cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jeruzalemské kráľovstvo
13. storočie
Ešte v rok 1260 bol mamlúcky sultán Kutuz zavraždený vojvodcom Bajbarsom, ktorý nastúpil na jeho miesto. Bajbars o tri roky neskôr začal rozsiahlu ofenzívu proti križiakom a zaútočil priamo na Akkon. Vďaka pomoci od križiakov z Cypru sa podarilo kresťanom mesto udržať. Bajbars, nazývaný Panter, však do roku 1268 obsadil väčšinu križiackych oporných bodov v Palestíne a Galileji. Najväčším Bajbarsovým úspechom však bolo dobytie Antiochie. Jedinou pomocou, ktorá z Európy dorazila, bol malý kontingent na čele s anglickým princom Eduardom. Potom, čo sa Eduard zoznámil so zlou miestnou situáciou, vyjednal v roku 1271 s Bajbarsom mier na desať alebo jedenásť rokov a po úspešnom úniku z pokusu o atentát sa vrátil do Európy.
thumb|upright|250px|Bojov na hradbách Akkonu v roku [[1291 sa osobne zúčastnili tiež aj veľmajstri rytierskych rádov johanitov a templárov]]
Po Eduardovom odchode začali akkonskí baróni riešiť otázku následníctva. Titulárny jeruzalemský kráľ Konradin bol po prehranej bitke pri Tagliocozzo Karolom z Anjou v roku 1268 bezprecedentne popravený a opustený trón mal pripadnúť cyperskému kráľovi Hugovi III. Iróniou osudu ďalšia uchádzačka o trón, Mária, titulárna kňažná antiochijská, za úplatu prenechala svoje nároky práve Karolovi z Anjou. Ten do Akkonu vyslal svojho zástupcu Rogera zo San Severina. Kráľovstvo sa rozdelilo na dva tábory priaznivcov Karola z Anjou a Huga III. Až po Karolovej smrti v roku 1285 aj jeho stúpenci uznali za právoplatného kráľa Hugovho syna Henricha.
Chaumont (Yonne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hamiltonova funkcia (fyzika)
Hamiltonova funkcia alebo hamiltonián je funkcia, ktorá charakterizuje stav fyzikálnej sústavy vo fázovom priestore pri daných fyzikálnych podmienkach. Je nazvaná podľa írskeho fyzika W. R. Hamiltona.
Hamiltonova funkcia H je funkciou:
Jej tvar je, kde p_i je zovšeobecnená hybnosť, \dot q_i zovšeobecnená rýchlosť a L je Lagrangeova funkcia.
Prechod medzi Lagrangeovým a Hamiltonovým spôsobom zápis pohybových rovníc tvorí Legendrova transformácia. Z Hamiltonovej funkcie možno prejsť k Hamiltonovým kánonickým rovniciam, ktoré sú pohybovými rovnicami v Hamiltonovom formalizme.
2018 vo filme
Tento článok obsahuje výpis významných udalostí vo filme v roku 1997.
Festivaly
Zoznam niektorých filmových festivalov, ktoré sa konali v roku 2018:
Károly Szalay
Károly Szalay môže byť:
Chaumot (Yonne)
Chaumot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Imre Szalay
Imre Szalay môže byť:
Žáček
Žáček je české priezvisko:
Žáčková je ženský tvar tohto priezviska:
Miklós Szalay
Miklós Szalay môže byť:
László Szalay
László Szalay môže byť:
Žídek
Žídek je české priezvisko:
Gas
Gas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoltán Szalay
Zoltán Szalay môže byť:
Židek
Židek je české a slovenské priezvisko:
IPhone 11 Pro
100px|left iPhone 11 Pro a 11 Pro Max je smartphone, ktorý bol navrhnutý, vyvinutý a je predávaný spoločnosťou Apple. V súčasnosti to jeden z modelov trinástej generácie telefónov iPhone. Ide o nástupcu iPhone XS a XS Max. Model bol oznámený spolu s lacnejším modelom iPhone 11 10. septembra 2019 v Divadle Steva Jobsa v Apple Parku výkonným riaditeľom spoločnosti Apple, Timom Cookom. Predobjednávky sa začali 13. septembra 2019 a oficiálny dátum začiatku predaja bol stanovený na 20. septembra 2019.
Charakteristika
thumb|top|upright|Zadná strana iPhonu 11 Pro Max v vesmírne sivej farbe iPhone 11 Pro a Pro Max majú procesor A13 Bionic. Oba telefóny majú tri možnosti interného ukladacieho priestoru: 64 GB, 256 GB a 512 GB a majú 4 GB pamäte RAM. Oba modely sú odolné voči vode a prachu IP68 a sú odolné po dobu 30 minút v hĺbke 4 metrov. Záruka sa ale nevzťahuje na poškodenie telefónu vodou. Rovnako ako predchádzajúce telefóny iPhone, ani jeden z nich nemá konektor pre slúchadlá a je dodávaný s káblovými slúchadlami EarPods s konektorom Lightning. iPhone 11 Pro je prvý iPhone, ktorý sa predáva s nabíjačkou s výkonom 18 wattov v balení, na rozdiel od nabíjačky s kapacitou 5 wattov v telefónoch iPhone XS a predchádzajúcich telefónoch iPhone.
Telefón iPhone 11 Pro je k dispozícii v zlatej, striebornej, vesmírne sivej a polnočnej zelenej farbe, ktorá predtým na telefónoch iPhone nebola k dispozícii. Podobne ako v prípade telefónu iPhone XS je na prednej strane výrez displeja, ktorý obsahuje 12 MP kamerový systém TrueDepth a reproduktor. K dispozícii je tiež nová konštrukcia zadnej kamery s tromi šošovkami a bleskom vo väčšom štvorcovom výstupe, ktorý predstavuje najviditeľnejší rozdiel v porovnaní s predchádzajúcim modelom iPhone XS. Logo Apple je teraz vycentrované na zadnej strane zariadenia bez textu a sklo má na telefóne matnú povrchovú úpravu, na rozdiel od lesklej povrchovej úpravy nájdenej na iných telefónoch iPhone vyrobených zo skla. iPhone 11 Pro a Pro Max bol pôvodne dodávaný s operačným systémom iOS 13. Telefón tiež prichádza s Siri, Face ID (prostredníctvom kamery TrueDepth), Apple Pay a podporuje Apple Card.
Chemilly-sur-Serein
Chemilly-sur-Serein je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trojany (Dąbrówka)
Trojany je dedina, časť obce Dąbrówka v okrese Wołomin v Mazovskom vojvodstve v Poľsku. Je vzdialená 15 km severovýchodne od mesta Wołomin a 36 km severovýchodne od Varšavy.
Ara zelená
Ara zelená môže byť:
Divertikuly tenkého čreva
Divertikuly tenkého čreva sú pomerne zriedkavo sa vyskytujúce vakovité výdute steny tenkého čreva.
Divertikul dvanástnika (duodena)
Divertikuly dvanástnika vznikajú najčastejšie uprostred jeho druhej časti, v tzv. úseku D2.
Väčšina duodenálnych divertikulov sa klinicky neprejavuje. Pacienti môžu mať nešpecifické tráviace ťažkosti ako napr. pocit tlaku po jedle, či zvracanie. Pre ťažkosti pacienta je rozhodujúci vzťah divertikula k vyústeniu žlčovodov (papilla Vateri; papilla duodeni major), ktoré je práve v D2 časti dvanástnika. Divertikuly parapapilárne sú menej významné ako divertikuly peripapilárne (vyústenie je prakticky priamo v divertikule), ktoré sa často komplikujú prítomnosťou kamienkov v žlčovodoch (choledocholitiázou), zápalom žlčovodov (cholangitídou) alebo podžalúdkovej žľazy (pankreatitídou). Zriedkavo sa divertikuly môžu prejaviť akútnym zápalom (divertikulitídou) s bolesťou brucha, teplotami, krvácaním do tráviacej trubice alebo veľmi zriedkavo perforáciou.
Diagnóza je často náhodná, pri vyšetrovaní z iných príčin; divertikul najčastejšie odhalia rádiologické (v minulosti enteroklýza, dnes najmä CT) alebo endoskopické (gastrofibroskopia, duodenoskopia za použitia endoskopu s bočnou optikou) zobrazovacie metódy.
Bezpríznakové divertikuly nevyžadujú liečbu. Ak nie sú prítomné príznaky závažných komplikácií, je na mieste konzervatívna liečba (diéta, spazmolytiká). V prípade veľkých ťažkostí, komplikácií, alebo neústupných ťažkostí je vhodná aj chirurgická liečba.
Divertikul lačníka (jejuna)
Divertikuly v oblasti jejuna sú menej časté a veľmi zriedkavo sa môžu prejaviť akútnym zápalom, krvácaním, alebo perforáciou, s následne vzniknutým abscesom alebo zápalom pobrušnice (peritonitídou).
Početné jejunálne divertikuly môžu byť spojené s malabsorpčným syndrómom pre bakteriálnu dysmikróbiu v divertikuloch, podobne ako pri situáciách spojených so stagnáciou črevného obsahu (syndróm slepej kľučky a ďalšie). Následkom bakteriálnej proliferácie môže dôjsť k poškodeniu sliznice, dekonjugácii žlčových solí a malabsorpcii.
Bezpríznakové divertikuly nevyžadujú liečbu. Ak nie sú prítomné príznaky závažných komplikácií, je namieste konzervatívna liečba (diéta, spazmolytiká). V prípade veľkých ťažkostí, komplikácií (krvácanie, perforácia) alebo neústupných ťažkostí je žiadúca aj chirurgická liečba.
Bejzbal na Panamerických hrách 1975
Bejzbal na Panamerických hrách 1975 bol bejzbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1975. Konal sa v Mexiko City, v Mexiku v dňoch od 13. do 24. októbra 1975, za účasti 9 mužských tímov. Nováčikom podujatia bolo družstvo 🇸🇻. Bejzbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1951 a toto bolo jeho 7. vydanie. Zápasy sa odohrali na štadióne Parque del Seguro Social s kapacitou 25 000 divákov, niekdajšom najväčšom bejzbalovovom štadióne v Mexiku, ktorý bol v roku 2003 demolovaný. Turnaj sa hral jednokolovým systémom každý s každým.
Titul obhájila 🇨🇺, ktorá sa v deväťčlennej skupine umiestnila pred 🇺🇸 a 🇻🇪. Tím USA tvorili univerzitní hráči.
Szalai
Szalai je priezvisko, pozri Szalai (priezvisko), napr.:
Attila Szalai
Attila Szalai môže byť:
Xiaotingia
Xiaotingia bol rod malého opereného teropóda z čeľade Archaeopterygidae. Tento drobný, vtákom podobný dinosaurus žil v období ranej vrchnej jury (asi pred 160 miliónmi rokov) na území dnešnej Číny (západný Liao-ning). Jediný druh je Xiaotingia zhengi.
Taxonómia
náhľad|vľavo|200px|Veľkostné porovnanie s človekom Kladistická analýza čínskych vedcov ukázala, že Xiaotingia vytvára klad s rodom Archaeopteryx a čeľaďami Dromaeosauridae a Troodontidae. Ako Archeopteryx, tak aj Xiaotingia pritom patrí medzi deinonychosaury (patria sem aj slávne rody Velociraptor a Deinonychus), nie do skupiny Avialae. Archaeopteryx tak možno nebol „prvým vtákom“, ako sa dosiaľ všeobecne tvrdilo (ale situácia je trochu zložitejšia). Blízkym príbuzným bol ďalší čínsky rod Anchiornis.
Gasville-Oisème
Gasville-Oisème je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čakovická tabule
Čakovická tabule je geomorfologický okrsok v strednej časti Českobrodskej tabule, ležiaci v okresoch Nymburk, Kolín, Praha-východ v Stredočeskom kraji a na území hlavného mesta Prahy.
Bystrianske podhorie
Vymedzenie
Výraznejšie zvlnené územie vytvára prechod medzi údolím Hrona a horským pásmom Nízkej Tatier. Susednými podcelkami sú v rámci geomorfologického celku Heľpianske podolie na východe, Breznianska kotlina na juhu a Lopejská kotlina na západe. Na severe nadväzujú Ďumbierske a Kráľovohoľské Tatry.
Čakovická tabule
Poloha a sídla
vľavo|náhľad|250x250bod|Prírodná pamiatka Cihelna v Bažantnici vpravo|náhľad|250x250bod|Prírodná pamiatka Chvalský lom Územie okrsku leží zhruba medzi sídlami Bořanovice (na severozápade), Přezletice a Brandýs nad Labem (na severe), Kounice (na východe), Újezd nad Lesy (na juhu) a pražskou časťou Vysočany (na juhozápade). Úplne vnútri okrsku ležia väčšie obce Zeleneč, Šestajovice, Líbeznice a viac mestských častí Prahy, napr. Čakovice, podľa ktorých je okrsok pomenovaný.
Bystrianske podhorie
Ochrana prírody
Územie je súčasťou ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry. Nachádzajú sa tu chránené územia Suchá dolina, Horné lazy a Breznianska skalka. Známou atrakciou je Bystrianska jaskyňa.
Čakovická tabule
Charakteristika územia
Je to plochá pahorkatina tvorená cenomanskými pieskovcami a spodnoturónskymi piesočnatými spongilitmi, ílovcami a slieňovcami, predstavuje k severovýchodu naklonený povrch rozsiahlych pliocénnych a staropleistocénnych štruktúrne denudačných plošín, rozbrázdených na SV spravidla asymetrickými údoliami svahových potokov, ľavých prítokov Labe. Miestami sa uplatňuje akumulačný povrch na sprašových pokryvoch a závejoch. Pahorkatina je zalesnená z 5% len v západnej časti borovicovými porastami a dúbravami, inde sú agátiny. Okrsok zahŕňa chránené územia: Bažantnice v Satalicích, Vinořský park, Chvalský lom, Cihelna v Bažantnici, U skal, Letiště Letňany, Prírodný park Klánovice-Čihadla, čiastočne sem zasahuje Klánovický les. Do juhozápadnej časti zasahuje zástavba Prahy.
Bystrianske podhorie
Doprava
Južným okrajom podcelku vedie po severnom nábreží rieky Hron cesta I/66 (Banská Bystrica – Brezno – Poprad), tvoriaci hlavnú dopravnú tepnu Horehronia. Z Podbrezovej vedie cesta I/72 do Liptovského Hrádku cez horské sedlo Čertovica, na ktorú sa v Bystrej pripája cesta II/584 na Trangošku. Z Mýta pod Ďumbierom vedie cesta II/584 do Bujakova, čím sa skracuje cesta na Heľpu.
Čakovická tabule
Geomorfologické členenie
Okrsok Čakovická tabule (podľa značenia Jaromíra Demka VIB-3E-2) patrí do celku Středolabská tabule a podcelku Českobrodská tabule.
Bystrianske podhorie
Turizmus
V severnej časti územia ležia významné strediská cestovného ruchu Krpáčovo a Tále, ponúkajúce komplex služieb počas celého roka. Lokality prepája červeno značená turistická trasa, ktorú križujú viaceré chodníky na hrebeň Nízkych Tatier. Neďaleko Bystrej sa nachádza atraktívna Bystrianska jaskyňa.
Čakovická tabule
Geomorfologické členenie
Podľa členenia Balatku a Kalvodu sa okrsok ďalej už nečlení. V tomto členení je Čakovická tabule definovaná ako územne rozsiahlejšia.
Tabuľa susedí s ďalšími okrskami Středolabskej tabule (Kojetická pahorkatina a Labsko-vltavská niva na severe, Čelákovická pahorkatina na východe, Bylanská pahorkatina na juhovýchode) a s celkom Pražská plošina na západe a juhu.
Významné vrcholy
Najvyšším bodom okrsku je vrstevnica (293 m).
György Szalai
György Szalai môže byť:
Železničiarska ulica (Nitra)
Železničiarska ulica je ulica v Nitre v časti Čermáň. Začína pri križovatke Cabajská - Novozámocká a tiahne sa popri železničnej trati Nové Zámky – Prievidza a železničnej stanici Nitra. Na križovatke s Golianovou ulicou sa od hlavnej cesty odpája, nahrádza ju Hanulova ulica a Železničiarska ulica pokračuje ďalej, ako vedľajšia ulica popri železničnej trati. Končí pri ulici Braneckého.
Chemilly-sur-Yonne
Chemilly-sur-Yonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sérambos z Aiginy
Sérambos bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr. Sérambos, sochár z Aiginy, tvoril z bronzu pravdepodobne v prvej polovici 5. stor. pred Kr. (možno aj na konci 6. stor. pred Kr. )  Podľa Pausania v Olympii zhotovil sochu Agiada z Élidy, olympijského víťaza v boxe dorastencov v roku 488 pred Kr. V roku 1879 sa v Olympii počas archeologických vykopávok našli neďaleko Héraionu (východne od Diovho chrámu) dva fragmenty podstavca so značne poškodenými nápismi (datovanými do rokov 500/450 pred Kr.), ktoré po spojení nemecký klasický učenec H. Röhl identifikoval ako nápis z podstavca sochy Agiada z Élidy, o ktorej písal Pausanias (niektorými znalcami to nebolo akceptované ).
Václav Cílek
RNDr. Václav Cílek, CSc. (* 11. máj 1955, Brno-Židenice) je český geológ, klimatológ, spisovateľ, esejista, filozof, prekladateľ taoistických a zenových textov a popularizátor vedy.
Biografia
S rodičmi býval v Tanzánii, kde jeho otec pracoval ako geológ. Tam študoval v rokoch 19691970 na strednej škole, ďalej vyštudoval banícku priemyslovku v Příbrame a prírodovedeckú fakultu – odbor geológia na Karlovej univerzite v Prahe.
V rokoch 1980 až 1990 pracoval v Baníckom ústave Akadémie vied ČR. Od roku 1990 pracoval v geologickom ústave Akadémie vied ČR a v rokoch 1994 až 2001 potom na čiastočný úväzok v Centre teoretických štúdií. Od roku 2004 bol riaditeľom Geologického ústavu Akadémie vied ČR, ale v roku 2012 sa rozhodol tento post opustiť a vrátiť sa na miesto vedeckého pracovníka, aby sa mohol viac venovať odborným výskumným prácam. Roku 2012 sa potom stal novým riaditeľom Pavel Bosák. Žije v Prahe a má dve dcéry, mladšia z nich Eliška je česká hudobná skladateľka.
Hoci sa vo svojej práci zaoberá predovšetkým popularizáciou vedy, zmenami klímy a prostredia, vývojom českej krajiny a interakciami medzi prírodou a civilizáciou, nájdeme v jeho knihách presahy smerom k literatúre, religionistike, filozofii, teológii, výtvarnému umeniu alebo hudbe všetkých žánrov.
Publicistika
Václav Cílek spolupracoval na zhruba tridsiatich knižných tituloch, svoje texty publikuje v rade časopisov, napr. Vesmír, Respekt a i.
Kojetická pahorkatina
Kojetická pahorkatina je geomorfologický okrsok na severozápade Českobrodskej tabule, ležiaci v okresoch Mělník a Praha-východ v Stredočeskom kraji a na území hlavného mesta Prahy.
Václav Cílek
Publicistika
Spolupracuje tiež s Českým rozhlasom a s Českou televíziou. Bol napr. sprievodcom televíznych relácií Putování starými cestami (2005), Aleje jako součást naší krajiny (2007), Kameny v české krajině (2008) a Řeka v proudu času (2009) alebo seriálov Podzemní Čechy (2001), Podzemné Čechy II (2009) a Magické hory Čech a Moravy (2011), na ktorých sa tiež významne podieľal autorsky.
Ocenenia
Za knihu Krajiny vnitřní a vnější a za nasledujúcu knihu Makom: Kniha míst získal Cenu Toma Stopparda za rok 2004 (cena za literárne eseje). V júni 2007 získal Cenu ministra životného prostredia „za výrazný prínos k popularizácii českej vedy, najmä geológie a klimatológie“. V roku 2009 získal Cenu Nadácie VIZE 97.
Kojetická pahorkatina
Charakteristika územia
Okrsok tvorí plochú pahorkatinu zloženú z proterozoických fylitických bridlíc a drob s buližníkmi a spilitmi, z cenomanských pieskovcov, vápencov, spodnoturónskych ílovcov a slieňovcov, zriedkavo z ordovických bridlíc a kremencov. Predstavuje štruktúrne denudačný povrch spilitových a buližníkových ostrovov a štruktúrnych chrbtov barrandienského smeru na exhumované predkriedovom zarovnanom povrchu s deštrukčnými a akumulačnými formami príbojovej činnosti kriedového mora, s tvarmi zvetrávania a odnosu hornín. Na kriedových horninách vznikol mierne naklonený denudačný povrch s kryopedimentmi. Územie odvodňujú ľavé prítoky Labe, tečúce v širokých plytkých údoliach. Pahorkatina je zalesnená z 5% borovicovými porastami, fragmentami dúbrav, početné agátiny. Sú tu rozľahlé polia, početné drobné opustené kameňolomy. Okrsok zahŕňa chránené územia Kopeč a Kuchyňka. Na buližníkových ostrovoch sú významné archeologické nálezy zo staršej doby kamennej (napr. pri Přezleticiach).
Geomorfologické členenie
Okrsok Kojetická pahorkatina (podľa značenia Jaromíra Demka VIB-3E-1) patrí do celku Středolabská tabule a podcelku Českobrodská tabule.
Ďalej sa člení na podokrsky Kozomínská pahorkatina na severozápade, Předbojská pahorkatina uprostred a Přezletická tabule na juhovýchode.
Pahorkatina susedí s ďalšími okrskami Středolabskej tabule (Labsko-vltavská niva na západe a východe, Vojkovická rovina na severe, Kostelecká rovina na severovýchode a Čakovická tabule na juhu a juhovýchode) a s celkom Pražská plošina na juhozápade.
Kompletné geomorfologické členenie celej Středolabskej tabule uvádza nasledujúca tabuľka:
Významné vrcholy
Najvyšší bod Kojetickej pahorkatiny je Čenkov
Tamás Szalai
Tamás Szalai môže byť:
Szalai (priezvisko)
Szalai je maďarské priezvisko. Je veľmi časté aj na Slovensku, najviac v Komárne, Nových Zámkoch, obciach Moča (okres Komárno), Mužla (okres Nové Zámky) a Zlatná na Ostrove (okres Komárno).
Gellainville
Gellainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chêne-Arnoult
Chêne-Arnoult je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pál Szalai
Pál Szalai môže byť:
Pál Szalay
Pál Szalay môže byť:
Lekra
Lekra je slovenská folkrocková skupina založená roku 1998. Hrá vlastnú tvorbu, ale tiež folkrockové úpravy ľudových piesní, ktoré sa snaží upravovať s citom bez použitia elektrických gitár. Vyniká hlavne kvalitnou hudobnou zložkou, ktorú tvoria skúsení hudobníci.
História
Kepela Lekra vznikla v roku 1998, v Dolnom Kubíne. Všetko to začalo tak, že Ľubo Kováčik, ako sólista potreboval okolo seba ľudí, ktorí by vedeli hrať a zabávať sa, a tak založil kapelu Lekra.
Kapela si začali hovoriť, až po ich prvom vystúpení, ktoré sa konalo v Banskej Bystrici. Hrali tam ako zoskupenie troch mladých chlapcov Ľubo Kováčik – gitara, Robo Trukvalter – basgitara, Juraj Krkoška – bicie, ktorí skúšali trpezlivosť a bubienky porotcov na Strunobraní.
Paródiou na tom všetkom bolo to, že festival vyhrali a postúpili na celoštátne kolo. Toto samozrejme nikto nečakal. Plánovali totiž zoskupenie po čase rozpustiť, lebo každý člen hrával v iných kapelách, ale teraz už nemohli cúvnuť. Na celoštátnej akcii Strunobranie dosiahli ďalšie úspechy, a to ich tlačilo dopredu.
Po čase k rockovej trojke pozvali klávesáka Mareka Vodičku, ktorý obohatil kapelu o nový zvuk, a začali koncertovať.
Išlo im to naozaj výborne, takpovediac vyhrali čo sa dalo. Viacnásobný víťazi festivalov: Lodenica, Strunobranie, Stupavský širák, víťazi medzinárodnej súťaže Porta v Ústí nad Labem, štvrté miesto na najväčšom česko-slovenskom festivale Zahrada.
Príbeľská vzbura
Príbeľská vzbura bola vzbura sedliakov, viedol ju Janko Kráľ a Ján Rotarides v Hontianskej župe (v dedinách Horné Príbelce, Dolné Príbelce, Horné Plachtince, Stredné Plachtince a Dolné Plachtince). Trvala od 26. marca do 30. marca roku 1848.
Problém poddanstva v Uhorsku
19. storočie sa nieslo v znamení zmien a modernizácie. Európa sa mení. Technické, stavebné, názorové a iné výdobytky stredoveku boli postupom času zavrhnuté, nahradené či vylepšené. Ale jeden výdobytok naďalej pretrvával (nie v celej Európe) a spomaľoval spoločnosť. Išlo o poddanstvo, bolo jednou z hlavných príčin vypuknutia revolučnej vlny, ktorá sa prehnala Európou.
Poddanstvo tvorilo v Uhorsku veľký problém. V predrevolučných rokoch hlasy na zmenu tohto zastaraného systému silnejú. Od začiatku roku 1847 sa na uhorskom sneme prejedávala problematika reformného riešenia poddanskej otázky a uvoľnenie feudálnych vzťahov. Na jar roku 1848 na uhorskom sneme vystúpil Ľudovít Košut stúpenec európskeho liberalizmu s kritikou habsburského absolutizmu. Hlavná žiadosť s ktorou sa obracal na panovníka bola požiadavka zrušenia poddanstva a zrovnoprávnenie občanov.
Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu
Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu je česko-slovenské štátne vyznamenanie, založené vládnym nariadením číslo 30/1951 Zb. zo dňa 3. apríla 1951, ktorým sa zakladajú rady a vyznamenania a upravuje udeľovanie čestného titulu „Hrdina práce".
Príbeľská vzbura
Problém poddanstva v Uhorsku
Takéto žiadosti sa objavujú aj v radoch slovenských dejateľov. Ľudovít Štúr snemový zástupca slobodného kráľovského mesta Zvolen 21. decembra 1847 na uhorskom sneme v Bratislave prezentoval svoj návrh na zrušenie poddanstva ako hlavný cieľ krajinskej politiky. V krajine panovala zlá hospodárska situácia, ktorú podľa Štúra spôsobovala nevôľa poddaného lepšie obrábať pôdu, pretože mu nepatrila. Štúr vystupoval veľmi umiernene a toto jeho umiernené vystúpenie kritizovali radikálnejšie orientované osobnosti ako Janko Francisci, Janko Kráľ a Š.M. Daxner. Zrušenie poddanstva teda bolo významnou požiadavkou v období tesne pred revolúciou.
Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu
Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu sa udeľovalo osobám, ktoré svojou vynikajúcou prácou sú prednými bojovníkmi za socialistickú výstavbu, ďalej tým, ktorí sú vzormi úderníckeho využitia technických možností a podstatne prispievajú k zvýšeniu výrobnosti práce, alebo tým, ktorí sa osobitne zaslúžili o rozvoj vedy, kultúry alebo techniky. Udeľoval ho na návrh vlády prezident republiky a zároveň s vyznamenaním dostal vyznamenaný diplom a preukaz ako doklad na nosenie radu.
Príbeľská vzbura
Začiatok revolučnej vlny
Revolučné roky 18481849 sa niesli v duchu Veľkej francúzskej revolúcie. Boli to zväčša buržoázne revolúcie, ktoré boli v znamení boja proti starému režimu, ale išlo aj o národnú emancipáciu a sociálnu rovnosť občanov. „Rok revolúcií 1848 sa začal už v januári na Sicílii, vo februári zachvátila revolúcia Francúzsko a odtiaľ sa nepokoje šírili do strednej Európy.“
Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu
Zrušené bolo s účinnosťou od 15. októbra 1990 zákonom číslo 404/1990 Zb.
Opis vyznamenania
Opis vyznamenania je uvedený v Stanovách Vyznamenania Za zásluhy o výstavbu: „''Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu má tvar kruhu priemeru 33 mm. V dolnej časti vystupuje do popredia stavba z kvádrov, na ktorej sú písmená ČSR. Nad stavbou je päťcípa hviezda s kosákom a kladivom a za ňou štyri vlajúce prápory. V pozadí sú po oboch okrajoch dve lipové ratolesti. Na rube vyznamenania je nápis „Za zásluhy o výstavbu", nad ním lipová ratolesť a dole matričné číslo. Vyznamenanie je razené zo striebra. Strieborným závesom vytvoreným dvoma sväzkami klasov je zavesené na stuhe 38 mm širokej a 55 mm dlhej; stuha je tmavočervená s dvoma 3 mm širokými modrými prúžkami uprostred. Vyobrazenie je pripojené.''“
Autorom výtvarného návrhu je umelec Jaroslav Brůha, stuhu navrhol umelec Antonín Kybal.
Príbeľská vzbura
Začiatok revolučnej vlny
Správa o revolúcii v Pešti a zrušení poddanstva sa rýchlo šírila po monarchii. Gróf Ľudovít Baťán 23. marca rozposlal obežník úradom v celom Uhorsku. V tomto obežníku im nariaďoval aby informovali dedinský ľud ale aj zemepánov o zmenách, ktoré nastali. Úrady mali zvoliť deputácie z ľudí, ktorý boli medzi obyvateľmi obľúbený a tieto zákony im mali vysvetliť a nabádať k ich dodržiavaniu. Do doby kým budú panovníkom schválené. Mali aj utišovať prípadné buričské nálady, ale vyhýbať sa násiliu. V monarchii ľud nové správy spočiatku uvítal s radosťou, inak tomu nebolo ani v Hontianskej župe. Koncom marca však predstavitelia tejto župy zaprotokolovali, že spokojnosť so zmenami nie je všeobecná, najmä na východe župy v piatich dedinách neboli obyvatelia spokojný. Nad novinkami neprejavili vďaku ba dokonca požadovali ďalšie zmeny.
Priebeh vzbury
25. marca sa Janko Kráľ stretol v Príbelciach so svojím priateľom Jánom Rotaridesom. Oboznámil ho s udalosťami, ktorých bol svedkom v Pešti. S novými správami následne oboznámil obyvateľov dediny. Rozprával o úspešnej revolúcii vo Viedni a Pešti, ako sa ľudom podarilo vydobyť si lepšie postavenie. Zdôrazňoval, že šľachta nie z dobrej vôle ľudu urobila tieto ústupky ale zo strachu. U dedinčanov vyvolala veľkú radosť najmä informácia o rušení poddanských povinností.
S oboznamovaní ľudu sa ponáhľali a chceli všetkých oboznámiť skôr ako dorazia panské deputácie. Pánom nedôverovali a predpokladali, že deputácie ľud oklamú, zastrašia a mnoho informácií im zataja. V noci z 25. na 26. marca odišiel Janko Kráľ a Ján Rotarides z Dolných Príbeliec. O tom podal správu kňaz Karol Dobrík, ktorý zaznamenal, že sa Ján Rotarides nezúčastnil na bohoslužbe. Odišli zrejme preto lebo sa dozvedeli, že deputácia je už na ceste. Pravdepodobne chceli prebrať plán ďalšieho postupu a pripraviť sa na nasledujúce dni.
27. marca prichádza do dediny deputácia - Miklos Laszkary, Lajos Luka a Kálman Horváth, (neboli medzi obyvateľmi veľmi obľúbený) prišli oboznámiť ľud o oslobodení poddaných. Informovali o zákonoch a obyvatelia si uvedomovali, že zákony vôbec nie sú až také prevratné ako im ich opisoval Janko Kráľ a Ján Rotarides. Zmeny rozhodne neznamenali koniec všetkých feudálnych povinností, dotýkali sa výlučne urbárskej služby, nedotýkali sa iných povinností roľníkov voči zemepánovi, zmeny sa netýkali želiarov, vinohradníkov a nemenila sa možnosť využívať lesy. Neobľúbený vyslanci navyše vyžadovali, by boli obyvatelia vďační pánom za ich dobrú vôľu. To bolo na zúčastneného Janka Kráľa a Jána Rotaridesa príliš. Predstavovali si, že vypukne živelná revolúcia, ktorá radikálne odstráni moc šľachty. Verili, že šľachta má strach a vzbúrený ľud si teraz dokáže vydobyť čokoľvek a preto tvrdenia, že majú byť za ústupky vďačný ich pobúrili. V tejto napätej situácii vystúpil z radov sedliakov pred deputáciu Ján Rotarides. O ďalších udalostiach informuje miestny podžupan László Majthényi.
„''Ján Rotarides, notár obce Príbelce v tunajšej stolici, bol taký bezočivý, že pred tunajšou komisiou popularizujúcou najnovšie zákony, vyhlásil ľudu, že zemepáni ponúknutí strachom nie z čistého úmyslu, ale z donútenia poskytli ústupky, ktoré mali poskytnúť už pred stáročiami. Vyhlasoval ďalej v mene ľudu pobúreného predchádzajúcimi podobnými štvaniami, že s týmito ústupkami ani zďaleka nie súc spokojný, žiada vydeliť na každý dom príslušný les, oslobodiť sa od viničného desiatku. V mene želiarov osadených na majerských pozemkoch vyhlásil, že ak sa im tieto bez najmenšej ťarchy neponechajú, neuspokoja sa, načo spomedzi znepokojeného ľudu viacerí poznamenali, že bez krvipreliatia sa táto vec nemôže skončiť. Napokon ešte s nadšeným rečnením vyhlásil, že ani to nestačí ešte, ale nech sa zemepáni zaviažu, že budú používať svoju národnú slovenskú reč a nebudú sa pričiňovať o vyučovanie detí v maďarskom jazyku.''“
Vyslanci sa ostro postavili proti takýmto požiadavkám. V dave dedinčanov sa napätie vystupňovalo, ozývali sa hlasy, že ak páni neustúpia záležitosti sa nezaobídu bez preliatej krvi.
„''Po odchode vyslancov, obyvatelia na čele s Rotaridesom zaútočili na dom richtára, zmocnili sa urbárskych spisov a v strede dediny ich symbolicky a slávnostne spálil. Potom kdesi vyhrabali jednu pušku a začali strieľať na miestne panské obydlia.''“ Podľa niektorých správ obsadili aj panskú krčmu. Sedliaci šli do lesa a zrušili medzu medzi ich a panskými pastvinami. Zatiaľ Kráľ a Rotarides spolu s niekoľkými sedliakmi sa na koňoch ponáhľali do blízkych dedín. Tam rozprávali obyvateľom o udalostiach v Pešti, čítali peštianskych 12 bodov, Janko Kráľ čítal svoje revolučné básne, rečnili o krivdách páchaných zemanmi, pálili urbárske knihy. Chodili po dedinách na koňoch, so zbraňou v rukách a umrlčou zástavou, strieľali do panských dvorov a vraj hrozili šibenicou a vypálením panských zámkov. Župný predstavitelia a miestna šľachta sa s veľkým nepokojom dívali na prebiehajúce udalosti. Bolo nutné aby rázne zakročili.
Koniec vzbury
Podžupan Majthényi sa obrátil na Františka Jozefa veliteľa stotiny 3. dragúnskeho pluku, ktorý sa nachádzal v Hontianskej župe. Vydal rozkaz aj podslúžnemu Sándorovi Majzikovi, aby sa pridal k pacifikácii vzbúrených dedín. Tak sa k cisárskym dragúnom pridal aj župný žandár Janos Hidasy so štyrmi pandúrmi a niekoľkými hajdúchmi. Takáto odstrašujúca sila bola použitá proti piatim neozbrojeným dedinám, s počtom obyvateľov dokopy zhruba 2500. 30. marca jednotky dorazili do Dolných Príbeliec, kde chytili dvoch vodcov vzbury. Aby vyvolali strach medzi obyvateľmi, chytili aj troch vážených dedinčanov a obchádzali s nimi vzbúrené dediny. Tu zadržali štyroch ďalších dedinčanov.
Po vzbure
Podžupan dosiahol potlačenie vzbury ale zároveň vyvolal v krajine nesúhlas svojím konaním. Nastal však problém s odsúdením povstalcov. Nebolo ich v podstate z čoho obviniť. Mohli byť napríklad obžalovaný s pálenia urbárskych kníh, tie však novými zákonmi stratili svoje opodstatnenie. Ďalej ich mohli obviniť zo streľby do panských sídel, ale keďže nedošlo k žiadnej ujme a navyše sa nedalo dokázať kto vlastne strieľal aj to by bolo zbytočné. Nakoniec ich mohli obžalovať s poburovania, čo by ale bola provokácia keďže sa priznávala sloboda slova každému občanovi. Napriek tomu boli Janko Kráľ a Ján Rotarides uväznení.
Germainville
Germainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Maria Bieșuová
Maria Bieșuová (neprechýlene: Maria Bieșu; * 3. august 1935, Volintiri, Rumunské kráľovstvo† 16. máj 2012, Kišiňov, Moldavsko) bola medzinárodne uznávaná moldavská a sovietska operná speváčka. V 60. rokoch 20. storočia počas studenej vojny vystupovala v mnohých svetových krajinách Východného i Západného bloku. V roku 1990 založila festival operných a baletných hviezd Invită Maria Bieşu, ktorý je dodnes každoročne usporadúvaný v Kišinove. Získala viacero sovietskych ocenení i najvyššie ocenenie Moldavska Rad republiky (Ordinul Republicii) a Rumunska Rad rumunskej hviezdy (Ordinul Steaua României). Je po nej pomenované Moldavské národné divadlo opery a baletu Marie Bieșuovej.
Germainville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Maria Bieșuová
Životopis
Maria Bieșuová sa narodila v roku 1935 do roľníckej rodiny žijúcej v dedine Volontiri (vtedy Volontirovca), ktorá v tom čase patrila Rumunskému kráľovstvu. Počas štúdia na základnej škole a poľnohospodárskej technickej škole začala Maria vystupovať na amatérskych koncertoch. Po tom, čo Mariu počul moldavský minister kultúry bola v roku 1955 bez skúšok prijatá na Štátne konzervatórium v ​​Kišiňove. Ako sólistka debutovala na súťaži moldavskej ľudovej hudby s piesňou Struguraş de pe colină (v preklade Hrozno z kopca). V roku 1961 dokončila školu a začala sa profesionálne venovať opere. Jej debutovou opernou rolou bola v roku 1962 úloha Florie Tosca v Pucciniho opere Tosca na doskách Baletu Moldavskej národnej opery. Neskôr sa v jej repertoári objavili okrem iné role Čo-Čo-San v Madama Butterfly, Desdemony vo Verdiho Otellovi, role hlavných hrdiniek v Aidy, Turandot, či rola Leonory vo Verdiho Sile osudu' a rola Normy v Belliniho rovnomennej opere.
Germainville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Maria Bieșuová
Životopis
náhľad|Maria Bieșuová na fotografii z roku 2005|vľavo Už krátko po začiatku svojej profesionálnej kariéry sa stala pomerne známou a úspešnou speváčkou. V rokoch 19651967 pôsobila a rozvíjala svoj talent v milánskej opere La Scala. Po tom, čo sa v roku 1966 stala víťazkou tretej ceny Čajkovského medzinárodnej súťaže, a v roku 1967 získala na prvom ročníku medzinárodnej súťaži usporiadanej na pamiatku Tamaki Miuri v Tokiu prvú cenu, ako aj čestný Zlatý pohár a titul Najlepšia Čo-Čo-San, bola pozývaná vystupovať na dosky nielen v rámci Sovietskeho zväzu (napr. Boľšoj teatr) a Východného bloku, ale aj do Metropolitnej opery v New Yorku a inde.
Germainville
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maria Bieșuová
Životopis
Okrem opery vystúpila aj v niekoľkých filmoch a známa bola aj vďaka svojej komornej koncertnej činnosti. Nahrala niekoľko árií a piesní, či diel z prác domácich i svetových tvorcov (Bach, Handel, Schumann, Schubert, Rachmaninov, Čajkovskij,...) Už v sovietskej ére získala veľké množstvo ocenení. V roku 1970 získala titul Ľudový umelec ZSSR a neskôr aj titul Hrdina socialistickej práce, Leninovu cenu, Štátnu cenu Moldavskej SSR a Štátnu cenu ZSSR, ako i Rad Lenina a Rad červenej zástavy práce. Po rozpade ZSSR získala v roku 1992 Rad Moldavskej republiky a v roku 2000 Rad rumunskej hviezdy.
Od roku 1987 bola prezidentkou Zväzu hudobníkov Moldavskej republiky. Získala čestný titul doctor honoris causa. Usporiadala Festival mladých spevákov Alexei Stircea, a založila festival operných a baletných hviezd Invită Maria Bieșu. Festival pokračoval aj po Mariinej smrti v roku 2012, bol však premenovaný na Medzinárodný festival opery a baletu Marie Bieșuovej (Festivalul Internațional de Operă şi Balet „Maria Bieşu”).
Cheney (Yonne)
Cheney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Medzinárodný festival horských filmov
Medzinárodný festival horských filmov je filmový festival, ktorý sa koná od roku 1993 v Poprade a v podtatranskom regióne. Programovo sa zameriava na filmy o horolezectve, jaskyniarstve, o splavoch riek, o živote v horách, skialpinizme a iných adrenalínových športoch. 27. ročník festivalu sa uskutoční v Poprade, Kežmarku a Spišskej Novej Vsi od 9. do 13. októbra 2019.
Cheney (Yonne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Medzinárodný festival horských filmov
Držitelia ceny Grand Prix
Zoznam je potrebné doplniť.
Cheney (Yonne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Štefan Pálfi
Štefan Pálfi (, staršie Štefan Pálffy) môže byť:
Cheney (Yonne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miroslav Maťaščík
Ing. Miroslav Maťaščík (* 15. február 1949, Kladzany – † 27. marec 2018, Bratislava) bol slovenský stavebný inžinier, projektant mostov.
Životopis
V rokoch 19722004 pracoval v Dopravoprojekte, ako projektant, hlavný inžinier projektu (HIP), zodpovedný projektant (ZOP) a vedúci oddelenia mostov. Od roku 2004 potom pôsobil v spoločnosti Alfa 04 ako predseda predstavenstva a vedúci Strediska mostov a konštrukcií.
Projektoval približne štyridsať mostov na Slovensku aj v ďalších štátoch – v Česku, Azerbajdžane, Maďarsku. Je autorom projektu Mosta Apollo, rekonštrukcie Starého mosta a podieľal sa aj na projektoch Prístavného mosta a Mosta Lanfranconi v Bratislave. Je tiež autorom diaľničnej estakády ponad Považskú Bystricu a projektantom obnovy Mosta Márie Valérie.
FC Winterthur
FC Winterthur je švajčiarsky futbalový klub sídliaci v meste Winterthur, v kantóne Zürich. Bol založený v roku 1896. Klub vyhral trikrát najvyššiu domácu ligovú súťaž v rokoch 1906, 1908 a 1917. V roku 2022 sa po 37 rokoch vrátil do najvyššej súťaže, Švajčiarskej superligy. Svoje domáce zápasy hráva na Stadion Schützenwiese, ktorý má kapacitu 8 550 miest.
Antal Szalai
Antal Szalai môže byť:
Smrčí
Smrčí môže byť:
Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu
Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu je česko-slovenské štátne vyznamenanie, založené vládnym nariadením číslo 30/1951 Zb. zo dňa 3. apríla 1951, ktorým sa zakladajú rady a vyznamenania a upravuje udeľovanie čestného titulu „Hrdina práce".
Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu sa udeľovalo osobám, ktoré vynikajúcou úderníckou prácou a trvalými mimoriadnymi výkonmi sa stali vzorom v plnení pracovných úloh a získali ďalších pracovníkov na nasledovanie, alebo tým, ktorí svojou vynikajúcou činnosťou prispeli k rozvoju vedy, kultúry alebo techniky. Udeľoval ho na návrh vlády prezident republiky a zároveň s vyznamenaním dostal vyznamenaný diplom a preukaz ako doklad na nosenie radu.
Zrušené bolo s účinnosťou od 15. októbra 1990 zákonom číslo 404/1990 Zb.
Opis vyznamenania
Opis vyznamenania je uvedený v Stanovách Vyznamenania Za vynikajúcu prácu: „Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu má tvar kruhu priemeru 33 mm. Na líci vyznamenania spočíva na lipových ratolestiach stuha s nápisom „Za vynikající práci" a nad ňou kosák a kladivo. Na rube vyznamenania, lemovanom lipovými ratolesťami, sú písmená ČSR, nad nimi päťcípa hviezda a dole matričné číslo. Vyznamenanie je razené z bronzu. Bronzovým závesom, vytvoreným dvoma vavrínovými ratolesťami, je zavesené na stuhe 38 mm širokej a 55 mm dlhej; stuha je modrá (farby pracovného obleku) s dvoma 3 mm širokými tmavočervenými prúžkami uprostred. Vyobrazenie je pripojené.“
Autorom výtvarného návrhu je umelec Jaroslav Brůha, stuhu navrhol umelec Antonín Kybal.
Cheny
Cheny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Germignonville
Germignonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antonopiľ
Antonopiľ môže byť:
Hirojoši Nišizawa
Hirojoši Nišizawa (* 27. januára 1920, Ogawa – † 26. október 1944, Mindoro) bol japonský námorný pilot a letecké eso Japonského cisárskeho námorného letectva počas druhej svetovej vojny.
Presné údaje o počte jeho vzdušných víťazstiev je dnes ťažké určiť. Najúspešnejším japonským stíhacím pilotom v druhej svetovej vojne bol pravdepodobne Tecuzó Iwamoto alebo Hirojoši Nišizawa. Údaje, ktoré zhromažďoval Nišizawov veliteľ Okamoto, hovoria o 87 zostreloch, Nišizawa písal v liste rodičom o 147 zostreloch a americký výskumný výbor odhaduje počet zničených lietadiel na 190. Väčšina zdrojov hovorí o 87 vzdušných víťazstvách.
Životopis
Hirojoši Nišizawa sa narodil 27. januára 1920 v malej horskej dedinke Ogawa v prefektúre Nagano ako piaty syn riaditeľa miestneho pivovaru na sake. Po úspešnom ukončení štúdia pracoval v textilnej továrni. Raz si cestou z práce všimol farebný plagát, ktorý lákal dobrovoľníkov k vstupu do japonského letectva. Napriek tomu, že Nišizawa nebol nijako zdatný muž, bol v júni 1936 prijatý a stal sa jedným zo študentov 7. Otsu. Okrem vyučovania ho bolo často možné vidieť v telocvični, kde trénoval džudo, v ktorom bol úspešný.
V marci 1939 dokončil letecký výcvik stíhačov operujúcich z lietadlových lodí ako šestnásty zo 71-člennej skupiny uchádzačov. Následne slúžil v leteckých skupinách Óita, Ómura a Suzuka, kde sa zdokonaľoval v pilotáži a taktické zručnosti. Podrobne sa zoznámil so svojím novým lietadlom Micubiši A5M4 „Claude“. Od októbra 1941, krátko pred vypuknutím vojny, bol v hodnosti námorného podporučíka 1. triedy pridelený k jednotke Čitose kókútai, ktorá v tom čase operovala v oblasti Marshallových ostrovov.
Medzi marcom a aprílom 1942 sa ťažké boje presunuli smerom do oblasti južného Pacifiku neďaleko Rabaulu na Novej Guinei. Japonci Rabaul dobyli a pretvorili ho na najväčšiu základňu v tejto oblasti. Hirojoši Nišizawa lietal v tom čase na zastaraných A5M4 „Claude“, s ktorým sa mu podarilo získať prvé vzdušné víťazstvo. Dňa 3. februára 1942 Nišizawa zaútočil spolu so siedmimi ďalšími stíhačmi na jedno z dvoch lietadiel PBY Catalina austrálskeho letectva, ktoré zostrelil. Historici sa však domnievajú, že lietadlo bolo len poškodené a podarilo sa mu vrátiť na základňu. Dňa 10. februára 1942 bol Nišizawa s letkou prevelený k novovytvorenej 4. kókútai. Keď boli k dispozícii nové stíhačky Micubiši A6M2 Zero, Nišizawa sa na túto v tom čase najmodernejšiu japonskú stíhačku preškolil.
thumb|left|Hirojoši Nišizawa (posledný rad, úplne vľavo), [[Saburó Sakai (prostredný rad, druhý zľava) a Tošio Óta (prostredný rad, úplne vľavo) spolu s ostatnými pilotmi Tainan kókútai v Lae na Novej Guinei, jún 1942]]
Dňa 1. apríla 1942 bola Nišizawova letka presunutá do Lae na Novej Guinei a priradená k novovzniknutej Tainan kókútai. Napriek tomu, že Hirojoši Nišizawa bol samotár, ktorý sa javil ako samostatný a rezervovaný voči ostatným, čoskoro sa spriatelil s novými pilotmi z jeho letky, hlavne so Saburó Sakaiom a Tošio Ótom. Trojica pilotov veľmi rýchlo dostala vďaka neuveriteľnému počtu zostrelených nepriateľských lietadiel prezývku „Upratovacie trio“. Počas pôsobenia v Lae bol Nišizawa veľmi často chorý a musel zostávať na zemi, kde si čas krátil záľubou k bojovým umeniam. Dňa 1. mája 1942 zostrelil nad mestom Port Moresby stíhacie lietadlo Bell P-39 Airacobra v službách amerického letectva. O deň neskôr získal ďalšie dve vzdušné víťazstvá, keď zostrelil stíhačky Curtiss P-40. Nišizawa svojich spolubojovníkov vo vzduchu udivoval schopnosťami v manévrových súbojoch, vďaka čomu v súvislosti s jeho nevľúdnym vzhľadom a často vtipným správaním dostal prezývku „Démon z Rabaulu“. Pilot Saburó Sakai sa neskôr podelil o známy príbeh z jednej májovej noci, kedy „Upratovacie trio“ počúvalo austrálsky rádiový kanál, na ktorom počuli skladbu francúzskeho orchestra, Danse Macabre (Tanec smrti), a Nišizawa navrhol, že by „Upratovacie trio“ mohlo nasledujúci deň nad Port Moresby predviesť svoju vlastnú verziu Tanca smrti. Nasledujúci deň sa počas letu z formácie oddelili tri lietadlá Zero, ktoré sa následne sformovali do úzkej formácie v tvare písmena „V“ a predviedli sériu perfektných akrobatických manévrov nad letiskom v Port Moresby. Udalosť príliš nepotešila veliaceho dôstojníka, keď o niečo neskôr zhodilo spojenecké lietadlo nad letiskom odkaz s blahoželaním. V júni 1942 zvýšil Nišizawa počet vzdušných víťazstiev na šesť.
Začiatkom augusta 1942 bola Tainan kókútai prevelená do Rabaulu a okamžite prišla do stretu s americkými silami na ostrove Guadalcanal. Dňa 7. augusta Hirojoši Nišizawa odštartoval spoločne so skupinou 17 stíhačiek Zero s úlohou kryť skupinu 27 japonských bombardérov Micubiši G4M. Američania sa na nich krátko pred dosiahnutím cieľa pokúsili zaútočiť, ale s veľmi zlým výsledkom. Nišizawa zostrelil šesť stíhačiek Grumman F4F-4 Wildcat z námornej stíhacej letky VF-5. Pri prenasledovaní posledného z nich sa zabudol a sám bol zasiahnutý dlhou dávkou. So šťastím sa dostal zo zameriavača útočiaceho amerického pilota, ale uvedomil si, že s takto poškodeným strojom sa mu zrejme nepodarí doletieť na vlastnú základňu. Poobzeral sa okolo, aby si vybral nejaké nepriateľské lietadlo a samovražedne naň zaútočil taranom, ale v oblasti bitky sa žiadne nenachádzalo. Počas letu späť s dĺžkou 900 km bojoval sám so sebou a so svojím lietadlom o prežitie. Veľakrát ho ovládli pochybnosti a trikrát sa pokúsil opustiť poškodené lietadlo. Nakoniec sa úspešne vrátil späť na základňu v Rabaule. Neskôr po pristátí sa Nišizawa dozvedel, že jeho kamarát, Saburó Sakai, je nezvestný. Sakai pri útoku na formáciu amerických strmhlavých bombardérov Douglas SBD-3 Dauntless zmizol v boji. Vážne zranený Sakai sa však so svojím ťažko poškodeným lietadlom dokázal vrátiť späť na základňu a zvládol núdzovo pristáť. Hirojoši Nišizawa trval na tom, aby svojho kamaráta mohol odviesť do nemocnice osobne. Dňa 21. októbra 1942 zahynul v boji s lietadlami F4F Wildcat stíhacej letky námornej pechoty VMF-212 pilot Tošio Óta, čím bolo „Upratovacie trio“ zničené. Potom, čo v októbri mal Nišizawa na konte 30 vzdušných víťazstiev, si v boji ťažko poranil pravé rameno a skončil v nemocnici. V novembri bola Tainan kókútai premenovaná na 251. kókútai a v polovici toho istého mesiaca bol Hirojoši Nišizawa spolu so svojimi spolubojovníkmi po desiatich mesiacoch takmer nepretržitého boja a boja s maláriou prevelený späť do Japonska.
thumb|right|[[Saburó Sakai (vľavo) a Hirojoši Nišizawa (vpravo)]]