cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operácia Barbarossa
Začiatok útoku
Nemci mali hneď od začiatku veľkú prevahu a úspešne postupoval na všetkých smeroch. Zaskočená Červená armáda kládla intenzívny odpor iba lokálne, čo nebol pre skúsené nemecké jednotky žiadny podstatný problém. Útok mal veľmi silnú leteckú podporu, Luftwaffe do boja vyslala 1945 bojových lietadiel, ktoré už za prvý deň operácie zničili približne 1200 sovietskych lietadiel. Veliteľ letectva Západného frontu v Bielorusku, generál I. I. Kopec v priebehu 22. júna obletel všetky svoje podriadené letiská. V zdesení zo vzniknutej situácie po pristátí spáchal samovraždu.
Informácie o napadnutí krajiny obyvateľstvu o 12. hodine 22. júna vyhlásil v rádiu minister zahraničných vecí V. M. Molotov. Ako prvý označil konflikt za vlasteneckú vojnu. Zároveň nezabudol dodať, že krajina vedie spravodlivú vojnu a nepriateľ bude porazený.
Boje na Minskom smere
náhľad|Nemecké jazdectvo prechádza horiacou bieloruskou dedinou pri Mogileve. Na zemi postupoval Wehrmacht úspešne vpred, obchádzal miesta odporu a rýchlo obkľučoval neorganizovane nasadzované jednotky Červenej armády. Tie síce dostali rozkaz okamžite prejsť do protiútoku, ale boli nasadzované jednotlivo, bez prípravy a znalosti situácie na fronte. Nemci tak boli vďaka sústredeniu svojich síl pri hraniciach schopní efektívne porážať svojho nepriateľa a rýchlo postupovať na hlavných smeroch do vnútrozemia. Na mnohých miestach boli nemecké vojská vítané ako osloboditelia od boľševizmu. Prvý vážnejší odpor na dôležitom smere v oblasti Brestu a Koveľa kládol iba 15. strelecký zbor. Jeho jednotky zväčša nemali šancu organizovane sa prebiť z obkľúčenia a boli zajaté. Tvrdo sa bránili jednotky obkľúčené v brestskej pevnosti, ktoré spôsobili nemeckej 45. divízii ťažké straty. Niektorí z obrancov vyšli z ruín a pivníc až na konci leta 1941, medzi tým si bol pevnosť, ktorá odolávala nemeckým jednotkám dlhšie než celé Francúzsko, pozrieť dokonca sám Hitler. Ale miestny hrdinský odpor Nemcov nemohol zastaviť. Pri bojoch západne od Minsku Sovieti zle odhadli dislokáciu nepriateľských obrnených síl, tým sa podarilo preniknúť hlboko do tyla Západného frontu, obsadiť Slonim, na ceste medzi Bialystokom a Minskom, čím odrezali celý prvý sled sovietskeho Západného frontu. Nemci rozvrátili tylo sovietskych vojsk dislokovaných pri hraniciach bez toho, že by boli schopné podniknúť efektívne protiútoky. Sovietske sily začali byť obkľučované v oblasti západne od Bialystoku, južne od Grodna s hrdlom pri Volkovsku. Pozdĺž krídel sovietskych vojsk postupujúcimi tankovými skupinami generála Guderiana na juhu a generála Hotha na severe. Sovieti síce začali svoje sily z výbežku siahajúcemu až takmer k hraniciam sťahovať, ale bolo neskoro. Jadru sovietskej 3. armády sa síce podarilo ustúpiť okolo Volkovska na východ, čakalo ich však ďalšie obkľúčenie. Nemci medzi Lidou na severe a Baranoviči na juhu uzatvárali druhé kliešte obkľúčenia západne od Minska. Minsk padol už po 5 dňoch bojov. V rozsiahlom kotli medzi Minskom a Bialystokom do 14. júla Nemci zajali 270 – 300 000 sovietskych vojakov a získali asi 2 500 tankov. Východne od neho boli nemecké vojská zadržané pri Borisove. Následne začala byť narýchlo pripravovaná obrana na úseku Smolensk – Moskva, kde sa línia tiahla od Vitebska po Mogilev.
Stalin rozhorčený z katastrofy na tomto úseku nariadil zatknutie veliacich dôstojníkov Západného frontu. Okrem jeho veliteľa generála Pavlova to boli náčelník štábu frontu Klimovskich a veliteľ 4. armády Korobkov. Všetci traja vysokí dôstojníci boli napriek ich obhajobe z objektívnych príčin porážky vlastných vojsk obvinení z protisovietskej činnosti a popravení.
Pre sovietsky režim nastal pri nemeckom postupe problém, čo s množstvom politických väzňov, ktorých boľševické represné zložky zatkli na novonadobudnutom území západného Bieloruska, západnej Ukrajiny, východného Poľska, v Pobaltí a Bukovine. 24. júna 1941 vydal Berija rozkaz na likvidáciu politických väzňov na ohrozených územiach. Väzni boli na mnohých miestach vraždení bez súdu, často veľmi krutým a barbarským spôsobom. Na mnohých miestach sa NKVD nepodarilo pred príchodom Nemcov povraždiť všetkých väzňov. Výška obetí vo vnútrozemí, kde mohlo NKVD pôsobiť dlhšiu dobu, nebola dodnes vyčíslená. Zdroje poukazujú, že muselo ísť o desiatky tisíc životov. V období nacistického vpádu do krajiny podľa viacerých zdrojov tiež zahynulo najväčšie množstvo väzňov v sovietskych Gulagoch.
Boje v Pobaltí a na severe
náhľad|Nemecký [[PzKpfw IV 8. obrnenej divízie prekračuje rieku pri zničenom moste počas bojov na Leningradskom smere.]] Skutočne bleskový bol postup armádnej skupiny sever cez pobaltské republiky na Leningrad, kde Nemci dobre využili kvalitnú cestnú sieť v týchto krajinách. Veľmi dôležité bolo získanie mostov cez Dvinu, odvážnym útokom pri meste Dvinsk 26. júna 1941. Rýchly postup tiež spôsobil fakt, že vojenské jednotky tvorené z brancov povolaných z miestneho obyvateľstva nekládli Nemcom odpor a to, že Sovieti tu preto nemali dostatok bojaschopných jednotiek. Ich neskorší postup sa však onedlho spomalil po odvolaní podstatnej časti tankových vojsk neďaleko od druhého najväčšieho sovietskeho mesta.
25. júna začali nemecké a fínske vojská viesť boje na línii od Karélie až po polostrov Kola. Sovietske vojská neboli ani v tejto oblasti pripravené a neočakávaný útok početnejších vojsk a nedokázali nepriateľský postup zastaviť. Bojové operácie takéhoto rozsahu sa v polárnych podmienkach dovtedy nikdy neviedli a ani jedna zo strán nebola pripravená na ťažkosti, ktoré tu dlhotrvajúca bojová činnosť prinesie. Sovietsky zväz na tomto úseku frontu nakoniec zachránila neochota Fínska pokračovať v útoku po dosiahnutí pôvodných hraníc z roku 1940.
Boje na Ukrajine
náhľad|Nemeckí pešiaci pri bojoch na Ukrajine, júl 1941. Na juhu, na osi postupu južne od Pripiaťských močiarov, čelili nacistické vojská väčšej koncentrácii nepriateľských síl, ktorým sa po väčšinu júla darilo viesť pomerne úspešné ústupové boje. Nacistické jednotky dočasne zastavené pri Rovne pred Kyjevom. Už 9. júla však dobyli Žitomir a tým priamo ohrozili Kyjev. Sovietske vojská sa pokúšali zabrániť svojmu obkľúčeniu v oblasti Kyjeva a pri Berdičeve viedli takmer týždeň ťažké boje.
V strede júla sa sovietske vojská pod vedením maršala Buďonného pokúsili na juhu Ukrajiny o protiútok pri Umani. Na krátko zastavili nemecké jednotky, ale sami sa dostali do obkľúčenia rýchlo postupujúcimi nemeckými tankovými skupinami. 8. augusta 1941 prestalo v bezvýchodiskovej situácii 20 sovietskych divízií klásť odpor.
Za prvý mesiac vojny Červená armáda utrpela katastrofálne straty. 850 000 vojakov bolo mŕtvych alebo ranených, asi 1 milión sa dostal do zajatia. Stratených bolo 9 500 diel, vyše 6 000 tankov a asi 3 500 lietadiel. Nepriateľ obsadil podstatnú časť krajiny do hĺbky 300 až a naďalej intenzívne postupoval. Sám však utrpel nemalé straty, tie síce neboli také vysoké ako uvádzali sovietske vyhlásenia. Na nemeckej strane padlo asi 100 000 vojakov, čo je trikrát viac než padlo za celé ťaženie západnou Európou. Nemci stratili asi 40 % tankov, ktorými vpadli do ZSSR a asi 950 lietadiel.
Bitka o Moskvu
náhľad|vpravo|Nemecký PzKpfw III zničený pri obci Skirmanovo, medzi Volokolamskom a Istrou západne od Mosvky. Zatiaľ čo sa úporne bojovalo pri Smolensku a Kyjeve, Hitler na bojovej porade na veliteľstve armádnej skupiny Stred váhal či je dôležitejšie udrieť najprv na zvyšok Ukrajiny a dosiahnuť Donbas, alebo vyraziť na Moskvu. Generáli považovali za hlavný cieľ Moskvu. Ich argumentmi bolo to, že Moskva je okrem politického a ekonomického centra ZSSR i dôležitou dopravnou križovatkou. Po jej strate by sa sovietska obrana rozpadla na 2 časti a sovietske velenie by už nebolo schopné si udržať kontrolu ani efektívne viesť bojové operácie. Napriek tomu sa Hitler rozhodol, že dôležitejší bude Kyjev, Charkov a Krym, a až po ich obsadení vydal rozkaz k útoku na Moskvu, takzvanú smernicu č. 35. Jeho generáli dostali následne možnosť sústrediť všetky svoje ozbrojené sily na cieľ, ktorému prikladali najvyššiu dôležitosť. 30. septembra sa začala bitka o Moskvu. Pád Sovietskeho zväzu bol podľa všetkého predo dvermi. Hitlerovská 9. a 4. armáda, podporované 3. a 4. tankovou skupinou najprv vyradili sovietske vojská brániace sa pri Viazme. Zajali pri tom údajne ďalších 660 000 vojakov 19., 20., 24. a 32. armády. Viazma padla 7. októbra, Briansk 8. októbra a 14. októbra Hothove tanky obsadili Kalinin.
V tej istej dobe sovietske vojská opustili Odesu a stiahli sa po mori na Krym aby posilnili obranu Sevastopoľa.
Nemci obsadením Brianska a Viazmy zničili celú 1. líniu sovietskej obrany. Sovietske sily v danom úseku frontu zostali početne oveľa slabšie ako ich protivník a chýbali im prostriedky na vedenie mobilnej vojny, hlavne tanky. V Moskve najprv prepukla panika. Ľudia sa obávali, že mesto bude obkľúčené. Čiastočne tomu dopomohla evakuácia sovietskej vlády do Kujbyševa. Na druhej strane samotný Josif Vissarionovič Stalin zostal v meste aby sa podieľal na riadení vojenských operácií. 19. októbra vyhlásili Moskvu za obliehané mesto, okolo mesta sa urýchlene budovali obranné línie, protitankové zátarasy a priekopy. Horečne sa organizovali nové sily na obranu mesta. Narýchlo sformované prápory domobrany z robotníkov a obyvateľov mesta boli pripravené zasiahnuť v nevyhnutnom prípade do bojov. Za tri dni sformovali 12 000 dobrovoľníkov, väčšina z nich nemala žiadne bojové skúsenosti a iba slabý výcvik. V nasledujúcich bojoch tvorili „záplaty“ na Nemcami vytvorené medzery v sovietskych líniách. Ani nemecké nebezpečenstvo nezabránilo hrdému Stalinovi v organizovaní slávnostnej prehliadky na Červenom námestí v deň výročia boľševickej revolúcie 7. novembra.
Nacistické vojská čakali na útok západne od mesta, už ani nie ďaleko. Približovali so od Kalininu, Klinu, Volokolamska, Možajska, Kalugy a dostali sa až za Tulu, ktorú však nedobyli. Proti nim stáli ústupmi značne otrasené sovietske jednotky. Až v tomto najkritickejšom období bol Stalin ochotný, po ubezpečeniach svojich agentov v Japonsku, stiahnuť časť čerstvých vojsk z Ďalekého východu, Strednej Ázie a Sibíri. To bolo nasadené doslova priamo z vlakov. Sovietske jednotky bojovali s veľkým zápalom a odhodlaním, prinajmenšom rovnako usilovne pre nich v zázemí moskovskí robotníci bez oddychu vyrábali množstvo munície, granátov a zbraní. Nemecký postup sa v dôsledku tvrdého odporu spomaľoval. Pomohlo tomu aj zhoršujúce sa počasie ako aj povestná ruská zima. 22. novembra Nemci dosiahli severne od Klinu a západne od Istry najbližší bod od Moskvy, aký kedy v pozemnom boji dosiahli. Toto miesto bolo necelých od Moskvy. Začiatkom decembra už Nemci západne od Moskvy neboli schopní postupovať, bojovalo sa iba pri Tule, ktorá sa nakrátko ocitla v obkľúčení, sovietske vojská sa však boli schopné prebiť zablokovanou cestou na Moskvu a znovu sa spojiť s mestom.
Krach bleskovej vojny
Keďže nedošlo k reálnej zmene strategických cieľov nemeckých vojsk od začiatku operácie Barbarossa ani po útoku na Moskvu, tento možno považovať za jej pokračovanie. Operácia Taifun ako taká však už mala iné operačné zámery a znamenala opustenie pôvodných plánov Barbarossy.
Na prelome novembra a decembra 1941 sovietske jednotky vytlačili nacistické vojská z Rostova, išlo o prvý rozsiahly ústup nemeckých vojsk na východnom fronte. V decembri 1941 Červená armáda zozbierala zálohy a neočakávane napadla krídla nemeckých vojsk pred Moskvou. Sovietske vojská postúpili južne od Iľmenského jazera, vyrazili tiež smerom na Kalinin a zastavili sa až pri Rževe a Gžatsku. Na juhu vyrazili pri Voroneži, Jelci a Tule, pričom postúpili po Mcensk a ďaleko za Kalugu. Neboli však schopní obkľúčiť nemecké vojská, ktoré sa v rozhodujúcom okamihu stiahli od Moskvy na západ a zabránili tak svojej likvidácii. Ofenzíva pri Moskve bola koordinovaná s ostatnými operáciami po celom východnom fronte, ktoré zahnali Nemcov stovky kilometrov na západ. Boli oslobodené mnohé oblasti, v ktorých nacistické vojská napáchali veľké zverstvá. Útočiaca Červená armáda prinútila Wehrmacht po prvýkrát za celú druhú svetovú vojnu prejsť do obrany. Pri hodnotení výsledkov bojov je potrebné brať do úvahy predovšetkým fakt, že sa Nemcom nepodarilo získať ani jeden z ich troch hlavných cieľov operácie. Moskva, ktorá bola hlavným dopravným uzlom krajiny zostala pevne v sovietskych rukách. Druhý cieľ, ktorým bol Leningrad sa však ocitol v obkľúčení trvajúcom až do januára 1944. Mesto a jeho obyvatelia sa predovšetkým na prelome roku 1941 a 1942 potácali na hranici života a smrti hladom. Mesto Astrachaň na rieke Volge, tretí cieľ nemeckej ofenzívy, zostalo neohrozené až do ďalšej nemeckej ofenzívy v lete 1942.
Pri bojových operáciách v Bielorusku, na Ukrajine i za polárnym kruhom stratilo ZSSR do októbra vyše 2 milióny mŕtvych a nezvestných a asi 800 000 ranených. Straty do konca roka boli ďaleko vyššie a odhadujú sa na vyše 3,3 milióna. Nemci zajali v priebehu bojových operácií od júna 1941 do februára 1942 3,9 milióna sovietskych vojakov. Nemecké velenie však s vojnovými zajatcami jednalo bezprecedentne, veľmi brutálnym a nehumánnym spôsobom. Z 3,9 milióna zajatých vo februári 1942 zostávalo na žive len asi 1,1 milióna, z nich už len asi 400 000 bolo ešte fyzicky schopných vykonávať prácu. Zaobchádzanie s nimi je viacerými porovnávané s holokaustom. Nemci do decembra 1941 stratili asi 918 000 mŕtvych, ranených a nezvestných.
Príčiny nemeckých neúspechov
Zúfalá situácia, do ktorej sa dostali vojská osi na konci roku 1941, mala viacero príčin. Hlavnou príčinou neúspechu bola vzrastajúca sila Červenej armády v kombinácii s množstvom ďalších faktorov, ktoré výrazne znižovali bojaschopnosť a výkon Nemcov aj ich spojencov. Týmito faktormi bolo najmä preťaženie jednotiek, vážna dopravná a zásobovacia situácia, oslabenie a veľké straty jednotiek v bojoch. Nedostatok pechoty, ktorý sa začal prejavovať už 1. septembra 1941 sa nepodarilo Nemcom vyriešiť do konca vojny. Niektoré faktory poukazujú na podobnosť s Napoleonovým vpádom do Ruska v roku 1812.
Podcenenie sovietskych síl
Nemecké velenie pri plánovaní operácie veľmi podhodnotilo schopnosť sovietskej armády zmobilizovať do vojny dostatok mužov (a žien, keďže v zúfalej situácii krajina bojovo nasadila aj čisto ženské jednotky, zvyčajne tvorené dobrovoľníčkami). Schopnosť Sovietov rýchlo vycvičiť množstvo brancov, vyzbrojiť ich a poslať na front bola odhadovaná na základe predvojnových mierových analýz, ktoré sa ukázali nepresné. Sovieti vycvičili a poslali do boja dvakrát viac mužov a žien, než nemeckí plánovači očakávali. Začiatkom augusta 1941 stihli novosformované sovietske armády nahradiť na fronte tie, ktoré sa Nemcom medzi časom podarilo zničiť. To malo na krach operácie Barbarossa významný vplyv. Nemci museli v priebehu mesiaca doplňovať zásoby, čo spomalilo ich postup a naštrbilo pôvodný harmonogram, takže im na dokončenie bojových operácií pred začiatkom obdobia blata zostávalo len 6 týždňov, čo bol neuskutočniteľný zámer. Červená armáda bola schopná nahradzovať svoje ťažké straty vo vysokom tempe, a tak jej jednotky ako súvislá sila neprestali nikdy existovať. Keď boli divízie pozostávajúce z brancov vycvičených pred vojnou zničené, boli už nahrádzané novými. V priemere bolo každý mesiac v krajine povolaných asi pol milióna mužov. Sovietom sa rovnako úspešne darilo vycvičiť nové jednotky z rôznych etnických skupín národov Sovietskeho zväzu. Práve schopnosť dlhodobo mobilizovať veľké množstvo ľudí (aj keď často zle vycvičených a slabo vybavených) v krátkej dobe umožnila Sovietskemu zväzu prežiť prvých 6 mesiacov vojny a celkom podryla nemecké plány.
Neskôr zohrali významnú úlohu aj spravodajské informácie z Japonska získané vďaka Richardovi Sorgemu. Na ich základe si boli Sovieti istí, že Japonsko nebude na ich východných hraniciach vyvíjať žiadnu aktivitu a mohli tak z oblasti Ďalekého východu na Európske bojisko prisunúť početné jednotky. náhľad|left|Obyvatelia Leningradu opúšťajúci svoje domy poškodené pri nálete. Nemecké vrchné velenie tiež výrazne podcenilo schopnosti sovietskej výkonnej moci. Nemci sa nesprávne domnievali, že sovietska vláda je neefektívna a neschopná. Vyhliadky na rýchle víťazstvo opierali najmä o vieru v rýchly pád sovietskeho komunistického systému a celkovej štátnej organizácie. Sovietsky systém sa však vo vojne prejavil ako veľmi pružný a prekvapivo prispôsobivý. Tvárou v tvár zdrvujúcim porážkam boli Sovieti schopní demontovať fabriky ohrozené nemeckým postupom, a väčšinu svojich najdôležitejších fabrík spolu so skúsenými robotníkmi premiestniť do bezpečných oblastí mimo dosahu nemeckých armád a letectva. Napriek strate dôležitých ložísk nerastných surovín, významných priemyselných oblastí a veľkého množstva pracovných síl v chaose, ktorý vypukol po nemeckej invázii, sa im podarilo vybudovať dostatok priemyselných podnikov, ktoré im v rozhodujúcom momente vojny dodávali spolu s pomocou západných Spojencov dostatok vojenského materiálu. Vďaka tomu sa sovietska vláda nikdy nedostala do zvlášť kritickej situácie, kedy by musela čeliť zrúteniu systému a po celú dobu si udržala pevnú kontrolu nad sovietskym vojnovým úsilím.
Faktor, ktorý zohral počas vojny významnú úlohu bolo pôsobenie nacistických síl na obsadenom území ZSSR. Vojnové zločiny spáchané na sovietskom území sú všeobecne považované za najväčšie a najhoršie, ktoré sa udiali v novodobých dejinách. Zlému a krutému zaobchádzaniu boli vystavení nielen sovietski vojnoví zajatci ale aj obyvateľstvo okupovaných území. Toto nacistické konanie vyvolalo prudkú nenávisť v mysliach a srdciach väčšiny sovietskeho obyvateľstva. Nenávisť k Nemcom umožnila sovietskej moci vydolovať z obyvateľstva veľkú mieru sebaobetovania neporovnateľnú so západoeurópskymi národmi.
Nemci rovnako podcenili aj obyvateľov Sovietskeho zväzu ako celok. Všeobecne si predstavovali sovietskych vojakov ako slabých a väčšinu z nich vnímali ako podradné ľudské bytosti. Počas nasledujúcich bojov však boli nemeckí vojaci ohromení odhodlaním a zúrivosťou, s ktorou Červená armáda často bojovala. Plánovači boli zaskočení mierou utrpenia, ktorú sovietski ľudia dokázali zniesť a pritom ďalej pracovať či bojovať. náhľad|Sovietske tanky T-34 model 42 pripravené k odchodu na front z továrne Uralmaš v Sverdlovsku Ďalšími činiteľom nemeckého neúspechu bolo podcenenie sovietskych technických možností a kapacít. Niektoré sovietske zbrane a vybavenie boli na začiatku bojov skutočne na dosť nízkej úrovni, v porovnaní so svojimi nemeckými konkurentmi. Túto medzeru sovietska armáda plánovala zaceliť vývojom a výrobou nových vzorov. Priemerný sovietsky branec bol všeobecne slabo vybavený. Kráčal do vojny v rovnakých čižmách ako jeho predkovia v prvej svetovej vojne, no na prvý pohľad horšia výzbroj v skutočnosti nemusela zvlášť zaostávať za jeho protivníkom. Väčšina sovietskych pešiakov bola vyzbrojená štandardnou puškou Mosin-Nagant 1891/30, celkom porovnateľnou s nemeckou puškou Mauser Karabiner 98k, ktorá bola štandardnou zbraňou nemeckej pechoty počas celej vojny. V roku 1941 bolo rovnako ako v sovietskej armáde väčšina príslušníkov nemeckých pozemných síl vyzbrojená puškami. Nemci začali samopaly vo väčšom meradle používať až v rokoch 1944 a 1945. Sovietske velenie však bolo pomalšie pri implementácii samopalov a automatických zbraní. Počas vojny zavedené konštrukcie samopalov ako bol PPŠ-41, či poloautomatických pušiek SVT-40, vzbudili obdiv nemeckých konštruktérov aj vojakov v poli. Sovietskej armáde navyše v prvých dňoch Barbarossy nechýbali ani zbrane, ani munícia. Nemecká armáda mala v priemere na jedného vojaka asi len polovicu zbraňových a muničných zásob. Podobne na tom boli aj tankové sily, ktoré vojnu začínali s tankmi T-26, BT-5 a BT-7, ktoré boli porovnateľné so svojimi nemeckými konkurentmi, a zlyhali najmä kvôli nesprávnemu spôsobu nasadenia, zlému logistickému zabezpečeniu a nedostatku kvalitnej protitankovej munície. Sovieti počas nemeckého vpádu práve zavádzali aj nové typy tankov ako bol T-34 a KV-1, ktoré až do príchodu tankov PzKpfw VI Tiger, boli nadradené nemeckým konštrukciám. Sovietske ozbrojené sily na začiatku bojov trpeli nedostatkom kvalitných rádiostaníc, čo bolo najvypuklejšie u tankových a leteckých jednotiek, kde boli rádiostanicami vybavené zväčša iba veliteľské stroje. Aj tento nedostatok bol počas vojny postupne odstránený. Výraznú prevahu malo spočiatku najmä nemecké letectvo. Bolo to preto, že vpád zastihol sovietske vzdušné sily počas prezbrojovania na moderné typy, ktorých vývoj ešte nebol celkom ukončený.
Chyby logistického plánovania
náhľad|vpravo|Nemeckí vojaci tlačia osobný automobil, ktorý zapadol na typickej rozmočenej nespevnenej ceste Začiatok bojových operácií počas suchého leta bol pre Nemcov najúspešnejší, vďaka faktoru prekvapenia v prvých týždňoch zničili veľkú časť sovietskych síl. Keď sa však príhodné poveternostné podmienky začali zhoršovať a sovietske vojská, ktoré sa pozbierali z počiatočného prekvapenia začali klásť čoraz silnejší odpor, nemecká ofenzíva začala za pôvodným plánom pokrivkávať. Nemecká vojnová mašinéria nebola na dlhodobú vojnu pripravená. Chýbal najmä dostatok pohonných hmôt aby mohli byť požadované ciele vôbec fyzicky dosiahnuté. S týmto sa pred začiatkom operácie nepočítalo, celý plán bol založený na tom, že po piatich týždňoch nemecké jednotky získajú úplnú operačnú voľnosť, v dôsledku kolapsu Červenej armády. Až potom malo prebehnúť dodatočné doplnenie zásob pohonných látok pre časť pohyblivých jednotiek, ktorých úlohou malo byť obsadenie zvyšných strategických cieľov.
Nemeckým silám sa podarilo za prvý týždeň bleskovo postúpiť o, ale ich zásobovacie línie sa za ten čas natiahli natoľko, že tylové jednotky museli vynakladať veľké úsilie, aby zabezpečili prísun potrebných zásob. Sovietska železničná sieť s väčším rozchodom kolies ako vo zvyšku Európy, na ktorú sa vo veľkej miere spoliehala infraštruktúra celej krajiny, nemohla byť okamžite použitá, pretože Nemci nemali dostatok lokomotív s požadovaným rozchodom. Na začiatku vpádu do krajiny v roku 1941 pritom nebolo nemecké tylo natoľko narúšané činnosťou partizánov ako tomu bolo v neskoršom období. Nedostatok zásob výrazne spomaľoval nemecký postup.
Nemci tiež pri plánovaní operácií nesprávne vyhodnotili stav sovietskej dopravnej siete. Cesty a železnice vo východnom Poľsku a západnej časti ZSSR síce známe boli, ale pri postupe ďalej do vnútrozemia boli ich informácie podstatne skromnejšie. Stávalo sa tak, že cesty, ktoré na mapách vyzerali pôsobivo, boli v skutočnosti iba ujazdená hlina alebo len v štádiu výstavby.
Počasie
Nemecký plán pre útok bol vo veľkej miere založený na predpoklade, že víťazstvo bude dosiahnuté veľmi skoro. Hitler v plánoch vôbec nezobral na zreteľ možnosť, že by sa boje mohli predĺžiť až do zimy. Táto trestuhodná nepripravenosť a nekompetentnosť mala značný dopad na neúspech v rozhodujúcej fáze operácie, pričom už v novembri, ešte pred začiatkom tvrdej zimy Nemci pociťovali nedostatok zásob a ľudských síl. Počasie v ZSSR nebolo také mierne ako v západnej Európe. Na jeseň rozbahnený terén spomalil postup Wehrmachtu aj preto, že len časť ciest bola spevnená. Nemci mali až do roku 1942 všetky tanky na rozdiel od Sovietov vybavené úzkymi pásmi, ktoré v blate a hlbokom snehu nemali dostatočný ťah, čím sa rýchlosť nemeckého postupu výrazne znižovala. Ich logistický systém a mobilita delostrelectva do značnej miery závisela na 600 000 európskych koňoch, ktoré neboli zvyknuté na výkyvy počasia, aké boli typické pre tieto časti Sovietskeho zväzu s výrazne kontinentálnym podnebím. Menšie stepné kone zvyčajne používané Červenou armádou boli domácim podmienkam podstatne prispôsobenejšie. náhľad|vľavo|Nemci vyslobodzujúci z priekopy zapadnutý [[Panzerkampfwagen IV Ausf. D]] Nemecké jednotky boli vystavené tvrdému počasiu, bez adekvátneho výstroja a teplého oblečenia, ktoré síce existovalo, ale nebolo včas prisunuté a distribuované na fronte. Nemeckí vojaci boli nútení vo viacerých prípadoch, najmä pri teplotách pod −10 °C siahnuť po alternatívach ako bolo vkladanie vrstvy novín do kabátov, ak sa chceli vyhnúť omrzlinám. Na zahrievanie a rozkúrenie pecí boli často nútení míňať dodatočné pohonné hmoty, ktoré rovnako míňali aj na udržanie funkčnosti bojovej techniky, ktorá na veľké mrazy nebola vôbec pripravená. Niektoré nemecké zbrane sa stali v dôsledku veľkých mrazov celkom nefunkčné. Mazadlá zbraní a motorov, ktoré za bežných podmienok zvyšovali ich životnosť, pri nízkych teplotách zamŕzali.
Počas bojov pred Moskvou Hitler obávajúci sa rozpadu svojich vojsk, nariadil držať dosiahnuté pozície za každú cenu a neustupovať. Jednotky na fronte v dôsledku toho utrpeli veľké straty a na viacerých úsekoch, ako napr. pri Demiansku, sa dostali na čas do obkľúčenia.
Naproti Nemcom, bola väčšina sovietskych jednotiek zásobovaná adekvátnym zimným výstrojom, hlavne kožušinovými čiapkami a prešívanými uniformami s dostatočným predstihom. Sovietski vojaci mali tiež väčšie skúsenosti s použitím zbraní v zime a tak sa napríklad pri údržbe ručných zbraní vyhýbali používaniu akýchkoľvek mazadiel. Technika ako tanky a lietadlá bola od začiatku koncipovaná a pripravená na domáce podmienky. Bolo by však mylné sa domnievať, že „generál zima“ či „generál blato“ sovietskych vojakov nijako netrápili. Aj sovietske jednotky v dôsledku veľkých mrazov utrpeli nezanedbateľné straty.
Odporujúce si ciele
Väčšina Hitlerových generálov sa zhodovala v názore, že je potrebné zaútočiť vojskami skupiny armád Stred v prvom rade na Moskvu. Jej obsadenie, pri ktorom by boli s veľkou pravdepodobnosťou zničené veľké sily Červenej armády a mohli by významne ovplyvnené ďalšie možnosti krajiny viesť vojnu. Hitler však v priebehu kampane, zmenil ciele tejto skupiny armád, ktorá sa v rozhodujúcom momente počas bojov o Smolensk namiesto na Moskvu vydala obsadiť viaceré ciele na Ukrajine. Po obsadení týchto oblastí vojská skupiny armád Stred síce pokračovali ďalej na Moskvu, no boli počas zimy zastavené. Mnohí odborníci sa domnievajú, že tak bol stratená najväčšia príležitosť vyhrať vojnu na východe.
Príčiny sovietskych neúspechov
náhľad|vpravo|Nemecký pešiak vedie vzdávajúcich sa sovietskych vojakov Chyby, ktoré urobilo sovietske velenie v prvých týždňoch vojny, mali katastrofický vplyv na dianie na fronte a boli natoľko závažné, že krajina sa z nich spamätávala až do konca vojny.
Prvým a zásadným omylom bolo Stalinove konanie ignorujúce informácie a varovania o nemeckých prípravách na vpád do krajiny. Je veľmi pravdepodobné, že okrem Stalina mali na svedomí toto konanie aj ďalší vedúci predstavitelia krajiny. S týmto prístupom súviselo aj potieranie iniciatívy velenia prihraničných okruhov smerujúce k zvyšovaniu obranyschopnosti týchto oblastí. Hlavné velenie armády, generálny štáb a Stalin nevydali žiadne rozkazy, ani k obrane, ani k protiútoku. Posledné platné rozkazy od generálneho štábu, ktoré armáda dostala boli rozkazy zakazujúce reagovať na akékoľvek provokácie. Toto bezvládie vnieslo do armádnych jednotiek značný chaos. Po 21. júni 1941, trvalo generálnemu štábu niekoľko dní, kým velenie začalo koordinovať činnosť jednotlivých armádnych skupín a mnohokrát už bolo pre množstvo sovietskych vojakov neskoro.
Ďalším kritickým omylom bolo precenenie schopností Červenej armády, najmä dôstojníckeho zboru na viacerých úrovniach. Sovietska armáda sa v predvojnovom období zúčastnila viacerých ozbrojených kampaní, jednak proti Poľsku a Fínsku, ale bojovala tiež na Ďalekom východe proti Japoncom a v španielskej občianskej vojne sa zapojila do bojov proti Frankistom. Kým možno považovať boje na Ďalekom východe a ťaženie proti Poľsku za úspešné, bojové akcie proti Fínsku sú považované za značne neúspešné. Aj keď sa červenej armáde podarilo v konečnom dôsledku zlomiť Fínsky odpor, bolo toto víťazstvo veľmi ťažko zaplatené. Najdôležitejším prínosom bolo neskoršie poučenie z chýb, ktoré urobili. Sovietske sily v Európskej časti ZSSR boli rozmiestnené pozdĺž hraníc a boli celkom nepripravené na okamžité vedenie bojových operácií. Sovietske mechanizované zbory boli namiesto stíhania nemeckých tankových jednotiek celkom nepripravené na boj po technickej aj morálnej stránke, navyše utrpeli ťažké straty pri leteckých útokoch Luftwaffe.
Napriek tomu, že sovietske sily mali obrovský počet tankov a mechanizovanej techniky, ako boli ťahače diel. Tanky a ostatná pozemná technika trpeli značnou poruchovosťou, kvôli neskúsenosti posádok a nedostatku náhradných dielov, ktorý sa ťahal už od mierového obdobia, čo malo na svedomí značné výpadky v zásobovaní jednotiek a na to sa viažuce ďalšie problémy. Sovietske jednotky neboli konkurencieschopné rýchlo manévrujúcim a postupujúcim silám Osi aj kvôli svojej nízkej motorizácii. Ich tankové divízie mali na začiatku vojny síce takmer 2x viac tankov ako nemecké, ale o polovicu nákladných automobilov menej. Jednotky nestíhali zásobovať v boji svoje postupujúce tankové oddiely. Príkladom boli boje pri Grodne v júni 1941, kam bol poslaný 6. mechanizovaný zbor s asi 1000 tankmi vrátane asi 300 KV a T-34, ktorému sa ani nepodarilo doraziť na bojisko, pretože jeho jednotkám došlo palivo. Problémom bola často koordinácia, ktorú podľa väčšiny zdrojov okrem nedostatočných skúseností sťažoval aj nedostatok vysielačiek a spojovacej techniky. Niektorí však poukazujú, že počet vysielačiek vôbec nebol taký tragický, ako sa po skončení druhej svetovej vojny pokúšali podsúvať komunistickí historici. Podľa archívov bol počet vysielačiek a ich rozmiestnenie v štruktúrach červenej armády, približne rovnaký, ako v roku 1944 a 1945, takže tento fakt v žiadnom prípade nemohol hrať takú úlohu, aká mu bola prisudzovaná. Na mobilitu rovnako nemalo vplyv nasadenie sovietskych hipomobilných (jazdeckých) jednotiek. Počas celej nasledujúcej vojny nasadzovali hipomobilné jednotky, a kone ako ťažné zvieratá obe strany. náhľad|Nemci vítaní domácim obyvateľstvom v Litve. Sovietske ozbrojené sily nemali na začiatku vojny nedostatok skúsených vojakov. Stav bol porovnateľný s nemeckými silami. Na západných hraniciach krajiny čakal na Nemcov výkvet červenej armády. Niektorí autori poukazujú, že viac ako 90 % nemeckých vojakov, ktorí sa zúčastnili Barbarossy sa predtým aktívne nezúčastnili žiadnych bojov v Poľsku a ani útoku na Francúzsko. Drvivá väčšina nemeckých síl bola bojovo neskúsená rovnako, ako drvivá väčšina tých sovietskych, ak nie dokonca viac. Problémom ZSSR bolo, že v priebehu prvých mesiacov vojny bola veľká časť týchto skúsených síl stratená.
Stalinova snaha zabrániť ústupom a vzdávaniu veľkého počtu vojakov, často aj s veliteľmi napr. pomocou rozkazu č. 270, mala za následok držanie pozícií za každú cenu, čo však často viedlo k neúspechom, keď pohyblivé nemecké tankové jednotky prenikli cez tieto postavenia do tyla sovietskych vojsk, odrežúc ich tak od tylového zabezpečenia a zásob. Kým si Stalin uvedomil chybu a dovolil svojim vojskám v správnej chvíli ustúpiť, čím umožnil ich zachovanie, prišiel vo viacerých veľkých obkľúčeniach do decembra 1941 o viac než 2,6 milióna mužov. Väčšina z týchto vojnových zajatcov bola v rukách nacistov cielene vystavená zlému zaobchádzaniu, hladu a chorobám, čo malo za následok, že veľká časť z nich do jari 1942 zahynula.
Za neúspech možno považovať aj krach sovietskych protiútokov, ktoré sa uskutočnili na konci roku 1941 a na jar 1942. Všeobecne sa usudzuje, že v tejto dobe sovietske velenie nebolo schopné zhodnotiť potenciál vlastných jednotiek a namiesto toho aby sa pokúšalo o cielené protiútoky na jednom úseku frontu, snažilo sa neustále o vedenie operácií na čo najširšom fronte, na čo armáda nemala ani dostatok síl, vybavenia ani dostatočné skúsenosti. Väčšina týchto operácií nebola dobre pripravená, podporovaná dostatočným prísunom zásob, čo malo za následok ich všeobecný neúspech a ťažké straty.
2571 Geisei
2571 Geisei je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Cutomu Seki 23. októbra 1981.
Ján Kellner (mešťanosta)
Ján Kellner (* 1729, Banská Bystrica † 1800, Banská Bystrica) bol mešťanosta Banskej Bystrice a člen Vonkajšej mestskej rady v Banskej Bystrici (od 1771).
Jeho otec Andrej Kellner (17001747), jeho syn Pavol Kellner (17531803).
Životopis
Školské vzdelanie nadobudol v Banskej Bystrici. Majstrom klobučníckeho cechu sa stal v Banskej Bystrici (1750). Písal rodinnú kroniku, aj udalosti kronikárskeho charakteru o Banskej Bystrici.
410 Chloris
410 Chloris je planétka v hlavnom pásme planétok.
Verejný ochranca práv
Verejný ochranca práv alebo (mimo Slovenska aj) ombudsman (zo švédskeho ombud: „hovorca, predstaviteľ, poverenec, dôverník“) je nezávislý ústavný orgán (úradník), ktorý na základe podnetov (sťažností občanov) alebo z vlastnej iniciatívy kontroluje a namieta výkon činnosti exekutívy a ďalších orgánov štátnej správy a samosprávy, a prípadne aj preveruje zneužívanie verejnej moci, bez toho, aby tieto negatíva mohol meniť alebo odstrániť. Spravidla sa zodpovedá len parlamentu (je jeho „poverencom“). Funkcia vznikla vo Švédsku a rozsah pôsobnosti a jeho právomoci sa v jednotlivých krajinách líšia.
Dejiny
Funkciu zriadil švédsky kráľ Karol XII. v roku 1713, kedy poveril ombudsmana dohľadom nad správaním kráľovských úradníkov počas jeho exilu v Turecku. Neskôr sa tento úradník stal vo Švédsku kancelárom justície. V roku 1809 inštitút zakotvili aj vo švédskej ústave. V dvadsiatom storočí prenikol úrad ombudsmana do štátov takmer celého sveta. Mimo škandinávskych krajín vznikol najskôr v Nemecku (1959).
Rozšírenie
Začiatkom 90-tych rokov existoval asi v 60 štátoch, okolo roku 2000 existoval už v 111 štátoch, v monarchiách (Švédsko, Nórsko, Holandsko, Dánsko), republikách (Francúzsko, Fínsko, Rakúsko), štátoch s anglo-americkým právnym systémom (Spojené kráľovstvo, USA, Kanada), afrických štátoch (Ghana, Nigéria), štátoch Ázie (Filipíny, Izrael, Pakistan), či v Austrálii. Oneskorene vznikol aj v štátoch budujúcich demokraciu (Španielsko, Portugalsko, Poľsko, Maďarsko, Litva, Lotyšsko, Rusko, Rumunsko, Slovinsko, Slovensko, Česko, atď.).
Nogent-l’Abbesse
Nogent-l’Abbesse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Špirála (matematika)
Špirála alebo závitnica je krivka, ktorá sa otáča okolo stredového bodu (príp. osi) a podľa smeru otáčania sa k nemu približuje alebo odďaľuje. 200px|thumb|Logaritmická špirála
Nogent-l’Abbesse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Špirála (matematika)
Dvojrozmerné špirály
Dvojrozmerné špirály možno opísať polárnymi súradnicami, kde rádius "r" je konštantnou monotónnou funkciou φ.
Dôležitými druhmi dvojrozmerných špirál sú:
Nogent-l’Abbesse
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Špirála (matematika)
Trojrozmerné špirály
Pre jednoduché trojrozmerné špirály je treťou premennou h (výška) spojitá monotónna funkcia φ.
Napríklad kužeľovú skrutkovicu možno definovať ako špirála na kužeľovej ploche, pričom vzdialenosťou k vrcholu je exponenciálna funkcia φ.
Osmotický potenciál
Osmotický potenciál je tlak, ktorý zabraňuje prenikaniu rozpúšťadla do roztoku. Je to protiklad osmotického tlaku, má zápornú hodnotu.
Krabčice
Krabčice je obec v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 879 obyvateľov, z toho 420 mužov a 459 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,8 roka (muži 40,9 roka, ženy 44,5 roka).
2572 Annschnell
2572 Annschnell je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil K. Reinmuth 17. februára 1950.
Pôdorys
náhľad|Pôdorys katedrály. Pôdorys je priemet predmetu na vodorovnú rovinu, obraz predmetu pri pohľade zhora.
V architektúre
Pri navrhovaní budov sa pôdorysy zvyčajne kreslia v mierkach 1:500, 1:400,1:200, 1: 100, v mierke 1:50 sa už zakresľuje aj zdravotechnické zariadenie a nábytok, obklady, dlažby a iné, v mierke 1:25, 1:20, 1:10, 1:5, 1:2 a 1:1 sa kreslia konštrukčné a dizajnérske detaily
Pôdorys obytnej budovy
Účelné prevádzkové spojenie skupiny priestorov bytu a súčasne viacerých bytov vytvárajúcich obytnú budovu. Byty sú charakteristické obytnými miestnosťami, príslušenstvom a komunikačnými priestormi vloženými do konštrukčných jednotraktov, dvojtraktov alebo trojtraktov. Bežná dĺžka a hĺbka pôdorysu obytnej budovy závisí od jej typu – sekciový, chodbový, pavlačový,... Tvar pôdorysu obytných budov musí vyhovovať požiadavkám kladeným na obytné miestnosti i na príslušenstvá bytu, umožňovať vybavenie miestností príslušným technickým a nábytkovým zariadením, jeho účelné rozostavenie a riadnu prevádzkovú súvislosť v byte s pripojením na chodby, schodisko a výťah.
Pôdorysná osnova modulovej sústavy
Druh priestorovej osnovy modulovej sútavy určujúci rozmiestnenie zvislých nosných konštrukcií v pôdoryse objektu (pôdorys zvislých rovín priestorovej osnovy).
Pôdorysná schéma stavebného objektu
Znázornenie polohy a skladby zvislých konštrukcií stavebného objektu. Za zvislú konštrukciu sa považujú steny alebo stĺpy pozdĺžnych, priečnych, krabicových, alebo bodových systémov. Pôdorysná schéma stavebného objektu vyznačuje skladobné parametre v smere dĺžky objektu, skutočnú dĺžku objektu a skladobnú dĺžku objektu.
411 Xanthe
411 Xanthe je planétka v hlavnom páse planétok.
Pavol Kellner
Pavol Kellner (* 1753, Banská Bystrica† 1803, tamže) bol slovenský klobučník.
Životopis
Tovariš v otcovej dielni v Banskej Bystrici (1770). Bol prijatý za mešťana Banskej Bystrice a do cechu klobučníckych majstrov (1776). Pokračoval v písaní rodinnej kroniky aj popisovaní udalostí kronikárskeho charakteru o Banskej Bystrici.
Marcelo Salas
José Marcelo Salas Melinao (* 24. december 1974, Temuco, Čile), známejší ako Marcelo Salas, je čilský futbalista. Spoločne s Elíasom Figuerom a Ivánom Zamoranom patrí k najznámejším čilským futbalistom. Má prezývku El Matador.
Lombrès
Lombrès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Marcelo Salas
V roku 1997 získal ocenenie Juhoamerický futbalista roka.
Hráčska kariéra
Salas debutoval za klub Universidad de Chile v roku 1993 a pomohol klubu získať tituly v rokoch 1994 a 1995. V roku 1996 prestúpil do argentínskeho klubu River Plate. Tento ťah bol považovaný kritikmi za zlý, pretože čilskí hráči sa v Argentíne len ťažko presadzovali. Salas ale dokázal v 51 zápasoch streliť 26 gólov a pomôcť klubu k víťaznej sérii.
V roku 2003 sa vrátil naspäť do River Plate.
Lombrès
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 1994
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 1994 boli 1. Majstrovstvá sveta vo faustbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konali sa od 7.9. októbra 1994 v Buenos Aires, v Argentíne, za účasti 8 tímov. Argentína predtým hostila iba mužský svetový šampionát, v roku 1986. Turnaj pozostával z dvoch základných skupín, z ktorých do štvrťfinále a neskôr do semifinále postúpili 4 tímy. Titul získalo družstvo Nemecka, ktoré vo finále zvíťazilo nad Rakúskom.
Žihárec
Žihárec je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
412 Elisabetha
412 Elisabetha je planétka v hlavnom páse planétok.
Jozef Steiner
Ing. Jozef Steiner (* 18. marec 1924, Prešov – † 27. august 2009, Prešov) bol slovenský futbalista a futbalový tréner.
Životopis
Pochádzal zo železničiarskej rodiny. Mal sedem súrodencov, z toho troch bratov: Pavla, Ladislava, (obaja sa takisto venovali futbalu) a Ľudovíta.
Klubová kariéra
S futbalom začal v prešovskej Slavii. Na jar 1948 prestúpil do Jednoty Košice. Študoval na Vysokej škole obchodnej v Bratislave. Následne narukoval do ATK Praha. Koncom roku 1952 ho prevelili a hrával za Tankistu Praha, kde bol kapitánom a hrajúcim trénerom. Po skončení vojenskej služby hral v druholigovom Spartak VSS Košice, kde bol takisto hrajúcim trénerom.
Trénerská kariéra
Začala v roku 1957 v prešovskom Tatrane, kde pôsobil s prestávkami do roku 1965. V ročníku 1958/59 s nim obsadil štvrté, 1963/64 tretie a v sezóne 1964/65 druhé miesto. Jeho kariéra mala pokračovať v Sudáne, ale pre zdravotné problémy mu tento angažmán nevyšiel a svoju kariéru musel ukončiť.
Chata na Martinských holiach
Chata na Martinských holiach (alebo aj Chata Martinské hole) je horská chata s celoročnou prevádzkou, nachádzajúca sa na v rovnomennom turistickom stredisku v Lúčanskej Malej Fatre.
Nachádza sa pod vrcholom Krížavy pri lyžiarskom stredisku Winter Park Martinky a má kapacitu 85 lôžok. Prístupná je autom po ceste z Vrútok, po turistických chodníkoch a v minulosti aj lanovkou z martinskej mestskej časti Stráne.
Dejiny
Pôvodná chata na Martinských holiach s kapacitou 6070 postelí bola daná do užívania v roku 1939, no počas druhej svetovej vojny Nemci chatu vypálili. Po oslobodení sa v roku 1946 začala rekonštrukcia cesty a výstavba novej chaty, ktorá bola skolaudovaná a daná do užívania v roku 1949.
2573 Hannu Olavi
2573 Hannu Olavi je planétka s priemerom 70 km, ktorú objavil H. Alikoski 10. marca 1953.
Villacerf
Villacerf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Samuel Kellner
Životopis
Klobučník v Banskej Bystrici, prijatý za mešťana Banskej Bystrice (1813). Pôsobil v obecnom výbore v Banskej Bystrici a pri voľbe Mestskej rady bol zvolený za jej člena (1849). Bol spoluzakladateľom a pokladníkom čitateľského spolku v Banskej Bystrici (1848). Pokračoval v písaní rodinnej kroniky aj kroniky udalostí Banskej Bystrice.
Anaconda (singel)
„Anaconda“ je skladba americkej speváčky Nicki Minaj, z jej tretieho štúdiového albumu The Pinkprint (2014). Ako singel bola vydaná dňa 4. augusta 2014 cez Young Money Entertainment, Cash Money Records a Republic Records, ako druhý singel z albumu. Skladbu napísali a produkovali Polow da Don, Anonymous, Da Internz, pričom na písaní spolupracovala aj Minaj. Skladba „Anaconda“ obsahuje prvky zo skladby „Baby Got Back“ od amerického MC Sir Mix-a-Lota. Singel sa udržal osem po sebe nasledujúcich týždňov v prvej desiatke amerického rebríčka Billboard Hot 100. Skladba „Anaconda“ je nominovaná na cenu Grammy v kategórii Best Rap Song pre rok 2015.
Lortet (Hautes-Pyrénées)
Lortet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Noirlieu
Noirlieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SlavCon
SlavCon je festival fantasy, sci-fi, histórie, mytológie, hier a stretnutie ľudí s týmito záujmami. V trojdňovom programe sa nájdu rôzne prednášky, diskusie a workshopy z týchto oblastí, vystúpenia a súťaže. Organizuje ho OZ Spoločenstvo Tolkiena, Združenie Fantastiky a od roku 2011 aj OZ SciFi Guide.
28. - 30. apríla 2017 sa v Dome Kultúry Dúbravka uskutoční 11. ročník festivalu.
Ročníky
Do roku 2011 sa pravidelne konal na SPŠD Kvačalova 20 v Bratislave.
V rokoch 2012-2014 sa konal v priestoroch Iuventa, Karlovesská 64, Bratislava.
V rokoch 2015-2016 sa konal v Dome Kultúry Lúky v Bratislave.
Od roku 2017 sa koná v Dome Kultúry Dúbravka, Saratovská 2/A v Bratislave.
Mazda RX-7
Mazda RX-7 je športový automobil, ktorý v rokoch 1978 až 2002 vyrábala japonská automobilka Mazda. Pôvodná Mazda RX-7 bola vybavená dvojrotorovým Wankelovým motorom s objemom 1146 cm³ a športovým usporiadaním s motorom za prednou nápravou a zadným náhonom. RX-7 bola priamym nástupcom modelu RX-3 (obe boli v Japonsku predávané ako Savanna) a následne nahradila všetky ostatné Mazdy s rotačným motorom okrem modelu Cosmo.
RX-7 sa päťkrát dostala do zoznamu 10Best časopisu Car and Driver. Celkovo sa vyrobilo 811 634 kusov.
Prvá generácia (SA/FB)
Series 1 (1978-1980) je zvyčajne označovaná ako "SA22C" z prvých abecedno-číslicového kódu VIN. Táto séria RX-7 mala nelakované oceľové nárazníky. V roku 1980 Mazda vyrobila 2500 špeciálnych severoamerických modelov, známych ako LS (Leather Sport).
Series 2 (1981-1983) mala integrované plastom pokryté nárazníky, široké čierne gumené lišty na bokoch karosérie a upravené motorové komponenty. Výbava GSL poskytovala voliteľné kotúčové brzdy na všetkých kolesách, pričom s prednými ventilovanými kotúčmi a zadný samosvorný diferenciál (LSD).
Series 3 (1984-1985) mala upravenú prednú spodnú čelnú plochu. GSL-SE mala motor 13B RE-EGI so vstrekovaním paliva, ktorý vyvíjal výkon 101 kW/137 koní a krútiaci moment 183 Nm. Podľa Mazda, jej rotačný motor dovoľoval RX-7 GLS zrýchliť z 0 na 80 km/h za 6,3 sekundy.
Možnosti a modely boli rôzne v každej krajine. Rozmer sporiadania a interiérovej úpravy v Series 3 bol zmenený len v severoamerických verziách. Dodatočne, Severná Amerika bol jediný trh, ktorý ponúkal prvú generáciu RX-7 s motorom 13B s vstrekovaním paliva, a to model GSL-SE. Prepĺňaný motor 12A (bez medzichladiča) bol dostupný v najposlednejších modeloch Series 3 v Janonsku.
Predajnosť bola dobrá, s celkovým počtom 474 565 vyrobených modelov prvej generácie; samotných 377 878 sa predalo v USA. V roku 2001 časopis Sports Car International zaradil prvú generáciu RX-7 na 7. miesto vo svojom zozname Top Sports Car of the 1970s.
Tretia generácia (FD)
Tretia generácia RX-7, FD (s FD3S pre JDM a JM1FD pre USA VIN) mala upravený dizajn karosérie. 13B-REW bol prvým, masovo vyrábaným sekvenčným twin-turbo systémom, ktorý sa exportoval mimo Japonska, ktorý navyšoval výkon na hodnotu 188 kW/255 koní v roku 1993 a 206 kW/280 koní počas ukončenia výroby v roku 2002.
FD RX-7 sa v roku 1993 stala Import Car of the Year časopisu Motor Trend
Arnošt Goldflam
Arnošt Goldflam (* 22. september 1946, Brno) je český herec, dramatik, režisér, pedagóg, spisovateľ pre deti a agent československej Štátnej bezpečnosti (StB).
Narodil sa v Brne v židovskej rodine. Po vyštudovaní JAMU pôsobil v brnianskych divadlách Večerní Brno a Divadlo X, už ako študent vystupoval v Divadle na provázku. V rokoch 1978 až 1993 pôsobil v divadle HaDivadle. V 80. rokoch začal byť obsadzovaný do menších filmových a televíznych úloh. Najväčší ohlas mali úlohy Arnošta vo filme Dedičstvo alebo Kurvahošigutntag a Lustiga v snímke Lotrando a Zubejda. Z ďalších filmov a seriálov, kde sa objavil napr. Otesánek, Modrý Mauritius, František je děvkař či Proč bychom se netopili. V terajšej dobe režíruje divadelné hry a učí na JAMU a DAMU.
Goldflam bol agentom československej komunistickej Štátnej bezpečnosti (StB) pod krycím menom Eisenberg.
Filmografia
thumb|Arnošt Goldflam
Vodný potenciál
Vodný potenciál je rozdiel medzi chemickým potenciálom vody na danom mieste (napríklad vo vakuole rastliny) [μv] a chemickým potenciálom čistej vody pri atmosférickom tlaku [μov].