cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudolf Krivoš
Tvorba
Krivošova tvorba predstavuje ďalšiu osobitú modifikáciu skupinového programu „galandovcov“. V prvých prácach z obdobia po skončení školy rátal umelec s expresívnym pôsobením temperamentne členeného rukopisu, ktorý iskrí v ťaživej poézii jeho obrazov. Rudolf Krivoš upozornil na seba už na bratislavskej výstave mladých (1957), kde vystavoval portréty a autoportréty, v ktorých prehodnocoval mechanickú víziu optickej skutočnosti. Najmä v autoportrétoch sa prejavovala jednota konštruktívneho princípu skladby tvarov a proces abstrahovania poučený syntetickým kubizmom. Na začiatku 60. rokov skúmal v nadväznosti na dielo Dubuffeta nosnosť netradičných materiálov. Obrazy dostali vlastnú priestorovosť reliéfnou modeláciou sadrového podkladu v podmaľbe. Tvary expresívne deformovaných postáv sú modelované zo zrnitej štruktúry, pozadie je nerozlíšené. Kompozícia Bremeno, s dvojicou mužov priam zrastených so svojím nákladom do jednoliateho útvaru, vypätého protikladnými silami cez celú plochu plátna, dokladá kryštalickú podobu týchto snáh. Práca s figurálnym motívom poukazovala na sochárske cítenie tvaru a sklon k výrazovej skratke (Tehotná, 1960). Jednotlivé postavy i bloky figúr, ktoré monumentálne vystupujú z plochy pozadia, sú budované na pevnej geometrickej osnove.
Od roku 1961 experimentoval so sadrovým podkladom pre reliéfne stvárnenie figúr a polfigúr, od roku 1962 využíval kombinácie techník na sololite, ako aj techniky s kolážou. Po r. 1962 R. Krivoš opustil kompaktný, konštruktívne cítený tvar a sústredil sa na civilistické témy – všeobecnejšie otázky vzťahu človeka a sveta. Farebná škála jeho obrazov akceptuje iba niekoľko tónov tmavých farieb, ale kombináciou netradičných materiálov a technologických postupov (využíval koláž, nitrolaky, nanášanie piesku pod farebnú hmotu, vrstvenie lazúr) sa mu podarilo dosiahnuť štrukturálne diferencované povrchové efekty (Ľudia s býkom, 1963).
V jeho tvorbe vyniká niekoľko aktov. Nie je to len motív súčasného obdobia. Zjavuje sa vo všetkých etapách. Maliar ho neprikrášľuje, neidealizuje. Pre mladú maľbu má toto poňatie napokon ďaleko väčší význam než obdiv a oslava fyzickej krásy. Jeho postavy sa najväčšmi zo všetkých približujú dobovej predstave krásy. Reprodukovaný akt z roku 1962 zapĺňa v duchu súčasného maliarskeho vyznania väčšinu formátu. Jasne sa vyčleňuje z pozadia. Strohú väzbu častí oživuje štruktúra plôch, ktorá sa na rozdiel od kompozície Bremeno zjavuje i v pozadí. Obnažený človek sa dostáva do ťaživej samoty. Zdanlivá nezrovnalosť proporcií je výrazom skutočných vnútorných konfliktov. V polovici 60. rokov sa aj on priklonil k maliarskym princípom novej figurácie. Námety jeho kompozícií sa sústreďujú na človeka a jeho základné vzťahy. Postupujúce a prehlbujúce sa zaujatie problémom odcudzenia v obrazoch prechádza napokon v rokoch 1966 – 1967 do obrazov hrôzostrašných stretaní biologického a technického. Rudolf Krivoš je obdivovaný a zatracovaný autor, ktorý sa stal nositeľom tradícií a zároveň najpokrokovejších tendencií v slovenskom výtvarnom umení, plný rozporov a tvorivých tenzií.
Anicet
Svätý Anicet, latinsky: Anicetus, bol 11. pápež, bol  Sýrčan z Emesy  Homs. Bol pravdepodobne v styku s Hegesippom, autorom antignostickych diel. Čoskoro po nastúpení do úradu ho navštívil Polykarp, 80-ročný biskup zo Smyrny, ktorý keď dosiahli dohodu o iných sporných otázkach, sa ho pokúsil presvedčiť, aby prijal prax cirkví Malej Ázie a slávil Veľkú Noc 14. židovského mesiaca nisan (deň Paschy) - tzv. quartodecimanský dátum. V tom čase rímska cirkev nemala osobitný veľkonočný sviatok a Anicet sa mohol odvolať na to, že cíti povinnosť pridŕžať sa zvyku svojich predchodcov sláviť Pánovo vzkriesenie každú nedeľu. Biskupi ostali v priateľskom vzťahu a Anicet pozval Polykarpa, aby viedol omšu. Hoci o jeho činnosti nie je nič iné známe, musel byť v styku s Hegesippom. Bol to pravdepodobne Anicet, kto postavil sv. Petrovi pamätnú svätyňu na Vatikánskom kopci. Tradícii, že zomrel mučeníckou smrťou, chýbajú dôkazy. Sviatok je 20. apríla.
Majstrovstvá Európy v hádzanej žien 2006
Majstrovstvá Európy v hádzanej žien 2006 boli v poradí 7. Majstrovstvá Európy v hádzanej žien, ktoré organizuje Európska hádzanárska federácia (EHF). Konali sa v 4 švédskych mestách: Göteborg, Malmö, Skövde a Štokholm, od 7.17. decembra 2006, za účasti 16 tímov. Nórsko získalo už svoj tretí titul, keď vo finále zvíťazilo nad Ruskom. Pre Rusko to bol najlepší výsledok na ME.
Tento turnaj dosiahol televízny rekord v sledovanosti, keď bol vysielaný vo viac ako 60 krajinách a spolu ho videlo 440 miliónov divákov.
Kvalifikácia
Pozn: 🇷🇸 sa kvalifikovalo na ME ešte ako.
Nasadenie do výkonnostných košov
Družstvá pred žrebovaním, ktoré sa uskutočnilo 6. júla 2006, boli nasadené v nasledujúcich výkonnostných košoch:
Vlajka Bangladéša
thumb|Súčasná vlajka Bangladéša thumb|Vlajka Bangladéša (1971) Vlajka Bangladéša – tvorí ju zelený list, v ktorom je červené kruhové pole o polomere rovnom pätine dĺžky listu, posunuté k žrdi o dvadsiatinu dĺžky vlajky od stredu. Červený kruh symbolizuje novo vychádzajúce slnko slobody aj preliatu krv v boji za ňu, zelene pole znamená nadšenie mládeže a zeleň dedín Bangladéša aj jeho vzťah k islamu. Vlajka v tejto podobe pochádza z roku 1972; počas roku 1971 bola navyše v červenom kruhu, umiestnenom vtedy uprostred listu, žltá silueta mapy štátu.
Podobu vlajky navrhol maliar Quamrul Hasan. Po prvýkrát bola vlajka predstavená 3. marca 1971 na Dhackej univerzite. Pri vyhlásení nezávislosti 23. marca 1971 ju šejk Mujibur Rahman vyvesil na svojej rezidencii. Vlajka bola navrhnutá zámerne bez polmesiaca a hviezdy, pretože tieto symboly sú znakom západo-pakistanského islamizmu. Vlajka bola používaná počas vojny o nezávislosť a 17. januára 1972 bola nahradená jednoduchšou verziou. Jedným z dôvodov bola obťažnosť správneho nakreslenia mapy Bangladéša na obe strany vlajky.
90482 Orcus
90482 Orcus (symbol: ) je transneptúnske teleso v Kuiperovom páse patriace do skupiny plutín. Objavili ho 17. februára 2004 astronómovia Michael Brown, Chadwick Trujillo a David Rabinowitz.
Meno
Pretože má podobnú veľkosť a orbitu ako Pluto, musel byť pomenovaný po nejakej mytologickej postave z podsvetia. V súlade s pravidlami IAU, mu objavitelia navrhli meno po Orcovi, vládcovi podsvetia v rímskej mytológii. Meno bolo potvrdené a zverejnené 22. novembra 2004. Orcus je aj iné meno pre Háda z gréckej mytológie.
Základné vlastnosti
Orcus sa pohybuje po eliptickej dráhe (e = 0,218) so sklonom k ekliptike 20,559 stupňov. Jeho vzdialenosť od Slnka je v perihéliu 30,9 AU a v aféliu 48,1 AU. Doba obehu tejto planétky je 248 rokov. Veľkosť sa pravdepodobne pohybuje v rozmedzí 840 až 1880 km.
... | Predchádzajúci asteroid | 90482 Orcus | Nasledujúci asteroid | ...
Mohyla Milana Rastislava Štefánika (Bradlo)
História vzniku
Generál M. R. Štefánik tragicky zahynul 4. mája 1919 pri návrate do vlasti neďaleko Ivanky pri Dunaji. O týždeň neskôr (7. mája) ho pochovali spolu s jeho talianskou posádkou nad jeho rodnými Košariskami na Bradle.
Už pri oznámení Štefánikovej smrti sa D. Jurkovič začal zaoberať myšlienkou vzniku monumentálneho mauzólea človeku, ktorý v jeho chápaní stelesňoval významnú osobnosť slovenského národa neváhajúcu priniesť pre myšlienku slobody nemalé obete. Smútočná výzdoba Bradla počas Štefánikovho pohrebu bola pre Jurkoviča podnetom pre zrod hrubého projektu budúceho mauzólea, ktorého dominantným architektonickým prvkom sa mali stať štyri mohutné obelisky. Tie dodnes ako prvé upútajú pozornosť návštevníka.
Podnetom pre Jurkoviča však neboli iba krajanské, rodácke či národné city. Ako architekt prežívajúci svoje mimoriadne plodné obdobie mal počas nedávno skončenej prvej svetovej vojny príležitosť vybudovať desiatky vojenských poľných cintorínov na území bývalej Haliče. Tu získal skúsenosti s tvorbou monumentálnych pietnych miest a pamätníkov, ich zasadením do daného prírodného prostredia. O päť rokov po Štefánikovej smrti bol položený základný kameň pamätníka. Na jeho vybudovanie bola vyhlásená národná zbierka, ktorej výnos činil dva milióny korún. Mohylu slávnostne odhalili 23. septembra 1928 pri príležitosti desiateho výročia vzniku Československej republiky. Za národnú kultúrnu pamiatku bola vyhlásená v roku 1968. V roku 2009 bola zapísaná do zoznamu Európskeho dedičstva.
Opis
Charakteristická bielo sa skvúca terasovitá stavba so štyrmi obeliskmi predstavuje typickú čistotu architektonického prejavu Dušana Jurkoviča v zosúladení s okolitou krajinou. Celá stavba je postavená z masívnych travertínových blokov. Mohylu tvoria dva zrezané ihlany (rozmery 93 x 62 a 45 x 32 metrov) a trojstupňová pyramída nesúca kvadratickú tumbu so Štefánikovými ostatkami (prístupnú po čelných a bočných schodiskách). Na rohoch dolnej terasy sú umiestnené nádoby na večný oheň, na rohoch hornej terasy spomínané obelisky, každý s výškou dvanásť metrov.
Na tumbe (vlastnom náhrobku) sú umiestnené štyri dosky s nápismi, ktoré v poradí juh-východ-sever-západ znejú:
left|thumb|300px|Tumba obsahujúca telesné ostatky M. R. ŠefánikaObdobie pred rokom 1989 spomienke na velikána slovenských dejín a miestam spojených s jeho osobnosťou neprialo. Mohyla neúprosne chátrala. Až v rokoch 1988 - 1996 prebehla rozsiahla renovácia pamiatky. O jej žalostnom stave svedčí napr. fakt, že tumba bola už tak napadnutá zlými poveternostnými vplyvmi, že pôvodné vavrínové vence museli byť nahradené vernými kópiami vysekanými z talianskeho mramoru (lom odkiaľ pochádzal pôvodný travertín bol už uzatvorený). Takisto boli rozobraté dlažby a znovu položené na sanované podložie s drenážami. Celé okolie diela bolo čiastočne odhalené od náletových drevín, ktoré za posledných takmer tridsať rokov zakrývali pohľad na mohylu. Z pomníka sa tak otvorili krásne výhľady do kraja okolitých kopaníc.
Prístup
Z mesta Brezová pod Bradlom vedie označená asfaltová cesta takmer až k pamätníku, kde je záchytné parkovisko. Turistický chodník z mesta má červenú farbu (Štefánikova magistrála) so zelenou odbočkou na bradlo. Z Košarísk žltou, potom zelenou turistickou značkou.
Biomatematika
Biomatematika alebo matematická biológia je interdisciplinárna oblasť akademického štúdia, ktorej cieľom je modelovať prirodzené biologické procesy pomocou matematických techník a nástrojov. Má praktické aj teoretické aplikácie v biologickom výskume.
Význam
Aplikácia matematiky v biológii má dlhú históriu, ale len v súčasnosti nastal veľký záujem o túto oblasť. Niektoré príčiny toho sú:
Oblasti výskumu
Nasleduje zoznam niektorých oblastí výskumu v biomatematike a linky na súvisiace projekty na rozličných univerzitách. Tieto príklady sú charakterizované komplexnými, nelineárnymi mechanizmami a začína byť jasnejšie, že výsledku týchto interakcií možno porozumieť len pomocou matematických a výpočtových modelov. Pre širokú diverzitu obsiahnutých špecifických znalostí sa biomatematický výskum často realizuje v kooperácii medzi matematikmi, fyzikmi, biológmi, doktormi, zoológmi, chemikmi atď.
Populačná dynamika
Populačná dynamika je tradične dominantná oblasť biomatematiky. Práca v tejto oblasti sa datuje do 19. storočia. Lotkove-Volterrove rovnice „dravec-korisť“ sú známym príkladom. Za posledných 30 rokov populačnú dynamiku doplnila evolučná teória hier, ktorú od začiatku vyvíjal John Maynard Smith. Pod touto dynamikou, evolučné biologické koncepty môžu dostať deterministickú matematickú formu. Populačná dynamika sa prelína s inými aktívnymi oblasťami výskumu v biomatematike: matematická epidemiológia, štúdium infekčných ochorení postihujúcich populácie. Rozličné modely šírenia vírusov boli navrhnuté a analyzované, a poskytujú dôležité výsledky, ktoré môžu byť aplikované pri rozhodnutiach o zdravotných koncepciách.
Modelová bunka a molekulárna biológia
V tejto oblasti nastal rozmach pre rastúci význam molekulárnej biológie.
Matematické metódy
Model biologického systému sa konvertuje do systému rovníc, i keď slovo 'model' sa často používa ako synonym so systémom korešpondujúcich rovníc. Riešenie rovníc, analytickými alebo numerickými prostriedkami, popisuje ako sa biologický systém správa v čase alebo v rovnováhe. Je mnoho rozličných typov rovníc a typ správania, ktorý sa môže vyskytnúť, závisí od modelu i od použitých rovníc. Model často robí predpoklady o systéme. Rovnice tiež môžu robiť predpoklady o povahe toho, čo môže nastať.
Nasleduje zoznam matematických opisov a ich predpokladov.
Deterministické procesy (dynamických systémov)
Fixné zobrazenie medzi počiatočným a konečným stavom. Začínajúc od počiatočného stavu a pohybujúc sa dopredu v čase, deterministický proces bude vždy generovať rovnakú trajektóriu a žiadne 2 trajektórie sa v stavovom priestore nepretínajú.
Stochastické procesy (náhodné dynamické systémy)
Náhodné zobrazenie medzi počiatočným a konečným stavom, robiace stav systému náhodnou premennou s korešpondujúcou distribúciou pravdepodobnosti.
Priestorové modelovanie
Klasickou prácou v tejto oblasti je článok o morfogenéze nazvaný Chemické základy morfogenézy (The Chemical Basis of Morphogenesis), ktorý v roku 1952 publikoval Alan Turing v časopise Philosophical Transactions of the Royal Society.
Sutoróberi Panikku!
Strawberry Panic! (jap.: ストロベリー・パニック!, Sutoróberi Panikku!) je japonský román s lesbickou tématikou, ktorého jednotlivé kapitoly vychádzali v rokoch 2003 až 2005 v časopise Dengeki G's Magazine od spoločnosti MediaWorks. Autorkou románu je Sakurako Kiminová, ktorá neskôr podľa románu napísala aj krátku mangu. Podľa úspešného románu však vznikol aj 26-dielny anime seriál.
Miesto
Celý príbeh sa odohráva v dievčenskej katolíckej škole „St. Miator Girl's Academy“. Táto škola sa delí na tri fakulty: „Miator“ (Miatoru), „Spica“ (Supika) a „Le Rim“ (Rurimu). Dievčatá tam chodia 6 rokov. Celý areál školy je postavený na veľmi veľkom kopci zvanom „Astraea Hill“, kde všade naokolo je hustý les. V areáli školy sa nachádzajú:
Pstruh dúhový
Pstruh dúhový alebo hovorovo dúhak (lat. Oncorhynchus mykiss) je sladkovodná ryba z čeľade lososovité, ktorá žije v riekach Ázie a Severnej Ameriky, ktoré odtekajú do Tichého oceánu.
Pstruh dúhový sa pre potravu či rybárstvo rozšíril do najmenej štyridsaťpäť krajín sveta a na všetky kontinenty okrem Antarktídy. V niektorých oblastiach, kam patrí Južná Európa, Južná Amerika a Austrália, má negatívny vplyv na pôvodné druhy, ktoré buď napadá, alebo im preberá potravu, alebo prenáša choroby (napr. Myxosoma cerebralis) alebo sa krížia s príbuznými druhmi, ktoré sa vyskytujú tiež na západe Severnej Ameriky.
Názvoslovie a taxonómia
Anadromná verzia, ktorá trávi väčšinu svojho života v oceáne, má v Severnej Amerike názov steelhead (po slovensky steelhead alebo ojedinele pstruh oceľový či losos oceľový; lat. staršie v niektorých deleniach: Salmo gairdnerii ). Neanadromná verzia má v Severnej Amerike názov “rainbow trout” v užšom zmysle (po česky [po slovensky?]: pravý pstruh dúhový; lat. staršie v niektorých deleniach: Salmo irideus ). „Rainbow trout“ v širšom zmysle je anglický názov celého druhu Oncorhynchus mykiss (po slovensky: pstruh dúhový).
K vývoju vedeckého názvu a zaradenia  :
Poddruhy
Poddruhy (výber):
Životný cyklus
Steelheady sú rovnako ako lososy anadromné, čo znamená, že sa z oceánu vracajú k svojim rodiskám, kde sa trú. Podobne ako losos obyčajný, aj steelhead je iteroparný (polykarpický) – môže sa trieť viackrát za život, čo u ostatných rýb rodu Oncorhynchus neplatí. Poter steelheada zostáva v rieke ešte asi rok, než odpláva do slaných vôd, zatiaľ čo lososy obyčajné tam smerujú hneď po narodení. V rôznych ročných obdobiach migrujú rôzne skupinky pstruhov. Niektorí migrujú v lete, t. j. medzi májom a októbrom, ešte než ich reproduktívne orgány dospejú, čo sa stáva práve pri migrácii v sladkej vode. V lete migruje väčšina jedincov žijúcich v rieke Columbii. Zvyšok steelheadov migruje v zime, až potom, čo ich rozmnožovacie orgány dospejú, medzi novembrom a aprílom. Maximálna nameraná dĺžka života pstruha dúhového je jedenásť rokov.
Potrava
Pstruhy dúhové sú predátori s rozmanitou potravou, jedia takmer všetko, čo sa k nim dostane. Ich povesť vyberavých rýb je iba legendou, nie sú ale toľko rybožravé ako pstruhy obyčajné potočný alebo sivone a vystačia si s hmyzom, rybími vajcami, menšími rybami (do tretiny ich vlastnej dĺžky) a rakmi, spoločne s ďalšími kôrovcami. Niektoré jedince žijúce v jazerách môžu dokonca jesť planktón. V tečúcich vodách, kde žijú lososy, potom jedia rôzne rybie vajcia, vrátane vajec lososov, ostatných pstruhov dúhových, potery, alebo zvyšky zdochliny.
Dĺžka a hmotnosť
Keď pstruhy rastú, tak sa predlžujú a naberajú hmotnosť. Vzťah medzi dĺžkou a hmotnosťou nie je lineárny a je vyjadrený vzorcom ''WW = cLb. W''. W je hmotnosť v librách, L je dĺžka v palcoch, b je 2,99 pre ryby v stojatých vodách a 3,02 pre ryby v tečúcich vodách, zatiaľ čo c je 0,00042 pre ryby v stojatých vodách a 0,00037 pre ryby v tečúcich vodách. To znamená, že pstruh dúhový, ktorý žije v stojatých vodách a meria 46 centimetrov, váži približne 1 kilogram.
Hrozby a ochrana
Populácia steelheada sa kvôli vplyvom ľudskej činnosti i prírody znížila. Dve evolučne významné jednotky (ESU) na západnom pobreží USA (v južnej Kalifornii a na hornom toku rieky Columbie) patria medzi ohrozené druhy a ďalších osem medzi všeobecne ohrozené druhy. National Marine Fisheries Service (NMFS) ponúka na svojej stránke detailný opis hrozieb. Ohrozená juhokalifornská jednotka sa nachádza južne od mysu Point Conception a medzi jej hlavné hrozby patria priehrady, betónové kanály, znečistenie vody, čerpanie podzemnej vody, mestské tepelné ostrovy a ďalšie produkty urbanizácie.
Pstruhy dúhové ohrozuje choroba yersinióza, ktorá sa prejavuje krvácaním úst, plutiev a očí. Choroba nie je prenosná na človeka.
NMFS identifikoval vo Washingtone, Oregone a Kalifornii 15 oblastí výskytu, ktoré nazval oblasťami odlišných populácií. Jedenásť z týchto oblastí je zapísaných medzi ohrozenými druhmi a jedna z nich, na oregonskom pobreží, je dotknutým druhom, kam patrí pretože o nej nemá úrad k dispozícii dosť informácií, aby ju mohol s istotou zaradiť medzi ohrozené druhy.
Pstruh dúhový a jeho poddruhy sú schválenými indikátormi pre akútne testovanie toxicity vo vode.
V roku 2010 predpokladá liaheň oregonského ministerstva pre rybárčenie a divokú zver zdvojnásobiť svoju produkciu z roku 2009, ktorá bola zase o šesťdesiat percent väčšia než tá v roku 2008. Tieto desiatky tisícov mladých rýb budú vypustené na dolných tokoch riek, aby mohli dospieť vo vodách Tichého oceánu.
V roku 2010 denník Los Angeles Times informoval o tom, že ulitník Potamopyrgus antipodarum zamoril vody výskytu pstruha dúhového v horách svätej Moniky. Podľa článku sa populácia Potamopyrgusa rozšírila z Medea Creeku v Agoura Hills do ďalších tridsiatich tokov v okolí za štyri roky. Podľa výskumu sa takýto rozmach populácie uskutočnil, pretože mäkkýše cestovali na výbave rôznych dodávateľov a dobrovoľníkov.
Liahne sú veľkým ekologickým rizikom pre divoké populácie steelheada, pretože pstruhy z liahní sú typicky väčšie ako divé pstruhy a odsunujú mladé divoké pstruhy z ich optimálneho prostredia, čím im berú väčšie šance na prežitie.
Rybárstvo
Pstruh dúhový je cenená ryba na rybárčenie aj jedlo. Obvyklých je hneď niekoľko metód rybárčenia. Pstruhy dúhové sú populárnym terčom pre muškárov, môžu sa ale loviť aj pomocou spinnerbaitov,mušky, vnadidiel a woblerov, alebo pomocou živých návnad, ako sú máloštetinavce alebo čerebľe. Medzinárodná rybárska asociácia IGFA považuje za rekord takmer 22 kilogramov ťažkého pstruha, ktorého ulovil Sean Konrad na brehu Saskatchewanského Diefenbakerovho jazera v septembri 2009.
Liahne a rybníky
Prvá liaheň pstruhov dúhových bola otvorená v roku 1870 na San Leandro Creeku, prítoku zálivu sv. Františka. Produkcia začala o rok neskôr. V roku 1875 prebehol ich prvý vývoz, do newyorskej Caledonie, o rok neskôr potom do Michiganského Northville. V roku 1877 začala ďalšia liaheň na Campbell Creeku, prítoku rieky McCloud neďaleko hory Mount Shasta. Čistý pstruh dúhový sa tu však zmiešal s poddruhom pstruhom dúhovým Stonovým.
Rybníky so pstruhmi dúhovými sú rozšírené v mnohých krajinách sveta. Od päťdesiatych rokoch produkcia rastie, najmä v Európe, ale nedávno aj v Čile. V roku 2007 bolo po celom svete vyrobených viac ako 604 tisíc ton pstruha obyčajného s cenou cca 2,5 miliardy amerických dolárov. Najväčším producentom je Čile. Tam, rovnako ako v Nórsku, sú pstruhy chované v slanej vode a tiež bývajú exportované. Produkcia pre tuzemský trh stúpla predovšetkým v Taliansku, Nemecku, Francúzsku, Dánsku a Španielsku, medzi ďalších veľkých výrobcov patria Spojené štáty, Spojené kráľovstvo a Irán.
Na pobreží Puget Sound, na washingtonskom pobreží Tichého oceánu a na prítokoch rieky Columbie existujú indiánske rybárskej oblasti steelheada.
Vyšľachtené formy
Jednou z farebných mutácií pstruha dúhového je pstruh dúhový zlatý (Oncorhynchus mykiss aguabonita), ktorý má predovšetkým žltkastú farbu, nemá typické zelené a hnedé polia, ale zostal mu červený pruh uprostred tela. Pstruh dúhový palominový je potom krížencom normálneho pstruha dúhového a zlatej mutácie.
Potrava
V západných kuchyniach je pstruh dúhový obľúbeným jedlom a loví sa tak divoký aj rybničný. Má jemné mäso a miernu chuť, ale niektoré pstruhy z rybníkov alebo jazier majú hrubšiu chuť, ktorá nechutí každému. Mnoho zákazníkov si teda radšej overí zdroj ryby, než ju kúpi. Najlepšie sú divoké pstruhy, ktorých potrava sa skladá z kôrovcov, hmyzu a rakov. Tmavočervené až oranžové mäso znamená, že ide buď o anadromné verzie pstruha dúhového (steelhead), alebo že ide o nedivokého pstruha, ktorého kŕmili potravou s vysokým obsahom astaxantínu. Mäso steelheada má rovnakú farbu ako lososové mäso a je chutnejšie ako mäso pstruha dúhového.
Bučina (Kvilda)
right|thumb|Rekonštruovaný hotel Pešlova chata Bučina je zaniknuté sídlo (bývalá obec) na Šumave, miestna časť Kvildy. Miesto, kde sa nachádzala, leží v I. zóne Národného parku Šumava na holej planine v nadmorskej výške 1162 metrov a voľakedy tak bola najvyššie položenou osadou v Čechách.
Súčasnosť
V súčasnej dobe se tu nachádza iba obnovená kaplnka sv. Michala (znovu postavená v roku 1992) a rekonštruovaný hotel Pešlova chata. V mieste je tiež hraničný prechod Bučina - Finsterau do Nemecka. Prechod je iba pre peších a cyklistov, ale na miesto zachádzajú z Kvildy autobusy systému „Zelené autobusy“. Cestujúci na konečnej v prípade záujmu prejdú pešo štátnu hranicu a pokračujú ďalej do Bavorska autobusom nemeckého dopravcu.
V tesnej blízkosti hraničného prechodu sa nachádza pamätník železnej opony, asi stometrový udržovaný úsek s ostnatým drôtom, strážnou vežou a informačnou tabuľou.
Slovenská lakrosová federácia
Slovenská lakrosová federácia (skr. SLF) je riadiacim orgánom lakrosu na Slovensku. Vznikla v roku 2004 zásluhou vtedy jediného klubu – bratislava Tricksters. Je riadnym členom ELF aj FIL.
Činnosti SLF
Pod pojmom “lakros” sú v platných stanovách SLF myslené nasledujúce športy:
Anima (Jung)
Anima je pojem zavedený Carlom Gustavom Jungom. Označoval ním feminínny archetyp muža, osobnosť.
Tento termín označuje dva základné archetypy prítomné v mysli človeka, ženský (anima) a mužský (animus). Napr. muž sa môže oženiť so ženou, ktorá zodpovedá jeho animu, teda jeho vlastným ženským aspektom, alebo na strane druhej projektovať svoje anima na ženu, ktorá má fakticky celkom odlišné vlastnosti.
Saint-Huruge
Saint-Huruge je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Valbonne
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
David Beckham
David Robert Joseph Beckham (* 2. máj 1975, Leytonstone, Spojené kráľovstvo) je bývalý anglický futbalista, v súčasnosti prezident a spolumajiteľ Inter Miami CF a spolumajiteľ Salford City. Hral za Manchester United, Preston North End, Real Madrid, AC Miláno, LA Galaxy, Paris Saint-Germain a anglické národné mužstvo. Je prvým Angličanom, ktorý vyhral ligový titul v štyroch krajinách: v Anglicku, Španielsku, Spojených štátoch a Francúzsku. Kariéru ukončil v máji 2013, po 20 rokoch, počas ktorých získal 19 trofejí.
Svojou kopacou technikou a presnými prihrávkami je považovaný za jedného z najlepších a najznámejších stredopoliarov svojej generácie, ako aj za jedného z najlepších v kopaní priamych kopoch v histórii. Bol druhý v ankete Zlatá lopta v roku 1999, dvakrát druhý v ankete Futbalista roka FIFA a v roku 2004 bol Pelém vybratý do zoznamu FIFA 100, ktorý obsahoval svetovo najlepších žijúcich futbalistov. V roku 2008 bol uvedený do anglickej futbalovej siene slávy. Ako svetový ambasádor športu je považovaný za anglickú kultúrnu ikonu.
Beckham sa neustále zaraďuje medzi najlepšie zarábajúcich v odvetví futbalu a v roku 2013 bol zaradený medzi najlepšie platených hráčov na svete a za posledných 12 mesiacov zarobil vyše 50 miliónov dolárov. V roku 1999 sa oženil s Victoriou Beckham, s ktorou má štyri deti. Od roku 2005 je ambasádorom UNICEF Spojeného kráľovstva a v roku 2015 vytvoril 7: The David Beckham UNICEF Fund. V roku 2014 MLS oznámila, že Beckham a skupina investorov budú vlastniť klub Inter Miami CF, ktorý začal hrať v roku 2020.
Doprava
thumb|Dopravný prostriedok - [[autobus, premávajúci v meste Cambridge]] Doprava (odlišný je termín preprava) môže byť:
Charakteristika
Objektom môžu byť predmety, osoby, ale napríklad aj informácie alebo energia. Doprava informácií sa zvyčajne vydeľuje ako samostatný odbor, komunikácia a telekomunikácie. Druhom dopravy je takisto prenos elektrickej energie. Tento článok sa ďalej zaoberá najmä dopravou predmetov a osôb.
Najstarším spôsobom dopravy je chôdza. V rozvinutých krajinách sa ľudia pešo dopravujú skôr na kratšie vzdialenosti, a chôdza na dlhšie vzdialenosti je spôsobom oddychu a trávenia voľného času (pešia turistika). Ľudia takisto doteraz nosia náklady v náročnom teréne (nosiči v horách).
Ďalším historickým spôsobom dopravy je využitie zvierat, na jazdu, nosenie alebo ťahaniu nákladu.
Doprava ako odvetvie národného hospodárstva
Vlastným produktom dopravy ako činnosti materiálnej výroby je preprava. Preprava síce nemá vecný charakter, umožňuje však dokončenie procesu tvorby úžitkových hodnôt v podobe výrobkov. V minulosti vzhľadom k problematickému rozlíšeniu dopravy na osobnú a nákladnú v praxi, sa celá doprava zaraďovala do jedného odvetvia, ktoré sa pri hrubom triedení, resp. pri nemožnosti rozlíšiť jeho výrobnú a nevýrobnú časť, zaraďovalo medzi odvetvia hmotnej výroby. V súčasnosti sa nákladná doprava zaraďuje medzi výrobné odvetvia národného hospodárstva a osobná doprava patrí medzi nevýrobné odvetvia národného hospodárstva.
Prvky dopravy
Technológia použitá na dopravu sa skladá z dopravných prostriedkov, dopravnej infraštruktúry a organizácie dopravy.
Základ dopravy tvoria:
Funkcie dopravy
Dopravu považujeme za tzv. jej funkciu vyvolanú na území, pretože ľudské aktivity sú priestorovo rozmiestnené a jej nutnosť dopravných väzieb medzi nimi.
Medzi základné funkcie patria napr.: Doprava teda nie je základnou funkciou mesta ale je týmito základnými funkciami vyvolaná. Vyvoláva ju priestorová odľahlosť týchto funkcií.
Premiestňujeme sa preto, že musíme, a nie, že chceme.
Doprava vyvoláva celý rad nákladov. Časť z nich platí používateľ, motorista, daňami v cenách PHM, cestujúci verejnej dopravy v cestovnom. Avšak používateľ zaplatí len niektoré náklady.
Tie ostatné, ktoré sa označujú ako externé náklady – externality zaplatí každý daňovník bez ohľadu na to, či a ako využíva ten – ktorý druh dopravy.
Klasifikácia dopravy
Podľa predmetu dopravy sa rozlišuje:
Podľa druhu dopravnej cesty a dopravného prostriedku:
Podľa verejnosti:
Podľa rozsahu:
Podľa pravidelnosti:
Podľa vzťahu dopravcu a prepravcu:
Podľa vzťahu k určitému územiu:
Podľa prostredia, v ktorom sa doprava vykonáva: alebo:
Podľa konvenčnosti:
Poznámky
1 Preprava batožiny patrí do osobnej dopravy, nie nákladnej
Vlajka Belgicka
náhľad|Súčasná národná a námorná vlajka Belgicka (pomer strán 2:3) left|náhľad|Vlajka Belgicka v [[bruselskom Jubelparku]]
Vlajka Belgicka má tri zvislé pruhy, čierny, žltý a červený. Pomer strán listu národnej vlajky je 2:3. Jej farby sú odvodené zo znakov Brabantska, Flámska a Hennegavska a najprv sa objavili – vo vodorovne usporiadaných pruhoch – počas protirakúskeho brabantského povstania v roku 1789. V dnešnej úprave je vlajka známa od roku 1830 (v roku 1831 bola uzákonená ústavou) a určite je odrazom francúzskej trikolóry.
Pozemné sily Slovenskej republiky
Pozemné sily Slovenskej republiky vznikli 1. júla 2002 transformáciou pozemného vojska. Patria medzi základné zložky Ozbrojených síl Slovenskej republiky. Úlohou pozemných síl je zabezpečovať obranu suverenity a územnej celistvosti Slovenskej republiky, zabezpečovať alebo podieľať sa na zabezpečovaní ochrany a obrany politických a hospodárskych centier, priestorov a objektov pri vojenskom i nevojenskom ohrození štátu, zabezpečovať úlohy spojené s ochranou obyvateľstva, zabezpečovať likvidácie následkov mimoriadnych udalostí, zabezpečovať opatrenia v rámci záchranných a vyhľadávacích akcií, zabezpečovať schopnosti pôsobenia v rámci mierových a humanitárnych akcií mimo územia SR, zabezpečovať plnenie medzinárodných záväzkov SR a záväzkov voči severoatlantickej aliancii, vyčleňovať sily a prostriedky do NRF, BG a zahraničných operácií.
Velenie Pozemných síl 2. septembra 2020 prebral brigádny generál Ivan Pach. Na poste vystriedal gen. mjr. Jindřicha Jocha, ktorý pozemný silám velil od apríla 2017. Zástupcom veliteľa je od 1. septembra 2021 brigádny generál Ivan Balog.
Štruktúra
K 1. júlu 2009 sa uskutočnili zmeny v štruktúre Pozemných síl. Do priamej podradenosti prešiel raketový oddiel, ktorý bol dovtedy bol pôsobnosťou 1. mechanizovanej brigády. Bol zrušený tankový prápor 2. mechanizovanej brigády, tanková rota bola začlenená do štruktúr 21. zmiešaného mechanizovaného práporu. Veliteľstvo PS bolo pretransformované z ôsmich na tri odbory: Odbor pre operácie (vtedajší náčelník: plukovník gšt. Daniel Zmeko), Odbor pre podporu operácii (vtedajší náčelník plukovník Ing. Jaroslav Bielený a Odbor rozvoja spôsobilostí (vtedajší náčelník plukovník gšt. Ing. Ľubomír Miškolci).
Vybavenie
Hlavné bojové tanky
Bojové vozidlá pechoty
Delostrelectvo
Protivzdušná obrana
Ostatné
Medzinárodné misie
OS SR pôsobia alebo pôsibili v nasledujúcich medzinárodných misiách:
OSN
NATO
EÚ
Stránka zahraničných operácii: http://www.mosr.sk/333/mierove-operacie.php
Clifton Suspension Bridge
Clifton Suspension Bridge je visutý cestný most v anglickom meste Bristol preklenujúci dolinu rieky Avon.
Dejiny mosta siahajú do roku 1753, kedy zomrel miestny kupec William Vick a zanechal po sebe 1000 libier, ktoré mali byť použité na výstavbu kamenného mosta keď sa ich hodnota úrokmi zvýši na 10 tisíc libier. V roku 1829 dosiahlo Vickove dedičstvo hodnotu len 8000 libier, odhadovalo sa však, že stavba kamenného mosta by stála desaťnásobok. Vtedy bola usporiadaná súťaž na návrh mosta; zapojilo sa do nej 22 architektov a inžinierov, vrátane Samuela Browna (autora o. i. mosta Union Bridge), Williama Tierneya Clarka (autora o. i. Széchenyi Lánchídu) alebo Isambarda Kingdoma Brunela. Pôvodne bolo zamietnutých 17 z 22 návrhov najmä kvôli vzhľadu alebo finančným nákladom; na konečný výber bol pozvaný Thomas Telford, ktorý zamietol zostávajúce návrhy pretože tvrdil, že najväčšie možné rozpätie je a bol požiadaný na vytvorenie vlastného návrhu. Telfordov návrh zahrňoval široký most s vysokými gotickými pylónmi.
Namiesto kamenného mosta mal byť preto postavený visutý most zo zvárkovej ocele. V roku 1831 bola usporiadaná druhá súťaž, v ktorej bolo podaných trinásť súťažných návrhov; v tejto súťaži vyhral Brunelov návrh. Výstavba bola započatá 21. júna 1831, ale o niekoľko dní bola prerušená kvôli Bristolským nepokojom. Obnovená bola až 27. augusta 1836 a do vyčerpania financií v roku 1843 boli postavené len pylóny, ale bez pôvodne plánovaného obkladu v egyptskom štýle a bez kamenných sôch znázorňujúcich Sfingu na vrcholoch. Brunel zomrel v roku 1859 bez toho, aby videl most dokončený. Institution of Civil Engineers sa po jeho smrti rozhodol zohnať financie na dokončenie mosta, ktorý mal tak slúžiť ako pamiatka na Brunela. O rok neskôr bol zničený Brunelov visutý Hungerford Bridge v Londýne a reťaze z neho použité na Clifton Suspension Bridge. Pôvodný návrh bol mierne poupravený Williamom Henrym Barlowom a Johnom Hawkshawom, ktorý rozšírili mostovku a pôvodné dvojité reťaze nahradili trojitými. Výstavba sa znovu začala v roku 1862 a ukončená bola o dva roky neskôr.
Most bol otvorený 18. decembra 1864. Hlavné rozpätie má dĺžku, celková dĺžka mosta je. Šírka mosta je a výška pylónov. Mostovka sa nachádza nad hladinou rieky Avon. V roku 1979 bol na moste zorganizovaný prvý moderný bungee jumping.
Voľby do Ústavodarného národného zhromaždenia (1946)
Voľby do Ústavodarného národného zhromaždenia, ktoré sa konali 26. mája 1946, boli prvými celoštátnymi voľbami v Československej republike po obnove republiky na princípoch vyjadrených Programom novej československej vlády Národného frontu Čechov a Slovákov (tzv. Košický vládny program) vyhláseným 5. apríla 1945, na základe ktorého bol v Československej republike ustanovený politický režim regulovanej demokracie, eufemisticky nazvanej ľudová demokracia (pozri tretia republika). Vo voľbách bolo dovolené kandidovať len politickým stranám Národného frontu Čechov a Slovákov, pričom zakázané boli napr. Republikánska strana poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu (tzv. Agrárna strana), ktorá bola počas prvej Československej republiky najsilnejšou stranou v Československu, ako aj Hlinkova slovenská ľudová strana – Strana slovenskej národnej jednoty, ktorá si zachovávala sympatie medzi časťou slovenskej verejnosti.
Účasť na voľbách bola 93,9 %. Zatiaľ čo v Čechách, na Morave a v Sliezsku sa víťazom volieb stala Komunistická strana Československa (KSČ), ktorá vzišla z volieb ako najsilnejšia strana taktiež v celoštátnom meradle (31,05 % platných hlasov), na Slovensku získala najväčšiu podporu Demokratická strana (DS), ktorá dosiahla volebného zisku 62 % platných hlasov. Vo voľbách boli zavedené aj tzv. prázdne alebo biele lístky, ktoré mohli voliči odovzdať, ak nesúhlasili s politikou Národného frontu. Učinilo tak celkovo 0,45 % voličov.
Systém a strany
Po 2. svetovej vojne bol vytvorený 300-členný dočasný parlament, ktorý sa prvýkrát zišiel 28. októbra 1945. Bol prijatý nový volebný zákon, ktorý rozdelil štát na tri časti, ktoré mali stanovený počet poslancov podľa sčítania počtu voličov zo 7. mája 1946 nasledovne: zem česká 150, zem moravsko-sliezska 81 a Slovensko 69. Rozdelenie mandátov podľa sčítania ľudu bolo výhodné pre Slovensko, pretože tam sa očakávala (aj tolerovala) menšia relatívna účasť a teoreticky na jedne mandát stačilo menej hlasov. Nakoniec však relatívna účasť na Slovensku bola skoro rovnaká ako v Česku (na jeden mandát bolo potrebných viac ako 23 000 hlasov).
Volili sa strany, ktoré potom obsadzovali mandáty. Celé územie bolo zároveň rozdelené na 28 volebných krajov, ktorým bol pridelený počet mandátov podľa počtu odovzdaných platných hlasov pomerne k účasti vo všetkých krajoch danej "zeme" v závislosti od tzv. zemského mandátového číslo, ktoré vyjadrovalo počet hlasov potrebných na získanie jedného mandátu v danej "zemi".
Vek aktívneho volebného práva bol znížený z 21 na 18 rokov, ale voliť smeli len Česi, Slováci a iní Slovania (vylúčení boli Nemci a iné národnosti). Účasť voličov bola povinná. Kandidovať mohli len (povolené) strany Národného frontu, čo boli 4 strany v Česku a 4 na Slovensku. Dve predtým najsilnejšie strany na Slovensku, Agrárna strana a Hlinkova slovenská ľudová strana, boli zakázané. Systém nepočítal s koalíciami okrem komunistov, ktorým sa hlasy spočítali spolu. V týchto voľbách boli zavedené tzv. biele volebné lístky (alebo prázdne lístky), ktoré umožňovali vyjadriť nesúhlas s politikou Národného frontu (do výsledkov sa nezarátali).
thumb|Úspešnosť [[Demokratická strana (1944 – 1948)|Demokratickej strany vo volebných okresoch Slovenska.]] náhľad|Mapa volebných ziskov KSČ a KSS v Česku a na Slovensku.
Výsledky
Zdroj:
Štatistický úrad SR v publikácii Voľby do zákonodarných orgánov na území Slovenska 1920-2006 udáva mierne odlišné zisky hlasov slovenských politických strán (DS: 999 650, KSS: 489 563, SP: 50 087).
Tirpitz (bojová loď)
Tirpitz bola druhá bojová loď triedy Bismarck nemeckej Kriegsmarine. Pomenovaná bola po nemeckom admirálovi Alfredovi von Tirpitz. Bola sesterskou loďou Bismarcka. V neskorších fázach druhej svetovej vojny bol Tirpitz kotviaci v nórskych fjordoch prezývaný (Osamelá) kráľovná Severu.
Stavba
náhľad|vľavo|Schéma Tirpitzu (údaje sú v [[stopa (jednotka)|stopách a yardoch).]] Kýl lode Tirpitz bol položený v lodenici Kriegsmarinewerft vo Wilhelmshavene 2. novembra 1936 a slávnostne spustená na vodu bola 1. apríla 1939, za prítomnosti najvyšších pohlavárov Tretej ríše včítane vodcu Adolfa Hitlera. Loď pokrstila vnučka veľkoadmirála Tirpitza a manželka nemeckého veľvyslanca v Ríme Frau von Hassel. Tirpitz mal výtlak 42 900 t, pričom plne vybavený až 53 500 ton. Kompletizácia a dokončenie trvalo až do 25. februára 1941, kedy bola oficiálne prijatá do výzbroje nemeckej Kriegsmarine.
Pohon a pancierovanie
náhľad|vľavo|Tirpitz spustený na vodu Pohonná jednotka pozostávala z dvanástich kotlov a troch vysokotlakových turbín, ktoré dodávali lodi výkon až 163 026 ks čo je 119 905 kW. Zásoba 8 780 ton paliva postačovala, pri ekonomickej rýchlosti 19 uzlov preplávať 8 100 námorných míľ (15 025 km). Loď mohla dosiahnuť najvyššiu (dlhodobú) rýchlosť 29 uzlov (krátkodobo, pri ideálnych podmienkach až 30,5 uzla). Pancierovanie rovnako ako u sesterskej lode Bismarck na prvý pohľad nepôsobilo obzvlášť úctyhodne, pričom najohrozenejšie časti lode dosahovali hrúbku len 320 mm (pancier britských lodí dosahoval na trupe hrúbku až 355 mm) a menej dôležité časti (napr. korma) len 140 mm, na delostreleckých vežiach a mostíku od 200 do 355 mm a paluba mala 100 mm. Avšak Kruppove oceliarne vytvorili nový druh chrómniklovej ocele, nazvanej Wotan (Wotan = starogermánsky boh vojny). Wotan vyrábaný v dvoch variantoch (mäkká oceľ Ww, tvrdá oceľ Wh), mal však oproti vtedy bežne používanej oceli na britských lodiach vyššiu pevnosť (60 mm oceli Wh zodpovedalo 100 mm najkvalitnejšieho panciera na spojeneckých lodiach). Takže relatívna hrúbka panciera na lodiach triedy Bismarck bol 533 mm, čo nedosiahla žiadna vtedajšia loď. Samozrejme, že vzhľadom na finančnú náročnosť nebol Wotan použitý na všetky komponenty, no i to však stačilo na to, aby bola loď tak ako Bismarck „najneohroziteľnejšia“ zo všetkých dovtedy vyrobených plavidiel. Tvrdá oceľ Wh sa použila na nadhladinovú časť plavidla ako ochrana proti delostreleckým granátom a bombám, a mäkká oceľ Ww na protitorpédovú ochranu najohrozenejších podhladinových častí.
Výzbroj
náhľad|left|Tirpitz v knihe A503 FM30-50 booklet for identification of ships od Division of Naval Intelligence of the Navy Department of the United States Hlavná výzbroj lode pozostávala zo štyroch dvojhlavňových veží, s osadenými delami SKC/34 kalibru 380 mm/52 cal. o dĺžke 19,76 m (380 mm x 52). Sekundárna výzbroj určená hlavne na boj s ľahšími hladinovými loďami ako sú torpédoborce, ľahké krížniky a pod. pozostávala z šiestich dvojhlavňových veží kalibru 150 mm a protileteckú výzbroj zastupovalo šestnásť kanónov kalibru 105 mm, 16 protileteckých kanónov kalibru 37 mm a 12 20 mm kanónov. Neskôr bolo protilietadlové delostrelectvo doplňované až na 50-58 20 mm kanónov (niektoré zdroje uvádzajú 12 x 20 mm/L65 MG C/30 (jednohlavňové) a 72 x 20 mm/L65 MG C/38 (štvorhlavňové) dohromady teda 84 hlavní 20 mm kanónov). Ako pomocná výzbroj boli tiež nainštalované dva štvorhlavňové torpédometné komplety pre torpéda kalibru 640 mm. Za jediným komínom, krížom cez stred lode bol nainštalovaný katapult na lietadlá. Tirpitz mohol niesť až šesť lietadiel (hydroplánov) Arado Ar 196, väčšinou však nosil iba štyri.
Služba
náhľad|left|Tirpitz, eskortovaný torpédoborcami pri nórskom pobreží v októbri 1942 náhľad|Tirpitz počas náletu 3. apríla 1944 Po prebratí Kriegsmarine 25. februára 1941 bola loď vyslaná do severného Alantiku, kde sa mala podieľať na blokáde a narušovaní obchodných trás západných zásobovacích konvojov do ZSSR. Vyslaná bola do nórskych vôd, kde sa skrývala vo fjordoch. V septembri 1943 loď vážne poškodili špeciálne britské miniponorky X-5 a X-7, ktoré pod kýl lode položili míny priamo na jej kotvišti v Altenfjorde. Každá miniponorka mala dve dvojtonové míny. Toto poškodenie bolo natoľko vážne, že loď prestala byť schopná plavby na šírom mori, čo Nemecko starostlivo tajilo až do potopenia Tirpitzu v novembri 1944.
Vďaka spolupráci anglickej spravodajskej služby a nórskeho hnutia odporu bola loď odhalená, zistená obrana lode a vypracovaný plán zničenia. Okrem zvláštnych miniponoriek boli vyvinuté zvláštne bomby, ktoré boli schopné loď vážne poškodiť.
Počas niekoľkých útokov od apríla do novembra 1944 leteckými silami britského námorníctva a RAF, bola niekoľkokrát poškodená ale stále mobilná.
Po provizórnych opravách bola loď odtiahnutá k nórskemu prístavu Tromsø, kde slúžila ako nepohyblivá delostrelecká batéria. 12. novembra 1944 bola loď definitívne potopená pomocou superbômb Tallboy. V rokoch 1948-1957 bol jej vrak zošrotovaný.
Poľnohospodárstvo
thumb|[[Orba poľa s využitím konskej sily, dnes zastaraný spôsob.]] thumb|[[Šúľok|Šúľky kukurice.]]
Poľnohospodárstvo (iné názvy: poľnohospodárska výroba [v širšom zmysle], agrikultúra , čiastočné synonymum: agrárna kultúra, staršie: zemedelstvo ) je odvetvie hospodárstva pozostávajúce z rastlinnej výroby, živočíšnej výroby a služieb pre rastlinnú a živočíšnu výrobu (pričom niektoré zdroje od živočíšnej výroby ako samostatný úsek poľnohospodárstva odčleňujú rybárstvo, iné zdroje takto odčleňujú rybárstvo, včelárstvo a hodvábnictvo, a ďalšie zdroje rybárstvo nepovažujú za súčasť poľnohospodárstva). Príklad staršej definície poľnohospodárstva: odvetvie materiálnej výroby, ktoré pestovaním kultúrnych rastlín a chovom hospodárskych zvierat zabezpečuje potraviny pre obyvateľstvo a suroviny pre priemysel.
V minulosti sa v slovenčine občas do poľnohospodárstva zahŕňalo aj lesníctvo, čiže pojem poľnohospodárstvo bol identický s pojmom pôdohospodárstvo. Takto široko sa niekedy poľnohospodárstvo dodnes chápe aj v niektorých iných jazykoch (vrátane češtiny). Lesníctvo však nie je predmetom tohto článku.
Výraz roľníctvo môže byť buď staršie synonymum pojmu poľnohospodárstvo (bez lesníctva) alebo môže byť obmedzený len na roľnícke hospodárstvo, t.j. obrábanie pôdy, hospodárenie na lúkach a pasienkoch a chov hospodárskych zvierat, čiže nezahŕňa záhradníctvo, ovocinárstvo, zeleninárstvo, vinárstvo, rybolov, včelárstvo a podobné špecifické činnosti.
Prehľad
right|thumb|Rastlinná výroba na Slovensku. V popredí [[strnisko, v strede oráčina a v pozadí porast oziminy.]] Hlavnou úlohou poľnohospodárstva je zabezpečenie výživy obyvateľstva. Hlavným výrobným prostriedkom je pôda. Charakteristickou činnosťou v poľnohospodárstve je obrábanie pôdy, pestovanie kultúrnych plodín a chov hospodárskych zvierat. Hlavnými produktami poľnohospodárskej výroby sú potraviny pre obyvateľstvo, krmoviny pre hospodárske zvieratá, vedľajšími zas suroviny pre potravinársky a ľahký priemysel. Široké spektrum činností v poľnohospodárstve podrobne skúmajú a vyvíjajú poľnohospodárske vedy.
Charakteristickou črtou poľnohospodárskej výroby je viazanosť na pôdu. Základnou mernou jednotkou rozlohy pôdy je hektár (ha). Poľnohospodárstvo má dôležitú funkciu v starostlivosti o krajinu. Je priestorovo najrozsiahlejšia činnosť človeka na Zemi. Aj preto je predmetom častých kontroverzií, napr. v súvislosti so spoločnou poľnohospodárskou politikou EÚ (CAP).
Delenie
Podľa intenzity hospodárenia rozlišujeme niekoľko typov poľnohospodárskej výroby.
V roku 2001 bola celková rozloha poľnohospodárskej pôdy 2450 tis. hektárov. Z toho 59,2 % tvorila orná pôda, 5,1 % trvalé porasty, 35,7 % pastviny. Na jedného obyvateľa pripadalo poľnohospodárskej pôdy. Na jeden hektár obrábanej pôdy pripadalo v priemere hnojiva. Pre porovnanie v Česku sa v roku 2001 hospodárilo na 4178 tis. ha, z toho až 71,9 % tvorila orná pôda, trvalé porasty boli na 5,5 %-tách poľnohospodárskej pôdy a pastviny tvorili iba 22,6 %. Na jedného obyvateľa pripadalo poľnohospodárskej pôdy. Spotreba hnojív na jeden ha bola však.
Dejiny
História poľnohospodárstva je približne taká dlhá ako história ľudstva. Obrábanie pôdy sa vyvíjalo nezávisle v rôznych zemepisných oblastiach v závislosti od klimatických a miestnych podmienok.
Rané začiatky poľnohospodárstva sa datujú do doby, keď človek začal chovať mláďatá lovených zvierat v zajatí (začiatky domestikácie) a pestovať druhy divých rastlín s charakteristickými znakmi, hlavne veľkosť zrna, množstvo úrody na jednu rastlinu. V praveku (8 tis. až 6 - 4 tis. rokov pred Kr.) sa začali vyvíjať aj prvé primitívne náradie na obrábanie pôdy, zber a spracovanie úrody.
Starovek (3 tis. pred Kr. - 500 po Kr.) svojou bronzovou dobou a hlavne železnou dobou priniesol zdokonaľovanie náradia ako motyky, kosáky, konský postroj a iné. Bolo vynájdené koleso, využívajú sa aj zavlažovacie kanály a akvadukty s gravitačným rozvodom vody. 1000 rokov pred Kr. sa začínajú používať železné lopaty, v druhom storočí pred Kr. sa v krajinách kultúrneho východu začína používať tažký železný pluh.