cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Black metal
Rozpory medzi scénami
V rokoch 1992 a 1993 nastalo krátke obdobie nevraživosti medzi nórskou a fínskou scénou. Táto nevraživosť bola čiastočne povzbudzovaná zdanlivo neškodnými kanadskými žartíkmi; napríklad, Nuclear Holocausto z fínskej skupiny Beherit zavolal uprostred noci Samothovi zo skupiny Emperor (v Nórsku) a Mikovi Luttinenovi z Impaled Nazarene (vo Fínsku), aby si z nich vystrelil. Hovory pozostávali z nezrozumiteľného bľabotania a reprodukovania detských pesničiek, aj keď Luttinen bol presvedčený, že išlo o smrteľné vyhrážky od nórskych kapiel.
Pozoruhodná bola takisto obálka albumu Impaled Nazarene's Tol Cormpt Norz Norz Norz, na zadnej strane obsahujúca upozornenia „No orders from Norway accepted“ („Z Nórska neprijímame žiadne objednávky“) a „Kuolema Norjan kusipäille!“ („Smrť nórskym kreténom!“). Fínska kapela Black Crucifixion kritizovala Darkthrone ako „trendových“, keďže pôvodne hrali death metal.
Udalosti po druhej vlne
V počiatkoch druhej vlny sa v rôznych scénach rozvinuli osobité štýly; ako tvrdí Alan „A. A. Nemtheanga“ Averill, „mali ste tu grécky zvuk a fínsky zvuk a nórsky zvuk, a boli tu nemecké kapely a švajčiarske kapely a také niečo“. V polovici 90. rokov si štýl nórskej scény osvojovali kapely po celom svete, a v roku 1998 publicista Malcom Dome z časopisu Kerrang! povedal, že „black metal, ako ho poznáme teraz v roku 1998, je dlžný Nórsku a Škandinávii väčšmi ako ktorejkoľvek inej konkrétnej krajine“. Novšie blackmetalové kapely okrem toho začali zvyšovať kvalitu nahrávok a zavádzať ďalšie nástroje ako syntetizátory a dokonca aj celé symfonické orchestre.
Koncom 90. rokov umelecké podzemie považovalo mnohé nórske kapely ako Emperor, Immortal,  Dimmu Borgir, Ancient  Covenant/The Kovenant a Satyricon, za skomercionalizované  a spriatelené s komerčnými médiami a „veľkými pankhartskými labelmi“.
Po Euronymovej smrti „sa niektoré kapely priblížili bližšie smerom k Viking metalu a k epickému štýlu, zatiaľ čo niektoré sa pohrúžili väčšmi do hlbín“. Švédska skupina Shining, založená roku 1996, začala písať texty takmer výhradne o depresiách a samovraždách, hudobne sa inšpirovala albumami Burzum Hvis lyset tar oss a Filosofem ako aj skupinou Strid; spevák Niklas Kvarforth chcel „nasilu nakŕmiť“ svojich poslucháčov „sebazničujúcou a samovražednou symbolikou a textami“. V začiatkoch používal pre svoju hudbu pojem „samovražedný black metal“, aby odlíšil svoju osobu od „tuctových červov“. Avšak roku 2001 tento pojem prestal používať, pretože ho začalo používať kvantum kapiel, ktoré si podľa neho nesprávne vykladali jeho víziu a používali hudbu ako druh terapie  a nie ako zbraň voči poslucháčovi, ako Kvarforth zamýšľal. Povedal, že „nebude Shining nazývať blackmetalovou skupinou“ a pojem „samovražedný black metal“ nazval „pochabým nápadom“.
Ako tvrdí Erik Danielsson, keď v roku 1998 vznikla jeho kapela Watain, patrila medzi nemnohé kapely, ktoré brali black metal tak vážne ako raná nórska scéna. Novšia generácia švédskych satanistických kapiel ako Watain a Ondskapt, pravdepodobne inšpirovaných skupinou Ofermod, „dala tejto ‚scéne‘, či ako to nazývajú, novú tvár“, ako povedal Kvarforth; „zdá sa akoby sa ľudia začali naozaj opäť báť“.
Časť podzemnej scény si osvojila jungovskú interpretáciu vypaľovania kostolov a iných skutkov ranej scény ako znovuoživenie starovekých pravzorov, čo Kadmon zo skupiny Allerseelen a autori Lords of Chaos naznačovali vo svojich dielach, a zmiešali túto interpretáciu s pohanskými predstavami a záľubou v nacionalizme. Varg Vikernes bol niektorými ľuďmi považovaný za „ideologického spasiteľa“, i keď samotný Vikernes odmietal spájať svoju osobu s black metalom a jeho neonacizmus nemá so subkultúrou nič spoločné. To viedlo k vzostupu Národnosocialistického black metalu, ktorý Hendrik Möbus zo skupiny Absurd nazýva „logickým vyústením hnutia uvedeného do pohybu nahrávkou ‚A Blaze in the Northern Sky‘“. Zvyšok scény sa vzpiera NSBM, keďže je „nezmazateľne spojený s Asá Trŭ a v protiklade k satanizmu“, alebo hľadia na nacizmus „s neurčitým skepticizmom a ľahostajnosťou“. Členovia NSBM scény, popri iných, považujú nórske kapely za pozérov, ktorých „ideológia je lacná“, aj keď prívrženci NSBM rešpektujú Vikernesa a skupinu Burzum, ktorú spevák skupiny Grand Belial Richard Mills nazval „jedinou nórskou kapelou, ktorá sa odmieta kajať a je doslova odsúdená kvôli svojim názorom“.
Aj keď rané americké blackmetalové skupiny sa držali v umeleckom podzemí, v 1. dekáde 21. storočia sa do širšieho povedomia dostávajú kapely ako Xasthur a Leviathan, zaoberajúce sa témami ako samovražda, Nachtmystium, Krallice, Wolves in the Throne Room, čo je kapela prepojená s crust punkovou scénou a ekologickým hnutím, a Liturgy, ktorých spevák a gitarista Hunter Hunt-Hendrix chce nahradiť tradičnú blackmetalovú „smrť a atrofiu“ „životom a hypertrofiou“. Tieto kapely sa vyhýbajú tradičnej blackmetalovej náplni textov v prospech „niečoho väčšmi whitmanovského“ a zo strany niektorých tradičných blackmetalistov sa stretávajú s odmietaním kvôli svojej filozofii a post-rockovým a shoegazingovým vplyvom, ktoré si osvojili niektoré z týchto kapiel.
Ideológia
V jednom nórskom dokumente Fenriz uvádza, že „black metal je predovšetkým individualizmus“, a umelci majú sklony podporovať individualizmus, aj keď stúpenci Euronyma majú skôr sklony k anti-individualizmu. Benjamin Hedge Olson vo svojej diplomovej práci tvrdí, že „black metal charakterizuje konflikt medzi radikálnym individualizmom a skupinovou identitou, a snahou akceptovať obidva tieto protipóly zároveň“. Niektorí umelci píšu texty, ktoré sa zdajú nihilistické a mizantropické, aj keď je diskutabilné, či vskutku uvažujú takýmto spôsobom. V niektorých prípadoch blackmetaloví umelci podporujú romantický nacionalizmus, aj keď väčšinou nie otvorene. Tak či tak, mnohí blackmetaloví interpreti sa pokúšajú reflektovať v rámci svojej hudby svoje okolie. Dokumentarista Sam Dunn poznamenal o nórskej scéne, že „na rozdiel od všetkých ostatných heavymetalových scén je v nej kultúra a lokalita začlenená do hudby a symboliky“. Článok v internetovom časopise Chronicles of Chaos podotýka, že „prevažujúcou črtou takmer celého black metalu je fascinácia minulosťou“. Čo sa tohto týka, Aaron Weaver z americkej skupiny Wolves in the Throne Room sa v jednom rozhovore vyjadril, že „myslím, si, že black metal je umelecké hnutie kritizujúce modernosť na základnej úrovni vraviac, že pohľadu na moderný svet niečo chýba“.
Čo sa týka soundu black metalu, v rámci žánru jestvujú dva protichodné tábory: „tí, ktorí ostávajú verní koreňom žánru, a tí, ktorí zavádzajú novátorské prvky“. Prvá menovaná skupina verí, že hudba by mala byť vždy minimalistická – založená na klasickej zostave gitara-basa-bicie a zaznamenávaná v nízkej kvalite. Jedným z priaznivcov tohto myšlienkového pochodu je Blake Judd zo skupiny Nachtmystium, ktorý odmietol považovať svoju kapelu za black metal, keďže sa odklonila od typického zvuku žánru. Na druhej strane, Snorre Ruch zo skupiny Thorns povedal, že moderný black metal je „príliš úzkoprsý“ a verí, že „pôvodný úmysel nebol“ takýto. Eric Horner z americkej kapely Throne of Malediction vraví, že „black/extrémny metal si osvojuje niečo čo možno nazvať ‚módou‘ a robí z toho skutočné ‚umenie‘. I keď mnohé kapely si zakladajú na satanistickom presvedčení, nesúhlasím s tým, že je to jediný spôsob ako robiť ‚black metal‘. Pre mňa je black metal číry pocit a svojráznosť, obsahujúca skutočné fluidum. Je to žáner, kde nádherné klavírne kompozície môžu byť bok po boku vedľa jačavých vokálov a surových gitár. Čo sa mňa týka, nemá žiadne hranice“.
Niektorí poprední hudobníci v rámci scény zastávajú názor, že black metal nemusí nutne reprezentovať jednu konkrétnu ideológiu. Napríklad Jan Axel Blomberg (Hellhammer) sa vyjadril v jednom rozhovore pre Metal Library, že „podľa mňa je black metal v súčasnosti iba hudba“. Podobne sa o black metale vyjadril tiež Sigurd Wongraven: „nemusí byť nutne celý satanistický, len preto lebo je temný“. Naproti tomu článok vo fanzine Slayer, ktorý vydáva Metalion, atakuje hudobníkov, ktorí „sa starajú väčšmi o svoje gitary než o pravú podstatu, na ktorej bol a je založený celý koncept“ a trvá na tom, že „hudba sama osebe nemusí byť na prvom mieste“.
Satanizmus
Black metal bol pôvodne pojem označujúci extrémne metalové skupiny so satanistickými textami, aj keď väčšina kapiel z „prvej vlny“ používala satanizmus len kvôli šokovej hodnote; medzi vzácne výnimky patril spevák Mercyful Fate a člen Cirkvi Satanovej King Diamond, o ktorom americký žurnalista Michael Moynihan napísal, že to bol „jeden z mála interpretov satanistického metalu 80. rokov, ktorý bol niečo viac než len pozér, využívajúci diabolský imidž kvôli šokovej hodnote“.
Gitarista Mayhem Euronymous bol ústrednou postavou, čo sa zavedenia ideológie do nórskej blackmetalovej scény týka. On a jeho priaznivci sa stránili Antona LaVeyu a jeho Cirkvi Satanovej, a namiesto toho podporovali „tvrdú líniu, mizantropické uctievanie diabla“. Benjamin Hedge Olson napísal, že „pretvorili kvázi satanistické divadelné prvky skupiny Venom do podoby kultúrneho vyjadrenia nepodobného žiadnej inej formy metalu alebo satanizmu“ a „zanechali svetské identity a ambície iných foriem metalu v prospech náboženského a ideologického fanatizmu“. Kapely, ktoré nepatrili k Teistickým satanistom, neboli Euronymom a niektorými inými poprednými členmi nórskej scény (napr. Faustom a Emperorom), považované za black metal. Kapely hrajúce v ‚nórskom‘ štýle, avšak bez satanistických textov, sa dočasne prikláňali k používaniu iných názvov pre svoju hudbu. Aj v súčasnosti poprední hudobníci – ako Infernus, Arioch a Erik Danielsson – trvajú na tom, že satanizmus by mal byť na prvom mieste. Niektoré kapely sa preorientovali zo satanizmu na pohanstvo; keďže black metal je tradične charakteristický satanizmom, „pre mnohých ‚pravoverných‘ blackmetalistov, táto odchýlka znehodnocuje kapelu ako ‚black‘, namiesto toho ju označujú rôznymi inými názvami: pagan, Viking, troll, forest, a podobne“.
Unblack metal
Unblack metal, alebo tiež kresťanský black metal, je pojem používaný na opísanie hudby hudobne totožnej s black metalom v prípade, že interpreti, texty a symbolika propagujú kresťanstvo. Debutový album austrálskej skupiny Horde nazvaný Hellig Usvart, ktorý vydal Nuclear Blast, je obyčajne považovaný za prvú kresťanskú blackmetalovú nahrávku, i keď jej jediný člen, známy ako Anonymous, vyhlásil, že „už pred Horde existovali podobné [unblack] kapely, dokonca aj v Nórsku”, čím mal na mysli kapely ako Antestor, založenú roku 1990, aj keď do roku 1993 išlo o death/doom kapelu nesúcu meno Crush Evil. Hellig Usvart spôsobil v blackmetalovej komunite veľkú kontroverziu; na ústredie Nuclear Blast Records sa vzniesli smrteľné vyhrážky, požadujúce odhalenie mien členov skupiny. Ako sa podarilo neskoršie zistiť, pod Anonymovým menom sa skrýval bubeník kapiel Mortification a Paramaecium Jayson Sherlock.
Množstvo ľudí z blackmetalovej scény považuje „kresťanský black metal“ za protirečivý výraz. V britskom dokumente o black metale Murder Music: A History of Black Metal (2007) sa všetci oslovení hudobníci vyjadrili, keď sa ich pýtali na túto záležitosť, že black metal nemôže byť kresťanský. Pojem „kresťanský black metal“ vyvoláva u blackmetalových hudobníkov posmešné reakcie, napríklad Martin Walkyier z anglickej skupiny Sabbat sa vyjadril, že „‚Kresťanský black metal?‘ Čo robia? Budujú kostoly? Opravujú ich? (smiech)“. Avšak mnohé súčasné unblackmetalové kapely, ako Crimson Moonlight, majú pocit, že black metal sa v súčasnosti zmenil z ideologického hnutia iba na obyčajný hudobný žáner, a preto svoju vlastnú hudbu nazývajú black metal.
Národnosocialistický black metal
Národnosocialistický black metal (NSBM) je pojem používaný v súvislosti s blackmetalovými umelcami, ktorí vo svojej hudbe a vzhľade kladú dôraz na národnosocialistické presvedčenie. NSBM nie je považovaný za samostatný subžáner, keďže neexistuje žiadny spôsob ako hrať black metal v nacistickom štýle. Niektoré blackmetalové kapely používajú narážky na Nacistické Nemecko kvôli šokovej hodnote, kvôli čomu bývajú chybne zaraďované do NSBM. Kvôli svojim zápiskom a otvoreným krajne pravicovým názorom býva Varg Vikernes považovaný za hlavného podnecovateľa takýchto názorov v rámci scény a tým pádom aj hnutia NSBM. Vikernes sa avšak snaží svoju osobu dištancovať od nacizmu a scény NSBM, a vyhýba sa označovaniu svojej osoby ako „socialistického“, „materialistického“ nacistu; v súvislosti so svojou osobou dáva prednosť označeniu „odalista“.
Podľa Mattiasa Gardela a Benjamina Hedge Olsona tvoria NSBM interpreti nevýznamnú menšinu v rámci black metalu. Zo strany popredných a vplyvných blackmetalových hudobníkov sa na ich stranu zniesla vlna kritiky – medzi takýchto kritikov patria Jon Nödtveidt, Tormentor, King ov Hell, Infernus, Lord Ahriman, Emperor Magus Caligula, Richard Lederer, Michael W. Ford, a členovia skupiny Arkhon Infaustus. Nacizmus spoločne s kresťanstvom označujú ako autoritaristický, kolektivistický, vyznačujúci sa „mentalitou stáda“. Odmietanie nacistickej ideológie v rámci scény „nemá nič do činenia s myšlienkami ‚univerzálnej humanity‘ alebo odmietaním nenávisti“ ale „pretože jej nenávisť je príliš špecifická a vyhranená“.
Black metal na Slovensku
Podobne ako v zahraničí aj na Slovensku sa v 90. rokoch začali šíriť extrémne odnože heavy metalu. Medzi prvých priekopníkov z počiatku 90. rokov v ktorých tvorbe sa objavujú prvky špecifické pre black metal môžeme označiť skupinu Nemrael z Michaloviec či Necrotos alebo Toxic Thrash z Bratislavy. Prvou skupinou, ktorá zaznamenala väčší ohlas na domácej scéne je martinský Mystic Death s ich jediným albumom „Voices of the Obscure World“ z roku 1998. V závere 90 rokov sa scéna rozširuje o nové skupiny ako Mean Geimhridh, Pagan Spirit, Ethereal Panedominum či Algor.
Uhorka žltá
náhľad|Rozkrojená uhorka žltá Uhorka žltá (iné názvy: melón žltý, melón cukrový, dyňa žltá, žltý melón, cukrový melón, žltá dyňa, melón, dyňa, ananásový melón       ; lat. Cucumis melo, staršie: Melo sativus, Melo saccharinus, Cucumis dudaim  ) je rastlina z rodu uhorka (lat. Cucumis). Staršie bola často zaraďovaná do samostatného rodu melón (lat. Melo), preto sa aj v slovenčine namiesto dnešného primárneho názvu uhorka žltá primárne volala melón žltý (alebo cukrový).
Black metal
Black metal na Slovensku
Práve posledná spomínaná Algor predstavuje jednu z najvýznamnejších domácich skupín. Ich debutový album „Úder Pohanského Hnevu“ z roku 2003 zaznamenal vynikajúce ohlasy a dodnes je vysoko hodnotený. V prvých rokoch nového milénia sa na pohanskej tématike formujú ďalšie skupiny ako Immortal Hammer, Hromovlad, Ancestral Volkhves, Igric, Karpathia, Concubia Nocte či Slavigrom. Mimo pohanskej tematiky debutujú Remmirath, Korium, Evil, Warmarch, Temnohor, Porenut, Nevaloth či Toreva.
Uhorka žltá
Plody sa nazývajú melón alebo dyňa.
Black metal
Black metal na Slovensku
Obdobie posledných rokoch reprezentujú skupiny, ktoré zaznamenali ohlas so svojimi nahrávkami aj v zahraničí. Medzi tie najvýznamnejšie patria Malokarpatan, Krolok, Stangarigel, Death Karma, Aeon Winds alebo československá skupina Cult of Fire. Z novších skupín, ktoré sa v posledných rokoch objavili na scéne stoja za zmienku Cresset, Tujarot, Machina Baphometa, Darktimes alebo Krajiny Hmly.
Uhorka žltá
Iné použitie niektorých názvov
K vyššie uvedeným slovenským názvom treba dodať, že názov žltý melón v užšom zmysle označuje len varietu Cucumis melo var. reticulatus (iný názov: melón sieťkovaný), názov cukrový melón v užšom zmysle označuje len varietu Cucumis melo var. saccharinus a názov ananásový melón v užšom zmysle označuje len varietu Cucumis melo var. cantalupensis (iný názov: kantalup) ; o týchto varietách pozri aj nižšie kapitolu Delenie. Tretí význam výrazu ananásový melón pozri v článku ananásový melón. Ďalšie významy slov melón a dyňa pozri v článku melón a dyňa.
Význam
Zrelé bobule sa konzumujú priamo alebo sa pridávajú do ovocných šalátov, nezrelé sa varia a nakladajú ako zelenina. Dužina obsahuje bielkoviny, tuky, sacharidy (7,5 %), vlákniny, draslík, sodík, vápnik, meď, zinok, kyselinu citrónovú, kyselinu jablčnú, provitamín A a najmä vitamín C (33 mg/100g). Má dietetické účinky a používa sa pri liečení ochorení pečene. Semená sa okrem iného jedia.
Delenie
Delenie uhorky žltej, či už na taxonomické alebo poľnohospodárske či obchodné účely, sa uvádza v literatúre veľmi nejednotne. Nasledujú príklady:
Súhrn tradičných delení je takýto (položky pod poddruhmi sa klasifikujú buď ako „skupina“ alebo ako varieta)        : Cucumis melo:
Pitrat et al. (2008, ale aj dávnejšie) má takéto delenie : Cucumis melo:
V. I. Pyženkov (ed.) 1994 uvádza takéto (explicitne nové) delenie : Cucumis melo:
OECD na obchodné účely rozlišuje tieto typy (tu uvedené v angličtine) : Cucumis melo:
Móry
Móry môže byť:
Pohrebište
Pohrebište môže byť
Zbierka zákonov Slovenskej republiky
Právne predpisy o Zbierke zákonov Slovenskej republiky
Základné predpisy o Zbierke zákonov obsahuje zákon č. 400/2015 Z. z., ktorý od 1. 1. 2016 nahradil predchádzajúci zákon č. 1/1993 Z. z. (ktorý bol mimochodom zároveň vôbec prvým predpisom uvedeným v Zbierke zákonov Slovenskej republiky).
Obsah
V Zbierke zákonov Slovenskej republiky sa vyhlasujú uverejnením :
V Zbierke zákonov Slovenskej republiky sa uverejňujú aj oznámenia o oprave chýb.
Jazyk
Text je v zásade v štátnom jazyku.
Listinná a elektronická podoba
Záväzná podoba Zbierky zákonov Slovenskej republiky sa uverejňuje v listinnej a zároveň (od roku 2016) v elektronickej podobe. Elektronická podoba je dostupná bezplatne na webovom sídle Slov-Lex, čo je informačný systém spravovaný Ministerstvom spravodlivosti SR. V prípade rozporov má prednosť listinná podoba. V prípade dlhšej nefunkčnosti Slov-Lexu sa texty vyhlasujú len v listinnej podobe. V elektronickej podobe zbierky zákonov sa vyhlasujú aj konsolidované znenia všeobecne záväzných právnych predpisov (t. j. pôvodný text so zapracovanými novelami). Vyhlásené konsolidované znenia sú právne záväzné.
V Slov-Lexe sa (mimo Zbierky zákonov) môžu po dohode s Ministerstvom spravodlivosti SR uverejňovať aj interné akty riadenia ministerstiev, ostatných ústredných orgánov štátnej správy, iných orgánov štátnej správy, Národnej banky Slovenska a Generálnej prokuratúry Slovenskej republiky.
Na stránkach Slov-Lex je okrem Zbierky zákonov Slovenskej republiky uvedený aj obsah zbierok zákonov Česko-Slovenska od roku 1945 (okrem Zbierky nariadení SNR, Zbierky zákonov SNR, Úradného vestníka, Úradného listu a Ústredného vestníka). . Sú tam uvedené pod hlavičou Zbierka zákonov Slovenskej republiky (hoci nie sú súčasťou Zbierky zákonov Slovenskej republiky) ako texty „informatívneho charakteru“.
Ministerstvo spravodlivosti SR musí zabezpečiť, aby každý záujemca o listinnú podobu Zbierky zákonov Slovenskej republiky mal možnosť si ju odplatne obstarať. Bezplatne toto ministerstvo zasiela listinnú podobu Zbierky zákonov Slovenskej republiky najmä prezidentovi, vláde, Ústavnému súdu, Najvyššiemu súdu, Generálnej prokuratúre a obci nemajúcej pracovisko s prístupom na internet. Obec, samosprávny kraj a okresný úrad musí zabezpečiť, aby Zbierka zákonov Slovenskej republiky bola na ňou/ním určenom mieste prístupná na nazretie každému záujemcovi, a môže pre neho vyhotoviť informatívny výtlačok zo Zbierky zákonov Slovenskej republiky.
Platnosť a účinnosť
Pre všeobecne záväzné právne predpisy platí okrem iného :
Hoci elektronická Zbierka zákonov Slovenskej republiky obsahuje aj texty vyhlásené pred jej oficiálnym zavedením, teda texty z obdobia do 1. 1. 2016, pre tieto texty (napriek existencii ich elektronickej podoby) v zásade platí, že záväzná je len ich listinná podoba.
Úplne a neúplné znenia
Pre ostatné texty uverejňované v Zbierke zákonov platia ohľadom toho, či sa uverejní ich úplné znenie, rôzne pravidlá.
Číslovanie položiek
Texty (t. j. všeobecne záväzné právne predpisy, iné právne akty Slovenska a akty medzinárodného práva) sa v Zbierke zákonov Slovenskej republiky označujú poradovými číslami; číslovanie sa začína 1. januárom a končí sa 31. decembrom toho istého roka. V záhlaví prvej strany musia tieto texty obsahovať štátny znak Slovenskej republiky, slová „Zbierka zákonov Slovenskej republiky“, číslo ročníka Zbierky zákonov Slovenskej republiky a deň ich vyhlásenia. Strany všeobecne záväzného právneho predpisu, iného právneho aktu Slovenska a aktu medzinárodného práva sa číslujú samostatne pre každý jednotlivý text.
1918 – marec 1939
Existovali tieto zbierky:
marec 1939 - 1945
V Slovenskej republike existovali:
Na území ovládanom Slovenskou národnou radou od roku 1944 existovali:
V Protektoráte Čechy a Morava existovali  :
Česko-slovenská exilová vláda v Londýne mala „Úřední věstník československý“/po slovensky doslova: Úradný vestník československý (skratka Úř. věst. čsl.; 1940 – jar 1945; v jan.-máji 1945 s francúzskym podnadpisom „Journal officiel tchécoslovaque“)
1945 – 1992
Existovali tieto zbierky:
Ústav vied o Zemi Slovenskej akadémie vied
náhľad|Budova Geologického odboru, v pozadí budova Geofyzikálneho odboru, júl 2009.
Ústav vied o Zemi Slovenskej akadémie vied je vedecké pracovisko SAV sídliace v komplexe SAV na Dúbravskej ceste v Bratislave. Zaoberá sa výskumom geologickej stavby, geodynamickej evolúcie a geofyzikálnych polí Zeme.
Ústav vznikol spojením Geologického a Geofyzikálneho ústavu SAV 1. júla 2015, ktoré dnes tvoria samostatné oddelenia resp. odbory ústavu. Prvým riaditeľom ústavu bol od roku 2015 do roku 2018 Igor Broska. Vedúcim geologického odboru bol v tomto období Ján Madarás, vedúcim geofyzikálneho odboru Ladislav Brimich. Od marca 2018 je riaditeľom ústavu Ján Madarás.
Pobočky ústavu sa nachádzajú v Banskej Bystrici na Ďumbierskej ulici, geofyzikálne laboratórium v Hurbanove, pracovisko v Starej Lesnej (Observatórium Stará Lesná) a v spolupráci s Univerzitou Komenského prevádzkuje aj observatórium v Modre-Pieskoch. Prevádzkuje tiež Slovenskú národnú sieť seizmických staníc.
S podporou vydavateľstva Veda vydáva vedecké časopisy Geologica Carpathica a Contributions to Geophysics and Geodesy.
Pizolit
Pizolit môže byť:
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1989
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1989 bol v poradí 2. turnaj majstrovstiev Ázie v pozemnom hokeji žien, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konal sa v dňoch od 12.17. decembra 1989 v Hongkongu, za účasti 5 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Číny a Indie (India sa síce zúčastnila Majstrovstiev Ázie 1981, ktoré však neorganizovala ASHF). Pôvodne sa mala zúčastniť aj Malajzia. Titul získala 🇨🇳, ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred 🇯🇵 a obhajcom prvenstva z 🇰🇷.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia ázijských družstiev na svetový kvalifikačný turnaj na LOH 1992, ktorý organizoval Nový Zéland. Postúpili na neho 3 najlepšie družstvá.
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1981
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1981 bol prvý a aj posledný turnaj majstrovstiev Ázie v pozemnom hokeji žien, ktoré organizovala Ázijská dámska asociácia pozemného hokeja (ALHA). Konal sa v dňoch od 24.30. augusta 1981 v Kjóte, v Japonsku, za účasti 6 tímov. Pôvodne boli prihlásené aj družstvá Srí Lanky a Thajska, to na turnaj nepriletelo včas. Titul získala 🇮🇳, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácim 🇯🇵.
Majstrovstvá v roku 1981 boli prvým ázijským ženským turnajom, ale neorganizovala ho Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF) a preto sa berie ako neoficálny turnaj. Prvým oficiálnym turnajom sa stali až Majstrovstvá Ázie 1985, ktoré sa konali Kórejskej republike, už pod záštitou ASHF.
ALHA vznikla v roku 1981 ako následník Ázijskej ženskej federácie pozemného hokeja (AWHF) a zanikla o dva roky neskôr, keď bola začlenená do ASHF. Jej členmi bolo 8 krajín: Bangladéš, Hongkong, India, Japonsko, Kórejská republika, Malajzia, Pakistan a Singapur.
Moluskum
Moluskum (množné číslo: moluská; lat. molluscum) môže byť v lekárstve mäkký nádorček kože, napr. :
Molluscum je aj latinský (vedecký) názov mäkkýša, pozri pod mäkkýše
Jozef Ľudovít Holuby
Jozef Ľudovít Holuby (* 25. marec 1836, Lubina, okr. Trenčín† 15. jún 1923, Pezinok) bol slovenský botanik a etnograf. Patril k popredným predstaviteľom slovenského národného hnutia.
V roku 1850 skončil trojročné štúdium na gymnáziu v Modre, v štúdiach pokračoval od 1850 do 1856 na evanjelickom lýceu v Bratislave, ďalej študoval na teologickej fakulte vo Viedni a Prahe. Od r. 1856 pôsobil ako vychovávateľ v Bratislave, v rokoch 18601861 bol evanjelickým kaplánom v Skalici, neskôr farárom, pôsobil aj v Zemianskom Podhradí. Od roku 1909 žil na odpočinku v Pezinku.
V politickom živote sa priamo neangažoval, ale patril k popredným predstaviteľom slov. nár. hnutia. V Zemianskom Podhradí vytvoril ohnisko upevňovania nár. povedomia a hrádzu proti maďarizačnému tlaku. Bol prívržencom čes.-slov. spolupráce a vzájomnosti. Konal drobnú ľudovýchovnú a osvetovú prácu, ktorá bola priekopníckou prácou na kultúrnom a vedeckom poli.
Holuby ako botanik
Na bratislavskom lýceu usmernili jeho záujem na botaniku, venoval sa floristike a taxonómii. Bol členom prírodovedno-lekárskeho spolku v Bratislave a vlastným zberom, výmenami a darmi spolupracovníkov si vybudoval tri herbáre. Prvý, najvýznamnejší, mal až 12 000 položiek, predal ho do Budapešti a dnes je v múzeu v Bukurešti. Zbierku machov zakúpilo Sedmohradské múzeum, rovnako aj ostatné herbáre sú v múzeách v Prahe, Bratislave, Szarvasi a Martine. Publikoval okolo 250 botanických článkov v češtine, slovenčine, nemčine a maďarčine.náhľad|Pamätná doska s bronzovou bustou na priečelí [[Holubyho chata|Holubyho chaty od akademického sochára Stanislava Mikuša z roku 2013.]]
Holuby ako etnograf
Botanika podnietila aj jeho záujem o národopis. V súvislosti s liečivými rastlinami sa začal zaoberať i ľudovým liečiteľstvom a sním spojenými poverami a mágiou. Svoj záujem neskôr rozšíril na hmotnú kultúru – odev, ľudové umenie, ľudová slovesnosť a zvyky. Výskum zameral najmä na Bošácku dolinu. Bol vynikajúcim zberateľom, autorom nákresov ľudového odevu, jeho súčiastok, účesov. Do zberu a spracovania etnografického materiálu sa usiloval vniesť exaktné metódy prírodných vied. Na druhej strane jeho postoj k niektorým ľudovým zvykom a poverám vychádzal z osvietenského moralizátorstva usilujúceho sa ich ako prežitky vykoreniť.
Holuby ako historik
Uverejňoval drobné vlastivedné príspevky z okolia svojich pôsobísk, archeologické nálezy, listiny a písomnosti zo zemianskych a archívnych fondov. Spracoval históriu cirkevných zborov, sprísal dejiny trenčianskeho seniorátu (v rukopise). Prispieval do náboženských časopisov, vydal príležitostné kázne.
botanické
náhľad|Hrob na [[Pezinok|pezinskom cintoríne]]
Problém siedmich mostov
thumb|Mapka Kaliningradu z [[Leonhard Euler|eulerovských dôb s vyznačenými siedmimi mostami]] Problém siedmich mostov mesta Kaliningrad (po rusky Калининград, do 4. júla 1946 po nemecky Königsberg, po poľsky Królewiec, po slovensky Kráľovec) je slávny, ale už vyriešený matematický problém založený na skutočnom mieste a skutočnej udalosti.
Mesto Kaliningrad sa rozprestiera na brehoch a ostrovoch rieky Pregoly. Medzi jednotlivými brehmi a ostrovmi vedie sedem mostov. Obyvateľov mesta zaujímalo, či môžu pri svojich promenádach prejsť všetky mosty takým spôsobom, že sa dostanú opäť do pôvodného miesta, bez toho aby nejaký most prešli viackrát.
náhľad|Sedem mostov mesta [[Kaliningrad zobrazených ako graf]]
Leonhard Euler nahradil všetky časti súše vrcholmi a všetky mosty hranami spájajúcimi tieto vrcholy. Týmto spôsobom previedol tento problém na úlohu nájsť taký ťah v grafe, ktorý by obsahoval každú hranu práve raz. Takýto ťah nazývame Eulerovský ťah.
Riešenie
Veta: Neorientovaný graf G má uzavretý Eulerovský ťah práve vtedy ak je súvislý a ak platí
Veta: Ak G je súvislý, neorientovaný graf ktorý obsahuje práve 2 vrcholy pre ktoré platí hovoríme, že graf má otvorený Eulerovský ťah.
Tieto 2 vety nám hovoria o tom, že ak obrázok chcem nakresliť jedným ťahom potom do všetkých vrcholov musí smerovať párny počet hrán resp. práve do dvoch nepárny počet.
Z obrázkov teda už vidíme, že obyvatelia mesta Kaliningrad nemohli prejsť všetky mosty práve 1-krát a to ani v tom prípade ak by sme zrušili podmienku, že sa musia vrátit na rovnaké miesto.
Batón (sochár)
Batón bol grécky sochár na rozhraní 3. a 2. storočia pred Kr. Batón je menej známy grécky sochár, ktorý tvoril zrejme hlavne v Aténach a Eleusine koncom 3. a začiatkom 2. storočia pred Kr. O jeho sochárskej tvorbe nám podáva svedectvo rímsky spisovateľ Plínius a nepriamo aj niekoľko epigrafických nálezov s jeho signatúrou na podstavcoch jeho diel. Tieto nápisy uvádzajú, že pochádzal z Hérakleie, bližšie neupresneného starogréckeho sídla (tento názov malo viac sídiel, preto sa označovali ako napr. Hérakleia Pontiké - Hérakleia Pontská atď. )
Plínius uvádza, že Batón zhotovil sochy božstiev Apolóna a Héry, ktoré stáli v chráme Concordia v Ríme. Podľa jeho ďalšieho záznamu bol aj autorom sôch športovcov, ozbrojencov a lovcov. Vedeckým skúmaním sa zistilo, že na jednom z dvoch podstavcov objavených v Aténach bola socha sediacej ženy alebo bohyne. Socha na podstavci nájdenom v Eleusine stvárňovala pravdepobne muža.
Východní Mongoli
Východní Mongoli (staršie nazývaní aj: Mongoli) môžu byť:
Synonymický slovník slovenčiny
Synonymický slovník slovenčiny je rozsiahly synonymický slovník (slovník lexikálnych synoným) slovenského jazyka. Vyšiel v 3. vydaniach v rokoch 1995, 2000 a 2004 vo vydavateľstve Veda.
Autori
Jeho autormi sú: Alena Anettová, Ingrid Hrubaničová, Štefan Michalus, Emil Pícha, Mária Pisárčiková, Matej Považaj, Eva Tibenská a na vypracovaní koncepcie diela majú veľký podiel aj doc. František Kočiš a Ján Doruľa.
Charakteristika
Za predchodcov možno považovať „Príručný slovník diferenciálny a synonymický Jána Garaja (1937) a školský Malý synonymický slovník M. Pisárčikovej a Š. Michalusa (1973), ktorý vyšiel v šiestich vydaniach.“ Ide o prvý rozsiahlejší synonymický slovník v slovenčine. Obsahuje okolo 40 000 abecedne usporiadaných heslových statí, z čoho je 30 000 odkazových hesiel. Za synonymá slovník považuje nielen slová významovo úplne totožné, ale aj slová, ktorú sú len významovo blízke. Tieto významovo blízke slová sa dajú v texte spoznať tak, že za nimi (na rozdiel od významovo úplne totožných slov) v texte nasleduje komentár v zátvorke, ktorý upresňuje ich význam.
Slovník nie je kodifikačná príručka.
Pramene
Autori vychádzali z najmä z Peciarovho Slovníka slovenského jazyka (1959 – 1968), Krátkeho slovník slovenského jazyka (1987), Malého synonymického slovníka M. Pisárčikovej a Š. Michalusa (1973), Česko-slovenského slovníka (1979) a niektorých ďalších slovníkov terminologického a prekladového typu a doplnkovo zo Slovenského slovníka z literatúry aj nárečí K. Kálala a M. Kálala (1923) a Príručného slovníka diferenciálneho a synonymického J. Garaja (1937). Novšia lexika bola zachytená excerpciou súčasnej umeleckej literatúry, publicistiky a odbornej literatúry.
Synagóga v Strážnici
Synagóga v Strážnici je bývalý židovský chrám v Strážnici postavený v roku 1804 v klasicistickom slohu na mieste staršieho domu modlitby poškodeného požiarom. Je v blízkosti Bzeneckej ulice a je súčasťou komplexu židovského cintorína, cca 300 m severovýchodne od Námestia Slobody a asi 150 m severozápadne od Námestia 17. novembra. Spolu s ním je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky.
Synagógu v roku 1870 upravil staviteľ Leopold Slovák v novorenesančnom štýle. Elektrifikácie sa dočkala v roku 1906. Tempel slúžil na bohoslužebné účely až do roku 1941. 22. júna toho roku bol však zdemolovaný príslušníkmi SA. Bol pritom zabitý aj predstavený náboženskej obce Hermann Felix. Koncom druhej svetovej vojny došlo aj k zrúteniu ženského oddelenia.
Od roku 1948 synagóga slúžila ako sklad. Až v roku 1991 bola v rámci reštitúcií vrátená židovskej obci, ktorá ju upravila a sprístupnila verejnosti.
Do synagógy sa vchádza z juhozápadnej strany. Jej priestor je opatrený neckovou klenbou, ktorú zdobí výmaľba s rastlinnými motívmi a hviezdnatou oblohou. Aron ha-kodeš tvorí dvojica stĺpov prekrytých kladím. Okná sú novodobé, s farebnou vitrážou v podobe Dávidovej hviezdy. a na južnom priečelí sú unikátne slnečné hodiny.
Strážnická synagóga je jediný templ na Morave, ktorý stojí v areálu židovského cintorínu.
Rita Klímová
Rita Klímová (* 10. december 1931, Jasy, Rumunsko – † 30. december 1993, Praha) bola česká ekonómka, disidentka a veľvyslankyňa Česko-Slovenska v USA.
Mladosť
Klímová sa narodila v Rumunsku u rodičov svojej matky Hany Budínovej (rodenej Kaufmann). Jej otcom bol Stanislav Budín, prominentný komunistický spisovateľ židovského pôvodu. Budín bol vtedy zamestnancom propagačného oddelenia ÚV KSČ (1930-1933), neskôr (1934-1936) šéfredaktorom Rudého práva. Tesne pred začiatkom druhej svetovej vojny v roku 1939 rodina emigrovala do Spojených štátov. Usadili sa v New Yorku. Jej otec tam bol redaktorom českého časopisu Newyorské listy. Klímová navštevovala strednú školu a college. Do Česko-Slovenska sa vrátila ako 14-ročná v roku 1946, aby ukončila svoje vzdelávanie. Dôsledkom toho hovorila americkou angličtinou s „industrial-strength“ (extra silným) new-yorkským prízvukom.
Akademická kariéra
Podobne ako veľa stredoeurópanov jej generácie bola Klímová v mladosti zarytou komunistkou, ovplyvnená otcom, ktorý sa rozhodol budovať nové socialistické Československo. Do Komunistickej strany Česko-Slovenska vstúpila v roku 1948. Ešte počas štúdia pracovala v továrni, aby sa priblížila pracujúcej triede. Počas štúdia sa tiež zosobášila s ľavicovým intelektuálom Zdeňkom Mlynářom (rodným menom Zdeněk Müller, Gorbačov kamarát z vysokej školy, ktorý sa stal v roku 1968 hlavným ideológom pražskej jari).
V rokoch 19501955 študovala VŠ ekonomickú v Prahe a tam tiež neskôr pôsobila na katedre dejín ekonomických teórií, od roku 1969 ako docentka. Počas Pražskej jari ohromená reformným programom Alexandra Dubčeka pomáhala západným médiám získať prehľad zvnútra. Po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy pokračovala v podpore reforiem. Z univerzity bola vyhodená a zo strany vylúčená v roku 1970.
Feministka v disente
Počas 70. a 80. rokov sa stala prominentnou v česko-slovenských disidentských kruhoch a tiež jednou z kontaktných osôb medzi disidentami a západnými médiami. Často vo svojom byte organizovala stretnutia disidentských ekonómov. Jedným z jej častých hostí bol budúci český premiér a prezident Václav Klaus. V tomto čase už bola presvedčená o potrebe prijať trhovú ekonomiku; napísala viacero samizdatových článkov o ekonomickej problematike pod pseudonymom „Adam Kovář“ – českým doslovným prekladom mena škótskeho ekonóma Adama Smitha, ktorý zaviedol pojem neviditeľná ruka trhu.
Počas Nežnej revolúcie sa stala známou, keď ju jej dlhoročný priateľ Václav Havel požiadal o tlmočenie. Havel potreboval niekoho, kto by mohol byť hovorcom Občianskeho fóra pre anglicko-hovoriacich. Havel predpokladal, že keďže Klímová hovorí americkou angličtinou, bola by v tejto úlohe vhodná pre amerických divákov. Havel vedel dobre po anglicky, ale myslel si, že nemá dobrý prízvuk. Klímová ako prekladateľka prvá zdokumentovateľne použila výraz „Velvet Revolution“ („Zamatová revolúcia“).
Veľvyslankyňa v Spojených štátoch
20. decembra 1989, niekoľko mesiacov po konci komunistickej vlády ju novovymenovaný minister zahraničných vecí Jiří Dienstbier, ďalší zo starých priateľov, požiadal, aby sa stala veľvyslankyňou novej vlády v Spojených štátoch aj keď nemala predošlé diplomatické skúsenosti. Československou veľvyslankyňou v USA bola od februára 1990. Krátko po obsadení diplomatického postu bola Klímovej diagnostikovaná leukémia. Musela byť opakovane hospitalizovaná a úrad potom viedol ako chargé d'affaires M. Chrobok. Zo svojho postu rezignovala v auguste 1992, niekoľko mesiacov pred rozpadom federácie. Do Prahy bola odvolaná 15. septembra 1992, jej nástupcom sa stal Michael Žantovský.
Vzťah k Slovensku
Rita Klímová dementovala jej pripisovaný výrok o endemickom (genetickom) antisemitizme Slovákov.
Smrť
Leukémii podľahla 30. decembra 1993 v Prahe.
Voľby do Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky 2017
Voľby do Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky v roku 2017 sa uskutočnili 20. a 21. októbra 2017.
Volebné miestnosti boli otvorené 20. októbra od 14:00 do 22:00 a 21. októbra od 8:00 do 14:00. Novinkou bolo obmedzenie na výdaje na kampaň, ktoré bolo stanovené vo výške 90 miliónov korún. Volieb sa zúčastnilo 7 524 kandidátov, z ktorých 2 154 (28,6%) boli ženy.
Voľby sa konali po 4 rokoch vládnucej garnitúry zloženej z troch strán: ČSSD vedenou premiérom Bohuslavom Sobotkom, hnutím ANO na čele s podnikateľom Andrejom Babišom a KDU-ČSL, ktorej lídrom bol Pavel Bělobrádek. Česko počas tejto vlády zažilo hospodársky rast, vyrovnaný rozpočet, rýchlo rastúce mzdy a dosiahlo najnižšiu nezamestnanosť v Európskej únii. Predvolebnú kampaň zasiahlo niekoľko udalostí, no najmä obvinenie Andreja Babiša a Jaroslava Faltýnka z dotačného podvodu na stavbu Čapí hnízdo.
Do poslaneckej snemovne sa dostalo 9 strán na čele s hnutím ANO 2011, ktoré volilo viac ako 1,5 milióna ľudí a získalo tak 29,64% a 78 mandátov. Na druhom mieste skončila ODS so ziskom 11,31% a 25 mandátmi. Tretia skončila Pirátska strana s 10,79% a 22 mandátmi. Rovnaký počet mandátov získala SPD s 10,64%. Ďalej skončili podľa volebného zisku nasledujúce strany: KSČM, ČSSD, KDU-ČSL, TOP 09 a STAN.
Kandidujúce subjekty a výsledky
Z najvyššieho počtu kandidujúcich subjektov si mohli vyberať voliči v Prahe, kde bolo zaregistrovaných 29 politických strán a hnutí. Najnižší počet (21) kandidovalo v Karlovarskom kraji. V iných krajoch kandidovalo 24 až 26 subjektov.
Rozdelenie mandátov
Eva Trizuljaková
Eva Trizuljaková (* 25. september 1926, Bratislava – † 17. december 2018, Bratislava) bola slovenská akademická maliarka.
Absolvovala výtvarné štúdiá u profesora Jána Mudrocha na oddelení kreslenia a maľovania Slovenskej vysokej školy technickej (1946 – 1949) a na Vysokej škole výtvarných umení u profesorov Ľudovíta Fullu a Vincenta Hložníka (1949 – 1955).
Venovala sa krajinomaľbe a takmer 20 rokov špeciálne art-protisu (vlnená netkaná textília používaná ako tapiséria). Do roku 1990 vytvorila touto technikou viac ako 1000 diel. Pozoruhodné sú najmä cykly Krvavé sonety a Loretánske litánie. V maliarskej tvorbe vznikli cykly inšpirované poéziou Hviezdoslava, Botta, či biblickými textami. Usporiadala doma i v zahraničí viac ako 40 samostatných výstav. Jej tapisérie a obrazy sú súčasťou zbierkových fondov mnohých múzeí a galérií na Slovensku. Diela s náboženským motívom sú vystavené v početných rímskokatolíckych kostoloch a cirkevných inštitúciách.
Po roku 1989 sa venovala aj publicistike. Jej témou je úloha ženy.
V roku 2003 jej Rada pre vedu, vzdelanie a kultúru Konferencie biskupov Slovenska udelila Cenu Fra Angelica za význačný prínos pri tvorbe a šírení kresťanského umenia a kultúry na Slovensku. Je laureátkou Ceny Antona Neuwirtha za ochranu života (2013).
Jej manželom bol významný slovenský sochár Alexander Trizuljak. Žila a pôsobila v Bratislave.
V roku 1987 ako jedna z 24 signatárov (zväčša disidentov) podpísala Vyhlásenie k deportáciám židov zo Slovenska.
Hypatodóros z Téb
náhľad|Pozostatky chrámu bohyne Atény v archeologickej lokalite starovekého mesta Alifeira, cca 500 – 490 pred Kr. Hypatodóros alebo Hékatodóros bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. Sochár Hypatodóros pochádzal z boiótskych Téb. Činný bol pravdepodobne v polovici 5. storočia pred Kr. Grécky historik Polybios, ktorý ho uvádza pod menom Hékatodóros, zaznamenal, že spolu so sochárom Sóstratom z Chiosu zhotovili bronzovú sochu Atény v arkádskom meste Alifeira.
Staroveký cestovateľ Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku ale Sóstrata ako spoluautora tohto diela neuvádza: „''Alifeirčania získali meno pre svoje mesto od Aliféra, syna Lykaonovho. Sú v ňom svätyne Asklépia a Atény, ktorú z bohov najviac uctievajú, hovoria, že sa u nich narodila a že u nich bola aj vychovávaná. Postavili tiež oltár Diovi, zvanému Kolískový (Lecheatés), pretože tam bohyňu priviedol na svet. Studničku nazývajú Tritónis a privlastňujú si povesť o rieke Tritón. Socha Atény je vypracovaná z kovu, je to dielo Hypatodóra, a zasluhuje si pozornosť rovnako pre svoju veľkosť, ako aj pre svoje prevedenie. Komusi z bohov konajú na počesť slávnosť, tuším, že Aténe.“ Pausanias tiež uvádza, že sochári Hypatodóros a Aristogeitón boli autori niekoľkých sochárskych diel, ktoré Argejčania venovali ako votívne dary do Delf po víťaznej bitke proti Sparte pri Oinoe'' (na hranici medzi Spartou a Argolidou v roku 460 pred Kr. ). Boli to sochy Adrasta a ďalších argejských vodcov z tzv. bitky siedmich proti Tébam, Amfiaraov voz, na ktorom stál vozataj Batón, blízky priateľ Amfiaraa a socha Alithersea. Prostriedky na zhotovenie týchto sôch získal Argos z vojnovej koristi.
Odborníkom pre určenie doby pôsobenia sochára Hypatodóra dlho predstavoval problém záznam rímskeho spisovateľa Plínia, ktorý ho datoval do čias 102. olympiády, teda do rokov 372 až 368 pred Kr.
Archeológovia objavili v Delfách i na ostrove Dilos nápisy (datované do 3. stor. pred Kr.), ktoré okrem iného uvádzajú i muža menom Hypatodóros z Téb. Je možné, že tento Hypatodóros bol potomkom sochára Hypatodóra z polovice 5. storočia pred Kr.
Mongoli (národ v dnešnom Mongolsku)
Ich jazykom je chalchská mongolčina, označovaná aj ako chalchčina [v širšom zmysle] či mongolčina [v užšom zmysle]. Podrobnosti pozri v článku mongolčina.
Okrem vlastných Mongolov v zmysle tohto článku v Mongolsku žijú ešte niektorí západní Mongoli (Dörvöti, Bajatovia, Dzachčinovia, Ölöti, Torgúti a i.), Buriati, Kazaši a iní. Pozri Demografia Mongolska.
Konfessionálna škola
náhľad|Titulný list periodika Konfessionálna škola Konfessionálna škola je periodikum, ktoré vychádzalo na Slovensku v druhej polovici 19. storočia.
Konfessionálna škola bol časopis pre výchovu, výučbu, hudbu, umenie a literatúru, ktorý vychádzal raz mesačne, neskôr dvakrát mesačne. Zodpovedný redaktor, majiteľ a nakladateľ bol Fr. Oto Matzenauer. Jeho hlavný spolupracovník bol Andrej Pulmann, neskôr Jozef Zelliger. Časopis tlačila "Minerva" v Pešti, neskôr Škarnicel v Skalici.
Arpád Matejka
Arpád Matejka (* 2. apríl 1939, Chorvátsky Grob) je bývalý politik VPN a HZDS a bývalý poslanec SNR a NR SR.
Vzdelanie a kariéra
Arpád Matejka sa vyučil za sústružníka a neskôr absolvoval odborné stredoškolské štúdium a Energetický inštitút. V rokoch 1956 – 1963 pracoval v podniku Kovosmalt Trnava, potom do roku 1971 v Bytovom podniku. V rokoch 1971 – 1972 pôsobil vo Výskumnom ústave liehovarníckom. Následne, do roku 1975 pôsobil v Bytovom družstve. Od polovice sedemdesiatych rokov do roku 1989 pracoval na rôznych pozíciách v poľnohospodárskom sektore.
Politická kariéra
V roku 1989 nastúpil na Okresný národný výbor v Trnave, pričom od roku 1990 pôsobil vo funkcii jeho prednostu. V Trnave patril k zakladateľom VPN. Po rozkole v hnutí sa podieľal na založení HZDS, v ktorom pôsobil ako prednosta okresnej organizácie HZDS v Trnave, člen politického grémia HZDS a v deväťdesiatych rokoch aj podpredsedom hnutia pre územnú správu.
Vo voľbách do SNR v roku 1992 za HZDS kandidoval v západoslovenskom volebnom kraji a bol zvolený za poslanca. V parlamente pôsobil v mandátovom a imunitnom výbore a vo výbore pre štátnu správu, územnú samosprávu a národnosti. Zároveň bol aj podpredsedom poslaneckého klubu HZDS. V roku 1992 podporil Deklaráciu SNR o zvrchovanosti SR zo 17. júla 1992 a 1. septembra 1992 zahlasoval aj za Ústavu SR. V roku 1993 sa stal splnomocnencom vlády SR  pre regionálnu samosprávu a územné členenie Slovenska, ako aj splnomocnencom pre zriadenie Najvyššieho kontrolného úradu. V júni 1993 bol aj kandidátom HZDS na predsedu NKÚ, no nebol zvolený. Za poslanca bol zvolený aj vo voľbách do NR SR v roku 1994 (opäť kandidoval v západoslovenskom volebnom kraji) za koalíciu HZDS – RSS. Bol členom Výboru NR SR pre štátnu správu, územnú samosprávu a národnosti a od roku 1995 bol aj vo výbore pre nezlúčiteľnosť funkcií štátnych funkcionárov. V parlamente zotrval do konca volebného obdobia a v ďalších parlamentných voľbách v roku 1998 už nekandidoval.
Zaujímavosti
V roku 1998 mu bol udelený Rad Andreja Hlinku I. triedy za mimoriadne zásluhy o vznik samostatného Slovenska. Pôsobil aj ako prezident charitatívnej humanitárnej spoločnosti Slovenska Rena - Saluš. Bol autorom viacerých československých vynálezov z oblasti stavebných hmôt.
Slovenský Východ
náhľad|Titulný list periodika Slovenský Východ Slovenský východ bol denník, ktorý vychádzal na Slovensku od roku 1919 do 1937.
Milan Majerský
PaedDr. Milan Majerský, PhD. (* 12. máj 1971, Levoča) je slovenský konzervatívny politik, pedagóg a športovec, od roku 2020 predseda strany KDH a od 1. decembra 2017 predseda Prešovského samosprávneho kraja. V minulosti bol najprv mestský poslanec a v rokoch 20142017 primátor mesta Levoča.
Mladosť, štúdium, pedagogické pôsobenie
Narodil sa v Levoči, kde prežil mladosť. Ako študent sa venoval práci s mládežou, organizoval tábory a stretnutia. Neskôr začal študovať rímskokatolícku teológiu v seminári na Spišskej Kapitule. Učiteľské štúdiá ukončil ziskom titul Mgr. na Gréckokatolíckej teologickej fakulte Prešovskej univerzite v Prešove v roku 1997. Ako pedagóg pôsobil v rokoch 19972014 na Gymnáziu sv. Františka Assis­kého v Levoči. Vyučoval predmety telesná výchova a náboženská výchova.