cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marky Ramone
V súčasnosti koncertuje so skupinou Marky Ramone´s Blitzkrieg. V roku 2014 vystupovali aj na Slovensku, na festivale Topfest.
Ľudmila Babjaková
Aktívne pôsobila v Združení sudcov Slovenska, z ktorého v roku 2006 vystúpila. Je signatárom sudcovskej iniciatívy Za otvorenú justíciu.
Jej manželom je bývalý sudca Ústavného súdu SR JUDr. Juraj Babjak. V roku 2009 obaja dostali ocenenie Biela vrana, ktoré udeľuje Aliancia Fair-play a VIA IURIS.
Ministerka spravodlivosti SR jej prerušila výkon funkcie s účinnosťou od 15. februára 2012.
Profesné pôsobenie
Celý čas pôsobí na občiansko-právnom úseku.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Breznička (okres Stropkov)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Breznička v okrese Stropkov.
Ailhon
Ailhon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Erie Canal
Erie Canal (angl.) alebo Erijský prieplav alebo zriedkavo Erijský kanál je umelá vodná cesta nachádzajúca sa v štáte New York. Je dlhý 584 km a vedie z Albany na rieke Hudson do mesta Buffalo na Erijskom jazere, čím vytvára splavnú vodnú trasu z Veľkých kanadských jazier do Atlantického oceánu.
Ailhon
Poloha
Ailhon má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Erie Canal
Dejiny
thumb|Moderná plavebná komora pri Niagarskom zráze Prvýkrát bol návrh na výstavbu kanála prednesený v roku 1808. V rokoch 1817 až 1832 prebiehala samotná stavba a 26. októbra 1825 došlo k jeho oficiálnemu otvoreniu. Predstavoval prvý dopravný systém medzi východným pobrežím (New York) a vnútrozemím na západe (Veľké kanadské jazerá), pri ktorom nebola nutná prekládka tovaru. Navyše bola lodná doprava rýchlejšia než vozy ťahané zvieratami a takže znižoval náklady na dopravu o zhruba 95 %. Kanál prispieval k príchodu nových osadníkov do západných oblastí newyorského štátu, otvoril oblasti ďalej na západ pre budúcu kolonizáciu a pomohol New Yorku stať sa hlavným americkým prístavom. Medzi rokmi 1834 až 1862 bol ďalej rozšírený a v roku 1918 bola pôvodná stavba nahradená väčším kanálom s názvom New York State Barge Canal.
Ailhon
Obyvateľstvo
Ailhon má 485 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Erie Canal
Súčasnosť
Dnes je Erijský prieplav súčasťou vodného komplexu New York State Canal System. Ako najúspešnejšia vodná cesta vytvorená človekom sa v roku 2000 Erijský prieplav zaradil do oblasti amerického národného dedičstva. Aj keď sa v poslednom období skôr využíval na rekreačnú plavbu, od roku 2008 tu došlo aj k rozkvetu komerčnej riečnej dopravy.
Donald Arthur Glaser
Donald Arthur Glaser (* 21. september 1926, Cleveland, Ohio, USA – † 28. február 2013, Berkeley, Kalifornia) bol americký fyzik a neurobiológ. V roku 1960 dostal Nobelovu cenu za fyziku za vynález bublinovej komory.
Paris 1919
Paris 1919 je tretí štúdiový album waleského multiinštrumentalisty Johna Calea. Jeho nahrávanie prebiehalo v období rokov 1972-1973 v štúdiu Sunwest Studios v Los Angeles. Album produkoval Chris Thomas a vyšlo u Reprise Records v marci 1973. Po albume The Academy in Peril ide o jeho druhý a posledný album vydaný u tohto vydavateľstva. Podieľali sa na ňom tri členovia skupiny Little Feat, bubeník Richie Hayward, klávesista Bill Payne a gitarista Lowell George. Na basgitaru tu hral jazzový saxofonista a basgitarista Wilton Felder. Túto zostavu dopĺňal symfonický orchester z UCLA. V roku 2006 vyšiel album s rôznymi odlišnými verziami pôvodných skladieb doplnené o predtým nevydanú skladbu „Burned Out Affair“.
Jevgenij Bagrationovič Vachtangov
Život a dielo
Narodil sa vo Vladikavkaze v roku 1883. Neskôr odišiel do Moskvy študovať prírodné vedy a právo. Pod vplyvom zážitkov z predstavení Moskovského umeleckého akademického divadla sa začal zaujímať o divadelné umenie. Začal hrávať a režírovať v ochotníckych súboroch a pre prácu v divadle sa natoľko nadchol, že v roku 1909 vstúpil do hereckej školy. Po dvoch rokoch usilovného štúdia pod vedením Kačalova sa Vachtangov stal členom hereckého súboru Moskovského umeleckého akademického divadla.
Ako režisér spolupracoval aj s židovsko-izraelským divadlom Habima (hebrej. scéna), ktoré bolo založené v roku 1918 v Moskve. Tu mala premiéru Vachtangovova inscenácia Dibbuk. Až do svojej smrti režíroval, organizoval a vyučoval vo všetkých štyroch štúdiách MChATu.
Inscenoval hry nemeckého básnika Hauptmana, škandinávskych dramatikov Ibsena a Strindberga, Belgičana Maeterlincka a z ruských klasikov Čechova. Jeho poslednou a najznámejšou inscenáciou je rozprávková hra Carla Gozziho Princezná Turandot, ktorá sa dočkala 1500 repríz.
Fantastický realizmus
Fantastický realizmus je názov umeleckého smeru, ktorý Vachtangov vytvoril použitím Stanislavského metódy psychologického realizmu. Rozvinul ju a pridal k nej ďalšie prvky, napr. improvizáciu v štýle talianskej commedie dell'Arte, akrobatické prvky čínskeho divadla. Podnety preberal aj z rozprávok, z romantického divadla, z operety, športu, baletu a využíval i modernú hudbu.
Podobne ako Mejerchoľd a Tairov sa snažil zviditeľniť divadlo a preto zdôrazňoval jeho hravosť. Herci mali na javisku hrať, nechcel aby sa stotožňovali s postavami. Snažil sa však o pravdivé vyjadrenie zážitku a citu.
Eugen II.
Eugen II. (??, Rím – † 7. august 827, Rím) bol 99. pápežom od 8. mája 824 až do svojej smrti v roku 827. Po jeho smrti sa stal jeho nástupcom Valentín a jeho predchodcom bol sv. Paschal I.
Biografia
Bol zvolený po dlhých sporoch o Petrov stolec. V auguste 824 poslal cisár Ľudovít I. Pobožný svojho syna Lotara I., aby obnovil poriadok v Ríme po zmätkoch vlády Paschala I. S pápežovou pomocou finančne zabezpečil vdovy a rodiny osôb zavraždených za Paschalovej vlády. 11. novembra 824 vydal „Rímske ustanovenie“ s Eugenovým súhlasom, ktoré: vyjadrovalo vysokú mieru franskej kontroly pápežstva, stanovilo, že ľudia môžu rozhodnúť pri súdnom procese, či chcú byť trestaný franským, rímskym alebo longobardským právom, zriaďovalo kontrolnú komisiu v ktorej mal zastúpenie aj pápež aj cisár a ktorá mala každoročne informovať cisára a obnovilo dávnu tradíciu, podľa ktorej mal rímsky ľud a duchovenstvo právo na účasť pri pápežských voľbách. V roku 824 poslal cisár do Ríma misiu, aby prinútila pápeža zrušiť uctievanie obrazov, ale pápež trval na tom, že v prospech obrazov sa rozhodlo už na Druhom nicejskom koncile. V Byzantskej ríši bolo v tom čase obrazoborectvo dovolené. Cisár Ľudovít však napriek tomu, že chcel uctievanie obrazov zrušiť, nechal konečné rozhodnutie na pápeža.
Dlžiansky Cickov
Dlžiansky Cickov je potok na dolnej Orave, v severovýchodnej časti okresu Dolný Kubín. Je to pravostranný prítok Oravy, meria 5,2 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Pramení v Oravskej Magure, v podcelku Budín, na južnom svahu Prípora (1 105,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 995 m n. m.
Opis toku
V pramennej oblasti tečie severojužným smerom, zľava priberá prítok z juhovýchodného svahu Prípora a sprava prítok spod hrebeňa Babínskej hole. Z pravej strany potom priberá prítok z juhovýchodného svahu Čistého grúňa (1 082,2 m n. m.) a pokračuje juhovýchodným smerom, pričom postupne priberá viaceré prítoky z oboch strán. Z ľavej strany priberá najprv dva krátke prítoky v lokalite Pod Magurou, nasleduje prítok spod Horného ovadova, prítok zo západného svahu Búčia (894,0 m n. m.), pričom vteká do geomorfologického celku Oravská vrchovina a ďalej priberá prítok z južného svahu Búčia a z južného svahu Vysokého grúňa (848,7 m n. m.). Z pravej strany priberá prítok z východného svahu Bacharovej (971,6 m n. m.), zo severovýchodného svahu Poľán (881,8 m n. m.) a napokon prítok (na ňom vodopád) z východného svahu Stojkova (810,3 m n. m.). Do Oravy sa vlieva medzi obcami Dlhá nad Oravou a Krivá v nadmorskej výške cca 533 m n. m.
Albrecht Dürer
Albrecht Dürer (* 21. máj 1471, Norimberg – † 6. apríl 1528, Norimberg) bol nemecký maliar, grafik, rezbár, rytec. Vo svojich dielach dokonale spája renesančné túžby po umeleckých pravidlách a stredovekú záľubu v tajomne.
Detstvo
Narodil sa ako tretie z osemnástich detí zlatníka Albrechta Dürera staršieho a jeho ženy Barbory Holperovej, ktorá bola dcérou Dürerovho zlatníckeho majstra. Pôvodné meno Dürerovo otca bolo Ajtósi - v roku 1455 sa presťahoval do Norimbergu z Ajtósu, časti maďarského mesta Gyula a zmenil si meno na Thürer. Dürer sa spočiatku učil v zlatníckej dielni svojho otca, ale keď sa ukázalo, že má talent na maľovanie, otec mu dovolil od roku 1486 študovať u popredného maliara tej doby Michaela Wolgemuta. V roku 1494 sa oženil s Anežkou Freyovou, a hneď v nasledujúcom roku sa vydal na svoju prvú cestu do Talianska.
Umelecké začiatky
V rokoch 1505 – 1507 podnikol druhú cestu do Talianska, konkrétne do Benátok. V januári 1507 sa vrátil do Norimbergu, kde ho čakala nová zákazka – tzv. „Hellerov oltár“ (namaľoval len strednú časť, ktorá v roku 1729 zhorela). V roku 1509 sa vrátil opäť ku grafikám a začal vytvárať prvú z 37 drevorezieb tzv. Malých Pašií a dokončil sériu Veľkých pašií (12 dielov).
Úspechy
thumb|250px|Adam a Eva Začiatkom februára 1512 začal pracovať pre cisára Maximiliána I. Vyrobil pre neho modlitebnú knižku, ktorá sa stala skutočným skvostom. 16. mája 1514 zomrela Dürerova matka. Len dva mesiace pred smrťou kreslil Dürer jej portrét, do ktorého vložil všetky svoje pocity natoľko majstrovsky, že sú jasne čitateľné i po storočiach.
6. októbra 1515 získal od Maximiliána ročný plat 100 zlatých. V tom období kreslil mapu severnej a južnej nebeskej pologule. V roku 1518 dočasne býval v Augsburgu. V roku 1519 zomrel cisár Maximilián I. a norimberská rada odmietla platiť rentu 100 zlatých. Dürer sa preto aj so ženou vydal do Holandska, kde ho prijali so všetkými poctami. Stretol sa tam s mnohými holandskými umelcami a taktiež s Erazmom Rotterdamským. Karol V. mu rentu rád prisľúbil, a tak tu nejaký čas žil. Počas svojho pobytu v Holandsku trávil dni portrétovaním, čo považoval za výraz priateľstva k týmto ľuďom, no taktiež neprestával maľovať. V tomto období vytvoril jedno z najdôležitejších diel – dvojitú dosku „Štyria apoštoli“ z roku 1526.
Hoci mu Holanďania ponúkli dom v Antverpách a vysoký ročný dôchodok, Dürer sa rozhodol vrátiť domov do Norimbergu. Návšteva Holandska v ňom podporila chuť do maľovania, no tú vzápätí prerušilo jeho predčasné úmrtie, pravdepodobne na následky ochorenia sleziny. Zomrel 6. apríla 1528 v Norimbergu.
Charakteristika tvorby
Jeho maliarske diela udivujú svojou presnosťou, dôkladnosťou a čistotou práce, jeho kresby zasa uchvacujú svojou jasnou farebnosťou. Časom sú čoraz jednoduchšie a vzrastá aj ich vnútorná monumentálnosť. Dürer bol aj skvelým portrétistom, ktorý nielen odvádzal dokonalú, priam puntičkársku prácu pri vypracovávaní detailov, ale zároveň dokázal neuveriteľne zobraziť i vnútorný svet daného človeka.
Bol prvým nemeckým maliarom, ktorý sa vyrovnal aj osobnostiam talianskeho renesančného umenia, s ktorými sa často aj poznal – napr. s Raffaelom si vymieňal korešpondenciu a dokonca vymenil i svoj portrét za niekoľko Raffaelových kresieb.
Nebol však iba maliarom. So záujmom sledoval spoločenské dianie okolo seba, duchovné tendencie svojej doby, spolupracoval na humanistických štúdiách, a rovnako sledoval aj reformačné hnutie Martina Luthera.
Exotika
Exotika je súhrn charakteristickych vlastností vzdialených zámorských, tropických krajín, ich obyvateľov, v nich sa vyskytujúcich predmetov a vecí, ktoré sa ľuďom iných krajín zdajú neobyčajnými, zvláštnymi.
Xoanón
thumb|soška bohyne [[Artemis (bohyňa)|Artemis z Efezu]] Xoanóny (z gr.xeó- vyrezávať, otesávať) sú najčastejšie drevené, ale tiež kamenné, príp. slonovinové sochy božstiev z archaického obdobia gréckej civilizácie. Vytvárali sa približne od 8. stor. pred Kr. do začiatku tzv. daidalského štýlu, na ktorý mali vplyv.
Drevené sochy boli vytvárané z pňov stromov olivovníka, boli len nahrubo otesané, mali oválnu hlavu a naznačené oči, nos a ústa. Nahrubo pritesané boli aj ramená a nohy. Xoanóny boli určené na prísne frontálny pohľad. Sochy boli často povrchovo upravované farbami, prípadne zlátením. Niekedy mali sochy aj prídavky s plechu a ušľachtilého kovu. Neskôr vplyvom antropomorfizácie božstiev postupne pridávané tvary, približujúce sa ľuďom.
Hoci umenie už výrazne pokročilo v stvárnení ľudského tela, uctievali sa tieto sochy napriek svojej archaickosti a primitívnosti až do klasického obdobia, ako mimoriadne vzácne pamiatky. Príkladom je Aténina socha z olivového dreva v chráme Erechteion na aténskej Akropole, ktorá sa podľa báje zniesla z neba. K tejto soche smerovala počas Veľkých panatenájskych slávností procesia, prinášajúca novo utkanú šafránovú rízu (cirkevné slávnostné rúcho - peplos ) do ktorej ju obliekli.
Všetky xoanóny boli opradené legendami o svojom zázračnom vzniku, preto boli vo veľkej úcte. Postupne boli však nahradzované dokonalejšími mramorovými sochami a boli vytláčané na okraj chrámov, neskôr prenesené do menej významných druhoradých chrámov, menej dôležitých bohov.
Vďaka materiálu z ktorého boli zhotovené sa nám nezachovali, sú o nich však písomné zmienky.
Manx
Manx je mačacie plemeno. Známa je úplne, alebo čiastočne chýbajúcim chvostom.
Vzhľad
Má typickú zajačiu chôdzu, spôsobenú predĺženými zadnými nohami a krátky chrbát. Rozoznávame mačky rumpy a stumpy. Rumpy nemajú žiaden chvost a na miesto neho majú iba jamôčku. Zatiaľ čo stumpy má aspoň kýpťový chvost. Mačky manx nosia gén, ktorý spôsobuje zakrpatenie chvosta. Gén je však veľmi nebezpečný, ak ho mača dostane od oboch rodičov, je gén smrteľný. Spárenie dvoch mačiek tohto plemena má obyčajne za následok smrť mačiat po pôrode.
Mačky sa dorozumievajú polohami chvosta. Tým, že plemeno manx chvost nemá, je ukrátené o dôležitý dorozumievací prostriedok.
Povaha
Povahovo ide o pokojnú mačku s vyrovnaným charakterom a priateľským a spoločenským chovaním. Charakterovo sú to veľmi kľudné, hravé, inteligentné a prítulne mačky. Dobre sa znášajú s ostatnými mačkami, ale aj psami. Majú tendenciu upnúť sa na niektorého člena rodiny. Mačky manx nemajú radi presúvanie z jedného miesta na druhé. Toto plemeno nie je vhodné pre ľudí, ktorí často menia svoju adresu bydliska. Na rozdiel od iných mačiek je toto plemeno veľmi tiché. Niektoré mačky tohto plemena majú veľmi rady vodu.
Pôvod
Pochádza z ostrova Man podľa ktorého bola pomenovaná. Vznikla z európskej krátkosrstej mačky. Plemeno vzniklo na ostrove už okolo roku 1700. náhľad|Mačka manx - rumpy.
Charakteristika
Manx je obratný lovec, ale aj pomerne dobrý skokan napriek tomu, že chvost pomáha pri rovnováhe.
Juh (Trenčín)
Juh je jedna zo 4 mestských častí krajského mesta Trenčín a zároveň najväčšie trenčianske sídlisko s takmer 18-tisíc obyvateľmi.
Poloha
Zástavba leží na svahoch, ktoré vychádzajú z masívu Kozieho vrchu. Sídlisko je zo severovýchodu ohraničené lesoparkom Brezina, zo severu záhradkárskou kolóniou Vašíčkove sady, zo západu mestským cintorínom s pohrebným ústavom a menším parkom, na východe sú to poľnohospodárske lány. Južné ohraničenie sídliska tvorí údolie Lavičkového potoka, známe aj ako "Halalovka". Terénne najvyššími časťami sídliska je ZŠ na Saratovskej ulici a časti priliehajúce k lesoparku Brezina. Terén sídliska sa zvažuje smerom na západ a na juh.
Zástavba sídliska stojí väčšinou na štvrtohorných sprašových súvrstviach, ktoré sú hrubé niekoľko metrov.
Doprava
Automobilové spojenie sídliska s centrom Trenčína je zabezpečené iba jednou štvorprúdovou komunikáciou. Vyvýšená poloha na svahu spôsobuje excentrickú polohu sídliska a aj väčšie časové náklady pri cestovaní obyvateľov do iných častí mesta. Spojenie mesta so sídliskom je zabezpečené autobusovou hromadnou dopravou, ktorá sa na Juhu vetví na tri smery – na sídlisko Juh I. po Saratovskej ulici (č. 4, 5, 11), sídlisko Juh II. po ulici gen. Svobodu (č. 1, 3, 7/17, 8, 13, 22, 25, 50) a sídlisko Juh III. po Východnej ulici (č. 23, 28). Sídlisko je taktiež obsluhované niekoľkými prímestskými autobusovými spojmi do Dubnice nad Váhom.
Sídlisko Juh Trenčín
Projektové práce na výstavbe sídliska Juh v Trenčíne boli začaté v polovici 60 rokov minulého storočia a predchádzala im rozsiahla urbanisticko-architektornická štúdia na úrovni výberového konania. Po vyhodnotení predložených štúdii ďalšie projekčné práce sídliska Juh realizoval už len generálny projektant Stavoprojekt Gottwaldov, dnes Zlín. Autormi projektu boli inžinieri Miloš Totušek, Antonín Flašar a Ladislav Pastrnek. Investorom výstavby bol Okresný národný výbor Trenčín a generálnym dodávateľom Pozemné stavby, n. p. Trnava.
Sídlisko Juh, na ktorom prvé stavebné výkopové práce boli začaté vroku 1971.Túto oblasť tvoria ulice Liptovská, Ludvíka Svobodu a Saratovská. V súčasnej dobe ma charakter obytného obvodu s tromi obytnými okrskami a obvodovým centrom Južanka. Celková kapacita obvodu je pre cca 30 000 obyvateľov.
Prvý obytný okrsok Juh 1 je vymedzený ulicami Liptovská, generála Ludvíka Svobodu  a Saratovská. Priestor charakterizuje zaujímavá konfigurácia terénu, v optimálnom a svahovitom (južný sklon) prírodnom prostredí. Po dokončení výstavby koncom osemdesiatych rokov XX. storočia sídlisko vytvorilo solídne obytné prostredie. Priaznivá úbočina terénu a jeho bezprostredná väzba na mestský lesopark „Brezina“ umožnila vytvoriť  veľkorysé obytné mikropriestory, nerušenú obslužnú dopravu s peším prepojením základnej a vyššej občianskej vybavenosti.
Na výstavbu boli použité konštrukčné panelové betónové systémy TO6B a B70 s cieľom plynulosti a predovšetkým rýchlej výstavby obytných domov. Základné a okrskové vybavenie je združené do väčších funkčných celkov. V roku 1977 sa začala výstavba ZŠ Saratovská s 18 triedami a v roku 1979 pokračovali vo výstavbe ZŠ Novomeského, kde bolo 22 tried. Základná škola na Saratovskej ulici dnes je vyčlenená pre zdravotnícku fakultu trenčianskej univerzity. 22+18 tried má spoločné vybavenie (jedálensky blok, družina, telocvičňa a plaváreň). Neskôr pribudli 3 materské školy a jedny jasle pre 120 a 35 detí, 3 podružné obslužné centra (nákupné strediska Jednoty) a 1 okrskové centrum. Týmto riešením bolo docielené základných objemových i ekonomických úspor, vrátane zjednodušenia inžinierskych sieti i vlastnej realizácie.
Obdobne a s rovnakým cieľom boli združované obytné domy vytvárané z minimálneho počtu sekcii s použitím 4, 6, 8 a 12 podlažia. Terény sklon bol využitý na budovanie dvojpodlažných odstavných statí a garážových boxov pre osobné autá v bezprostrednej blízkosti obytných domov.
V prvej etape výstavby sídliska Juh začiatkom osemdesiatych rokov boli dosiahnuté tieto hodnoty:
Autorom projektu základnej školy bol Antonín Flašar a autorom okrskového centra na Ulici armádneho generála Ludvíka Svobodu Ladislav Pastrnek.
V rokoch 1991 – 1992 bola ukončená výstavba časti Juh I. V roku 2005 bol sprevadzkovaný zrekonštruovaný športový areál pri ZŠ Novomeského. V roku 2006 bola otvorená zrekonštruovaná Južanka.
Juh II
Výstavba druhého okrsku, dnešný Juh II, začala v roku 1983. V dôsledku zosunutia svahu v roku 1984 nebola výstavba Južanky dokončená. Spolu s obytnými budovami sa budovali garáže a odstavné plochy. Pri ich výstavbe sa využil terénny sklon v blízkosti obytných domov.
Juh III
V roku 1991 začala výstavba ZŠ Východná. V roku 1993 začala výstavba Kostola sv. rodiny, ktorá skončila v roku 1998. Pre kultúrne a aktívne využitie bolo vybudované kultúrne stredisko Juh, ktoré funguje pod názvom KC Aktivity.
Samospráva
Keďže Trenčín nie je mesto so samosprávou mestských častí, ako Bratislava alebo Košice, ide v zmysle zákona o obecnom zriadení len o časť obce, v ktorej je zriadený výbor mestského zastupiteľstva.
Šiničiró Tomonaga
Šiničiró Tomonaga (🇯🇵, anglický prepis Shinichiro Tomonaga; * 31. marec 1906, Tokio, Japonsko – † 8. júl 1979, Tokio), známy aj ako Sin-Itiro Tomonaga bol japonský fyzik.
V roku 1965 dostal spoločne s Richardom Feynmanom a Julianom Schwingerom Nobelovu cenu za fyziku za prácu v kvantovej elektrodynamike.
NGC 3121
NGC 3121 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil William Lassell 31. marca 1848.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Exotikum
Exotikum môže byť:
David Otunga
David Daniel Otunga, Sr. (* 7. apríl 1980, Elgin, Illinois, USA) je americký profesionálny wrestler, ktorý pôsobí v spoločnosti WWE v rosteri RAW. Na konte má dva tag tímové tituly.
Vláda národnej jednoty (Maďarsko)
thumb|[[Štátny znak Maďarska|Znak nacistického maďarského štátu pod vedením Šípových krížov v rokoch 1944-1945.]] Vláda národnej jednoty alebo Szálasiho vláda je označenie pre totalitnú vládu Maďarského kráľovstva od 16. októbra 1944 do 28. marca 1945 pod vedením "Vodcu národa" Ferenca Szálasiho a jeho Šípových krížov.
Dejiny
Vláda národnej jednoty bola vytvorená 15. októbra 1944 počas operácie Panzerfaust, pri ktorej bola regentovi Maďarského kráľovstva Miklósi Horthymu odobraná moc. Štát ovládli Šípové kríže na čele s národným socialistom a nadšeným fašistom Ferencom Szálasim, ktorý obsadil post hlavy štátu ako Vodca národa.
thumb|Vláda národnej jednoty Po fašistickom prevrate došlo k ďalšiemu vraždeniu a prenasledovaniu Židov. Asi polovica z celkového počtu 200 000 ľudí budapeštianskej židovskej komunity prišla o život počas podujatí Šípových krížov. Maďarský štát čelil blížiacej sa okupácii Sovietskym zväzom, čo prinášalo demoláciu maďarskej infraštruktúry zo strany ustupujúcej armády Tretej ríše.
Medzitým bola v decembri 1944 založená (za účasti komunistov) protifašistická Fronta národného oslobodenia, ktorá dňa 22. decembra 1944 v Debrecíne zriadila dočasnú vládu v čele s Bélom Miklósom. Vláda vyhlásila 28. decembra vojnu Nemecku a 20. januára 1945 podpísala v Moskve prímerie so Spojencami.
Podľa Hitlera bola Budapešť posledná prekážka ako Červenú armádu zastaviť pred príchodom do Viedne a celého Nemecka. Hitler teda nakázal brániť Budapešť do posledného muža. Pre Sovietsky zväz bolo dobytie Budapešti symbolom prestíže a nároku na Maďarov pri povojnovom rozdeľovaní Európy. Obe strany sa teda do boja pustili s maximálnym odhodlaním a nebrali ohľad na počet padlých vojakov - Budapeštianska operácia. Odstupujúca nemecká armáda nasadila vzdušné sily a začala Budapešť bombardovať. Vyhodila do povetria všetky mosty cez Dunaj a zničila tiež mnoho domov. Po takmer stodennom boji bolo mesto plné trosiek a mŕtvol. Dňa 13. februára 1945, po dvojmesačnom obliehaní, bola Budapešť dobytá vojskami Červenej armády.
Vláda prestala existovať dňa 28. marca 1945. O deň neskôr našli všetci členovia vlády útočisko v Tretej ríši, kde boli zajatí. Ku koncu vojny spáchal Béla Jurcsek v Rakúsku samovraždu a Arpádovi Henneymu sa podarilo utiecť na západ. Všetci ostatní členovia vlády boli vydaní späť do Maďarska k ľudovému súdu. Vilmos Hellebronth a Emil Szakváry boli odsúdení k doživotným núteným prácam, zatiaľ čo všetci zostávajúci boli odsúdení na trest smrti obesením. Ferenc Szálasi bol súdený za zločiny proti štátu, proti ľudskosti a vojnové zločiny. Popravený dňa 12. marca 1946.
Dňa 4. apríla 1945 po dlhotrvajúcich a ťažkých bojoch dovŕšila Červená armáda osbsadenie maďarského územia. Tento deň sa neskôr v Maďarskej ľudovej republike stal štátnym sviatkom.
Bastogne
Bastogne je belgické mesto vo Valónskom regióne v provincii Luxembourg.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 14 850 obyvateľov (2010).
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Michelangelo Merisi da Caravaggio
Caravaggio, vl. menom Michelangelo Merisi (* 29. september 1571, Caravaggio – † 18. júl 1610, Porto Ercole) bol taliansky barokový maliar, jedna z najvýznamnejších osobností svetového maliarstva.
Rané detstvo a mladosť
Narodil sa v malom mestečku Caravaggio neďaleko Milána v južnej Lombardii, Fermovi Merisimu, správcovi rodiny Sforzovcov, a jeho druhej manželke Lucii Aratoriovej. O jeho narodení neexistuje žiaden záznam, ani v Miláne ani v Caravaggiu, maliar však prijal meno svojho rodného mesta. Čoskoro po jeho narodení sa rodina presťahovala do Milána, kde mal jeho otec, architekt a stavebný majster, väčšie možnosti uplatnenia. Tu prežil Michelangelo svoje najranejšie detstvo.
V októbri 1577 zomrel na následky moru Michelangelov otec i starý otec. Matka sa s Michelangelom a jeho súrodencami presťahovala späť do Caravaggia. Po získaní základného vzdelania sa mladý Caravaggio začal v Miláne v roku 1584 učiť maliarom v dielni renomovaného umelca Simoneho Peterzana. Tu získal nadaný mladík dôkladné vzdelanie renesančného umelca. Prvý raz sa dostal do styku s dielom veľkého Leonarda. Mladý umelec v Peterzanovej dielni začal spoznávať novovznikajúci maliarsky štýl, ktorý postupne predchádzajúci, renesančný, vytláčal.
Začiatok umeleckej dráhy
left|thumb|220px|Muzicírujúci chlapci, okolo 1595 – 1596, olej na plátne, [[Metropolitan Museum of Art, New York. Na obraze sa sám autor spodobnil; je to chlapec v pozadí napravo]]V roku 1588 dielňu opustil a stal sa slobodným umelcom. O rok nato zomrela i jeho matka a Caravaggio po vybavení pozostalosti opustil rodné mesto, do ktorého sa už nikdy nevrátil. Jeho novým pôsobiskom sa stal Rím.
Medzi rokmi 1591 – 1592 pricestoval do Ríma, ktorý bol považovaný za kultúrne a duchovné centrum vtedajšieho sveta. Aby si zabezpečil živobytie prijal zamestnanie u miestneho maliara menom Lorenzi. Tu zrejme vytvoril niekoľko obrazov, ktoré však nie sú známe.
Po období pretĺkania sa a lacných objednávok talent mladého umelca objavil prvý významnejší mecenáš, prelát Pandolfo Pucci. Caravaggiova umelecká tvorba tu dostala nový impulz v podobe slobodného výberu námetov. Už na počiatku pobytu v prelátovom dome vznikol obraz Chlapec uhryznutý jaštericou. Do tohto obdobia spadá vznik viacerých obrazov, na ktorých hlavnými postavami sú mladí krásni chlapci – Chlapec šúpajúci ovocie, Chlapec a váza s ružami, Lutnista a Muzicírujúci chlapci, na ktorom je možno vidieť maliarov prvý známy autoportrét; je to chlapec v pozadí napravo, pričom prítomnosť okrídleného amora možno chápať ako narážku na Caravaggiovu údajnú homosexualitu.
right|thumb|200px|Chlapec uhryznutý jaštericou, okolo 1595, olej na plátne, [[Národná galéria (Londýn)|Národná galéria, Londýn]]Dôležitý zlomový moment v Caravaggiovej tvorbe nastal na prelome rokov 1593 – 1594. V tomto čase opustil Pucciho dom a vzápätí nato vážne ochorel. Iba zásluhou osobitnej starostlivosti sa po takmer polročnom pobyte v nemocnici z choroby vyliečil. Choroba našla odozvu v niektorých jeho dielach; najznámejším z nich sa stal Chorý Bakchus, pravdepodobne druhý umelcov autoportrét. Dielo vzniklo v ateliéri Cavaliera d'Arpino, veľmi populárneho umelca, známeho okrem maliarstva i v literárnych kruhoch (bol členom združenia Accademia degli Insensati, kam patril napr. aj kardinál Maffeo Barberini, neskorší pápež Urban VIII.). V d'Arpinovom ateliéri sa Caravaggio spoznal z francúzskym maliarom Valentinom de Boulogne, vďaka ktorému vznikli prvé z Caravaggiových veľkých prác: Bakchus, Veštkyňa a na objednávku Valentinovho významného zákazníka a zberateľa umenia, kardinála Francesca Mariu del Monte prvý umelcov náboženský obraz Stigmatizácia svätého Františka. Táto práca, považovaná za dielo hodné zrelého umelca, sa stala skutočným odrazovým mostíkom ku kariére veľkého maliara. Pre niektorých historikov umenia znamená Stigmatizácia svätého Františka začiatok baroka vo výtvarnom umení.
Zrelým umelcom
Kardinál del Monte, v ktorého paláci na námestí Piazza Navona býval, sa stal na ďalšie obdobie významným Caravaggiovým mecenášom. Hneď na začiatku pobytu v kardinálovom dome vznikol slávny obraz Kôš s ovocím, zátišie známe zachytením optického klamu: predný okraj košíka presahuje cez hranu stola. Dielo sa stalo akýmsi predobrazom neskoršej realisticky zachytenej maľby v Caravaggiovom podaní.
Roky na prelome 16. a 17. storočia boli obdobím vzniku Caravaggiových najvýznamnejších diel. Išlo v prevažnej miere o diela s náboženskou tématikou: Odpočinok na úteku do Egypta, Umučenie svätého Matúša, Povolanie svätého Matúša, Matúš s anjelom, Večera v Emauzách, Ukrižovanie svätého Petra, Obrátenie svätého Pavla, Kladenie Krista do hrobu a Smrť Panny Márie. Z námetovo odlišných diel tohto obdobia je známy napr. jeho Víťazný Amor.
Caravaggiov rímsky pobyt znamenal okrem zrodu svetoznámych diel obdobie, v ktorom bola umelcova rastúca sláva mnohokrát konfrontovaná s jeho divokou a tvrdohlavou povahou. V roku 1604 musel kvôli obžalobe na istý čas opustiť Rím a uchýliť sa do Janova. Až po stiahnutí obžaloby sa mohol vrátiť do Ríma, kde pokračoval v rozpracovaných dielach. Dokončil Loretánsku Madonu, obraz vyvolávajúci rovnako nadšenie ako opovrhnutie. V postave Panny Márie, stvárnenej v prostom sedliackom postoji, zadávatelia spoznali tvár prostého dievčaťa z námestia Piazza Navona.
Tá istá dievčina stála Caravaggiovi modelom pri obraze Madona s hadom. Jeden z najrebelskejších obrazov znamenal zlom v jeho doterajšej kariére. Dielo, ktoré malo pôvodne zdobiť jednu z kaplniek svätopeterskej baziliky bolo pre údajné bohorúhačstvo odmietnuté.
Caravaggio sa, ako už mnoho ráz predtým, začal venovať nočným potulkám spojenými s výtržnosťami. Pri jednej z nich prišlo k usmrteniu strážnika kontrolujúceho nočný poriadok, z čoho bol Caravagio obvinený a uväznený. Vďaka priateľom sa mu podarilo z väzenia ujsť. Týmto činom sa však Caravaggio dostal na zoznam hľadaných zločincov. Na úteku sa stihol zapliesť do bitky a okrem toho pri akejsi pouličnej hre obvinil protihráča z podvodu. Pri následnej potýčke bol umelcov protihráč smrteľne zranený. Caravaggio utiekol. Následok nenechal na seba dlho čakať. Okamžite bol na neho vydaný zatykač a súčasne bol odsúdený na smrť. Ba čo viac, bol daný do kliatby, čo znamenalo, že každý člen stráže mohol kedykoľvek vykonať rozsudok.
Pre Caravaggia záchrana znamenala útek na územie mimo dosahu rímskej právnej moci. Bol bez prostriedkov, oslabený a s podlomeným zdravím. Do Ríma sa už nikdy nevrátil. Neustále sa skrývajúci, no dúfajúci v triumfálny návrat, súčasne však znechutený, rozložený nenávisťou, chorobou a hrozbou smrti sa chystal vytvoriť poslednú časť svojho geniálneho diela.
Neapol, Malta, Sicília
Už pri odchode z Ríma patril k najvýznamnejším maliarom v meste. Jeho prvé kroky smerovali do Neapola, kde sa schovával v rodine svojho priateľa. Napriek nepriaznivému osudu i tu maľoval, čím rástli rady jeho obdivovateľov. Prvá objednávka nenechala na seba dlho čakať. Pre bohatého obchodníka namaľoval oltárny obraz Ružencová Madona. Okrem neho počas neapolského pobytu vznikli diela Sedem skutkov milosrdenstva a Bičovanie Krista.
V júli 1607 však náhle pobyt v Neapole ukončil a nastúpil na loď smerujúcu na Maltu. Po príchode na ostrov si svojím umením takmer okamžite získal priazeň maltézskych rytierov, predovšetkým však ich veľmajstra Alofa de Wignacourta. 14. júla 1608 sám bol pasovaný za maltézskeho rytiera. Napriek sľubne vyzerajúcim vyhliadkam na bezstarostný život sa už o tri mesiace po prijatí titulu dostal do hádky s nadriadeným za čo bol okamžite uväznený. 1. decembra bol ako „skazený a škodlivý člen“ z rádu vylúčený.
Počas pomerne krátkeho maltského obdobia Caravaggio vytvoril štyri diela: Sťatie Jána Krstiteľa, druhú verziu Večere v Emauzách, Spiaceho Amora a Portrét Alofa de Wignacourt, rádového veľmajstra.
left|thumb|180px|Dávid s hlavou Goliáša, 1609 – 1610, olej na plátne, [[Galleria Borghese, Rím]]Z Malty, kde sa mu podarilo ujsť z väzenia, sa dostal na Sicíliu a usadil sa v Syrakúzach. Napriek tomu, že ho sprevádzala povesť zločinca na úteku, na Sicílii ho čakalo vrelé prijatie. Sláva významného umelca ho predbehla a každý chcel vidieť muža, považovaného za najlepšieho maliara v Taliansku. Jeho prvou zákazkou v Syrakúzach bol obraz Pohreb svätej Lucie pre miestny kostol.
Na prelome rokov 1608 – 1609 mesto opustil a odišiel do Messiny, kde krátko po svojom príchode dostal zákazku na obraz Vzkriesenie Lazara. Ani tu neostal dlho; jeho ďalšou zastávkou bolo Palermo.
Koncom leta roku 1609 sa opäť vrátil do Neapola dúfajúc v oslobodzujúci rozsudok pápežskej moci. Caravaggiov pobyt tu bol veľmi krátky a veľkú časť z neho zabrala rekonvalescencia po predchádzajúcom napadnutí, ktorému bol vystavený. Z tohto obdobia sú najznámejšími dve diela – Ján Krstiteľ a slávny obraz Dávid s hlavou Goliáša, kde v odrezanej obrovej hlave umelec zvečnil svoj autoportrét.
V lete 1610 dorazil do Neapola posol s pápežským omilostením a Caravaggio sa mohol vrátiť do Ríma. S niekoľkými obrazmi určenými pre kardinála Borgheseho nastúpil na loď smerujúcu na sever. Ale všetkým príkoriam nebolo konca. Po priplávaní do Porto Ercole, od Ríma neveľmi vzdialeného prístavu, Caravaggio vystúpil na breh, kde bol veliteľom miestnej pevnosti zatknutý a uväznený. Išlo zrejme o omyl, no loď medzitým odplávala. Po prepustení z väzenia vyslabnutý a chorý maliar zúfalo hľadal loď, ktorou by pokračoval ďalej. No zachvátila ho horúčka, ktorej pravdepodobne podľahol.
Zhodnotenie diela
right|thumb|180px|Bičovanie Krista, 1607, olej na plátne, [[Museo di Capodimonte, Neapol]]Caravaggiov výtvarný štýl patrí medzi najradikálnejšie umelecké prejavy v maliarstve. Jeho život, sprevádzaný výtržnosťami a svármi našiel odraz i v jeho obrazoch. Všeobecne možno povedať, že Caravaggio je najtajomnejším a najrevolučnejším maliarom v dejinách umenia. Takmer každý jeho obraz znamenal škandál.
Svojím dielom Caravaggio rúcal všeobecne zaužívané konvencie. Či išlo o zátišia s ovocím a kvetinami, s umelecky vyprofilovanými mladíkmi, alebo šlo o veľkoplošné náboženské obrazy – v každom z nich je badať umelcov odklon od doteraz prísne zaužívaných výtvarných konvencií. Caravaggio odmietal predstavy o zobrazovaní postáv podľa dobových zvyklostí. Každodenný život obyčajných ľudí nachádzal odraz i v jeho dielach. Postavy sú krásne ale i škaredé – úplne ako bežní ľudia v jeho okolí. Divák tak pri pohľade na jeho diela získava predstavu o maliarovom najintímnejšom pohľade na okolitý život.
Presne toto platí i o jeho dielach s náboženskou tematikou. Vo svojej revolučnosti zašiel až tak ďaleko, že svätcom prepožičiaval tváre žijúcich ľudí. Tým šiel priamo proti protireformačnému predpisu, zakotvenému v tzv. obrazovom dekréte tridentského koncilu (z roku 1563), ktorý zakazoval, pod hrozbou exkomunikácie, prepožičiavať postavám svätcov vzhľad žijúcich ľudí. Existuje názor, že na jednom zo svojich obrazov dal Panne Márii tvár svojej družky, rovnako ako na ďalších obrazoch bolo možné v postavách svätíc spoznať dievčatá z ulice. Prejavy osobitého náhľadu na tak citlivú záležitosť, akou bolo výtvarné spodobnenie svätých, hraničiace v niektorých prípadoch až s bohorúhačstvom, vyvolalo v najvyšších cirkevných kruhoch vlnu pobúrenia. Napriek týmto skutočnostiam dielo tohto nekonvenčného umelca našlo svojich nasledovníkov a jeho odkaz nachádzame najmä v obrazoch realistických maliarov.
left|thumb|180px|Bakchus, 1596 – 1597, olej na plátne, [[Galleria degli Uffizi, Florencia]]Zdesenie, ktoré vyvolávali jeho obrazy, však zmenou spoločenskej klímy pominulo, rovnako ako spomienka na ich autora. Caravaggio postupne zapadol do zabudnutia a museli prejsť tri storočia, než sa mu dostalo spravodlivé ocenenie. Na konci 19. storočia sa umelecká verejnosť opäť stretáva s jeho menom, ale do všeobecného povedomia sa dostal až v prvej tretine nasledujúceho storočia zásluhou výtvarného historika Roberta Longhiho: ''„Hovorí sa o Michelangelovi z Caravaggia… Zabudlo sa ale, že bez neho by nebolo Riberu, Vermeera, alebo Rembrandta. A Delacroix, Courbet a Manet by boli maľovali inak“''. Až vtedy prišlo k pochopeniu skutočného rozmeru Caravaggiovej umeleckej tvorby.
So znovuobjavením Caravaggia rástol záujem o zhliadnutie jeho diel. Už krátko po druhej svetovej vojne sa konala v milánskom Palazzo Reale výstava Mostra del Caravaggio e di Caravaggeschi (Výstava Caravaggia a Caravaggistov), ktorej úspech prekonal všetky očakávania. V roku 1985 sa v Metropolitan Museum of Art v New Yorku uskutočnila výstava The Age of Caravaggio a o niečo neskôr výstava Le siècle du Caravage dans les Collections Françaises (Caravaggiovo storočie vo francúzskych zbierkach) v Paríži. Zatiaľ poslednú prezentáciu Caravaggiových diel poskytla rímska výstava s jednoduchým názvom Caravaggio v prvej polovici roku 2010, pri príležitosti 400-tého výročia umelcovej smrti.
Odkaz Caravaggiovej tvorby
Caravaggiova tvorba našla odraz v dielach mnohých umelcov. Predovšetkým to bola skupina maliarov označovaná ako caravaggisti; medzi prvých patrili napr. Giovanni Baglione, Mario Minniti či Orazio Gentileschi, ďalšími mladšími následovníkmi boli Carlo Saraceni, Bartolomeo Manfredi, Orazio Borgianni a Artemisia Gentileschiová, dcéra Orazia Gentileschiho.
Vplyv Caravaggiovho diela prekonal aj hranice krajiny a zasiahol tvorbu maliarov v holandskom Utrechte (hlavným predstaviteľom utrechtských caravaggistov bol Hendrick ter Brugghen) a v Španielsku; v neposlednom rade vplyv Caravaggiovho šerosvitu možno vidieť v dielach Rubensa, Vermeera, Rembrandta, Velásqueza a ďalších.
Exotizmus
Exotizmus môže byť:
Tenma
thumb|ASTRO-B (Tenma)
Tenma (jap. Pegasus) je japonská umelá družica určená na prehliadku oblohy v rtg oblasti spektra a na výskum vybraných zdrojov, vypustená 20. februára 1983 na obežnú dráhu s perigeom 487 km, apogeom 503 km, sklonom 31,49° a obežnou dobou 94,38 min. Hmotnosť 216 kg. Tenma znamená v preklade Pegasus a pred štartom mal pracovný názov ASTRO-B.
Terrou
Terrou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Albert Lebrun
10. júla 1940 po porážke francúzskych vojsk nacistickým Nemeckom, Lebrun prijal ústavný zákon z 10. júla 1940 umožňujúci premiérovi Pétainovi vyhlásiť novú ústavu. 11. júla Lebruna nahradil Pétain, hoci Lebrun nikdy oficiálne ako hlava štátu neodstúpil. Následne 15. júla utiekol pred nacistami do Vizille (Isère). Tu ho 27. augusta 1943 zatkli a držali v zajatí na zámku Itter v Tirolsku. 10. októbra 1943 mu bolo umožnené vrátiť sa do Vizille kvôli zlému zdravotnému stavu. Naďalej však bol držaný pod neustálym dohľadom.
Po vojne, Lebrun žil na dôchodku. Zomrel na zápal pľúc v Paríži 6. marca 1950 po dlhotrvajúcej chorobe.
Sikaku
náhľad|Príklad Sikaku
Sikaku je logická hra pôvodom z Japonska.
Pravidlá
Sikaku sa hrá na štvorcovom poli pravidelne rozdelenom na menšie štvorce. Niektoré z nich obsahujú číslo. Cieľom hry je vyznačiť štvorce alebo obdĺžniky, z ktorých každý obsahuje jedno zo zadaných čísel, pričom jednotlivé útvary sa nemôžu prekrývať.
NGC 3122
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Ferekles
Ferekles alebo Fereklés je v gréckej mytológii syn a následník aténskeho archonta Diognéta.
Po smrti aténskeho archonta Diognéta prevzal vládu v Aténach jeho syn Ferekles. Antický autor Hieronym uvádza, že Ferekles vládol od roku 864 pred Kr. do roku 845 pred Kr. a potom jeho úrad prevzal syn Arifrón.
O Ferekleovi nie sú známe žiadne dobové historické záznamy. V deviatom storočí pred Kr. bolo písmo v starovekom Grécku ešte len v kolíske a zoznam aténskych panovníkov sa vytvoril až o mnoho storočí neskôr a preto je možné, že Ferekles a aj jeho predchodcovia sú len mýtickými postavami.
Barcamp
BarCamp je medzinárodná sieť užívateľmi samotvorených konferencií. Ide o neštandardný formát konferencií - otvorené, participatívne workshopy, ktorých obsah vytvárajú samotní účastníci. Prvé BarCampy boli zamerané na webové aplikácie, a boli spojené s open source technológiami, komunikačnými protokolmi a otvorenými dátovými formátmi.
Tento formát sa v zahraničí používa už aj pre celý rad iných tém, vrátane verejnej dopravy, zdravotnej starostlivosti a politickej práce.
Škótske národné lakrosové družstvo mužov
Škótske národné lakrosové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Škótsko v medzinárodných lakrosových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou asociáciou Lacrosse Scotland. Jeho najvýraznejším úspechom je 6. miesto na majstrovstvách sveta či 4-násobné bronzové umiestnenie na majstrovstvách Európy. V roku 2016 viedol družstvo ako hlavný tréner Brian Silcott.
Dejiny
Svoj prvý reprezentačný zápas odohralo už v roku 1875, keď zdolato tím Anglicka. Do roku 1879 odohralo ďalšie zápasy s konštitučnými krajinami Spojeného kráľovstva. Opätovne sa vrátilo na medzinárodnú scénu až v roku 1991, keď odohralo priateľské stretnutie s výberom Anglicka do 19 rokov. Škótske družstvo mužov sa predstavilo hneď na prvých majstrovstvách Európy.
Julian Schwinger
Julian Seymour Schwinger (* 12. február 1918, New York, USA – † 16. júl 1994, Los Angeles, Kalifornia) bol americký teoretický fyzik.
V roku 1965 dostal spolu s Richardom Feynmanom a Šiničiró Tomonagom Nobelovu cenu za fyziku za prácu v kvantovej elektrodynamike.
Expanzia
Expanzia (adjektívum: expanzívny) môže byť:
Grigny (Pas-de-Calais)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nekrofágia
Nekrofágia môže byť:
Místico
Luis Ignascio Urive Alvirde (* 22. december 1982), známy pod menom Místico je mexický profesionálny wrestler, ktorý pôsobí v spoločnosti WWE v rosteri SmackDown. Momentálne vystupuje pod menom Sin Cara.
Venta
Opis
Odteká z jazera Medainis na Žemaitijskej vysočine, kde preteká úzkou a hlbokou dolinou. Na strednom toku tečie naopak v rovine, pričom miestami sa na nej nachádzajú pereje. Na dolnom toku tečie ako pokojná rieka s dostatočným množstvom vody. V úseku medzi sútokom s Vadakstisom a sútokom s Varduvou tvorí štátnu hranicu medzi Litvou a Lotyšskom.
Najvyššia vodnosť dosahuje na jar, kedy sa hladina dvíha o 2,5 až 7 m. Významné sú tiež letné a jesenné dažďové povodne. Priemerný ročný prietok vody činí 95,5 m³/s. Ľadová pokrývka je nestála.
Vodná doprava je možná od mesta Piltene (Lotyšsko). V ústí leží námorný prístav Ventspils.
La Tormenta: Pokušenie lásky
La Tormenta: Pokušenie lásky je kolumbijská telenovela z produkcie spoločnosti RTI Televisión pre televíziu Telemundo v rokoch 2005 – 2006. Hlavné úlohy stvárnili herci Natalia Streignard a Christian Meier. V hlavnej zápornej role účinkovala Natasha Klauss. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza od 18. septembra 2006 do 19. februára 2007 a od 18. septembra 2008 do 5. marca 2009 a TV Doma od 7. júna 2010 do 21. októbra 2010 a od 4. júna 2012 do 18. apríla 2013.
Nekrofágia (biológia)
Nekrofágia (iné názvy: zdochlinárstvo, skôr neodborne: mrchožrútstvo, mrcinožrútstvo, nesprávne(?) zdochlinožrútstvo, zdochlinožravstvo; príslušný živočích alebo človek sa volá nekrofág, zdochlinár, skôr neodoborne: mrchožrút, mrcinožrút, nesprávne(?) zdochlinožrút, zdochlinožravec) je vyživovanie sa mŕtvymi telami živočíchov (podľa niektorých definícií aj rastlín), a to buď priamo mŕtvymi jedincami, ktoré umreli prirodzenou smrťou alebo v dôsledku nejakého ochorenia, teda zdochlinami, alebo zvyškami neskonzumovanej potravy iných živočíchov. Medzi takýchto konzumentov patria napr. hyeny, supy, rôzne larvy hmyzu.
Saltasaurus
Saltasaurus bol dlhokrký bylinožravý dinosaurus. Žil pred 70 miliónmi rokov, nájdený bol v Argentíne. Jediný druh je Saltasaurus loricatus.
Opis
Tento pomerne malý, len dlhý, no mohutný sauropód bol vybavený vysokou lebkou, ktorá sa smerom k rypáku prudko znižovala. Podobne ako iné titanosaury (Titanosauria resp. Titanosauridae), aj tento tvor mal veľké prsné kosti, pomerne krátky chvost a krk, zato však široký trup. Okrem kostených pozostatkov z približne 20 exemplárov poznáme aj jeho kostené brnenie, ktoré mu chránilo chrbát. To sa skladalo z veľkého množstva malých kostených dosák a väčších kostených hrboľov. Nevýhodu malej veľkosti mu vynahradila schopnosť vztýčiť sa na dlhšiu dobu na zadné končatiny, pričom sa opieral o mocný chvost. Podobné kostené brnenie, aké mal Saltasaurus, už bolo zistené u viacerých ďalších rodov a je pravdepodobné, že obrnené boli mnohé menšie titanosaury dlhé pod. Navyše, posledné štúdie dokázali, že brnenie mávali mnohé, dokonca aj primitívne druhy skupiny Titanosauria. Krk Saltasaurov a iných titanosaurov býva niekedy zobrazovaný podobne ako krk rodu Diplodocus, teda v jednej vodorovnej línii s trupom. Takto ho síce titanosaury najčastejšie nosili počas chôdze, je však pravdepodobné, že ho dokázali načiahnuť aj zdvihnúť do korún stromov, hoci nie až tak prudko ako u brachiosauridov. Svedčí o tom aj veľkosť predných končatín, ktoré sú málo menšie od zadných končatín.
NGC 3124
NGC 3124 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
Expedient
Expedient môže byť:
Rysy (vrch)
náhľad|[[Chata pod Rysmi - najvyššie položená horská chata v Tatrách i na Slovensku]] náhľad|Panoramatický výhľad z vrcholu Rysov na západnú časť Vysokých Tatier náhľad|Turisticky prístupný severozápadný vrchol Rysov - najvyšší bod [[Poľsko|Poľska]] Rysy sú jedným z najpopulárnejších vyhliadkových štítov v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier. Nachádzajú sa nad Mengusovskou a Bielovodskou dolinou na slovensko-poľskej hranici, nad Štrbským Plesom, približne severozápadne od Popradu.
Názov
Názov Rysy (zhodný v slovenčine aj v poľštine) pochádza z goralského rysy, čo je pomenovanie pre čiary, ryhy či štrbiny, ktoré sú viditeľné pri pohľade zo severu na vrchol Rysov a tiež na severné steny Mengusovských štítov. Tieto žľaby sú často i v lete zasnežené a tak sa vynímajú na tmavom žulovom podloží skalných stien. Nemá teda nič spoločného s rovnomennou mačkovitou šelmou. Pred 1. svetovou vojnou ich dokonca propagovali pod názvom uhorské/maďarské alebo tatranské Rigi (podľa vrchu Rigi, čo je výrazný a turisticky obľúbený vrch vo Švajčiarsku), pre ich široký výhľad. Prvý turistický návštevník Eduard Blasy so svojimi priateľmi, ktorý vystúpil na vrchol Rysov v lete 1840, ho pomenoval Meeraugspitze. Napísal: „Vypína sa tesne nad Meerauge a patrí mu zrejme piate miesto vo výškovom poradí“.