cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anton Ondruš
Anton Ondruš (* 27. marec 1950, Solčany, Slovensko) je bývalý úspešný slovenský futbalový obranca pochádzajúci zo Solčian. Žije vo Francúzsku.
Klubová kariéra
V Slovana Bratislava pôsobil od roku 1970. Do základnej zostavy sa prebojoval na jeseň 1972. V roku 1974 a 1975 získal zo Slovanom titul majstra Česko-Slovenska. Niekoľko rokov bol kapitánom Slovana. Česko-slovenský pohár získal v roku 1974. V lige odohral 210 zápasov a dal 38 gólov.
Na sklonku kariéry hral v belgickom FC Bruggy, francúzskom CS Thonon a švajčiarskom FC Biel.
Reprezentačná kariéra
V reprezentácii Česko-Slovenska debutoval vo veku 24 rokov. Vrchol dosiahol na majstrovstvách Európy vo futbale 1976 v Juhoslávii. Bol kapitánom víťazného česko-slovenského mužstva. V semifinále proti Holandsku strelil dva góly, z toho jeden vlastný. Je aj držiteľom bronzovej medaily z majstrovstiev Európy 1980 v Taliansku. Úspešne sa zúčastnil na oboch rozstreloch zo značky pokutového kopu. V reprezentačnom drese odohral 58 zápasov, z toho v 37 stretnutiach ako kapitán, skóroval 9-krát.
Slovinec (ulica v Bratislave)
Slovinec je ulica v Bratislave, v mestskej časti Devínska Nová Ves. Je pomenovaná podľa neďalekého brala Slovinec.
Tiahne sa po Námestie 6. apríla, sú na ňu kolmé Primoravská, Podhorská a Želiarska. Tvorí ju zástavba rodinných domov.
Na ulici žil Rudolf Sloboda (1938 – 1995), slovenský spisovateľ.
Brouckerque
Brouckerque je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
L'Hermenault (kantón)
L'Hermenault je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 12 obcí.
Lizières
Lizières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rubén Ruiz Ibárruri
Rubén Ruiz Ibárruri (* 9. január 1920 Somorrostro, Vizcaya, Španielsko - † 14. september 1942 Stalingrad, ZSSR) bol španielsky vojak, syn komunistickej političky Dolores Ibárruri, po skončení občianskej vojny emigroval do ZSSR. Po emigrácii vstúpil do radov Červenej armády, kde dosiahol hodnosť poručíka. Bol smrteľne ranený v stalingradskej bitke, pričom mu bol za chrabrosť v boji priznaný titul Hrdina Sovietskeho zväzu.
Život
Od mladých rokov sa zapojil do komunistického hnutia a roku 1935 po zatknutí svojej matky odišiel do Sovietskeho zväzu, kde sa učil v automobilovej fabrike. Po vypuknutí občianskej vojny sa však vrátil do rodnej krajiny, aby bojoval ako člen medzinárodných brigád. Neskôr po skočení občianskej vojny v roku 1939 sa vrátil do ZSSR. Študoval na vojenskej akadémii. Slúžil v 1. moskovskej proletárskej divízii. Do bojov Veľkej vlasteneckej vojny sa zapojil hneď od prvých dní, najprv v priestoroch Borisova, neskôr jeho oddiel bránil prechod cez rieku Berezina. Pri strete s nemeckými tankmi bol ranený a neskôr vyznamenaný Radom červenej zástavy. V lete 1942 velil guľometnej rote, ktorá v zostave 35. gardovej divízie bránila prístupy k Stalingradu. Keďže sa väčšia časť divízie na stalingradské bojisko iba presúvala, nemeckému útoku musel čeliť strelecký prápor. Keď 24. augusta nemecké vojská zahájili útok smerom k stanici a veliteľ práporu padol, Ibarruri prevzal velenie a viedol svojich vojakov do protiútoku, pri ktorom zlikvidovali asi 100 nepriateľských vojakov. V tomto boji utrpel zranenie, ktorému neskôr po presune za Volgu podľahol.
Výnosom prezídia Prezídia najvyššieho sovietu mu bol 22. augusta 1956 udelený titul Hrdina Sovietskeho zväzu. Je pochovaný v blízkosti Mamajovej mohyly a má vo Volgograde pamätník v Aleji hrdinov.
NGC 2236
NGC 2236 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. februára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,5.
Antti Niemi
Antti Niemi (* 29. august 1983, Vantaa, Fínsko) je bývalý fínsky hokejový brankár. V sezóne 2009-10 získal so Chicago Blackhawks Stanley cup, a stal sa prvým fínskym brankárom s touto trofejou.
Začiatky
Niemi začínal svoju juniorskú kariéru vo fínskom hokejovom klube Kiekko-Vantaa. Tu pôsobil od roku 1998 do roku 2005, a tiež tu pracoval na polovičný úväzok ako vodič rolby. V roku 2005 podpísal zmluvu s tímom fínskej ligy SM-liiga Pelicans. Za Pelicans chytal tri sezóny, až kým v roku 2008 podpísal zmluvu s tímom NHL Chicago Blackhawks.
Chicago Blackhawks
Po podpise zmluvy s klubom Chicago Blackhawks bol hneď zaradený do farmárskeho klubu Rockford IceHogs, kde strávil väčšinu sezóny 2008 – 09. Vo februári 2009 bol povolaný do tímu Blackhawks. Svoj debut si odbil 27. februára 2009 proti Pittsburghu Penguins. V tomto zápase prišiel v tretej tretine, inkasoval len 1 gól, ale so svojím tímom prehral 4 : 5 po predĺžení. Svoje prvé víťazstvo v NHL zažil 1. marca 2009, keď s tímom porazili 4 : 2 Los Angeles Kings.
V ďalšej sezóne 2009-2010 pokračoval s tímom v predsezónnom kempe. Na svoj prvý zápas v sezóne nastúpil dňa 3. októbra 2009, počas európskej tour vo Fínsku. V tomto zápase chytil všetkých 24 striel proti tímu Florida Panthers a dosiahol svoje prvé „čisté konto“ v NHL. Počas základnej časti z 39 zápasov uhral 26 víťazstiev a 11 zápasov prehral, z nich 4 po predĺžení. Vďake tejto bilancii nahradil v play-off na poste brankárskej jednotky francúzskeho brankára Cristobala Hueta. V druhom zápase štvrťfinále konferencie proti Nashvillu Predators chytil svoje prvé čisté konto v play-off ako prvý chicagsky brankár po štrnástich rokoch (v roku 1996 to dokázal kanadský brankár Ed Belfour). 22. apríla chytil ďalšie čisté konto v play-off, pred tým to dokázal v Chicagu len Tony Esposito. Tiež odchytal všetkých šesť zápasov finále Stanley cupu, bol tretím fínskym brankárom vo finále, ale prvým so ziskom Stanley cupu.
Počas sezóny podal Niemi návrh na arbitrážny súd, a nakoniec mu bolo prisúdených 2,75 miliónov dolárov. Oficiálne odišiel zo Chicaga 2. augusta 2010, kvôli obmedzenému platovému stropu. Vymenil ho Marty Turco z tímu Dallas Stars, ktorý poberal plat 1,3 miliónov dolárov.
San Jose Sharks
Dňa 2. septembra 2010, Niemi oficiálne podpísal jednoročný kontrakt na 2 milióny dolárov so San Jose Sharks. Svoj prvý zápas za Sharks odohral 8. októbra 2010 proti Columbus Blue Jackets, ktorý s tímom vyhral 3 : 2. Uprednostnili ho ako brankársku jednotku pred jeho fínskym kolegom Anterom Niittymäkim. Počas základnej časti odohral 60 zápasov a vychytal 35 víťazstiev. V play-off sa s klubom dostal až do finále konferencie, kde ich zastavil Vancouver Canucks. Dňa 1. marca 2011 podpísal rozšírenie kontraktu o štyri roky na 15,2 miliónov dolárov.
Slovinec (priezvisko)
Slovinec je slovenské priezvisko s významom Slovinec. Slovenská prechýlená ženská podoba je Slovincová, zriedkavo aj Slovinecová. Je rozšírené predovšetkým v Bratislave, potom v Handlovej a Trnave. V Česku je veľmi zriedkavé.
Známi nositelia
Pozri v článku Slovinec.
Émerainville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Windows XP Home
Windows XP Home alebo Windows XP Home Edition je variant operačného systému Windows XP, ktorý na rozdiel od Windows XP Professional neobsahuje niektoré pokročilé funkcie, ako je napríklad podpora viacerých jadier procesora. Do roku 2007 bol dosť často používaný ako OEM k notebookom.
Metnitz
Metnitz je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Sankt Veit an der Glan.
Žije tu obyvateľov.
Príjmy zo závislej činnosti
Príjmy zo závislej činnosti sú druh príjmov v daňovom práve.
Podľa §5 slovenského zákona o dani z príjmov (595/2003 Z.z.) sú to predovšetkým:
2 (album, The Swan Bride)
2 je oficiálny debutový album slovenskej kapely The Swan Bride. Predchádzalo mu EP Monsters In Your Drawers.
Štefan Morávka
Štefan Morávka (* 22. august 1911, Hajná Nová Ves – † 14. január 1945, Grúnik pod Kriváňom, Vysoké Tatry) bol slovenský žandár, kapitán in memoriam, účastník SNP a protifašistický bojovník.
Životopis
Od 1. septembra 1934 nastúpil ako žandár k výkonu služby do Bratislavy. Počas Slovenského národného povstania pôsobil na žandárskej stanici na Štrbskom Plese kde spoluorganizoval vytvorenie odbojovej skupiny. 23. septembra 1944 sa táto skupina pridala k partizánskemu oddielu Vysoké Tatry. Padol v boji s nemeckými vojakmi 14. januára 1945 na Grúniku pod Kriváňom vo Vysokých Tatrách. Pochovaný je na Štrbskom Plese spolu s Jánom Rašom. V roku 1946 bol povýšený do hodnosti kapitána, vyznamenaný Československým vojnovým krížom a Radom SNP 1. triedy, in memoriam. Jeho meno nesie chata pri Popradskom plese vo Vysokých Tatrách. Tabuľka s jeho menom je umiestnená v sektore G15, na Symbolickom cintoríne pri Popradskom plese.
L'Île-d'Yeu (kantón)
L'Île-d'Yeu je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho iba mesto L'Île-d'Yeu.
Épisy
Épisy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ZZ Top
ZZ Top je americká rocková skupina z Houstonu v Texase. Vznikla v roku 1969 a jej členmi sú Billy Gibbons (gitara a vokály), Dusty Hill (basová gitara a vokály) a Frank Beard (bicie a perkusie). Pôvodný zvuk skupiny ZZ Top mal pôvod v blues, ale napokon ukázala vplyvy súčasnej hudby. Skupina dodnes vydala štrnásť štúdiových albumov a taktiež už 40 rokov hrá v rovnakej zostave, pričom jej členovia sú povestní svojími dlhými bradami.
V roku 2004 bola skupina ZZ Top uvedená do Rock and Roll Hall of Fame.
Ferdinand Uhryk
MUDr. Ferdinand Uhryk alebo Nándor Uhryk (* 18. marec 1848, Košice, Slovensko – † 1909, Budapešť, Maďarsko) bol menej známy, ale pre uhorskú aj slovenskú entomológiu veľmi významný prírodovedec, lekár, entomológ a jeden so spoluautorov entomologickej časti rozsiahlej práce "Fauna regni Hungariae", ktorú spracoval spoločne s Lajosom Abafi-Aignerom a Jánosom Pávelom.
Biografia
Narodil sa v rodine Ondreja Uhrika a jeho manželky Apolónie rodenej Visznerovej. Ferdinand Uhryk bol maďarskej národnosti, ale pôvodom zo Slovenska. V roku 1905 je uvedený v Entomologen Adressbuch W. Junka v Berlíne. Má význam hlavne ako výskumník lepidopterofauny Uhorska, ale i niektorých oblastí Slovenska. Ferdinand Uhryk sa narodil v Košiciach roku 1849. Po skončení základnej a strednej školy študoval medicínu a potom pôsobil ako lekár v Budapešti. Počas svojho života publikoval niektoré svoje príspevky s entomologickou tématikou hlavne v maďarskom entomologickom časopise Rovartani lapok, kde publikoval v rokoch 1896 - 1903. Pre entomológiu majú význam hlavne jeho články, ktoré pojednávajú hlavne o motýľoch Uhorska a tiež z územia Slovenska. Zaoberal sa i štúdiom malých motýľov – Microlepidoptera. MUDr. Ferdinand Uhryk zomrel v Budapešti roku 1909. Jeho zbierka hmyzu je uložená v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti.
Lourdoueix-Saint-Pierre
Lourdoueix-Saint-Pierre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Andrea del Verrocchio
Andrea del Verrocchio, vlastným menom Andrea di Michele di Francesco di Cioni (* 1435, Florencia, Taliansko – † 10. október 1488, Benátky) bol taliansky renesančný maliar, zlatník a sochár, ktorý pracoval na dvore Lorenza Mediciho vo Florencií. Bol Donattelovým pokračovateľom a všestranným umelcom. Medzi jeho žiakov patrili aj Leonardo da Vinci, Pietro Perugino, Domenico Ghirlandaio a Sandro Botticelli, ovplyvnil aj Michalangela.
Jeho najvýznamnejšie dielo je pomník kondotiera Colleoniho v Benátkach. Ďalším významným dielom je Puti s delfínom na fontáne pred Florenskou radnicou a Dáma s prvosienkami.
Buch-Geiseldorf
Buch-Geiseldorf bola do 31. decembra 2012 samostatná obec v okrese Hartberg v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko. 1. januára 2013 bol Buch-Geiseldorf spojený s obcou Sankt Magdalena am Lemberg a vznikla obec Buch-St. Magdalena.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2012 v nej žilo 1 031 obyvateľov.
Stenopterygiidae
Stenopterygiidae je čeľaď ichtyosaurov s (v súčasnosti) jediným rodom Stenopterygius. Z tohto rodu sa nám zachovali nielen úplné kostry, ale aj obrazy mäkkých časti tela v podobe tmavých obrysov okolo kostí. Preto poznáme dokonale ich tvar a mnohé iné vlastnosti. Nájdený bol v Európe (Anglicko, Francúzsko, Nemecko, Luxembursko a Švajčiarsko). Predpokladá sa, že jeho maximálna dĺžka sa pohybovala okolo 4 metrov.
Chrám Mahábódhi
Chrám Mahábódhi je buddhistický chrám v indickej Bódhgaji, kde mal podľa tradície Buddha Gautama dosiahnuť prebudenie. Bódhgaja sa nachádza v severoindickom štáte Bihár, 96 kilometrov od hlavného mesta Patny. Neďaleko chrámu smerom na západ sa nachádza Strom bódhi pod ktorým Buddha prebudenie dosiahol.
Dejiny
Podľa tradície Buddha okolo roku 530 pred Kr. prišiel na breh rieky pri Bódhgaji, posadil sa pod pípalový strom (Ficus religiosa, neskôr známy ako strom osvietenia) a zariekol sa, že nevstane kým nedosiahne prebudenie. Prebudenie potom mal po niekoľkých dňoch skutočne dosiahnuť a potom sa rozhodol, že nasledujúcich niekoľko týždňov naďalej zostane v priľahlom háji, kde sa bude venovať meditácii.
Približne 250 rokov po týchto udalostiach navštívil Bódhgaju kráľ Ašóka a rozhodol sa, že tu postaví kláštor a svätyňu. Vďaka tomu je Ašóka tradične považovaný za zakladateľa chrámu Mahábódhi. S úpadkom budhizmu v Indii v období stredoveku upadá i Bódhgaja. Z väčšiny miestnych stavieb sa stali ruiny a celá oblasť sa stala do značnej miery zabudnutou. Obrat nastal na konci 19. storočia a najmä v priebehu 20. storočia, kedy bola celá oblasť zrekonštruovaná a opäť sa stala jedným z najnavštevovanejších budhistických pútnických miest budhistami i turistami.
LED žiarovka
náhľad|LED žiarovka s LED "vláknami" (filament), pripomínajúca klasickú žiarovku náhľad|LED žiarovka s [[SMD čipmi bez krytu]] right|thumb|LED žiarovka s Edisonovým závitom right|thumb|Rôzne farby LED žiaroviek
LED žiarovka je polovodičová žiarovka, ktorá používa LED diódy ako zdroj svetla. Pretože svetelný výkon jednotlivých LED diód je malý v porovnaní s klasickou žiarovkou, používajú sa viaceré diódy súčasne. LED žiarovky sa môžu používať namiesto klasických žiaroviek. Väčšina LED žiaroviek musí obsahovať aj externé obvody, aby boli schopné pracovať so štandardným striedavým prúdom. V porovnaní s klasickou žiarovkou a kompaktnou žiarivkou ponúkajú vyššiu životnosť a efektívnosť pri porovnateľných vstupných nákladoch.
Použitie v domácnosti
Jediná LED dióda je slaboprúdové polovodičové zariadenie, ktoré nemôže byť priamo použité so striedavým prúdom bez určitých obvodov, ktoré upravujú tok prúdu v žiarovke. Je možné použiť rezistor zapojený do série na obmedzenie prúdu, čo je však neefektívne, pretože väčšina napätia sa stratí v rezistore. Jednoduché zapojenie diód do série dokáže minimalizovať straty, avšak výpadok jednej diódy vyradí z prevádzky celú sériu. Paralelné zapojenie zvyšuje spoľahlivosť. V praxi sa používa zapojenie do 3 alebo viacerých paralelných sérií.
LED žiarovky určené na nahradenie klasických žiaroviek sa vyrábajú v štandardných rozmeroch, s Edisonovým závitom a inými závitmi. Vyrábajú sa aj na nízke napätie (napr. 12 V) a pre štandardné napätie striedavého prúdu (110 alebo 230 V).
Postupne narastá výber možností na náhradu žiaroviek mnohých druhov LED žiarovkami. Nevýhodou je, že LED žiarovky potrebujú dostatočné chladenie, a na väčšie výkony, ako mala 100W klasická žiarovka, vyžadujú aj väčšie rozmery. Väčšinu LED žiaroviek je možné stĺmiť a ich svetlo je čiastočne smerové. Dokážu sa zaplatiť usporenou energiou už v priebehu jedného roka. LED žiarovky strácajú intenzitu svojho svetla počas doby životnosti iba veľmi pomaly a na rozdiel od kompaktných žiariviek neobsahujú ortuť a spĺňajú normu RoHS. Sú k dispozícii v rôznych farebných prevedeniach.
Posledné modely LED žiaroviek sú konštruované z vysokosvietivých SMD LED čipov, priemerná účinnosť sa blíži k 100 lm na 1W a sú stmievateľné.
Považská lesná železnica
náhľad|Stanica lesnej železnice v osade Čierny Váh, v súčasnosti múzeum PLŽ náhľad|Stav lesnej železnice pri Liptovskej Tepličke v roku 1988
Považská lesná železnica (skr. PLŽ) je bývalá lesná železnica v údolí Čierneho Váhu a súčasný depozitár vozidiel v Múzeu Liptovskej dediny v Pribyline.
Lesná železnica 1912 – 1972
Hlavná trať viedla z Liptovského Hrádku cez Liptovskú Tepličku do Staníkova s dĺžkou 40 km. Boli postavené odbočky Benkovo, Ipoltica, Svarín, Vyšný Chmelianec a Liptovská Teplička. Po dokončení mala trať až 109,64 km. Bola to 2. najdlhšia lesná železnica na Slovensku po Vychylovke. Prevádzka začala v roku 1921, podľa niektorých zdrojov už v roku 1916, tento údaj sa spomína viackrát, takže je pravdepodobne pravdivejší. V ďalších rokoch sa budovali ďalšie odbočky Dikula, Malužiná, Nižný Chmelianec, posledná bola v roku 1941 odbočka Rovienky – Zátureň.
Park vozidiel
Doprava bola od začiatku prevádzky zabezpečovaná parnými rušňami čísel 2 a 3. Potom boli nakúpené motorové rušne Rába. Na dopravu osôb bol určený vozeň Ca/u 1. Na nákladnú dopravu to boli dva služobné vozne Da/u 1 a 2 a niekoľko vozňov Pa/u. Vozňový park je dnes celý v Pribyline.
Koniec železnice
Lesná železnica nemohla konkurovať narastajúcemu automobilizmu, od roku 1960 sa pravidelne rušili odbočky kvôli nerentabilnosti, všetko zavŕšil 31. december 1972, kedy bola celá železnica zrušená. Jej správcovia sa snažili ju obnoviť, ale žiaľ sa to nepodarilo celá trať bola rozobratá a prevezená do Pribyliny a do Čierneho Balogu
Luçon (kantón)
Luçon je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 10 obcí.
Považská lesná železnica
Historická železnica 1972 – 2001
Po ukončení prevádzky bol celý park vozidiel deponovaný v depe Liptovský Hrádok.
Bola nádej, že by mohla byť aspoň časť železnice zachovaná, exponáty aj trať sú v prevádzkyschopnom stave. Celý park vozidiel prevzala pamiatková správa a potom vyhlásila za kultúrnu pamiatku časť hlavnej trate Liptovský Hrádok – Svarín. Uvažovalo sa o vybudovaní lesného múzea, nakoniec sa od toho upustilo.
Park vozidiel bol deponovaný v autodielni a vďaka bývalým zamestnancom PLŽ, brigádnikom a ďalším sa podarilo prerobiť objekt na depo pre vozidlá, pred objektom bolo umiestnené koľajisko.
Celý majetok PLŽ prevzalo Múzeum v Liptovskom Hrádku a časť exponátu zapožičala Historická lesná úvraťová železnica (kysucko-oravská). Tieto exponáty sú tu dodnes. Prevádzkyschopné rušne sú však väčšinou v MLD Pribylina.
Kvôli nezáujmu bola železnica rozkradnutá, budovy zničené, depo v dezolátnom stave; nakoniec sa rozhodlo exponáty presťahovať. Trať Liptovský Hrádok – Svarín definitívne zanikla.
Nové prostredie Pribylina od roku 2001
Kvôli dezolátnemu stavu trate do Svarína bolo rozhodnuté o presťahovaní celého parku vozidiel a koľajníc do Múzea liptovskej dediny v Pribyline.
V múzeu bola vystavená odstavná koľaj na exponáty, pre železnicu sa pripravovalo nové pôsobisko. Ako priestory pre budúce depo poslúžili haly, ktoré boli postavené pri výstavbe skanzenu.
Medzi novembrom 2001 a aprílom 2002 boli všetky exponáty prevezené do Pribyliny, depo a koľajisko v Liptovskom Hrádku bolo zrušené.
Výstavba trate
V múzeu bol vypracovaný projekt na výstavbu trate, rozdelený na tri etapy:
Výstavba približne kilometrového úseku Depo – Kostol (1. etapa) bola zrealizovaná v lete 2018. Úsek bol slávnostne otvorený 24. októbra 2018 s plánovanou premávkou od sezóny 2019. Z dôvodu nevyhnutných administratívnych úkonov a čiastočne pandémie na jar 2020, bola prevádzka na takmer kilometer dlhej trati spustená až 6. júna 2020.
Kúpeľná ulica (Bratislava)
Kúpeľná ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Tiahne sa od Vajanského nábrežia po Palackého, križuje Medenú.
Dom na Kúpeľnej 2 je chránenou pamiatkou.
Adolf Opálka
Adolf Opálka (* 4. január 1915, Rešice, Česko – † 18. jún 1942, Praha, Česko) bol dôstojník Československej armády, príslušník československého vojska na západe. Ako príslušník špeciálnych jednotiek vysadený na územie Protektorátu. Podieľal sa na príprave atentátu na Heydricha.
Život
Narodil sa v obci Rešice, dnes v okrese Znojmo. Syn mlynára. Vychovávali ho starí rodičia a teta. Po absolvovaní obecnej školy a troch ročníkov meštianskej školy sa začal učiť za automechanika. Neskôr prestúpil na obchodnú akadémiu, kde maturoval v roku 1936. Na vojenskú službu nastúpil k 43. pechotnému pluku v Brne. Neskôr začal študovať na vojenskej akadémii v Hraniciach na Morave. V júni 1938 v hodnosti poručíka priradený k horskému pluku 2 v Ružomberku. Velil čate. 21. apríla 1939 v dôsledku okupácie krajiny prepustený z armády.
Ako veliteľ skupiny Out distance bol 28. marca 1942 vysadený spolu s I. Kolaříkom a K. Čurdom pri Ořechove neďaleko mesta Telč na územie Protektorátu. Po zoskoku nadviazal spojenie so skupinou Silver A. Podieľal sa na organizácii neúspešného náletu na plzenské závody Škoda. Neskôr sa zapojil do príprav na atentát na Reinharda Heydricha. Po atentáte sa ako veliteľ skupiny výsadkárov z rôznych skupín presunul 5. júna 1942 do úkrytu v krypte pravoslávneho kostola sv. Cyrila a Metoda v Prahe. Tento úkryt však bol po zrade Karla Čurdu gestapom odhalený.
18. júna 1942 bola chrám obkľúčený jednotkou SS, ktorá sa pokúsila výsadkárov zajať. Spoločne s Josefom Bublíkom a Janom Kubišom sa bránil nemeckému útoku na chóre chrámu. V boji bol ťažko ranený. Pred smrťou požil jed a následne sa zastrelil.
Jeho teta Marie Opálková bola 24. októbra 1942 z pomsty za jeho podiel na atentáte na Heydricha popravená v koncentračnom tábore Mauthausen.
Madona Granduca
Dielo, označované tiež Madona s Dieťaťom, v sebe nezaprie leonardovský vplyv obohatený raffaelovským podaním plastickejšieho zobrazenia tvarov.
Z tmavého pozadia sa vynára postava nežnej až krehkej Madony držiacej na rukách Dieťa. Z obrazu je cítiť neuveriteľnú hĺbku materinskej lásky. Obraz vo svojej podstate kompozične veľmi jednoduchý pôsobí svojou umeleckou hĺbkou a precítenosťou nesmierne dokonale a to aj napriek tomu, že patrí k Raffaelovým raným prácam. Možno povedať, že Madona Granduca je skutočným klasickým príkladom dokonalosti.
Historické záznamy mlčia o tom, pre koho Raffael tento obraz, počas svojho pobytu vo Florencii, namaľoval. Vieme, že od roku 1799 ho vlastnil lotrinský veľkovojvoda Ferdinand III. (odtiaľ názov diela). Je zrejmé, že ho získal z majetku iného florentského maliara Carla Dolciho.
Vanderlei de Lima
Vanderlei Cordeiro de Lima známy aj pod menom Vanderlei de Lima (* 11. august 1969, Cruzeiro do Oeste) je bývalý brazílsky atlét, ktorý sa venoval maratónskemu behu. Na olympijských hrách získal jednu medailu. Osobný rekord 2:08:31 zabehol dňa 8. februára 1998 v japonskom meste Tokio.
V roku 2004 vyhral anketu Brazílsky športovec roka.
Atény 2004
Na Letných olympijských hrách 2004 v Aténach získal v maratóne bronzovú medailu výkonom 2:12:11 hod. V týchto pretekoch bol na prvom mieste až do cca 40 km, no napokon ho predbehol Stefano Baldini z Talianska a Mebrahtom Keflezighi z Eritrey, ktorý však reprezentoval USA.
Írsky bývalý kňaz Cornelius Horan ho pod vplyvom alkoholu medzi 39 km sotil do divákov, čím utrpel stratu približne 20 sekúnd. Jeden z ďalších divákov, Polyvios Kossivas mu pomohol vrátiť sa späť do pretekov. V decembri 2004 sa s Kossivasom stretol, no s Corneliusom Horanom sa odmietol stretnúť. Horan dostal za svoj čin pokutu 3 000 EUR. Oproti predošlým Olympijským hrám si de Lima vylepšil pozíciu, keďže vtedy skončil na 75. mieste časom 2:37:08.
Johan Olsson
Johan Olsson (* 19. marec 1980 v Västerås, Švédsko) je bývalý švédsky bežec na lyžiach.
NGC 2240
NGC 2240 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Povozník, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 3. januára 1786.
Broxeele
Broxeele je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Maillezais (kantón)
Maillezais je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 11 obcí.
Broxeele
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rozeta
Rozeta môže byť:
Otto II. (Svätá rímska ríša)
Vláda
V roku 961 sa stal spoluvládcom Rímskonemeckej ríše, jediným panovníkom potom po smrti svojho otca Otta I. Veľkého v roku 973.
Za otcovho života bol zvolený a v roku 961 korunovaný za rímskonemeckého kráľa a v roku 972 za cisára. V tom istom roku sa oženil z byzantskou princeznou Theophano. V roku 973 došlo k odbojnému hnutiu v Lotrinsku, ktoré podporovali západofranskí Karolovci, aj k vpádu Dánov.
Veľkým nebezpečenstvom pre cisárovu vládu bol jeho spor s vojvodom bavorským Henrichom Škriepnym (951 – 995), vnukom Henricha I. Vtáčnika z rodu Liudolfingerovcov (Otonov). Vojvoda žiadal ponechať v Švábsku svoju sestru ako vojvodkyňu-vdovu, čoskoro však vystúpil proti Otovi II. i so svojimi nárokmi na trón. Podporil ho český knieža Boleslav II. a poľský Mešek I. Nakoniec bol Henrich Škriepny zajatý, Otto potlačil nepokoje v Lotrinsku a prerazil dánske opevnenie Danevirke, kde zriadil šlezvickú marku. Dánskeho kráľa Haralda Modrozubého prinútil k plateniu tribútu.
Oto II. v rokoch 975 a 976 bojoval s Čechmi, ktorí zničili jeden z jeho dvoch zborov pri Plzni (Nemci boli prepadnutí pri kúpaní) a sami vpadli dvakrát do ríše. V roku 976 utiekol Henrich Škriepny zo zajatia a spojil sa s opozičnými silami v ríši, ale o rok neskôr bol porazený a uväznený. Český knieža sa s cisárom nakoniec pomeril.
Oto II. rozdelil ohromné územie spravované bavorskými vojvodami (udelené Korutánsko, Istria, veronská a friaulská marka), v roku 976 udelil rakúsku marku Babenbergovcom. V roku 980 obnovil centrálnu moc v Taliansku. Počas bojov na juhu Talianska bol v júli roku 982 porazený pri Crotone Arabmi, ktorí od roku 976 prenikali zo Sicílie na pevninu. Správy o porážke vyvolali povstanie Veletov a Odobritov, ktoré v roku 983 ukončilo saskú nadvládu medzi Labe a Odrou.
Smrť
Zomrel nečakane 7. decembra 983 v Ríme, pravdepodobne na predávkovanie preháňadlom pri malárii. Ako jediný stredoveký cisár bol pochovaný v chráme sv. Petra vo Vatikáne.
Deti
Otto II. a Theophanu mali štyri deti:
Majstrovstvá sveta v hokeji na kolieskových korčuliach žien 1998
Majstrovstvá sveta v hokeji na kolieskových korčuliach žien 1998 boli v poradí 4. Majstrovstvá sveta v hokeji na kolieskových korčuliach žien, ktoré organizuje Medzinárodná federácia kolieskových športov (FIRS), resp. jej výbor pre hokej na kolieskových korčuliachCIRH. Konali sa v Buenos Aires, v Argentíne v dňoch od 8.15. novembra 1998, za účasti 14 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Kolumbie a Macaa. Turnaj pozostával z troch fázízákladnej časti, nadstavbovej časti o umiestnenie a play-off. Titul získala domáca 🇦🇷 po finálovom víťazstve nad 🇵🇹.
Esbly
Esbly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 2241
NGC 2241 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 31. januára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Fluxbox
Fluxbox je správca okien pre unixový X Window System. Vznikol zo svojho predchodcu Blackboxu 0.61.1, ktorý sa už dnes nevyvíja.
Vlastnosti
Fluxbox je prednastavený window manager použitý vo Fluxbuntu či Damn Small Linuxe. Vďaka svojej malej náročnosti na pamäť a rýchlosti spúšťania je veľmi obľúbený v mnohých Live CD ako napr. Knoppix STD a Gparted.
Nie je určený pre začiatočníkov, ale pre pokročilých používateľov.
Rozeta (hmlovina)
Hmlovina Rozeta alebo Rosetta (Ružica) alebo NGC 2237 - 2239 je emisná hmlovina v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift v roku 1871.
Jej najjasnejšie časti majú vlastné označenia: NGC 2237, NGC 2238 a NGC 2239. Hmlovina je málo jasná a rozľahlá (priemer asi 80 oblúkových minút), preto sa ťažko pozoruje menšími ďalekohľadmi. V ďalekohľade možno vidieť len tri najjasnejšie časti hmloviny, ale charakteristický tvar ruže sa ukáže až na astrofotografii. Fotografické snímky tejto hmloviny sú skutočne nádherné. Je považovaná za jednu z najkrajších hmlovín na našej oblohe. Hviezdokopa sa dá vyhľadať aj poľným ďalekohľadom s vysokou svetelnosťou alebo triédrom.
Prudký hviezdny vietor hviezd hviezdokopy NGC 2244 vytlačil zvyšky okolitej materskej hmloviny a vytvoril v strede hmloviny dutinu, ktorá jej dáva charakteristický vzhľad rozkvitnutej ruže. Ten podporuje aj červená farba, ktorá je spôsobená žiarením vodíka. Na detailných fotografiách je však aj zelené svetlo vyžarované predovšetkým malými množstvami kyslíka. Plyn hmloviny núti k žiareniu skupina 17 mladých hviezd v jej vnútri. Ich ultrafialové žiarenie vzbudzuje atómy v zvyšnej materskej hmlovine a tie potom vyžarujú fotóny svetla. Tento jav sa nazýva fluorescencia.
Na ploche hmloviny sa nachádzajú aj husté mračná prachu a plynu – globuly, z ktorých by v budúcnosti mohli vznikať nové hviezdy. Energetický hviezdny vietor a žiarenie však spôsobujú ich pomalú eróziu. Jednotlivé globuly majú priemer okolo 7000 až 10000 astronomických jednotiek a sú preto približne 200 až 300-krát väčšie ako celá naša slnečná sústava. Na fotografiách hmloviny v čiare H-alfa sa na pozadí žiariaceho vodíku nachádzajú tmavé prachové siluety. Pôvod pozorovaných rýchlo sa pohybujúcich molekulárnych uzlíkov zostáva predmetom výskumu. Stred Rozety meria asi 50 svetelných rokov, priemer celej hmloviny je asi 100 svetelných rokov a nachádza sa od nás vo vzdialenosti asi 3000 - 5000 svetelných rokov. Jej celková hmotnosť prevyšuje 11 000-krát hmotnosť Slnka. Patrí medzi pomerne blízke miesta tvorby hviezd.
Monoclonius
Monoclonius (doslova "jednorožec") je rod vymretého rohatého dinosaura. Bol približne 5 metrov dlhý a pred 75 miliónmi rokov obýval západ dnešnej Severnej Ameriky. Meno dostal podľa jedného mohutného rohu, ktorý sedel na nosných kostiach. V súčasnosti zahŕňa jediný druh Monoclonius crassus.
Preradené druhy
V minulosti sa do rodu Monoclonius radilo mnoho druhov neskôr priradených iným rodom:
Klasifikácia
Jedinci, predtým popisovaní pod týmto rodovým menom, sú zvyčajne nedospelé exempláre alebo mláďatá iných ceratopsov, ako bol Centrosaurus a Styracosaurus. Je však možné, že niektorí z týchto jedincov skutočne patria medzi doteraz nepopísané a teda vede neznáme rohaté dinosaury.
Poznávacie znaky
Zadný okraj lebky vybiehal do zvláštneho kosteného goliera, vzniknutého predĺžením temenných kostí. Tento golier chránil najzraniteľnejšie miesta na tele zvieraťa, šiju a krk. Trup bol krátky, okrúhly a v lopatkách dosahoval výšku približne 2 m. Nízke nohy boli silné a nie príliš dlhý chvost zviera pri chôdzi držalo nad zemou. Koža, ktorú poznáme zo zachovaných pseudomúmií, pripomínala nosorožiu, bola hrubá a rozpadala sa na množstvo nepravidelných poličiek. Lopatkovité zuby v hustých radoch boli umiestnené v zadnej časti tlamy, predné okraje hornej aj dolnej čeľuste boli premenené v zobákovitý útvar.
Spôsob života
Monoclonius bol typickým suchozemským bylinožravcom, ktorý potravu nežuval, ale len na drobno strihal. K oddeľovaniu výhonkov a vetvičiek mu slúžil práve zobákovitý okraj čeľustí. Jeho domovom boli oblasti neveľkých jazier s vyššie položenými suchými plošinami s porastmi stromov a krov, ktoré sa vtedy rozkladali v severnej časti terajších Spojených štátov amerických a v južnej časti dnešnej Kanady.
Percy Williams
Percy Williams (* 19. máj 1908, Vancouver, Kanada – † 29. november 1982, tamže) bol kanadský atlét, ktorý sa venoval šprintérskym disciplínam. Je dvojnásobný olympijský víťaz. Ako tretí atlét v histórii olympijských hier získal bežecké double na trati 100 a 200 metrov.
Kariéra
Zlaté olympijské medaily vyhral na Hrách VIII. olympiády v roku 1928 v Amsterdame. Beh na 100 m vyhral časom 10,8 sekundy a beh na 200 metrov časom 21,8 s. Na 100 m bežal v tretej dráhe a na 200 m v druhej. V roku 1930 vyrovnal svetový rekord v behu na 100 m časom 10,3 s. Zúčastnil sa aj na Letných olympijských hrách 1932 v Los Angeles, kde žiaden významnejší úspech nedosiahol. Krátko po tom ukončil atletickú kariéru.
Neskôr pôsobil ako poisťovací agent. V roku 1979 získal ocenenie Dôstojník Rádu Kanady. Žil s matkou do jej smrti v roku 1977. Trpel artritídou, v roku 1982 spáchal samovraždu.
NGC 2242
NGC 2242 je planetárna hmlovina v súhvezdí Povozník, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 24. novembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15.
Madona della Seggiola
Madona della Seggiola (tiež Madona della Sedia) je názov obrazu namaľovaného talianskym renesančným umelcom Raffaelom Santim.
Obraz, ktorý zrelý umelec namaľoval pravdepodobne pre pápeža Leva X., býva všeobecne považovaný za jedno z najslávnejších umelcových diel a predstavuje vrchol maľby Madon v talianskej renesancii.
Raffael je autorom viacerých obrazov s motívom Madony, kde je okrem postavy Panny Márie a Dieťaťa súčasťou výtvarného prevedenia malý Ján Krstiteľ. Tak je tomu i pri tomto diele.
Obraz je namaľovaný na kruhovom formáte, čomu je prispôsobená i kompozícia postáv. Dokladá to najmä mierne doľava predklonená hlava Panny Márie. Reč jej tela vyžaruje najvyššiu mieru prirodzenosti a vnútornej súnáležitosti so spokojne vyzerajúcim a nežne sa k matke túliacim dieťaťom. Láskyplnosť a materinská neha sú cítiť i z pohľadov priamo nasmerovaných na diváka. Svedkom rodinného šťastia je malý Ján, charakterizovaný svojím atribútom - malým krížikom.
Obraz je predchnutý nádherným farebným podaním, ktorému dominuje pestrofarebná prikrývka prehodená cez Máriine plecia.
Obraz sa už krátko po Raffaelovej smrti dostal do majetku Mediciovcov, ktorí ho vystavili v galérii Uffizi. Koncom 18. storočia bol ako súčasť napoleonovej koristi prevezený do Francúzska. Do Talianska sa vrátil v roku 1815 a dnes je exponátom v galérii Palatino v bývalom paláci Pittiovcov.
Teriér Jacka Russella
Teriér Jacka Russella (hovorovo: jack russell, nesprávne Jack Russell teriér; angl. Jack Russell Terrier) je plemeno psa domáceho uznané vo FCI v skupine nízkonohých teriérov pod číslom 345. Vďaka svojmu atraktívnemu exteriéru a mediálnej podpore dnes patrí medzi tzv. módne plemená. Laici si ho často mýlia s hladkosrstým foxteriérom, prípadne s krížencami (hovorovo nazývanými pouličnou zmesou/-kou či orechmi) teriérov či iných nízkonohých plemien.
Vzhľad
vpravo|náhľad|Jack Rusell teriéry (zľava: drsnosrstý, hladkosrstý, hrubosrstý /broken/) Teriér Jacka Russella je pes obdĺžnikového rámca s pevnou kostrou a dobrým osvalením. Hrudné končatiny sú rovné, panvové končatiny silné a svalnaté, vzhľadom na plecia vyvážené, pri pohľade zozadu rovnobežné. Pohybuje sa priamo, voľne a čulo. Chvost nesie vzpriamene.
Má plochú lebku pozvoľna sa zužujúcu smerom k silným čeľustiam so zreteľným stopom. Nos musí byť čierny. Čierne oči majú bodrý výraz.
Srsť jacka russella sa vyskytuje v troch variantoch: hladká, drsná a hrubá (tzv. broken). Prevažuje biela farba, ktorá môže byť prerušená čiernymi, hnedými a/alebo trieslovými škvrnami. Je pre nich príznačný znak na temene hlavy v podobe diamantu – škvrny.
História
Vznik tohto plemena ako ho poznáme dnes začal v 19. storočí a zásluhu na tom má anglický vidiecky farár John Russell, ktorý mal záujem vyšľachtiť poľovného psa. Okolo roku 1818 si zadovážil od miestneho mliekára suku teriéra, ktorú nazval Trump. Išlo zrejme o suku podobnú foxteriérovi. Jedna zo základných požiadaviek na novovznikajúce plemeno bola biela srsť so žltými znakmi. Dnes už sa nedozvieme, ktoré plemená sa presne podieľali na vzniku jacka russela, literatúra však hovorí o greyhoundovi pre dosiahnutie mäkšej srsti, bíglovi pre úpravu uší a bulldog pre upevnenie odvahy. Keďže Russellovi išlo najmä o pracovne upotrebiteľné psy, nikdy ich nevystavoval ani nezapisoval do plemennej knihy napriek tomu, že bol jedným zo zakladateľov Kanel klubu. Plemeno oficiálne uznané v Jack Russel terriér bol uznaný medzinárodnou kynologickou federáciou FCI dňa 25. 10. 2000. Oficiálny štandard FCI je pod číslom 345. Až do tej doby sa nedá hovoriť o čistokrvnom chove.
Nároky
Bežná starostlivosť nezaberie veľa času, ale jeho výchova nemusí byť pre začiatočníka jednoduchá. Potrebuje pevnú ruku, dostatok pohybu a primeranú zábavu. Preto treba dostatočne uvážiť, či je to vhodný pes pre Vás. Pri nesprávnom výbere ostanú obe strany deprimované. Zamyslieť by sa mali hlavne starší alebo pohodlní ľudia. Najlepšie je mu u aktívnych ľudí ktorí trávia veľa času pohybom najlepšie vonku. Ešte lepšie je jeho prirodzené prostredie – na vidieku u horárov. Ak mu venujete trošku času na výcvik, najlepšie formou odmeny, či už nejakú dobrotu alebo obľúbenú hračku, odvďačí sa vám neskutočnými kúskami, aportovanie je ich vášňou. Je pre nich význačne vysoká aktivita, no na druhej strane ak sa oddychuje, tak dokáže prespať veľa hodín.
Využitie
Je to poľovný pes, dnes ho už na poľovačkách nevidieť často. Využíva sa ako durič alebo norník. Vďaka medializácii je dnes zväčša chovaný ako spoločník.
Mareuil-sur-Lay-Dissais (kantón)
Mareuil-sur-Lay-Dissais je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 11 obcí.
Burgau
Burgau je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine  Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Žije tu 1 004 obyvateľov (1.1.2007).
Bruay-sur-l’Escaut
Bruay-sur-l’Escaut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Esmans
Esmans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Trauma (poľská hudobná skupina)
Trauma je poľská death metalová skupina existujúca od roku 1992. Kapela hrá energickú technickú hudbu s dôrazom na pestré gitarové techniky a extrémne presným rýchlym kopom na bubnoch. Za posledné roky sa aj skupina Trauma zaradila medzi spičku poľskej death metalovej scény. Tvoria elitný štvorlístok spoločne s formáciami ako Vader, Behemoth a Decapitated.
Lupersat
Lupersat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 2243
NGC 2243 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Veľký pes, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 24. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,4.
La Donna Gravida
La Donna Gravida je názov obrazu namaľovaného talianskym renesančným umelcom Raffaelom Santim.
O tomto obraze je známe iba to, že ho Raffael namaľoval medzi rokmi 1505 – 1506 počas svojho florentského pôsobenia. Identita gravidnej ženy namaľovanej na obraze je neznáma. Podľa jej výzoru a drahého oblečenia, výrazne kontrastujúceho s tmavým pozadím, ide zrejme o ženu z vyšších spoločenských kruhov, možno zo šľachtickej rodiny.
Opäť sa tu naplno prejavil vplyv Raffaelovho predchodcu Leonarda da Vinci v štýle priestorového figuratívneho prejavu.
Robert Ludlum
Robert Ludlum (* 25. máj 1927, New York – † 12. marec 2001, Naples, Florida) bol americký spisovateľ špionážnych románov.
Život
Robert Ludlum, absolvent Wesleyan University, takmer dvadsať rokov pracoval v zábavnom priemysle ako herec, producent a taktiež ako „hlas“ v mnohých televíznych reklamách. Koncom šesťdesiatych rokov sa preorientoval na literatúru. Už jeho prvotina The Scarlatti Inheritance bola veľmi úspešná a to isté sa dá povedať aj o jeho ďalších románoch. So svojou ženou Mary býval na Floride.
Dielo
Robert Ludlum napísal trinásť románov, ktoré boli preložené do devätnástich jazykov a vydané v dvadsiatichtroch krajinách. Zápletky v jeho dielach bývajú komplikované, napätie vystupňované až do záverečného prekvapujúceho rozuzlenia. Jeho hrdinami sú obyčajní Američania, ktorí sú proti svojej vôli vtiahnutí do vysokej hry rozviedok, tajných organizácií a zločineckých skupín. Jediné na čo sa môžu spoľahnúť je ich vlastná odvaha, statočnosť a zmysel pre pravdu a spravodlivosť.
Základný blok
thumb|Základný blok stanice [[Mir]] thumb|Zjednodušený prierez Základným blokom
Základný blok niekedy nazývaný jednoducho Mir (v ruštine Мир) je prvý vypustený modul kozmickej stanice Mir. Odštartoval 20. februára 1986 z kozmodrómu Bajkonur s nosnou raketou Proton-K.
Základný blok bol obytný a riadiaci modul, prvý modul stanice. Navonok bol podobný svojim predchodcom, staniciam Saľut. Bol dlhý 13,13 m, jeho maximálny priemer bol 4,15 a pri štarte vážil približne 21 ton. Najviditeľnejší rozdiel oproti Saľutom predstavoval guľovitý prechodový úsek s šiestimi uzlami, pričom jedným z nich bol trvalo pripojený k stanici. Tento modul slúžil zároveň ako prechodová komora pre výstup kozmonautov do otvoreného vesmíru. Z modulu vychádzali dve krídla solárnych panelov s celkovým rozpätím 75 m2, ku ktorým sa v roku 1987 pridalo ďalších 22 m2.
Konštrukcia
Konštrukčne sa Základný blok skladal zo 4 častí: prechodového úseku, pracovného úseku, prístrojového úseku a z prechodovej komory. Okrem prístrojového úseku boli všetky časti hermetizované. Prechodový úsek mal dĺžku 2,2 metra. Päť voľných uzlov slúžilo na pripojenie ďalších modulov stanice.
Za prechodovým úsekom sa nachádzal pracovný úsek stanice v tvare valca s guľovými dnami. Dĺžka valcovitej časti bola 7,67 m, spolu s pologuľovitými dnami meral 8,6 m. Priemer valca nadväzujúceho na prechodový úsek bol menší ako priemer valca nachádzajúceho sa za ním, aby bola splnená požiadavka, že zložené solárne panely nebudú presahovať priemer väčšieho valca. Väčší valec s priemerom 4,15 metra predstavoval obytný úsek stanice. V menšom valci sa nachádzal riadiaci pult, dve otočné kreslá a systémy zaisťujúce životné podmienky. V obytnom úseku bol jedálenský stôl, zásoby potravín na dva dni pre dvoch kozmonautov (pred príletom prvej posádky), tréningová dráha, dve kóje pre odpočinok posádky a hygienický kútik. Pre lepšiu orientáciu kozmonautov mali steny odlišné zafarbenie: stena predstravujúca v stave beztiaže dlážku bola tmavozelená a pokrytá kobercom, strop biely a obvodové steny zelené a žlté.
Na povrchu pracovného úseku sa nachádzali antény systému rádiového spojenia, držadlá slúžiace kozmonautom pracujúcim v otvorenom priestore, priezory a slnečné snímače.
Pracovný úsek spájala so zadným pasívnym spojovacím uzlom prechodová komora. Obklopoval ju prístrojový úsek. V ňom sa nachádzali agregáty termoregulačného a spojovacieho systému, palivové nádrže, nádrže s tlakovacím plynom, a motorová sekcia. Súčasťou motorovej sekcie boli dva hlavné motory s ťahom 2,9 kN. Stabilizáciu Miru zabezpečovalo 32 malých motorčekov s ťahom po 137,3 N.
Po štarte mal Základný blok hmotnosť 20 400 kg. Prvá posádka ho navštívila 15. marca 1986.
Bruille-lez-Marchiennes
Bruille-lez-Marchiennes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Orol tatránski
Orol tatránski (iné zápisy: pôvodne Orol Tatránsky, v súčasnom pravopise Orol tatranský) bola literárna resp. literárno-náučná príloha Slovenských národných novín, ktorá vychádzala od 1. augusta 1845 do 6. júna 1848, najskôr týždenne, potom každý druhý týždeň. Zámerom hlavného redaktora novín Ľudovíta Štúra bolo v prílohe podávať obraz o stave slovenskej národnej kultúry (najmä literárneho života), pokladajúc ju za neoddeliteľnú súčasť procesu formovania moderného slovenského národa.
Koncepcia
Ľ. Štúr v Ohlase o Slovenských národných novinách a Orlovi tatránskom, vydanom 15. júna 1845 v Prešporku (Bratislave), charakterizoval koncepciu Slovenských národných novín tak, že zatiaľ čo vlastné noviny mali obsahovať „čiastku [...] politickú“, Orol tatránsky mal tvoriť „čiastku [...] hlavne historickú“ a „poučenlivé so zábavnými vecami spojovať“. Konkrétne mal obsahovať:
Tento rozvrh sa Ľ. Štúr spolu s redaktormi Petrom Kellnerom-Hostinským, Bohuslavom Nosákom, Ján Štúr a Mikulášom Dohnánym snažil dodržiavať, čo však nebolo vždy možné vzhľadom na obmedzený rozsah i problémy so zaobstarávaním rukopisov. Preto nevznikli stále, pravidelné rubriky. V prvom ročníku Orla tatranského bývali nepravidelné rubriky Poviedky o mužoch veľkých, Rozličné správy, Slovanské správy, Ohlasy a pod., v druhom ročníku Prehľad časopisov, Rozličnosti, Obyčaje, Hry a zábavy Slovákov, Anekdoty a v treťom ročníku pribudli nové rubriky Dopisovateľ, Slovesnosť, Recenzie novovyšlých kníh a domáce spravodajstvo pod názvom Slovenský život.
Vydávanie
Príloha začala vychádzať v Bratislave 1. augusta 1845. Jej prvý ročník sa skončil 30. júna 1846. Druhý sa začal 10. júla 1846 a skončil sa 22. júna 1847. Tretí ročník sa začal 9. júla 1847 a skončil sa 6. júna 1848. Dovedna teda v troch ročníkoch vyšlo 97 čísel na 774 stranách. Orol tatránski zanikol v revolučnom roku 1848 (pozri revolúcia v rokoch 1848 – 1849 v Uhorsku a slovenské povstanie) spolu so Slovenskými národnými novinami.