cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenská florbalová extraliga mužov 2004/05
Systém súťaže
Systém súťaže pozostával iba zo základnej časti, v ktorej sa stretol každý s každým dvojkolovo formou 9 miniturnajov. Keďže počet družstiev extraligy sa v budúcej sezóne rozšíril na 12, neodohrala sa žiadna baráž.
Účastníci
Pozn: Klub White Grizzlies Žilina, ktorý v minulej sezóne skončil na 3. mieste, sa do tejto sezóny neprihlásil.
Čierny september
Čierny september môže byť:
Bieloruské národné vodnopólové družstvo mužov
Bieloruské národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Bielorusko v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Belorusskaja federacija vodnogo polo (BFBP). Vzniklo v roku 1993 ako jeden z nástupcov. Zatiaľ nezaznamenalo žiadny výraznejší úspech.
Vrcholné podujatia
Na Olympijské hry sa bieloruskému družstvu nepodarilo kvalifikovať ani raz, rovnako ani na Majstrovstvá sveta.
Turista
Turista môže byť:
Paul Keres
Paul Keres alebo rus. Paul Petrovič Keres (* 7. január 1916, Narva, Estónsko – † 5. jún 1975 Helsinki) bol estónsky a sovietsky šachista, medzinárodný veľmajster od roku 1950. V rokoch 1935 – 1975 patril medzi najlepších hráčov na svete.
Medzivojnové obdobie
Keres sa naučil hrať šach, keď mal 5 rokov. Spočiatku študoval samostatne, už ako dorastenec sa zaradil medzi najlepších šachistov Estónska. V roku 1935 po prvýkrát vyhral domáce majstrovstvá a titul získal ešte niekoľkokrát. Prvé medzinárodné podujatie, na ktorom sa zúčastnil, bola šachová olympiáda vo Varšave 1935.
Jeho turnajové výsledky v tomto období boli:
Bad Nauheim 1936 1.-2., Drážďany 1936 8.-9., Zandvoort 1936 3.-4., Viedeň 1937 1., Margate 1937 1.-2., Ostende 1937 1.-3., Praha 1937 1., Kemeri 1937 4.-5., Pärnu 1937 2.-4., Semmering 1937 1., Hastings 1937/38 2.-3., Noordwijk 1938 2., Buenos Aires 1939 1.-2., Margate 1939 1., Moskva/Petrohrad 1939 12.-13.
Reprezentácia Estónska
Výsledky Keresa na ŠO
Hral aj na turnaji národov v Mníchove 1936, ktorý sa hral popri letných olympijských hrách 1936. Dosiahol výsledok 15½/20.
2. svetová vojna
V roku 1940 bolo Estónsko pripojené k Sovietskemu zväzu a začalo sa veľké súperenie medzi Keresom a Botvinnikom o prvenstvo v sovietskom šachu. Na majstrovstvách ZSSR však obaja sklamali. Keres bol 4. a Botvinnik 5. Na jar roku 1941 sa uskutočnil turnaj o "absolútneho majstra ZSSR", na ktorom hralo prvých 6 z predchádzajúcich majstrovstiev štvorkolovým systémom. Turnaj suverénne vyhral Botvinnik pred Keresom.
Krátko potom padlo Estónsko do rúk Nemecka a Keres sa pre zmenu ocitol v "Tretej ríši". Aby uživil svoju rodinu (mal ženu a dve deti), hrával ako šachový profesionál na turnajoch na okupovaných územiach. Jeho výsledky:
Salzburg 1942 2., Mníchov 1942 2., Madrid 1943 1., Praha 1943 2., Salzburg 1943 1.-2., Linköping 1944 2., Riga 1945 1. Majstrovstvá Estónska vyhral 1942, 1943, 1945. V roku 1946 vyhral "otvorené" majstrovstvá Gruzínska.
V roku 1944 sa – tesne predtým, ako ho znovu obsadila Sovietska armáda – vrátil do Estónska (Alechin ho vraj od návratu odhováral). Údajne sa chystal emigrovať do Švédska, čln, ktorý ho tam mal odviezť, však neprišiel. Po vojne bol vyšetrovaný a nesmel vycestovať do zahraničia. V tomto období hrával iba sporadicky. Naplno začal znovu hrávať od roku 1947.
Súťaže MS v šachu
Po vojne hral Keres pravidelne v súťažiach MS v šachu. K zápasu o titul sa však nikdy nedostal, hoci niekoľkokrát mal k tomu veľmi blízko. Preto ho často prezývali "večný korunný princ". Mal asi smolu, že na každom turnaji kandidátov, na ktorom štartoval, sa našiel hráč, ktorý hral zrovna v "životnej forme". Je aj možné, že v rozhodujúcich fázach turnaja (hlavne v roku 1962) ho zradila Psychika.
V roku 1948 bol Keres nominovaný do turnaja o titul majstra sveta, ktorý sa hral v Haagu a v Moskve. Príliš sa mu však nedarilo. Skončil 3.-4., s veľkou stratou na víťazného Botvinnika.
V rokoch 1953 až 1962 prišla séria druhých miest.
Na turnaji kandidátov v Zurichu 1953 bol 2. – 4. (vyhral Vasilij Smyslov).
V medzipásmovom turnaji v Göteborgu 1955 bol 2. Na turnaji kandidátov v Amsterdame 1956 bol 2. V predposlednom kole mal v partii s česko-slovenským veľmajstrom Miroslavom Filipom vyhratú pozíciu, po hrubej chybe však prehral a prepásol šancu bojovať o 1. miesto. V turnaji opäť zvíťazil Smyslov.
Na turnaji kandidátov v Juhoslávii 1959 bol znova 2., napriek tomu, že s víťazom turnaja Michailom Taľom zo štyroch partii tri vyhral a iba jednu prehral.
V zápasoch kandidátov v roku 1965 prehral vo štvrťfinále s Borisom Spasským 4:6 (2:4, =4).
NGC 1208
NGC 1208 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. januára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Kostol svätého Ladislava (Nitra)
náhľad|Interiér kostola Kostol svätého Ladislava tvorí komplex objektov na Piaristickej ulici v Nitre. Komplex pozostáva z kostola, kolégia a gymnázia. Kostol sa zaraďuje medzi jednu z najvýraznejších architektonických dominánt mesta a zároveň je aj najväčším kostolom v Nitre a okolí.
Paul Keres
Súťaže MS v šachu
Na medzipásmovom turnaji v Petrópolise 1973 skončil až 12.-13.
Turnajové výsledky
Pärnu 1947 2.-3., Szczawno-Zdrój 1950 1., Maróczyho memoriál Budapešť 1952 1., Hastings 1954/55 1.-2., Mar del Plata 1957 1., Santiago 1957 1., Hastings 1957/58 1., Zurich 1959 3.-4., 1961 1., Bled 1961 3.-5., Los Angeles 1963 1.-2., Buenos Aires 1964 1., Beverwijk 1964 1.-2., Hastings 1964/65 1., Mariánské Lázně 1965 1.-2., Štokholm 1966/67 1., Winnipeg 1967 3.-4., Bamberg 1968 1., Luhačovice 1969 (medzinárodné majstrovstvá ČSSR 2., Tallinn 1969 2.-3., 1971 1.-2., 1973 3.-6., 1975 1., Wijk aan Zee 1969 3.-4., Budapešť 1970 1., Pärnu 1971 2.-3., Amsterdam 1971 2.-4., San Antonio 1972 5., Sarajevo 1972 3.-5., Vancouver 1975 (open) 1.
Zaujímavá bola zmienená účasť na majstrovstvách ČSSR v Luhačoviciach 1969. Na protest proti vpádu sovietskych vojsk odmietal hovoriť po rusky, takže súperi aj rozhodcovia sa s ním dohovárali po nemecky. Skončil druhý za Korčným. Po turnaji sa stretol s českým veľmajstrom - disidentom Pachmanom a po návrate do Moskvy mal z toho veľké problémy.
Ako jeden z mála špičkových veľmajstrov hrával Keres aj Korešpondenčný šach. Vyhral napríklad majstrovstvá Estónska v korešpondenčnom šachu, hrané v rokoch 1951 – 1953.
Majstrovstvá ZSSR
Na majstrovstvách ZSSR družstiev hrával v rokoch 1958 – 1974
Reprezentácia ZSSR
Výsledky Keresa na povojnových ŠO: Výsledky Keresa na ME družstiev: Hral aj v Zápase storočia v Belehrade 1970 a v mnohých medzištátnych zápasoch.
Kostol svätého Ladislava (Nitra)
História
Základný kameň položili členovia rehole piaristov k stavbe 9. júna 1701. Výstavba komplexu napredovala pomaly, keďže sa stavba realizovala počas stavovského povstania Františka II. Rákociho a tiež bola výstavba poznačená požiarmi. Iba konvikt (obytnú časť) sa podarilo postaviť do roku 1714. Takmer hotový kláštorný kostol bol zničený požiarom v roku 1716. Nový dvojvežový kostol sa začal budovať v rokoch 1742 - 1748 podľa projektu Kristiána Morvaya. K jeho vysväteniu došlo v roku 1789.
Paul Keres
Reprezentácia ZSSR
Keres preferoval útočný šach. Výrazne obohatil teóriu otvorení, najmä v Sicílskej obrane a v Španielskej hre, v ktorých je po ňom pomenovaných niekoľko variantov. Napísal niekoľko turnajových kníh a teoretických príručiek – najmä v oblasti šachového otvorenia a koncovky.
Kostol svätého Ladislava (Nitra)
Architektúra
Chrámová loď rozdeľuje vnútorné nádvorie kláštora na dve časti. Nachádzajú sa tu kaplnky otvorené do priestoru lode. V južnej veži kostola sú umiestnené štyri zvony. V interiéri sa nachádza oltár baldachýnového typu. Za výzdobu oltára je zodpovedný rakúsky sochár Martin Vögerle. V kostole je ešte okrem hlavného oltára ďalších šesť párových bočných oltárov. Piaristickí umelci tu zanechali stopu v podobe pruských klenieb, ktoré nesú neskorobarokové nástenné maľby. Neskôr boli doplnené o ďalšiu freskovú výzdobu s motívmi z dejín mesta Nitra. Z nástenných malieb tu môžete ešte vidieť príchod sv. Cyrila a Metoda na Veľkú Moravu, vyobrazenie Pribinovho kostola a vysviacku prvých troch slovenských biskupov v Nitre.
Paul Keres
Reprezentácia ZSSR
Pri návrate domov z víťazného turnaja vo Vancouveri sa krátko zastavil v Helsinkách, kde 5. júna 1975 náhle zomrel.
Pozemné vojsko
náhľad|Vojaci z [[12. mechanizovaný prápor|12. mechanizovaného práporu 1. mechanizovanej brigády Pozemných síl OS SR]]
Pozemné vojsko alebo pozemné sily sú druh resp. časť ozbrojených síl určená na vedenie bojovej činnosti na zemi. Vo väčšine štátov predstavuje pozemné vojsko najväčšiu časť ozbrojených síl. Podľa inej definície ide o „vojsko zložené z poľného vojska, vojska domobrany a síl rýchleho nasadenia.“
Členenie
Pozemné sily sa skladajú z týchto druhov síl:
Kvôli zabezpečeniu bojovej činnosti sú v pozemnom vojsku tiež špeciálne druhy síl, napr.:
Činnosť
Pozemné sily sú vyzbrojené a vybavené rôznou výzbrojou a technikou, súhrne označovanou ako pozemná výzbroj a technika. Jednotlivé druhy síl disponujú vlastnými spôsobmi vedenia bojovej činnosti. V súčinnosti s inými druhmi ozbrojených síl je pozemné vojsko schopné odraziť útok protivníka, rozbiť zoskupenie jeho síl, viesť útočnú a obrannú činnosť, vykonať palebné údery do veľkej hĺbky atď.
Letisko Londýn-Stansted
thumb|right|Lúka pred odbavovacou halou letiska Stansted láka v lete cestujúcich čakajúcich na svoj let
Letisko Londýn-Stansted (IATA: STN, ICAO: EGSS) je medzinárodné letisko, vzdialené približne severovýchodne od centra Londýna. Využívajú ho hlavne nízkonákladové letecké spoločnosti, ako napr. Ryanair alebo easyJet. Je tretím najrušnejším letiskom v dosahu Londýna, hneď po letiskách Heathrow a Gatwick.
História
Letisko bolo pomenované po dedine Stansted Mountfitchet. Najbližším mestom je Bishop's Stortford.
Stansted bol vybudovaný armádou USA v roku 1942 ako základňa pre bombardovacie lietadlá a už v roku 1944 ich tu bolo 600. Základňa hrala rozhodujúcu úlohu v Bitke o Normandii.
Zo začiatku bolo letisko využívané charterovými spoločnosťami, ktoré sa chceli vyhnúť vysokým nákladom na letiskách Heathrow a Gatwick.
Prvá odbavovacia hala bola otvorená v roku 1969 a s ohľadom na nárast pasažierov bola nasledujúci rok rozšírená.
V roku 1984 prijala britská vláda plán na dvojfázový rozvoj letiska Stansted zahŕňujúci zdokonalenie vybavenia letiska tak, aby bolo schopné odbaviť 15 miliónov cestujúcich ročne. Výstavba základnej odbavovacej haly bola ukončená v roku 1991.
V roku 2004 sa počet odbavených cestujúcich zvýšil o 11,7% na 20,9 miliónov. Pre porovnanie nárast počtu cestujúcich na letisku Heathrow bol o 6,2% na 67,1 miliónov a na letisku Gatwick o 5% na 31,4 miliónov.
Naplánovaný je rozvoj letiska, vrátane výstavby ďalšej vzletovej a pristávacej dráhy tak, aby do roku 2030 bol Stansted schopný odbaviť 74 miliónov cestujúcich.
Doprava na letisko
Stansted má železničnú stanicu, z ktorej pravidelne premávajú vlaky do Londýna, Cambridge a Midlands. Vlakové spojenie s názvom Stansted Express premáva na londýnske stanice Tottenham Hale a Liverpool Street každých 15 minút, pričom cesta trvá 45 minút.
San Juan de Ambato
náhľad|Ambato
Mesto je vedúcim obchodným a dopravným centrom úrodnej oblasti blízko severného úpätia sopky Tungurahua, ktorá je stále ešte aktívna a vyvrhovala v auguste 2006. V pondelky sa tu organizuje jeden z najväčších trhov ovocia, zeleniny a vyberaného mäsa v celej krajine. Navyše Ambato usporadúva známy "Fiesta de las Flores y de las Frutas" (Festival kvetov a ovocia) vo februári. Aby sa spamätalo z tragického zemetrasenia 5. augusta 1949, začalo Ambato so svojou tradíciou festivalu ovocia a kvetín. A dodnes to je veľkou turistickou atrakciou mesta. V tomto čase školy a podniky zatvárajú z dôvodu rozličných pochodov a show a taktiež prebieha voľba "Queen of Ambato" spomedzi zástupkýň škôl, niektorých úradov vlády a policajných síl.
Zemetrasenie 5 augusta 1949 zničilo väčšinu mesta a zostalo iba niekoľko budov z koloniálnych čias.
Význačné sú mauzóleum Juan Montalvo, panstvo Juan León Mera a biela katedrála Ambato.
Ambato je tiež miestom, kde 12 novembra 1821, dosiahol Antonio José de Sucre veľké víťazstvo nad španielskou kráľovskou armádou v boji za nezávislosť. Tento deň je teraz oficiálnym sviatkom mesta.
V poslednom čase bolo dobudované nové nákupné stredisko s kinom (2005) nazývané "El Mall de Los Andes".
Sultán bin Salmán bin Abd al-Azíz Ál Saúd
Sultán bin Salmán bin Abd al-Azíz Ál Saúd (, * 27. jún 1956, Rijád, Saudská Arábia) je saudskoarabský princ a prvý kozmonaut, keď v roku 1985 absolvoval let na americkom raketopláne.
Životopis
Sultán bin Salmán bin Abd al-Azíz Ál Saúd je synovcom saudskoarabského kráľa. Je absolventom University of Denver v USA. V rokoch 1982-1984 bol zamestnaný na ministerstve informácií v Saudskej Arábii, potom bol krátko v Saudskoarabskom olympijskom informačnom výbore v Los Angeles, v roku 1984 sa stal členom vedenia saudskoarabskej televízie. Toho istého roku ho prijali do tímu pripravujúcich sa kozmonautov v NASA, podrobil sa výcviku, absolvoval let a z tímu NASA v roku 1986 odišiel.
Let do vesmíru
Zúčastnil sa misie piateho letu raketoplánu Discovery v júni 1985. Let trval 7 dní, počas neho posádka vypustila na obežnú dráhu Zeme tri družice: Morelos 1, Arabsat 1B a Telstar 3. Štart bol z rampy 39 na Cape Canaveral Air Force Station. Ál Saúd mal za úlohu snímkovať Arabský polostrov s cieľom objaviť nové náleziská ropy a zemného plynu. Sedemčlennej posádke velil kpt. Daniel Brandenstein, ďalej leteli John Creighton, Steven Nagel, John Fabian, Shannon Lucidová a francúzsky kozmonaut Patrick Baudru. Raketoplán po splnenej misii pristál na základni Edwards v Kalifornii.
Jaroslav Dušek
Jaroslav Dušek môže byť:
Lajčiak
Lajčiak je priezvisko, pozri Lajčiak (priezvisko), napr.:
Spojovacie vojsko
Vojsko spojovacie je špeciálny druh pozemného vojska; je určené na budovanie a udržiavanie stáleho spojenia medzi všetkými velitelstvami a jednotkami, uskutočňuje tiež rádiový prieskum a rádiové rušenie.
2006 BC8
2006 BC8 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže veľmi priblížiť k Zemi, bola zaradená medzi potenciálne nebezpečné telesá (PHA). Jej dráha nie je dosiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba počas jedného týždňa počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a pretože nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História
Planétku po prvýkrát pozorovali 23. januára 2006 okolo 10:00 svetového času (UTC) jednometrovým ďalekohľadom vybaveným CCD kamerou na Lincoln Laboratory Observatory astronómovia M. Bezpalko, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke a A. Milner. Ešte predtým toho istého dňa o 06:08 UTC preletela planétka v minimálnej vzdialenosti 1,8 miliónov kilometrov od stredu Zeme. Vzhľadom na túto pomerne veľkú vzdialenosť nebol jej zdanlivý pohyb po oblohe extrémne veľký, preto bola pozorovaná až do 30. januára 2006. Pozorovania sa zúčastnilo mnoho hvezdární, vrátane observatória na Kleti, ktoré bolo zatiaľ posledné. Pozorovacie podmienky budú umožňovať jej sledovanie prakticky do konca februára 2006, keď jej zdanlivá hviezdna veľkosť klesne zo súčasnej hodnoty 20m na 24m.
Výhľad do budúcnosti
Na základe doterajších pozorovaní bola planétka zaradená medzi potenciálne nebezpečné. Jej dráha sa takmer pretína so zemskou a preto môže v budúcnosti dôjsť ku kolízii obidvoch telies, aj keď je to veľmi nepravdepodobné. K prvému nebezpečnému priblíženiu dôjde 23. januára 2066. Celková kumulatívna pravdepodobnosť zrážky v období rokov 2066 až 2103 je veľmi nízka a odhaduje sa na 3,1 × 10−6.
Z očakávaných skorších opätovných priblížení tejto planétky k Zemi bude zaujímavý prelet okolo Zeme 25. júna 2046, keď by mala minúť Zem vo vzdialenosti 432 tis. km (najväčšie možné priblíženie vzhľadom na nepresnosť parametrov dráhy by mohlo byť dokonca až 294 tis. km).
Fertőszéplak
Fertőszéplak je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v obvode Sopron–Fertőd.
Má rozlohu 2 178 ha a žije tu 1 191 obyvateľov (2007).
Lipov
Lipov je obec v Česku v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 513 obyvateľov, z toho 709 mužov a 804 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,2 roka (muži 40,1 roka, ženy 42,2 roka).
Milan Lajčiak
Milan Lajčiak môže byť:
Frontenaud
Frontenaud je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stredoveké mesto
thumb|Plán Paríža z roku 1223 (r. 1705) Stredoveké mestá dlho zostávali uzavreté v starých rímskych hradbách. Demografická explózia 12. – 13. storočia podporovala rozvoj miest. Prekročili hradby a vznikali nové mestá. Aj tak v čase najväčšej expanzie žila v mestách iba 1/10 obyvateľov štátu. V najviac urbanizovaných oblastiach, Flámsku a Taliansku, mali veľké mestá sotva 50 tisíc obyvateľov. Paríž, najväčšie mesto svojej doby, mal na začiatku 14. storočia okolo 200 000 obyvateľov. V Nemecku sa mesto považovalo za veľké ak malo 10 000 obyvateľov. Do týchto miest pravidelne prichádzali roľníci, ktorí tam pracovali. Od 12. storočia si mestá alebo komúny kupovali za vysoké ceny od kráľov alebo zemepánov privilégia.
Dúhovec
Dúhovec (Apatura) je rod motýľov z čeľade babôčkovité (Nymphalidae). Rod opísal v roku 1807 Johann Christian Fabricius v časopise Magazin für Insektenkunde (Illiger), v čísle 6, na strane 280.
Wehrmacht
Wehrmacht bol názov ozbrojených síl nacistického Nemecka používaný od roku 1935 do roku 1945. Názov zahŕňajúci pozemné vojsko (Heer), vojenské námorníctvo (Kriegsmarine) aj letectvo (Luftwaffe), nahradil pôvodný Reichswehr a po druhej svetovej vojne bolo v 50. rokoch nahradený názvom Bundeswehr. Najvyšším veliteľom Wehrmachtu bol Adolf Hitler.
Dúhovec
Zo slovenských druhov sem patria nasledujúce:
Česká
Česká môže byť:
Wehrmacht
Organizačná štruktúra
náhľad|Uniformy a označenia nemeckých pozemných síl, americký informačný plagát. Wehrmacht od začiatku spadal pod ríšske ministerstvo vojny (🇩🇪) a od 4. februára 1938 novovytvorenému hlavnému veliteľstvu ozbrojených síl Oberkommando der Wehrmacht (OKW). Na čele veliteľstva stál náčelník štábu Wilhelm Keitel. Operačné oddelenie viedol generál Alfred Jodl. Obaja muži vykonávali tieto funkcie až do roku 1945. Wehrmacht pozostával z:
Vznik a podriadenie Hitlerovi
Velenie armády Nemeckej ríše zákazy Versaillerskej do určitej miery zmluvy porušovalo. Na základe Rapallskej zmluvy Nemecká ríša začala spolupracovať so Sovietskym zväzom. Nemeckí odborníci asistovali pri industrializácii rozľahlých oblastí ZSSR, sovietski dôstojníci smeli navštevovať vojenské školy a kurzy v Nemecku. Ozbrojené sily Nemeckej ríše sa za odmenu mohli podieľať na vývoji sovietskych zbraní a poriadať v krajine výcvik letcov (napr. v Lipecku), či tankistov (napr. v Kazani), ktorý sa na domácej pôde nemohol uskutočňovať.
Po smrti prezidenta Paula von Hindenburga, 2. augusta 1934, nový veliteľ Reichshwehru Werner von Blomberg nariadil vojakom prisahať vernosť nie Národu a Vlasti ale Führerovi Adolfovi Hitlerovi, ktorý sa ako ríšsky prezident (🇩🇪) 16. marca 1935 stal formálne aj veliteľom všetkých ozbrojených síl. Bez vážnych zásahov svetových mocností Hitler otvorene ignoroval všetky dohovory a v Nemeckej ríši opäť zaviedol všeobecnú brannú povinnosť. Armáda sa začala rozrastať a v priebehu roka dosiahla silu 38 divízií a približne 600 000 mužov. Nové zákony vtedy zaviedli aj nový názov Wehrmacht. Existencia ozbrojených síl pod novým názvom bola oficiálne uvedená verejnosti 15. októbra 1935. Velenie ozbrojených síl v tej dobe stále tvorili starí pruskí dôstojníci, ktorým všeobecne síce imponoval Hitlerov militarizmus, no nacizmus ako taký ich nenadchýnal. Werner von Blomberg tak napríklad podporil Hitlera pri likvidácii Ernsta Röhma, keď v SA videl nebezpečenstvo pre armádu. Onedlho sa začal prehlbovať spor aj medzi veliteľom pozemného vojska a novovznikajúcimi SS. Po Hossbachovom memorande 5. novembra 1937 bol Hitler s Blombergom a ďalšími vysokými dôstojníkmi, ktorí oponovali jeho názorom aspoň tým, že poukazovali na technické problémy, pri realizácii jeho agresívnych zahraničnopolitických cieľov čoraz viac nespokojný. Po Blombergovom kontroverznom sobáši, ktorý začalo prešetrovať Gestapo bol odvolaný z funkcie. Hitler v tej dobe viacerými zásahmi do štruktúry ozbrojených síl potláčal vplyv pruských generálov. Podobným spôsobom ako Blomberga odvolal Hitler z funkcie veliteľa pozemných vojsk, po zinscenovanom obvinení aj generála von Fritscha, na ktorého miesto zaradil poddajnejšieho von Brauchitscha. Nakoniec zrušil celé ríšske ministerstvo vojny a premenil ho na OKW, na čele s Wilhelmom Keitelom. Veliteľstvo sa nachádzalo vo Wünsdorfe neďaleko Zossenu.
Druhá svetová vojna
náhľad|vľavo|Nemecké vojská pochodujúce pod [[Víťazný oblúk|Víťazným oblúkom v Paríži.]] V roku 1939 mala nemecká armáda viac než 2 milióny mužov a jej jednotky boli organizované v 120 divíziách (99 pechotných, 9 tankových, 6 motorizovaných, 1 jazdeckej, 3 horských a 2 výsadkových). V doplňovacích jednotkách sa nachádzalo ďalších 100 000 mužov.
Nemecké ozbrojené sily 1. septembra 1939 napadli Poľsko. 17. septembra sa k ich útoku pridal aj Sovietsky zväz. Poľsko bolo zakrátko porazené. Záujmy Poľska sa na západných hraniciach Nemecka pokúsilo hájiť Francúzsko a Spojené kráľovstvo, ktoré viedli tzv. čudnú vojnu.
9. apríla 1940 začali nemecké ozbrojené sily operáciu Weserübung, teda útok na Dánsko a Nórsko, aby si zaistili prístup k švédskej železnej rude. V rovnakej dobe sa Nemecká ríša pripravovala k rozhodujúcemu útoku na Francúzsko. Von Mansteinom pripravený plán útoku na Francúzsko spočíval nečakanom, v obchvatnom údere cez slabo bránený úsek hraníc v Ardenách, ktoré Francúzi považovali za neprechodné pre rozsiahle tankové jednotky. Nemecké ozbrojené sily zatiaľ viazali najsilnejšie mobilné sily Spojencov v Belgicku. Prekvapivým obchvatom sa Nemeckej ríši podarilo zničiť jadro francúzskej armády a prinútiť hlavnú vojenskú mocnosť v Západnej Európe kapitulovať. Veľká časť britských vojsk sa stihla stiahnuť cez prístav Dunkerque.
Podstatným zdrojom úspechov Nemeckej ríše bolo jej inovatívna taktika tzv. bleskovej vojny, s ktorou sa na začiatku vojny nedokázal v pozemnej vojne vysporiadať žiadny z ich protivníkov. Ich taktika spolu s vysokou kvalitou dôstojníckeho a poddôstojníckeho zboru, robila z Wehrmachtu vynikajúcu armádu. Na druhej strane chyby na strategickej úrovni, nedostatočná špionážna sieť a ďalšie nedostatky robili z nacistického Nemecka krajinu, ktorá bola na najlepšej ceste prehrať ďalšiu svetovú vojnu.
V roku 1941 začal nemecký africký zbor operovať aj na severoafrickom bojisku po boku talianskych vojsk. Na jar roku 1941 Hitler zaútočil na Juhosláviu a Grécko a 22. júna 1941 na Sovietsky zväz. Boje so Sovietskym zväzom zamestnávali väčšiu časť nemeckých síl po zvyšok vojny. Počiatočné úspechy v operácii Barbarossa po zvyšok roku 1941, kedy sa podarilo obsadiť celú Ukrajinu, Bielorusko a Pobaltie a obkľúčiť Leningrad, vystriedal veľký neúspech, keď sa Sovietom podarilo zastaviť postup Nemcov pri Rostove-na-Donu a neskôr aj pri Moskve.
Na jar 1942 nemecké ozbrojené sily odrazili hlavné sovietske ofenzívne operácie a na juhu krajiny prešli do útoku smerom na Kaukaz. Ciele kampane, obsadenia oblasti medzi Donom a Volgou síce boli naplnené, no väčšina sovietskych síl sa stiahla a nebola zničená. Boje letnej kampane vyvrcholili bitkou o Stalingrad. Nemeckým jednotkám sa podarilo získať kontrolu nad väčšinou mesta, no sovietsky protiútok spôsobil takmer kolaps celého južného krídla frontu a vynútil si rýchly ústup, takže na jar 1943 sa front nachádzal v podobnom stave ako pred rokom. Straty Nemecka a jeho spojencov boli ďalekosiahle a Hitler musel nariadiť prechod do stavu totálnej vojny. 24. septembra 1942 bol gen. Franz Halder odvolaný z funkcie náčelníka štábu Hlavného veliteľstva pozemných vojsk (Oberkommando des Heeres, OKH). Jeho nástupcom sa stal gen. Kurt Zeitzler. náhľad|vpravo|Nemecké tankové jednotky počas bojov medzi [[Don|Donom a Volgou.]] Po neúspechoch v bitke v Kurskom oblúku sa nemecké sily dostávali do stále väčšej defenzívy, a to aj v dôsledku aktivizácie západných Spojencov, ktorí sa vylodili na Sicílii a neskôr aj na Talianskej pevnine. V priebehu roka nedokázali zastaviť nápor sovietskych vojsk na južnom krídle frontu a postupne ustupovali z Ukrajiny.
Po priblížení spojeneckých síl k Berlínu a samotnej bitke o Berlín nemecké sily kapitulovali. Zostávajúci nemeckí vedúci činitelia po Hitlerovej samovražde podpísali bezpodmienečnú kapituláciu 8. mája 1945. Odpor po kapitulácii kládli najmä jednotky na východnom fronte, ktoré sa za každú cenu pokúšali prebojovať na západ a vzdať sa do rúk západných Spojencov. Posledné boje v Česku pri Milíne (okres Příbram) boli zaznamenané v noci z 11. na 12. mája 1945.
Niektoré jednotky Wehrmachtu zostali stále aktívne aj po kapitulácii, napr. preto, že nenadviazali styk s vojskami Spojencov (napr. v Nórsku) alebo boli západnými Spojencami poverené policajnou činnosťou. Do konca augusta 1945 boli aj tieto jednotky rozpustené, 20. augusta 1946 Spojenecká okupačná komisia oficiálne vyhlásila zákonom Wehrmacht za zaniknutý (Kontrollratsgesetz No. 34). Okupované Nemecko malo na čas zákaz budovania akejkoľvek armády. Armáda Nemeckej spolkovej republiky vznikla 5. mája 1955 a niesla názov Bundeswehr.
Aziz Sancar
V roku 2015 získal Nobelovu cenu za chémiu spoločne s Tomasom Lindahlom a Paulom Modrichom za výskum v oblasti opráv deoxyribonukleovej kyseliny (DNA). Aziz Sancar opísal, ako sa bunky zbavujú genetického materiálu poškodeného napríklad ultrafialovým žiarením alebo karcinogénmi v tabakovom dyme, a to najprv u baktérií a potom u buniek cicavcov.
Narodil sa v juhovýchodnom Turecku ako siedme z ôsmich detí v arabsky hovoriacej rodine, patriacej k nižšej strednej triede. Sám však je tureckým nacionalistom. Jeho rodičia síce boli negramotní, uvedomovali si však význam vzdelania. Aziz Sancar vyštudoval Istanbulskú univerzitu a doktorát získal na Texaskej univerzite v Dallase. Pôsobí ako profesor biochémie na Severokarolínskej univerzite v Chapel Hill.
Saint-Maurice-des-Lions
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Umelecký výtvor
Umelecký výtvor je umelecký objekt - dielový alebo nedielový výsledok umeleckej tvorby. Hmotnou, faktickou podobou umeleckého výtvoru je umelecký artefakt.
Povstanie Juraja I. Rákociho
Povstanie Juraja I. Rákociho bolo tretie zo šiestich protihabsburských stavovských povstaní. Prebiehalo v rokoch 1644 – 1645
Už rok po smrti kniežaťa Gabriela Betlena v Sedmohradsku vypukli boje o kniežaciu korunu. Získať ju chcel Betlenov brat Štefan, ale aj Juraj I. Rákoci a Štefan Čáki. Do bojov sa zapojila aj Habsburská monarchia a hajdúsi. Jurajovi I. Rákocimu sa v tomto zápase podarilo vyhrať, keď 15. marca 1631 porazil cisárske vojsko pri Rakamaze. Ale na ďalší boj nemal dostatok peňazí, a preto uzavrel s cisárom Ferdinandom II. 3. apríla mier, ktorým sa vzdal územných výdobytkov Gabriela Betlena. Proti habsburskému panovníkovi však chcel vystúpiť spolu so Švédmi, ktorí sa postavili na čelo protestantských mocností, bojujúcich proti cisárovi Ferdinandovi II.. Kráľ Gustáv II. Adolf ho vyzýval k povstaniu a sľuboval mu darovať územia, ktoré Rákoci obsadí. Juraj I. Rákoci sa zaviazal, že výpravu podnikne, ale švédsky kráľ v novembri 1632 padol v bitke pri Lützene a z plánu zišlo. O tri roky neskôr sa musel postaviť znovu proti Štefanovi Betlenovi a tentoraz aj Turkom. Svedčilo to o jeho slabej podpore nielen v Kráľovskom Uhorsku, ale aj v Sedmohradsku. S Turkami sa zakrátko uzmieril a jeho postavenie sa tým posilnilo.
S nástupom panovníka Ferdinanda III. na uhorský trón v roku 1637 sa v Uhorsku zostrila rekatolizácia, ktorá bola utlmená Betlenovým povstaním. Znovu sa otvorila otázka vlastníctva kostolov a opäť vypukli prudké spory medzi katolíckou cirkvou a protestanskou šľachtou i slobodnými kráľovskými mestami. Juraj I. Rákoci patril k protestantom a na sneme to bol on, kto hýbal najviac s protestantskou opozíciou. Panovník Ferdinand III. sa snažil utíšiť protesty potvrdením náboženských slobôd z roku 1608 a neskôr, kvôli politickej situácii, prestal zvolávať snem. Znovu sa stretol s odporom protestantov, a tak v roku 1642 zvolal krajinský snem do Bratislavy. O protestoch sa však rokovať nemalo a protestanti sa preto otvorene pridávali na stranu Juraja I. Rákociho. Ten sa po nadviazaní diplomatických stykov s Francúzskom a Švédskom chystal na otvorený boj proti Habsburgovcom už od roku 1638.
V roku 1643 prenikli švédske vojská až na Moravu a uhorská šľachta odoprela panovníkovi poslušnosť, odvolávajúc sa na starú výsadu, že nie je povinná bojovať mimo hraníc krajiny. Rákoci videl v tomto možnosť vyvolať ozbrojený konflikt. Keďže bol vazalom Porty musel počkať na súhlas sultána a na dodávku vojenskej a finančnej pomoci. Sultánovi to trvalo dlho a Rákoci tak mohol vtrhnúť s armádou do Kráľovského Uhorska až vo februári 1644. Švédi boli však z Moravy vyhnaní už na jeseň predchádzajúceho roku. Cisárske vojsko tam kontrolovalo situáciu a niektoré pluky mohol cisár premiestniť na východ do boja proti Rákocimu.
Vypuknutie povstania
Juraj I. Rákoci sa 17. februára 1644 vyhlásil za ochrancu nekatolíkov a onedlho sa zmocnil Košíc, keď mu magistrát otvoril brány. Rovnako urobili aj ostatné východoslovenské mestá a Rákoci sa na čele pätnásťtisícovej armády vydal smerom k Viedni. Postupoval cez Spiš, Liptov a Považie až k Hlohovcu, kde utrpel porážku od cisárskej armády pod vedením palatína Mikuláša Esterháziho a generálov Götza a Buchheima. Cisárske oddiely tlačili povstaleckých vojakov naspäť na východ a ďalšiu veľkú porážku im uštedrili v bitke pri Dregeľ-Palanke, kde velitelia tureckých oddielov obvinili Rákociho zo zrady. Potom ho opustili a odtiahli na juh. V máji stáli cisárski vojaci pred bránami Košíc a palatín výzvami donútil šľachtu Šarišskej stolice, aby opustila povstalecký tábor. Rákoci sa uchýlil do Blatného potoka a prejavil záujem vyjednávať o mieri. V lete 1644 sa začal šíriť mor, cisárske vojsko trpelo aj nedostatkom potravín a navyše sa mu nepodarilo dobyť Košice, Prešov ani Levoču. Rákoci s novými posilami vyšiel proti cisárskej armáde a spolu s veliteľom Gabrielom Bakošom obsadil Oravu a Liptov. Druhý povstalecký front zatlačil vojakov až k mestu Prievidza. V auguste zvolal palatín Esterházi do Trnavy snem, na ktorom sa rozhodovalo, či sa má pokračovať v bojoch, napriek prevahe v počte povstaleckých vojakov. Snem rozhodol o pokračovaní a odsúhlasil prostriedky na naverbovanie a zásobovanie tisíc nových uhorských a poľských vojakov. V tej istej dobe sa konal snem zvolaný Rákocim a jeho prívržencov v Košiciach. Jeho účastníci sa vyslovili za uzavretie mieru s cisárom.
NGC 1209
NGC 1209 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. decembra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
Povstanie Juraja I. Rákociho
Záver povstania a Linecký mier
O niekoľko mesiacov vpadli na Moravu Švédi pod velením Lennarta Torstenssona Rákoci sa naposledy pokúsil obrátiť situáciu vo svoj prospech. Vrchol dosiahol v júni 1645, keď sa so svojím vojskom podporovaným uhorskou protestantskou šľachtou a exulantmi utáboril na hraniciach Kráľovského Uhorska s Moravou medzi Hodonínom a Břeclavou a snažil sa o spojenie so švédskou armádou. Viedenský dvor však zhromažďoval armádu pri Bratislave a Devíne a Turci na zákrok cisárskej diplomacie pohrozili Rákocimu, že ak príde k spojeniu armád, stratí sedmohradské kniežatstvo. Rákoci zložil zbrane a 22. augusta 1645 uzavrel s viedenskou delegáciou separátnu dohodu vo vojenskom tábore pri Břeclavi. O dva dni neskôr ju v Linci podpísal cisár Ferdinand III. Švédi tým stratili spojenca a boli donútení z Moravy odísť. Na sneme v roku 1647 bol mier ratifikovaný a slávnostne vyhlásený. Ferdinandovi III. dovtedy postupne vzdali hold všetky mestá.
Gönyű
Gönyű je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v Győrskom obvode.
Má rozlohu 2163 ha a žije tu 3172 obyvateľov (2007).
Moravská ulica
Moravská ulica je ulica:
Melody Thorntonová
Melody Thorntonová (* 28. september 1984, Phoenix, Arizona, USA) je americká speváčka a tanečníčka, známa predovšetkým ako členka hudobnej skupiny Pussycat Dolls. V roku 2012 vydala svoj prvý mixtape P.O.Y.B.L. Momentálne pracuje na svojom debutovom albume Hit The Ground Running.
Gyalóka
Gyalóka je obec v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v obvode Sopron–Fertőd.
Lajčiak (priezvisko)
Lajčiak je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Žiline a v obci Zemplínska Nová Ves (okres Trebišov).
Kresnensko-razlogské povstanie
Kresnensko-razlogské povstanie je považované za prvý krok v boji bulharského národa za národné zjednotenie. Vypuklo 5. októbra 1878 oslobodením bulharských miest Bansko a Razlog v Sofijskej oblasti 400-člennou armádou pod vedením Stojana Karastoilova.
Poľská ulica
Poľská ulica je ulica:
Herónova fontána
Herónova fontána je hydraulické zariadenie, vynájdené Herónom, tiež známym ako Herón z Alexandrie. Tento vynálezca, matematik a fyzik žil v prvom storočí nášho letopočtu.
thumb|right Návod na skonštruovanie Herónovej fontány:
(Ak nie je uvedené inak, všetko sa musí vzduchotesne uzavrieť)
Keď zo spodnej fľašky vysajete trochu vzduchu, aby ste naštartovali fontánu, stane sa toto:
Hoci by sa to na prvý pohľad mohlo zdať, toto nie je perpetuum mobile. Celý proces sa totiž rýchlo zastaví. Voda, striekajúca z hadičky sa môže dostať vyššie, ale je jej menej, ako vody, ktorá steká dole. Za predpokladu, že na začiatku bolo v druhej fľaške dosť vody, zariadenie sa zastaví hneď, ako voda z misky naplní fľašku so vzduchom a hadičky.
Malé Ludince
Malé Ludince sú obec na Slovensku v okrese Levice.
Louka (okres Hodonín)
Louka je obec v Česku v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 993 obyvateľov, z toho 502 mužov a 491 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,3 roka (muži 40,3 roka, ženy 44,4 roka).
NGC 1210
NGC 1210 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Vincent Spadea
Vincent Spadea (* 19. júl 1974, Chicago, Illinois) je súčasný americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral jeden turnaj ATP v dvojhre a tri turnaje vo štvorhre.
Stokesov-Adamsov syndróm
Stokesov-Adamsov syndróm (iné názvy: Adamsov-Stokesov syndróm, Adamsov-Stokesov záchvat, Morgagniho-Adamsov-Stokesov syndróm) je syndróm, ktorého príčinou sú niektoré srdcové arytmie a ktorý je spôsobený následným náhlym znížením prísunu krvi do mozgu. Jeho typické príznaky sú: Základnou prvou pomocou (ak nedôjde do 30 sekúnd k obnove vedomia a postihnutý prestane dýchať) je kardiopulmonálna resuscitácia (ideálne s použitím automatizovaného externého defibrilátora, ak je k dispozícii). Cieľom je udržanie životných funkcií a návrat pravidelnej srdcovej činnosti. Definitívnou liečbou je odstránenie príčiny, teda srdcovej arytmie - či už farmakologickou alebo chirurgickou liečbou, prípadne implantáciou kardiostimulátora.
Syndróm je pomenovaný podľa lekárov Williama Stokesa, Roberta Adamsa a Giovanni Battistu Morgagniho.
Jasenica (prítok Turca)
Jasenica je potok v hornom Turci, v západnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Turca, má dĺžku 10,6 km a je tokom IV. rádu. V Žiari preteká dolinou Veľká Jasenica.
Prameň
Pramení v pohorí Žiar na severnom svahu Rovných lazov (701,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 650 m n. m.
Smer toku
Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na severozápad, následne sa stáča na severovýchod a preteká Veľkou Jasenicou. V strednej časti doliny tečie východným smerom, v dolnej časti až k sútoku s Jasenovským potokom severoseverovýchodným smerom. Odtiaľ pokračuje k sútoku s Budišom na východ, potom tečie prechodne na sever a južne od obce Liešno sa stáča a ďalej tečie severovýchodným smerom.
Ústie
Do Turca sa vlieva východne od obce Slovenské Pravno v nadmorskej výške cca 454 m n. m.
Obce
Jasenica preteká katastrálnym územím týchto obcí:
Kyslá smotana
thumb|Krajec opečeného chleba s kyslou smotanou a korením thumb|Miska [[Chilli con carne|chilli s kyslou smotanou a syrom]] Kyslá smotana je mliečny výrobok vyrábaný fermentáciou zo smotany (sladká smotana) pomocou baktérie mliečneho kvasenia. Typická kyslá smotana obsahuje 1216 % tuku, a používa sa najčastejšie ako prísada do jedál. Nezráža sa počas varenia a ani počas pridávania do horúcich jedál.
Výroba
Smotana je podrobená procesu fermentácie, čo vedie k zakvaseniu a zahusteniu výrobku. Komerčne dostupná smotana môže obsahovať ďalšie zahusťovadlá ako želatína, guarová guma alebo karagenan s kyslou chuťou. Dostupné sú aj druhy smotany s nižším obsahom tuku, čo je dosiahnuté zmiešaním smotany s mliekom.
Zdravotné problémy
Ak sa na smotane vytvorí vrstva plesne, nie je vhodná na konzumáciu z dôvodu kontaminácie celého produktu mykotoxínmi.
Clayton Conrad Anderson
Clayton Conrad Anderson (* 23. február 1959, Omaha, Nebraska, Spojené štáty americké) je americký astronaut, ktorý pracoval v roku 2007 na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) a v roku 2010 sa na ňu opäť vrátil v misii STS-131. Má prezývku Clay.
Životopis
Stredoškolské vzdelanie získal v roku 1977 na Ashland-Greenwood High School v Nebraske, vysokoškolské štúdium ukončil roku 1981 v odbore fyzika na Hastings College a v roku 1983 v odbore letectvo na Iowa State University. Po štúdiách nastúpil k NASA v Houstone. Pracoval na rôznych miestach. Bol o. i. členom podmorského tímu NEEMO, zostaveného NASA. . Do výcvikového strediska astronautov bol zapísaný v roku 1998, po absolvovaní výcviku bol zaradený do jednotky astronautov. Do vesmíru letel v roku 2007 a na ISS strávil tri mesiace. Je ženatý so Susan Jane, rodenou Harreldovou a majú spolu dve deti – syna Coleho a dcéru Mary.
Lety do vesmíru
V júni 2007 bol členom posádky raketoplánu Atlantis. Raketoplán pri svojom 28. lete (podľa COSPAR 2007-024A) odštartoval tradične z kozmodrómu na myse Canaveral na Floride. Na palube spolu s ním leteli: Frederick Sturckow, Lee Archamebaulf, Patrik Forrester, Steven Swanson, John Olivas a James Reilly. Anderson bol do posádky nominovaný dodatočne a po odlete Atlantisu zo stanice zostal ako člen Expedície 15, keď vystriedal Sunitu Williamsovú. Po prílete ďalšej dlhodobej posádky v októbri 2007 sa stal na niekoľko týždňov členom Expedície 16.
Anderson bol v poradí 457. človekom vo vesmíre, v kozme na oboch letoch strávil spolu takmer 167 dní. Počas pobytov na stanici absolvoval spolu šesť viachodinových výstupov do otvoreného vesmíru (EVA), na montážnych prácach strávil viac ako 38 hodín. Naspäť na Zem sa vrátil s misiou STS-120.
Jessica Suttová
Jessica Lynn Suttová (* 15. máj 1982, Miami, Florida, USA) je americká speváčka, skladateľka, tanečníčka a herečka, známa predovšetkým ako členka hudobnej skupiny Pussycat Dolls. Jej debutový singel Show Me sa dostal na prvé miesto americkej hitparády Billboard Hot Dance Charts. Jej debutový album Sutta Pop je naplánovaný na rok 2013. V marci vydala nový singel z názvom Again.
Dušan Kaniansky
Prof. RNDr. Dušan Kaniansky DrSc. (* 8. december 1946, Ráztočno – † 6. jún 2010, Bratislava) bol slovenský analytický chemik, vedecký pracovník a vysokoškolský pedagóg. V rokoch 19901997 a 20032010 bol vedúcim Katedry analytickej chémie Prírodovedeckej fakulty UK.
Vysoká škola
Vysoká škola je vzdelávacia a vedecká inštitúcia na výchovu najvyššie kvalifikovaných odborníkov. Slovenský zákon o vysokých školách ju definuje ako „vrcholnú vzdelávaciu, vedeckú a umeleckú ustanovizeň“. Môže sa deliť na fakulty.
„Poslaním vysokých škôl, ktoré sú súčasťou európskeho priestoru vysokoškolského vzdelávania a spoločného európskeho výskumného priestoru, je rozvíjať harmonickú osobnosť, vedomosti, múdrosť, dobro a tvorivosť v človeku a prispievať k rozvoju vzdelanosti, vedy, kultúry a zdravia pre blaho celej spoločnosti. Napĺňanie tohto poslania je predmetom hlavnej činnosti vysokých škôl“.
Dejiny vysokých škôl na Slovensku
Vysoké školy v dejinách Slovenska:
Zahraničné vysoké školy
Zahraničné vysoké školy poskytujú vysokoškolské vzdelávanie na území Slovenska podľa právnych predpisov štátu ich sídla na základe udelenia oprávnenia vydaného Ministerstvom školstva Slovenskej republiky. Práva a povinnosti študentov zahraničných vysokých škôl nie sú upravené zákonom o vysokých školách, ale právnymi predpismi štátu ich sídla. O rovnocennosti získaného dokladu o vzdelaní s dokladmi o vzdelaní vydávaných na Slovensku (vysokoškolský diplom, vysvedčenie o štátnej skúške, dodatok k diplomu) sa rozhoduje rovnako, ako v prípade dokladov o vzdelaní získaných štúdiom v zahraničí.
Do vzniku Trnavskej univerzity Slováci študovali v Prahe, Krakove, Viedni a Bologni. V 16. – 19. storočí Slováci študovali aj na protestantských nemeckých univerzitách.
Súčasná slovenská právna úprava vysokých škôl
Majú výhradné právo udeľovať akademické tituly a vedecko-pedagogické tituly. Patria medzi právnické osoby vykonávajúce výskum a vývoj.
Študijné programy a tituly
Vysoké školy poskytujú vysokoškolské vzdelanie v rámci akreditovaných tzv. študijných programov, ktoré sa uskutočňujú v troch stupňoch:
Každá vysoká škola musí poskytovať aspoň 1. stupeň.
Delenie 1
Od roku 2002, kedy nadobudol platnosť nový zákon o vysokých školách, sa rozlišujú:
Orgány
Orgány akademickej samosprávy (verejnej) vysokej školy:
Akademickú obec vysokej školy tvoria učitelia a výskumní pracovníci, študenti, a pokiaľ tak určí štatút vysokej školy, aj ďalší zamestnanci vysokej školy.
Kvestor je najvyšším zamestnancom vysokej školy zabezpečujúcim hospodársky a administratívny chod školy.
Orgány akademickej samosprávy fakúlt sú rovnaké ako hore, ibaže namiesto rektora je dekan, vymenúvaný rektorom, namiesto prorektora je prodekan a namiesto kvestora je tajomník fakulty.
Orgánom (verejných) vysokých škôl vymenúvaným ministerstvom je trinásťčlenná Správna rada. Jej úlohou je „posilňovať väzbu verejnej vysokej školy v spoločnosti“. Reprezentuje na škole ministerstvo.
Poradným a kontrolným orgánom vlády pre vysoké školy a ich povoľovanie je dvadsaťjedenčlenná Akreditačná komisia.
Vysokoškolskí učitelia
Vysokoškolskí učitelia pôsobia vo funkciách:
O udelenie titulu (najprv) „docent“ a (potom) „profesor“ sa môže uchádzať odborník, ktorý na vysokej škole patrične pôsobí a spĺňa určité kritériá.
Titul „profesor emeritus“ môže udeliť rektor za významné prínosy v oblasti vedy alebo umenia a vzdelávania profesorovi staršiemu ako 65 rokov, ktorý skončil pracovný pomer s vysokou školou ako jej riadny profesor, a ktorý naďalej aktívne vedecky a pedagogicky pôsobí.
Pochovanie
Pochovanie alebo pochovávanie môže byť:
Ffdshow
right|thumb|Konfigurácia dekodéra ffdshow
ffdshow je audio a video dekodér a kóder, ktorý sa používa na rýchle a vysoko kvalitné dekódovanie videa vo formátoch MPEG-4 ASP, napríklad kódované kodeky DivX, Xvid alebo FFmpeg MPEG-4 a AVC (H.264). Podporuje mnoho ďalších video a audio formátov. Je to slobodný softvér dostupný pod licenciou GPL, ktorý je natívny pod platformou Windows a je implementovaný ako dekódovací filter DirectShow. Jeho autorom je slovenský vývojár Milan Čutka.
Slovenská ulica
Slovenská ulica je ulica:
Devízový prísľub
Devízový prísľub bol jediný legálny spôsob ako získať v socialistickom Československu písomné povolenie (banky) na výmenu (istého maximálneho množstva) korún československých za devízové prostriedky (valuty), potrebné na cestu do nesocialistických štátov. Z dôvodu nedostatku devíz bola celá procedúra komplikovaná a prísne regulovaná. Výnimky neboli povolené ani tým, ktorí devízy dostali zo zahraničia alebo vedeli preukázať zaplatenie pobytu v krajine za železnou oponou cudzincom. Zakázaný bol aj vývoz valút, ktoré občanovi zostali z predchádzajúcej cesty do zahraničia.
Žiadosť o prísľub
Výmenu peňazí povoľovala Štátna banka česko-slovenská (ŠBČS). Banka oznamovala písomne pridelenie alebo nepridelenie "prísľubu" raz ročne - zvyčajne začiatkom roka (od januára do konca marca). Občania si preto podávali žiadosti často už rok dopredu a väčšinou na maximálnu možnú sumu, čo bolo 300 amerických dolárov nezávisle od krajiny alebo dĺžky pobytu. Normálny občan bez vplyvu (nečlen KSČ) a bez známostí v období normalizácie na pozitívne vybavenie čakal aj niekoľko rokov. Devízový prísľub sa udeľoval na celý rok a preto pri zdôvodnení, že banka nemá dostatok devíz, ho podávali občania s periodicitou každý rok, s nádejou, že sa situácia zmení. Žiadosť mohol podať každý, no takzvaným nespoľahlivým osobám (ľuďom kritickým k režimu, náboženským predstaviteľom a pod.) sa spravidla neudeľoval s odôvodnením, že ich vycestovanie "nie je v súlade so štátnymi záujmami ČSSR".
Cena valút
Na základe tohto "prísľubu" (a iných dokladov) mohol občan prísť do banky a vymeniť si koruny za valuty. Podľa oficiálneho kurzového lístka bola koruna veľmi silná (od 1971 bol kurz 6,63 Kčs za dolár od 1973 5,92 Kčs za dolár v roku 1987 5,45 Kčs za dolár ), čo by bolo pre žiadateľa veľmi výhodné. Dopyt občanov po devízových prostriedkoch prevyšoval šesťnásobne objem celkového zdrojového krytia určeného na súkromné cesty a preto pre nich platila takzvaná "prirážka na rozvoj cestovného ruchu". Výsledná prirážka k oficiálnemu kurzu západných mien uvedená v kurzovom lístku ŠBČS pri cestách do kapitalistickej cudziny predstavovala 293,75 %. Občan, ktorý mal šťastie a dostal od ŠBČS devízový prísľub zaplatil skoro štvornásobok oficiálneho kurzu, čo bola aj približná cena, za ktorú šmelinári predávali tuzexové koruny (bony).