosti za základ pochopenia života, pričom statické a dynamické procesy chápe ako druhotné – ako podmienky pre uvedenú subjektivitu.
Tieto dve koncepcie (prírodovedecká koncepcia a koncepcia filozofickej biológie) si vlastne konkurujú už od staroveku. Výber koncepcie je však aj dnes rozhodujúci, lebo má praktické následky. Pri prírodovedeckej koncepcii (1) nevznikajú žiadne etické ani politické „predpisy“ pre zaobchádzanie so živými tvormi v oblasti ochrany prírody a zvierat a zaobchádzani s ľudmi, (2) v medicíne potom platí koncepcia iatrotechnológie, čiže chápania choroby ako poruchy stroja a lekára ako opravára, a zdravie sa chápe ako „pocit úplnej telesnej, duchovnej a sociálnej pohody človeka“ (čo by pri dôslednom dodržovaní bolo pre ľudstvo osudným). Naštastie sa však v medicíne uplatňuje aj staroveká filozofia, a teda filozoficko biologická koncepcia, ktorá je vyjadrená Hippokratovou prísahou, ktorá zakotvuje akúsi lekársku stavovskú etiku (úctu pred životom) nevyplývajúcu z prírodovedeckej koncepcie života.
Pokusy o prírodovedeckú definíciu života
Prírodovedci sa väčšinou zhodujú, že živé organizmy majú tieto (dynamické) vlastnosti:
Život však napriek tomu je pomerne ťažké definovať, a nie každý organizmus musí mať bezpodmienečne všetky uvedené črty. Definícia života je neľahký problém, aj keď si všetci myslíme, že intuitívne vieme, čo slovo „život“, „živý“ znamená.
Ak sa zamyslíme nad enzýmom: Je živý, keď dokáže uskutočniť metabolickú reakciu? (Asi nie, sám sa nemnoží.) Je živý vírus? (Možno aj áno, aj keď ku svojmu rozmnožovaniu potrebuje živú bunku.) Bunka už asi živá je.
Sedem pilierov života
Jednu z definícií života vytvoril Daniel E. Koshland Jr.: Keďže ani táto definícia nie je plne uspokojivá, určil tiež sedem pilierov života, ktoré určujú život na Zemi (inde vo vesmíre by život mohol mať teoreticky i iné vlastnosti).
Názory na život
Podľa Jána Albrechta je život rovnováha medzi jeho vnútornou integritou vyčleňujúcou sa z prostredia a prostredím, od ktorého je celkom závislý. K najúspešnejším zbraniam a prostriedkom života patrí vedomie.
Podľa Anaximena príčinou, podmienkou života, z ktorej všetko dostáva a udržuje život (dýchanie, dych, duša), je neurčitý vzduch.
Podľa Demokrita prameňom života sú obzvlášť drobné hladké a okrúhle atómy, ktoré sa vyznačujú osobitnou pohyblivosťou. Ich vzájomným spájaním sa vznikajú živé bytosti, ktorých duša je akoby kvintesenciou týchto zvláštnych atómov. Preto všetko, čo žije, má nejakú dušu, ktorá sa znovu rozpadá na jednotlivé atómy vo chvíli, keď toto žijúce tratí svoje existenciálne bytie v dôsledku narušenia tvaru, zmeny polohy a individuálneho usporiadania. Schopnosti duše sú rozložené v jednotlivých orgánoch živej bytosti.
Názory na vznik života závisia od kategórií, ktoré intervenujú v ich tvorbe, napríklad kľúčovou kategóriou intervenujúcou pri utváraní sa kreacionistických názorov na vznik života je kategória tvorivého aktu, napríklad Linné uznával jednorazový akt stvorenia organizmov bohom, Cuvier uznával opakujúce sa akty stvorenia čoraz dokonalejších foriem života po zničení predchádzajúcich kataklyzmami.
NGC 5008
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Rezonancia
Rezonancia je snaha systému kmitať na väčšej amplitúde - viac pri určitých frekvenciách ako pri ostatných. Tieto frekvencie sú známe ako rezonančné frekvencie. Pri týchto frekvenciách môžu aj malé pravidelné sily spôsobovať veľké amplitúdy kmitov, pretože systém uchováva energiu kmitania.
Rezonancia môže byť:
Adršpach
Adršpach je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 516 obyvateľov, z toho 258 mužov a 258 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 39,8 roka, ženy 43,1 roka).
Valparaíso (región)
Valparaíso alebo Región Valparaíso (šp. Región de Valparaíso) alebo V. región (Valparaíso) je jedným z 15 regiónov Čile. Nachádza sa v strednej časti krajiny a administratívnym centrom je mesto Valparaíso.
Susedí na severe s regiónom Coquimbo, na juhu s regiónom hlavného mesta, na východe je ohraničený štátnou hranicou s Argentínou, na západe Pacifikom. Zaberá 2,16% rozlohy celého Čile a žije tu 1 808 300 obyvateľov. Pod správu regiónu patrí aj niekoľko ostrovov a súostroví v južnom Pacifiku. Jedná sa menovite o Veľkonočný ostrov, Ostrovy Nešťastia (Islas Desventuradas), Ostrovy Juana Fernándeza (Archipiélago Juan Fernández) a Sala y Gómez. Veľkonočný ostrov a historické centrum mesta Valparaíso sú zapísané do zoznamu svetového dedičstva UNESCO.
Administratívne delenie regiónu
Región sa ďalej delí na 8 provincií a 38 komún.
Ivanovsko-voznesenská gubernia
Ivanovsko-voznesenská gubernia bola jedna z gubernií Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republiky v rokoch 1918–1929 zriadená po rozpade Kostromskej a Vladimírskej gubernie 20. júna 1918. Hlavným mestom gubernie bolo Ivanovo-Voznesensk. Podľa údajov z roku 1926 v gubernii žilo 1 195 800 obyvateľov.
Gubernia sa delila na 3 okresy. Zanikla 14. januára 1929, keď sa jej územie včlenilo do Ivanovskej priemyslenej oblasti.
3786 Yamada
3786 Yamada je planétka s priemerom 73 km, ktorú objavil Takuo Kodžima 10. januára 1988.
Mechanika (rozlišovacia stránka)
Mechanika môže znamenať:
NGC 5009
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Duševná zaostalosť – mentálna retardácia (MKCH-10)
Za mentálnu retardáciu sa pokladá zastavenie alebo nedokončenie vývinu intelektu. Porucha sa prejavuje počas vývinovej periódy a charakterizuje ju najmä poškodenie schopností patriacich k celkovej úrovni inteligencie, t. j. poznávacích, jazykových, pohybových a sociálnych schopností.
Podľa potreby je možné použiť doplnkové kódy na identifikáciu pridružených stavov, ako je autizmus, iné poruchy vývinu, epilepsia, poruchy správania alebo ťažké fyzické postihnutie.
Rozdelenie
F70 – ĽAHKÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ
Rozsah IQ od 50 do 69 (u dospelých, mentálny vek od 9 do 12 rokov). Výsledkom budú pravdepodobne problémy s učením v škole. Veľa dospelých je schopných pracovať, udržiavať dobré spoločenské vzťahy a byť prospešnými spoločnosti.
Zahŕňa:
F71 – STREDNÝ STUPEŇ DUŠEVNEJ ZAOSTALOSTI
Rozsah IQ od 35 do 49 (u dospelých, mentálny vek od 6 do 9 rokov). Výsledkom bude pravdepodobne výrazne oneskorený vývin v detstve, ale väčšina je schopná dosiahnuť určitý stupeň nezávislosti a schopnosti primerane komunikovať a nadobudnúť školské zručnosti. Život a práca dospelých v spoločnosti vyžaduje starostlivosť rôzneho stupňa.
F72 – ŤAŽKÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ
Rozsah IQ od 20 do 34 (u dospelých, mentálny vek od 3 do 6 rokov). Výsledkom bude pravdepodobne potreba neustálej starostlivosti.
F73 – HLBOKÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ
IQ je pod 20 (u dospelých, mentálny vek niže 3 rokov). Výsledkom bude pravdepodobne závažné obmedzenie samostatnosti, kontinencie a pohyblivosti.
F78 – INÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ F79 – NEŠPECIFIKOVANÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ
Klenovské Blatá
Klenovské Blatá je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Muránska planina.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Čierny Balog, Klenovec v okrese Brezno a okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1981 a naposledy novelizované v roku 1998 na rozlohe 4,3600 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Ochrana zriedkavého komplexu biotopov mokradnej flóry a fauny montánneho pásma Slovenského rudohoria na vedecko-výskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Carelles
Carelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
The Cheerful Insanity of Giles, Giles and Fripp
The Cheerful Insanity Of Giles, Giles & Fripp je debutový a jediný oficiálny štúdiový album anglickej hard rockovej skupiny Giles, Giles & Fripp vydaný v septembri 1968. Album bol nahratý na základe demonahrávok, ktoré postupne vznikli v časovom období od októbra 1967 do februára 1968. Vyšiel vo viacerých zvukových formátoch, od vinylového nosiča, cez CD i remastrovaného CD s bonusmi. Ale tiež ako mono i stereo verzia.
LP verzia
(Deram – SML 1022, Vinyl, LP, Album, 1969, UK)
Strana A
The Saga Of Rodney Toady
František Bednár (politický väzeň)
František Bednár (* 15. február 1957, Poprad) je bývalý slovenský politický väzeň.
The Cheerful Insanity of Giles, Giles and Fripp
Strana B
Just George
František Bednár (politický väzeň)
Život
Vyrastal v Poprade pod Tatrami a jeho negatívny postoj k Husákovmu normalizačnému režimu zásadne ovplyvnil vpád armád Varšavského paktu 21. augusta 1968 (mal 11 rokov), kedy pri protestoch v Poprade bol sovietskymi vojakmi zastrelený 19-ročný Jozef Bonk a boli postrelení jeho spolužiaci. Začiatkom 80. rokov boli usmrtení pri pokuse o prechod československej hranice do Rakúska jeho dvaja rovesníci, čo bol ďalší zlomový moment v jeho živote.
The Cheerful Insanity of Giles, Giles and Fripp
Bonusy na remastrovanom CD
(Eclectic Discs – ECLCD1021, 2005)
František Bednár (politický väzeň)
Život
Na protest proti spolitizovanému systému odmietol na gymnáziu vstúpiť do Socialistického zväzu mládeže (SZM) a v druhom ročníku ukončil štúdium. Získal odbornú kvalifikáciu elektromechanika a po ukončení základnej vojenskej služby pracoval ako kurič a údržbár. Sovietska intervencia v Afganistane, vyhlásenie výnimočného stavu v Poľsku, nástup prezidenta Reagana v USA a pravidelné sledovanie vysielania Rádia Slobodná Európa definitívne ovplyvnili jeho rozhodnutie postaviť sa aktívne na odpor proti komunistickému režimu. Pre tento zámer získal niekoľkých ľudí a založil ozbrojenú skupinu rozhodnutú aktívne vystupovať proti režimu. V roku 1983 vycestoval do bývalej Juhoslávie s cieľom nadviazať kontakt so Západom prostredníctvom Rádia Slobodná Európa. Chybou jedného zo spoločníkov bol dňa 6. februára 1984 zatknutý ŠtB a Krajským súdom v Košiciach odsúdený k 14 rokom za protištátnu trestnú činnosť podľa Hlavy I. do III. najprísnejšej NVS. Výšku trestu ovplyvnila skutočnosť, že neprezradil ďalších členov skupiny. Necelé dva mesiace pred tzv. Nežnou revolúciou ho Krajský súd v Bratislave odsúdil k ďalšiemu trestu vo výške 5 a pol roka za Štátnou bezpečnosťou vykonštruovaný prípad prípravy na záškodníctvo. Po novembri 1989 bol tento rozsudok zrušený. Rozsudok z roku 1984 po nadobudnutí účinnosti zákona o súdnych rehabilitáciách č. 119/90 Zb. dňa 15. augusta 1990 Krajský súd v Košiciach zrušil a súd mu rozhodnutím sp. zn 2 Rt 58/90 zo dňa 19. decembra 1991 ponechal zostatkový trest za nedovolené ozbrojovanie a všeobecné ohrozenie 24 mesiacov. Za 4,5 roka väzenia mu bolo priznané finančné odškodnenie a zostatkový trest vo výške 24 mesiacov mu Okresný súd v Poprade zahladil, čím sa na neho hľadí v zmysle zákona akoby nebol odsúdený.
The Cheerful Insanity of Giles, Giles and Fripp
Autorstvo
Poznámka: Potrebné informácie sú uvedené v zozname skladieb
František Bednár (politický väzeň)
Život
Po prepustení na slobodu sa aktívne angažoval v Konfederácii politických väzňov Slovenska a neskôr vo Svetovom združení bývalých československých politických väzňov. Jedna z aktivít skupiny Františka Bednára, ktorú ŠtB odhalil, sa stala námetom dokumentárneho filmu trojice režisérov, Ivana Ostrochovského, Petra Kerekesa a Pavla Pekarčíka „Zamatoví teroristi“, ktorý na Filmovom festivale v Karlových Varoch v roku 2013 získal cenu Federácie filmových kritikov – Fedeora.
Kriticky vystupoval voči nečinnosti Ústavu pamäti národa (ÚPN) po prijatí Zákona o protikomunistickom odboji v roku 2006. Bývalý predseda Správnej rady ÚPN, politický nominant Slovenskej národnej strany (SNS) Ivan Petranský, mu 10 dní pred rozhodnutím Komisie ÚPN listom oznámil, že mu nepriznáva udelenie štatútu účastníka protikomunistického odboja. Na spomienkovej akcii v Poprade, pri príležitosti 45. výročia okupácie Československa v roku 1968, mu predseda Správnej rady Ústavu pamäti národa Ondrej Krajňák odovzdal ďakovný list.
Dňa 27. januára 2015 mu Ústav pamäti národa v zmysle zákona č. 219/2006 Zb. o protikomunistickom odboji rozhodnutím č. DR/2014/01627 priznal postavenie veterána protikomunistického odboja podľa § 10 ods. 2 zákona č. 219/90 Zb. a rozhodnutím č. DR/2014/01627 postavenie účastníka protikomunistického odboja podľa § 6. ods. 1 zákona č. 219/2006 Zb.
Hviezdny oblak
right|thumb|Hviezdy oblak Strelec
Štefan Slivka
Štefan Slivka (* 24. február 1917, Banská Bystrica - † 2. október 1998, Banská Bystrica) bol športovec-lyžiar, tréner.
Sébazac-Concourès
Sébazac-Concourès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Hviezdny oblak
Hviezdny oblak je skupina hviezd na oblohe, ktoré sa javia, akoby boli na rovnakom mieste na oblohe. Nie je to však skutočná hviezdokopa, pretože jednotlivé hviezdy navzájom spolu často vôbec nesúvisia, hoci pozorovateľovi na Zemi sa ako hviezdokopa javia.
Nemecké osvietenstvo
Nemecké osvietenstvo nastupuje až v 18. storočí. Prvky anglického a francúzskeho osvietenstva sprostredkoval nemeckej kultúrnej verejnosti Leibniz. Osvietenstvo v Nemecku ovplyvnilo autoreflexiu filozofie a literatúry. Ako celok prinieslo do nemeckého myslenia nové chápanie individuality, dôveru v budúcnosť, skoncovalo s náboženskou askézou, ktorú nahradilo radostným životným pocitom, opierajúcim sa o ideu vývoja spoločnosti k vyšším, dokonalejším stupňom.
Sébazac-Concourès
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Škorpióní chvost
Škorpióní chvost (iné názvy: Messier 7, M 7, NGC 6475) je otvorená hviezdokopa magnitúdy +3,30 vo východnej časti súhvezdia Škorpión severne od hviezdy Lesath s uhlovými rozmermi 80,0' x 80,0'. Bola známa už v antike. Na Slovensku je ťažko pozorovateľná, ale v južných šírkach je nápadným objektom. Je najjužnejším objektom Messierovho katalógu.
Patrí medzi najjasnejšie a najnápadnejšie hviezdokopy na oblohe. Možno ju pomerne dobre vidieť aj voľným okom, a preto ju pozoroval grécky astronóm, matematik a geograf Klaudios Ptolemaios (90 – 160 n. l.) už v roku 130 n. l.. Nesie po ňom meno Ptolemaiova hviezdokopa. Niekedy sa nazýva aj Škorpiónov chvost, lebo Ptolemaios ju opisoval ako „hmlovinu, ktorá nasleduje za žihadlom škorpióna“. Táto hviezdokopa na ploche o zdanlivom priemere 70´ obsahuje do 80 hviezd. Najjasnejšie z nich dosahujú vyše 6. magnitúdy, takže táto hviezdokopa sa hľadá pomerne ľahko. Ďalších 80 hviezd presahuje 10. magnitúdu. Skutočný priemer tejto hviezdokopy je 17 svetelných rokov a je od nás vzdialená 815 svetelných rokov.
Sébazac-Concourès
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štefan Slivka
Životopis
Štefan Slivka sa narodil 24. februára 1917 v Banskej Bystrici (časť pod Kalváriou) ako 10-ty z dvanástich detí. Keďže Banská Bystrica sa v tých časoch stávala strediskom zimných športov na Slovensku, už od ranej mladosti mal blízky vzťah k športu. V zime lyžoval, v lete hrával futbal. Jeho prvé lyže boli vlastnoručne vyrobené z dosiek zo suda a s koženými remienkami namiesto viazania. Jeho športové úspechy prišli koncom tridsiatych rokov a počas dekády štyridsiatych rokov minulého storočia. Ako všestranný športovec - lyžiar v nordických disciplínach zúčastnil sa viacerých medzinárodných pretekov a majstrovstiev sveta. Reprezentoval ČSR (1937-1939), Slovenskú republiku (1940-1944) a druhú ČSR (1946-1948).
V roku 1942 vytvoril na mostíku generála M. R. Štefánika, vybudovanom na kopci Srnková v Banskej Bystrici, rekord skokom v dĺžke 70 metrov, ktorý bol zdolaný až v roku 1955.
Popri lyžovaní bol Štefan Slivka úspešný aj vo futbale. Hrával za SK Banská Bystrica a neskôr za SK Harmanec, kde aj pracoval v továrni na papier ako účtovník (1943-1957). V októbri 1945 si zobral za manželku Ruženu Rejzlovú, s ktorou mal troch synov, Štefana Ivana (1946), Mariana (1950) a Vladimíra (1955). V roku 1957 opustil zamestnanie v Harmanci, aby sa stal SUV ČSZTV trénerom skokanov na lyžiach z povolania v Banskej Bystrici. Počas svojho pôsobenia ako tréner a funkcionár lyžovania, Štefan Slivka sa v priebehu 24. rokov zaslúžil o popularitu športu, výstavbu ďalších 23 skokanských mostíkov a vytvorenie základne aktívnych skokanov (vyše 250), z ktorých mnohí boli úspešní.
Do dôchodku mal odísť už v roku 1977, no vo funkcii zotrval až do roku 1981. Za jeho dlhoročnú, úspešnú činnosť mu boli udelené nasledovné tituly a ocenenia:
Štefan Slivka prežil svoju manželku o 3 roky a zomrel 2. októbra 1998 vo veku 81 rokov.
Dnes už skokanov na Slovensku ubúda, mostík generála M. R. Štefánika v Banskej Bystrici bol koncom 70-tych rokov zlikvidovaný. Dnes slávnu 70-ročnú tradíciu mesta udržuje už iba športový klub KARTIK v Banskej Bystrici.
Jekaterinburská gubernia
Jekaterinburská gubernia bola jedna z gubernií Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republiky v rokoch 1919 - 1923 zriadená po rozpade Permskej gubernie 15. júla 1919. Hlavným mestom gubernie bol Jekaterinburg. Podľa údajov z roku 1920 v gubernii žilo 1 970 000 obyvateľov.
Phnom Pénh
Phnom Pénh (khmérsky: ភ្នំពេញ Phnum Pénh) je hlavné a najväčšie mesto Kambodže, politické, hospodárske a kultúrne centrum. Vďaka tradičnej kmérskej a francúzskej architektúre je lákavým turistickým cieľom. Počet obyvateľov dosahuje okolo 1,5 milióna.
Langensoultzbach
Langensoultzbach je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Phnom Pénh
Prírodné podmienky
Mesto Phnom Pénh sa nachádza na sútoku riek Mekong a Tonlesap v kambodžskej provincii Kandal. Hladina Mekongu je tiež najnižší bod mesta, ktorý leží v nadmorskej výške 8 m, najvyšší bod sa nachádza vo výške 25 m, priemerná nadmorská výška sídla sa potom pohybuje okolo 12 m. Podnebie je po väčšinu roka horúce a vlhké, v januári sa priemerná teplota pohybuje okolo 26°C, v júli potom okolo 27°C. V januári spadne priemerne iba 5 mm zrážok, v júli 170 mm, najdaždivejší je však október, kedy spadne priemerne 260 mm zrážok.
História mesta
Phnom Pénh bol založený v roku 1372. Štatút hlavného mesta získalo v roku 1443, kedy sem preniesol hlavné mesto svojej ríše z Angkoru kráľ Čau Ponchea Jat. V roku 1525 mesto o túto pozíciu prišlo, keďže ríšu ovládli Thajčania. V roku 1866 vrátil Phnompenhu štatút hlavného mesta Kambodže kráľ Norodom. Počas druhej svetovej vojny obsadili celú krajinu vrátane hlavného mesta Japonci, čím sa krajina dostala pod nadvládu dvoch krajín -Japonska a Francúzska. V roku 1945 táto "dvjvláda" skončila, v auguste toho istého roku vyhlásil princ Norodom Sihanuk nezávislosť. O dva mesiace neskôr, 5. októbra 1945, však Phnom Pénh dobyli francúzski vojaci a od januára 1946 sa Kambodža opäť stala francúzskym protektorátom. Pozíciu hlavného mesta nezávislej Kambodže získal Phnom Pénh opäť až 9. novembra 1953. Búrlivý okamih v histórii mesta a celej krajiny nastal v marci 1970, keď došlo k štátnemu prevratu generála Lon Nola, ktorého vojenský režim bol o päť rokov neskôr zvrhnutý. K moci sa dostal komunistický režim Červených Kmérov, v ktorého čele stáli Pol Pot a Ieng Sary.
Langensoultzbach
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Phnom Pénh
Zaujímavé miesta
V Phnom Pénhu sa nachádza viacero zaujímavých miest a historických pamätihodností. Veľké množstvo budov je postavených v národnom štýle, jedná sa napríklad o Národné múzeum, budovu národného zhromaždenia, Kráľovský palác či pomník nezávislosti. V súčasnosti tu dochádza k budovaniu výškových stavieb, ktorých architektúra prepája tradičné kmérske prvky s modernými. Táto výstavba pomaly vytláča malé domčeky z dreva, ktoré sa nachádzajú na predmestiach.
Trenč
Polohopis
Obec leží v juhozápadnej časti Lučenskej kotliny na nive a terase rieky Ipeľ.
Dejiny
V lokalite boli objavené nálezy z doby kamennej. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1327. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne poľnohospodárstvom, vinohradníctvom a povozníctvom.
Bezděkov nad Metují
Bezděkov nad Metují je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 488 obyvateľov, z toho 249 mužov a 239 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 37,9 roka, ženy 41,4 roka).
Jež tmavý
Jež tmavý (iné názvy: jež západný, staršie: jež západoeurópsky, jež obyčajný západoeurópsky, jež obyčajný, lat. Erinaceus europaeus, staršie: Erinaceus europaeus europaeus   ) je druh z čeľade ježovité, Európsky endemit. Výskyt na Slovensku bol doložený na 0,9 % územia.
== Jež tmavý v širšom zmysle     == V starších systémoch (ojedinele aj v niektorých súčasných systémoch ) bol Erinaceus europaeus často definovaný širšie, lebo zahŕňal ako svoje poddruhy (či geografické rasy) aj to, čo sa dnes klasifikuje ako tri samostatné druhy Erinaceus roumanicus a Erinaceus concolor a Erinaceus amurensis, pričom roumanicus sa istý čas v systémoch zaraďoval pod concolor (resp. alternatívne sa concolor zaraďoval pod roumanicus; porovnaj aj článok Erinaceus). Slovenský názov jež východný (alebo: východoeurópsky, obyčajný východoeurópsky, bledý, ojedinele: jež svetlý; dnes najsprávnejšie: jež bledý) sa vzťahoval pôvodne na taxón roumanicus, ale keď bol tento radený pod concolor, tak sa začal vzťahovať na taxón concolor. Dnes, keď sa východoeurópsky jež znovu klasifikuje primárne ako roumanicus, sa spomínaný slovenský názov znova obyčajne vzťahuje na taxón roumanicus (aspoň súdiac podľa knihy Hlodavce a hmyžozravce Slovenska 2013) a dnešný slovenský názov taxónu concolor ostáva potom nejasný. Okrem toho istý čas Erinaceus europaeus zahŕňal aj to, čo sa dnes klasifikuje ako druh Mesechinus hughi.
Nasledujúci text článku sa zaoberá len ježom tmavým v užšom zmysle.
Rozšírenie a spôsob života
Žije v západnej Európe (po západné Poľsko, západné Slovensko, Rakúsko a Taliansko; vrátane Británie), v teplejšej časti Škandinávie, v severozápadnom Rusku, na Novom Zélande a na Azorských ostrovoch. Na Slovensku sa vyskytuje len v posledných rokoch (doložený od roku 2004), aj to len ojedinele, prevažne na hraniciach s Českom, inak na Slovensku žije jeho blízky príbuzný jež bledý (Erinaceus roumanicus).
Aktívny je najmä v noci a za súmraku, cez deň len ojedinele. Žije samotársky. Brloh má vyhrabaný v zemi alebo skrytý medzi koreňmi vývratov, v hustom poraste a podobne. Cez zimu jež hibernuje v plytkej diere ukrytej v kroví, a to medzi októbrom/novembrom a marcom/aprílom. Jeho teplota vtedy klesá na niekedy až 2 °C (oproti bežným 37-35 °C).
Stavba tela
náhľad|left|Jež tmavý Jež tmavý je malý živočích s dĺžkou tela 18–31 cm, s dĺžkou chvosta 18–44 mm a hmotnosťou 300-1300 g. Ostne má rovnomerne tmavé s bielymi priečnymi krúžkami. Tmavá srsť okolo očí mu tvorí charakteristické „okuliare“ v tvare V smerujúce k nosu.
Nohy sú krátke, nos (ňufák) má pohyblivý, oči má veľké, uši široké, zadné labky sú robustné. Má výborný sluch a čuch. Na tele okrem chrbta má hrubú srsť s jedným typom chlpov, na bokoch a nohách je tmavohnedá, na spodku tela je trochu svetlejšia. Na chrbte má v priemere 6 000 pichliačov (ostňov) dlhých 2-3 cm; v nebezpečenstve sa zvinie pomocou zvláštneho svalu do klbka a pichliače ho chránia. Vzhľadom na možnosť ochrany pichliačmi si jež môže dovoliť pohybovať sa hlučne – pri pohybe teda obyčajne dupoce, fučí, šuchoce.
Potrava
Jedia najmä hmyz, dážďovky, slimáky, žaby, mláďatá vtákov, vajcia jašteríc či hadov, samotné hady, hlodavce či zdochliny a plody rastlín. Jež tmavý je veľmi odolný proti živočíšnym jedom, môže jesť aj jedovatý hmyz, nemá problémy so žihadlami včiel a ôs a čiastočne je imúnny aj proti hadiemu jedu.
Rozmnožovanie
Párenie prebieha u starších samčekov v marci-apríli, u mladších niekedy až v júni. Samčeky v tomto období zvádzajú neľútostné boje. Po vyše mesiaci samička porodí 4 až 6 (výnimočne 10) mláďat, niekedy sa to stane až dvakrát do roka. Mláďatá sú slepé, svetlé a s veľmi jemnou srsťou. Vidieť začnú po 2 týždňoch, pichliače im narastú postupne po pôrode do 8 týždňov. Samička mladé dojčí 3-5 týždňov, potom ich ešte minimálne 3 týždne vodí.
Krémovanie
Jež si niekedy pichliače a kožu olizuje a natiera slinami. Dôvod tejto procedúry nie je známy.
Ohrozenie
V Červenom zozname ohrozených živočíchov IUCN je zaradený medzi najmenej ohrozené druhy. Najväčšia hrozba hrozí ježom prechádzajúcim cez cestu.
3787 Aivazovskij
3787 Aivazovskij je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 11. septembra 1977.
NGC 5010
NGC 5010 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 9. mája 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Poniklec slovenský
náhľad|Poniklec slovenský Poniklec slovenský (Pulsatilla slavica) je trváca, celá chlpatá až huňatá bylina z čeľade iskerníkovitej (Ranunculaceae). Nachádza sa hlavne na strednom a východnom Slovensku, najmä vo vyšších polohách. Ide o zákonom chránenú rastlinu, ktorá sa považuje za symbol a posol jari. Tento nenápadný, modrofialový kvet rastie na teplých krovinatých a trávnatých skalnatých stráňach. Jeho spoločenská hodnota je približne 17 € (podľa Zbierky zákonov č. 24 z roku 2003).
Paión (syn Endymióna)
Paión je v gréckej mytológii syn Endymióna a Asterodie (podľa inej verzie Chromia, alebo Hyperippé).
Poión mal troch súrodencov, bratov Epeia, Aitóla a sestru Eurykydu. Keď bratia dospeli, otec rozhodol, že jeho nástupcom sa stane ten z nich, ktorý zvíťazí v bežeckej súťaži na olympijských hrách. Zvíťazil jeho brat Epeios a po svojom otcovi v Élide zdedil trón. náhľad|Paión Zatiaľ čo Aitólos ostal doma, Paión roztrpčený prehrou odišiel až za rieku Axios, do krajiny, ktorú neskôr pomenovali po ňom Paioniou. Epeios medzitým nepanoval dlho, zomrel mladý bez mužského potomka a jeho následníkom sa stal Aitólos.
Francesco Nicola Fago
Francesco Nicola Fago, (* 26. február 1677, Taranto, Taliansko – † 18. február 1745, Neapol) bol taliansky barokový hudobný skladateľ a hudobný pedagóg, príslušník neapolskej opernej školy.
Život
Študoval v Neapol na konzervatóriu Conservatorio della Pietà dei Turchini v rokoch 1692 – 1695. Od roku 1705 až takmer do konca svojho života na tejto škole aj vyučoval a zároveň vykonával tú istú funkciu na konzervatóriu S. Onofrio. V rokoch 1709 až 1731 bol kapelníkom v Tesoro di S. Gennaro, neskôr ho na tomto poste vystriedal jeho syn. Nicola Fago od roku 1736 viedol až do svojej smrti orchester a zbor v chráme S. Giacomo dei Spagnuoli.
Zomrel v Neapole 18. februára 1745.
Michal Slivka (herec)
Michal Slivka (* 30. júl 1929, Banská Bystrica – † 15. október 2007, Bratislava) bol slovenský herec a zabávač. Jeho manželka Mária Velšicová je herečka a speváčka.
Životopis
V roku 19491958 a 1964 člen činohry Divadla Jonáša Záborského v Prešove, 19581964 Tatra revue v Bratislave, od 1965 v slobodnom povolaní. Na herecké nadanie upozornil v ochotníckom krúžku v Rimavskej Sobote. Profesnú hereckú výzbroj získaval na epizódnych postavách s dominujúcimi znakmi komediálnosti. V línii estrádneho pódiového herectva pokračoval na zájazdových vystúpeniach po Slovensku a v kabaretných skečoch v rozhlasových a televíznych programoch. Podieľal sa na nich aj ako autor alebo spoluautor. Zomrel 15. októbra 2007 vo veku 78 rokov.
Chailland
Chailland je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Michail Vasilievič Petraševskij
Michail Vasilievič Petraševskij, tiež Butaševič-Petraševskij (* 13. november 1821, Petrohrad, Rusko – † 19. december 1866, Belskoje) bol ruský mysliteľ, činiteľ oslobodzovacieho hnutia, vodca socialistického krúžku petraševskovcov.
V roku 1849 ho zatkli a odsúdili na smrť, neskôr bol trest zmenený na vyhnanstvo na Sibíri, kde zomrel.
Divisione Nazionale 1927/1928
Divisione Nazionale 1927/1928 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stalo Torino, ktoré tak získalo svoj prvý taliansky titul.
Kyselina nikotínová
Kyselina nikotínová je organická zlúčenina a jeden z vitamérov vitamínu B3. Niekedy sa označuje i názvom niacín, tento názov však niekedy zahŕňa i jej deriváty. V tele sa premieňa na nikotínamidadeníndinukleotid (NAD) a nikotínamidadeníndinukleotidfosfát (NADP).
Rastliny a zvieratá ju tvoria z aminokyseliny tryptofánu. Kyselina nikotínová je zvyčajne prijímaná v potrave, napríklad v mäse, hydine, rybách ako sú tuniak a losos a v menšom množstve v potravinách ako sú orechy, strukoviny a semienka. Kyselina nikotínová sa používa ako doplnok stravy na liečbu pelagry, čo je choroba spôsobená nedostatkom niacínu. Medzi symptómy pelagry patria lézie na koži a ústach, anémia, bolesť hlavy a únava. V mnohých krajinách sa kyselina nikotínová pridáva do pšeničnej múky a produktov z iných zŕn, čím sa znižuje výskyt pelagry.
Amid kyseliny nikotínovej, nikotínamid, je súčasťou koenzýmov nikotínamidadeníndinukleotidu (NAD) a nikotínamidadeníndinukleotidfosfátu (NADP). Aj keď sú kyselina nikotínová a nikotínamid ekvivalentné z hľadiska funkcie ako vitamínu, nikotínamid nemá tie isté farmakologické a hypolipidemické účinky ako kyselina nikotínová, čo znamená, že tento amid neznižuje hladinu cholesterolu a nespôsobuje červenanie pokožky. Nikotínamid sa odporúča ako liečba nedostatku kyseliny nikotínovej, pretože ho možno podať v dostatočných množstvách bez červenania pokožky, ktoré je pokladané za nežiaduci účinok.
3788 Steyaert
3788 Steyaert je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil Henri Debehogne 29. augusta 1986.
Vera Weizmannová
Vera Weizmannová : ורה ויצמן, narodená ako Vera Kacmanová; (* 27. november 1881, Rostov, Ruská ríša – † 24. september 1966, Londýn) bola manželka prvého izraelského prezidenta Chaima Weizmanna, prvá dáma Štátu Izrael, lekárka a sionistická aktivistka.
Biografia
Narodila sa v Rostove nad Donom v Ruskom impériu (dnešné Rusko), lekárske vzdelanie získala v Ženeve vo Švajčiarsku. V roku 1906 sa vydala za Chaima Weizmanna, s ktorým mala neskôr dvoch synov. V rokoch 1906 až 1937 žila Weizmannova rodina v britskom Manchesteri, kde Chaim Weizmann vyučoval na univerzite. V roku 1913 získala Vera britskú lekársku licenciu a začala pracovať ako lekárka na klinikách pre dojčatá. Vyvinula pokročilé techniky pre dojčenskú výživu a dozor.
Mladší syn Michael slúžil počas druhej svetovej vojny ako pilot RAF. Jeho lietadlo zostrelili nad Biskajským zálivom.
Dobrovoľníctvo
Počas izraelskej vojny za nezávislosť sa zamerala na liečbu a rehabilitáciu ranených vojakov. Bezprostredne po vojne založila Spoločnosť handicapovaných veteránov z vojny za nezávislosť a pôsobila ako jej prezidentka. Založila aj dve centrá na rehabilitáciu zranených vojakov, Bejt Kaj v Nahariji a rehabilitačné oddelenie v nemocnici Šeba - Tel ha-Šomer.
Weizmannov dom
náhľad|upright|Vera Weizmannová pri portréte svojho manžela v dome v Rechovote Ako izraelská prvá dáma trvala na svojej účasti pri voľbe interiéru domu, ktorý pre prezidentský pár vybudovali pri Weizmannovom inštitúte. Všetok nábytok a umelecká dekorácia je originálna a väčšinu importovali zo Spojeného kráľovstva a Francúzska.
Dauha
Dauha (-kodifikovaný slovenský názov; iné slov. názvy: (Ad-)Dawha, (Ad-)Dauhá, (Ad-)Dawhá, (Ad-)Dóha, (Ad-)Dohá, (Ad-)Dóhá, Doha; /iný prepis:ad-Dauha/ prepis podľa miestnej výslovnosti ad-Dóha/nevhodné prepisy: ad-Dawhá, ad-Dauhá, ad-Dóhá, ad-Dohá) je hlavné mesto Kataru. Leží na pobreží Perzského zálivu. Dauha je najväčšie mesto v štáte a patrí medzi jeho ekonomické centrum. V meste sídli vláda a viaceré univerzity. V roku 2006 sa tu konali Ázijské hry. V meste sídli aj televízna stanica Al-Džazíra.