cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Natália
Natália je ženské krstné meno. Pôvod má v latinskom (dies) Natalis s významom „deň narodenia“ alebo skôr v (Christi) Natalia znamená teda „Vianoce“. Meniny na Slovensku má 6. októbra.
Báhrám I.
Najvýznamnejšou udalosťou krátkej Báhrámovej vlády je poprava náboženského mysliteľa Maniho, ku ktorej došlo na podnet najvplyvnejšieho z dvorných mágov, kňaza Kartíra. Podľa manicheiských prameňov bol šesťdesiatročný prorok pozvaný na dvor, kde sa dostal do konfliktu s kráľom a ešte počas audiencie mu nasadili okovy. V marci 276, v závere Báhrámovej vlády, bol Mání popravený v Gundéšápúre, meste založenom jeho niekdajším ochrancom Šápúrom I. Správy o hrozných mukách, ktorým bol pred smrťou vystavený, sa nedajú doložiť a sú asi tendenčné (je však možné, že Peržania neskôr zhanobili jeho mŕtvolu).
OIS
OIS môže byť:
Diamantina
Diamantina môže byť:
Eliška
Eliška je ženské krstné meno. Meno pochádza z hebrejského Elicheva, čo znamená „Boh je sľubom“ alebo „Boh je príbytkom“. Považuje sa za alternatívu mena Alžbeta. Meniny na Slovensku má 7. októbra.
Drevant
Drevant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kyslíkové izotopové štádium
Kyslíkové izotopové štádium alebo kyslíkový izotopový stupeň (iný, skôr novší, názov: morské izotopové štádium, morský izotopový stupeň; angl. oxygen isotope stage, marine isotope stage; skr. OIS resp. MIS) je jedno z období, ktorá za sebou nasledujú od súčasnosti až do ďalekej minulosti, a ktoré sú definované na základe zmeny pomeru 18O/16O v organických a neorganických nálezoch z daných období. Táto zmena má kvázi-cyklický charakter – v chladnom období, keď sa zväčšujú kontinentálne ľadovce, pomer stúpa, v teplom období, keď sa kontinentálne ľadovce zmenšujú, pomer klesá.
Drevant
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kyslíkové izotopové štádium
OIS sa používa:
OIS s nepárnym číslom sú teplejšie obdobia (t. j. „technické“ medziľadové doby) a OIS s párnym číslom sú chladnejšie obdobia (t. j. „technické“ ľadové doby). Niektoré OIS (najčastejšie OIS 5) sa ešte zvyknú ďalej deliť na menšie štádiá označované a, b, c atď.
Zmeny pomeru 18O/16O boli na sledovanie zmien zaľadnenia na Zemi prvýkrát použité v 60. rokoch 20. storočia (v 50. rokoch boli najprv použité na sledovanie zmien teploty morskej vody).
Datovanie
Tabuľka ukazuje príklady alternatívnych (podobných, ale predsa len odlišných) datovaní jednotlivých OIS od OIS 1 po OIS 22. Obdobiu OIS 22 samozrejme predchádzajú mnohé ďalšie OIS s číslom väčším než 22 (nie sú uvedené v tabuľke). Znak x znamená "neuvedené". Hodnoty označené § boli len vizuálne (s pravítkom) odčítané z grafu. Dátumy v tabuľke sú dátumy začiatku daného obdobia v tisícoch rokov pred rokom 2000 po Kr. Ktoré ľadové doby definované tradičným spôsobom zodpovedajú jednotlivým OIS je uvedené v tabuľke v článku ľadová doba (časť štvrtohôr).
(*) Tento dátum (vedome) nie je zhodný s dátumom začiatku holocénu, ktorý je 11 650 BP.
NGC 1628
NGC 1628 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 22. decembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Dragún
Dragún (nárečovo a v rokoch 1953-1957 aj podľa PSP: dragúň) môže byť:
MIS
MIS môže byť:
Dragún
Dragún môže byť aj priezvisko, pozri Dragún (priezvisko)
Szécsisziget
Szécsisziget je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Lenti.
Má rozlohu 620 ha a žije tu 228 obyvateľov (2007).
Chavín de Huántar
Chavín de Huaántar je archeologická lokalita v Peru v departemente Ancash, približne 460 km severovýchodne od Limy. Nachádza sa v nadmorskej výške 3 177 m v pohorí Sierra Oriental de Ancash pri sútoku riek Huacheksa a Mosna (povodie Marañónu). Vďaka svojej polohe na spojnici medzi morským pobrežím a pralesom v minulosti fungovalo ako obchodné centrum. red naším letopočtom.
Lokalita má rovnaký názov ako kultúra Chavin, ktorá tu existovala v období približne medzi rokmi 1500 až 500 pred naším letopočtom. Chavín de Huántar bol ceremoniálnym a pútnickým centrom andského náboženského sveta a východiskovým bodom pre šírenie jeho ideologického, kultúrneho a náboženského postoja do širokého regiónu Ánd, pacifického pobrežia či džungle. Je jedným z najstarších a najznámejších predkolumbovských miest v Peru a jedinečnou ukážkou stavebnej techniky, umenia a dekoratívnej výzdoby svojej doby. Reprezentatívna a slávnostná povaha budov je evidentná v ich architektonickej, technickej a symbolickej kompozícii. Budovy a celé námestia boli zdobené bohatou zoomorfnou aj antropomorfnou ikonografiou mimoriadnej estetickej úrovne vytesanou predovšetkým v podobe basreliéfov na náhrobkoch, stĺpoch či trámoch.
Pierre Brice
Pierre Brice, vlastným menom Pierre Louis Baron Le Bris (* 6. február 1929, Brest, Francúzsko – † 6. jún 2015, Paríž) bol francúzsky herec a spevák. Pochádzal zo starej francúzskej šľachtickej rodiny. Je známy predovšetkým ako filmový predstaviteľ Winnetoua zo série západonemeckých dobrodružných filmov.
Hral v mnohých západonemeckých dobrodružných filmoch, ktoré boli nakrútené v 60. rokoch 20. storočia na motívy dobrodružných románov nemeckého spisovateľa Karla Maya. Jeho pokrvného brata Old Shatterhanda vtedy na filmovom plátne stvárnil americký herec Lex Barker.
FM Logistic
FM Logistic je rodinná logistická spoločnosť, nekótovaná na burze, založená vo Francúzsku v roku 1967. Spoločnosť pôsobí v 14 krajinách v Európe, Ázii a Latinskej Amerike (Brazília) a zamestnáva viac ako 27 000 osôb. Firma je jedným z pionierov „poolingu“, spôsobu využitia logistických zdrojov (skladov, dopravných prostriedkov) súčasne v prospech niekoľkých spoločností-zákazníkov. FM Logistic spravuje portfólio medzinárodných alebo miestnych zákazníkov z oblasti: FMCG, retail, farmácia, ochrana zdravia, kozmetika, priemysel a taktiež automotive.
V strednej Európe firma FM Logistic pôsobí ako FM Logistic Central Europe a je prítomná v 4 krajinách: Poľsku (od 1995), Česku (od 1996), na Slovensku (od 1999) a v Maďarsku (od 2005). FM Logistic CE zamestnáva viac ako 5500 pracovníkov, vlastní 17 logistických platforiem, 30 prekladísk, má k dispozícii plochu 750 000 m2 a ponúka viac ako 1 milión paletových miest. Jej vozový park tvorí viac ako 2500 vozidiel. Spoločnosť poskytuje služby v oblasti skladovania (46 %), transportu tovaru (41 %) a tiež co-packingu a co-manufacturingu (13 %). Kľúčové sektory v regióne prevádzkované operátorom sú FMCG (41%), retail (28%), priemysel (24%), sektor ochrany zdravia (5%) a kozmetika (2%).
História
thumb|Nákladné auto s logom FM Logistic FM Logistic vzniklo spojením dvoch rodinných dopravných spoločností v 60. rokoch 20. storočia. V roku 1962 dvaja bratia pôvodom z regiónu Ardèche, Edmond a Claude Faure založili spoločnosť zaoberajúcou sa získavaním a transportom dreva. Rodina Faure sa spojila s rodinou Machet, ktorá vlastnila dopravnú spoločnosť vo Vogézoch. V roku 1967 Claude Faure, Edmond Faure a Jean-Marie Machet konsolidovali a presunuli dopravnú činnosť do Saint-Quirin v departemente Moselle (Mosela). Takto sa zrodila spoločnosť Faure & Machet, ktorá mala svojho času 12 zamestnancov a 7 vozidiel..
Osemdesiate roky: začatie činnosti skladovania
O desať rokov neskôr Faure & Machet už zamestnáva 90 pracovníkov a vlastní 75 vozidiel. V roku 1982 dochádza k rozhodujúcemu obratu, spoločnosť vyhráva výberové konanie na servis skupiny MARS (výrobca potravinárskych výrobkov). Vtedy Faure & Machet zahajuje činnosť skladovania. V roku 1987 spoločnosť zamestnáva 300 ľudí a má k dispozícii 38 000 m2 skladovacieho priestoru vo Francúzsku.
Deväťdesiate roky: medzinárodná expanzia
V 90. rokoch Faure & Machet využila príležitosť, ktorú jej ponúklo otvorenie trhov v strednej a východnej Európe. Spoločnosť zahajuje činnosť v Rusku, Poľsku a na Ukrajine. Na uľahčenie medzinárodného rozvoja prijala spoločnosť v roku 1998 názov „FM Logistic“.
21. stor.: odovzdanie vedenia spoločnosti ďalšej generácii
thumb|Vnútorné priestory logistickej platformy FM Logistic V roku 2002 traja zakladatelia odovzdávajú vedenie spoločnosti ďalšej generácii lídrov, medzi ktorých patrí aj Jean-Christophe Machet, súčasný predseda. V roku 2004 FM Logistic zahajuje činnosť v Číne. V roku 2013, sa výsledkom akvizície iného subjektu, skupina objavila v Brazílii.
V tej istej dobe získava významného hráča v logistike čerstvých produktov v Rusku. V roku 2016 posilnila FM Logistic svoju prítomnosť v Ázii vďaka prevzatiu v Indii spoločnosti Spear Logistics. Súčasne skupina pokračuje v medzinárodnom rozvoji, o čom svedčí uvedenie do prevádzky a rozvoj niekoľkých logistických platforiem v Rusku, Poľsku, Česku, Rumunsku, Španielsku a Taliansku. FM Logistic plánuje v roku 2020 otvoriť niekoľko skladov v Indii a tiež skladové a distribučné centrum vo Vietname. Vo Francúzsku sa rozvíja FM Logistic rýchlosťou približne dvoch nových logistických platforiem ročne – príkladom je platforma Escrennes, ktorá bola uvedená do prevádzky v roku 2018.
FM Logistic taktiež realizuje stratégiu digitálnej transformácie a inovácie, s cieľom ponúknuť riešenia v oblasti dodávateľského reťazca, ktorá odpovedá na rast internetového obchodovania, viackanálovej distribúcie a očakávania tzv. udržateľnej spotreby.
Globálne vedenie FM Logistic
thumb|Logistická platforma FM Logistic Vedenie FM Logistic k 31. marca 2020:
Bieloruština
náhľad|vpravo|Rozšírenie bieloruštiny
Bieloruština je východoslovanský jazyk, príbuzný ruštine a ukrajinčine. Od oboch sa však v mnohých rysoch líši.
Rozšírenie
Podľa sčítania obyvateľstva v Bielorusku v roku 2009 uviedlo bieloruštinu ako tzv. rodný (materský) jazyk okolo 7 960 000 osôb (84 % obyvateľstva štátu), ale za „jazyk, ktorým obvykle hovoria doma“ len asi 2,2 milióna (23 % obyvateľstva). Bieloruštinou sa ďalej hovorí alebo píše vo východnej časti Poľska a v diaspóre v krajinách bývalého ZSSR, v USA a inde. Počet používateľov tohto jazyka mimo územia bývalého Sovietskeho zväzu sa odhaduje na 1 milión. V Bielorusku je bieloruština od roku 1990 štátnym jazykom a od referenda v roku 1995, resp. od roku 1998, kedy bola podľa výsledkov referenda zmenená ústava, zdieľa toto postavenie s ruštinou. Výsledkom je dominantné používanie ruštiny vo všetkých sférach spoločenského života s výnimkou národnej literatúry, čiastočne hudby a národnej kultúry všeobecne; v obmedzenej miere ju používajú aj štátne orgány a povinne je vyučovaná v školách ako predmet, v menšine škôl sa používa aj ako vyučovací jazyk, prevažuje však ruština. Naopak veľmi rozšírená je bieloruština medzi bieloruskou politickou opozíciou a na Internete. Bieloruská gréckokatolícka cirkev používa bieloruštinu ako výhradný bohoslužobný jazyk.
Nárečie
Nárečie bieloruštiny sa delí na menšiu podleskú skupinu (na juhozápade v Podlesí), ktorá má veľmi blízko k ukrajinským nárečiam, a hlavný bieloruský masív. Ten sa ďalej člení na tri veľké skupiny nárečí: tzv. juhozápadnú skupinu, strednobieloruské nárečie a severovýchodnú skupinu. Všetky tri skupiny sa potom delia na menšie. Nárečia prechádzajú plynule do ruštiny a ukrajinčiny (tzv. dialektná kontinua). Pôvodná dialektná kontinua smerom do poľského územia začína štiepiť štátna hranica medzi Bieloruskom a Poľskom.
Dejiny
Začiatky spisovnej bieloruštiny sa kladú do 16. storočia, kedy sa vo Veľkokniežatstve litovskom používal ako úradný tzv. „ruský“ jazyk, obsahujúci regionalizmy z Vilna (dnešného Vilniusu v Litve) a oblasti na juhovýchod od neho (v dnešnom Bielorusku). Tento „ruský“ jazyk Veľkokniežatstva litovského je v Bielorusku pomenúvaný ako „starobieloruština“ (na Ukrajine ako „staroukrajinčina“). V 17. storočí začala na území dnešného Bieloruska dominovať v písomnej komunikácii poľština, udržovala sa cirkevná slovančina. Novodobý bieloruský spisovný jazyk vznikal počas 19. storočia, no na základe nárečí a bez nadväznosti na „starobieloruský“ jazyk. Prvou kodifikačnou prácou v jazykovednom slova zmysle je „Gramatika pre školy“ (1918) z pera Branislava Taraškeviča, ktorá fixovala („kodifikovala“) spisovnú normu a bola predlohou pre jazykové učebnice bieloruštiny. V 20. rokoch 20. storočia, v súvislosti so sovietskou politikou „korenizaciji“ (rozvoja národných kultúr a ekonomík), nastalo priaznivé obdobie pre spisovnú bieloruštinu, tak pre jej postavenie, ako aj pre dopracovanie jej štruktúry a slovnej zásoby pre potreby daných čias. Toto tzv. obrodenie (adradženne) bieloruštiny a bieloruskej kultúry však bolo zastavené na začiatku 30. rokov po zmene Stalinovej politiky nasmerovanej na elimináciu regionálnych (národných) mocenských elít. Veľa ľudí, ktorí sa zaslúžili o rozvoj bieloruského jazyka a kultúry, bolo poslaných do vyhnanstva alebo popravených. Odvtedy dodnes – s výnimkou krátkeho obdobia nacistickej okupácie za druhej svetovej vojny – sa bieloruština len s ťažkosťami presadzuje popri ruštine, ktorá má prevahu hlavne v mestách. Vo veľkých mestách sa však sústreďuje bieloruskojazyčná inteligencia, ktorá vyvíja aktivity v prospech spisovnej bieloruštiny. K zlepšeniu postavenia bieloruštiny došlo v súvislosti s rozpadom Sovietskeho zväzu, ktorého dôsledkom bol okrem iného vznik nezávislého Bieloruska (1991), a to tým, že získala postavenie štátneho jazyka (zákonom z roku 1990). Ruština si však aj naďalej drží v Bielorusku silnú pozíciu, čo súvisí s politikou prezidenta Lukašenka, orientovanou na sovietske (tj. ruskojazyčné) politické, spoločenské a kultúrne modely (Lukašenko sa snaží na verejnosti hovoriť takmer výhradne po rusky. V prejavoch však robí chyby a pletie gramatiku aj slovíčka oboch jazykov dohromady). Postavenie bieloruštiny sa opäť sťažilo najmä potom, čo bolo udelené postavenie štátneho jazyka aj ruštine (referendom z roku 1995). V priebehu druhej polovice 20. storočia až dodnes (2006) sa postupne jazykovo rusifikuje bieloruský vidiek, ktorý bol donedávna považovaný jazykovedcami za hlavnú sociálnu bázu hovorovej bieloruštiny. Osud bieloruštiny ako bežného komunikačného prostriedku tak pre najbližšie desaťročie stále nie je istý.
Abeceda a výslovnosť
Bieloruština sa píše cyrilikou, existuje však aj bieloruská verzia latinky, ktorá sa vytvorila už v 19. storočí; niektoré bieloruskojazyčné písomné pamiatky sú písané aj arabským písmom (ide o t. zv. kitaby, moslimské texty poslovančených Tatárov z 16. storočia; na rozdiel od latinky sa arabské písmo už dnes nepoužíva). Bieloruská abeceda obsahuje písmena v následujúcom poradí:
Gramatika
Bieloruština si zachovala 5. pád a striedanie spoluhlások pri skloňovaní (нага = noha, назе = nohe).
Slovná zásoba
Bieloruská slovná zásoba má bližšie k západoslovanským jazykom ako ruština.
Všeobecná deklarácia ľudských práv
Pre porovnanie bieloruštiny s ukrajinčinou a ruštinou je text uvedený v týchto troch jazykoch (po pôvodní cyrilskej podobe nasleduje aj slovenský prepis do latinky).
Rahay
Rahay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Graf Zeppelin
Graf Zeppelin môže byť:
Kukuška (film)
Kukuška je film režiséra Alexandra Rogožkina, autora filmov o svojráznych lovoch (v českom jazyku: Svéráz národního lovu, Svéráz národního rybolovu a Svéráz národního lovu v zimě). Rozpráva príbeh troch ľudí uviaznutých v divočine počas druhej svetovej vojny, z ktorých každý hovorí iným jazykom a nerozumie jazyku ostatných dvoch.
Ocenenia
Film získal 17 ocenení a 5 nominácií.
Wisconsin
Wisconsin môže byť:
Brigita
Brigita je ženské krstné meno. Pôvod má v keltskom slove brigh „silný“, „mocný“. Meniny na Slovensku má 8. októbra.
Alchymista
Alchymista môže byť:
Parížske bulváre
thumb|Boulevard Saint-Martin Parížske bulváre sú široké a významné ulice tvoriace dôležitú súčasť v urbanizme mesta Paríž. Boli postavené z podnetu ústrednej vlády zo začiatku na mieste bývalých mestských hradieb potom, čo bolo opevnenie zrušené ako zastarané, preto vytvárajú oblúkové trasy. Niektoré však boli prerazené stredom mesta bez ohľadu na polohu bývalých hradieb (napr. Boulevard Richard-Lenoir, Boulevard Raspail, Boulevard de Sébastopol, Boulevard de Magenta a i.) Na pravom brehu sú Paríži tri rady bulvárov. Veľké bulváre (Grands Boulevards) v priestore stredovekých hradieb, ďalej bulváre postavené na mieste hradieb z 18. storočia (bez konkrétneho pomenovania) a nakoniec tzv. Maršalské bulváre (boulevards des Maréchaux) postavené po zničení Thiersovych hradieb z 19. storočia. Boulevard périphérique, ktorý tiež vznikol na mieste bývalých hradieb, je klasický mestský okruh a nemá teda charakter obvyklých parížskych bulvárov.
Veľké bulváre
Okolo roku 1660 bolo opevnenie v špatnom stave a po víťazstve Ľudovíta XIV. už nebolo potrebné. Múry boli zbúrané priekopy zasypané. Zostala len pevnosť Bastila. Na vytvorených uliciach boli vysadené dve rady stromov. Niektoré opevnené brány boli nahradené triumfálnymi oblúkmi (Porte Saint-Denis, Porte Saint-Martin).
Tieto práce prebiehali v rokoch 1668 – 1705 za Ľudovíta XIV., ktorý nimi poveril architekta Pierra Bulleta (1639 – 1716). V západnej časti bulvárov si v priľahlých štvrtiach šľachta a finančníci postavili veľkolepé paláce. Naopak vo východnej časti sa objavili atrakcie ako divadlá, tanečné sály, reštaurácie apod. V roku 1778 boli bulváre vydláždené, plynové osvetlenie sa prvý raz objavilo v roku 1817 v pasáži Panoramas a v roku 1826 sa rozšírilo na bulváre. Prvý konský omnibus „Madeleine-Bastille“ bol zavedený 30. januára 1828.
V 20. storočí bolo najmä v západnej časti veľa kaviarní a reštaurácii nahradených kanceláriami a firemnými sídlami.
Druhá rada bulvárov
V rokoch 1785 – 1788 bolo postavené okolo Paríža nové opevnenie. Po jeho zbúraní v 19. storočí vznikol nový pás bulvárov. Urbanistické plány z 50. rokov 20. storočia počítali s ich premenou na mestskú diaľnicu, k čomu nakoniec neprišlo. Ide o bulváre od námestia Place de la Nation po Place des Ternes: Boulevard de Charonne, Boulevard de Ménilmontant, Boulevard de Belleville, Boulevard de la Villette, Boulevard de la Chapelle, Boulevard de Rochechouart, Boulevard de Clichy, Boulevard des Batignolles a Boulevard de Courcelles. Tieto ulice nesú väčšinou mena bývalých obcí pripojených k Parížu a nemajú žiadne súhrnné označenie.
Maršalské bulváre
thumb|Boulevard Jourdan
Haussmannove bulváre
thumb|Obchodný dom Printemps na Boulevard Haussmann Ako Haussmannovy bulváre sú označované ulice, ktoré vznikli pri rozsiahlej prestavbe Paríža počas Druhého cisárstva za prefekta Haussmanna. Sú výsledkom zmien v urbanizme mesta, takže sa nenachádzajú na mieste bývalých hradieb. Majú však podobnú charakteristiku, t. j. široké ulice osadené stromami s vybudovanými mestskými palácmi. Klasickými príklady sú Boulevard Saint-Germain alebo Boulevard Haussmann. Tieto ulice mali nahradiť nevyhovujúce stredoveké uličky a boli preto prerazené v husto obývaných štvrtiach, zatiaľ čo doterajšie bulváre vznikali väčšinou na menej osídlených okrajoch vtedajšieho mesta.
Štvrtá ľadová doba
Štvrtá ľadová doba alebo štvrtý glaciál môže byť:
Parížske bulváre
Haussmannove bulváre
Bez ohľadu na dobu svojho vzniku majú parížske bulváre podobnú koncepciu a tvoria ľahko rozpoznateľnú časť miestnej mestskej architektúry.
NGC 1629
NGC 1629 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Vodný had, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Dionýz (prvé meno)
Dionýz je mužské krstné meno. Meno je gréckeho pôvodu a v preklade znamená zasvätený bohu Dionýzovi. Meniny na Slovensku má 9. októbra.
Levergies
Levergies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Szentgyörgyvár
Szentgyörgyvár je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Keszthely.
Má rozlohu 1165 ha a žije tu 338 obyvateľov (2007).
Levergies
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Odesa
Odesa je mesto v Odeskej oblasti Ukrajiny, na brehu Odeského zálivu Čierneho mora. Má približne 1 010 000 obyvateľov (v roku 2017). Odesa je tretím najväčším mestom na Ukrajine (po Kyjeve a Charkove). Je najväčším prístavom Ukrajiny a najväčším mestom na pobreží Čierneho mora. 8. mája 1965 bol mestu udelený titul hrdinské mesto.
Dejiny
thumb|left|Odeský prístav s Potemkinovými schodmi v 50. rokoch 19. storočia
Oblasť bola v staroveku pôvodne osídlená Dákmi a Skýtmi, no asi v 7. stor. tu Gréci založili kolóniu Odessos, zvyšky ktorej boli nájdené priamo pod dnešným Primorským bulvárom. Archeologické výskumy potvrdzujú existenciu spojenia medzi Odeským regiónom a východným stredomorím. Mesto neskôr patrilo pod vplyv Rímskej ríše, v 3. stor. bolo pravdepodobne podmanené Gótmi a Herulmi. V stredoveku sa teritórium Odesy nachádzalo pod vládou kočovných kmeňov (Pečenegov, Polovcov), Zlatej Hordy, Krymského chánstva, Veľkého Litovského kniežaťa a konečne Osmanskej ríše.
Prvé písomné zmienky o osídlení Odesy (Chadžibee, Kačibejev) sa datujú od roku 1415. Podľa jednej hypotézy bolo mesto založené koncom 14. storočia veľkým litovským kniežaťom Vitovtom. Chadžbej bol pod priamou nadvládou Osmanskej ríše po roku 1529, a bol časťou regiónu známeho ako Jedisan. V polovici 18. storočia Turci premenovali pevnosť na Chadžibee na Jeni-Dunja.
Nariadením imperátorky Kataríny II. z 27. mája 1794 po pripojení sa k impériu bolo založené mesto a prístav Odesa. Najviac osadníkov boli Moldavci, Gréci a Albánci. V 19. storočí sa mesto úspešne rozvíjalo ako obchodný prístav a v súvislosti s exportom obilnín, sa Odesa stala jedným z najväčších obchodných centier štátu. Počas jedného storočia sa zmenila Odesa zo skromného sídla na centrum Nového Ruska a štvrté najväčšie mesto v Ruskom impériu (po Sankt Peterburgu, Moskve a Varšave) a stala sa centrom Chersonskej gubernie. Mesto osídlilo mnoho národností. Žili tu Gréci, Albánci, Tatári, Turci, Rusi, Taliani, Francúzi, Nemci, Bulhari, Ukrajinci, Židia. V meste vznikla grécka škola, uchýlilo sa sem mnoho gréckych vlastncov, ktorí tu vytvorili tajný spolok Filiki Eteria (Spoločnosť priateľov), ktorá organizovala Grécku vojnu za nezávislosť.
Po Októbrovej revolúcii, v polovici januára roku 1918 boľševici uskutočnili vojenský prevrat a kontrolu nad mestom prevzala sovietska vláda. 14. marca 1918 do Odesy vtrhli rakúske vojská a vláda sovietov bola zvrhnutá. Po prehre v 1. svetovej vojne a v súvislosti s revolúciou v Nemecku a Rakúsko-Uhorsku, rakúske vojská odišli z Odesy. 2. decembra 1918 do Odesy prišli rôznorodé vojská štátov Dohody - srbské, francúzske, grécke. Pod záštitou vojsk Dohody, vojská Dobrovoľnej armády 18. marca 1918 vytlačili z Odesy vojská Petľurovcov. Avšak s nástupom boľševikov, Dohoda a Dobrovoľná armáda 6. apríla 1919 opustili Odesu. Do mesta prišli oddiely atamana Grigorjeva a nastolili sovietsku vládu, ktorá trvala do 23. augusta 1919, kedy do mesta sa opäť vrátili vojská Dobrovoľnej armády. 7. februára 1920 sa moci v meste opäť chopila sovietska vláda.
Dnes je Odesa moderným mestom, obývaným hlavne Ukrajincami a Rusmi, menšiny tvoria Židia, Gréci, Nemci, Francúzi, Rumuni, Arméni, Turci, Arabi a Gruzínci.
Externé odkazy
Oficiálne stránky
Kelč
Kelč je mesto v Česku v okrese Vsetín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 685 obyvateľov, z toho 1 347 mužov a 1 338 žien, pričom priemerný vek v meste bol 38,8 roka (muži 37,5 roka, ženy 40,1 roka).
NGC 1630
NGC 1630 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Babylončania
Babylončania boli semitskí obyvatelia starovekej Babylonskej ríše (Amorejci). Začiatkom 2. tisícročia pred Kr. prenikli zo Sýrie do Mezopotámie. Ich jazyk, babylončina (neskoršie vývinové štádium akkadčiny) bola aj diplomatickým jazykom Blízkeho východu.
Kvázičastica
Kvázičastica je entita podobná častici, ktorá vzniká v určitých sústavách interagujúcich častíc. Možno si ju predstaviť ako jednotlivú časticu pohybujúcu sa v sústave a obklopenú oblakom ďalších častíc, ktoré sú vymršťované von alebo zachytávané pozdĺž pohybu, takže sa celá entita pohybuje spolu ako voľná častica.
Koncept kvázičastíc patrí medzi najdôležitejšie vo fyzike kondenzovaného stavu, pretože je to jeden z mála spôsobov, ako zjednodušiť kvantovomechanický problém mnohých telies a možno ho aplikovať na veľké množstvo rôznych sústav viacerých telies.
Requeil
Requeil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 1631
NGC 1631 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 11. decembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Szentgyörgyvölgy
Szentgyörgyvölgy (sk. Jurská Dolina) je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Lenti.
Má rozlohu a žije tu 443 obyvateľov (2007).
Valentína
Valentína je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 11. októbra.
Báhrám II.
Báhrám II. bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov vládnuci v rokoch 276293. Jeho otcom bol kráľ Báhrám I. (vládol 273276), dedom kráľ Šápúr I., jeden z najvýznamnejších perzských panovníkov v staroveku. Báhrám II. mal brata Hormizda, neskoršieho pretendenta trónu, a syna Báhráma, krátkodobého veľkokráľa v roku 293.
O vláde Báhráma II. je k dispozícii viacero faktických informácií ako o panovaní obidvoch jeho predchodcov. Je to dané jednak tým, že sa Báhrám udržal pri moci celých sedemnásť rokov, jednak dochovanými nápismi kňaza Kartíra, najvyššieho móbada zoroastrickej cirkvi. Kartír prakticky viedol za Báhráma štátne záležitosti a asi z jeho iniciatívy v ríši prebehlo prvé prenasledovanie inovercov – kresťanov, manichejcov a budhistov. Rozsah a dopad týchto akcií sú doteraz predmetom vedeckých debát.
Z vnútropolitického hľadiska mala veľký význam vzbura Báhrámovho brata Hormizda, ktorú sa podarilo potlačiť iba s veľkými ťažkosťami. Sakom, podporujúcim Hormizda, bol potom ustanovený nový kráľ – Báhrámov syn a dedič. Presná chronológia udalostí je však vzhľadom na torzovitosť prameňov problematická.
Báhrám II., ktorý po sebe zanechal viac skalných reliéfov ako ktorýkoľvek iný perzský kráľ, zomrel prirodzenou smrťou hneď potom, čo stratil kontrolu nad Arméniou, ovládanou Peržanmi od čias Šápúra I.
Maximilián
Maximilián je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 12. októbra.
Basketbal na Islamských solidárnych hrách 2013
Basketbal na Islamských solidárnych hrách 2013 bol basketbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Islamských solidárnych hier 2013, ktorý sa konal v meste Palembang, v Indonézii od 15. do 20. septembra 2013, za účasti 5 mužských a 3 ženských tímov. Pôvodne sa malo na turnaji mužov predstaviť až 9 krajín, okrem zúčastnených aj Alžírsko, Líbya, Katar a Omán. Všetky zápasy sa hrali v aréne Palembang Sport and Convention Center s kapacitou 4 000 divákov. Domáca Indonézia sa bez prehry stala víťazom ženského turnaja, v mužskej kategórii rovnako bez prehry zvíťazilo Turecko.
Účastníci
Číslo udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA v roku 2012.
Dun-sur-Auron (obec)
Dun-sur-Auron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Klavírne trio (teleso)
thumb|Klavírne trio Klavírne trio je súbor troch hudobníkov hrajúcich na klavír, husle a violončelo. Spolu so sláčikovým kvartetom a klavírnym kvintetom patrí medzi najvýznamnejšie telesá komornej hudby. Dielo určené pre toto zoskupenie sa najčastejšie označuje taktiež ako klavírne trio.
Kladeruby
Kladeruby sú obec v Česku v okrese Vsetín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 424 obyvateľov, z toho 210 mužov a 214 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 37,7 roka, ženy 41,0 roka).
Klavírne trio (teleso)
Dejiny
Hoci už v období baroka vznikali malé zoskupenia klávesového nástroja a sláčikov,kalvírne trio v dnešnom zložení sa vykryštalizovalo až počas klasicizmu. Klávír bol v každej bohatšej domácnosti a hráči na sláčikové nástroje dosť rozšírení, trio bolo preto dostupné pre muzicírovanie v mešťanských domoch. S tým súvisel i dopyt po dielach určných pre toto teleso. So vzrastajúcov kvalitou skladieb rástli i nároky na vyspelosť hráčov. Od obdobia romantizmu sa triá uvádzajú už aj verejne na koncertoch komornej hudby.
Významné telesá
Hoci sa u klavírneho tria, na rozdiel od sláčikového kvarteta, častejšie využíva príležitostná zostava kvalitných hráčov (najmä pre účely nahrávok), existujú i klavírne triá ustáleného zloženia, ktoré sa úspešne etablovali na hudobnej scéne. Medzi najvýznamnejšie patria:
Kristen Gilbertová
Gilbertovej známe obete sú Stanley Jagodowski (65), Henry Hudon (35), Kenneth Cutting (41) a Edward Skwira (69).
Kariéra a vraždy
V roku 1989 začala pracovať vo VAMC (Veterans Affairs Medical Center) v Northamptone ako zdravotná sestra. Nadriadenými bola opisovaná ako tichá a bezproblémová. Napriek tomu, že si ostatné sestry všimli vyšší počet úmrtí počas Gilbertovej smien, viac sa tým nezaoberali a čoskoro ju zo srandy začali prezývať "Anjel smrti".
V roku 1996 tri sestry nahlásili svoje obavy kvôli zvyšujúcemu sa počtu úmrtí kvôli srdcovému záchvatu a súčasnej zvýšenej spotrebe adrenalínu, a tak sa začalo vyšetrovanie.
Prišlo sa na to, že Gilbertová udržiavala mimomanželský vzťah s nemocničným strážnikom Jamesom Perraultom a núdzové situácie v nemocnici zneužívala na to, aby získala jeho pozornosť. Hoci bola obvinená len zo štyroch vrážd, ostatný zdravotnícky personál ju upodozrieval z viac ako osemdesiatich úmrtí.
Perrault nakoniec svedčil proti Gilbertovej a uviedol, že jednu vraždu mu priznala počas telefonovania. Obhajoba argumentovala nedostatkom priamych dôkazov.
Gilbertová bola uznaná vinnou 14. marca 2001 na federálnom súde. Hoci Massachusetts nepoužíva trest smrti, jej zločiny boli považované za federálne a teda by bol trest smrti možný. Napriek tejto možnosti bola odsúdená na doživotný trest odňatia slobody bez možnosti predčasného prepustenia.
Szentkozmadombja
Má rozlohu 508 ha a žije tu 90 obyvateľov (2007).
NGC 1632
NGC 1632 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Ultramaratón
Ultramaratón sa nazýva každé bežecké podujatie, dlhšie než tradičných 42,195 km (26,2188 míľ)
Existujú dva základné typy ultramaratónskych podujatí: tie, ktoré sú určené vopred danou vzdialenosťou a tie, ktoré sú ohraničené časom( víťazom sa stáva ten, kto za daný čas prekoná najväčšiu vzdialenosť). Najbežnejšími vzdialenosťami sú 50 a 100 míľ, či 50 alebo 100 km. ďalšími sú: dvojmaratóny, 24-hodinové preteky, viacdňové preteky na 1000 míľ ale aj dlhšie. Ich štruktúra je rôzna. Počnúc krúžením na 400-metrových okruhoch, niekedy aj kratších (indoor maratóny), cez cestných či terénnych behov po kontrólnych stanovištiach až po cezpoľné orientačné behy. Veľké množstvo ultramaratónov, hlavne preteky v teréne sú charakteristické nepredvídateľnými prekážkami, či už ide o nepriaznivé počasie, veľké výškové rozdiely a nespevnený povrch.
Ultramaratóny sa zvyčajne bežia po spevnených cestách. Tie, ktoré sa behajú po turistických chodníkoch či bahnistých horských či lesných chodníkoch sa nazývajú aj Ultra trail. Zvyčajne sú každých 5 alebo 15 km zabezpečené stanmi prvej pomoci a prístreškami, kde si pretekári môžu doplniť jedlo, tekutiny alebo dať si krátku pauzu. Na Slovensku, Česku a Európe je stále viac ultra trail pretekov ako napríklad: Brtnické ledopády (100 km / 3500m), Lazová 100 (105 km / 2900m), Krakonošova 100 (100 km / 4000m), Pražská 100 (145 km / 5200m), Trnavská 100 (92 km / 2700m), Stovka Považím (130 km / 7000m).
Preteky s časovým limitom v rozmedzí od 6, 12 až po 24 hodín, či 3 až 6 dňové behy sa bežia najmä po uzavretých okruhoch, často kratších než jedna míľa (kilometer).
Medzinárodná asociácia ultramaratóncov (IAU) organizuje svetové šampionáty rôznych vzdialeností a trvaní (50km, 100km, 24 a 48 hodín). Tieto podujatia sú zastrešované tiež Medzinárodnou atletickou federáciou (IAAF), čo je svetový riadiaci orgán atletických disciplín. Veľa krajín má svoju vlastnú ultramaratónsku organizáciu, často súčasť národnej atletickej organizácie, alebo aspoň ňou dotovaná. Svetové rekordy, či už vzdialenosti alebo časy sú zaznamenané Medzinárodnou atletickou asociáciou (IAU).
Zdzisław Beksiński
thumb|Hrob Zdzisława Beksińského v [[Sanoku. (2007)]] Zdzisław Beksiński (* 24. február 1929, Sanok, Poľsko – † 21. február 2005, Varšava) bol poľský maliar, fotograf a grafik, symbolista, autor monumentálnych surrealistických obrazov, vedúca osobnosť poľského modernizmu.
Život a tvorba
Narodil roku 1929 v Sanoku, vyštudoval architektúru v Krakove roku 1955, významné obdobie jeho tvorby prichádza v roku 1958.
Jeho tvorba je naplnená silnou a nezameniteľnou atmosférou, ktorá často naberá hororové prvky. Rozsiahla galéria s jeho obrazmi sa nachádza v historickom múzeu v Sanoku. .
Pochovaný je v Sanoku v Poľsku.
Babylon
thumb|300px|[[Babylonská veža (Babylon)|Babylonská veža, Pieter Brueghel, 1563]]
Babylon (-slovenský kodifikovaný tvar; v slov. prekladoch Biblie: Bábel; po česky, po grécky a nesprávne po slovensky Babylón; zahraničné varianty mena pozri nižšie) bolo mesto v starovekej Mezopotámii pri rieke Eufrat, centrum Babylonie. Jeho ruiny ležia 88 kilometrov južne od Bagdadu pri meste Al-Hilla pri Eufrate.
Zrúcaniny Babylonu odhalili v rokoch 1898 až 1917, dnes sú čiastočne zreštaurované, napríklad Ištarina brána, Cesta procesií, babylonský zikkurat (pravdepodobne Babylonská veža), chrámy a paláce.
==Mená ==
Architektúra mesta
Vykopávky pochádzajú najmä z obdobia novobabylonskej ríše. Vtedy mesto vyzeralo takto:
Mesto obklopovali mohutné hradby z tehál (vonkajšie boli 6,5 m široké, vnútorné boli 4 m hrubé, priestor medzi nimi široký 7 m vypĺňala voda). Hradby mali brány zasvätené rôznym bohom (napríklad Ištarina brána, dnes v Berlíne), brány chránili bašty. Do Ištarinej brány ústila Cesta procesií (16 m široká cesta) pokrytá pálenými tehlami a farebnou polevou s maľbami a reliéfmi. Neďaleko Ištarinej brány stál zikkurat Etemenanki (Babylonská veža), ktorý zničil Kýros Veľký pri dobýjaní Babylonu. Je to stupňovitá pyramída so štvorcovou základňou a hranou 90 m a 7 poschodiami, vysoká 90 m. Vedľa nej kedysi stál chrám zasvätený Mardukovi (Esangilovi) so zlatou sochou tohto boha na tróne (Herodotos udáva, že mohla vážiť 20 ton !). Okrem toho vedľa Ištarinej brány stáli tzv. Semiramidine visuté záhrady. Medzi Cestou procesií a Eufratom napokon stál palác, v ktorom kedysi babylonskí panovníci uchovávali cennosti....
Dejiny
Založený bol asi v 2. polovici 3. tis. pred Kr. (predpokladáme že môže byť aj starší, lebo nižšie vrstvy sú dnes zaplavené). Hlavným mestom sa stal až za Chammu-rabiho. Počas druhej (strednej) babylonskej dynastie (1595 pred Kr. – 1157 pred Kr.). Počas nej bol Babylon najväčšie mesto na svete. Po jej páde nastalo obdobie zmätkov a politického vákua. Väčšinou bol Babylon pod asýrskou nadvládou. V rokoch 689 pred Kr. – 678 pred Kr. bol vypálený.
Trocha neskôr mala Novobabylonská ríša opäť centrum v Babylone. Bol tu jeden zo 7 divov sveta: Semiramidine visuté záhrady. V roku 539 pred Kr. mesto dobyl Peržan Kýros II. Veľký, čím vyvrátil Novobabylonskú ríšu. Babylon sa stal hlavným mestom najbohatšej satrapie Perzskej ríše. V roku 331 pred Kr. Babylon dobyl Alexander Veľký. Mesto ho veľmi prekvapilo a vedomý si jeho významu a polohy v rámci svojej ríše z neho urobil svoje budúce sídlo. V roku 323 pred Kr. tu po návrate z výpravy na východ zomrel. Po boji diadochov sa mesto najprv stalo centrom seleukovského kráľovstva (312 pred Kr. – 64 pred Kr.). Význam Babylonu skončil vybudovaním Seleukeie na Tigride. V roku 130 pred Kr. bol Babylon vypálený a obyvateľstvo odvlečené do Médie. Vypálením Seleukeie v roku 165 po Kr. končí v Mezopotámii helenizmus. Pri budovaní Bagdadu sa použil materiál z oboch miest.
Osijek
Osijek je najväčšie mesto v chorvátskom Slavónsku a štvrté najväčšie v Chorvátsku. Má 83 496 (2011) obyvateľov a je správnym strediskom župy Osijek-Baranja.
Starovek a stredovek
Mesto založili Rimania ako Mursa v 2. storočí, v 6. storočí ho zničili Avari a neskôr obnovili predkovia Chorvátov. V rokoch 1526 až 1687 bolo obsadené Turkami, potom ich vystriedali Habsburgovci.
Novovek
Od roku 1809 je slobodným kráľovským mestom. V celom 19. storočí prosperovalo, bolo jedným z najväčších v Chorvátsku, veľmi ovplyvnené rakúsko-uhorskými veľkomestami. Za čias Juhoslávie po druhej svetovej vojne sa Osijek rýchlo rozrastal, vznikli nové štvrte ako napríklad Sjenjak, Vijenac, Jug a Jug II. Dnes je tu potravinársky a obuvnícky priemysel a vrcholí snaha o obnovu do predvojnového stavu, pretože mesto bolo počas občianskej vojny zničené. V súčasnosti je najnavštevovanejšia pevnosť Tvrda, pochádzajúca z roku 1753.
Samit
thumb|Britský premiér [[Tony Blair reční na samite G8 (2005).]]
Samit (do roku 2002 bol kodifikovaný ako alternatívny aj tvar summit; iné názvy: stretnutie/schôdzka/rokovania/konferencia na najvyššej úrovni, vrcholové/vrcholné stretnutie, vrcholová/vrcholná schôdzka, vrcholové/vrcholné rokovania, vrcholová/vrcholná konferencia; angl. summit meeting, summit conference, summit) je schôdzka, rokovanie resp. konferencia hláv štátov a vlád (prípadne iných vysokých predstaviteľov, napr. ministrov obrany) na najvyššej úrovni.
Medzi najvýznamnejšie samity patrili konferencie, na ktorých sa zišli predstavitelia protihitlerovskej koalície (Franklin Delano Roosevelt, Winston Churchill a Josif Vissarionovič Stalin počas 2. svetovej vojny.
Výraz "summit" bol v tomto význame v angličtine prvý raz použitý v 50. rokoch 20. storočia. Po ukončení studenej vojny sa počet konferencií, označovaných ako samity, zvýšil.
Borovicorasty
Borovicorasty alebo ihličinorasty (lat. Pinophyta, Coniferophyta) sú veľké oddelenie patriace do nahosemenných rastlín.
Ihličnany (iné názvy: ihličiny, konifery [jednotné číslo: konifera], do r. 1954: ihličnaté ; lat. Pinopsida, Coniferopsida, Coniferae) v taxonomickom zmysle sú veľká trieda (prípadne neformálna skupina) patriaca do nahosemenných rastlín.
Oba termíny (borovicorasty a ihličnany) majú v literatúre viacero rôznych definícii, pričom pri niektorých definíciách majú úplne rovnaký obsah, ale pri niektorých iných definíciách sa ich obsah líši - podrobnosti pozri v kapitole Systematika.
Ihličnany, ihličiny či konifery v netaxonomickom (čiže užšom) zmysle sú len tie z vyššie spomínaných ihličnanov v taxonomickom zmysle, ktoré majú listy typu ihlica (=ihlicovitý list); tieto sa označujú aj ako ihličnaté rastliny alebo ihličnaté dreviny (resp. stromy aj ihličnaté stromy a kry aj ihličnaté kr(ík)y). Takéto listy má len časť z (najmä recentných) taxónov z borovicorastov (ihličnanov) v najužšom zmysle (t.j. časť z toho, čo je nižšie pomocne označené ako BR D a IH D).
Charakteristika
Nasledujúca charakteristika sa vzťahuje na borovicorasty či ihličnany v najužšom zmysle bez lianovcorastov, t.j. vzťahuje sa na taxóny, ktoré sú v kapitole Systematika pomocne označené ako BR D a IH D.
Borovicorasty sú dreviny, väčšinou stromy, málokedy kríky (napr. kosodrevina). Patria k nim najväčšie stromy na svete, sekvoja vždyzelená (Sequoia sempervirens) a sekvojovec mamutí (Sequoiadendron giganteum), ktoré rastú v oblasti západného pobrežia Severnej Ameriky. Takisto najstarší žijúci strom na svete je borovica druhu Pinus longaeva, ktorá rastie v Kalifornii v USA a ktorej vek sa odhaduje na viac ako 4800 rokov.
Borovicorasty majú väčšinou silnú apikálnu dominanciu s monopodiálnym rozkonárovaním, ktoré tvorí viac-menej pravidelné prasleny bočných konárov. Kmene borovicorastov majú kambiálne kruh delivého pletiva, takže druhotne hrubnú. Lyko, kôra aj listy často obsahujú živicové kanáliky, ktoré produkujú typickú vôňu.
Typické pre borovicorasty sú ich listy, ktoré sú väčšinou (ale nie vždy) ihlicovité alebo šupinaté s hrubou pokožkou a kutikulou. Prieduchy listov sú často vnorené do listu, čím sa znižuje odpar vody. Listy môžu vyrastať po jednom (napr. smrek), po dvoch až piatich (borovica), alebo vo zväzočku na typických skrátených konároch nazývaných brachyblasty (napr. smrekovec). Väčšina druhov je stálezelených, niektoré druhy sú opadavé (napr. smrekovec opadavý a metasekvoja)
Rozmnožovanie
thumb|120px|left|šiška smreku pichľavého Picea pungens Vytvárajú jednopohlavné (monoecické) šištice (strobilis). Samčie šištice pozostávajú z tyčiniek s krátkou nitkou na ktorej sú dve peľové puzdrá produkujúce veľké množstvo peľu. Peľ má často 2 vzdušné vaky a je roznášaný vetrom (borovicorasty sú vetroopelivé). Samičia šištica pozostáva z plodných šupín (megasporofyly), ktoré sa rozdeľujú na podporné šupiny a semenné šupiny. Na nich sa nachádzajú 2 vajíčka, ktoré sú svojím otvorom (mikropilárny otvor) obrátené smerom k stredovej ose šištice. Vajíčko (ovulum) obsahuje samotnú vajcovú bunku (oosféru), 2 podporné bunky (archegóniá) a vyživovacie pletivo (primárny endosperm).
Po opelení prerastá peľové zrnko pomocou peľového vrecúška cez otvor nazývaný mikropile do vajíčka. V ňom vznikajú dve neobrvené spermatické bunky, z ktorých jedna oplodní oosféru a druhá zaniká. Na rozdiel od Magnoliophyta ostávajú vyživovacie pletivá (endosperm) haploidné.
Po oplodnení sa zo samičej šištice vytvorí väčšinou drevnatá šiška. Šišky sú veľmi variabilné a sú dôležitými znakmi pri rozoznávaní jednotlivých druhov. Niektoré šišky môžu mať redukované niektoré šupiny.
Vývojové vzťahy
Vývojové vzťahy borovicorastov nižšie označených ako BR B sú nejasné: V druhohorách boli borovicorasty najvýznamnejšou skupinou rastlín, pričom v tom čase existovali aj bylinné druhy. Počas druhohôr sa tiež vyvinuli všetky dnešné čeľade.
Napriek tomu, že v súčasnosti dominujú u krytosemenných rastlín, sú borovicorasty stále významnou skupinou rozšírenou po celej Zemi.
Rozsah pojmu
Ako vidno nižšie v kapitole Vnútorná systematika, výraz borovicorasty (ihličinorasty; lat. Pinophyta alebo Coniferophyta) aj výraz ihličnany (ihličiny, konifery či ihličnaté rastliny; lat. Pinopsida alebo Coniferopsida alebo Coniferae) má v literatúre viacero značne rozličných vymedzení. Trochu zjednodušene možno povedať, že oba taxóny zahŕňajú buď len cupressidy a borovicovité, alebo zahŕňajú navyše aj kordaitotvaré, alebo zahŕňajú navyše aj ginká, alebo zahŕňajú ginká ale nezahŕňajú kordaitotvaré, alebo zahŕňajú všetky nahosemenné rastliny. Okrem toho v novších textoch niekedy zahŕňajú lianovcorasty (gnétorasty) - bez ohľadu na to, či inak zahŕňajú aj kordaitotvaré, ginká a podobne.
Vo viacerých tradičných systémoch sa v jednom systéme uvádzajú oba pojmy súčasne, ale s rôznym vymedzením: V takých systémoch najčastejšie rozdiel medzi nimi tvoria ginká, t.j. oddelenie borovicorasty (nižšie označené ako BR B') sa skladá z triedy ihličnany (IH C) a z triedy ginká.
Vnútorná systematika
Nasleduje systém všetkých nahosemenných rastlín, pričom dôraz sa kladie na to, ktoré časti nahosemenných rastlín sa zvyknú označovať ako borovicorasty či ihličnany. Podrobnejšie vnútorné delenie je tu uvedené len pre tú časť nahosemenných rastlín, ktorá sa najčastejšie považuje za borovicorasty či ihličnany; podrobnejšie vnútorné delenia ostatných taxónov nahosemenných rastlín sú uvedené v iných článkov.
Vysvetlivky: Pomocné skratky (na zlepšenie prehľadnosti) sú:
Systém: nahosemenné rastliny = v iných systémoch: oddelenie BR A/ trieda IH A :
Poznámky:
Koloman (prvé meno)
Koloman je mužské krstné meno. Meno je írskeho pôvodu s významom mierumilovný alebo podľa iných zdrojov tureckého pôvodu (Kalima) s nejasným významom. Meniny na Slovensku má 13. októbra.
Vladimir Viktorovič Aksionov
Vladimir Viktorovič Aksionov (* 1. február 1935, Giblicy) je bývalý sovietsky kozmonaut. V aktívnej službe pôsobil od 3. marca 1973 a do 17. októbra 1988. Roku 1976 sa zúčastnil na lete kozmickej lode Sojuz 22 a roku 1980 bol členom prvej posádky zdokonalenej kozmickej lode Sojuz T-2. Je ženatý a má dve deti. Je nositeľom vyznamenania Hrdina Sovietskeho zväzu.
Životopis
Narodil sa v obci Giblicy v Riazanskej oblasti. Otec zahynul počas druhej svetovej vojny, matka mu zomrela, keď mal 14 rokov a tak vyrastal u starých rodičov. Obaja boli miestni učitelia. Vzdelanie získal najprv na priemyselnej škole v Mirišči pri Moskve, kam nastúpil rovno do druhého ročníka. Roku 1953 prešiel z podnetu Komsomolu na pilotnú prípravku a 1955 na Čugujevské letecké učilište. V roku 1957 začal pracovať v konštrukčnej kancelárii akademika Koroľova a miesto lietania sa stal starším inžinierom konštruktérom na kozmodróme. Neskôr bol presunutý do výskumného leteckého laboratória a odtiaľ sa prihlásil do oddielu pripravujúcich sa kozmonautov. . V roku 1973 začal v stredisku svoj výcvik. V aktívnej službe pôsobil od 3.marca 1973 do 17. októbra 1988.
Lety do vesmíru
V roku 1976 sa ako palubný inžinier zúčastnil týždenného letu kozmickej lode Sojuz 22 pod velením Valerija Bykovského so štartom z kozmodrómu Bajkonur. Zaoberali sa hlavne fotografovaním novým typom fotoaparatúry z NDR. Pristáli na území ZSSR.
V roku 1980 bol Aksionov členom prvej posádky zdokonalenej kozmickej lode Sojuz T-2. Jej veliteľom bol Jurij Malyšev. Štartovali z Bajkonuru. Spoločne sa pripojili k orbitálnej stanici Saľut 6, po troch dňoch sa odpojili a pristáli asi 200 km juhovýchodne od Džezkazganu na území Kazachstanu. Let trval 95 hodín. .
Lhuys
Lhuys je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Severný Málosmadulu
250px|thumb|Severný Málosmadulu atol (hore malý bezmenný atol). Severný Málosmadulu prírodný atol. Nachádza sa na Maldivách. Severný Málosmadulu sa nachádza na severe Maldív. Administratívne je celý atol súčasťou atolu Rá. Nad Severným Málosmadulu sa nachádza ešte jeden malý bezmenný atolček, ktorý je považovaný jeho za súčasť (aj administratívne spadá pod Rá.) Nachádza sa v severozápadnej časti Maldív pod atolom Thiladunmathí-Miladunmadulu vo vzdialenosti 14 km, a 5 km severne od Južného Málosmadulu. Medzi Severným a Južným Málosmadulu sa nachádza ešte jeden bezmenný atol (je považovaný za súčasť Južného Málosmadulu, administratívne atol Bá.).
Dĺžka atola je 71 km v severojužnom smere a šírka 28 km. Má skoro 40 plytčín, pričom najväčšia sa netradične nachádza práve v lagúne atola. Na atole je 86 ostrovov navyše sa započítavajú aj dva ostrovy na bezmennom atole na severe, takže oficiálne až 88, z ktorých je 15 obývaných.