cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rakovská hornatina
Polohopis
Územie sa nachádza vo východnej časti podcelku a zaberá severnú časť pohoria Javorníky. Leží na pravom (južnom) brehu Kysuce, od údolia Rovnianky na západe, po údolie Kysuce na okraji Čadce. Severný okraj vymedzuje Hornokysucké podolie (podcelok Turzovskej vrchoviny) s údolím Kysuce, západným smerom pokračujú Vysoké Javorníky časťou Javornícka hornatina a juhovýchodne nadväzujú časti Nízkych Javorníkov, Javornícka brázda a Ochodnická vrchovina. Na východnom okraji leží Krásňanská kotlina, podcelok Kysuckej vrchoviny.
Kukavica chochlatá
Kukavica chochlatá alebo kukučka chochlatá (Clamator glandarius) je druh vtáka z čeľade kukučkovité (Cuculidae). V Európe obýva Stredomorie, hniezdi hlavne v Španielsku. Do strednej Európy zalieta len náhodne, na Slovensku bola zistená iba dvakrát. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kukavica chochlatá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná, európska populácia narastá.
Rakovská hornatina
Polohopis
Severovýchodná časť Javorníkov patrí do povodia Váhu, sčasti do povodia Kysuce. Južné oblasti odvodňujú prítoky Váhu, severne orientované svahy a východnú polovicu odvodňujú prítoky Kysuce. Z významných vodných tokov možno spomenúť rieku Kysuca a potoky Dlhopoľka, Raková, Neslušanka, Rudinský potok a Rovnianka.
Kukavica chochlatá
Výskyt a stav na Slovensku
Ekosozologický status v roku 1995 aj v roku 1998 žiadny. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Ochrana
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 920 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Rakovská hornatina
Chránené územia
Táto časť Javorníkov nepatrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce, ktorá sa dotýka západnej hranice. Osobitne chráneným územím sa tu nachádza len prírodná pamiatka Vojtovský prameň.
Imrich Bubek
Imrich Bubek môže byť:
Les Roches-de-Condrieu
Les Roches-de-Condrieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Švédske impérium
Švédska armáda
V roku 1520 Švédsko povstalo proti Dánsku a pod vedením budúceho kráľa Gustáva Vasu získalo nezávislosť. Švédi obchodovali s Anglickom a Holandskom. V roku 1582 dobyli Estónsko, neskôr získali aj časť Fínska a Laponska. Roku 1594 sa narodil švédsky kráľ Gustáv II. Adolf, ktorý na trón zasadol v roku 1611. Bol to oddaný a vzdelaný protestant, dal prestavať švédske mestá, aby sa v nich rozvíjal priemysel. Do roku 1629 Švédsko porazilo Dánsko, Rusko a Poľsko. V roku 1631 v spojenectve so Saskom porazilo pri Breitenfelde neďaleko Lipska cisársku armádu a vojská Katolíckej ligy. V roku 1632 švédska armáda obsadila Mníchov a postupovala na Viedeň, hlavné mesto cisára Ferdinanda II. V bitke pri Lützene síce cisárska armáda ustúpila, no švédsky kráľ Gustáv II. Adolf padol. V rokoch 16971708 malo Švédsko niekoľko víťazstiev v Európe. V roku 1709 sa Švédi odvážili zaútočiť na Ukrajinu, ale Rusi ich porazili. V roku 1721 bolo Švédsko na ústupe a stratilo všetko čo získalo južne od Baltského mora a Ruska.
.asia
.asia je internetová doména najvyššej úrovne pre Áziu. Doména pokrýva 73 štátov s populáciou 4 miliárd ľudí. Geograficky je vyčlenená ako ICANN región Asia / Australia / Pacific (AP). OECD ju považuje za doménu pre „špecifickú komunitu“, podobnú doméne .eu. Sponzorujúcou organizáciou domény je DotAsia Organisation Ltd., sídlica v Hongkongu.
Dejiny
26. júna 2003 rada ICANN požiadala zamestnancov ICANN, aby vyzvali verejnosť okomenovať náčrt návrhu na sponozorované domény z 24. júna 2003. 15. decembra 2003 ICANN zverejnila žiadosť o návrhy na sponzorované domény. Do 16. marca ICANN dostala 10 návrhov: .asia, .cat, .jobs, .mail, .mobi, .post, .tel, .travel a .xxx, pričom dve rôzne organizácie navrhli doménu .tel.
Nezisková organizácia DotAsia Organisation Limited (DotAsia) navrhovanú doménu sponzorovala a prevádzkovala aj register, pre back-end register si vybrala za partnera firmu Afilias Limited. 26. októbra 2006 DotAsia zaslala zoznam ázijských ccTLD, ktorý podporujú vznik .asia. 4. decembra 2005 rada ICANN schválila začiatok komerčného a technického vyjednávania so sponzorskou organizáciou DotAsia. ICANN 28. júla 2006 oznámila ich ukončenie a začiatok možnosti komentáru pre verejnosť. Po skončení verejného komentovania a odpovedie DotAsia na komentáre sa rada ICANN 18. októbra 2006 uzniesla, že je prínosné podpísať zmluvu s DotAsia. Registračná zmluva pre .asia bola medzi DotAsia a ICANN podpísaná 6. decembra 2006. 12. apríla 2007 IANA potvrdila, že ICANN skompletizovala zmluvné podmienky s DotAsia pre zavedenie novej sponzorovanej domény.
Registrácie
Sponzorujúca organizácia DotAsia 22. júna 2004 pre ICANN predpokladala 7 miliónov registrácií s .asia.
Podľa OECD by .asia mohla otvoriť konkurenciu pre ccTLD, podobne ako .eu pridala alternatívu v Európe. Niektoré registre by ju však mohli považovať ako doplnok svojich služieb. Väčšina ccTLD registrov v Ázii podporila vznik .asia. Vytvorili partnerstvo pre .asia, čo by mohlo zvýšiť ich príjmy.
Rezervované registrácie
Sponzorujúca organizácia DotAsia 22. júna 2004 pre ICANN uviedla tieto rezervované registrácie :
Kritika
Charles Arthur píšuci pre The Guardian sa pýtal či .asia, doména, ktorú vlastne nikto ani nechcel, nie je len nástroj na zbohatnutie pre spoločnosti registrujúce domény. Spoločnosti si totiž budú musieť registrovať túto doménu v snahe, aby si ju nezaregistroval niekto iný. Pri cene 30 £ za doménu by registračné spoločnosti mohli mať dobrý zisk. Neužitočnosť domény .asia prirovnal k neužitočnosti novej domény .xxx.
The Cloud
The Cloud môže byť:
Will a Grace
Will a Grace je americký televízny sitkom. V hlavných úlohách sa predstavil Eric McCormack ako Will, homosexuálnym právnik, a Debra Messing ako Grace Adler, priamočiara interiérová dizajnérka. Dej televízneho seriálu sa odohráva v New Yorku. Prvá epizóda bola odvysielaná na televíznej stanici NBC od 21. septembra 1998 do 18. mája 2006, celkovo bolo natočených osem sérii. Televízny seriál sa na obrazovky NBC vrátil 28. septembra 2017 a natrvalo seriál skončil 23. apríla 2020.
Televízny seriál Will & Grace bol jeden z najúspešnejších televíznych seriálov, kde boli medzi hlavnými protagonistami homosexuálne postavy.
Terni
Terni je talianske mesto v regióne Umbria, hlavné mesto rovnomennej provincie.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Živorodé
Živorodé (iné názvy: živorodé cicavce, živorodce, maternicovce; lat. Theria alebo staršie Eutheria [v širšom zmysle]) je taxón cicavcov, konkrétne to môže byť jedna z týchto možností:
Leyrieu
Leyrieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Theotimos (sochár)
Theotimos bol starogrécky sochár.
Aténsky sochár Theotimos a sochár Zóilos z Argosu boli autormi ženskej sochy venovanej Poseidónovi a Amfitrite na ostrove Ténos, z ktorej sa zachovala časť základne s fragmentárnym nápisom s ich signatúrami:
Nápis podľa typu písma datujú do rozhrania 2. a 1. stor. pred Kr.
Mikuláš Bubek
Mikuláš Bubek môže byť:
SEAT 1400
SEAT 1400 bol osobný automobil, ktorý sa vyrábal na základe licencie spoločnosti Fiat v rokoch 1953 až 1964. Išlo o prvé vozidlo, ktoré spoločnosť vyrobila v Barcelone, pričom na jeho výrobe sa podieľali aj zamestnanci zaniknutej spoločnosti Hispano Suiza, ktorí sa neskôr stali súčasťou spoločnosti SEAT.
SEAT 1400 bol identický s modelom Fiat 1400/1900 (model 101) z roku 1950. Išlo o prvý model so samonosnou karosériou, ktorý talianska značka vyrobila. Použili pontónovú karosériu so zaoblenými tvarmi, pričom sa inšpirovali karosériami amerických automobilov toho obdobia. Ďalšie verzie modelu boli 1400, 1400 A, 1400 B a 1400 C. Modely 1400 mali karosériu typu sedan, ale tiež predstavili aj rodinné verzie (päťdverové), presklené alebo uzavreté (dodávka), predĺžené (limuzína), sanitky, pohrebné autá, a napokon kabriolet Sport Spider, ktorý zhotovil katalánsky karosár Pedro Serra.
1400
Model 1400 sa vyrábal len rok, od mája 1953 do mája 1954. Tento typ karosérie spočiatku nebol dostupný vo viacerých farbách, neskôr, ako roky plynuli a modely sa menili, farieb pribudlo viac. Na výber boli aj voliteľné verzie s čiernou, červenou alebo bielou strechou.
Keďže sa vyrábal iba rok, vyrobili pomerne málo kusov, okolo 2 114. Model poháňal vodou chladený radový štvorvalec s objemom 1395 cm³ a výkonom 32 kW (44 koní), čo mu umožnilo dosiahnuť maximálnu rýchlosť 120 km/h.
1400 A
V roku 1954, po predstavení Fiat 1400 A, predstavili aj SEAT 1400 A. Maximálna rýchlosť tohto automobilu sa zvýšila na 125 km/h a výkon až na 36 kW (50 koní). Okrem iných úprav, pri tejto verzii pribudlo viac farebných prevedení, vymenili sa zadné svetlá, a tiež sa zväčšilo zadné okno. V rokoch 1954 až 1960 vyrobili 30 990 kusov SEAT 1400 A.
Štefan Bubek
Štefan Bubek môže byť:
SEAT 1400
1400 B a 1400 B Špeciál
náhľad|Seat 1400 B SEAT 1400 B predstavili v decembri roku 1956. Vzhľadom sa podobal na americké autá, pričom pri tomto modeli bolo dostupných viac farebných prevedení ako mal jeho predchodca. Okrem charakteristického hmlového svetla, ktoré sa nachádzalo v strede masky chladiča boli novinkou aj pneumatiky s bielym okrajom a rozmerné panoramatické zadné okno.
Od roku 1958 sa vyrábal model 1400 B Špeciál, išlo o poslednú verziu modelu SEAT 1400 s pôvodnou karosériou. Jeho výkon sa opäť zvýšil, vyšplhal sa až na 43 kW (58 koní), keď ho konečne poháňal pôvodný motor Fiat 1400 B, vďaka čomu mohol dosiahnuť rýchlosť 135 km/h. Taktiež dostal aj prístrojovú dosku spomínaného modelu s tachometrom v horizontálnej polohe, ktorý sa podobal teplomeru, čím si vyslúžil populárnu prezývku „Ortuť“. V rokoch 1956 až 1959 vyrobili 17 053 kusov SEAT 1400 B a 1400 B Špeciál. Na výber boli voliteľné verzie v dvojfarebnom prevedení v rôznych kombináciách, čím auto pôsobilo výrazne a zároveň elegantne.
1400 C
náhľad|Seat 1400 C SEAT 1400 C bol uvedený na trh v roku 1960, vyrábal sa do roku 1964, kedy chvíľu pôsobil na trhu so svojím nástupcom SEAT 1500. Napriek rovnakému označeniu s predchádzajúcimi modelmi, SEAT 1400 C patril k rodine Fiat 1800/2100, čo boli nástupcovia Fiat 1400/1900, z ktorých vychádzali.
Po zastavení výroby modelov 101 v Taliansku, (Fiat 1400 a 1900), ich nahradili nové modely 112 (Fiat 1800 a 2100). Ako súčasť výrobnej dohody Fiat vyvinul pre SEAT nový typ špecifického variantu radového štvorvalca pre model 112. Už počas výroby v barcelonskom závode použili na tento model čo najviac komponentov, takže mal celú prednú nápravu starého modelu 101, ktorú prispôsobili novému podvozku. Predná náprava si zachovala odpruženie modelu 1400 B, ku ktorej spočiatku zabudovali radový štvorvalec 101A z Fiat 1400 B Špeciál spolu s upravenou prevodovkou a jednoduchou zadnou nápravou s parkovacou brzdou. Išlo o prvú verziu radového štvorvalca v tejto karosérii. Napriek tomu, že išlo o úplne nový model, zostalo mu označenie 1400, ktoré sa spájalo so zdvihovým objemom valca a súčasne označenie dopĺňalo aj písmeno „C“, aby sa zhodovalo s predošlými modelmi.
Podobne ako Fiat pri modeli 1 500 L rok predtým, aj SEAT v roku 1963 zabudoval motor s objemom 1481 cm³ pochádzajúci z nového Fiat 1300/1500, avšak prispôsobený vlastnému modelu. Toto s poukázaním na novú mechaniku spolu s niekoľkými jemnými vylepšeniami viedlo k zmene označenia na „SEAT 1500“.
Motor už dosahoval o 25% vyšší výkon ako pri pôvodnom modeli 1400 a vo svojom období nebol natoľko poddimenzovaný, ako by sa mohlo zdať zo súčasného pohľadu. Výkon bol dokonca vyšší ako u podobných európskych modeloch, napríklad Opel Rekord 1500 s 37 kW (50 koní) alebo Ford Taunus 17M s 40 kW (55 koní). Začal sa predávať vo februári roku 1960 za cenu 160 000 pesiet (s určitým zdržaním kvôli neskorému dodaniu súčiastok z Talianska) a celkovo sa vyrobilo 47 284 kusov modelu SEAT 1400 C, okrem 1 602 vyrobených modelov v rodinnej verzii.
Motor
Radový štvorvalec, 1395 cm³, 82 x 66 mm, 32/36/43 kW, Karburátor Solex/Weber 36 DAD1 s automatickým štartérom (iba pri modeli C). Modely A a B mali ručný štartér.
Radenie
Štyri prevodové stupne (tri najvyššie zosynchronizované) a spätný chod (s pákou pri volante/na stĺpiku riadenia).
Prevodovka
Podľa Hotchkissovho konceptu tvorená dvomi hriadeľmi, pričom prvý je spojený s prevodovkou pomocou flexibilného spoja a na opačnom konci podopretý valcovým ložiskom. Druhý je spojený s prvým a so zadnou nápravou pomocou kardanových kĺbov.
Zavesenie kolies
Predná náprava sa skladá z dvojice ramien trojuholníkového tvaru vytvárajúce deformovateľný rovnobežník, zo špirálových pružín, dvojčinných hydraulických teleskopických tlmičov a stabilizačnej tyče.
Zadná tuhá náprava sa skladá z listových pružín, ktoré pôsobia ako reakčné a prítlačné ramená, zo špirálových pružín, z dvojčinných teleskopických hydraulických tlmičov, dvojitej vodiacej tyče zariadenia ukotvenej k náprave a po bokoch v tvare L k podvozku (panhardská tyč pri modeli 1400 C), čím je zabezpečené rovnomerné rozloženie záťaže.
Brzdy
Hydraulické bubnové brzdy pripevnené ku všetkým štyrom kolesám.
Odvodené modely
7-miestny SEAT 1400 bol upravený model verzie 1400 B, bez strechy a dverí, špeciálne určený pre návštevy spoločnosti SEAT. Z tohto modelu vyrobili len dva kusy.
Z tohto modelu vychádzalo niekoľko karosérii, napríklad predĺžený model, ľahké úžitkové vozidlá (uzavreté), osobné vozidlá (presklené) a modely upravené na poskytovanie služieb ako taxi, sanitky, policajné alebo pohrebné vozidlá. Niektoré z týchto odvodených modelov, najmä tie určené pre taxíky dostali prispôsobené naftové motory od spoločnosti Barreiros, mechanika sa nazývala (EB-55, C14 a C24).
Existoval model s karosériou typu uzavretej dodávky, ktorý zhotovil karosár Hugas de Sant Adrià de Besò, nazýval sa Furgón Hugas. Bol predstavený v roku 1957 a vyrábal sa až do roku 1960.
Veľká cena Emilia Romagna 2022
Veľká cena Emilia Romagna 2022 (tal. Formula 1 Rolex Gran Premio dell'Emilia Romagna 2022) sa uskutočnila 24. apríla 2022 na okruhu Autodromo Enzo e Dino Ferrari v Imole v talianskom regióne Emilia-Romagna, podľa ktorého sú preteky pomenované. Boli to štvrté preteky sezóny 2022 Majstrovstiev sveta Formule 1 a celkovo tretia Veľká cena Emilia Romagna. V rámci tejto Veľkej ceny sa uskutočnil aj prvý z troch tzv. šprintov v sezóne. Šprintové preteky sa uskutočnili pred nedeľňajšou Veľkou cenou a mali dĺžku približne 100 km. Šprint určil poradie na štartovom rošte Veľkej ceny. Prvým ôsmim jazdcom boli udelené body v zostupnom poradí od 8 bodov pre víťaza až po jeden bod pre jazdca na ôsmom mieste.
Pred Veľkou cenou viedol Charles Leclerc z tímu Ferrari v priebežnom poradí jazdcov pred pilotom Mercedesu Georgeom Russellom a tímovým kolegom Carlosom Sainzom.
Priebeh kvalifikácie a šprintu
V kvalifikácii, ktorá sa konala v piatok podvečer počas premenlivých poveternostných podmienok, získal Max Verstappen z tímu Red Bull Pole Position pred Charlesom Leclercom a Landom Norrisom z McLarenu. Kvalifikačné jazdy museli byť z rôznych dôvodov päťkrát prerušené červenými vlajkami.
Pilot Red Bullu Max Verstappen vyhral sobotňajší šprint, ktorý určil poradie na štarte Veľkej ceny, pred Leclercom a tímovým kolegom Sergiom Pérezom.
Na štarte šprintu predbehol Charles Leclerc Maxa Verstappena a sa ujal vedenia v pretekoch; na treťom mieste nasledoval Lando Norris. Medzitým mal Sergio Pérez dobrý štart a sa posunul o dve miesta dopredu na piatu priečku. Ešte v prvom kole vyšlo na trať bezpečnostné vozidlo, potom ako kolidovali Pierre Gasly a Guanyu Zhou v deviatej zakrúte, pričom posledný menovaný musel kvôli následkom tejto kolízie odstúpiť z pretekov. V piatom kole boli preteky reštartované. Leclerc a Verstappen sa následne začali vzďaľovať zvyšku poľa. V 11. kole sa Pérez dostal na tretie miesto. Dve kolá pred koncom šprintu, čiže v 19. kole, predbehol Verstappen vedúceho Leclerca. Ten už nedokázal reagovať a tak skončil za holanďanom a pred jeho mexickým tímovým kolegom Sergiom Pérezom na druhom mieste.
Priebeh pretekov
Max Verstappen vyhral Veľkú cenu pred tímovým kolegom Sergiom Pérezom a Landom Norrisom. Pre Red Bull to bolo prvé double čiže preteky, v ktorých pretekári jedného tímu skončia na prvých dvoch pozíciach  od Veľkej ceny Malajzie 2016.
V Imole pred pretekmi pršalo, preto bola trať v úvodnej fáze Veľkej ceny mokrá. Štart pretekov na mokrej trati najlepšie zvládol jazdec Red Bullu Max Verstappen; tímový kolega Pérez ho nasledoval na druhom mieste, zatiaľ čo sa Leclerc nakrátko prepadol na štvrté miesto. Bezpečnostné vozidlo muselo vyjsť na trať už v prvom kole po kolízii Daniela Ricciarda a Carlosa Sainza, Leclercovho tímového kolegu vo Ferrari, ktorý v dôsledku toho uviazol v štrku. Preteky pokračovali v piatom kole. Keď trať vyschla, jazdci začali v 19. kole meniť pneumatiky do premenlivých podmienok za strednú zmes bezdrážkových pneumatík - Sergio Pérez zašiel do boxov o kolo pred Verstappenom a Leclercom. Monacký jazdec sa vrátil na trať tesne pred Mexičanom, ale Pérez sa vďaka lepšie zohrianým pneumatikám dokázal dostať späť pred svojho súpera a udržať Ferrari za sebou. Keď Leclerc v záverečnej časti pretekov prezul na mäkké pneumatiky, tím Red Bull nasledoval jeho príklad, tiež nasadili ích pilotom najmäkšie pneumatiky a si udržali vedenie. V 54. kole, keď sa Charles Leclerc snažil opäť dobehnúť Sergia Péreza, urobil monacký pretekár jazdeckú chybu, v dôsledku ktorej sa roztočil a narazil do bariéry. Po tom, čo musel kvôli tomu prísť do boxov na výmenu pneumatík a predného krídla, klesol na deviate miesto. Do konca pretekov sa ešte dokázal zlepšiť na šieste miesto. Lando Norris tak obsadil posledné miesto na pódiu.
Kvalifikácia
Poznámky:
Šprint
Poznámky:
Pristátie na Marse
náhľad|Pristátie [[Mars Exploration Rover pomocou airbagov]] Pristátie na Marse (často označované ako Entry, descent and landing – EDL) je proces, pri ktorom sa kozmická sonda alebo rover dostane z vesmíru na povrch Marsu, kde môže vykonávať povrchové operácie. Kvôli riedkej atmosfére a veľkej vzdialenosti medzi Marsom a Zemou, priemerne 225 miliónov kilometrov (sonda sa musí počas zostupu riadiť autonómne) a vysokej rýchlosti aj po vstupe do atmosféry je pristátie najzložitejšou časťou letu a nie všetky sondy pristáli úspešne - len približne 40% všetkých misií, ktoré boli vyslané na Mars bolo úspešných.
Prvá sonda, ktorá pristála na Marse patrila sovietskemu zväzu v roku 1971 ale fungovala len 14,5 sekundy, pretože s ňou riadiace stredisko stratilo kontakt.
Systém pristávania
náhľad|Pristátie landeru [[Phoenix (sonda)|Phoenix pomocou retrográdnych trysiek]] Systém pristávania nie je vždy rovnaký, pretože sa musia prispôsobiť kozmickým sondám a roverom.
Ľahké rovery
Rovery od 185 kg do 370 kg používajú airbagy, pretože je to jednoduchý a bezpečný spôob pristátia. Približne vo výške 80 až 100 metrov nad povrchom sa aktivujú brzdiace trysky Rocket Assisted Descent, ktoré sondu spomalia. Potom sa prestrihnú laná a pristávací modul niekoľkokrát odskočí, neskôr zastaví a tri hliníkové panely sa odklopia a rover je pripravený na prieskum Marsu a povrchové operácie.
Landery
Sondy od približne 350kg po 570kg používali retrográdne trysky z niekoľkých dôvodov:
náhľad|Pristátie roveru [[Perseverance (rover)|Perseverance 18. februára 2021 pomocou Skycrane]]
Retrográdne trysky používali kozmické lode: Viking 1 a 2, Insight a Phoenix.
Ťažké rovery
Rovery s hmotnosťou približne 1t používajú na pristátie Skycrane, pretože môže dopraviť oveľa väčší rover na povrch. Skycrane je systém, ktorý rover pomocou trysiek bezpečne znesie k povrchu, spustí ho na na lanách a hneď ako sa rover dotkne povrchu Skycrane odletí a dôjde k jeho zničeniu. Tento spôsob pristátia umožňuje je však riskantnejší, pretože aj v NASA bol považovaný za šialený.
Skycrane je teda najlepšia možnosť pre pristátie veľkých roverov na Marse.
Skycrane použili rovery: Perseverance (Mars 2020), Curiosity (Mars Science Laboratory).
EDL
náhľad|Plán pristávania (EDL) roveru Perseverance Entry, Descent and Landing (EDL) - Vstup, zostup a pristátie je proces, ktorým sa kozmická loď spomalí a pristane na Marse. Je to najkratšia a najintenzívnejšia fáza misií, ktorá trvá približne sedem minút. EDL pozostáva z troch hlavných krokov:
Zoznam pristátí
Sondy sú zoradené podľa dátumu pristátia.
Lucia Kupčíková
Lucia Kupčíková (* 28. august 1984, Poprad) je bývalá slovenská profesionálna basketbalistka.
Pristátie na Marse
Mars 3 (1971)
náhľad|Orbiter a skrytý pristávací modul sondy Mars 3 Mars 3 bola sovietska sonda skladajúca sa z orbitera a pristávacieho modulu. Sonda mala pristáť mäkko na Marse, poslať snímky povrchu, zloženie atmosféry a vykonať meteorologické merania. 2. decembra 1971 približne 09:14 UTC sa od orbitera oddelil pristávací modul a o 15 minút neskôr sa zažihol motor, ktorý nasmeroval aeroshell dopredu. O 13:47 UTC modul vstúpil do atmosféry Marsu rýchlosťou 5,7 km/s. Potom sa rozvinul brzdiaci padák, nasledovaný hlavným padákom, ktorý bol nasadený, až kým plavidlo nekleslo pod nadzvukovú rýchlosť, tepelný štít sa odhodil a zapol sa radarový výškomer. Vo výške 20 až 30 metrov pri rýchlosti 60 - 110 m/s sa odpojil hlavný padák. Súčasne boli odpálené retrográdne rakety pristávacieho modulu. Mars 3 dopadol na povrch rýchlosťou 20,7 m/s o 13:50:35 UTC. 90 sekúnd po pristátí začal modul vysielať na orbiter. Po 20 sekundách sa vysielanie z neznámych príčin zastavilo a z marťanského povrchu neboli prijaté žiadne ďalšie signály. Celá sekvencia vstupu do atmosféry trvala niečo vyše 3 minút, zatiaľ čo EDL trvá asi 7 minút.
Program Viking (1976)
náhľad|Lander Viking sa oddelil od orbiteru, ktorý zatiaľ fotografoval povrch Marsu náhľad|Prvá snímka povrchu Marsu Sondy Viking boli americké kozmické/planetárne sondy skladajúce sa z orbiteru a pristávacieho modulu, ktoré boli vyslané v rámci programu Viking 20. augusta 1975 (Viking 1) a 9. septembra 1975 (Viking 2). Sondy boli identické a landre boli určené na mäkké pristátie, skúmať počasie Marsu, seizmické výkyvy, zloženie povrchu a atmosféry, a hlavne prípadný biologický materiál.
Viking 1
Úspešný štart prebehol raketou Titan IIIE/Centaur 20. augusta 1975 z mysu Canaveral. Od 27. augusta 1975 do 15. júna 1976 prebehli tri korekcie dráhy. 20.júna 1976 začal orbiter vysielať späť fotografie primárneho miesta pristátia v regióne Chryse planitia, vedci zistili, že oblasť bola členitejšia, ako sa očakávalo. Pristávací modul sa oddelil od orbitera 20. júla 1976 o 8:32 UTC a po komplikovanej atmosférickej vstupnej sekvencii, počas ktorej sonda odoberala vzorky vzduchu, Viking 1 bezpečne pristál o 11:53:06 UTC 20. júla 1976. Pristál asi 28 kilometrov od svojho plánovaného cieľa. Použával retrográdne trysky a mal veľké šťastie, pretože nepoužíval AutoNav ako Perseverance, a ak by pristál inde, bolo pravdepodobné, že lander mohol byť poškodený kameňmi.
Lucia Kupčíková
Športová kariéra
Kupčíková počas kariéry hrávala v slovenských kluboch. Seniorskú kariéru odštartovala v domácom klube ŽBK Poprad, odkiaľ v roku 2006 prestúpila do tímu MBK Ružomberok. Tu sa vypracovala až na kapitánku. V roku 2009 prestúpila do tímu Dobrí anjeli Košice, najmä kvôli možnosti zahrať si Euroligu. Kariéru prerušila v januári 2014 kvôli tehotenstvu. V rokoch 2014-2015 bola na materskej dovolenke, následne sa vrátila do Good Angels Košice. Po zisku šiesteho titulu majsterky Slovenska v apríli 2017 ukončila kariéru. Následne ju však ešte obnovila pred play-off sezóny 2017/2018, kedy vo februári 2018 posilnila domovský Poprad.
Pristátie na Marse
Mars Pathfinder (1997)
náhľad|Model Mars Pathfinder Mars Pathfinder je planetárna sonda, ktorá mala za cieľ odštartoval na nosnej rakete Delta II 4. decembra 1996 z mysu Canaveral. Misia sa skladala zo stacionárneho modulu Pathfinder a roveru Soujourner. Rover bol schopný preskúmať viac plochy a analyzovať vzorky, zatiaľ čo modul bol schopný poskytnúť komunikáciu s Zemou a umožnil roveru bezpečne pristáť.
Priebeh pristátia:
Beagle 2 (2003)
náhľad|Snímka z MRO. V rámci misie Mars Express letela britská planetárna sonda Beagle 2. Bola vynesená na obežnú dráhu európskou sondou Mars Express v roku 2003. Mala pristáť na povrchu Marsu 25. decembra 2003 a hľadať stopy života pomocou rôznych vedeckých prístrojov.
Sonda sa úspešne oddelila od Mars Expressu 19. decembra 2003 a začala svoj zostup k planéte. Avšak, po plánovanom pristátí sa s ňou nikdy nenadviazalo spojenie a misia bola považovaná za neúspešnú. Až v januári 2015 bola sonda objavená na povrchu Marsu na snímkach z americkej sondy Mars Reconnaissance Orbiter. Zistilo sa, že sonda pristála úspešne, ale dva z jej štyroch solárnych panelov sa neotvorili, čo zabránilo komunikačnej anténe vyslať signál.
Spirit a Opportunity (2004)
náhľad|3D model Mars Exploration Rover Spirit a Opportunity bola dvojica amerických identických roverov vyslaných v roku 2003. Opportunity pristála 20 dní po Spiritovi. Tieto dva rovery spoločne predstavovali misiu Mars Exploration Rover (MER), ktorá je súčasťou programu NASA Mars Exploration Program. Hlavným vedeckým cieľom obidvoch misií bolo hľadať celý rad hornín a potom hľadať stopy po minulej vodnej aktivite na Marse. Každý rover bol zacielený na opačné strany planéty v lokalitách, v ktorých mohla byť v minulosti aktivita vody.
Plánovaný priebeh misie bol, aby sa rovery presúvali z miesta na miesto a vykonávali geologické prieskumy na mieste a zaznamenávali fotografie, ktoré poskytujú 360-stupňový stereoskopický pohľad na terén. Sada nástrojov bola na robotickom ramene (známe ako Instrument Deployment Device, IDD). Rameno obsahuje vedecké nástroje, napríklad Röntgenový spektrometer alfa častíc, mikroskopický snímač, nástroj na obrusovanie hornín.
Spirit
Spirit štartoval z mysu Canaveral 10. júna 2003 na nosnej rakete Delte II. 10 júna 2003. Pri vstupe mal lander a komponenty hmotnosť 827 kg a pohyboval sa rýchlosťou 19 300 km/h. Aeroshell spomalil lander na rýchlosť 1600 km/h, po čom nasledovalo nasadenie padáka. Padák spomalil kozmickú loď na približne 300 km/h. Kozmická loď vysielala sériu tónov počas vstupu a po pristátí, aby naznačila úspešné ukončenie každej fázy. Tesne pred nárazom, vo výške asi 100 m, retrográdne rakety spomalili zostup a nafúkli sa airbagy, ktoré tlmili náraz. Pristávací modul dosadol na povrch rýchlosťou približne 50 km/h a odskakovalo a kotúľalo sa po povrchu. Po zastavení sa airbagy vyfúkli, okvetné lístky sa otvorili a rover roztiahol svoje solárne panely. Pristátie sa uskutočnilo v kráteri Gusev o 04:35 UTC 4. januára 2004 (čas prijatia Zeme). Asi tri hodiny po po pristátí sa prvé snímky vrátili na Zem a ukázali rovnú pláň posiatu malými kameňmi. Kráter Gusev bol vybraný ako miesto pristátia, pretože má vzhľad kráterového jazera.
Opportunity
Opportunity odštartovala 8. júla 2003 o 03:18:15 UTC z mysu Canaveral a k Marsu cestovala šesť mesiacov. Kozmická loď vstúpila do atmosféry Marsu 25. januára 2004. Pristávací modul uzavretý v airbagoch, pristál o 04:54 UT a potom sa odrazil najmenej 26-krát a pristál 14,9 km od plánovaného cieľa. Pristátie prebehlo podobne ako u Spirita. Kozmická loď našla veľmi zaujímavé útvary - usporiadané dlaždice.
Phoenix (2007)
náhľad|Ilustrácia sondy Phoenix Phoenix bola americká kozmická loď, ktorá odštartovala 4.augusta 2007 z leteckej základne Cape Canaveral. Pristávací modul overil prítomnosť vodného ľadu v marťanskom podpovrchu, ktorý orbiter Mars Odyssey prvýkrát detekoval na diaľku v roku 2002. Phoenix poslal späť viac ako 25 000 obrázkov.
Kozmická loď vstupuje do atmosféry 23.mája 2008 o 16:46. Približne o 4 minúty neskôr došlo k nasadeniu padáka. Tepelný štít bol odhodený asi o 16:50:30. Pristávacie nohy boli nasadené o 10 sekúnd neskôr, o asi 3 minúty neskôr sa lander oddelil od aeroshellu, a o 3 sekundy sa zažihli zostupové trysky. Nakoniec za asi minútu Phoenix úspešne a bezpečne pristál v oblasti arktických plání Marsu, nazývanej Vastitas Borealis. O 17:13 sa začali otvárať solárne panely a 15 minút po pristátí dorazil prvý signál na Zem.
Schiaparelli EDM (2016)
náhľad|Model Schiaparelli EDM v Európskom stredisku kozmických operácií (European Space Operations Centre)
Schiaparelli EDM bol pristávací modul v rámci programu ExoMars (ESA). Jednalo sa o stacionárnu pristávaciu sondu pomenovanú podľa talianskeho astronóma Giovanniho Schiaparelliho. Sonda nemala žiadne solárne články alebo nabíjateľnú batériu, preto bola životnosť sondy po pristátí odhadovaná len na 4 dni. Sonda mala po pristátí merať meteorologické podmienky okolitého prostredia. náhľad|Miesto pristátia modulu nasnímané sondou Mars Reconnaissance Orbiter a kamerou HiRSE Sonda bola pripojená k orbiteru Trace Gas Orbiter cez hlavnú separačnú zostavu MSA, ktorá bola pripevnená k orbiteru pomocou 27 skrutiek..19. októbra 2016 jeho materská loď vstupovala na obežnú dráhu okolo Marsu. 577-kilogramový pristávací modul Schiaparelli sa vtedy pokúsil o šesťminútový zostup na povrch Marsu, avšak chyba, ktorú zapríčinil softvér spôsobila problém s padákom a tryskami.
Schiaparelli sa oddelil od TGO 16. októbra 2016 o 14:42 UTC, tri dni pred dosiahnutím povrchu Marsu. Približne 1,5 hodiny, pred vstupom do atmosféry, bol lander naprogramovaný, aby sa prebudil z hibernácie. 19. októbra 2016 o 14:42 UTC vstúpil modul do vrchných vrstiev atmosféry Marsu vo výške 122,5 kilometra nad povrchom a rýchlosťou 21 000 kilometrov za hodinu s rotáciou, ktorá ho pomohla stabilizovať. Za tri minúty musel lander spomaliť z Mach 35 na Mach 5 pomocou tepelného štítu. 14:46 UTC došlo ku odhodeniu tepelného štítu vo výške sedem kilometrov a s rýchlosťou klesania 320 kilometrov za hodinu.
O 14:45 UTC, vo výške približne 11 kilometrov a rýchlosti 1 650 kilometrov za hodinu bol nasadený nadzvukový padák, ktorý mal znížiť modul na podzvukovú rýchlosť. Vo výške okolo siedmich kilometrov mal Schiaparelli aktivovať Dopplerov radarový výškomer a velocimeter a asi minútu po odhodení tepelného štítu vo výške približne 3 km nad povrchom začať snímať sériu obrázkov.
Akonáhle senzory zistia, že kozmická loď je vzdialená 1,3 kilometra od povrchu, aeroshell by bol odhodený spolu s padákom, len dve minúty po svojom nasadení, keď sa kozmická loď priblížila k povrchu rýchlosťou 250 až 270 kilometrov za hodinu.
V tom momente sa mal tri skupiny hydrazínových motorov zažihnúť v pulznom režime, aby sa znížila rýchlosť zostupu z 240 km/h na iba 15 km/h. Vtedy sa mali vypnúť motory a nechať pristávací modul v tvare taniera voľným pádom.
Podľa analýzy ESA však došlo k chybe v softvéri modulu, ktorá spôsobila, že modul vyhodnotil, že je bližšie k povrchu, než bol v skutočnosti, a vypol brzdiace trysky skôr, než mal. Modul dopadol na povrch Marsu rýchlosťou približne 150 m/s a zničil sa pri dopade.
InSight (2018)
náhľad|InSight InSight (Interior Exploration using Seismic Investigations, Geodesy and Heat Transport) je americká kozmická sonda, ktorá úspešne odštartovala z leteckej základne Vandenberg na centrálnom pobreží Kalifornie 5. mája 2018 o 11:05 UTC.
Pľaša (národná prírodná rezervácia)
Pľaša je národná prírodná rezervácia v Poloninách v obci Stakčín, v okrese Snina.
Pristátie na Marse
InSight (2018)
Hlavné ciele boli získať údaje o vnútornej stavbe Marsu, merať tektonickú a seizmickú aktivitu.
Pľaša (národná prírodná rezervácia)
Polohopis
Národná prírodná rezervácia Pľaša sa nachádza na východnej strane vrchu Pľaša v Poloninách Je súčasťou katastrálneho územia Ruské obce Stakčín v okrese Snina. Nachádza sa približne 3,3 km severovýchodne vzdušnou čiarou od stredu Ruského.
Pristátie na Marse
InSight (2018)
InSight sa oddelil od letového stupňa 7 minút pred atmosférickým vstupom, ktorý prebehol 26. novembra 2018 o 18:52:59 UTC vo výške 128 kilometrov nad povrchom. Po vstupe sonda prechádza do hypersonickej fázy prebiehajúcej vo výške asi od 45 do 12 km, ktorá trvá 5 minút, kedy je sonda v atmosfére a počas nej ju chráni tepelný štít, kde teplota môže dosiahnuť až 1500 °C. Po skončení hypersonickej fázy sonda spomalí z 17 300 km/h na 6 100 km/h. Spomaľovanie pokračuje pomocou padáku z 6 100 km/h na 1 370 km/h. Nasleduje odhodenie tepelného štítu vo výške asi 9 km nad povrchom a pri rýchlosti 431 km/h a zároveň sa spustí radar. Asi 41 sekúnd pred pristátím sa modul oddelí od aeroshellu, potom nasleduje voľný pád. Vo výške približne 1 kilometer sa rozložia pristávacie nohy a zažihnú zostupové trysky, ktoré sondu spomalia o 53 m/s. InSight pokračuje v zostupe a vo výške 50 metrov až do pristátia, ktoré prebehlo 19:52:59 UTC v oblasti Elysium Planitia.
Pľaša (národná prírodná rezervácia)
Prírodná rezervácia
Rozloha rezervácie je 1 108 000 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Ochranný stupeň je číslo 5. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1967 Ministerstvom kultúry SSR Výnosom č. 1160/1988-32 z 30. júna 1988. Posledná novelizácia bola v roku 1988.
Pristátie na Marse
Curiosity (2012)
náhľad|Rover Curiosity na Marse, Sol 84 Curiosity je rover NASA, ktorý skúma Mars od roku 2012. Na rozdiel od predchádzajúcich roverov Spirit a Opportunity, ktoré sa napájali zo slnečných panelov, Curiosity používa rádioizotopový termoelektrický generátor (RTG). Curiosity má šesť kolies s priemerom 50 cm, ktoré sú poháňané individuálnymi motormi a umožňujú mu prekonávať prekážky až do výšky polovice priemeru kolies. Rover sa môže pohybovať rýchlosťou až 4 cm/s, ale v praxi je jeho rýchlosť nižšia kvôli potrebe navigácie a bezpečnosti. Curiosity má za úlohu skúmať geológiu, klímu a potenciálnu obývateľnosť Marsu. Medzi jeho hlavné ciele patria:
Pľaša (národná prírodná rezervácia)
Prírodná rezervácia
Predmetom ochrany je: ''Pôvodný zachovalý komplex lesných porastov pralesovitého charakteru s výskytom buka a prímesou javora, bresta a jaseňa na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele. Územie je pod vplyvom vlhkejšej klímy od severu.''“. Chránený areál spravuje Štátna ochrana prírody stredisko Národný park Poloniny.
Pristátie na Marse
Curiosity (2012)
Curiosity úspešne odštartoval 26. novembra 2011 z Mysu Canaveral na Floride na vrchole rakety Atlas V 541. náhľad|Oblasť pristátia Curiosity a rôznych predchádzajúcich sond. 13. decembra 2011 začal rover monitorovať kozmické žiarenie, aby pomohol pri plánovaní budúcich misií s posádkou na Mars.
Pľaša (národná prírodná rezervácia)
Prístup
Okrajom prírodnej rezervácie, hrebeňom a zároveň slovensko-poľskou hranicou vedie červená turistická značka.
Pristátie na Marse
Curiosity (2012)
Fáza vstupu, zostupu a pristátia (EDL) začala, keď kozmická loď dosiahla atmosféru Marsu, asi 125 kilometrov nad povrchom. O približne 3 minúty od vstupu a rýchlosti Mach 2 (680 m/s) do vrchných vrstiev atmosféry boli odhodené závažia. 240 sekúnd po vstupe do atmosféry Marsu, pri výške asi 11 km a rýchlosti asi 1510 km/h bol nasadený padák, o 30 sekúnd neskôr došlo k odhodeniu tepelného štítu a o 5 sekúnd neskôr sa zapol radar. Za 40 sekúnd sa pristávací modul, teda rover a Skycrane oddelil od backshellu a iba o sekundu neskôr motory zrýchlili z 0% ťahu na svoj plný výkon. Len asi 20 metrov nad povrchom sa po lanách spustil rover na lanách plošiny Skycrane a o 7 sekúnd neskôr pristál rover na povrchu Marsu, prestrihli sa laná a Skycrane odletel do bezpečnej vzdialenosti od roveru, kde došlo k jeho zničeniu.
Perseverance (2021)
náhľad|Rover Perseverance pri skale Rochette
Perseverance je americký rover NASA skúmajúci Mars v rámci misie Mars 2020 od 18.februára 2021 kedy pristál na povrchu Marsu. Jeho hlavným vedeckým cieľom je astrobiológia, preto bolo vybraté miesto pristátia, ako kráter Jezero. Vedci z NASA predpokladjú, že v minulosti tam mohla byť voda, základ pre vznik života. Perseverance je ťažší ako Curiosity, pretože nesie viac vedeckých a technologických nástrojov a vylepšené nástroje, napr. Mastcam na Curiosity a Mastcam-Z na Perseverance (Z znamená zoom) - kamerový systém na stožiari, vybavený funkciou zoomu na roveri Perseverance. Mastcam-Z má kamery, ktoré dokážu približovať, zaostrovať a snímať 3D obrázky a video vysokou rýchlosťou, čo umožňuje podrobné skúmanie vzdialených objektov. alebo ChemCam na Curiosity a SuperCam na Perseverance - skúma horniny a pôdu pomocou kamery, lasera a spektrometrov.
Sonda odštartovala z Cape Canaveral Air Force Station 30. júla 2020 o 11:50 na rakete Atlas V 541.
Po približne sedem mesačnej ceste k Marsu sa o 19:38 UTC oddelil cestovný stupeň, ktorý počas celej cesty zabezpečoval elektrickú energiu. O 10 minút neskôr sonda vstúpila do atmosféry Marsu. Za minútu bola dosiahnutá najvyššia teplota (1300 °C) dosiahnutá trením o atmosféru. O 19:52 UTC sonda aktivovala a uvoľnila padákový systém v nadzvukovej rýchlosti. Tepelný štít sa automaticky odhodil 20 sekúnd po nasadení padáku. Následne sonda Perseverance aktivovala radarový systém, s pomocou ktorého zistila presnú vzdialenosť od povrchu v mieste pristátia. Potom sa zapol systém pre terénnu relatívnu navigáciu, pomocou ktorého sonda pristala na určenom mieste. O 19:45 UTC sonda odhodila aeroshell a oddelil a aktivoval sa Skycrane s roverom. Po približne 10 minútach letu rover pristál na Marse.
Lieudieu
Lieudieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Spišské goralské nárečia
Spišská goralská oblasť je najväčšou a najstaršou goralskou nárečovou oblasťou. Rozprestiera sa na veľkom území severného Spiša, kde leží 34 goralských obcí, ktoré patria do okresov Kežmarok, Poprad a Stará Ľubovňa a 14 poľských obcí, ktoré administratívne patria do powiatu Nový Targ.
Delenie nárečia
Na rozdiel od Zamaguria, kde obce s goralskými nárečiami tvoria takmer súvislý celok, goralské nárečia v obciach okolo rieky Poprad, ktoré susedia s so slovenským, ukrajinskými, rusínskymi a nemeckými nárečiami, tvoria len malé enklávy. Ovplyvňovali ich kolonizačné prúdy v uplynulých storočiach. Preto neboli chránené pred inovačnými vplyvmi. Inak tomu bolo v Zamagurí, ktoré tvorilo, vďaka prírodným okolnostiam, uzavretú izolovanú oblasť, kde sa na ovplyvňovaní goralských nárečí nepodieľal alebo len veľmi málo slovenský, ukrajinský, nemecký, rusínsky a poľský živel.
Poľský vplyv
Goralské nárečia na Zamagurí ovplyvňoval poľský jazyk v období pred 15. storočím, kedy sa končil interný vývin poľských nárečí. Po 15. storočí sa začínajú formovať slovensko – poľské jazykové kontakty. Ich vplyvom prenikajú do goralských nárečí slovakizmy, čím sa začínajú odlišovať od poľských nárečí. Obyvatelia zamagurských obcí používali vo verejnom, ale aj v súkromnom styku, okrem goralských nárečí, aj slovenské nárečia a od uzákonenia slovenčiny v roku 1844 aj spisovný jazyk. Tam, kde boli podmienky pre kolektívny bilingvizmus, napríklad v obciach v okolí rieky Poprad alebo v tých goralských obciach, ktoré ležali v Liptove (Liptovská Teplička, Liptovská Lúžna, Malé Borové, Huty) alebo na Gemeri (Lom nad Rimavicou) alebo na Horehroní (Pohorelá) či na Kysuciach, je výskyt slovakizmov vyšší.
U goralského obyvateľstva sa prejavuje slovenské národné povedomie v obciach, ktoré boli po úprave hraníc v roku 1920 pričlenené k Poľsku. Ide o obce na severnom Spiši a Orave, ktoré predstavujú jeden demografický celok. I keď goralské obyvateľstvo v týchto obciach má v dialekte viditeľný poľský základ.
Douglas F4D Skyray
Douglas F4D Skyray (neskôr preznačené na F-6 Skyray) bolo americké jednomotorové stíhacie lietadlo, ktoré bolo vyvinuté spoločnosťou Douglas Aircraft Company. Skyray bolo inovatívne lietadlo, ale bolo vyrobené iba v obmedzených počtoch.
Lietadlo bolo zavedené pomerne krátku dobu a nikdy sa nezúčastnilo žiadnych bojov. Išlo však o prvú palubnú stíhačku amerického námorníctva a americkej námornej pechoty, ktorá dokázala pri horizontálnom lete prekonať rýchlosť zvuku. Držala tiež rýchlostný rekord /h.
Vznik a vývoj
náhľad|Prototyp XF4D-1 na palube USS Coral Sea (CVA-43) v októbri 1953
Po porážke Nemecka v 2. svetovej vojne sa v máji 1945 dvaja inžinieri spoločnosti Douglas, Gene Root a A.M.O. „Amo“ Smith, vybrali do Paríža, aby vyhodnotil aerodynamické údaje ukoristené od Nemcov. Podarilo sa im získať pomerne dosť materiálu, vrátane testov z aerodynamického tunela, ktoré boli vykonané na modeloch lietadiel bez chvostových plôch navrhnutých Dr. Alexandrom Lippischom. Lippisch vyvinul bezchvosté bojové lietadlo poháňané raketovým motorom Messerschmitt Me 163 a mal mnoho ďalších nápadov pre bezchvosté lietadlá s delta krídlami. Spojenci ho v tej dobe držali vo väzbe a Root so Smithom mali tiež príležitosť porozprávať sa s Dr. Lippischom osobne.
Spoločnosť Douglas považovala bezchvostú konfiguráciu s delta krídlom za veľmi zaujímavú. Prvé prúdové motory totiž mali vysokú spotrebu paliva a obmedzený dolet. Preto bolo delta krídlo nielen prísľubom vyššej aerodynamickej účinnosti, ale tiež poskytlo dostatok priestoru na umiestnenie objemných vnútorných palivových nádrží. Testy na modeloch v aerodynamických tuneloch, ktoré sa začali v roku 1946, priniesli vynikajúce výsledky a uistili inžinierov z Douglasu, že sú na správnej ceste.
V januári 1947 požadovalo americké námorníctvo palubnú stíhačku s krátkym akčným rádiusom. Spoločnosť Douglas na to zareagovala konceptom bezchvostej stíhačky s delta krídlom a návrhu dala označenie „D-571“. Projekt viedol hlavný inžinier Ed Heinemann v závode Douglasu v El Segundo v Kalifornii.
Prvý prototyp uskutočnil svoj počiatočný let 21. januára 1951 zo základne Muroc (neskôr Edwards). Testovací pilot Larry Peyton počas letu zistil, že lietadlo sa nebezpečne dvíha nahor a riadenie stroja je značne problematické. Peyton, ktorý bol zvyknutý testovať skôr veľké dopravné lietadlá, už nikdy so Skyrayom neletel. Nahradil ho skúšobný pilot Russ Thaw. Problémy, ktoré sa prejavili pri prvom lete, boli rýchlo napravené a druhý let už nebol tak hrozný. Tretím skúšobným pilotom bol Bob Rahn, ktorý zistil, že riadenie pri vysokých rýchlostiach bolo ťažké a namáhavé. Napriek tomu Rahn nazval tento stroj „snom stíhacieho pilota“ a najlepším lietadlom, ktorom sedel od letu na Spitfire. Vďaka svojej nestabilite bol Skyray pre skúseného pilota nesmierne agilný a Rahn tvrdil, že prekonal každého stíhacie lietadlo amerického letectva, ktoré s ním vzlietlo.
Prototypy mali byť pôvodne poháňané motorom Westinghouse J40, ale oneskorenie pri jeho vývoji spôsobilo, že boli vybavené prúdovým motorom Allison J35-A-17. Ten mal ťah iba 22,3 kN, kvôli čomu boli lietadlá značne poddimenzované. Prototypy neskôr dostali motor Westinghouse XJ40-WE-6 s ťahom 31,1 kN, ani to však nepredstavovalo zásadné zlepšenie. Skutočný posun predstavoval motor XJ40-WE-8 s ťahom na forsáži 51,6 kN. S ním dosiahol Skyray 3. októbra 1953 svetový rýchlostný rekord /h. Spoločnosti Westinghouse sa však nepodarilo dotiahnuť vývoj motora J40 do úspešného konca a segment prúdových motorov nakoniec opustila. Preto bolo v marci 1953 rozhodnuté, že Skyray sa bude vyrábať s prúdovým motorom od firmy Pratt & Whitney.
Prvý sériový vyrobený F4D-1 Skyray sa vzniesol k oblohe 5. júna 1954. Dodávky americkému námorníctvu a námornej pechote sa však začali až v apríli 1956. Na tú dobu to bol nezvyčajne dlhý vývojový cyklus a toto oneskorenie bolo možné pripísať problémom s vývojom motora.
Konštrukcia
náhľad|F4D-1 na San Diegom v Kalifornii
F4D-1 Skyray mal odlišný vzhľad ako akýkoľvek iný stíhací stroj, ktorý bol dovtedy zavedený do služby. Bolo to bezchvosté lietadlo so zaobleným delta krídlom. Krídlo malo na nábežnej hrane vonkajší a vnútorný slot a na odtokovej hrane evelony.
Skyray poháňal spočiatku prúdový motor s prídavným spaľovaním J57-P-2 s maximálnym ťahom 64.5 kN. Neskôr dostal motor J57-P-8B s ťahom zvýšeným až na 71,8 kN. Lietadlo bolo vybavené systémom riadenia paľby Aero-13 a radarom Westinghouse AN/APQ-50. Tento radar mal na svoju dobu pôsobivé parametre - dokázal detegovať cieľ na a zamknúť ho na.
Základnú výzbroj tvorili štyri guľomety Colt Mk 12 kalibru, z ktorých každý mal 65 nábojov. Lietadlo malo sedem závesných bodov s celkovou hmotnosťou. Normálna konfigurácia zahŕňala dve externé palivové nádrže s objemom 1 136 litrov a štyri raketnice s raketami kalibru, z ktorých každá mala 7 alebo 19 rakiet. V stíhacej konfigurácii bolo litadlo vybavené dvoma palivovými nádržami a štyrmi raketami typu vzduch-vzduch AAM-N-7 Sidewinder. Skyray mohol v podstate niesť aj bomby, ale nebola to jeho bežná výzbroj.
Špecifikácie (F4D-1)
náhľad|F4D-1
Ancona
Ancona je talianske mesto, hlavné mesto regiónu Marky a provincie Ancona, významný prístav na pobreží Jadranského mora.
Miesto bolo osídlené už za rímskej doby. Názov pochádza z gréčtiny a znamená lakeť.
Hlavnou pamiatkou mesta je pozoruhodná gotická katedrála sv. Cyriaka (San Ciriaco) dokončená v roku 1189.
Neďaleko Ancony leží mestečko Loreto so Santuario della Santa Casa – vzorom všetkých neskorších loriet.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Holica (vrch v Pieninách)
Holica je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Lesnica, približne severozápadne od Starej Ľubovne.
Poloha
Nachádza sa v západnej časti Pienin, neďaleko štátnej hranice s Poľskom. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Lesnica. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná Lesnica a severovýchodne ležiace poľské mesto Szczawnica, západne sa nachádza Červený Kláštor a južne obec Haligovce.
Opis
Holica leží nad ohybom rieky Dunajec, na konci vetvy hrebeňa, vedúceho z vrchu Šľachovky cez Lesnické sedlo a Plašnú. Východne sa nachádza Bystrík, Šafranovka , Lužná skala a Rabštín , južne Aksamitka , Plašná  a Šajba , západne Kláštorná hora , Lysina  a Tri koruny  a severne Czertezik , Sokolica  a Przechodni wierch. Hrebeň je súčasťou povodia rieky Dunajec, do ktorej vodu odvádzajú krátke vodné toky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Pienin, no tiež susednú Spišskú Maguru a Tatry, severným smerom zasa viaceré prihraničné vrchy v Poľsku.