cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saint-Léger-lès-Paray
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Korzár
Korzár môže byť:
Svetová kvalifikácia v basketbale žien na LOH 1980
Svetová kvalifikácia v basketbale žien na LOH 1980 bola svetová kvalifikácia v basketbale žien na Letné olympijské hry 1980 v Moskve, ktorú organizovala Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konala sa vo Varne, v Bulharsku v dňoch od 5.15. mája 1980. Zúčastnilo sa jej 22 tímov, ktoré súťažili o 5 postupových miest na olympijský turnaj. Pôvodne sa malo predstaviť na turnaji aj družstvo Kene. Víťazom sa stalo 🇺🇸.
Konečné poradie
Pozn: Po bojkotovaní LOH 1980 Spojenými štátmi ich na olympijskom turnaji nahradilo Maďarsko.
Bajánsenye
Bajánsenye je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Őriszentpéter.
Má rozlohu 2185 ha a žije tu 533 obyvateľov (2007).
Léoville
Léoville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fiona Apple
Fiona Apple (* 13. september 1977, New York, New York, USA), celým menom Fiona Apple Maggartová, je americká skladateľka, speváčka a hudobníčka.
Je dcérou speváčky Diany McAfee a herca Brandona Maggarta. Od detstva navštevovala hodiny klavíra. Ako speváčka a autorka piesní je známa svojím charakteristickým zafarbením hlasu, zložitými a expresívnymi textami so špecifickou poetikou.
Hudobná kariéra
Jej debutový album Tidal sa stretol s veľkým úspechom, s 3 miliónmi predaných nosičov sa stal trojnásobne platinovým. V roku 1997 získala cenu MTV Video Music Awards v kategórii „Najlepší nový umelec“. Pri preberaní oslovila divákov slovami: „Celý tento svet [hudobného priemyslu] sú drísty, nemali by ste formovať svoj život podľa toho, čo si myslíte, že si my myslíme, že je cool, podľa toho, čo si obliekame a čo hovoríme… Vystačte si so sebou.“
Celý názov jej druhého albumu znie When the Pawn Hits the Conflicts He Thinks Like a King / What He Knows Throws the Blows When He Goes to the Fight / And He'll Win the Whole Thing 'Fore He Enters the Ring / There's No Body To Batter When Your Mind is Your Might / So When You Go Solo, You Hold Your Own Hand / And Remember That Depth is the Greatest of Heights / And If You Know Where You Stand, Then You Know Where to Land / And If You Fall It Won't Matter, Cuz You'll Know That You're Right. Táto báseň, ktorú Apple napísala po tom, čo si prečítala nepriaznivú recenziu na svoj debut Tidal, je zapísaná v Guinnessovej knihe rekordov ako najdlhší názov hudobného albumu v americkom rebríčku. Album je hudobne experimentálnejší, texty piesní sú expresívnejšie a pretkané zastaranými a neobvyklými výrazmi, čo znižuje ich pochopiteľnosť. Napriek tomu sa stretol s prevažne priaznivými reakciami kritikov i poslucháčov, svojmu komerčne úspešnému predchodcovi sa však už nedokázal vyrovnať. Videoklipy k singlom (Fast as You Can, Paper Bag a Limp) nakrútil speváčkin vtedajší partner, režisér Paul Thomas Anderson.
Prakticky hotový tretí album Fiony Apple Extraordinary Machine odmietla gramofónová firma Sony BMG v roku 2003 vydať, pretože sa jej videl „málo komerčne sľubný“. Postupne sa niekoľko piesní dostalo na internet a dokonca aj do lokálnych rádií. Fanúšikovia zorganizovali kampaň „Free Fiona“ za vydanie albumu. Firma nakoniec 15. augusta 2005 ohlásila na október vydanie novej verzie albumu, ktorý sa Fiona rozhodla úplne prepracovať. Po svojom vydaní sa album stretol s prevažne pozitívnou odozvou publika aj kritikov.
Diskografia
Tidal (1996)
When the Pawn… (1999)
Extraordinary Machine (2005)
Bělkovice-Lašťany
Bělkovice-Lašťany je obec v Česku v okrese Olomouc v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 145 obyvateľov, z toho 1 080 mužov a 1 065 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 37,6 roka, ženy 40,8 roka).
Francúzsky inštitút
Francúzsky inštitút môže byť:
Tyflopédia
Tyflopédia alebo oftalmopédia alebo optopédia je odbor špeciálnej pedagogiky, ktorý sa zaoberá rozvojom, výchovou a vzdelávaním osôb zrakovo postihnutých a ich profesným, spoločenským a životným uplatnením.
Aulnay (kantón)
Aulnay je francúzsky kantón v obvode Saint-Jean-d'Angély v departemente Charente-Maritime v regióne Poitou-Charentes. Tvorí ho 24 obcí.
Vlajka Čile
Vlajka vznikla v období bojov za oslobodenie Čile v roku 1817 a je vlastne zjednodušenou verziou vlajky Spojených štátov, ktorej farby nesie.
Colón
Colón môže byť:
Západné Bengálsko
Západné Bengálsko (po bengálsky: পশ্চিমবঙ্গ [vyslov pribl. pašcim banga/poščim bongo], po anglicky West Bengal) je štát v severovýchodnej Indii. Je štvrtým najľudnatejším štátom v Indii a siedmym najľudnatejším štátnym podcelkom na svete. Na východe hraničí s Bangladéšom.
Iné projekty
.
Nová Lehota (okres Nové Mesto nad Váhom)
Nová Lehota je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji.
Polohopis
Obec leží v Považskom Inovci, pod vrcholom Bezovca tvoriaceho dominantu okolitej krajiny.
Dejiny
Prvá písomná zmienka pochádza z listiny Ľudovíta I. z roku 1348 v súvislosti príslušnosti obce k panstvu Tematín. Rozdiel v čase vzniku Starej a Novej Lehoty nebol veľký preto aj v tomto dokumente vystupujú pod spoločným menom Lehata. Dejiny osídlenia však siahajú do hlbšej minulosti. Dokladom sú dve zatiaľ nedokonale preskúmané hradiská ľudu lužickej kultúry, vybudované v staršej železnej dobe, teda asi pred 2500 rokmi na vrchu Úhrad a Hradisko. Kotlinou Novej Lehoty viedla v období Veľkej Moravy pravdepodobne dôležitá komunikácia spájajúca oblasť Nitry s významnými slovanskými strediskami na dolnom povodí Váhu. Obe Lehoty boli vďaka svojej geografickej izolácií obcami, kam modernizácia dedinského života spojená s premenami a zánikom tradičných foriem ľudovej kultúry zavítala neskôr.
Zaujímavosti
V obci sa natáčal slovenský komediálny seriál Horná Dolná (2015-2022) z produkcie TV Markíza.
Turistika
Bezovec leží 2 km od obce patrí k najvýznamnejším turistickým lákadlám okolia. Po jeho rozložitých svahoch prechádza hranica katastrov oboch Lehôt a tak sa vrch delí symbolicky medzi Starú a Novú Lehotu. Z vrcholu je pekný výhľad, lyžiarske stredisko. V okolí sa nachádzajú chránené územia Mokvavý prameň, Dubový vŕšok, Švibov a časť územia Natura 2000 - Tematínske vrchy.
Bejcgyertyános
Bejcgyertyános je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Sárvár.
Má rozlohu 3143 ha a žije tu 500 obyvateľov (2007).
Balogunyom
Balogunyom je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Szombathely.
Má rozlohu 1212 ha a žije tu 1268 obyvateľov (2007).
Stredoamerická federatívna republika
vpravo|thumb|Vlajka|125px Stredoamerická federatívna republika (šp. República Federal de Centroamérica; do októbra 1824 Spojené provincie Strednej Ameriky/Spojené stredoamerické provincie - šp. Provincias Unidas del Centro de América (doslova "Spojené provincie stredu Ameriky") ), známa aj ako Spojené stredoamerické štáty, Stredoamerická konfederácia alebo Stredoamerická únia, bola federatívna republika/konfederácia v Strednej Amerike od júla 1823 do roku 1839. Do roku 1834 bola jej hlavným mestom Guatemala, potom krátko Sonsonate a od roku 1834 do roku 1839 San Salvador.
náhľad|125px|vľavo|Stredoamerická federatívna republika (historická mapa, 1860) náhľad|125px|vpravo|Stredoamerická federatívna republika (poloha) Úniu tvorilo päť štátov: Guatemala, Salvádor, Honduras, Nikaragua a Kostarika. V roku 1838 vznikol šiesty štát, Los Altos, s hlavným mestom Quetzaltenango, ktorý zaberal územie na západe dnešnej Guatemaly a časti dnešného štátu Chiapas v Mexiku.
V období rokov 1838 až 1840 bola únia zmietaná občianskou vojnou. Prvá krajina, ktorá sa definitívne od nej oddelila, bola Nikaragua (v apríli 1838); potom nasledoval Honduras (október 1838) a Kostarika (november 1838). Guatemala sa oddelila v roku 1839 a vojensky anektovala štát Los Altos. Únia prestala existovať koncom roku 1839. V 19. storočí bolo ešte niekoľko pokusov o jej obnovenie.
Jean Sibelius
Charakteristika tvorby
Jean Sibelius je najvýznamnejší fínsky skladateľ, ktorý mal veľký význam pre formovanie fínskej kultúrnej i národnej identity. V časoch útlaku Fínska Ruskom zasvätil svoje dielo obrane svojho národa a šíreniu jeho kultúry vo svete.
Z hľadiska histórie hudby je Sibelius tradicionalistom, a jedným z posledných romantikov, tak hudbou ako aj témami. Rozvíjal odkaz predkov a nepriniesol do vývoja hudby takmer nič nové, s výnimkou menšieho momentu v symfóniách - od tretej symfónie nepoužíval už dlhé veľké témy, ale skôr úsečnejšie hudobné myšlienky, ktoré rôzne pretváral a rozvíjal. Tento úsporný štýl je zreteľný najmä v jeho 7. symfónii, ktorá nie je rozdelená na vety, ale tvorí jeden hudobný celok so skoncentrovanými hudobnými nápadmi.
Oproti avantgardným výbojom súčasníkov však Sibelius pôsobil až zastarano. To, že nebol hudobným revolucionárom však neznižuje kvalitu jeho diela. Sibeliovo dielo je umelecky výborne zvládnuté, i keď nie všetky kusy z jeho početných opusov sú kvalitatívne vyrovnané. Cenená je hlavne symfonická tvorba. V nej nadväzoval na klasicko-romantickú syntézu Johannesa Brahmsa a Antonína Dvořáka. Napriek tomu, že úspornosťou tematického materiálu a premyslenou stavbou jeho symfónie pripomínajú symfónie Brahmsa, Sibeliusa počas jeho pobytu vo Viedni zaujala viac mystika Brucknerových symfónií. Ešte viac však obdivoval dielo Petra Iľjiča Čajkovského. Ďalšími významnými inšpiračnými zdrojmi sú najmä fínska kultúra a dejiny, fínsky národný epos Kalevala, ľudová hudba a v neposlednom rade príroda. Charakteristické sú rozľahlé melódie nesúce určitý pátos. Hrubá inštrumentácia podporuje závažnosť jeho diel. Sibelius bol na vrchole popularity v 30. rokoch 20. storočia, dnes je viac v úzadí a názory na jeho dielo sa dodnes rôznia. Podľa niektorých je to hodnotný skladateľ, ale menšieho významu. Tak je naňho nazerané v stredoeurópskom priestore, hoci v škandinávskych krajinách a dokonca i vo Veľkej Británii je veľmi populárny a často uvádzaný. Každopádne to najlepšie z jeho diela hovorí o veľkom skladateľskom nadaní, ktoré mu zabezpečilo zaslúžené miesto vo svetovom repertoári.
Život
thumb|260px|Rodný dom Jeana Sibelia Sibelius sa narodil v roku 1865 v Hämeenlinna ako Johan Christian. Neskôr mu podľa vzoru jeho strýka zmenili meno na francúzske, ako to bolo vtedy v móde. Ani jedno z týchto mien však nie je fínske. Paradoxom je, že národne orientovaný Sibelius sa narodil vo švédsky hovoriacej rodine a plynulou fínčinou rozprával až v dospelosti. Vyrastal s matkou a starou mamou.
Chlapec bol mimoriadne bystrý a prejavoval hudobné nadanie. V deviatich rokoch začal hrať na husliach a v štrnástich na klavíri. Ako desaťročný sa pokúsil o prvý skladateľský počin. Rodina mu však odporučila dráhu právnika. Právo začal študovať v Helsinkách, ale zároveň navštevoval hodiny hudobnej teórie a husľovej hry. Láska k hudbe zvíťazila, Sibelius zanechal štúdium práva a začal sa venovať štúdiu na konzervatóriu v Helsinkách. Spočiatku sa orientoval na hru na husliach túžil sa stať virtuóznym sólistom, čoskoro však pochopil, že na husliach začal hrať už príliš neskoro na to, aby sa mu tento cieľ splnil. Sibelius sa začal viac venovať kompozícii, ktorú po Helsinkách študoval v Berlíne a Viedni.
Po veľkom úspechu symfonickej básne Kullervo začal byť oslavovaný ako národný skladateľ. Uznania fínskeho národa sa mu dostávalo do konca jeho života. Vláda mu pridelila doživotné štipendium. Napriek tomu sa Sibelius, zvyknutý na život na vysokej nohe často ocital v dlhoch. Okrem vlastnej umeleckej činnosti sa venoval výchove nových skladateľov na helsinskom konzervatóriu, kde učil v rokoch 1892-1901.
V roku 1892 sa oženil s Aino Järnefeltovou, s ktorou žil až do konca života. Mali spolu šesť dcér, ale tri zomreli v mladom veku. Sibelius pomerne často cestoval do cudziny, kde uvádzal svoje diela. V roku 1903 sa s manželkou presťahoval do domu pri jazere Tuusula, ktorý na jej počesť nazval Ainola, a tu s ňou žil až do svojej smrti. V roku 1911 sa Sibelius, ktorý bol silný alkoholik a fajčiar, podrobil náročnej operácii hrtanu.
Dožil sa mimoriadne vysokého veku, po svojej šesťdesiatke však prekvapivo ukončil umeleckú činnosť. Dôvodom mohla byť kritika avantgardných súčasníkov, ktorých kroky sa uberali iným smerom než jeho a tiež jeho prehnaná sebakritika a nedôvera vo vlastné schopnosti, s ktorou zápasil. Na ôsmej symfónii pracoval niekoľko rokov, jej premiéru stále odkladal a nakoniec ju zničil. Po zvyšok života, obrazne povedané, nezložil už ani notu. V roku 1955 jeho deväťdesiate narodeniny oslavovalo celé Fínsko aj celý umelecký svet. Winston Churchill mu ako darček venoval škatuľku cigár. V roku 1957 Sibelius zomrel na následky mŕtvice. Pochovaný bol v záhrade pri jeho dome. Jeho manželka Aino zomrela v roku 1969 a je pochovaná spolu s ním. Sibeliove dcéry neskôr Ainolu predali fínskej vláde, ktorá tu v roku 1974 zriadila múzeum.
Osobnosť
thumb|left|Sibelius v roku 1939 Sibelius bol urastený muž, ktorý vzbudzoval rešpekt. Bol to sveták, ktorý si potrpel na oblečenie, vedel sa správať a mal dobré spôsoby. Pod suverénnym vystupovaním sa však skrývala oveľa zraniteľnejšia osobnosť. Už ako dieťa bol v škole nepozorný a nevyrovnaný, čo mu zostalo až do dospelosti. Striedali sa u neho fázy fascinácie životom a fázy hlbokých depresií. Už počas jeho zahraničných štúdií sa naplno prejavila jeho bohémska povaha. Na dennom poriadku boli divoké večierky a radovánky. Neverný bol Aino už počas ich zasnúbenia, k čomu sa snúbenici aj priznal. Ako spomienka na študentské časy mu zostala celoživotná závislosť od alkoholu (s výnimkou ôsmich rokov po operácii hrtana). Ďalším jeho trápením bol neustály nedostatok peňazí, dlhy a zmenky, čo sa zlepšilo až v jeho starobe. Sibelius si totiž aj v časoch najväčšej núdze potrpel na kvalitné veci, drahé obleky a ručne šité topánky. Pred depresiami utekal väčšinou do prírody, ktorú nadovšetko zbožňoval a ktorá mu pomáhala zabudnúť na životné strasti. Ako skladateľ bol Sibelius až priveľmi sebakritický, pri skladaní často zažíval tvorivé muky, svoje diela veľakrát prerábal a niektoré spálil, medzi nimi i ôsmu symfóniu.
Dielo
Dielo Jeana Sibeliusa je veľmi rozsiahle. Napriek tomuto faktu, dodnes sa udržalo v repertoári len niekoľko jeho diel. Veľmi zriedkavo sa hrávajú jeho klavírne skladby a komorná hudba pre ďalšie nástroje, ktorá má často salónny charakter. Ťažiskom jeho tvorby sú diela symfonické, ktoré ho preslávili už za jeho života. Patria sem najmä symfonické básne, ktoré čerpajú inšpiráciu hlavne z fínskych eposov a legiend, ďalej sedem symfónií a jediný, ale o to vzácnejší koncert - husľový.
Citáty
"Verím fínskej hudbe, hoci niektorí, čo sa pokladajú za múdrych, sa uškŕňajú. Tá harmonická, zvláštne smutná monotónnosť melódií je vlastne nedostatok, ale aj čosi charakteristické."
"Klamal by som, keby som tvrdil, že milujem život, lebo ho nemám rád taký aký je, ale taký, aký by mal byť. Ničím nemožno vyjadriť moju túžbu po skutočnom živote. Po živote, ktorý zaniká v divom víre nestálych vášní, po živote, v ktorom hranice, striedmosť a dôslednosť sú neznámym pojmom..."
La Paz (Bolívia)
La Paz (ajmarsky: Chuqiyapu) je administratívne centrum Bolívie a rovnomenného departmentu. Je sídlom vlády, hoci oficiálnym hlavným mestom Bolívie je Sucre. V roku 2012 malo približne 765 000 obyvateľov.
La Paz leží v údolí rieky Choqueyapu, pod náhornou plošinou, na ktorej sa nachádza medzinárodné letisko pri meste El Alto. Mesto s názvom Nuestra Señora de La Paz (Naša Pani Mieru) založil na mieste pôvodnej indiánskej osady Chuguiago v roku 1548 Alonso de Mendoza. Názov mal pripomínať mier po vzbure Gonzala Pizarra a ďalších conquistadorov proti Blascovi Núñez Velovi, prvému miestokráľovi Peru. Názov mesta sa na La Paz de Ayacucho (Ayacuchský mier) zmenil v roku 1825, po rozhodujúcom víťazstve republikánov nad španielskou armádou pri Ayacuche.
Sídlom vlády sa La Paz stal v roku 1899, hoci oficiálnym hlavným mestom Bolívie zostávalo Sucre. La Paz je najvyššie položené administratívne hlavné mesto.
Cievne choroby mozgu (MKCH-10)
I60 - I69: Cievne choroby mozgu je položka z medzinárodnej klasifikácie chorôb. Patrí do IX. kapitoly MKCH-10 - Choroby obehovej sústavy.
Nezahŕňa:
Bar
BAR môže byť:
Adaptácia (psychológia)
Adaptácia v psychológii je proces aktívneho prispôsobovania sa človeka (v tomto prípade jeho osobnosti, resp. sociálneho správania) zmeneným podmienkam vonkajšieho prostredia a následným životným situáciám tak, aby dokázal v danom prostredí ideálne žiť a pracovať. Adaptácia na konkrétnu zmenu je vysoko individuálna a závisí od genetických dispozícií, výchovy, vzdelania, momentálneho fyzického i psychického stavu jedinca a mnohých ďalších faktorov. Adaptácia prebieha na mnohých úrovniach - od molekulárnej až po sociálnu, pričom hlavným riadiacim centrom je centrálny nervový systém. Nepriaznivé vplyvy pôsobiace na jedinca sa označujú všeobecne ako stres. Úlohou psychológie je pomáhať človeku tieto stavy zvládnuť (ak to sám nedokáže), adaptovať sa na novú situáciu.
Adaptácia na určitú životnú situáciu môže byť: Neprimeraná adaptácia môže mať rôzne formy; od miernych, ktorým sa venuje klinický psychológ, až po závažnejšie psychické poruchy, ktorých liečbou sa zaoberá psychiater.
Bérbaltavár
Bérbaltavár je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Vasvár.
Má rozlohu 2567 ha a žije tu 528 obyvateľov (2007).
Bílá Lhota (okres Olomouc)
Bílá Lhota je obec v Česku v okrese Olomouc v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 121 obyvateľov, z toho 578 mužov a 543 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,7 roka (muži 40,1 roka, ženy 43,4 roka).
Boba
Boba je obec v Maďarsku vo Vašskej župe v obvode Celldömölk.
Má rozlohu 1095 ha a žije tu 831 obyvateľov (2007).
Loulay (kantón)
Loulay je francúzsky kantón v obvode Saint-Jean-d'Angély v departemente Charente-Maritime v regióne Poitou-Charentes. Tvorí ho 15 obcí.
Saint-Léger-sous-Beuvray (obec)
Saint-Léger-sous-Beuvray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
San Pedro Sula
San Pedro Sula je druhé najväčšie mesto v Hondurase a zároveň najväčším priemyselným centrom krajiny. Je hlavným mestom departamentu Cortés. Mestská aglomerácia má približne 1 milión obyvateľov. Mesto založil Pedro de Alvarado v roku 1536 a nazval ho San Pedro de Puerto Caballos.
Saint-Léger-sous-Beuvray (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
San Pedro Sula
Rast mesta sa začal s príchodom nadnárodných spoločností, ktoré začali v Hondurase vo veľkom pestovať banány a vybudovali tu železnicu. V druhej polovici 20. storočia pribudli mnohé priemyselné závody a vysoké školy. Tradíciu má textilný priemysel. Sektor služieb zaznamenal najväčší pokrok v deväťdesiatych rokoch 20. storočia. Pracuje v ňom takmer polovica ekonomicky aktívneho obyvateľstva.
Saint-Léger-sous-Beuvray (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
San Pedro Sula
Najbližší námorný prístav je Puerto Cortés na pobreží Karibského mora, vzdialený približne 60 km smerom na sever.
Saint-Léger-sous-Beuvray (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pĺž zlatistý
Pĺž zlatistý (Sabanejewia aurata) je druh sladkovodnej ryby z čeľade pĺžovité (Cobitidae).
Vyskytuje sa v Európe a Strednej Ázii. Žije od horských až po nížinné toky, pričom preferuje skôr prudký tok so štrkovo-kamenitým dnom. Na Slovensku je tento druh ohrozený.
Caumont (Aisne)
Caumont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antikomunizmus
Antikomunizmus (zriedkavo antimarxizmus, antiboľševizmus) je termín, ktorý zahŕňa postoje, teórie, politiky a praktiky namierené proti marxizmu, predovšetkým voči komunistickým režimom v socialistických štátoch. Počiatky antikomunizmu spadajú do vzniku opozície voči Manifestu komunistickej strany (1848). Antikomunizmus neexistuje ako ucelená ideológia, viaceré politické ideológie, hnutia a smery naberali antikomunistický charakter (napr. monarchizmus, liberalizmus, fašizmus).
Elektrický rušeň 263
thumb|Rušeň 263.001 v železničnej stanici [[Brno hlavní nádraží]]
Elektrický rušeň 263 (predtým S 499.2, továrenské označenie Škoda 70 E) je univerzálny rušeň na striedavú napájaciu sústavu 25 kV 50 Hz, ktorý bol vyrábaný vo Škode Plzeň v rokoch 1984 a 1988. Rušňom sa prezýva princezná, sokolovňa a striedavý peršing.
História
Rušeň radu 263 konštrukčne vychádza z radu ES 499.1 (363), pričom boli vynechané súčiastky pre jednosmernú trakciu. Dva prototypy rušňa boli vyrobené v roku 1984 a o rok neskôr odovzdané ČSD. Ďalších desať rušňov bolo dodaných v roku 1988 do rušňového depa v Bratislave. Po rozdelení Česko-Slovenska zostali v Česku iba spomínané dva prototypy. Oba české kusy sú prevádzkované v DKV Brno a slúžia k vozbe osobných vlakov. Slovensku pripadla celá desaťkusová séria, ktorá je teraz prevádzkovaná ZSSK, ktorá stroje nasadzuje na trate v oblasti Bratislavy a západného Slovenska, ktoré sú elektrizované sústavou 25 kV~50 Hz. Všetkých 10 kusov je upravených na mnohočlenné riadenie; s netrakčnými jednotkami radu 951 tvoria jednotky, tzv. push-pull
Les Éduts
Les Éduts je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antiklinála
thumb|right|250px|Antiklinála (vľavo) a synklinála (vpravo) v z vrstvených [[prekambrium|prekambrických rulách v New Jersey, USA.]] thumb|right|250px|Antiklinála
Antiklinála (z gr.) alebo sedlo je označenie strechovito alebo sedlovito vyklenutej časti vrásy, opak synklinály. Jadro antiklinály budujú staršie členy, krídla mladšie členy zvrásneného súvrstvia.
Antiklinálne štruktúry sa na Slovensku vyskytujú vo všetkých zvrásnených usadených súvrstviach.
Osové časti antiklinál sú miestom ich najväčšej deformácie, často tu dochádza k vzniku puklín a extenzných trhlín, ktoré môžu byť vyplnené minerálmi. V osových častiach antiklinál preto môžu vo vhodných podmienkach vznikať menšie ložiská zlata. Antiklinály vytvárajú výborné pasce na uhľovodíky (ropu a zemný plyn), hlavne vrásy s horninami rezervoárového typy vo svojom jadre a nepriepustnými horninami v krídlach a nadloží antiklinály.
LG Optimus Slider
LG Optimus Slider (známy aj ako "Gelato Q") je androidový smartfón, ktorý vyrába spoločnosť LG Electronics. Uvedený bol 17. októbra 2011 v USA.
Beží na ňom operačný systém Android 2.3, používa procesor Qualcomm MSM7627T s frekvenciou 800 MHz, grafický procesor Adreno 200, má 512 MB RAM a 150 MB úložného priestoru, ktorý je možné rozšíriť microSD kartou do 32 GB. Displej má veľkosť 3,2 palcov a rozlíšenie 320x480 HVGA. Obsahuje kameru s rozlíšením 3 Mpix, ktorá je schopná nahrávať video s rozlíšením 640x480 pri 24 fps. Napája ho batéria s kapacitou 1500 mAh.
Klub nespravodlivo plešatých
Aktivity
Klub nespravodlivo plešatých je slovami jeho členov recesistický klub združujúci „plešatých“. Organizuje kultúrno-spoločenské akcie, výstavy kresleného humoru, turistické pochody, futbalové turnaje a pododobne. Existuje aj Holovlasé divadlo Jozefa Webera, futbalový tím FC PLEŠINA KNP, ktorý chce skončiť na každom turnaji na poslednom mieste. Niektorí členovia sa zúčastňujú na turisticko-pivnom pochode KUKANOVA DESINA.
Klub organizuje súťaž MR.PLEŠINA. Pre súťažiacich je vždy pripravených niekoľko disciplín, napríklad promenáda v slipoch. Súťaž hodnotí ženská porota.
Podľa rozsahu straty vlasového porastu sa členovia delia na:
Niektorí členovia
a taktiež viacero slovenských novinárov.
História súťaže Mr. Plešina
Klub organizuje aj súťaž Mr. Plešina. Podľa členov klubu je to paródia na rôzne súťaže Miss. Súťažia vždy dobrovoľníci z radov plešatých. Súťažiaci sú vystavení rozličným disciplínam, ako napríklad jedenie čokolády, pitie mlieka, protestná hladovka a najmä promenáda v slipoch. Na vyhlásenie výsledkov dozerá statný notár, ktoré vyhlási ženská odporná porota zložená zo zástupkýň sponzorov, novinárskej a umeleckej obce.
Uganda
Dejiny
náhľad|left|Mapa Ugandy Uganda, ktorá bola do roku 1962 britským protektorátom, je podľa ústavy z roku 1967 republikou v čele s prezidentom v rámci Britského spoločenstva. V 16. – 17. storočí prenikli do Ugandy kmene Himov a podmanili si pôvodné obyvateľstvo nazývané Bantuovia. Na konci 17. storočia sa na území ovládanom kmeňmi Himov vytvorili štáty Buganda, Toro, Buňoro a Ankole. Najvýznamnejší z nich, štát Buganda, dosiahol vrcholu moci za vlády kráľa Mutesa I. v rokoch 1860 – 1884. Došlo k rozšíreniu obchodu s Arábiou, do krajiny prichádzali kresťanskí misionári a vznikla pravidelná armáda. Po smrti Mutesa I. došlo k mocenským bojom medzi katolíckymi, protestantskými a moslimskými skupinami, ktoré reprezentovali cudzie záujmy. Keď sa Spojené kráľovstvo a Nemecko roku 1890 tzv. helgolandskou zmluvou dohodli o rozdelení záujmov vo východnej Afrike, pripadlo toto územie Spojenému kráľovstvu. Roku 1896 vyhlásilo Spojené kráľovstvo protektorát Uganda. Po roku 1900 do Ugandy zosilnelo prisťahovalectvo Indov, ktorí spočiatku pracovali na stavbe železníc, neskôr zaujali vedúce pozície v obchodovaní.
Cesta k dosiahnutiu nezávislosti
V rámci národne oslobodeneckého hnutia za získanie nezávislosti vystúpil roku 1953 kráľ Mutesa II. s prehnanými požiadavkami. Spojené kráľovstvo vyhlásilo výnimočný stav a kráľa z krajiny vyhostila. Roku 1955 ho znovu akceptovala. Roku 1960 vystúpila Buganda z protektorátu, ale stretla sa s odporom hospodársky slabších provincií protektorátu. V roku 1962 vyhlásila Uganda nezávislosť a stala sa monarchiou v čele s britskou kráľovnou Alžbetou II. Ministerským predsedom sa stal Milton Obote. Roku 1963 bola vyhlásená republika v čele s prezidentom-kráľom Mutesaom II. – komplikovaný štátny útvar spojujúci monarchiu s republikou a unitárny štát so spolkovým. Roku 1966 previedol ministerský predseda Obote, sledujúci prosocialistický kurz, štátny prevrat a prevzal úrad prezidenta. Podľa ústavy z roku 1967 sa Uganda stala jednotným štátom v čele s prezidentom.
Vzostup a pád Idiho Amina
Roku 1971 sa po vojenskom prevrate stal prezidentom generálmajor Idi Amin Dada, vrchný veliteľ ozbrojených síl. Ústava bola zrušená, politické strany zakázané. Obote utiekol do susednej Tanzánie.
Roku 1972 vypukli ozbrojené zrážky medzi Ugandou a Tanzániou, ktoré údajne podporovali Oboteho priaznivci. V roku 1972 vyhostil Idi Amin z krajiny všetkých Ázijčanov s britským štátnym občianstvom. Do roku 1973 ich opustilo Ugandu viac než 40 000. Potom boli všetky podniky patriace Britom zoštátnené. Hospodárstvo štátu sa postupne rozpadalo. K hospodárskemu úpadku prispeli aj konflikty so susednými krajinami, predovšetkým s Keňou. Teror Idiho Amina si vyžiadal na 300 000 obetí. Spojené kráľovstvo na protest prerušila roku 1976 s Ugandou diplomatické styky.
Roku 1978 vpadli ugandské vojská do Tanzánie, o rok neskôr dobyla tanzánska armáda a exilový ugandskí politici Entebbe a Kampalu a po úteku Idiho Amina bola zostavená dočasná vláda pod vedením Yusufa Lulea. Roku 1980 prevzala moc vojenská komisia pod vedením Paula Muwanga. V parlamentných voľbách toho istého roku zvíťazil bývalý prezident Milton Obote a znovu sa stal prezidentom (jeho víťazstvo je považované za sporné). Vnútropolitickú situáciu destabilizovali boje medzi vládnucimi jednotkami a jednotkami hnutia odporu proti režimu Oboteho.
V júli 1985 bol Milton Obote zvrhnutý vojenským pučom s odôvodnením, že jeho režim bol nehumánny a skorumpovaný. Roku 1986 sa moci chopil vodca pučistov Yoweri Museveni. Zostavil koaličnú vládu, ktorá sa vzápätí rozpadla. Ani nasledujúcej Museveniho vláde sa nepodarilo ukončiť občiansku vojnu trvajúcu od roku 1979.
V júli 1990 vznikla možnosť ukončenia občianskej vojny v krajine tým, že vláda podpísala mierovú zmluvu s povstaleckým Ugandským vlasteneckým hnutím. Vývoj v roku 1991 však k skončeniu konfliktu neviedol. V prvých priamych prezidentských voľbách zvíťazil doterajší prezident Yoweri Museveni.
Geografia
Uganda sa člení na 70 dištriktov, formálne zoskupených do 4 oblastí: Centrálna, Severná, Východná a Západná. Dištrikty sú väčšinou pomenované podľa svojho správneho centra.
Rastlinstvo
Na juhu Ugandy sú dažďové pralesy, ale väčšia časť už bola vyklčovaná a premenená na ornú pôdu. Strednú a severnú Ugandu pokrývajú rozsiahle savany a savanové lesy. Na vysokých svahoch západných vrchov rastú zvláštne rastliny, napríklad obrovské lobelky, starček a stromovitý vres.
Obyvateľstvo
náhľad|Ugandské deti
Etnické a jazykové zloženie, gramotnosť
Uganda je vlasťou mnoho rôznych etnických skupín, z ktorých žiadna nemá väčšinu. Najpočetnejšie sú kmene Ganda a Karamodžong. Hovorí sa tu približne 40 rôznymi jazykmi. Po osamostatnení Ugandy sa stala angličtina úradným jazykom. Jazykom s najvyšším počtom hovoriacich je luganda, ktorým sa hovorí v Bugande. Druhým úradným jazykom Ugandy je swahilčina, ktorá sa veľa využíva predovšetkým v obchode. Na africké pomery je tu gramotnosť pomerne vysoká – 69,9 %.
Náboženstvo
Kresťanstvo a Islam sa v Ugande začali šíriť v 60. rokoch 19. storočia, kedy sem po prvýkrát dorazili misionári oboch vyznaní, snažiaci sa vnútiť svoje náboženstvo bugandskému kráľovi. V súčasnosti vyzerá náboženské zloženie obyvateľstva následovne: 33 % katolíci, a 33 % protestanti, 16 % moslimovia a 18 % rôzne domorodé viery.
Podľa štatistiky z roku 2014 je náboženská príslušnosť v Ugande nasledovná: protestantské cirkvi 45,1% (anglikáni 32%, letniční a evanjelikáli 11,1%, adventisti 1,7%, baptisti 0,3%), rímskokatolícka cirkev 39,3%, moslimovia 13,7%, ďalšie náboženstvo 1,6%, bez vyznania 0,3%. V Ugande je uzákonená sloboda náboženského vyznania, ale predpokladá sa, že náboženstvo je štátom registrované. Medzi ďalšie menej zastúpené cirkvi patria Jehovovi svedkovia, Cirkev Ježiša Krista Svätých posledných dní v Ugande, pentekostalizmus, branhamisti, reformovaní presbyteriáni v Ugande, kvakeri a ďalší. Mnoho ugandských kresťanov vyznáva zároveň niektoré z tradičných náboženstiev (viacpočetná náboženská identita), prípadne ich synkretizmus.
Masová vražda
17.3.2000 prišlo najmenej 530 príslušníkov sekty Hnutie o obnovu desatora božích prikázaní o život pri požiari kostola v Kanunfu na juhozápade. Najprv sa predpokladala kolektívna samovražda, ale po obhliadke zostatkov v hromadnom hrobe sa zistilo, že šlo o násilný čin, ktorý spôsobil smrť až tisícom obetí, ktoré boli uškrtené, zabité alebo otrávené.
Vírus Ebola
V septembri 2000 prepukla v Gulu, severne od Kampaly, epidémia eboly, na ktorú do konca roka zomrelo vyše 200 ľudí. Zástupcovia Svetovej zdravotníckej organizácie (WHO) síce vyhlásili v novembri, že majú epidémiu v celej zemi pod kontrolou, avšak lekári tvrdili, že smrteľná choroba môže kedykoľvek prepuknúť. Príčinou prepuknutia epidémie bol pravdepodobne tradičný spôsob pochovávania vo vidieckych oblastiach, pri ktorom zostáva zomrelý niekoľko dní nepochovaný, je umytý a pozostalí si na znak solidarity s ním dávajú ruky do nádoby s vodou v ktorej bol posmrtne umývaný.
Politika
náhľad|left|[[Yoweri Museveni – prezident Ugandy]] Od roku 1995 má krajina novú ústavu. V nej je zakotvená existencia jednokomorového Národného parlamentu (National Parliament) s 303 poslancami s päťročným funkčným obdobím, z ktorých 81 nominujú rôzne záujmové skupiny vrátane žien a ugandskej armády. Zvyšok (214 poslancov) je volených priamo. Podľa tejto ústavy bol tiež obmedzený vplyv prezidenta a posilnený vplyv parlamentu. Prezident je súčasne hlavou štátu aj vlády. Menuje predsedu vlády, ktorý mu pomáha pri plnení jeho úloh.
V snahe obmedziť sektárske násilie politických strán zaviedol súčasný prezident Yoweri Museveni po svojom nástupe do funkcie v roku 1986 zákaz ich politických aktivít. Politické strany síce aj naďalej existovali, ale nesmeli kandidovať vo voľbách, v ktorých sa volili len osobnosti (aj keď mohli byť členmi niektorej politickej strany). V referende konanom 28. júla 2005 sa však hlasujúci vyslovili pre zrušenie tohoto 19-ročného zákazu. Rada organizácií požaduje premenu Ugandy na federáciu.
Hospodárstvo
Nepokoje, ku ktorým dochádzalo v Ugande od 60. rokov ťažko poškodili hospodárstvo. V období stability v 90. rokoch sa začala ekonomická situácia zlepšovať, narušila ju však intervencia Ugandy v Kongu (1998). V poľnohospodárstve pracuje 80 % ľudí a sústreďuje sa v okolí Viktóriinho jazera. Na maloroľníckych statkoch pestujú formou naturálneho hospodárenia banány, proso a hľuzoviny. Na plantážach sa pestuje káva, bavlna, cukrová trstina a čaj. Chov hospodárskych zvierat prebieha na savanách v severnej časti krajiny. Na jazerách má význam rybolov. Nerastné suroviny sa ťažia v malom množstve (meď a iné rudy farebných kovov). Veľké zásoby vodnej energie sú nevyužité. W. Churchill nazval Ugandu perlou Afriky, pretože kedysi patrila medzi bohaté krajiny kontinentu. Miestnou menou je ugandský šiling.
Poskytnutie pomoci
V máji 2000 oznámil Medzinárodný menový fond (IWF) a Svetová banka, že poskytnú v rámci programu HIPC (Heavily Indepted Poor Countries) Ugande pomoc vo výške 1,3 miliardy USD. Museveniho reformná ekonomická politika vzhľadom na usporiadanie rozpočtu v prospech vzdelania a zdravotníctva je považovaná za príkladnú. Toto rozhodnutie oboch finančných ústavov bolo najprv ostro kritizované najmä USA, pretože Ugandský prezident Yoweri Museveni si kúpil drahé lietadlo pre svoju potrebu, ten však uistil, že lietadlo bolo financované z úspor určených na obranu a sociálne výdavky tým nebudú ukrátené.
Kidepo Valley National Park
Rozprestiera sa v severovýchodnej časti krajiny, medzi hranicami Ugandy s Keňou a Sudánom. Má rozlohu, a rozsah nadmorskej výšky územia je od do Park obsahuje 2 rieky Kidepo a Narus, ktoré však obe v období sucha vysychajú a nechávajú len jazierka, ktoré pomáhajú prežiť divej zveri. Park je domovom pre vyše 77 druhov cicavcov a 475 druhov vtáctva. Za národný park bol vyhlásený v r. 1962
Queen Elizabeth National Park
Je najväčšou turistickou atrakciou Ugandy. Má rozlohu a ponúka škálu rôznych ekosystémov, ako rozľahlé savany, vlhké, tienisté lesy, jazerá, úrodné mokrade. Rozsah nadmorskej výšky je od do  Park  je domovom 10 druhom primátov, zahŕňajúc šimpanzov, ďalších viac ako 95 druhov cicavcov a vyše 600 druhov vtáctva. Prechádza ním aj rovník, monumenty na oboch stranách označujú miesto, kadiaľ rovník pretína územie parku. Bol založený v roku 1952 ako Kazinga National park a o 2 roky neskôr premenovaný na Queen Elizabeth National Park na pamiatku návštevy kráľovnej Alžbety.
Lake Mburo National Park
Má rozlohu a rozprestiera sa v nadmorskej výške 1 220 –  Park je domovom pre 350 rôznych druhov vtákov taktiež ako 68 druhov cicavcov, vrátane zebier, byvolov, leopardov a v jazere sa nachádzajú krokodíly a cez 300 hrochov. 20 % z výťažku ziskov národného parku putuje na podporu projektov miestnej komunity ako sú kliniky alebo školy.
Mgahinga Gorilla National Park
Má rozlohu, čo z neho robí najmenší národný park Ugandy. Rozprestiera sa v nadmorskej výške 2 227 – Park bol vytvorený kvôli zachráneniu vzácneho ohrozeného druhu horských goríl a ich lesov. Ako národný park je územie deklarované od r. 1991.
Ziwa Rhino Sanctuary
Nachádza sa od Kampaly v Nakasongole. Je domovom jediných divožijúcich jednorožcov v Ugande.
Semuliki National Park
Má rozlohu a rozsah nadmorskej výšky je 670 –  Je  domovom 441 zaznamenaných druhov vtákov a 53 druhov cicavcov, vrátane slonov, levov, byvolov, či hrochov. Semuliki Forest Reserve bola založená v roku 1932, status národného parku získala v roku 1993.
Murchison Falls National Park
Má rozlohu. Je to jeden z prvých národných parkov v Ugande bol založený už v roku 1952. Park je polený Viktóriiným Nílom, ktorý padá skalnou stenou čím vytvára Murchisonove vodopády (Murchison Falls). Je tu veľké množstvo krokodílov, hrochov a vodného vtáctva – park je domovom celkom 76 druhom divej zveri. Známymi návštevníkmi tohto národného parku sú napríklad Winston Churchill, Theodor Roosevelt, či Ernest Hemingway.
Rwenzori Mountains National Park
Má rozlohu – najvyšší bod  je vo výške  (Mt. Stanley´s Margherita Peak), čo je tretí najvyšší bod v Afrike. Najstaršia osoba, ktorá tento bod dosiahla bola Beryl Parková v roku 2010, kedy mala 78 rokov. Park je domovom 70 druhov cicavcov a 217 druhov vtákov, ako aj niektorým svetovo najzriedkavejším rastlinám. Je to aj svetovo známa oblasť vyhľadávaná horolezcami. Je zapísaná v zozname prírodných pamiatok UNESCO.
Bwindi Impenetrable National Park
Má rozlohu a nadmorskú výšku od 1 160 do  Leží na juhozápade Ugandy a svahy hôr sú pokryté jednými z najstarších a biologicky najrozmanitejších lesov v Ugande, ktoré sa datujú už pred 25 000 rokmi a ukrývajú takmer 400 druhov rastlín. Známejšie pre tieto lesy je však to, že chránia 320 horských goríl, čo je zhruba polovica ich celkovej svetovej populácie. Biologicky rozmanitý región tiež chráni vyše 120 druhov zveri a okolo 350 druhov vtáctva. Ako národný park je od roku 1991 a v roku 1994 je zapísaná aj v zozname prírodných pamiatok UNESCO.
Externé odkazy
http://www.ugandawildlife.org/explore-our-parks (v angličtine)
Uganda Parks http://www.ugandaparks.com/ (v angličtine)
Ziwa Rhino Sanctuary - http://www.ziwarhino.com/ (v angličtine)
Guide to Uganda http://www.guidetouganda.com/ (v angličtine)
Majstrovstvá klubov FIFA 2005 – Finále
Na Majstrovstvách klubov FIFA 2005 sa konalo finále 18. decembra a stretli sa v ňom brazílsky klub São Paulo FC a anglický klub FC Liverpool. Hralo sa na štadióne v Jokohame. Jediný gól zápasu padol v 27. minúte a strelil ho Brazílčan Mineiro a poslal São Paulo FC do vedenia. FC Liverpool mal do konca zápasu zdrvujúcu prevahu. Celkovo vystrelili až 21-krát, z toho 8-krát na bránu a rozohrávali až 17 rohových kopoch a aj tak nedali ani jeden gól. A tak mohlo São Paulo FC oslavovať svoj prvý titul na tomto turnaji.
Karolovci
thumb|Genealógia Karolovcov
Karolovci alebo Karolovská dynastia bola šľachtická a neskôr panovnícka dynastia, ktorá vládla vo Franskej ríši v rokoch 751 – 987. Svoj názov odvodzuje od svojho najvýznamnejšieho člena, cisára Karola Veľkého, ktorý vládol ako kráľ Frankov (768 – 814) a cisár Západu (800 – 814).
Začiatky Karolovcov
Dynastia Karolovcov založila prvú bohatú a mocnú európsku ríšu. Germánski „barbari“ Frankovia sa usadili na území dnešného Belgicka a severného Francúzska a ich vodca Chlodovik I. (481 – 511), sídliaci v Paríži, prijal kresťanstvo, čím si získal rímsku podporu. Zjednotil franské kmene, porazil Galov, Alamanov (t. j. spojené germánske kmene) a Vizigótov a založil novú ríšu.
Od 7. storočia prechádzala stále väčšia moc z kráľa na „správcu paláca“ (maior domus), majordóma, čím sa oslabovalo postavenie kráľa. Majordómovia titul dedili a postupne sa stali správcami krajiny. Jedným majordómom bol i Pipin Herstalský, ktorý od konca 7. storočia spravoval Austrasiu. Jeho nemanželský syn Karol Martel porazil v roku 719 Neustrijcov, čím si zaistil vládu nad celou Austrasiou a dobyl Utrecht. Aby vybudoval silné vojsko, rozdeľoval urodzeným i slobodným mužom cirkevné statky, za čo mu na oplátku poskytovali namiesto daní bojovníka so zbraňou a koňom. Jeho nástupcovia – syn Pipin Krátky i vnuk Karol Veľký doviedli systém k dokonalosti a cirkev si udobrili povinným odvádzaním desiatku v jej prospech.
Karol Martel napokon od roku 732 vládol sám, bez kráľa a svoju moc upevňoval budovaním opevnených miest a podľa rímskeho vzoru i ciest s prepriahacími stanicami. Jeho syn Pipin Krátky pokračoval v nastolenej politike a v roku 751 dosiahol zosadenie posledného merovejského kráľa. Založil tak dynastiu Karolovcov.
Karol Veľký, najstarší syn franského kráľa Pipina Krátkeho a Bertrady sa v roku 768 ujíma vlády, spolu s bratom Karolmanom, ktorý však už po troch rokoch vládnutia zomiera. Karol bol veľký bojovník, no zároveň diplomat a podporovateľ vzdelanosti a kresťanstva. V roku 800 sa nechal korunovať za cisára, čo niektorí historici považujú za vznik Rímsko-nemeckej ríše.
Karolínska renesancia
Po zániku Západorímskej ríše v roku 476 vymizla v značnej miere aj antická vzdelanosť a hrozilo, že myšlienkové dedičstvo európskeho staroveku zanikne. Karol Veľký založil pri svojom paláci v Aachene školu a pozval do nej učencov z celej Európy. Podporoval opisovanie kníh a v jeho dobe sa vyvinulo nové, dobre čitateľné písmo, karolínska minuskula. Rozkvet prežívala i knižná maľba a nový rozmach zažila klasická architektúra, keď sa rozbehla výstavba mohutných a vznešených stavieb.
Karol Veľký zaviedol vyučovanie čítania a písania v cirkevných inštitúciách, ktoré rozšíril na štúdium siedmich slobodných umení, tzv. artes liberales:
Vrcholom týchto odborov bola teológia. thumb|Rozdelenie Verdunskou zmluvou V roku 843 po vzájomných nezhodách o spravovaní ríše bola vnukmi Karola Veľkého – Lotarom I., Ľudovítom II. Nemcom a Karolom II. Holým podpísaná Verdunská zmluva o rozdelení ríše.
Koniec vlády Karolovcov
Po abdikácii Karola III. Tlstého (syna Ľudovíta Nemca) roku 887 a oslabení rodu sa na kráľovské tróny dostávajú príslušníci franskej aristokracie. Posledným cisárom z dynastie bol Arnulf. V roku 911 vymreli Karolovci vo Východofranskej ríši a v Západofranskej ich vymenili Róbertovci. Krátko po smrti kráľa Lothara zomrel v máji 987 bez potomkov po nehode pri poľovačke i jeho syn Ľudovít V., čím sa definitívne skončila vláda Karolovskej dynastie.
Aithra (matka Thésea)
náhľad|Aithra a jej syn Théseus, autor:[[Laurent de La Hyre (1606–1656)]] Aithra alebo Aitra je v gréckej mytológii dcéra troizénskeho kráľa Pitthea.
V mýtoch zastáva Aithra významné miesto a to predovšetkým preto, lebo sa s aténskym kráľom Aigeom (alebo s bohom Poseidónom) stala matkou Thésea, jedného z najväčších gréckych hrdinov. Keď Théseus uniesol krásnu Helenu (pred únosom Parida), jej bratia Kastor a Polydeukes ju zachránili a za trest odviedli jeho matku Aithru, ktorá potom musela Helene slúžiť ako otrokyňa. Neskôr keď Paris uniesol Helenu do Tróje, Aithra ju nasledovala. Jej vnuci Akamas a Démofón ju potom pri dobýjaní Tróje oslobodili.
Filobia následne presvedčila svojho manžela, aby ich pozval do Dardanie, kde pripravili hostinu, počas ktorej Akamas a Laodika svoju lásku naplnili a po čase sa im narodil syn Mounitos, ktorého potom vychovávala Aithra.
Po páde Tróje sa Mounitos s Aithrou vrátili domov. Neskôr Mounitos zomrel počas poľovačky pri Olynte v Trákii na uhryznutie hadom a podľa Hygina si Aithra od žiaľu zo straty svojich detí zobrala život.
Európska migračná sieť
Európska migračná sieť (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) je projekt, ktorý poskytuje aktuálne, objektívne, spoľahlivé a porovnateľné informácie o migrácii a azyle Európskej únii a jej členským štátom na účely tvorby politík, ako aj verejnosti. EMN koordinuje Európska komisia (Generálne riaditeľstvo pre migráciu a vnútorné záležitosti) v spolupráci s národnými kontaktnými bodmi (NKB). Vznikla 14. mája 2008 na základe Rozhodnutia Rady 2008/381/ES a je financovaná Európskou úniou. Jej aktivity sa sústredia na témy spojené s migráciou štátnych príslušníkov tretích krajín.
História
Vznik Európskej migračnej siete vyplynul z potreby členských štátov EÚ vzájomne si vymieňať informácie o všetkých aspektoch migrácie a tak prispieť k budovaniu spoločnej azylovej a imigračnej politiky. Táto požiadavka prvýkrát odznela na samite Európskej rady v Leakene v roku 2001. O dva roky sa o nej diskutovalo aj na samite Európskej rady v Tesalonikách. Výsledkom bola EMN, ktorá vznikla v roku 2003 ako pilotný projekt. Haagsky program opätovne zdôraznil potrebu spoločnej analýzy fenoménu migrácie. Štokholmský program obsahoval mnohé elementy pre lepšiu komparáciu a výmenu informácií medzi členskými štátmi naprieč širokým spektrom azylovej a migračnej politiky. V tejto súvislosti bola v roku 2008 EMN zriadená ako trvalá štruktúra.
Štruktúra a organizácia
Činnosť EMN koordinuje Európska komisia (Generálne riaditeľstvo pre migráciu a vnútorné záležitosti) v spolupráci s národnými kontaktnými bodmi (NKB), ktoré menujú vlády vo všetkých členských štátoch EÚ a Nórsku. NKB sú najčastejšie ministerstvá vnútra a spravodlivosti, výskumné inštitúcie, mimovládne organizácie a národné úrady medzinárodných organizácií. Každý NKB EMN koordinuje národnú sieť, ktorú tvoria inštitúcie pôsobiace v oblasti migrácie a azylu. Na čele EMN stojí Riadiaci výbor (Steering Board), ktorému predsedá Európska komisia. Riadiaci výbor EMN pozostáva zo zástupcov členských štátov EÚ, ktoré prijali Rozhodnutie Rady 208/381/ES, členských štátov EÚ s pozorovateľským štatútom, Európskeho parlamentu, agentúr EÚ Frontex a FRA, Európskeho podporného úradu pre azyl (EASO) a Úradu koordinátorky EÚ na boj proti obchodovaniu s ľuďmi.
Helena Slavíková-Rabarová
Helena Slavíková-Rabarová (* 3. marec 1943, Šaštín-Stráže) je slovenská dramaturgička, scenáristka a režisérka animovaných filmov.
Európska migračná sieť
Správy, štúdie a ďalšie výstupy
EMN pripravuje každoročne výročné správy o politikách, štúdie a krátke informy na konkrétne politicky relevantné témy týkajúce sa migrácie a azylu. EMN sa v tejto súvislosti nesústreďuje na primárny výskum, ale skôr na zbieranie, analýzu a poskytovanie už dostupných informácií a údajov. Následne sú informácie v národných správach a štúdiách zosumarizované v komparatívnych správach na úrovni EÚ. Členské štáty môžu v rámci EMN využívať taktiež tzv. systém ad hoc otázok či viacjazyčný Slovník pojmov z oblasti migrácie a azylu, ktorý sa stane súčasťou jednotnej databázy Európska jednotná terminológia (IATE).