cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zdena Orgoníková
Život a dielo
Svoju tvorbu publikovala v dvoch knihách a v časopisoch Slniečko (19291930, 19461947), Priateľ dietok (19311932), Úsmev (1931) a Matičné čítanie (1946). Charakterizuje ju didaktizmus a tradičné témy príležitostných veršov pre deti.
Miroslav Donutil
Miroslav Donutil (* 7. február 1951, Třebíč) je populárny český herec a humorista, člen činohry Národného divadla v Prahe.
Život
Ide o jedného z najpopulárnejších českých hercov. Jeho rodičia boli ochotníkmi a starý otec bol vynikajúcim a nadšeným rozprávačom. Už počas štúdií hral v divadle Husa na provázku, kde pôsobil od roku 1973 až do roku 1990. Potom sa stal členom Činohry Národného divadla v Prahe, kde pôsobí dodnes. Od osemnástich rokov trpí epilepsiou.
Zimmerit
Zimmerit bol náterový materiál používaný cez druhú svetovú vojnu na nemeckých obrnených vozidlách. Bola to antimagnetická pasta, ktorou mala byť obrnená technika chránená pred priľnavými protitankovými magnetickými bombami. V skutočnosti však jediní, kto zaviedli použitie magnetických mín proti tankom nepriateľa vo väčšom množstve boli sami Nemci. Náterovú hmotu vyrábala nemecká firma Chemische Werke Zimmer AG.
Zimmerit bol podobný jemnému betónu. Na podklad sa nanášal štetcom, ktorý vytváral charakteristický drsný povrch
Zloženie
Pasta sa skladala z nasledovných zložiek:
Krištof Orság
Krištof Orság (maďarsko-latinský prídomok Országh de Guth; iný zápis priezviska: Országh; 🇭🇺; * ? – † 9. október 1567) bol uhorský krajinský hodnostár, župan Novohradskej stolice (1552?).
Narodil sa v rodine župana Novohradskej stolice Ladislava Orsága. Jeho manželkou bola Helena Zrínska, dcéra sihoťského vojvodcu Mikuláša Šubiča Zrínskeho. Krištof pôsobil ako kráľovský radca, krajinský sudca a od roku 1552 bol županom Novohradskej stolice. Patril k prívržencom Habsburgovcov, za čo ho český, uhorský a rímsky kráľ Ferdinand I. v roku 1550 odmenil potvrdením držby hradov a panstiev Čachtice, Smolenice, Topoľčany, Šurany, Szécsény (Sečany), Sirák a Hollókő. Zomrel 9. októbra 1567 a bol pochovaný v Čachticiach.
Le Boullay-Mivoye
Le Boullay-Mivoye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Druyes-les-Belles-Fontaines
Druyes-les-Belles-Fontaines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dyé
Dyé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Druyes-les-Belles-Fontaines
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dyé
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vysoký vrch (vrch v Žiari)
Vysoký vrch je vrch v pohorí Žiar. Leží nad obcou Sklené, približne juhozápadne od mesta Turčianske Teplice.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Horeňovo. Vrch leží na území Žilinského kraja, v okrese Turčianske Teplice a zasahuje na katastrálne územie obcí Dubové a Sklené. Nachádza sa mimo hlavného hrebeňa a nevedie naň značená trasa.
Výhľady
Nesúvislý porast Vysokého vrchu umožňuje obmedzený výhľad na okolie. Z vhodných miest je vidieť okolité vrchy pohoria Žiar, no tiež Turčiansku kotlinu, Malú a Veľkú Fatru, Kremnické vrchy, Vtáčnik a Strážovské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup vedie hrebeňom z turistickej magistrály alebo z okolitých obcí.
Le Boullay-Thierry
Le Boullay-Thierry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ignác Oravec
Ignác Oravec (🇭🇺; * 20. február 1767, Trstín – † 1843, Tárnok) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, teológ a prekladateľ.
Narodil sa v rodine Juraja Oravca a jeho manželky Terézie rod. Medingerovej. Študoval na gymnáziu v Trenčíne, Székesfehérvári (Stoličnom Belehrade), Sombore (Zombore), Jászberényi a v Budíne. Filozofiu a teológiu začal tudovať v Bratislave a štúdium dokončil vo Vespréme (Vespríme). Od roku 1789 pôsobil ako kaplán v Ercsi, 4. októbra 1791 bol vysvätený za kňaza a následne v rokoch 17921841 slúžil ako farár v Tárnoku.
Do bernolákovčiny prekladal ovocinárske a náboženské diela (napr. katechizmus pre ľudové a stredné školy). Napr. z nemčiny preložil prácu rakúskeho poľnohospodárskeho odborníka Franza von Heintla Unterricht in der Obstbaumzucht für Landleute (Viedeň 1810) do bernolákovčiny ako Winaučowáňí O Wichowáňú Owocních Stromów pre Polnich Hospodárów (Trnava 1811).
Pohár konfederácií FIFA 1999
Pohár konfederácií FIFA 1999 bol 4. ročník Pohára konfederácií FIFA. Konal sa od 24. júla do 4. augusta 1999 v Mexiku. Víťazmi sa stala domáca reprezentácia Mexika, keď vo finále porazila Brazíliu 4:3. Najlepší strelcom sa stali Ronaldinho, Cuauhtémoc Blanco a Marzouk Al-Otaibi so 6 gólmi. Najužitočnejším hráčom turnaja sa stal Brazílčan Ronaldinho. Zápas o tretie miesto vyhrali futbalisti USA.
Predpolomský potok
Predpolomský potok je potok krátkym pramenným úsekom na území obce Vyškovec v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji na území Česka a väčšinovým úsekom v regióne Stredné Považie v obci Nová Bošáca v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji na území Slovenska. Je ľavostranným prítokom Bošáčky, ktorá je ďalej prítokom Váhu; na území Česka má dĺžku, na území Slovenska má dĺžku , dovedna má dĺžku. Je vodným tokom IV. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-21-09-1944. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Biele Karpaty, v hornej časti toku geomorfologický podcelok Lopenícka hornatina a v dolnej časti toku geomorfologický podcelok Beštiny.
Prameň
Pramení v nadmorskej výške na území obce Vyškovec na východ od Lopeníckeho sedla v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji v Česku v geomorfologickom podcelku Lopenícka hornatina.
Opis toku
Tečie južným až juhovýchodným smerom poľnohospodárskym extravilánom s roztrúsenou kopaničiarskou zástavbou územím obce Vyškovec v okrese Uherské Hradiště Zlínský kraj Česko a priberá dva ľavostranné prítoky, na slovensko-českú štátnu hranicu vteká v nadmorskej výške v priestore obce Nová Bošáca v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji, tečie južným smerom lesným extravilánom po slovensko-českej štátnej hranici po nadmorskú výšku, opúšťa štátnu hranicu a vteká do územia obce Nová Bošáca, postupne sa les mieša s trvalým trávnym porastom, v nadmorskej výške  vteká do intravilánu kopanice Predpoloma, v nadmorskej výške  priberá ľavostranný prítok Chmeľová, v nadmorskej výške  priberá pravostranný prítok Lopenícky potok, v nadmorskej výške  priberá ľavostranný prítok Poloma, v nadmorskej výške  vyteká z intravilánu kopanice Predpoloma a zároveň priberá bezmenný pravostranný prítok z pasienka Kopecká, ľavým brehom obmýva pasienok Vrábľovec, v nadmorskej výške  pri samote Janegov mlyn priberá z kopanice Valová bezmenný pravostranný prítok v suchom období bez vody, preteká roztrúsenou kopaničiarskou zástavbou, v nadmorskej výške  priberá bezmenný ľavostranný prítok v suchom období bez vody, v nadmorskej výške  opúšťa extravilán a vteká do intravilánu centra obce Nová Bošáca v samote Ochodnickovci, ľavým brehom obteká cintorín a v nadmorskej výške  na úrovni hospodárskeho strediska – kravína ústi do Bošáčky ako jej ľavostranný prítok v povodí Váhu. Predpolomský potok má osem prítokov z toho šesť na území Slovenska.
Predpolomský potok pramení a preteká kratším úsekom na území poľnohospodárskeho extravilánu obce Vyškovec, Česko, dlhším úsekom preteká na Slovensku lesným aj poľnohospodárskym extravilánom a intravilánom obce Nová Bošáca v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji a tu aj ústi; preteká geomorfologickým celkom Biele Karpaty pramenným úsekom v geomorfologickom podcelku Lopenícka hornatina a zvyšným úsekom vrátane ústia v geomorfologickom podcelku Beštiny.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Predpolomský potok má pôvod v názve kopanice Predpoloma v obci Nová Bošáca v okrese Nové Mesto nad Váhom, cez ktorú preteká. Z toponyma Predpoloma rozšírením o formant -ský a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Predpolomský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov kopanice Predpoloma v obci Nová Bošáca má pôvod v charakteristickej polohe kopanice vo vzťahu k potoku Poloma, ktorý ústi do Predpolomského potoka v tejto kopanici, čiže osada ležiaca pred dolným okrajom, pred vstupom do doliny, ktorou tečie potok Poloma. Obec Nová Bošáca vznikla odčlenením od obce Bošáca v roku 1950 ako výsledok postupného zahusťovania priestoru obce Bošáca kopaničiarskym osídlením. Najstarší listinný doklad o výskyte názvu obce Bošáca v podobe Bosach je z roka 1380.
Hydronymum Predpolomský potok bolo štandardizované v roku 1978.
Nižnánsky (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Nižnánsky.
Égleny
Égleny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peter Nižňanský
Peter Nižňanský môže byť:
Byzantské umenie v období obrazoborectva
Historický kontext a vývoj umenia
náhľad|Maľba Obrazoborci, autor: Domenico Morelli, olej na plátne, [[19. storočie]] Od smrti Justiniána II. v 8. storočí bola Byzantská ríša vystavená mnohým katastrofám. Na Blízkom východe to boli arabské nájazdy, ktoré zabrali najbohatšie provincie v Malej Ázii, zatiaľ čo na severe sa na byzantských územiach medzi Dunajom a Jadranským morom usadili slovanské kmene. I napriek mocenským obtiažam sa však náboženské umenie naďalej vyvíjalo až do vypuknutia obrazoboreckej krízy. Ikonoklasti alebo „obrazoborci“, zúrivo napadali umeleckú tvorbu, ktorú považovali za predmet modloslužby a činili tak so značnou podporu cisárskeho dvora. Aj keď sú ikonoklasti známi hlavne na základe záznamov svojich protivníkov, nedávny výskum ukázal, že mali obrovské plány a snívali o všeobecnej reorganizácii štátu.
Keď obrazoborci zaútočili na náboženské umenie, vychádzali pôvodne zo starozákonných textov a prikázaní desatora: Neurobíš si modlu, ani nijakú podobu toho, čo je hore na nebi, dolu na zemi alebo vo vode pod zemou! (Ex 20,46). Kresťanstvo sa podľa nich zmenilo a mnísi, ktorí boli hlavnými uchovávateľmi ikon z neho urobili materiálne náboženstvo - akési potomstvo pohanstva, ktoré už nesúviselo s každodenným životom. Od 4. storočia sa tieto nebezpečné tendencie ďalej rozvíjali; medzi kronikármi a hagiografmi dlhšie panovala otázka ikon a relikvií, či skôr zázračnej sily, ktorá sa im pripisuje. Znepokojení smerovaním duchovného života preto kázali návrat k primitívnejšiemu a pôvodnejšiemu kresťanstvu. Tieto povery nemali nič spoločné s umením, hoci ho zásadne zmenili, a ponižovali spolu s náboženstvom. Ikonoklasti sa v zásade nevyhlásili za nepriateľov voči všetkým umeleckým prejavom, ale iba proti ikonografickým obrazom, ktoré podnietili ich hnev a na ospravedlnenie svojej doktríny pripomenuli, že ich sám Boh zakázal v Biblii.
V každom prípade, nech už príčiny a zámienky obrazoborcov boli akékoľvek, pre umenie sa ich fanatické vyčíňanie stalo temnou stránkou. Bolo zničené obrovské množstvo umeleckých pamiatok kresťanského i antického umenia. Zrejme ako prvá verejná obeť novej cisárskej politiky padla ikona Krista na Chalke - bronzovej bráne konštatínopolského Veľkého paláca. Ešte väčšia vlna prenasledovania ikon nastala za vlády Konštantína V. Kopronyma, ktorý dokonca ikonodúliu nechal odsúdiť na ikonoklastickom koncile v roku 754. I napriek prenasledovaniu istých typov umenia a poklesu podpory umenia v tomto období vzniklo niekoľko významnejších stavieb (či skôr prestavieb) a diel, medzi nimi napr. Chrám Hagia Irena, či solúnska Hagia Sofia. Väčšina obrazoboreckých diel sa však do dnešného obdobia nezachovala. Mnohé boli zničené v priebehu 20. storočia, počas grécko-tureckej vojny a niektoré vďaka požiarom. Zachovala sa však napr. výzdoba kostolíka svätého Kyriaka na ostrove Naxos. Umelci sa v tomto období snažili zjednodušiť zobrazovanie kresťanských motívov a namiesto tvárí sa orientovali na kríže a symboly. V mozaike sa využíval motív vtáctva, divých zvierat a rastlín vychádzajúci z perzských a helenistického motívov. K definitívnemu obnoveniu kultu ikon prišlo až za vlády regentky Theodory v roku 843. Tento deň je dodnes vo východných cirkvách oslavovaný ako nedeľa ortodoxie. vľavo|náhľad|Konštantínopolský patriarcha [[Germanos I. s ikonami podporovanými anjelmi]]
Prvé obrazoborecké obdobie (730787)
Dochované pramene poukazujú na pravdepodobné motívy, ktoré cisára viedli k vydaniu rozkazu – zvrat v bojoch s moslimami a erupcia na vulkanickom ostrove Théra, v ktorých Lev videl prejav Božieho hnevu. Náboženským ediktom v roku 730 Lev zakázal uctievanie náboženských ikon, nesankcionoval však iné formy umenia než umenie náboženské; edikt sa nevzťahoval ani na obraz cisára, ani na náboženské symboly ako napr. kríž. Uctievanie obrazov označil za formu modloslužobníctva. Pri svojej aktivite otázku nekonzultoval s cirkvou, a preto zrejme bol veľmi prekvapený širokou opozíciou, ktorá proti nemu vyvstala. Bitka ikonoklazmu sa stala ešte drsnejšou za vlády Levovho syna Konštantína V., ktorý nastúpil k moci v roku 741. Odpor, ktorému cisár čelil sa devastujúco zvrhol a ochrana náboženského umenia si vyžiadala život viacerých mučeníkov. V roku 754 Konštantín do Hierie zvolal ikonoklastický koncil (resp. synodu, či radu) asi 300 biskupov, ktorej sám predsedal.
Koncil nebol neskôr cirkvou uznaný ako ekumenický, pretože ho nepotvrdil ani druhý nicejský koncil a ani pápež. Záležitosť bojov o ikony avšak neukončil, naopak, začal obdobie početných teologických argumentov pre a proti uctievaniu ikon. Pevnosťami zástancov obrazov sa stali kláštory a mníšske komunity. Jedným z najdôležitejších protagonistov ikonodulov sa stal svätý Ján Damaský, ktorý vo svojich dielach ako prvý podáva ucelenú náuku o uctievaní obrazov. Hovorí, že ak kresťan uctieva obraz Ježiša, Panny Márie alebo svätých, nejde o modloslužbu. Zdôrazňoval, ikona je symbolom na základe Božej milosti a nie pre svoju podobu, či charakter. Ľuďmi vytvorenú materiálnu ikonu preto nemožno uctievať viac ako Boha. Súčasne hlásal, že pre poznanie Božieho kráľovstva je dôležitý aj zrak a nielen sluch. Ideologicky zástancovia ikonodúlie vychádzali z platónskej dualistickej ideológie. K istým nestarozákonným (ale helénskym) argumentom sa priklonili aj obrazoborci, čo bolo badať už aj v dokumente Horos).
Vyhlásenia obrazoboreckého koncilu nasledovali všeobecné opatrenia a v kostoloch boli nástenné maľby a mozaiky zakryté vápnom. Náboženské scény boli nahradené krajinou a úplne svetskými kompozíciami. Od biskupskej rady sa prenasledovanie mníchov a ikonodulov stalo vážnejším. Mnohí boli uvrhnutí do väzenia, zbití, či dokonca zabití. Konštantín V. dokonca uspel vo svojom úsilí o úplné zničenie monasticizmu (kláštorného života) v ríši. Toto násilie podnietilo ďalšie reakcie. Konštatinopolský patriarcha Germanos I., ktorý sa zastal uctievania náboženských obrazov, v nadväznosti na edikt buď rezignoval alebo musel odstúpiť. Na Západe zvolal kvôli vyriešeniu obrazoboreckej otázky pápež Gregor III. dve synody, ktoré Levovo konanie odsúdili. V reakcii na to Lev zabral niektoré územia (najmä južné Taliansko), ktoré spadali pod pápežskú jurisdikciu. Na začiatku ani tak nešlo o spor v teologických otázkach, skôr o praktických dôsledkoch. V uctievaní obrazov videl cisár prekročenie biblického prikázania Desatora, ktoré zakazuje zobrazovanie Boha.
náhľad|[[Druhý nicejský koncil|Druhý nikájsky koncil, ruská ikona zo 17. storočia]] V reakcii na list Theodora Studitu, ktorý napísal pápežovi Paschalovi I. a v ktorom kritizoval cisárove konanie, Konštantín V. pristúpil k zásahom proti kláštorom, v rámci ktorých prebiehalo ničenie a znehodnocovanie ostatkov svätých (v pravosláví označovaných ako mošči) a skonfiškovanie kláštorného majetku. Konštantínov syn Lev IV. (775780) bol v tejto otázke viac naklonený vzájomnej dohode, ale krátko pred smrťou začal vystupovať veľmi tvrdo proti ikonodúlom. Medzitým však zomrel a Irena sa ujala vlády namiesto jeho syna Konštantína VI. (780797) ako regentka.
Nástupca Konštantína V., Lev IV. (775780), sa už ukázal byť menši odporca ikon; po jeho smrti sa cisárovná Irena pokúsila obnoviť uctievanie ikon a uložiť rozhodnutia novej rady autoritu v roku 754. Jej prvé pokusy neboli úspešné. Ikonoklasti mali v armáde veľa priaznivcov; cisárska stráž vyhnala zhromaždených biskupov a vyhrážali sa im smrťou. Irena zvolala nový ekumenický koncil (Druhý nicejský koncil), ktorý sa zišiel už v roku 786 v Konštantínopole, ale ktorého jednanie bránili vojenské jednotky verné obrazoboreckým snahám cisárov. Koncil sa presťahoval do Nikáje a zmenil rozhodnutia predchádzajúcich ikonoklasistických synod. Uznesenie koncilu potvrdil pápež a pravoslávni kresťania považujú tento koncil za posledný z ekumenických koncilov. Pre ikonodulov nastala priaznivá doba, ktorá trvala až do nástupu cisára Leva V. v roku 813. Akty, ktoré zdôrazňujú tieto rokovania, sa týkajú dejín umenia, pretože biskupi sa snažili zhromaždiť všetky historické a teologické argumenty v prospech uctievania ikon. Práca rady 754 bola v druhom období obrazoborectva zrušená.
Druhé obrazoborecké obdobie (814843)
náhľad|[[Nedeľa ortodoxie|Triumf ortodoxie, diptych 14.15. storočie]] V prvej polovici 9. storočia získali prevahu znovu ikonoklasti. V roku 820 nastúpil na trón Michal II., ktorý sa v roku 824 sťažuje v liste Ľudovítovi Pobožnému na to, že sa v chrámoch vyskytujú ikony. Michal II. potvrdil platnosť záverov ikonoklastického koncilu v Hierei z roku 754. Uprednostňovali ich aj nasledovní panovníci Lev V. Arménsky (813820) a Theofilos (829842). Lev V. (813820) začal novú fázu prenasledovania ikon. Motívom mu boli opäť vojenské neúspechy vykladané ako prejav Božieho nesúhlasu. Theofilova vláda sa vyznačovala výstavbou krásnych svetských stavieb. Rozšíril sa a vyzdobil veľký cisársky palác a nechal vystavať aj nové kostoly. Postavené boli podľa jeho rozkazov v obrazoboreckom štýle bez obrazov - boli ozdobené bohatstvom ornamentálnej výzdoby. Obrazy opäť zmizli a Theofil nariadil zatvorenie všetkých kláštorov v mestách a dedinách. Po Theofilovej smrti nastúpil na trón jeho syn Michal III., ktorý mal iba tri roky a moci sa ujala jeho manželka Teodora, ktorá vládla ako regentka. Podobne ako pred päťdesiatimi rokmi Irena, aj Theodora v roku 843 opätovne povolila uctievanie ikon a zvrátila rozhodnutie predchádzajúcich obrazoboreckých koncilov. Od tej doby sa v byzantskom obrade každú prvú nedeľu Veľkého pôstu oslavuje sviatok triumfu ortodoxie, a táto nedeľa sa nazýva Nedeľa ortodoxie.
Architektúra
náhľad|Interiér chrámu Hagia Irena, ktorý prešiel počas obrazoboreckého obdobia reštaurovaním Pre rozvoj umenia znamenalo obdobie obrazoborectva úpadok, ktorý súvisel jednak s odporom voči idolom - ikonám, či inej výzdobe chrámov a následne aj s bojmi proti Arabom, ktorí obsadili najbohatšie územia Byzantskej ríše (najmä obilnicu ríše Egypt). Strata ziskov a navýšenie výdavkov neprialo umeniu a preto utíchla výstavba veľkolepých diel a zmenil sa aj štýl miest a usporiadanie spoločnosti. Nevznikajú už kúpele ani mnohé iné verejné budovy, istý posun však nastal vo fortifikačnej architektúre - v hradbách a vo vežovom opevnení (tetrapyrgie). náhľad|Pôdorys chrámu [[Hagia Irena, prestavba v období ikonoklazmu]] 7.9. storočie tak bolo pre architektúru skôr obdobím úpadku. Z významnejších udalostí možno spomenúť najmä prestavby a opravy. Po zemetrasení v roku 740 bol prestavaný konštantínovsko-justiniánovský chrám Hagie Ireny, ktorý síce zachoval pôvodný tvar a mierku baziliky, avšak zároveň odstránil niektoré závažné problémy klenbovej architektúry. Podobne boli neskôr opravené aj iné chrámy, medzi nimi aj Hagia Sofia.
Chrámy ktoré vznikali v ikonoklastickom období boli menšie a menej vyzdobené. Aktérmi ich výstavby málokedy boli cisárske páry (napr. z obdobia cisára Konštantína VI. a cisárovnej Ireny sa cisárske architektonické dielo zachovalo len v Hagii Sofii Solúnskej). Vo svetskej oblasti umelecké aktivity napriek obmedzeným zdrojom z Konštantínopola nikdy nevymizli. Vznikali však súkromné, pomerne inovatívne kláštory (napr. Kláštor svätého Jána Teológa,...), ktoré boli v ikonoklastickom období často útočiskom ikonodulov (odporcov ikonoborcov).
Zdobili sa prevažne kresťanskými symbolmi a rastlinnými motívmi podobne ako chrámy a paláce v Oriente. Z Byzancie si umájjovskí kalifovia pozvali v tomto období mozaikárov, aby vyzdobili Veľkú mešitu v Damasku a Skalnú kupolu v Jeruzaleme. Dekoratívny štýl z Orientu zapustil korene v Bryase (pravdepodobne dnešný Maltep, predmestie Konštantínopola), kde okolo roku 830 cisár Theofil vybudoval palác v štýle „saracénskych palácov, od ktorých sa neodlišoval ani tvarom ani výzdobou“. Nechal takisto vyzdobiť Veľký palác pavilónmi s maľovanou a sochárskou výzdobou, ako aj s mramorovými portikmi, ktoré boli imitáciou umájjovských stavieb. Veľká galéria nazývaná magnaura, bola, ak možno veriť neskorším islamským spisovateľom, plná akýchsi časových strojov (hodín) schopných ukazovať čas.
Konštantín V. nechal nanovo vyzdobiť Milion - budovu označujúci stred ríše - výjavmi pretekov vozov. Najmä v období druhej vlny obrazoborectva bolo vystavaných takisto niekoľko palácov, či rekonštrukcií starších palácov, avšak len pramálo zmienok, či pamiatok z nich (podobne ako z vtedajších kláštorov) pretrvalo dodnes.
Mozaika, maliarstvo a socha
náhľad|[[Norimberská kronika - apoštol Lukáš označovaný aj za prvého ikonopiscu a zakladateľa ikonopiseckej tradície]]
V 7. storočí a 8. storočí nevznikajú v Byzancii žiadne monumentálne mozaikové diela. Obrazoborecká mozaika využíva zoomorfné a rastlinné prvky a zatracuje figurálne zobrazenia. Len zázrakom prežilo niekoľko diel z obdobia tesne pred nástupom obrazoboreckých kríz. Mozaika Predstavenia Krista v konštatinopolskom chráme Theotokos Kyriotissa bola zachránená pred obrazoborcami len vďaka tomu, že vnútorná štruktúra kostola sa zmenila krátko po dokončení mozaiky, čo dokazuje že tradícia priestorového iluzionizmu bola pred obrazoborectvom ešte stále živá. Na porovnanie s ostatnými mozaikami ukazuje výnimočný charakter prerušených dobových tendencií vyššie spomínaná mozaika. Zrieknutie sa reality typické pre toto obdobie vidno i pri mozaike – postavy v neprirodzených postojoch obklopujú nehybného Krista, ktorý ničím okrem kontrapostu nepripomína klasickú formu. Postavy sa reprodukujú podľa náčrtov a sú osadené do zlatého alebo modrého pozadia kde sa ako by vznášajú. Súbor figurálnych mozaík z prechodného obdobia smerujúceho k obrazoborectvu sa zachoval v Solúne v Chráme svätého Demetera. Neviažu na jednu tému, a ani nepochádzajú z rovnakého obdobia. Spoločná na nich je len interpretácia ľudskej postavy. Svetské postavy donátorov, ktorí obklopujú svätého Demetria na pilieri kazateľnice visia vo vzduchu nedotýkajúc sa zeme a zdajú sa byť menej skutočné ako sám svätec. Ich tela strácajú podobu pod sériou plochých stúh.
Keďže obrazoborectvo neprialo náboženskému zobrazovaniu osôb, tvorba ikon, či iných vizuálnych zobrazení, bola v tomto období v značnej regresii. Takmer vôbec neboli tvorené nové diela, ba skôr boli ničené diela staršej datácie. V tom to období takisto nevznikajú žiadne sochárske diela, pretože boli odmietané ešte viac ako ikony. Sochy predstavovali väčšie nebezpečenstvo modloslužby, a preto boli mnohé z nich zničené, alebo o nich nemáme žiadne informácie.
Zlatníctvo
Zlatníctvo prosperovalo najmä v okolí hlavne mesta Konštantínopola, čo potvrdzujú šperky z Dumbarton Oaks. Predstavenie je klasickým námetom prvých byzantských cyklov z evanjelia. Významnou ukážkou sú sýrske či egyptské bronzové kadidelnice. Viditeľná absencia byzantských minci z tohto obdobia naznačuje obmedzenie obchodu. Kronikár Theofanés uvádza, že víno, olej a ostatne potraviny slúžili ako platidlo a že hodnostári platili svojimi odevmi. Mincovňa v Konštantínopole síce pokračovala v razení zlatých minci, avšak už za vlády Herákleia boli zatvorené mincovne v Nikomedií a Kyziku.
Nižnanský (priezvisko)
Nižnanský je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Vrbové, Myjava a Trnava. V Česku je zriedkavé, s najväčším výskytom v Novom Jičíne.
Známi nositelia
Pozri v článku Nižnanský.
Nižnanský
Nižnanský je priezvisko, pozri Nižnanský (priezvisko), napr.:
Olejový chladič
thumb|right|Olejový chladič motocykla Yamaha XS650 Olejový chladič je typ chladiča určený na chladenie oleja v strojoch, kde je olej použitý ako pracovná látka a počas práce sa intenzívne zohrieva. Môže ísť napríklad o spaľovací motor alebo hydrodynamickú prevodovku. Chladič oleja môže byť realizovaný ako výmenník tepla kvapalina-vzduch alebo kvaplina-kvapalina. Olejový chladič môže byť súčasťou hlavného chladiaceho okruhu, alebo samostatného chladiacieho olejového okruhu.
Olejový chladič spaľovacích motorov
Používa sa iba pri motoroch s veľkým výkonom, alebo s vysokým tepelným zaťažením. Pri prehriatí oleja bez chladenia by došlo k poklesu viskozity, čo by viedlo k poškodeniu olejového filmu v ložiskách s rizikom ich poškodenia. Zapojenie chladiča reguluje termostatický ventil až pri dosiahnutí teploty oleja cca 90 °C. Pri väčšine automobilových motorov nie je použitý. V minulosti sa bežne používal v leteckých motoroch.
Chladenie vzduchom
Pri výmenníku kvapalina-vzduch je konštrukcia podobná konštrukcii chladiča chladiacej kvapaliny. Rúrkami chladiča, ktoré tvoria chladiacu mrežu preteká olej. Táto je z vonkajšej strany omývaná a ochladzovaná vzduchom.
Chladenie kvapalinou
Pri výmenníku kvapalina-kvapalina je olejový chladič vstavaný priamo do chladiaceho okruhu motora. Rúrkami chladiča preteká olej, tie sú z vonkajšej strany v kontakte s chladiacou kvapalinou. Výhodou tohto riešenia je rýchlejšie dosiahnutie prevádzkovej teploty oleja pri pri nízkej prevádzkovej teplote motora. Olej je v tomto režime v chladiči ohrievaný od chladiacej kvapaliny, ktorá sa zohrieva rýchlejšie.
Le Coudray
Le Coudray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Égriselles-le-Bocage
Égriselles-le-Bocage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Le Coudray
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Égriselles-le-Bocage
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Machnáč (priezvisko)
Machnáč je české a slovenské priezvisko. Je veľmi zriedkavé, v Česku v roku 2016 žili len dvaja nositelia – v Ostrave. Na Slovensku žil v roku 1995 jediný nositeľ - v Prešove.
Známi nositelia
Pozri v článku Machnáč.
Siska
Siska je nemecký kriminálny seriál, ktorý sa vysielal od roku 1998 do roku 2008 na televíznych staniciach ZDF, SF DRS a ORF.
Cyklistika na Letných olympijských hrách 2016 – Omnium – muži
Omnium mužov bola jedna z osemnástich cyklistických disciplín na Letných olympijských hrách 2016. Preteky štartovali 14. augusta a končili 15. augusta vo Velódromo Municipal do Rio.
Rozvrh
Čas v SELČ.
Le Favril (Eure-et-Loir)
Le Favril je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
4x4=12
4x4=12 (Four Times Four Equals Twelve) je piaty štúdiový album kanadského elektronického hudobníka deadmau5. Celosvetovo (okrem USA) bol vydaný dňa 6. decembra 2010 cez Virgin Records. V USA bol album vydaný dňa 7. decembra 2010 cez Ultra Records. Názov albumu, '4x4=12' nebol vopred vybraný, ale bol vytvorený po rozhovore pre Ustream, kde vysvetľoval svoje prípravy na živú show. Z podnetu jedného z poslucháčov aby použil toto do názvu skladby ako „4x4=12“ on teda namiesto toho nazval takto svoj posledný štúdiový album. Dňa 30. novembra 2011 získal album nomináciu na 54th Grammy Awards v kategórii Best Dance/Electronica Album.
Kobylie
Kobylie môže byť:
Josef Strobach
Josef Karl Strobach ( * 23. december 1852 Verneřice – † 11. máj 1905 Viedeň ) bol rakúsky politik nemeckej národnosti pôvodom z Čiech, na prelome 19. a 20. storočia poslanec Ríšskej rady, krátko aj starosta Viedne.
Biografia
Narodil sa ako nemanželský syn Márie Anny Strobachovej. Od roku 1864 pracoval v kníhkupectve svojho strýka. V rokoch 1870–1871 bol zamestnaný na poštovom úrade v rodnom meste, potom ako kníhkupec na rôznych miestach. Od roku 1872 žil vo Viedni. V období rokov 1878-1893 bol podielnikom viedenskej kníhviazačskej firmy. Od roku 1883 pôsobil ako samostatný podnikateľ (publikovanie učebníc a učebných pomôcok). V roku 1888 získal domovské právo vo Viedni. S manželkou zdedil dom v štvrti Margareten.
Bol aktívny verejne aj politicky. Už v 80. rokoch sa angažoval v kruhoch, z ktorých sa potom zrodila Kresťansko sociálna strana. Bol orientovaný antisemitsky. V roku 1890 kandidoval za kresťansko sociálny prúd do krajinského snemu a vo voľbách do Ríšskej rady roku 1891 aj do Ríšskej rady, zatiaľ v oboch prípadoch neúspešne. Jeho kandidatúra bola iba formálna. V roku 1892 sa stal predsedom Spolku majiteľov domov vo V. viedenskom okrese a krátko potom aj 1. podpredsedom (neskôr aj čestným predsedom) Ústredného zväzu majiteľov domov vo Viedni. Zastával funkciu predsedu voličskej jednoty zjednotených kresťanov v V. okrese. Od roku 1893 až do svojej smrti zasadal vo Viedenskej obecnej rade, od roku 1895 bol aj mestským radným. Predseda kresťanských sociálov Karl Lueger vtedy opakovane nezískal potvrdenie vo funkcii viedenského starostu. Bolo preto zvolené náhradné riešenie, pri ktorom sa Strobach v máji 1896 sám stal viedenským starostom. Išlo o provizórny výkon funkcie a v marci 1897 zo starostovského postu odstúpil, aby uvoľnil cestu Luegerovi, ktorý bol konečne vo funkcii potvrdený cisárom. Až do svojej smrti potom Strobach pôsobil ako 1. námestník starostu.
Od roku 1896 bol poslancom Dolnorakúskeho krajinského snemu a zároveň vykonával funkciu námestníka krajinského hajtmana. V 90. rokoch 19. storočia sa zapojil aj do celoštátnej politiky. Vo voľbách do Ríšskej rady roku 1897 získal mandát za mestskú kúriu, obvod Viedeň, V. okres. Za ten istý obvod mandát obhájil aj vo voľbách do Ríšskej rady roku 1901. Profesne bol k roku 1897 uvádzaný ako prvý námestník starostu Viedne.
Pochovaný bol na Ústrednom viedenskom cintoríne.
Zdroj
Portály : Portál:Ľudia | Politika
Épineau-les-Voves
Épineau-les-Voves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
The Power of Love (skladba Frankie Goes to Hollywood)
„The Power of Love“ je skladba anglickej skupiny Frankie Goes to Hollywood. Napísali ju štyria členovia skupiny, Holly Johnson, Peter Gill, Mark O’Toole a Brian Nash. Vydaná bola ako ich tretí singel celkovo.
Vydaná bola ako singel v novembri 1984 z ich debutového štúdiového albumu Welcome to the Pleasuredome. Obsadil 1. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart, podobne ako obidva predchádzajúce single „Relax“ a „Two Tribes“. Skladba „The Power of Love“ je často označovaná ako Vianočná skladba, a to aj napriek tomu, že v texte o Vianociach nieje zmienka.
7": ZTT / ZTAS 5 (Spojené kráľovstvo)
Dostupný tiež ako Obrazový disk s rovnakými skladbami. (PZTAS5)
MC: ZTT / CTIS 105 (Spojené kráľovstvo)
"I'll protect you from the holocaust"
Táto kompletná kazeta bola opätovne vydaná v roku 2012 na CD Sexmix Disk 1 skladby 7-12.
Ironheart (seriál)
Ironheart je pripravovaný americký televízny seriál, natočený na motívy komiksov od vydavateľstva Marvel Comics. Autorom seriálu, ktorý je súčasťou fiktívneho sveta Marvel Cinematic Universe, je Chinaka Hodgeová.
V decembri 2020 spoločnosť Marvel Studios oznámila, že seriál zameraný na Riri Williamsovú / Ironheart bol vo vývoji v hlavnej úlohe s Dominique Thorneovou. Chinaka Hodgeová bola najatá ako hlavná scenáristka v apríli 2021. Natáčanie seriálu prebiehalo medzi júnom a októbrom 2022. Seriál bude uvedený na streamovacej platforme Disney+ na jeseň 2023 a bude obsahovať šesť epizód. Ironheart je v poradí trinástym seriálom v MCU a je súčasťou 5. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy.
Vysoká (vrch v Žiari)
Vysoká je vrch v pohorí Žiar. Leží nad obcou Kľačno, približne severozápadne od mesta Turčianske Teplice.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria Žiar, v geomorfologickom podcelku Vyšehrad. Vrchol leží v Žilinskom kraji, na území okresu Turčianske Teplice a v katastrálnom území obce Brieštie. Nachádza sa v hlavnom hrebeni a blízkym sedlom prechádza Cesta hrdinov SNP.
Opis
Vysoká je súčasťou hlavného hrebeňa, vedúceho od Vyšehradského sedla k najvyššiemu vrchu Chlieviská. Turistická magistrála z Vríckeho sedla vrchol Vysokej obchádza. Východným susedom je sedlom oddelený masív Gaštana, juhovýchodne leží Vlčia , južne Rozložná , západne Vápenec a severovýchodne vrch Závozy. Vrch odvodňujú prítoky potoka Tmavá do rieky Nitra, malá južná časť je odvodňovaná potokom Lúčky do rieky Turiec. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situovaná osada Hadviga, západným smerom sa nachádza Kľačno a na východe Brieštie.
Výhľady
Pomerne plochá vrcholová časť je pokrytá nesúvislým lesným porastom, ktorý umožňuje najmä východným smerom veľmi zaujímavý výhľad. Viditeľné sú okolité vrchy pohoria Žiar, časť Turčianskej kotliny, Veľká Fatra, Kremnické vrchy, Vtáčnik, Strážovské vrchy a časť Malej Fatry.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa a dostupný je z blízkeho sedla, odbočením z turistickej magistrály:
Ervín Hacker
Ervín Hacker (🇭🇺; * 23. marec 1888, Bratislava – † 27. december 1945, Miskolc) bol maďarský právnik, kriminológ a univerzitný pedagóg.
Životopis
Narodil sa v rodine právnika Karola Hackera a jeho manželky Antónie rod. Fülöpovej. Štúdium na gymnáziu a právnickej akadémii absolvoval v Bratislave a následne v rokoch 19111920 pracoval ako právny praktikant a súdny úradník, v roku 1919 i ako súkromný učiteľ trestného práva na Alžbetínskej univerzite v Bratislave. V rokoch 19201943 pôsobil na Právnickej akadémii v Miskolci a v rokoch 19431945 na univerzite v Debrecíne.
Zaoberal sa oblasťou trestného práva, penológiou, kriminalistikou a kriminológiou. Na túto tému napísal viacero monografií, učebníc, štúdií a odborných i popularizačných článkov.
Jatka
Jatka alebo jatky môže byť:
Jatka môže byť nárečovo aj:
Jozef Hvišč
Jozef Hvišč môže byť:
Épineuil
Épineuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ja som Groot
V decembri 2020 štúdio Marvel Studios oznámilo, že vyvíja animovaný seriál Ja som Groot. V novembri 2021 bolo oznámené, že je seriál v produkcii. Ja som Groot obsahuje päť krátkych filmov, ktoré mali celosvetovú premiéru 10. augusta 2022 na Disney+. Druhá séria je vo vývoji. Ja som Groot je súčasťou 4. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy.
Dej
Každý krátky film sleduje Baby Groota, ako vyrastá v galaxii a vydáva sa na dobrodružstvá s novými a nezvyčajnými postavami, ktoré ho dostanú do problémov.
Tieto krátke príbehy sa odohrávajú po filme Strážcovia Galaxie 2 (2017).
Casting
V júni 2022 bolo potvrdené, že si Vin Diesel zopakuje svoju úlohu Baby Groota. Nasledujúci mesiac bolo odhalené, že Bradley Cooper si zopakuje svoju MCU rolu Rocketa. James Gunn potvrdil, že bude dabovať náramkové hodinky.
Produkcia
Práce začali už v auguste 2021 a v novembri 2021 sa potvrdilo, že je seriál v produkcii. V apríli 2021 James Gunn potvrdil, že bude seriál animovaný. Režisérkou epizód seriálu je Kirsten Leporeová.
Dido Sotiriuová
Dido Sotiriuová (rod. Dido Pappas, , ; * 18. február 1909, Aydın, Osmanská ríša† 23. september 2004, Atény, Grécko) bola grécka spisovateľka, autorka románov, novinárka a dramatička.
Život
Dido Sotiriuová sa narodila v meste Aydın (gr. Αϊδίνιv) egejskom regióne (antický názov: Tralles) roku 1909, kde strávila svoje detstvo s rodičmi Evangelosom Pappasom a Marianthi Papadopulovou. V roku 1919 sa presťahovala so svojou rodinou do Smyrny (dnes Izmir), kde zažila v roku 1922 vyhnanie maloázijských Grékov a vypálenie Smyrny Osmanmi. Tento zážitok Dido reflektuje v románe Matomena chomata z roku 1962. Jej rodina ako aj celá grécka menšina bola nútená opustiť svoje rodisko v dnešnom Turecku, vtedajšiu Osmanskú ríšu a odísť do Grécka. Rodina sa dostala do mesta Pireus, kde jej otec dostal prácu v prístavných dokoch.
V Aténach si doplnila vzdelanie za pomoci súkromných učiteľov - spisovateľov Costasa Paroritisa a Sofie Mavroidi-Papadaki. Študovala na francúzskom inštitúte v Aténach a v roku 1937 niekoľko mesiacov navštevovala kurzy francúzskej literatúry na Sorbonskej univerzite.
Od roku 1936 sa dala na dráhu novinárky. Zamestnala sa v časopise Gyneka (Γυναικα, slov. Žena), kde sa dostala do kresla šéfredaktorky, neskôr v novinách Neos Kosmos a Rizospastis, kde pôsobila opäť ako šéfredaktorka od roku 1944. Počas nemeckej okupácie Grécka spolupracovala v hnutí odporu s Melpo Axiotiovou, Elli Alexiovou, Elli Pappitlovou, Tzitakasou Chausalekis Damaskinovou a inými členkami gréckeho protifašistického odboja. V roku 1935 sa angažovala na konferencii Ligy národov v Ženeve, kde stretla priateľku V. I. Lenina Alexandru Kollontaiovú. V roku 1945 sa zúčastnila na zakladajúcej konferencii Federácie demokratických žien v Paríži.
Dido Sotiriuová žila v bezdetnom manželstve, jej muž Plato Sotiriu bol strýkom spisovateľa Alki Zei. Keď uväznili jej sestru na šestnásť rokov (19501966) kvôli jej spojeniu s komunistom Nikosom Belojannisom, starala sa o jej syna Nikosa.
Ako tvorivá autorka sa po prvýkrát predstavila románom I nekri perimenun (v doslovnom preklade Mŕtvi čakajú). Dido Sotiriuová sa zaradila do generácie gréckych prozaikov medzivojnového obdobia. Publikovať však začala až po tejto etape, teda pomerne neskoro, v roku 1959, vydaním románu I nekri perimenun. Jej práce boli preložené do mnohých cudzích jazykov. Dido Sotiriuová sa zapojila do prúdu vojnou poznačenej realistickej prózy. Realizmus je pre ňu vhodný spôsob ako spracovávať svoje osobné zážitky, v ktorých dominuje hlavne trauma z osmanského útoku na maloázijských Grékov. Jej ďalšími veľkými témami sú občianska vojna v Grécku a obdobie po druhej svetovej vojne.
Krvácanie do tenkého čreva
Krvácanie do tenkého čreva je patologický stav, pri ktorom dochádza k strate krvi cestou tenkého čreva. Môže byť akútne alebo chronické, a spravidla vedie k strate krvi, ktorá si vyžaduje liečbu. Najmä akútne krvácanie patrí medzi alarmujúce, život ohrozujúce stavy, no až v 80% prípadov krvácanie ustáva spontánne. Krvácania do tenkého čreva sa zaraďujú medzi krvácania do dolnej časti tráviacej trubice (dolného gastrointesitnálneho traktu - skr. GIT).
Dido Sotiriuová
Život
Zomrela v roku 2004 vo veku 95 rokov. Dido Sotiriuová bola prvá žena, ktorej sa podarilo preraziť v gréckej novinárskej branži. Dostala Cenu Aténskej akadémie za celoživotné dielo.
Dielo
Jej diela vyšli pôvodne v novogréčtine, v slovenčine do súčasnosti (máj 2020) vydané neboli. V zátvorkách sú uvedené doslovné preklady diel.
Krvácanie do tenkého čreva
Krvácanie do tenkého čreva z neznámeho zdroja sa označuje ako obskúrne. Okultné krvácanie je definované ako trvalé alebo opakované (mierne) krvácanie po opakovaných negatívnych endoskopiách horného aj dolného GITu. Táto definícia sa týka cca 5% všetkých gastrointestinálnych krvácaní. Obskúrne krvácanie do GITu je klinicky viditeľne krvácanie (hemateméza, meléna a hematochézia) alebo okultné krvácanie manifestujúce sa ako sideropenická anémia alebo pozitívnym testom na okultné krvácanie.
Epidemiológia
V USA si gastrointestinálne krvácanie vyžiada 300 000 hospitalizácií ročne. Hospitalizácie pre krvácanie z horného GITu (100 na 100 000 pacientov) sú 5-krát častejšie ako pre krvácanie z dolného GITu (21 na 100 000 pacientov). Krvácanie do dolného GITu je častejšie u mužov, stúpa s vekom a nárastom výskytu divertikulov a cievnych chorôb (a je o niekoľko rádov častejšie z hrubého čreva).
Klinický obraz
Pri akútnom krvácaní je popri príznakoch z krvácania evidentná hlavne tachykardia, hypovolémia, posturálna hypotenzia a v ťažších prípadoch šok. Makroskopický vzhľad stolice nie je spoľahlivý. Pri okultnom krvácaní klinické príznaky chýbajú. Pri krvácaní z nezisteného zdroja býva meléna alebo hemateméza, ale ani opakovanými vyšetreniami sa zdroj strát krvi nezistí. Asi v 5% zjavných, a až v 38% okultných krvácaní nie je ani pri opakovaných gastro- a kolonoskopických vyšetreniach zistený zdroj krvácania. Zdrojom krvácania je potom väčšinou tenké črevo.
Častou príčinou krvácania do tenkého čreva je užívanie nesteroidných antiflogistík (NSA). Pri pacientoch dlhodobo užívajúcich NSA je patologický enteroskopický nález zistený v 41- 66%. U viac ako 75% pacientov na dlhodobej liečbe NSA sú okultné straty do tráviaceho traktu spôsobené krvácaním z viacerých zdrojov.
Diagnóza
Dlhodobo sa viedli spory o tom, ktorá diagnostická metóda je pri krvácaní najlepšia, a ktorou by sa malo začínať. Diagnóza akútneho krvácania v tenkom čreve je enteroskopická a to ako pri zjavnom, tak pri obskúrnom. Enteroskopia, a to hlavne dvojbalónová (DBE) a podľa dostupnosti jednobalónová (BE), je indikovaná pri negatívnej gastroskopii a kolonoskopii. Angiografia a počítačová tomografia sú prínosom v intrahemoragickej fáze krvácania. Presným vyšetrením je intraoperačná enteroskopia. Endoskopické metódy umožňujú popri diagnostike aj liečbu. Najlepšie výsledky sa dosahujú kombináciou kapsulovej endoskopie(CE) a DBE, a to najmä v prípade pozitivity CE, keď je DBE vlastne cieleným vyšetrením.
Tab. 1. Cievne lézie tenkého čreva. voľne podľa
Liečba
Liečba je lokálna (enteroskopická, mikrovaskulárna) alebo celková (farmakoterapia, chirurgická liečba) a prebieha podľa možnosti súčasne s diagnostikou. Rozhodujúcim krokom je zhodnotenie stability obehovej sústavy a životných funkcií: odber krvi na základe laboratórneho vyšetrenia, zabezpečenie prístupu do krvného obehu pacienta. Ak pacient javí známky obehového (hemoragického) šoku, je nutné začať súčasne s diagnostikou aj parenterálnu (vnútrožilovú) liečbu, smerujúcu k náhrade obehu (roztoky kryštaloidov, plazma, erytrocytárna masa). Vlastnú diagnostiku a liečbu prispôsobujeme stupňu stabilizácie pacienta.
1. Enteroskopická liečba
Cielená enteroskopická liečba je metódou voľby a v zásadách sa nelíši od endoskopickej liečby v hornom GITu.
2. Farmakoterapia
Napriek dominantnej úlohe enteroskopickej liečby sa užívajú pri krvácaniach do tenkého čreva na celkovú liečbu vazokonstrikčné preparáty (vazopresin, glypresin, talipresin), lieky znižujúce prekrvenie splanchnického riečiska (somatostatín, oktreotid), v poslednej dobre aj i.v. preparáty blokátorov protónovej pumpy.
3. Chirurgická liečba
V tenkom čreve chirurgická liečba krvácania je aktuálna pri primárnych aj sekundárnych nádoroch s krvácaním. Pri ostatných stavoch je skôr výnimkou.
Prognóza
Pri akútnom krvácaní závisí od času stanovenia diagnózy, pri chronickom krvácaní je prognóza rôzna a závisí od základného ochorenia.
Le Gault-Saint-Denis
Le Gault-Saint-Denis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Haab
Haab môže byť:
HAAB môže byť:
Rangeomorpha
Rangeomorpha je rad mnohobunkovcov. Nálezy z tohto radu majú spoločné to, že sú príbuzné s rodom Rangea. Do radu patria ediakarské fosílie.
Zaraďuje sa buď do taxónu Petalonamae (Pflug 1972) alebo do taxónu Vendobionta (Seilacher 1992?). Tieto taxóny sa zaraďujú buď pod živočíchy alebo ako samostatné taxóny mimo rastlín a živočíchov.
Systematika
Rangeomorpha:
Vlčia (vrch v Žiari)
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vyšehrad. Vrch leží v Žilinskom kraji, na území okresu Turčianske Teplice a zasahuje na katastrálne územie obce Brieštie, Rudno a Slovenské Pravno. Nachádza sa mimo hlavného hrebeňa a nevedie naň značený chodník.
Opis
Vlčia je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha východným smerom z hlavného hrebeňa v lokalite Uhliarske, severne od Vyšehradského sedla. Južne sa nachádza vrch Šiarec a Pálený vrch, západne Rozložná , severne susedí Gaštan  a severovýchodne Tlstý vrch. Bočný hrebeň patrí do povodia rieky Turiec; voda zo severných svahov odteká do potoka Lúčky, južné svahy sú pramennou oblasťou Rudnianskeho potoka. Najbližším sídlom je na severnom úpätí ležiaca osada Hadviga, východne leží Slovenské Pravno, južným smerom Rudno a Jasenovo a juhozápadným smerom Vyšehradné.
Prístup
Na Vlčiu nevedie značená turistická trasa a prístup je možný sedlom z hrebeňom vedúcej magistrály, prípadne lesnými chodníkmi z okolia.
Escamps (Yonne)
Escamps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.