cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šarbel Machlúf
Svätý Šarbel Machlúf (rehoľné meno, niekedy aj Charbel, , vlastným menom: Júsef Antún Machlúf  , v slovenskom tvare aj: Jozef Anton Machlúf alebo Šarbel Maklúf ; * 8. máj 1828, Békaa Kafra, Osmanská ríša† 24. december 1898, Kláštor svätého Marona, Osmanská ríša) bol libanonský maronitský kňaz a mních. Šarbel je jeden z najznámejších svätých na Blízkom východe,askéta a mystik. Miesto jeho posledného odpočinku v kláštore je významným pútnickým miestom.
Detstvo
Júsef Machlúf sa narodil ako piate dieťa nemajetných rodičov Antúna a Brigidy Machlúfových, maronitských katolíkov. Rodina žila v malej horskej dedine Békaa Kafra (aj Bika-Kafra) 140 km severne od Bejrútu. Keď mal Júsef tri roky, jeho otec zomrel. Následne sa mama druhý raz vydala, za poctivého a zbožného diakona menom Ibrahim. Vychovávaný bol svojím strýkom.
Rehoľník
Júsef pocítil prvé náznaky rehoľného povolania v štrnástich rokoch. Už v roku 1851 sa rozhodol vstúpiť do kláštora v Majfúku, kde prežil rok svojho noviciátu. V druhom roku bol poslaný do kláštora v Annaji, kde 1. novembra 1853 zložil mníšske sľuby. V rokoch 18531859 študoval za kňaza v meste Kfiffán. Teologické štúdiá dokončil 23. júna 1859, kedy bol vysvätený za kňaza. Následne pôsobil v kláštore Annaja kde strávil ďalších šestnásť rokov.
Odchod do samoty
15. februára 1875, po mnohých rokoch v kláštore v Annaji dostal otec Šarbel povolenie k odchodu do malej a odľahlej pustovne svätých Petra a Pavla. Podľa legendy tak predstavený učinil potom, čo Šarbel dokázal zapáliť oheň v lampe, kde služobníctvo zo žartu zamenilo olej za vodu. Pustovňa sa nachádzala vo výške 1350 metrov nad morom. Tam sa spojil s Kristom modlitbami, manuálnou prácou, prísnym sebaovládaním a pôstom. Šarbelova cela mala len 6 m². Pod habitom stále nosil drsnú košeľu a spal len niekoľko hodín. Stravu prijímal raz denne.
náhľad|Obraz Šarbela v maronitskej katedrále v libanonskom meste [[Súr (Libanon)|Súr.]] náhľad|Socha svätého Šarbela v meste Faraja v [[Libanone.]]
Smrť v kaplnke a olej svätého Šarbela
18. decembra 1898 Šarbel utrpel počas liturgie mŕtvicu a o týždeň zomrel na Štedrý deň roku 1898 počas adorácie pred Sviatosťou Oltárnou. Jeho spolubratia ho našli na podlahe kaplnky. Keď umývali jeho telo, zo svätostánku sa objavilo veľké svetlo. Mnísi to považovali za viditeľné znamenie neba. Vonku silno snežilo a vial ostrý vietor. Všetky cesty k pustovni boli zaviate a tak nikto nemohol informovať dedinčanov o Šarbelovej smrti. Napriek tomu v ten deň ľudia v okolí podľa legendy spoznali, že Šarbel bol povolaný do neba. Mladí muži sa vydali s lopatami odhádzať sneh, aby sa dostali do pustovne a doniesli telo do kláštora v Annaji.
Neporušené telo zosnulého bolo uložené v kláštore svätého Marona v Annaji. Bolo podrobené lekárskym testom a potvrdilo sa, že tkanivo nejaví žiadne známky rozkladu. Telo vydávalo zvláštnu vôňu a uvoľňovalo načervenalú tekutinu neznámeho pôvodu. Šarbelovo telo bolo následne minimálne štyrikrát exhumované, v rokoch 1899, 1927, 1950 a 1955. Po pohrebe sa nasledujúcich 45 dní viacerým svedkom zdalo, že miesto, kde ležalo telo Šarbela, bolo osvetlené bielym svetlom. Po štyroch mesiacoch od mníchovej smrti hrob otvorili a našli telo v neporušenom stave. Telesné pozostatky obliekli a vystavili v kláštornej kaplnke. Časom spozorovali, že z pórov na Šarbelovom tele vyteká zvláštna tekutina.
Ďalšia exhumácia v roku 1927 odhalila, že Šarbelove pozostatky sú stále v neporušenom stave, mali mať dokonca teplotu žijúceho človeka. Mníchovo telo uložili do novej rakvy zo zinku a uložili do hrobky. V roku 1950 spozorovali, že z okraja hrobky začala vytekať olejnatá tekutina, neskôr nazvaná olej svätého Šarbela. Maronitský patriarcha nariadil opätovnú exhumáciu, pri ktorej zistili, že telo je stále neporušené. V nasledujúcich mesiacoch bol v Annaji zaznamenaný veľký počet zázračných uzdravení. K Šarbelovmu hrobu začali prichádzať pútnici z celého sveta a všetkých vierovyznaní – kresťania, moslimovia, budhisti, hinduisti, židia, ale i ateisti.
Pri ďalšej exhumácii v roku 1952 našli Šarbelove pozostatky ponorené v olejnatej tekutine, ktorú jeho telo neustále vypúšťalo. Túto tekutinu začali zachytávať a v ampulkách rozosielať po celom svete. Státisíce ľudí veria, že sa vďaka tejto relikvii uzdravili z vážnych ochorení. Aj pri štvrtom otvorení rakvy v roku 1955 telo nejavilo žiadne známky rozkladu.
Svätorečenie
V priebehu 20. storočia sa objavilo viacero prípadov zázračných uzdravení ľudí spojených s Šarbelom Machlúfom. Svätcov hrob v maronitskom kláštore v Annaji se stal pútnickým miestom. Mnohí z pútnikov, medzi ktorými boli aj nekresťania, bolo zázračne uzdravených na tele aj na duši. Otec Šarbel bol z tohoto dôvodu pápežom Pavlom VI. dňa 5. decembra 1965 počas Druhého vatikánskeho koncilu vyhlásený za blahoslaveného. Následne bol taktiež svätorečený rovnakým pápežom 9. októbra 1977. Prípadmi pre dosvedčenie jeho svätosti bolo zázračné vyliečenie mníšky Marie Abdel Kamari v roku 1950 pri návšteve Šarbelovho hrobu, vyliečenie Iskandara Naim Obeida z obce Baabdat a vyliečenie Mariam Awadovej z obce Hammana.
Tura (Maďarsko)
Tura je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe v okrese Aszód.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov .
Saulchoy-sous-Poix
Saulchoy-sous-Poix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Medzirozsutce
Medzirozsutce je trávnaté horské sedlo v severnej časti hlavného hrebeňa Krivánskej Malej Fatry. Nachádza sa medzi Veľkým a Malým Rozsutcom. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Počas merania pomocou systému GNSS (Globálny navigačný satelitný systém) a metódy RTK bola v roku 2017 zistená nadmorská výška vrcholu
Desiata ulica
Desiata ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Allenjoie
Allenjoie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sauvillers-Mongival
Sauvillers-Mongival je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
École nationale des ponts et chaussées
thumb|École nationale des ponts et chaussées École nationale des ponts et chaussées (doslova Národná škola pre mosty a cesty; École des Ponts ParisTech, École des Ponts et Chaussées) je francúzska inžinierska škola.
Vytvoril ju v roku 1747 Daniel-Charles Trudaine pod názvom „École royale des ponts et chaussées“ na školenie inžinierov pre mosty a cesty a je jednou z najstarších a najprestížnejších francúzskych „grandes écoles“. Je známa najmä vďaka svojmu inžinierskemu vzdelaniu, ktorého študenti a absolventi sa nazývajú „Ingénieur des Ponts et Chaussées“.
Zvyčajne sa označuje ako „Ponts et Chaussées“, „les Ponts“ alebo metonymia „École des Ponts ParisTech“ prijatá v júli 2008.
Záruby (Bratislava)
Záruby je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Je rovnobežná s Deviatou a Čremchovou. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Saveuse
Saveuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trinásta ulica
Trinásta ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Koliba.
Je kolmá na Čremchovú ulicu. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Ruanda-Urundi
thumb|Poštová známka z roku 1916
Rugby (Warwickshire)
thumb|centrum mesta Rugby je obchodné mesto v Warwickshire vo West Midlands v Anglicku na rieke Avon. Mesto má 61 988 (sčítanie ľudu v 2001), je to druhé najväčšie mesto v okrese. Rugby s okrajovými časťami má populáciu asi 91 600 (odhad z 2005).
Rugby je 21 km východne od Coventry, na východnom okraji Warwickshire, v blízkosti hraníc s Northamptonshire a Leicestershire.
Mesto je vo svete známe tím, že tu vznikol šport ragby.
Dejiny
Osídlenia existovalo v oblasti Rugby v mladej železnej dobe a pár kilometrov od Rugby, existovala rímska osada známa ako Tripontium.
Rugby bola pôvodne malá anglosaská poľnohospodárska osada pod názvom Rocheberie. Rugby získal výsadu konať trh v roku 1255. Rugby škola bola založená v roku 1567 z peňazí Lawrence Sheriffa - lokálneho kupca, ktorý sa presťahoval do Londýna. Rugby zostalo ospalá časť krajiny s trhovým mestom až do 19. storočia a príchodu železníc. V roku 1838 z Londýna do Birminghamu bola postavená železnica okolo mesta, a v roku 1840 Midland železnice s križovatkou pri Rugby. Rugby sa stal dôležitým železničným uzlom a rozšírenie železničnej stanice a dielní prilákal pracovníkov mesta. Populácia Rugby sa rozrástla do roku 1940 na viac ako 40 000.
Rugby je tiež miesto vzniku prúdového motora. V apríli 1937 Frank Whittle prvý na svete objavil prototyp prúdového motora.
Ragáč (vrch v Cerovej vrchovine)
Ragáč je vrch Cerovej vrchoviny. Leží nad obcou Hajnáčka, približne juhovýchodne od Fiľakova.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hajnáčska vrchovina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Rimavská Sobota a v katastrálnom území obce Hajnáčka. Vrcholová časť patrí do rovnomennej národnej prírodnej rezervácie a Chránenej krajinnej oblasti Cerová vrchovina. Najbližšími sídlami sú západne situovaná Hajnáčka a južne ležiaci Gemerský Jablonec.
Opis
Ragač je súčasťou venca vrchov, ktoré ako pozostatok vulkánu obopínajú obec Hajnáčka s hradom na vypreparovanej diatréme. Od obce leží východným smerom a tvorí najvyššiu časť oblúka. Severozápadným susedom je vrch Zaboda, západne leží Mlynský kopec a juhozápadne Matrač. Západné časti lesnatého masívu odvodňujú prítoky Gortvy, severné a východné odvodňuje Dechtársky potok do Mačacieho potoka v povodí Rimavy.
Výhľady
Zalesnený vrch má len málo miest, vhodných na výhľady. Tie sú možné najmä na okolité vrchy, no ojedinele sú pozorovateľné aj vzdialenejšie horstvá na Slovensku i v Maďarsku. Pri vhodných podmienkach je na horizonte viditeľná Poľana, Veporské, Stolické i Volovské vrchy a Kráľova hoľa.
Kulík vrchovský
Kulík vrchovský (lat. Eudromias morinellus, staršie Charadrius morinellus) je druh z čeľade kulíkovité. Žije v palearktickej oblasti, kde obýva vresoviská tundry a tiež vrcholy hôr. Na Slovensku sa objavuje len vzácne počas migrácie, najmä v Nízkych Tatrách, Západný Tatrách a na Orave. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kulík vrchovský patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci. Pokles bol zaznamenaný aj v Európe.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1840 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Zdroj (obchodná sieť)
Zdroj, štátny podnik alebo Zdroj, národný podnik, skrátene Zdroj, bol názov siete samoobslužných predajní na Slovensku. Išlo o ekvivalent českej siete Pramen.
História
Základom podniku sa stalo 28 predajní firiem Julius Meinl, Lahôdky Lamplota a Jedlo Bratislava, nad ktorými štát v roku 1948 získal kontrolu. Neskôr sa k ním pridali všetky tradičné koloniály, zelovoce, mäsiarstva a zmiešané tovary súkromných vlastníkov. Jeho prvým riaditeľom sa stal František Sloboda a centrála sídlila v Bratislave.
Dňa 30. novembra 1957 Zdroj otvoril dve samoobslužné predajne v Bratislave. Prvá sa nachádzala na vtedajšiom Stalinovom námestí a druhá na Vajnorskej ulici číslo 15.
Po páde socialistického režimu sa sieť rozbila na niekoľko krajských častí, ktoré sa neskôr sprivatizovali. V 90. rokoch 20. storočia tieto časti fungovali buď samostatne, v rôznych alianciách, s vlastnými sieťami, ako napríklad Verex, Mavop, Prima Zdroj či Sama, alebo postupne zanikli.
Allondans
Allondans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rebel 2 Slušnej kanál
Rebel 2 Slušnej kanál (do 3. septembra 2017 pod názvom Slušnej kanál, do 31. októbra 2015 pod názvom Fajnrock TV) bola česká hudobná televízna stanica zamierajúca sa na rockovú a metalovú hudbu. Cieľovú skupinu tvorili diváci medzi vekom 15 a 65 rokov. Stanica predstavovala české aj zahraničné klipy od 60. rokov do súčasnosti, dávala priestor tiež začínajúcim amatérskym skupinám. Podľa vyjadrenia programového riaditeľa Jana Kinšta bol Slušnej kanál modernou, drzou a inovatívnou televíznou stanicou ctiacou rockové stálice.
História
Skúšobné vysielanie bolo zahájené v pondelok 23. apríla 2012, ostrá nepretržitá prevádzka vrátane internetového vysielania 1. mája 2012. V prvom roku vysielania prevádzkovateľ vykázal stratu pol milióna českých korún, ktorá bola uhradená z pôžičiek.
V júni 2013 bol Slušnej kanál pridaný do ponuky Komfort a balíčku Music káblovej televízie UPC Česká republika, a do základnej ponuky IPTV operátora Poda.
V druhej polovici roku 2013 sa stanica predstavila s novým logom. Dňa 10. novembra 2013 odštartovala tiež nová relácia Backstage.
V piatok 15. listopadu 2013 spustil prevádzkovateľ stanice vysielanie prostredníctvom stredočeskej terestriálnej siete Prague Digital TV (Regionální síť 4) z lokality Strahov, Ládví a Zelený pruh na 46. kanáli (674 MHz). Televízny signál bol dostupný pre 1,6 milióna obyvateľov.
Od 30. júna 2014 je stanica dostupná tiež zákazníkom slovenskej káblovej televízie UPC Broadband Slovakia
Po spojení prevádzkovateľa s hudobným magazínom Rock&Pop vyhradil Slušnej kanál maximálny priestor mladým českým a zahraničným skupinám, ktorý ostatné stanice nevysielajú. Kvôli sporom s jedným zo zakladateľov projektu Fajn rock music ohľadne používaného názvu Fajnrock TV, bol prevádzkovateľ stanice nútený názov stanice zmeniť. Postupná premena názvu prebehla už skôr a bola dovŕšená 1. novembra 2015, kedy sa stanica po prvý predstavila ako Slušnej kanál.
Od 4. septembra 2017 je stanica premenovaná na Rebel 2 Slušnej kanál > a 6. apríla 2020 bola kvôli krízovému stavu na trhu nútená ukončiť svoje vysielanie.
Restaurant Music Bar Slušnej kanál
Prevádzkovateľ kanálu taktiež spoluvlastní Restaurant Music Bar Slušnej kanál sídliaci na Ondříčkovej ulici 503/29 v Prahe 3. Súčasťou dvojposchodového objektu je rozsiahla projekcia televízneho kanálu Slušnej kanál.
Káblová televizia
Nižšie je uvedený zoznam káblových sietí, v ktorých je ponúkaný program Slušnej kanál.
IPTV
Nižšie je uvedený zoznam IPTV operátorov, v ktorých je ponúkaný program Slušnej kanál.
Odzbrojenie
Odzbrojenie (odzbrojovanie) môže byť:
Senarpont
Senarpont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Východoslovenský ústav srdcových a cievnych chorôb
Východoslovenský ústav srdcových a cievnych chorôb (skrátene "VÚSCH") je zdravotníckym zariadením poskytujúcim zdravotnú starostlivosť a služby súvisiace s poskytovaním zdravotnej starostlivosti v špecializovanej nemocnici a v špecializovaných ambulanciách a zariadeniach spoločných vyšetrovacích a liečebných zložiek. VÚSCH je akciová spoločnosť so sídlom na ulici Ondavská 8 v Košiciach - mestskej časti Západ, IČO: 36 601 284, zapísaná v Obchodnom registri Okresného súdu Košice I, oddiel: Sa, vložka číslo: 1360/V. Jediným akcionárom spoločnosti je Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky.
VÚSCH poskytuje špecializovanú zdravotnú starostlivosť pre zhruba 1,5 milióna obyvateľov Košického samosprávneho kraja a Prešovského samosprávneho kraja. Ročne to predstavuje okolo 80-tisíc pacientov.
Hlavnou úlohou VÚSCH je poskytovanie komplexnej kardiovaskulárnej starostlivosti v rámci regiónu východného Slovenska, a to v ambulantnej ako aj v lôžkovej časti, vrátane invazívneho kardiologického a kardiochirurgického programu. Východoslovenský ústav srdcových a cievnych chorôb je nositeľom mnohých certifikátov kvality od popredných certifikačných spoločností. V súlade s platnou legislatívou sú pravidelne sledované a vyhodnocované ukazovatele kvality, ako aj výskyt nežiadúcich udalostí.
V lôžkovej časti VÚSCH sa na klinických pracoviskách zabezpečuje, okrem poskytovania zdravotnej starostlivosti v danom medicínskom odbore, v spolupráci s Lekárskou fakultou Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach v Košiciach pregraduálne, postgraduálne a špecializované vzdelávanie. Kliniky v rámci VÚSCH týmto pripravujú študentov a mladých lekárov na ich budúce povolanie.
VÚSCH svojím odborným významom presahuje rámec regiónu východného Slovenska, keďže je v rámci liečby kardiovaskulárnych ochorení súčasťou siete troch slovenských špecializovaných kardioústavov.
História
Dňa 26. júna 2009 boli otvorené nové priestory VÚSCH na ulici Ondavská 8 v Košiciach - mestskej časti Západ. Východoslovenský ústav srdcových a cievnych chorôb, a.s. dovtedy pôsobil v prenajatých priestoroch Univerzitnej nemocnice L. Pasteura Košice, ktoré sa nachádzali na piatich rôznych poschodiach 17-poschodovej budovy. Presťahovanie VÚSCH do nových priestorov umožnilo zvýšenie počtu lôžok zo 129 na 170 a operačných sál z troch na päť.
VÚSCH má v súčasnosti najmodernejšie špičkové prístrojové vybavenie a príjemné moderne zariadené priestory, ktoré poskytujú pacientom adekvátne pohodlie a sú súčasťou celého procesu kvalitnej liečby. Všetky pracoviská, ktoré sú súčasne klinikami Lekárskej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach a VÚSCH majú vysokú kvalitu poskytovanej zdravotnej starostlivosti. Trvalou prioritou manažmentu VÚSCH je zabezpečenie špičkovej úrovne poskytovanej zdravotnej starostlivosti a propacientsky prístup.
Kliniky, oddelenia a pracoviská
Východoslovenský ústav srdcových a cievnych chorôb má 6 kliník a 4 oddelenia, a to ''I. Kardiologickú kliniku, [https://www.vusch.sk/oddelenia-kliniky/ii-kardiologicka-klinika/ II. Kardiologickú kliniku], Kliniku angiológie, Kliniku anestéziológie a intenzívnej medicíny, Kliniku cievnej chirurgie, Kliniku srdcovej chirurgie, Oddelenie rádiológie, Oddelenie intervenčnej rádiológie, Oddelenie operačných sál a Oddelenie laboratórnej medicíny.''
V ambulantnej časti VÚSCH prevádzkuje kardiologickú ambulanciu, arytmologickú ambulanciu, ambulanciu kliniky srdcovej chirurgie, angiologickú ambulanciu a ambulanciu cievnej chirurgie,  ako aj vysoko špecializované krajské poradne pre synkopálne stavy, chlopňové srdcové chyby a vrodené chyby srdca v dospelosti.
Lee Archer (pilot)
Lee Andrew „Buddy“ Archer, Jr. (* 6. september 1919, Yonkers – † 27. január 2010, Manhattan) bol americký stíhací pilot, príslušník 332. stíhacej skupiny, všeobecne známej ako Letci z Tuskegee, počas druhej svetovej vojny. Bol jedným z prvých afroamerických vojenských letcov v Leteckom zbore Armády Spojených štátov (United States Army Air Corps, USAAC), Armádnych vzdušných silách USA (United States Army Air Forces, USAAF) a neskôr Vzdušných silách USA (United States Air Force, USAF), pričom nakoniec dosiahol hodnosť podplukovníka (lieutenant colonel). Počas druhej svetovej vojny Archer odlietal 169 bojových letov a oficiálne mu boli priznané zostrely štyroch nepriateľských lietadiel.
Východoslovenský ústav srdcových a cievnych chorôb
Kliniky, oddelenia a pracoviská
VÚSCH je zároveň poskytovateľom lekárenskej starostlivosti vo verejnej lekárni pod názvom Lekáreň VÚSCH.
Lee Archer (pilot)
Mladosť
Lee Archer sa narodil 6. septembra 1919 v Yonkers v štáte New York Lee Andrewovi Archerovi, Sr. a Mae Piper Archerovej. Už ako teenager bol fanúšikom lietania a keď s rodinou žil v Saratoga Springs v štáte New York, trávil veľa času na miestnom letisku. Vo voľnom čase sa zaoberal aj čítaním leteckých časopisov a stavaním modelov lietadiel. Potom vyrastal v newyorskej štvrti Harlem a navštevoval strednú školu DeWitt Clinton High School v Bronxe. Po strednej škole sa prihlásil na New York University a po jej úspešnom absolvovaní vstúpil v novembri 1941 do armády v nádeji, že sa stane pilotom. Americká armáda v tom čase neakceptovala černošských pilotov, a preto bola Archerovi pridelená práca telegrafistu a terénneho špecialistu na sieťovú komunikáciu v Georgii. Po zmene armádnej politiky bol prijatý do výcvikového programu pre čiernych letcov na armádnom letisku Tuskegee v Alabame, ktorý ukončil ako prvý vo svojej triede a ako jeden z iba 994 čiernych vojnových pilotov, ktorí absolvovali výcvik v Tuskegee. Dňa 28. júla 1943 mu bola pridelená hodnosť podporučíka (second lieutenant).
Východoslovenský ústav srdcových a cievnych chorôb
Rozširovanie poskytovaných služieb
Dňa 13. júna 2019 sa uskutočnilo otvorenie druhej etapy rozvoja Východoslovenského ústavu srdcových a cievnych chorôb, a to druhej budovy komplexu VÚSCH, v ktorom sa nachádza Diagnostické, preventívne a výskumné centrum. Celkové náklady na výstavbu, vrátane prístrojového vybavenia, boli vyčíslené na 14,8 milióna EUR.
Lee Archer (pilot)
Druhá svetová vojna
Archer bol pridelený k 302. stíhacej letke (302nd Fighter Squadron, 302nd FS) v rámci 332. stíhacej skupiny (332nd Fighter Group, 332nd FG), s ktorou bol bojovo nasadený v Taliansku. Do Tarentu prišli v poslednom januárovom týždni roku 1944. Jednotka bola v tom čase vyzbrojená stíhačkami P-39 Airacobra, následne prezbrojená na výkonnejšie P-47 Thunderbolt a nakoniec na P-51 Mustang. Prirodzene talentovaný pilot Lee Archer si aj počas bojových letov veľmi dobre rozumel s kolegom od letky kapitánom Wendellom O. Pruittom. Stíhači sa stali známi ako „Gruesome Twosome“ (Strašná dvojica).
Východoslovenský ústav srdcových a cievnych chorôb
Rozširovanie poskytovaných služieb
Začiatkom roku 2022 VÚSCH otvorilo nové Centrum preventívnej a športovej kardiológie, v ktorom sa realizujú komplexné preventívne kardiologické vyšetrenia najmodernejšou medicínskou technikou pod odborným dohľadom špičkových atestovaných kardiológov na úrovni najvyšších medzinárodných štandardov. Preventívne vyšetrenia kardiovaskulárneho systému dokážu s vysokou pravdepodobnosťou identifikovať, či človek patrí k skupine ľudí, ktorí môžu byť vo väzbe na veľkú fyzickú námahu ohrození akútnym poškodením zdravia.
Lee Archer (pilot)
Druhá svetová vojna
náhľad|vľavo|Lee Archer pózuje pri stíhačke [[North American P-51 Mustang|P-51C Mustang]]
Dňa 18. júla 1944 malo 58 stíhačiek P-51 Mustang 332. stíhacej skupiny sprevádzať bombardéry B-17 Flying Fortress 5. bombardovacieho krídla (5th Bombardment Wing, 5th BW) počas náletu na letisko Memmingen v Nemecku. Letová trasa bombardérov k cieľu viedla z letísk v južnom Taliansku smerom na severozápad nad Jadranským morom, cez krátky úsek severného Talianska a nad Alpami. Nepriaznivé počasie prinútilo posádky Fortressov 99. bombardovacej skupiny (99th Bombardment Group, 99th BG) otočiť sa späť, zatiaľ čo 27 B-17 97th BG muselo namiesto letiska Memmingen zaútočiť na železničný most neďaleko Casarsy v severnom Taliansku. Letcom 332nd FG sa nepodarilo priletieť včas do plánovaného miesta stretnutia s bombardérmi, ktoré sa tak po prelete Álp ocitli bez stíhacej ochrany. V následnej leteckej bitke, ktorá sa odohrávala najmä v okolí bavorského mesta Kempten, sa nemeckým stíhačom podarilo zostreliť 16 B-17G. O niekoľko minút neskôr, keď už bolo takmer po všetkom, sa do bojov nad Kemptenom zapojili aj americkí stíhači. Vo všetkých letových hladinách sa uskutočnilo viacero stíhacích súbojov medzi pilotmi Messerschmittov Bf 109G od I. skupiny Stíhacej eskadry 300 (I. Gruppe des Jagdgeschwaders 300, I./JG 300) a II./JG 27 a Mustangov od 332nd FG a časťou 31st FG, ktorá bola pôvodne určená na sprievod formácií bombardérov B-24 Liberator na ciele v oblasti Friedrichshafenu. Lee Archerovi sa podarilo zostreliť jeden Bf 109G, čo bolo pre neho prvé vzdušné víťazstvo. Na letisko Memmingen nakoniec zaútočilo 79 B-17 2nd, 301st, 463rd a 483rd BG. Piloti 332nd FG si nárokovali celkovo dvanásť zostrelov nepriateľských stíhačiek (desať Bf 109G a dva Focke-Wulfy Fw 190A-8), ktoré im boli potom aj oficiálne priznané. V tejto akcii však 332nd a 31st FG stratili po tri Mustangy.
náhľad|P-51C-10-NT Mustang (pomenovaný „INA The Macon Belle“), na ktorom lietal Lee Archer
V auguste 1944 bol Archer povýšený do hodnosti nadporučíka (first lieutenant). Najúspešnejším sa pre neho stal 12. október 1944. V tento deň vyslala 332nd FG z letiska Ramitelli 61 Mustangov, ktorých úlohou bolo napádať hĺbkovými útokmi železničnú dopravu na úseku od Budapešti po Bratislavu. Príslušníci 99th, 100th a 301st FS zaútočili na letiská Tapolca a Kaposvár v Maďarsku, kde zničili 26 a poškodili 16 lietadiel Luftwaffe a pravdepodobne aj Maďarského kráľovského letectva. Poškodili tiež niekoľko člnov a lokomotív. Neďaleko mesta Tapolca natrafili piloti 302nd FS na osamelý nepriateľský bombardér Heinkel He 111, ktorý následne zostrelil kapitán Wendell O. Pruitt. O chvíľu sa na scéne objavili ďalšie dva He 111 a sedem stíhačiek Bf 109G, ktoré ich pravdepodobne sprevádzali. Počas nasledujúcich 15 minút sa nad jazerom Balaton vo výškach od 2 130 až po niekoľko desiatok metrov odohrala letecká bitka, v ktorej sa nadporučíkovi Lee Archerovi podarilo v rýchlom slede zostreliť tri maďarské Bf 109G. V tento deň operovali piloti 332nd FG aj v oblasti dnešného južného Slovenska. Celkovo si nárokovali deväť zostrelov nepriateľských lietadiel (šesť Bf 109G a tri He 111). Stratili však tiež jeden Mustang, ktorý zasiahlo protilietadlové delostrelectvo.
Povojnová kariéra
náhľad|Lee Archer v roku 2003
Archer zostal v ozbrojených silách aj po vojne, keď boli v roku 1947 Armádne vzdušné sily USA (United States Army Air Forces) reorganizované na súčasné Vzdušné sily USA (United States Air Force). Niekoľko bojových letov odlietal aj počas kórejskej vojny. Potom sa stal diplomatickým dôstojníkom na Vrchnom veliteľstve spojeneckých síl v Európe (Supreme Headquarters Allied Powers Europe, SHAPE) a následne náčelníkom hlavného štábu Južného veliteľstva Vzdušných síl Spojených štátov (U.S. Air Forces Southern Command) v Paname. Do výslužby odišiel v hodnosti podplukovníka (lieutenant colonel) v roku 1970.
Neskorší život
Po odchode z armády Archer nastúpil do spoločnosti General Foods vo White Plains v štáte New York, kde sa stal jedným z prvých čiernych viceprezidentov hlavnej americkej spoločnosti. Počas pôsobenia u tejto spoločnosti tu viedol aj svoju dcérsku spoločnosť pre investície do malých podnikov, North Street Capital Corporation, ktorá obsluhovala klientov ako Essence Communications a Black Enterprise Magazine. V roku 1987 pomohol vybudovať konglomerát TLC Beatrice a v tom istom roku založil podnik rizikového kapitálu Archer Asset Management. Archer dlhý čas býval v New Rochelle v štáte New York. V októbri 2005 navštívil spolu s ďalšími dvomi Tuskegee veteránmi, Georgeom Watsonom a Jamesom A. Shepherdom, leteckú základňu Balad v Iraku, aby sa stretli so 700 vojakmi z 332. leteckého expedičného krídla, nástupníckej jednotky bývalej 332. stíhacej skupiny.
V apríli 2009 bol vybraný ako poradca pre film Georgea Lucasa Red Tails. Lee Archer zomrel 27. januára 2010 vo veku 90 rokov na srdcové komplikácie v nemocnici na Manhattane v New Yorku. Dňa 12. februára 2010 bol pochovaný na Arlingtonskom národnom cintoríne (Arlington National Cemetery) v štáte Virgínia. Manželka Lee Archera, Ina Burdellová, zomrela v roku 1996. Zanechali po sebe troch synov, jednu dcéru a štyri vnučky.
Stohové sedlo
Stohové sedlo je výrazné trávnaté horské sedlo v hlavnom hrebeni Krivánskej Malej Fatry. Nachádza sa medzi vrchmi Stoh a Poludňový grúň. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Počas merania pomocou systému GNSS (Globálny navigačný satelitný systém) a metódy RTK bola v roku 2017 zistená nadmorská výška sedla
Európska cesta 11
Európska cesta 11 (E11) je európska cesta, ktorá sa nachádzavo Francúzsku. Začína v meste Vierzon a končí v meste Montpellier. Jej celková dĺžka je 570 km.
Európska cesta 13
Európska cesta 13 (E13) je európska cesta, ktorá sa nachádza v Spojenom kráľovstve. Začína v meste Doncaster a končí v Londýne. Jej celková dĺžka je 328 km.
Kijomizu-dera
Kijomizu-dera označuje niekoľko rôznych japonských budhistických chrámov, ale najčastejšie budhistický chrám Otowasan Kijomizudera (音 羽山 清水寺) vo východnom Kjóte. Je to jedna z najznámejších pamiatok v Kjóte. História chrámu siaha až do roku 778, ale súčasné budovy boli postavené v roku 1633. Meno chrámu je odvodené od vodopádu, ktorý sa nachádza vo vnútri komplexu - Kijo mizu (清 い 水), čo doslova znamená „čistá voda“. Od roku 1994 je chrám spolu s niekoľkými ďalšími pamiatkami v Kjóte zapísaný na Zozname svetového dedičstva UNESCO pod názvom Historické pamiatky starého Kjóta.
Charakteristika
Chrám sa nachádza na západnom úpätí horského pásma Higašijama, na východ od historického starého mesta Kjóta. Do komplexu sa zo západu vchádza po stúpajúci svahu cez budhistickú bránu niōmon. Hlavná budova chrámu je pozoruhodná svojou rozľahlou terasou podopieranou stovkami drevených stĺpov, ktorá čnie nad svahom a ponúka krásny výhľad na mesto. Výraz "skočiť z Kijomizu" ( 「清水 の 舞台 か ら 飛 び 降 り る」) je japonský ekvivalent slovenského výrazu "skočiť do niečoho po hlave". Je to odkaz na poveru z obdobia Edo, podľa ktorej sa každému, kto prežije skok z chrámovej terasy do údolia, splní jeho želanie. Prežiť skok je možné - bujná vegetácia pod terasou môže zmierniť pád šťastnejšieho pútnika. Skákať z terasy je však v súčasnosti zakázané. Počas obdobia Edo tu bolo zaznamenané 234 skokanov, z ktorých 85,4 % prežilo. Výška pádu je 13 metrov.
Pod hlavnou budovou sa nachádza vodopád Otowa-no-taki - tri prúdy vody padajúce do jazierka. Chrámoví návštevníci si naberajú vodu do kovových hrnčekov, pretože veria, že má liečebné účinky. Hovorí sa, že pitie vody z troch prúdov dodáva zdravie, dlhovekosť a úspech pri štúdiu. Ďalším výrazným prvkom chrámového komplexu je trojstupňová pagoda Kojasu, vybudovaná v rokoch 16071633 ako význačný príklad architektúry éry Momojama.
Chrámový komplex obsahuje niekoľko ďalších svätýň, napr. Dzis-džindža, zasvätenú Okuninušino-Mikoto, bohu lásky a "dobrého výberu životného partnera". V Dzis-džindža sa nachádzajú dva "kamene lásky", ktoré sú od seba vzdialené 18 metrov. Návštevníci sa snažia prejsť od jedného kameňa k druhému so zavretými očami, ak sa im to podarí, znamená to, že v budúcnosti nájdu svoju lásku. Ak potrebujú pomoc, budú potrebovať pomoc aj pri hľadaní svojej lásky.
Komplex je jednou z najviac navštevovaných atrakcií v meste, a tak nechýba ani nevyhnutné "príslušenstvo" každého populárneho chrámu: pouliční predavači ponúkajú rôzne talizmany, vonné tyčinky a omikudži (papieriky predpovedajúce šťastie či smolu). Vysoká popularita chrámu tiež znamená, že je veľmi náročné urobiť akékoľvek fotografie na terase hlavnej budovy.
Dejiny
Chrám Kijomizu dal v roku 778 n. l. vybudovať Enčin Šonin, mních zo vtedajšieho hlavného mesta Japonska, Nara. Enčin mal podľa legendy víziu, že má ísť do mesta Heiankjó a pri prameni vodopádu Otowa vybudovať chrám. Chrám na mieste vodopádu Otowa bol dokončený v roku 780, v roku 805 sa stal cisárskym chrámom. Chrám patril k budhistickej škole Kita-Hosso, ktorá pochádzala z Nary.
V roku 798 sem nechal vtedajší vojenský líder (šógun) Japonska, Sakanoue Tamuramaro, previezť veľký centrálny chrám, ktorý bol prenesený z jeho pôvodnej pozície v cisárskom paláci cisára Kammu (vládnuceho v rokoch 781806). Kammu sa rozhodol opustiť staré hlavné mesto Naru pre príliš silný vplyv budhistických kláštorov na cisársky trón a vládu, z toho dôvodu povolil existenciu budhistického komplexu v Kijomizu iba za hranicami mesta Heiankjó. Napriek presunu cisárskeho dvora zostal vplyv narských kláštorov na vládnutie v Kjóte značný a je známa dlhoročná rivalita chrámov Kofukudži v Nare a Kijomizu-dera. Kijomizu bol pôvodne formálne podriadený chrámu Kofukudži.
V priebehu svojich dejín komplex deväťkrát vyhorel a väčšina súčasných štruktúr je z 30. rokov 17. storočia. Súčasná podoba vznikla z iniciatívy tretieho tokugawského šóguna, Iemicua Tokugawu. Hlavný chrám (Hondo) je vybudovaný na svahu, podopretý masívnymi drevenými piliermi a postavený bez jediného klinca. Hondo je vyhlásený za japonský národný poklad, v rámci komplexu je ďalších 18 štruktúr a objektov, ktoré sú vyhlásené za japonské dôležité kultúrne objekty.
Súčasnosť
Lokalita je obzvlášť populárna u turistov počas festivalov (primárne počas osláv Nového roku a počas budhistických festivalov obon, festivalov uctievania duší predkov. V roku 2003 bola renovovaná brána niōmon, v roku 2017 stĺpy v hlavnom chráme. V roku 2007 bol Kijomizu-dera finalistom súťaže Nových sedem divov sveta.
V októbri 2013 sa v chráme po prvý raz v histórii uskutočnilo predstavenie opery. Japonský dirigent Hirofumi Jošida dirigoval orchester Filharmonie del Teatro Bologna Communal pri predstavení Verdiho opery Rigoletto.
V roku 2020 prebiehala veľká rekonštrukcia hlavného chrámu, ktorá má byť ukončená v apríli roku 2021.
V decembri 2020 bol v priestoroch chrámu odhalený japonský kandži znak roku 2020, 密 mitsu. V preklade znamená "uzavretý" či "hustý" a charakterizuje japonský boj proti pandémii koronavírusu. Znak v Kijomizu-dera namaľoval hlavný budhistický kňaz chrámu, Seihan Mori.
Chyžky
Chyžky (zriedkavo tiež Kýšky ; ) je vrch vo Veľkej Fatre. Leží nad obcou Liptovské Revúce, približne východne od Turčianskych Teplíc.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Hôľna Fatra. Leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Ružomberok a Martin a zasahuje na katastrálne územie obce Liptovské Revúce a Necpaly. Najbližším sídlom sú východne ležiace Liptovské Revúce, juhovýchodne ležia Motyčky a Staré Hory a západne Necpaly a Blatnica. Vrch patrí do Národného parku Veľká Fatra.
Výhľady
Vrcholová časť je pokrytá nesúvislým, miestami riedkym lesom, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít bez vyššej vegetácie je možné pozorovať okolité veľkofatranské vrcholy, pri priaznivých podmienkach vidieť tiež Nízke Tatry, Veporské vrchy, Poľanu a Malú Fatru.
Sentelie
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Európska cesta 14
Európska cesta 14 (E14) je európska cesta, ktorá začína v Nórsku a končí vo Švédsku. Začína v meste Trondheim a končí v meste Sundsvall. Jej celková dĺžka je 448 km.
Senlis-le-Sec
Senlis-le-Sec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Amagney
Amagney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tangram
náhľad|Drevený tangram v štvorcovej konfigurácii
Tangram (čínsky: 七巧板; doslova „sedem doštičiek zručnosti“) je rozkladací hlavolam pozostávajúci zo siedmich plochých mnohouholníkov, nazývaných tany, ktoré sa skladajú do rozmanitých tvarov. Cieľom je zopakovať obrazec (daný len náčrtom), ktorý sa zvyčajne nachádza v knihe skladačiek, pomocou všetkých siedmich dielikov bez prekrývania. Tany sa môžu použiť na vytvorenie originálnych minimalistických vzorov, ktoré sa hodnotia buď na základe ich estetických predností, alebo sú základom pre výzvu ostatným, aby zopakovali ich obrys.
Predpokladá sa, že tangram bol vynájdený v Číne niekedy koncom 18. storočia (prvá doložená zmienka) a krátko na to ho obchodné lode preniesli do Ameriky a Európy, kde sa stal na istý čas veľmi populárnym a potom opäť počas prvej svetovej vojny. Je to jeden z najrozšírenejších skladacích hlavolamov na svete a používa sa na rôzne účely vrátane zábavy, umenia a vzdelávania.
Európska cesta 16
Európska cesta 16 (E16) je európska cesta, ktorá začína v Spojenom kráľovstve a končí v Nórsku. Začína v meste Londonderry a končí v meste Oslo. Jej celková dĺžka je 1679 km.
Na trase E16 sa v Nórsku medzi mestami Oslo a Bergen nachádza najdlhší cestný tunel na svete Lærdalský tunel.
Seux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fionnula Flanaganová
Fionnula Flanaganová (* 10. december 1941, Dublin, Írsko) je írska herečka. V roku 2012 obdržala ocenenie IFTA, za celoživotné dielo v zábavnom priemysle.
Detstvo a mladosť
Jej otec bol dôstojník írskej armády a komunista. Jej rodičia nehovorili írsky a v detstve sa Flanaganová naučila aj anglicky aj írsky. Študovala v Anglicku a vo Švajčiarsku.
Kariéra
V roku 2005 sa objavila v televíznom seriály Zjavenia po boku Nataschy McElhone a Billyho Pullmana. Pripojila sa tiež k hereckému obsadeniu televízneho seriálu Bratstvo v roku 2007 a v rovnakom roku tiež hosťovala v televíznom seriály Nezvestní.
Súkromný život
Flanaganová bola vydatá od roku 1972 za psychiatra Garretta O’Connora. Ich manželstvo bolo bezdetné. O’Connor zomrel v septembri 2015. Spoločne s jej manželom boli známy tým, že vo svojom dome v Hollywood Hills často organizovali večierky pre ľudí z írskej komunity.
Amancey
Amancey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rumunské athenaeum
Rumunské athenaeum je neoklasicistická budova koncertnej siene z konca 19. storočia nachádzajúca sa v centrálnej časti mesta Bukurešť vo Valašsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je sídlom Rumunskej filharmónie. Patrí k najvýznamnejším architektonickým pamiatkam Bukurešti. Dlhú doby sa vyobrazenie budovy pouźívalo ako emblém Bukurešti.
Dejiny a charakteristika
V roku 1895 vznikol v Bukurešti na základe iniciatívy Constantina Esarcua, Vasileho Alexandrescua Urechea a Nicolaea Kretzulescua intelektuálny spolok pod názvom Literárna spoločnosť "Rumunské athenaeum" , ktorého účel bol šíriť vzdelávanie a to predovšetkým medzi strednou triedou obyvateľstva prostredníctvom prednáśok a konferencií. Organizácia spočiatku sídlila v budove rumunského ministerstva školstva.
Budova je postavaná na pozemku, ktorý pôvodne patril rumunskému básnikovi a historikovi Ienăchitaovi Văcărescuovi. Väčšinu pozemku tvorila záhrada a v nej boli postavené kostol a škola, ktoré však boli neskôr zbúrané a v roku 1872 bol celý pozemok upravený iba na záhradu, ktorá bola nazvaná "Episkopálnou záhradou". Na pozemku, ktorý bol v tomto čase už vlastnený Rumunskou jazdeckou spoločnosťou bola naplánovaná výstavba cirkusu a s touto stavbou sa dokonca začalo, nakoniec však nebola realizovaná a pozemok padol pod správu Literárnej spoločnosť "Rumunské athenaeum". Tvar cirkusu, ktorý mal byť na mieste postavený, ale inšpiroval francúzskeho architekta Alberta Gallerona, ktorý sa rozhodol postaviř budovu kultúrneho a vzdelávacieho centra s kruhovitým pôdorysom a s dómovitou strechou. Výstavba bola financovaná Literárnou spoločnosťou "Rumunské athenaeum", ale zároveň na túto stavbu uvolnil prostriedky aj štát a taktiež sa konala verejná zbierka.
Plány na výstavbu dokončil Albert Galleron s pomocou rumunského architekta Constantina Băicoianua v roku 1886, 26. októbra toho istého roku bol položený základný kameň a v tom istom roku sa začalo s výstavbou. Na výstavbe sa podieĺali aj iní významní architekti tohoto obdobia a to Grigore Cerchez, Constantin Olănescu, Ion Mincu a Ion Cantacuzino, pričom na kováčske práce bol prizvaný nemecký architekt Schwalbach.
Vnútorná výzdoba bola témou diskúzií už od roku 1888. Návrh bol, aby koncertnú sieň zdobila monumentálna freska vyobrazujúca rumunskú históriu a tváre rumunského národa. V roku 1901 maliar Ştefan Popescu prišiel s plánom namaľovať obraz na výzdobu siene na 300 metrov dlhé plátno a za týmto účelom mala byť sála, kde maľba prebiehala zneprístupnená verejnosti. Tento projekt z dôvodu nedostatku finančných prostriedkov dlhé roky stagnoval a nakoniec nebol dokončený.
Medzi rokmi 1919 a 1920 budova dočasne slúžila ako sídlo rumunskej poslaneckej snemovne a stala sa miestom, kde bolo 29. decembra 1919 ratifikované pripojenie Sedmohradska, Besarábie a Bukoviny k Rumunsku.
V rokoch 1924 - 1928 prebehla rekonštrukcia predovšetkým interiéru budovy pod vedením architekta Iona Fonescua. Počas tejto rekonštrukcie bola predovšetkým prestavaná vnútorná prízemná časť budovy a to tak aby sa tam zmestili až dve kinosály a dve kruhovité výstavné siene.
V 30. rokoch 20. storočia sa opäť pristúpilo k otázke vnútornej výzdoby a táto vec bola konečne doriešená. Realizáciou bol poverený maliar Costin Petrescu a výzdoba koncertnej siene nakoniec pozostáva z fresky dlhej 75 metrov a širokej 3 metre, na ktorej je v 25 obrazoch znázornená história rumunského národa. práca na freske trvala od roku 1933 až do roku 1938 a 26. mája toho istého roku bola freska oficiálne odhalená.
Rumunské athenaeum bolo postavené v neoklasicistickom slohu s niektorými prvkami francúzskej architektúry z prelomu 19. a 20. storočia. Z budovy zaujme najmä neobyzantská predsieň podopieraná frontónom so šiestimi dvanásť metrov vysokými jónskymi stĺpmi a bohato zdobený dóm s kupolou. Celková výška budovy dosahuje až 41 metrov. Koncertná sieň má až 28,5 metra v priemere, je 16 metrov vysoká a kapacitne pojme takmer 800 ľudí.
Sorel (Somme)
Sorel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Turistická značkovaná trasa číslo 0840
Turistická značkovaná trasa číslo 0840 je červená trasa, ktorá spája po hrebeni Javorského Beskydu a následne Jablunkovského medzihoria mesto Čadca a hranicu s Poľskom v obci Skalité. Jej dĺžka je 14 km.
Priebeh trasy
Trasa začína pri obchodnom centre v meste Čadca (nástup sem je možný po zelenej trase od železničnej stanice), pokračuje smerom na východ, podchádza diaľnicu a stúpa na hrebeň Javorského Beskydu nad Horelicou. Nad osadou Bryndzárovci sa stáča viac na severovýchod a pokračuje po hrebeni cez Horelickú Kykulu až na vrchol Javorského, kde odbočuje chodník do centra Oščadnice. Za vrcholom sa stáča na sever ponad oščadnickú osadu Rovne a smeruje k Lieskovej, kde sa stáča na severozápad, stretáva chodník z Čierneho do Oščadnice a spoločne s ním pokračuje na rázcestie Tri kopce. Odtiaľ zostupuje smerom na sever až severovýchod do údolia Čierňanky k železničnej stanici v obci Skalité.
Skús sa do mňa zahryznúť
Skús sa do mňa zahryznúť (No 8) je siedmy štúdiový a celkovo ôsmy album slovenskej rockovej skupiny Metalinda. Album v roku 1998 vydalo hudobné vydavateľstvo Meta Music. Pri nahrávaní tohto albumu bubeníka Jána Lapoša nahradil Ľubomír Lichý (hrával aj v kapelách Dereš, Hematit...).
Sorel-en-Vimeu
Sorel-en-Vimeu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rakytie (sedlo)
Sedlo Rakytie je priesmyk v pohorí Lúčanská Malá Fatra, nad obcou Strečno. Nachádza sa v severnej časti pohoria, medzi vrchmi Rakytie a Grúň. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Doprava
V minulosti viedla sedlom stará cesta od Strečnianskeho hradu do Vrútok, ktorá obchádzala nebezpečné a často nezjazdné úseky popri Váhu. Skalnato-blatisté podložie s veľkým stúpaním však veľmi obmedzovalo priechodnosť aj touto cestou, preto sa využívala len v nevyhnutných prípadoch. V súčasnosti vedie zo Strečna pohodlná asfaltová cesta až do sedla, ktorú využívajú cykloturisti a lesní pracovníci. Zo sedla vedie odbočka na blízky rovnomenný vrch.
HOMO a LUMO
HOMO a LUMO sú druhy molekulových orbitálov. HOMO je skratka pre highest occupied molecular orbital, teda najvyšší obsadený molekulový orbitál, a LUMO je skratka pre lowest unoccupied molecular orbital, teda najnižší neobsadený molekulový orbitál.
Aurélios Toalios
Aurélios Toalios bol starogrécky pankratista. Aurélios Toalios, zrejme rodák z Oinoandy, bol viacnásobný víťaz v pankratiu. Pripomína to nápis (z obdobia vlády rím. cisára Alexandra Severa, z rokov 222 až 235) z podstavca jeho sochy, ktorý objavili v archeologickej lokalite Oinoandy, starovekého mesta v Lýkii.
HOMO a LUMO
HOMO–LUMO medzera
Energetický rozdiel medzi HOMO a LUMO sa nazýva HOMO–LUMO medzera. Tieto orbitály sa niekedy nazývajú i hraničné orbitály, napríklad v teórii hraničných molekulárnych orbitálov. Energetický rozdiel medzi týmito orbitálmi sa dá použiť na predpoveď sily a stability komplexov prechodných kovov ako i na určenie farieb, ktoré tieto komplexy majú v roztoku.
Aurélios Toalios
Tento nápis uvádza, že prvým vencom bol korunovaný za víťazstvo v pankratiu dorastencov (παίδων πανκράτιον - paidón pankration) na provinčných hrách známych ako koina Lykión a ďalšími piatimi (niektorými už možno v kategórii mužov), a to dvomi za olympijské víťazstvá (konaných na počesť Dia), dvomi z hier Aktia (hier na počesť Apolóna, pozostávajúcich okrem gymnických i z múzických a hippických agónov, t.j. hier ) a jedným z pýtických hier (tiež zasvätených Apolónovi, hier zrejme lokálneho charakteru ). V uvedených olympijských víťazstvách mohlo ísť o víťazstvá z olympiád niektorých maloázijských miest, pravdepodobne neďaleko od seba vzdialených. Starovekí Gréci mali okrem panhelénskych hier i miestne slávnosti (hry), ktoré boli obmedzené na oblasť, kde sa konali.
HOMO a LUMO
Polovodiče
HOMO je pre organické polovodiče približne tým, čím je valenčný pás pre anorganické polovodiče a kvantové body. Rovnaká analógia platí pre LUMO a vodivostný pás.