cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoznam literárnych článkov/J
jú
Júdov list - Júlia Májeková - Július Albrecht - Július Andráši (horolezec) - Július Barč-Ivan - Július Bodnár - Július Botto - Július Ejury - Július Handžárik - Július Kozma - Július Lenko - Július Satinský - Július Špaňár - Július Virsik
HTTP cookie
Cookie (po anglicky koláčik, oblátka, sušienka) je v protokole HTTP malé množstvo stavových dát, ktoré WWW server pošle webovému prehliadaču súčasne s požadovanou webovou stránkou daného webového sídla, ak toto používa cookies (množné číslo od cookie). Ak sú cookies v prehliadači povolené, uložia sa na počítači (alebo smartfóne alebo tablete) používateľa, zvyčajne ako krátky textový súbor na určené miesto. Pri ďalšej požiadavke prehliadača na stránku z toho istého webového sídla (prakticky z tej istej domény napríklad passwords.example.org) potom prehliadač posiela späť serveru aj uložené cookie alebo viac cookies, ktoré si pýta už v hlavičke stránky. V prípade dočasných cookies sú informácie zapamätané len po dobu trvania aktuálnej návštevy (session) daného sídla, v prípade permanentných cookies aj pri ďalších návštevách až do uplynutia platnosti cookies, alebo ich odstránenia (vymazania) používateľom.
Cookies zvyčajne slúžia na rozlišovanie jednotlivých užívateľov. Ukladajú sa do nich najčastejšie používateľské predvoľby (napríklad jazyk) a pod. Myšlienku cookies navrhol Lou Montulli, vtedy pracujúci vo firme Netscape Communications.
Názov cookie – sušienka je odvodený z anglosaského zvyku ponúknuť návšteve obľúbenú sušienku na vytvorenie príjemnejšej atmosféry. Cookies majú viaceré výhody ale môžu byť aj zneužité na sledovanie užívateľa, preto je dôležité rozumieť ich účelu, čo umožňuje zvoliť správne nastavenie prehliadača a rozhodnutie o tom, či prijať alebo zamietnuť prijatie a ukladanie cookies.
Jann Horn v rámci projektu Google Project Zero popísal spôsoby, ako môžu byť cookies čítané sprostredkovateľom komunikácie (anglicky Man-in-the-middle) ako sú napríklad poskytovatelia Wi-Fi hotspotov. Za týchto okolností odporúča použiť prehliadač v privátnom režime prehliadania, ktorý sa v rôznych prehliadačoch nazýva ako Private Browsing (Safari), Inkognito/Incognito (Google Chrome), InPrivate (Internet Explorer, Microsoft Edge). V tomto režime sa cookies nezapisujú natrvalo resp. sa odstraňujú priamo prehliadačom. Nastavenie prehliadača na prijímanie cookies je podľa Zákona o elektronických komunikáciách (§ 55 ods. 5 pozri dole celé znenie) považované za súhlas s používaním cookies. Preto ak navštívite slovenské webové stránky a v prehliadači je povolené prijímanie súborov cookie, považuje sa to za prijatie podmienok používania súborov cookie daného sídla a preto je jedno kde na oznam o používaní cookies kliknete.
V úvode Všeobecného nariadenia o ochrane údajov (GDPR) sú cookies (odst. 30) definované ako online identifikátory, ktoré ..môžu zanechávať stopy, ktoré sa najmä v kombinácii s jedinečnými identifikátormi a inými informáciami získanými zo serverov môžu použiť na vytvorenie profilov fyzických osôb a na ich identifikáciu a preto sú považované za osobné údaje. (Pozri ďalej Bezpečnosť a ochrana súkromia.) náhľad|HTTP cookies dostali svoje meno podľa populárnej pečenej pochúťky. Na tomto obrázku sú domáce koláčiky s čokoládou uložené na sebe (angl. stack).
Názov a história
Zavedenie cookies nebolo v tom čase verejnosti známe. Predvolene boli súbory cookie akceptované a používatelia neboli upozornení na ich prítomnosť (na internete a vo svojom počítači). Verejnosť sa o súboroch cookie dozvedela až po tom, čo denník Financial Times o nich 12. februára 1996 uverejnil článok. V tom istom roku súbory cookie získali veľkú pozornosť médií, najmä z dôvodu potenciálnych dôsledkov na ochranu súkromia. O cookies sa potom diskutovalo na dvoch vypočutiach Federálnej obchodnej komisie v USA v rokoch 1996 a 1997.
V tom období už prebiehal formálnych špecifikácií pre cookies. Diskusie o formálnej špecifikácii sa začali už v apríli 1995 na konferencii www-talk. V rámci Internet Engineering Task Force (IETF) bola vytvorená špeciálna pracovná skupina. Brian Behlendorf a David Kristol navrhli dva alternatívne návrhy na zaznamenanie stavu transakcií HTTP. Skupina na čele so samotným Kristolom a Lou Montulli sa čoskoro rozhodla použiť špecifikáciu Netscape ako východiskový návrh. Vo februári 1996 pracovná skupina identifikovala súbory cookie tretích strán ako značnú hrozbu pre súkromie a špecifikácia vytvorená skupinou bola zverejnená ako RFC 2109 vo februári 1997. Špecifikuje, že súbory cookie tretích strán buď nemajú byť vôbec povolené, alebo aspoň nie štandardne povolené. V tom čase už reklamné spoločnosti používali súbory cookie tretích strán a Netscape a ani Internet Explorer nerešpektovali odporúčanie týkajúce sa súborov cookie tretích strán z RFC 2109. RFC 2109 bol nahradený RFC 2965 v októbri 2000.
Účel cookies
Cookies môžu byť použité na zaznamenávanie voľby, ktorú urobil užívateľ ako napríklad položky pridané v nákupnom košíku v internetovom obchode (e-shop) alebo môžu zaznamenávať aktivitu používateľa počas prehliadania napríklad kliknutia na tlačidlá, prihlásenie alebo zaznamenávanie stránok, ktoré už navštívil. Môžu sa tiež použiť na zapamätanie si ľubovoľných informácií, ktoré používateľ predtým zadal do formulárov ako sú mená, adresy, heslá alebo čísla kreditných kariet.
Rozdelenia cookies podľa účelu
Java delí cookies na 3 kategórie a Google na 6 kategórií. Názvy kategórii v nasledovnom zodpovedajú Jave a názvy Google sú v zátvorke šikmým písmom:
Technické podrobnosti
Cookies obsahujú textové informácie. Na strane klienta (užívateľa) sa môžu ukladať na rôzne miesta. Napríklad pre Internet Explorer vo Windows XP sa ukladali ako textové súbory do adresára <tt>c:\Documents and Settings\Meno používateľa\Cookies</tt>. V novšom prehliadači Google Chrome sa v systéme Windows 7 a 10 ukladajú cookies ako zašifrované záznamy (riadky) do SQL databázy a sú v súbore C:\Users\<current_user>\AppData\Local\Google\Chrome\User Data\<Profile 1>\Cookies. Cookies sa teda dajú prezrieť alebo odstrániť len v nastaveniach prehliadača.
Funkcia cookies je definovaná v RFC 2965 pomocou HTTP hlavičiek  (alebo jej novšieho variantu  ) a. Hlavička  je poslaná v odpovedi servera a obsahuje: Ak má prehliadač aspoň jednu cookie pre daný server (a daný adresár na ňom), posiela s každým dotazom danému serveru aj hlavičku, ktorá obsahuje rovnaké dáta, ktorá server pôvodne poslal.
V prehliadačoch s podporou JavaScriptu možno v tomto jazyku ku cookie pristupovať cez vlastnosť  vo forme: <tt>názov_1._cookie = hodnota_1._cookie; názov_2._cookie = hodnota_2._cookie; ...</tt>. Páry názov: hodnota sú oddelené bodkočiarkou, ak má hodnota obsahovať bodkočiarku, je obalená úvodzovkami.
Cookie možno nastavovať taktiež na strane servera (podľa možností skriptovacieho jazyka) – nastavenie hodnoty cookie predstavuje v podstate pridanie HTTP hlavičky do odpovede serveru (z toho dôvodu musí nastavenie prebehnúť pred vypísaním čohokoľvek na výstup). Napríklad, pre jazyk PHP k tomu slúži funkcia setcookie so syntaxou:
Bezpečnosť a ochrana súkromia
Týchto informácií sa dá neskôr aj bez vedomia návštevníka využívať pre cielenú reklamu (eufemisticky nazývanú ako reklama založená na záujmoch), štatistické vyhodnocovanie správania návštevníkov, a pod. Tieto informácie však môže server získavať aj bez cookies, preto toto ich využitie nemôže byť považované za obzvlášť nebezpečné.
Ak viacero webových sídiel využíva rovnakú technológiou cookies a zasiela ich tretej strane, môže potom táto tretia strana pomocou cookies identifikovať a sledovať užívateľa aj pri prechádzaní z jednej domény na druhú. Takýmto nástrojom na identifikáciu návštevníkov je napríklad Google Analytics.
Cookies možno zneužiť najmä vtedy, ak získa útočník prístup k počítaču používateľa, pretože cookies na počítači nie sú nijako chránené. Potom útočník môže s cookies "ukradnúť" identitu napadnutého.
Aj bez fyzického prístupu k počítaču existuje niekoľko podvodných spôsobov ako ukradnúť cookies (angl. cookie theft) alebo ukradnúť/uniesť aktuálnu návštevu (angl. session hijacking), ktoré sú možné, obzvlášť ak je pripojenie cez nezabezpečenú wifi sieť, ak je webový prehliadač zle nastavený alebo nechránený.
Právne neriadenia
Podľa smernice Európskej únie (vykonaná na Slovensku zákonom o elektronických komunikáciách 452/2021 Z.z. ) musí www server poskytnúť užívateľovi informáciu o používaní cookies a získať súhlas užívateľa ešte pred tým, než sa cookie uloží do jeho používateľovho počítača.[ Výsledok je to, že od jesene roku 2015 väčšina webov začala zobrazovať informačný pruh o cookies, ktorý je možné odstrániť potvrdením súhlasu tlačidlom na ňom umiestneným.
Poslanecká snemovnňa ČR schválila novelu zákona o elektronických komunikáciách ktorá začne platiť od 1. januára 2022 a na Slovensku začne platiť nový Zákon o elektronických komunikáciách od 1. februára 2022. Dosť zásadne menia správu cookies. Zmena v správe cookies ovplyvní nielen návštevníkov ale aj správcov webov a internetových marketérov, ktorej účelom je dosiahnuť európsky kódex elektronickej komunikácie. To sa bude týkať hlavne prevádzkovateľov webových stránok, ktorí používajú analytické reklamné nástroje. Zmena spočívá v tom, že užívateľ musí po novom aktívne oznámiť súhlas pre používanie cookies a ďalších sledovacích technológií. Teda v skratke povedané, zo súčasného opt-out režimu sa prechádza do režimu opt-in.
Doteraz platilo, že pokiaľ sa užívateľ sám od nejakej podobnej služby priamo neodhlásil, bolo možné mu ju vnucovať. Od roku 2022 platí, že ak užívateľ nedá výslovný súhlas, platí automaticky, že pri ňom sledovacie technológie, ako sú cookies, nie je možné využívať.
Súhlas by mal zodpovedať stanoveným požiadavkám GDPR. Takže musí byť dobrovoľný, nesmie sa vynucovať zablokovaním prístupu ku stránke alebo akýmkoľvek znepríjemňovaním jej používania, a tým nútiť užívateľov k jeho udeleniu a musí byť plne informovaný. Užívateľ musí rozumieť, čo je predmetom jeho súhlasu, a na čo budú na ňom získané dáta použité. Súhlas musí byť za každých okolností vyjadrený jednoznačným prejavom vôle. Zároveň je ustanovené, že udelenie súhlasu má byť rovnako tak ľahké ako jeho odvolanie.
Prípad zneužitia cookies na Slovensku
Odborník na nákup lacných leteniek Dušan Kráľ tvrdí, že niektoré letecké spoločnosti alebo predajcovia leteniek využívajú cookies na sledovanie zákazníkov a na manipuláciu s výškou cien leteniek. Princíp takéhoto zneužitia spočíva v tom, že cena sa zvyšuje so vzrastajúcim počtom návštev daného letu.
Cookies sú textové záznamy, ktoré sú napríklad v systéme Windows pre prehliadač Google Chrome v priečinku: C:\Users\<účet_užívateľa>\AppData\Local\Google\Chrome\User Data\Default\ v súbore Cookies (je to SQLite databáza). Samotný cookie sa preto nemôže spustiť a prevziať ovládanie počítača (šíriť vírus a pod.). Problémom je preto len možné zneužitie cookies, ktoré napríklad obsahujú nákupné správanie (napríklad návšteva informácií o konkrétnom lete alebo ceny naposledy zaplatené za letenky ako v spomínanom prípade). O takýto druh údajov môže mať záujem nielen priamo predajca, ktorého stránku navštívite (ktorý má právo čítať svoje cookie na vašom počítači) ale aj ostatní predajcovia, ktorí sa k nim môžu dostať podvodmi.
Povoliť, odstrániť, zakázať cookies
Cookies majú mnohé výhody a ich používanie uľahčuje prehliadanie. Vo všeobecnosti ich netreba zakazovať ani zatracovať. Zneužitie cookies sa zbytočne nafukuje a to aj v prípade na Slovensku, kedy sa zvyšovanie ceny ako dôsledok používania cookies nedalo jednoznačne preukázať. Naša legislatíva definuje (pozri nasledovný nadpis), že cookies môžu byť použité len na prenos alebo uľahčenie prenosu. Zneužitie cookies na manipuláciu s cenou je preto trestné. Proti zákazu alebo obmedzeniu cookies sa stavajú firmy, ktoré sa špecializujú na vyhľadávanie a predávanie reklamy. Naopak, ich možné negatívne dôsledky zveličujú firmy zamerané na ochranu počítačov a osobných údajov.
Užívateľ má možnosť v počítači cookies prehliadať a odstrániť ich jednotlivo alebo všetky naraz a to buď priamo (ak vie kde sú uložené) alebo pomocou prehliadača. Odstránenie cookies z počítača nemá žiaden podstatný vplyv na prehliadanie webu. Web by mal potom (pri ďalšej návšteve po odstránení cookies) užívateľa pokladať za nového. Je však pravdou, že po odstránení sa môžu odstrániť aj niektoré údaje, ktoré uľahčujú prihlasovanie alebo vypĺňanie formulárov. V prehliadači Google Chrome možno nastavenie cookies nájsť pod Nastavenia alebo chrome://settings/content/cookies a zobraziť všetky cookies pomocou chrome://settings/siteData (Chrome umožňuje prezerať, povoliť, zakázať, odstrániť cookies nie však ich priamo zobraziť alebo upravovať).
Užívateľ môže úplne zakázať ukladanie cookies na svojom počítači alebo zvoliť si režim privátneho (privacy mode) prehliadania (Inkognito, inPrivate a pod.), ktorý má ešte výraznejšie obmedzenia. Musí však potom počítať s obmedzeniami, ktoré vyplývajú z nemožnosti využiť výhody cookies. Nie je pravda, že web stránky nefungujú bez cookies. Nefungujú len služby, pre ktoré sú cookies nevyhnutné (alebo web stránky, ktoré ktoré sú navrhnuté zámerne tak, aby bez cookies nefungovali).
Smernica Európskej únie o cookies
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002 odporúča úpravu povinností prevádzkovateľov webových sídiel v súvislosti s ukladaním cookies: "Ak sú také zariadenia, napríklad cookies, určené na legitímne účely, ako je uľahčenie poskytovania služieb informačnej spoločnosti, ich používanie by malo byť povolené pod podmienkou, že užívatelia majú jasné a presné informácie v súlade so smernicou 95/46/ES o účele cookies alebo podobných zariadení tak, aby bolo zabezpečené, že užívatelia sú si vedomí informácií, ktoré sa nachádzajú na ich koncovom zariadení, ktoré používajú. Užívatelia by mali mať možnosť odmietnuť, aby bolo cookies alebo podobné zariadenie uložené na ich koncovom zariadení. Toto je zvlášť dôležité, ak užívatelia, iní než pôvodní, majú prístup ku koncovému zariadeniu a tým k akýmkoľvek údajom obsahujúcim súkromne citlivé informácie uložené v takom zariadení. Informácie a právo odmietnuť môžu byť ponúknuté jednorazovo pre používanie rôznych zariadení inštalovaných na koncovom zariadení užívateľa počas toho istého spojenia a tiež pre každé ďalšie používanie týchto zariadení počas ďalších spojení. Metódy poskytovania informácií, ponuka práva na odmietnutie alebo vyžiadanie súhlasu by sa mali vykonať spôsobom, ktorý je pre užívateľa najvhodnejší; prístup k špecifickému webovému obsahu môže byť ešte stále podmienený vedomým akceptovaním cookies... "
Na Slovensku bola uvedená smernica implementovaná zákonom 351/2011 Z. z. o elektronických komunikáciách, ktorý v § 55, odseku 5 obsahuje tento text: Každý, kto ukladá alebo získava prístup k informáciám uloženým v koncovom zariadení užívateľa, je na to oprávnený iba ak dotknutý užívateľ udelil súhlas na základe jasných a úplných informácií o účele ich spracovania; za súhlas na tento účel sa považuje aj použitie príslušného nastavenia webového prehliadača alebo iného počítačového programu. Slovenský zákon teda pokladá za súhlas s uložením cookies aj to, že užívateľ ich získavanie nezakázal vo svojom prehliadači. Tak či tak je poskytovateľ služieb povinný poskytnúť jasné a úplné informácie o účele ich spracovania. Niektorí slovenskí poskytovatelia teda už od roku 2015 zobrazujú užívateľovi informáciu o používaní cookies, ktorá žiada o súhlas ešte pred tým, než sa cookie uložia a iní len na stránke informujú že používajú cookies a až na podstránke je možné zistiť podrobnejšie informácie (zásady používania cookies a pod.) Dôsledok je ten, že viacero webov zobrazuje oznam o použití cookies, ktorý možno odstrániť len potvrdením súhlasu tlačidlom umiestneným na ňom (mimochodom: aj táto funkcionalita zvyčajne používa cookies).
Typický oznam obsahuje text: ''“Na našej webovej stránke používame súbory cookies. Prezeraním našej webovej stránky súhlasíte s ich používaním a ukladaním do Vášho prehliadača. Ďalšie informácie o spôsobe používania súborov cookies môžete nájsť kliknutím na tlačidlo "Viac info"“''
Tento oznam neobsahuje možnosť používať stránku bez nutnosti ukladať jej cookie. Ak nebola celá stránka primerané prepísaná, potom aj bez explicitného vyjadrenia súhlasu a zatvorení tohto oznamu sa bude server pokúšať ukladať cookie u používateľa. Je to rovnaká situácia ako pred smernicou EÚ, keď sa weby nemuseli na cookies pýtať. Škodlivé webové sídlo (website) si nebude pýtať súhlas s používaním cookies. Ak máte podozrenie na zneužitie cookies najlepšie je daný web ani nenavštíviť.
Moše z Leonu
náhľad|Titulná stránka prvotlače Zoharu (Mantova, 1558) Moše z Leonu alebo Moše ben Šem Tov de Leon (* asi 1250, Guadalajara – † 1305, Arevalo) bol židovský rabín a kabalista, v mladosti stúpenec Maimonida; autor alebo redaktor najvýznamnejšieho stredovekého kabalistického textu, kabalistického midrašu k Pentateuchu Midraš de-rabi Šim'on bar Jochaj, známejšieho pod názvom Zohar alebo Kniha nádhery, ktorý vznikol (alebo bol zostavený) koncom 13. storočia.
Od roku 1292 viedol Moše život potulného učenca. Podľa Avrahama ben Šloma z Torrutiel napísal 23 kníh, z ktorých väčšina sa stratila. Po jeho smrti vznikol spor ohľadom autorstva Zoharu, ktoré pripísal tanaitskému rabínovi z 2. storočia po Kr. Šim'onovi bar Jochajovi. Vznikla otázka, či Moše čerpal z nejakého strateného rukopisu, alebo – ako tvrdila jeho vdova – je on sám autorom spisu. Moderní bádatelia (napr. Geršom Scholem) sa prikláňajú k názoru, že Moše z Leonu Zohar skompiloval, ale používal pritom staršie zdroje.
Slovenská florbalová extraliga žien 2012/13
Slovenská florbalová extraliga žien v sezóne 2012/13 bol 8. ročník extraligy florbalistiek, najvyššej florbalovej súťaže žien na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom florbalu (SZFB). V súťaži štartovalo rovnako ako v minulej sezóne 10 družstiev. Víťazstvo z minulého ročníka obhájili hráčky ŠK 98 Pruské, ktoré do play-off nastupovali z druhého miesta po základnej časti.
Systém súťaže
Po základnej časti, v ktorej hral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Zápas o 3. miesto sa nehral, o bronzových medailách rozhodlo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledný celok po základnej časti zostúpil do 1. ligy a predposledný hral baráž s druhým najlepším tímom 1. ligy.
Volfartice
Volfartice je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 658 obyvateľov, z toho 305 mužov a 353 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,6 roka (muži 39,0 roka, ženy 38,2 roka).
Partička (slovenská televízna relácia)
Partička je slovenská televízna relácia, ktorú vysiela TV Markíza od jesene 2009. Je spracovaná podľa celosvetovo úspešnému formátu "Whose line is it anyway".
Relácia je založená na improvizácii štyroch hercov. V partičke spravidla účinkujú Petra Polnišová, Lukáš Latinák, Marián Miezga, Juraj Kemka, Róbert Jakab a Roman Pomajbo. V niekoľkých epizódach účinkovali aj Richard Stanke, Monika Hilmerová, Michal Suchánek, Richard Genzer a Kristína Tóthová (v silvestrovskom dieli 2010 si zahrali aj Marián Čekovský, Ady Hajdu, Erika Judínyová, Janko Kuric a skupina Vidiek). Hudobný sprievod zabezpečuje Róbert Hvostaľ.
Princíp relácie spočíva na improvizácii v rôznych hrách. Program sa hrá v divadle L+S od mája 2009.
Smrť obchodného cestujúceho
Smrť obchodného cestujúceho je psychologická dráma v dvoch dejstvách od amerického spisovateľa Arthura Millera, ktorá kriticky hodnotí konzumnú spoločnosť. Hlavný hrdina žije svoj falošný americký sen a myslí si, že je rovnako úspešný ako za mlada.
Dej
Hra zobrazuje osud Willyho Lomana, obchodného cestujúceho, ktorý musí uživiť svoju rodinu z malého platu a hradiť všetky splátky a pôžičky. Nie je to jednoduché, keďže už nie je najmladší. Jeho obchodní partneri buď zomreli alebo sú už na dôchodku. Celý život pracoval pre svojich synov, Biffa a Happyho, a svoju ženu Lindu, chcel dosiahnuť úspech, no ten sa ani po toľkých rokoch nedostavil.
Jeho syn Happy aj keď má svoj byt a dobrú prácu, nenapĺňa ho to. Druhý syn, Biff, mal možnosť dostať sa na univerzitu, on sa však nedostatočne pripravil na záverečný test a na žiadnu ho tak neprijali. Willy sa tak často dostáva do konfliktov so synmi, lebo žijú svoj život a nespĺňajú jeho vysnený mýtus o spoločenskom úspechu. Nedarí sa mu ani v obchodoch a cíti sa unavený. Nie je schopný si priznať pravdu. Klame tak nielen seba, ale aj svoju rodinu. Stále hovorí o tom, aký je úspešný a výnimočný; všetko sa však obráti, keď dostane výpoveď. Willy navštívi svojho suseda Charlieho, ktorý mu dokonca ponúkne robotu, no Willy ju z hrdosti odmietne.
Bratia sa s otcom stretnú na večeri v reštaurácii, tam sa však pohádajú. Willy rozmýšľa o minulosti, nevšimne si dokonca že všetci hostia už z reštaurácie odišli. Doma sa všetci stretnú, ale Linde sa nepáči ako sa synovia zachovali, že nechali otca v reštaurácii samého.
Biff sa chce s otcom porozprávať, no nájde ho ako v záhrade sadí zeleninu a popri tom sa rozpráva so svojim mŕtvym bratom Benom. Biff sa snaží otcovi ospravedlniť, no znova sa pohádajú. Nakoniec si otec predsa len uvedomí, že ho Biff má rád. Willy je už na pokraji síl, čo ho vedie k závažnému rozhodnutiu. Rozhodne sa spáchať samovraždu, aby zachránil svoju rodinu peniazmi zo svojej životnej poistky. Dokonca sa mu zjaví aj mŕtvy brat Ben, ktorý mu samovraždu schvaľuje. Willy nakoniec spácha samovraždu v aute, v deň, kedy splatia poslednú splátku za dom. Happy sa nakoniec vydáva po otcových stopách, Biff však otcov model úspešného života odmieta a začína robiť to, čo vždy chcel – farmáriť.
Bachem Ba 349
Bachem Ba 349 Natter („Užovka“) bola nemecká experimentálna stíhačka s kolmým štartom z obdobia druhej svetovej vojny. Použitie bolo veľmi podobné protilietadlovej rakete zem-vzduch: po kolmom štarte (ktorý eliminoval potrebu letísk) sa pilot snažil naviesť stroj k nepriateľským bombardérom. V tom mu pomáhalo rádiové spojenie so zemou. Keď si bol istý zásahom, odpálil rakety umiestnené v nose lietadla a po vyhorení zásoby paliva sa katapultoval, keďže stroj nebol schopný pristáť. 1. marca 1945 prebehol prvý a posledný let s ľudskou posádkou, ktorý skončil smrťou testovacieho pilota Lothara Siebera.
Vývoj
V roku 1943 začala mohutná spojenecká vzdušná ofenzíva proti Nemecku. Luftwaffe sa ju snažila zastaviť, nasadila aj prúdové stíhačky, ale neúspešne. Vyvíjané protilietadlové rakety (Wasserfall, Rheintochter, Schmetterling a Enzian) síce vyzerali sľubne, ale ich vývoj sa predlžoval. V tejto situácii nasadila Luftwaffe do boja prvú (a poslednú) raketovú stíhačku na svete, Messerschmitt Me 163 Komet. Odpadla tak potreba zložitých navádzacích prostriedkov. Začiatkom roku 1944 začala Luftwaffe program vývoja pohotovostnej stíhačky.
Bolo vytvorené množstvo návrhov, vo väčšine z nich bol pilot naklonený, aby sa šetrilo miestom. Najsľubnejšími z návrhom boli Heinkel P.1077 Julia a Me 163 Komet.
Bachemov návrh
Erich Bachem bol technickým riaditeľom vo firme Fieseler. V roku 1934 založil vlastnú továreň, v ktorej vyrábal komponenty pre lietadlá. Jeho BP20 vychádzal z návrhu, na ktorom pracoval pre firmu Fieseler, ale bol značne radikálny. Stroj mal byť postavený z dreva, iba kokpit mal byť obrnený. Poháňaný mal byť raketovým motorom Walter HWK 509A-2, podobne, ako Me 163 Komet. Stroj mal mať taktiež 4 pomocné štartovacie odhadzovacie motory Schmidding s dobou horenia 10 sekúnd. Lietadlo štartovalo z dlhej kolmej rampy.
Stroj bol navádzaný do výšky, kde leteli bombardéry, rádiovým riadiacim systémom zo zeme, potom kontrolu prebral pilot. Keď si bol istý zásahom, odpálil salvu rakiet umiestnených v nose a katapultoval sa, alebo počkal, naviedol lietadlo tak, aby narazilo do chvosta ďalšieho z bombardérov a až potom sa katapultoval. Hoci pilot by mal prežiť, išlo prakticky o samovražednú zbraň. Hoci návrh vyzeral zložito, mal výhodu, ktorá rozhodla v jeho prospech – nepotreboval veľké letecké základne, ktoré boli, ako sa ukázalo pri Me 163 Komet, zraniteľné náletmi.
Keď sa návrh dostal do rúk veliteľovi SS Heinrichovi Himmlerovi, bol určený ako víťazný. Luftwaffe sa však snažila zachrániť čo najviac z lietadla a nariadila prerobiť návrh tak, aby sa stroj poškodil čo najmenej a aby sa náraz do bombardéra v boji nepoužíval.
Výsledný návrh bolo malé lietadlo štartujúce z vysokej rampy so štyrmi pomocnými štartovacími motormi s dobou horenia 12 sekúnd. Keď tie vyhoreli, zapálil sa hlavný motor. Potom bolo lietadlo navádzané rádiom zo zeme do výšky proti bombardérom. Potom pilot odpálil rakety z nosa a začal klesať kĺzavým letom k zemi. Keď dosiahol výšku okolo, otvoril sa brzdiaci padák a lietadlo sa „rozlomilo“. Pilot a chvost s motorom pomaly klesali k zemi s padákom, kým trup s nosom dopadli na zem V Schloss Ummendorf blízko Bilberachu an der Riß vypočitávali vedci Natterovu aerodynamiku pod vedením profesora Wilhelma Fuschsa, riadiaci systém sa skúšal v Bachem-Werke vo Waldsee. DVL (Deutschen Versuchsanstalt für Luftfahrt – Nemecký skúšobný ústav pre vzduchoplavbu) v Braunschweigu robili testy s maketami vo veternom tuneli. Výsledky ukázali, že lietadlo by bolo stabilné do rýchlosti Mach 0,95.
Testy
thumb Letové testy začali 3. novembra 1944 v Neuburgu an der Donau. Prvý prototyp BP-20 M1 nemal motor, bol iba vytiahnutý do výšky Heinkelom He 111.
Ďalšie testovacie prototypy boli vybavené pomocnými štartovacími motormi a boli riadené rádiom. Testy prebehli dobre, ale ukázalo sa, že znova použiť motor, ktorý pristál s padákom sa nedá, náraz bol stále prisilný.
Prvý pilotovaný let
Stavba prototypu pre sériovú výrobu Ba 349A začala v októbri roku 1944 a v nasledujúcich mesiacoch došlo k 15-tim odpalom. Každý odpal viedol k drobným úpravám, ktoré sa zhrnuli a aplikovali pri verzii Ba 349B, ktorej testy začali v januári roku 1945. Existovala aj dvojmiestna verzia Ba 349C Schul Natter, ale tá zostala na papieri.
Vo februári roku 1945 začínala veleniu SS dochádzať trpezlivosť a nariadilo spraviť minimálne jeden pilotovaný let ešte ten mesiac. K tomu došlo až prvého marca roku 1945. testovací pilot Lothar Sieber odštartoval so strojom Ba 349A M 23, z odpaľovacej rampy vo vojenskom cvičnom areáli Lager Heuberg. Spočiatku to vyzeralo, že je všetko v poriadku, ale jeden z motorov Schmidding vypovedal službu a stroj sa stal následne neovládateľným. Vo výške sa otvoril kokpit, ako sa snažil Sieber dostať von. Rádiom dostával pokyny, aby lietadlo opustil, ale v oblakoch stratil orientáciu, takže nevedel, že sa otočil k zemi. Keďže sa brzdiaci padák neotvoril, lietadlo v plnej rýchlosti narazilo do zeme. Sieber bol na mieste mŕtvy. Niektoré pramene uvádzajú, že Sieber pri páde k zemi so zapnutým motorom dokonca prekonal zvukovú bariéru.
František (pápež)
František, vl. menom Jorge Mario Bergoglio, SJ (* 17. december 1936, Buenos Aires, Argentína) je 266. pápež Katolíckej cirkvi, rímsky biskup a panovník štátu Vatikán zvolený v konkláve dňa 13. marca 2013. Je prvým pápežom pochádzajúcim z amerického svetadielu (z Argentíny), prvým pápežom, ktorý vzišiel z jezuitskej rehole, prvým pápežom z južnej pologule a po viac ako 1270 rokoch od smrti Gregora III. prvým pápežom, ktorý sa nenarodil v Európe. Podľa Františkových vlastných slov má byť jeho pontifikát krátky.
Bachem Ba 349
Prvý pilotovaný let
Nehoda bola vysvetlená ako chyba krytu kokpitu, ktorý nebol dobre zaistený. Fotografie havarovaného stroja boli upravené tak, aby nebola vidieť rádiostanica FuG 16, cez ktorú dostával Sieber pokyny. Pri prieskume v okolí základne v roku 1998 boli nájdené trosky trupu.
Spolu bolo postavených 36 Natterov, 18 bolo použitých na bezpilotné testy, dva havarovali (jeden pri bezmotorovom lete, druhý so Sieberom). Zo zostávajúcich 16-tich bolo 10 spálených, 4 skončili v USA, 1 vo Veľkej Británii a 1 v ZSSR. Zo štyroch amerických Natterov bol odpálený iba jeden, bezpilotný let zo základne Muroc Army Air Base sa skončil haváriou.
František (pápež)
Narodil sa v Buenos Aires v Argentíne. Za katolíckeho kňaza bol vysvätený v roku 1969. Medzi rokmi 1973 až 1979 pôsobil ako provinciál Spoločnosti Ježišovej v Argentíne. Roku 1998 sa stal biskupom buenosaireským a za kardinála ho vymenoval sv. Ján Pavol II. v roku 2001. Cirkev v Argentíne viedol aj počas nepokojov v Argentíne v decembri 2001. Vlády Néstora Kirchnera a Cristiny Fernándezovej Kirchnerovej ho považovali za svojho politického rivala. Po rezignácii pápeža Benedikta XVI. dňa 28. februára 2013 konkláve zvolilo 13. marca 2013 kardinála Bergoglia za nového pápeža. Zvolil si meno František na počesť svätého Františka z Assisi.
Pápež František je známy pre svoju pokoru, dôraz na Božie Milosrdenstvo, záujem o chudobných a odhodlanie viesť medzináboženský dialóg. Je uznávaný za to, že má menej formálny vzťah k úradu pápeža než jeho predchodcovia, napríklad, že sa rozhodol radšej žiť v Dome svätej Marty, než aby obýval pápežský apartmán v Apoštolskom paláci, ako to robili predchádzajúci pápeži. Zastáva názor, že Cirkev by mala byť viac otvorená. Nepodporuje neovládaný kapitalizmus, marxizmus, alebo marxistické verzie Teológie oslobodenia. František sa drží tradičných cirkevných pohľadov v otázkach interrupcií, manželstva, vysvätení žien za kňazov a celibátu. Je proti konzumizmu a podporuje snahy o zvrátenie klimatickej zmeny, na čo sa jeho pontifikát zameriava s vyhlásením v encyklike Laudato si'.
Bachem Ba 349
Dedičstvo
Spojenecké jednotky obsadili továreň vo Waldsee v apríli roku 1945. Vzali so sebou 10 modelov Bachem Ba 349B a neskôr ešte ďalšie 4 funkčné prototypy. Zvyšných 6 bolo spálených.
Niektoré zdroje uvádzajú, že bola zostavená dobrovoľná bojová jednotka z Natterov v Kirchheime unter Teck, ale k bojovému nasadeniu nedošlo a údaje sú nedôveryhodné.
František (pápež)
V medzinárodnej diplomacii sa pričinil o dočasné úplné znovuobnovenie diplomatických stykov medzi Spojenými štátmi a Kubou a podporoval prípady migrantov počas európskej a stredoamerickej migračnej krízy. Od roku 2018 je známy ako kritik neo-nacionalizmu.
Bachem Ba 349
Dedičstvo
Náhodou, v posledných dňoch vojny v Pacifiku vyvinula letecká spoločnosť Mizuno podľa rozkazov Cisárskeho námorníctva lietadlo veľmi podobné Natteru. Výsledkom bola samovražedná stíhačka Mizuno Shinryu, vyzbrojená neriadenými raketami vzduch-vzduch umiestnenými pod krídlami a výbušnou hlavicou v nose pre samovražedný útok.
František (pápež)
Svätý Otec František čelí otvorenej kritike, najmä z kruhov teologických konzervatívcov, na jeho konanie v niektorých otázkach, napríklad keď publikáciou Amoris laetitia (Radosť lásky) pripustil možnosť niektorým občiansky rozvedeným a znovuzosobášeným katolíkom pristúpiť k Sviatosti Eucharistie, alebo jeho konanie v otázke údajného krytia sexuálnych škandálov duchovných, proti ktorému však vydal apoštolský list motu proprio s názvom Vos estis lux mundi.
Bachem Ba 349
Odpaľovacie rampy
Existovali tri odpaľovacie rampy pre Bachem Ba 349 v lese Hasenholz blízko Kirchheimu. Všetky pochádzajú z roku 1945 a spolu tvoria pravidelný trojuholník, s dvoma rohmi ukazujúcimi na sever a na juh. Vzdialenosť medzi dvoma rampami je asi. Betónové panely, na ktorých stáli odpaľovacie rampy pre Ba 349 sú stále zachovalé. V strede každého panela je kocka zasadená do hĺbky, ktorá slúžila ako základ pre odpaľovaciu vežu. Testovacie rampy Ba 349 v Badensku-Wuttembergsku pri Štetíne sú stále vo vojenskej zóne Nemeckej armády a nie sú prístupné turistom.
Dodnes sa zachovali tri Ba 349. Sú v USA, prvý je v Národom leteckom múzeu pri Washingtone, ďalšie dva sú v Smithsonian Institution's Steven F. Udvar-Hazy Center.
František (pápež)
Pápež sa stal osobnosťou roka 2013 časopisu Time.
Rodina
Jorge Mario Bergoglio sa narodil v Buenos Aires ako najstarší z piatich detí talianskych prisťahovalcov z kraja Piemont. Jeho otec Mário José Bergoglio sa narodil v obci Portacomaro v severnom Taliansku. Pred nastupujúcim fašizmom odišiel v roku 1928 do Argentíny, kde pracoval ako železničný pracovník. Jeho manželkou sa 12. decembra 1935 stala Regina Mária Sívori. Okrem Jorgeho Maria mali aj tieto deti: Alberto Horacio, Oscar Adrian, Marta Regina a Mária Elena. V súčasnosti (2021) má pápež už len jedinú žijúcu sestru Máriu Elenu. náhľad|Mladý Bergoglio študoval v saleziánskej škole, na fotografii štvrtý zľava v strednom rade Bergogliovi dvaja prasynovci, Antonio a Jozef, zahynuli pri dopravnej nehode. Jeho neter, Cristina Bergogliová, je maliarka žijúca v španielskom Madride.
Detstvo a mládežnícke roky
Svoje detské roky prežil v mestskej časti Flores na predmestí Buenos Aires. Rehoľné sestry z Argentíny na neho spomínajú ako na neposedného nezbedníka, vraj bol malý čertík, tak ako každý iný chlapec. U sestier bol obľúbený a so sestrou Dolores ho spájalo blízke priateľstvo, v jej posledných dňoch ju pravidelne navštevoval a po jej úmrtí strávil celú noc v slzách a odmietal jesť a piť.
V šiestom ročníku navštevoval Wilfrid Barón de los Santos Ángeles, školu Saleziánov Don Bosca, v Ramos Mejía v Provincii Buenos Aires.
Chemické vzdelanie a prvé zamestnanie
Navštevoval strednú odbornú školu s technickým zameraním Escuela Técnica Industrial N° 27 Hipólito Yrigoyen, ktorá niesla meno po bývalom prezidentovi Argentíny. Školu ukončil s diplomom chemickej techniky (nie magisterským titulom, ako nesprávne informujú niektoré médiá). S týmto vzdelaním strávil niekoľko rokov pracujúc v oddelení pre jedlá Laboratória Hickethier-Bachmann. Tam pracoval pod vedením Esther Ballestrinovej.
Predtým než pracoval ako chemický technik, bol tiež zamestnaný ako vyhadzovač z baru, či umývač dlážky.
Záľuby
Bergoglio je celoživotným fanúšikom futbalového klubu San Lorenzo de Almagro. Je fanúšikom filmov Tity Merellovej, neorealizmu a tanca tango, s citom pre tradičnú hudbu Argentíny a Uruguaja známu ako milonga.
Povolanie
Bergoglio študoval za kňaza v Arcidiecéznom seminári Nepoškvrneného počatia Panny Márie vo Villa Devoto (časť Buenos Aires). Po troch rokoch štúdia Bergoglio vstúpil ako novic do Spoločnosti Ježišovej dňa 11. marca 1958. Bergoglio priznal, že ako seminaristovi sa mu páčila jedna slečna a trocha zapochyboval o pokračovaní v štúdiu v seminári.
Ako jezuitský novic študoval humanitné vedy v Santiagu v Čile. Po svojom noviciáte v Spoločnosti Ježišovej sa Bergoglio oficiálne stal Jezuitom 12. marca 1960, kedy zložil sľuby chudoby, čistoty a poslušnosti.
V roku 1960, Bergoglio získal certifikát z filozofie z Colegio Máximo San José v San Miguel. V rokoch 1964 a 1965 učil literatúru a psychológiu na Colegio de la Inmaculada (stredná škola) v provincii Santa Fe v Argentíne, a roku 1966 učil rovnaké predmety na „Colegio del Salvador“ v Buenos Aires.
Kňaz
V roku 1967 dokončil štúdium teológie. Po dvoch rokoch aprobácie prijal kňazskú vysviacku, ktorú mu udelil arcibiskup Ramón José Castellano, dňa 13. decembra 1969. Slúžil ako špirituál novicov v tamojšej provincii a stal sa profesorom teológie.
Bergoglio dokončil finálnu fázu duchovnej prípravy ako jezuita v Alcalá de Henares v Španielsku a 22. apríla 1973 zložil slávnostné sľuby zahŕňajúce aj štvrtý sľub poslušnosti pápežovi v tom, čo sa vzťahuje na špecifické misie. V júli toho roku bol na šesť rokov do roku 1979 menovaný za provinciála jezuitov v Argentíne. Krátko po svojom menovaní za provinciála vykonal púť do Jeruzalema, avšak musel sa vrátiť skôr, pretože vypukla piata arabsko-izraelská vojna. Keď roku 1980 už nepôsobil ako jezuitský provinciál, bol menovaný za rektora Filozofickej a teologickej fakulty San Miguel, kde sám študoval. Predtým, ako sa ujal funkcie, strávil prvé tri mesiace roku 1980 v Írsku, aby sa naučil angličtinu. Zdržiaval sa v Jezuitskom centre na Milltown Institute of Theology and Philosophy v Dubline. Vo funkcii rektora slúžil až do roku 1986.
Neskôr strávil niekoľko mesiacov na škole filozofie a teológie Sankt Georgen v nemeckom Frankfurte, kde uvažoval nad rôznymi témami dizertačnej práce. Napokon sa rozhodol objavovať prácu nemecko-talianskeho teológia Romana Guardiniho, špecificky jeho štúdiu kontrastu publikovanú v roku 1925 v diele Der Gegensatz.
Avšak predčasne sa vrátil do Argentíny, aby slúžil ako spovedník a duchovný riaditeľ v Jezuitskej komunite v Córdobe.
V roku 1992 bol Bergoglio požiadaný, aby nerezidoval v jezuitských budovách z dôvodu pokračujúceho napätia medzi ním a jezuitskými lídrami a učencami, kvôli Berogliovmu disentu v otázkach jeho pohľadu na katolícku ortodoxiu a jeho odpor voči teológii oslobodenia, či jeho práci ako pomocného biskupa Buenos Aires. Od toho času nenavštevoval jezuitské budovy a bol v praktickom odcudzení od jezuitov až do jeho zvolenia za pápeža.
Biskup
Pápež Ján Pavol II. ho 20. mája 1992 vymenoval za pomocného biskupa v Buenos Aires, biskupskú vysviacku prijal 27. júla toho istého roku z rúk arcibiskupa Buenos Aires kardinála Antonia Quarracina, ako hlavného svätiteľa. Za biskupské heslo si zvolil slová „Miserando atque eligendo“ (), ktoré si vzal z homílie svätého Beda Ctihodného o úseku z Matúša 9:9–13: „Pretože ho videl očami milosrdenstva a vyvolil si ho“.
Bergoglio bol 3. júla 1997 vymenovaný za arcibiskupa koadjútora s nástupníckym právom. Funkcie arcibiskupa sa ujal 28. februára 1998 po smrti kardinála Quarracina. náhľad|Bergoglio v roku [[2008]] Keď v decembri 2011 dovŕšil vek 75 rokov, podal podľa predpisov kánonického práva pápežovi Benediktovi XVI. rezignáciu na funkciu arcibiskupa Buenos Aires. Keďže nemal žiadneho arcibiskupa koadjútora s nástupníckym právom, tak zotrvával vo funkcii očakávajúc vyvolenie svojho nástupcu.
Blízkosť chudobným a núdznym
Arcibiskup Bergoglio zakladal nové farnosti a zmenil štruktúru arcidiecéznych administratívnych sekcií, viedol pro-life iniciatívy a založil komisiu pre rozvody. Jeden z jeho hlavných cieľov bolo navýšiť prítomnosť cirkvi v slumoch, chudobných častiach Buenos Aires. Pod jeho vedením sa počet kňazov priradených týmto komunitám zdvojnásobil. Táto práca mu vyslúžila prezývku „Biskup slumov“.
Bergoglio si vytvoril zvyk sláviť rituál umývania nôh na Zelený štvrtok v miestach ako väznice, nemocnice, domovy pre seniorov či slumy.
Financie
Na počiatku svojho arcibiskupského pôsobenia predal arcidiecézne podiely vo viacerých bankách a zmenil arcidiecézne účty na tie bežné v medzinárodných bankách. Podiely v bankách viedli tamojšiu cirkev ku sklonom k vysokým výdavkom, a tak sa arcidiecéza blížila bankrotu. Keď sa účty zmenili na bežné, donútilo to cirkev k väčšej fiškálnej disciplíne.
Gréckokatolíci v Argentíne
Bergoglio bol 6. novembra 1998 vymenovaný za ordinára pre východných katolíkov v Argentíne, ktorí nemali preláta svojho obradu. Ukrajinský gréckokatolícky väčší arcibiskup Sviatoslav Ševčuk sa o Bergogliovi vyjadril, že rozumie liturgii, rítu a spiritualite gréckokatolíckej cirkvi a že vždy „sa staral o našu cirkev v Argentíne“ ako ordinár počas zastávania úradu arcibiskupa v Buenos Aires.
Suspendovaný biskup Podestá
V roku 2000 bol Bergoglio jediný z cirkevnej hierarchie, ktorý sa zmieril s Jerónimom Podestáom, bývalým biskupom, ktorý bol suspendovaný z kňazstva potom, čo sa postavil na odpor Argentínskej revolučnej vojenskej diktatúre roku 1972. Zastal sa Podestáovej manželky pri útokoch na ich manželstvo zo strany Vatikánu. V tom istom roku Bergoglio povedal, že Katolícka cirkev v Argentíne „si potrebuje obliecť odev verejného pokánia za hriechy, ktoré spáchala počas rokov diktatúry“ v 70. rokoch 20. storočia počas Špinavej vojny.
Slávenie tridentskej omše
Keď v roku 2007 pápež Benedikt XVI. vydal nové pravidlá pre používanie liturgických foriem, ktoré boli bežné pred druhým vatikánskym koncilom, Bergoglio hneď dva dni po tom ustanovil fixné miesto pre omšu v mimoriadnej forme Rímskeho rítu. Slávila sa raz týždenne.
Predseda argentínskej biskupskej konferencie
Dňa 8. novembra 2005 bol Bergoglio zvolený za predsedu argentínskej biskupskej konferencie na tri roky. Po skončení jeho obdobia bol 11. novembra 2008 znovuzvolený na ďalšie tri roky. Bol členom riadiaceho orgánu konferencie, prezidentom komisie pre Pápežskú katolícku Univerzitu Argentíny a členom liturgickej komisie pre správu svätýň.
Počas jeho pôsobenia ako predsedu biskupská konferencia vydala kolektívne ospravedlnenie za zlyhanie Cirkvi pri ochrane ľudí pred vojenskou Juntou počas Špinavej vojny.náhľad|Erb kardinála Bergoglia náhľad|Kardinál Bergoglio (vľavo) a kardinál [[Marc Ouellet|Ouellet]]
Kardinál
Pri konzistóriu 21. februára 2001 ho pápež Ján Pavol II. menoval za kardinála rádu kardinál-kňaz s titulárnym kostolom San Roberto Bellarmino, v ktorom slúžili jezuiti a nesie meno jezuitu.
Kardinál Bergoglio sa stal známy pre osobnú pokoru, dogmatický konzervativizmus a záväzok k sociálnej spravodlivosti. Jeho jednoduchý štýl prispel k jeho povesti pokory. Žil v malom byte, skôr než v honosnej biskupskej rezidencii v Olivos. Používal verejnú dopravu namiesto limuzíny a varil si sám.
Ako kardinál bol známy svojou úctou k svätej Terézie z Lisieux a pridával jej malý obrázok listom, ktoré písal, nazývajúc ju skvelou misionárskou sväticou.
Rímska kúria
Ako kardinál bol Bergoglio vymenovaný na päť administratívnych pozícií v rímskej kúrii:
Konkláve 2005
Po smrti Jána Pavla II. sa zúčastnil jeho pohrebu. Pri konkláve v roku 2005, ktorého sa ako kardinál Bergoglio zúčastnil, bol považovaný za jedného z možných nástupcov zosnulého pápeža. Konkláve nakoniec zvolilo Josepha kardinála Ratznigera, ktorý sa tak stal pápežom Benediktom XVI.
Podľa niektorých médií bol práve Bergoglio jedným z horúcich kandidátov na rímskeho biskupa. Podľa talianskeho magazínu Limes pri treťom hlasovaní mal získať 40 hlasov, no pri rozhodujúcom štvrtom hlasovaní už získal len 26 hlasov. Tieto dohady médiá zakladajú na denníku anonymného kardinála, ktorý sa zúčastnil konkláve. Tieto čísla boli bezprecedentné pre kardinála z Južnej Ameriky. Denník La stampa napísal, že Bergoglio bol v úzkom súboji s Ratzingerom, až kým nepredniesol emotívnu prosbu, ktorou kardinálov žiadal, aby zaňho nehlasovali.
Pápež
náhľad|František v [[Papamobil|papamobile]] František bol zvolený ako 76-ročný, v dobrom zdraví. Jeho lekári povedali, že chýbajúce časti pľúc nemajú veľký vplyv na jeho zdravie. Jedinou obavou s tým spojenou môže byť prípadné akútne respiračné ochorenie, kde by mohol mať problém s dýchaním. V minulosti sa musel ospravedlniť z konzistória roku 2007 kvôli zápalu sedacieho nervu.
Ide o prvého pápeža zo Spoločnosti Ježišovej, čo je veľmi dôležité, pretože vzťahy medzi Svätou Stolicou a jezuitmi sú občas napäté. František je tiež prvý pápež z Amerického svetadielu a tiež prvý z Južnej pologule. Mnoho médií o Františkovi hovorilo ako o prvom neeurópskom pápežovi, avšak v skutočnosti je už 11. pápežom, ktorý nepochádza z Európy, predchádzajúci bol Gregor III. zo Sýrie, ktorý zomrel roku 741. Taktiež je dôležité podotknúť, že hoci sa František nenarodil v Európe, je etnicky Európan, keďže jeho rodičia boli imigranti z Talianska.
V konkláve roku 2005 ostal kardinál Bergoglio ako druhý za kardinálom Ratzingerompápežom Benediktom XVI.
K výkonu pápežského úradu má menej formálny prístup ako jeho priami predchodcovia: je to štýl, ktorý novinári opísali ako „strohý“ poznamenajúc „jeho bežný dotyk a prístupnosť, ktoré sú najväčšou inšpiráciou“. Večer, kedy bol zvolený za pápeža, šiel späť do hotela na autobuse s ostatnými kardinálmi, hoci si mohol vybrať pápežskú limuzínu. Nasledujúci deň navštívil kardinála Jorgeho María Mejía v nemocnici a zhováral sa s pacientmi a personálom.
Okrem rodnej španielčiny sa vie František plynulo dohovoriť aj latinsky (oficiálny jazyk Svätej Stolice), taliansky (oficiálny jazyk Vatikánu a bežne používaný jazyk Svätej Stolice), nemecky, francúzsky, portugalsky, anglicky a rozumie piedmontsky a trochu ženevsky.
František odmietol bývať v oficiálnej pápežskej rezidencii v Apoštolskom paláci, ale rozhodol sa žiť v Dome svätej Marty, Vatikánskom dome hostí, v byte, kde môže aj prijímať návštevy a organizovať stretnutia. Je prvým pápežom od pontifikátu Pia X., ktorý žije mimo pápežských apartmánov. Avšak František sa aj tak týždenne objavuje v okne Apoštolského paláca pri modlitbe Anjel Pána v nedeľu napoludnie.náhľad|Pápež František počas príhovoru po svojom zvolení
Konkláve
Jorge Mario Bergoglio bol za 266. pápeža Katolíckej cirkvi zvolený 13. marca 2013 o 19:06 SEČ (UTC+1) po piatej voľbe, v druhý deň konkláve a vybral si meno František.
Oznámenie Habemus papam predniesol kardinál protodiakon Jean-Louis Tauran. Kardinál Christoph Schönborn sa neskôr vyjadril, že František bol zvolený podľa dvoch nadprirodzených znamení, jedno v konkláve a teda dôverné a druhé bolo v tom, že latinskoamerický pár priateľov kardinála mu pošepkali Bergogliovo meno, na čo on povedal: „Ak títo ľudia hovoria Bergoglio, je to znamenie Ducha Svätého“
František ako novozvolený pápež neprijímal gratulácie od kardinálov sediac na pápežskom tróne, ale postojačky, čo je jedným zo znakov jeho iného postoja k vatikánskym formalitám. Počas Františkovho prvého vystúpenia na balkóne Baziliky svätého Petra mal na sebe oblečenú bielu reverendu, nie červenú mozzetu ako predchádzajúci pápeži. Taktiež mal okolo krku zavesený ten istý železný pektorálny kríž, ktorý nosil už roky ako arcibiskup, v kontraste so zlatým krížom, ktorý nosili jeho predchodcovia.
Po zvolení a vybratí si mena predstúpil o 20:22 SEČ pred zástupy ľudí na Námestí svätého Petra a z balkóna Baziliky sa im prihovoril a udelil požehnanie Urbi et Orbi. No prv ako požehnal mestu a svetu požiadal ľudí, aby sa modlili za „emeritného rímskeho biskupa“ pápeža Benedikta XVI. ako aj za neho samého ako nového „rímskeho biskupa“ .
Inaugurácia
Svojho úradu sa ujal na sviatok svätého Jozefa 19. marca 2013 slávnostnou svätou omšou na Námestí svätého Petra vo Vatikáne za účasti viacerých náboženských a politických lídrov z celého sveta. Vo svojej homílii sa František zameral na Slávnosť svätého Jozefa, ktorá na ten deň v liturgickom kalendári pripadala.
Meno
Na svojej prvej audiencii dňa 16. marca 2013 pápež povedal novinárom, že si vybral meno František na počesť svätého Františka z Assisi, pretože tento svätec sa špeciálne zaujímal o potreby chudobných ľudí.