cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ittoqqortoormiit
Ittoqqortoormiit (dánsky: Scoresbysund) je osada v obci Sermersooq vo východnom Grónsku. V roku 2017 tu žilo 383 obyvateľov.
Corneville-la-Fouquetière
Corneville-la-Fouquetière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Ittoqqortoormiit
Dánsky názov osady Scoresbysund pochádza z mena polárneho bádateľa a lovca veľrýb Wiliama Scoresbyho, ktorý bol ako prvý v tejto oblasti v roku 1822. Grónsky názov Ittoqqortoormiit znamená vo východo-grónskom dialekte „veľký dom obyvateľov“. Táto oblasť je známa pre svoju divokú zver, medzi ktorú patria ľadové medvede, pižmone severské a tulene.
Geografia
Ittoqqortoormiit sa nachádza na Liverpoolskom pozemku, pri ústí severného brehu fjordu Kangertittivaq, ktorý sa vlieva do Grónskeho mora.
Corneville-la-Fouquetière
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ittoqqortoormiit
Dejiny
Ittoqqortoormiit bola založená v roku 1925 Ejnarom Mikkelsenom a približne 80-timi Inuitskými osadníkmi (70 osôb z Tasiilaqu a štyri rodiny zo západného Grónska). Prišli na lodi Gustava Holma a usadili sa južne od posledného známeho Inuitského osídlenia v severovýchodnom Grónsku.
Rozvoj osady podporovalo Dánsko, kde v tej dobe rástol záujem o severovýchod krajiny (Grónska). V tom istom čase mala kolonizácia za cieľ zlepšiť klesajúce životné podmienky v Tasiilaq, kde boli osadníci viac či menej dobrovoľne presídlení. Osadníci začali čoskoro prosperovať vďaka dobrým podmienkam lovu v nových oblastiach, ktoré boli bohaté na tuleňov, mrožov, narvalov, ľadových medveďov a polárne líšky.
Corneville-la-Fouquetière
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ittoqqortoormiit
Doprava
Ittoqqortoormiit je jedným z najviac vzdialených miest (osád) v Grónsku. Je tu jeden heliport (Ittoqqortoormiit Heliport), ktorý spravuje Air Greenland a preváža ľudí medzi osídleniami a letiskom Nerlerit Inaat. V niektorých, (hlavne letných mesiacoch) funguje aj lodná doprava. Zvyčajne sa robia týždenné odchody do osady z letiska v Reykjavíku cez Air Iceland, ktorý lieta hlavne do Kulusuku, odkiaľ sa poskytujú priame lety do Ittoqqortoormiitu cez Air Greenland. Je možné skombinovať aj lety z Kodane.
750px|Vývoj počtu obyvateľov v osade
Ekonomika
V Ittoqqortoormiite sa nachádzajú veľké populácie kreviet a platéz, ale prítomnosť ľadu znemožňuje využitie týchto zdrojov po celý rok, čo má za následok, že rybolov nebol nikdy v obci rozvinutý.
Na druhej strane rastie význam cestovného ruchu. Opustené budovy v osade Uunarteq využívajú miestni obyvatelia v lete ako chaty.
V roku 2012 navštívil Ittoqqortoormiit aj slovenský dobrodruh Marián Beňo, ktorý ako jeden z mála ľudí na Slovensku ovláda domorodý jazyk inuitov - grónčinu.
Javorina (vrch v Nízkych Tatrách)
Javorina je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad osadou Magurka (Partizánska Ľupča), približne juhovýchodne od Ružomberka.
Poloha
Nachádza sa v západnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Salatíny. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Partizánska Ľupča. Najbližším sídlom je priamo na južnom úpätí situovaná osada Magurka, západne leží osada Železnô a Liptovská Lúžna, severne sa nachádza Partizánska Ľupča a Liptovské Kľačany. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Javorina je súčasťou rázsochy Mestskej hory, vybiehajúcej severozápadným smerom z hlavného hrebeňa medzi Malým Chabencom a Ďurkovou. Severným smerom sa nachádza Ramžené, Červený grúň , Veľká Oružná a Vysoká , východným Krámec , Spálená  a Mestská hora, južným Ďurková, Zámostská  a Latiborská hoľa  a západným Latiborská , Tlstá  a Hlinisko. Vrch i hrebeň patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza Ľupčianka a jej prítoky. Na vrchol nevedie značený chodník, no blízkym hrebeňom vedie trasa z Magurky na hrebeň a k útulni Ďurková.
Výhľady
Vrchol Javoriny pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je pri vhodných podmienkach možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, ojedinele tiež Západné Tatry, Chočské vrchy, Oravské Beskydy a Veľkú Fatru.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník, no blízkym hrebeňom vedie chodník z Magurky na Mestskú horu.
Minaret (Lednice)
Minaret je vyhliadková veža, nachádzajúca sa v Lednicko-valtickom areáli, v obci Lednice v okrese Břeclav. Od roku 1958 je pamiatkovo chránená ako súčasť zámockého parku. Postavený je v romantickom slohu. Je najstaršou stavbou Lednicko-valtického areálu a najvyššiou stavbou svojho druhu v nemoslimských štátoch, neslúžil však náboženským účelom. Stavba je jedna z najstarších svojho druhu v Európe.
Dejiny
Rozhľadňu nechal postaviť knieža Alojz I. Lichtenštajnský, zakladateľ lednického parku v duchu vtedy módneho orientálneho štýlu podľa vzoru anglických záhrad s romantickými stavbami (zámocký park Kew Gardnes. Postavená bola v rokoch 1797 až 1802 a náklady sa vyšplhali údajne až na milión zlatých, veľkú sumu pravdepodobne získal architekt Josef Hardtmuth.
V roku 2007 začala generálna oprava. V roku 2013 prebehla rekonštrukcia striech, drevených konštrukcií, vstupných dverí a okien. Nasledujúci rok prebehla oprava kamennej výzdoby na fasáde, fresiek a mozaík vnútri minaretu. V roku 2016 boli opravené mozaikové podlahy a v roku 2018 rekonštrukcia ukončená.
Opis
Minaret sa nachádza na severnom brehu Zámockého rybníka, má podobu štíhlej veže s poschodovým pavilónom v jej päte. Vnútri veže je vretenové schodište. Na troch úrovniach sú vyhliadkové balkóny, nad posledným z nich cibuľová strieška. Veža je vysoká 64,8 metra, vyhliadková plošina je vo výške 55 metrov. V minarete je orientálny salónik, kde bol omedzený počet návštevníkov. Spodná časť obsahuje osem miestností. Minaret obsahuje aj reštaurované tapety v čínskom salóne a kniežacie apartmány. Nápisy na stenách sú v arabčine.
Corneville-sur-Risle
Corneville-sur-Risle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saint-Auvent
Saint-Auvent je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šadda
Šadda (arab. شَدَّة - šadda) alebo tašdíd je v arabskom písme znamienko zdvojenia spoluhlásky.
ب + ب → بّ [ bb ]
Ak je text vokalizovaný, samohláskové značky (ḥarakát) sa zapisujú v prípade "a" a "u" nad šaddu a v prípade "i" pod šaddu (v prípade i alternatívne pod spoluhlásku):
ب + بَ → بَّ [ bba ] ب + بُ → بُّّ [ bbu ] ب + بِ → بِّ [ bbi ]
Šadda nad spoluhláskou (presnejšie slnečnou spoluhláskou) nasledujúcou po člene al- znamená, že sa nielen zdvojí táto spoluhláska, ale aj že sa vypustí z člena l (napr. napísané al-diltá sa vyslovuje [addiltá]).
Marder II
Marder II bol nemecký stíhač tankov používaný počas druhej svetovej vojny. Rovnako ako ostatné nemecká samohybné protitankové delá bol skonštruovaný v dôsledku sovietskej prevahy tankov ako lacný prostriedok na ich ničenie. Vzhľadom na to, že nebol čas na vývoj nových typov, bol spravidla užívaný podvozok už vyrábaných tankov. V tomto prípade išlo o podvozok nemeckého stroja PzKpfw II. Ako výzbroj boli používané ukoristené sovietske kanóny F-22 kalibru 76,2 mm používajúce upravenú muníciu pre 7,5 cm PAK 40. Od jari roku 1942 bol jednotkám pridelený typ, ktorý dostal názov Panzer Selbstfahrlafette für 7,62 cm PaK 36 (r) a mal kódové označenie Sd.Kfz. 132. Oficiálne bojové označenie Marder II bolo pridelené až začiatkom roku 1944. Vtedy vznikla nová verzia, vyzbrojená kanónom PaK 40/2 L/46 kalibru 75 mm.
Stroj vznikol inštaláciou nadstavby na podvozok tanku Panzer II Ausf. D/E, na ktorú bol umiestnený protitankový kanón a guľomet kalibru 7,92 mm. Stroj mal dosť vysoký profil a stával sa tak dobrým cieľom pre nepriateľských vojakov, posádka bola navyše kvôli absencii pancierovania slabo chránená pred paľbou nepriateľskej pechoty. Stíhače tankov však boli pomerne rýchle a mali celkom slušnú priechodnosť terénom. Celkovo bolo vyrobených 1217 ks týchto vozidiel.
Veľký Inovec (prírodná pamiatka)
Veľký Inovec je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Tekovské Nemce v okrese Zlaté Moravce v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1992 na rozlohe 8,4 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Po západnom okraji chráneného územia prechádza žltá turistická značka vedúca z Tekovských Nemcov na vrchol Veľkého Inovca.
Predmetom ochrany je: Reliktná forma andezitového prúdu vrcholového typu ako dokladu geologického a geomorfologického vývoja reliéfu vulkanických štruktúr Pohronského Inovca a zachovalých rastlinných a živočíšnych spoločenstiev podhorského až horského stupňa na vulkanickom podloží.
Podenky
Opis
Na malej hlave je zakrpatené ústne ústrojenstvo, krátke tykadlá a veľké zložené oči. Ich končatiny sú tenké, predné končatiny sú obvykle najdlhšie. Krídla sú obvykle bezfarebné, len niekedy sú zafarbené (napr. podenka dvojkrídla (Cloeon dipterum)). Zadný pár je menší a pri niektorých druhoch chýba. Na konci ich tela sú dva štety. Premena podeniek je nedokonalá. Nymfy žijú vo vode a dýchajú žiabrami. Ich potravou sú rôzne vodné rastliny alebo povlaky na kmeňoch, niektoré požierajú drobné živočíchy. Vo vode žijú 1 alebo 2 roky, zriedkakedy 3. Niektoré majú dve generácie ročne. Na subimágo (predposledná fáza dospievania u hmyzu - polodospelý jedinec) sa premení len na krátku dobu (minúty). Potom sa zvlečie zo svojej starej kože. Dospelé jedince potravu neprjímajú a žijú iba dni alebo hodiny.
Rozšírenie
Podenky sú rozšírené po celom svete v čistých sladkovodných stanovištiach okrem Antarktídy. Nevyskytujú sa hlavne na oceánskych ostrovoch alebo sa tam vyskytuje iba veľmi obmedzený počet druhov, ktoré sem prileteli z blízkej pevniny. Malá váha umožňuje podenkám alebo ich vajíčkam transport vetrom. Jednotlivé čeľade alebo podčeľade uprednostňujú rôzne biotopy: Baetidae - larvy uprednostňujú teplú vodu; Heptageniidae - žijú pod kameňmi a dávajú prednosť rýchlo tečúcej vode; Ephemeridae - vyhľadávajú piesčité jazerá alebo vodné stanoviská s piesčitou pôdou.
Ekológia
Podenky sú veľmi dôležitou súčasťou potravinového reťazca. Vo vode sa ich larvami živí rôzny dravý hmyz alebo ryby a obojživelníky; na suchu sú to hlavne vtáky. Môžu slúžiť ako bioindikátor čistých vôd.
Šva (neurčitý vokál)
Šva je neutrálna samohláska, ktorá sa vyskytuje v mnohých jazykoch. V medzinárodnej fonetickej abecede sa označuje symbolom , číselné označenie IPA je 322, ekvivalentným symbolom v SAMPA je @.
Označenie šva pochádza z hebrejčiny שְׁוָא (starohebrejská výslovnosť: ) - "prázdnota".
Hebrejčina
Šva ( שְׁוָא, odvodené od שָׁוְא šáv „nič“) je názov pre znak ְ, ktorý sa používa v hebrejskej vokalizácii. V klasickej hebrejčine sa vyslovuje v niektorých prípadoch najsprávnejšie ako [ă] či [a] (menej správne [ə]), v iných prípadoch ako prázdny vokál [Ø] (t.j. nevyslovuje sa). V novohebrejčine sa vyslovuje v niektorých prípadoch ako [e], v iných prípadoch ako prázdny vokál.
V slovenčine
V slovenčine sa šva ako fonéma nevyskytuje, hlásku šva ale Slováci nevedomky vyslovujú napríklad vtedy, keď oddelene čítajú jednotlivé spoluhlásky abecedy (spoluhlásky), napr. b - c - d, teda nie ich názvy (bé, cé, dé).
V iných jazykoch
V mnohých jazykoch (napr. ruštine) je šva prejavom redukovanej výslovnosti samohlások v neprízvučných slabikách (k tomuto javu v slovenčine nedochádza).
Fleurance
Fleurance môže byť:
Jana Shemesh
Mgr. Jana Shemesh (rod. Mikušová; * 25. jún 1975, Trnava) je slovenská novinárka, publicistka a spisovateľka. Od roku 2014 pôsobí v Denníku N.
Štúdium a novinárska činnosť
Detstvo prežila v Jaslovských Bohuniciach. Absolvovala gymnázium v Trnave, následne štúdium žurnalistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktoré ukončila v roku 1997.
Nastúpila do práce v zahraničnej redakcii Slovenského rozhlasu. V roku 2001 sa jej pôsobiskom stal denník SME, kde sa venovala zahraničnému spravodajstvu, najmä dianiu na Blízkom východe. Na jednej zo služobných ciest do Izraela v roku 2005 spoznala svojho budúceho manžela, s ktorým od roku 2006 žije v Izraeli. V roku 2008 získala Novinársku cenu Nadácie otvorenej spoločnosti za sériu stĺpčekov o živote v Izraeli.
Patrila k redaktorom a redaktorkám, ktorí na konci roka 2014 v reakcii na vstup finančnej skupiny Penta do majiteľskej štruktúry spoločnosti Petit Press, vydavateľa denníka SME, opustili redakciu a založili Denník N. Okrem toho v rokoch 20152016 externe pracovala pre portál Ženy v meste. V Denníku N sa viac venuje feminizmu, rodovým otázkam, rodine a spoločenským fenoménom. Zároveň sa od roku 2022 podieľa na komentovanom prehľade správ (newsfiltri) Denníka N.
Spisovateľská činnosť
Jana Shemesh knižne debutovala autobiograficky ladenou prózou Smrť si neškrtne (2012), ktorého základ tvorili jej kvázi denníkové príspevky o vlastnom boji s rakovinou, zverejňované na jej blogu od októbra 2010.
Vo svojich románoch reflektuje aktuálne sociálne a politické témy, najmä tie týkajúce sa postavenia žien, migrácie, rasizmu, náboženskej a politickej neznášanlivosti. Román Dobrá krajina (2013) opisuje snaženie troch žien rôzneho postavenia v izraelskej metropole Tel Aviv o záchranu sudánskeho chlapca pred deportáciou. Jeho voľným pokračovaním je Kľúč k minulosti (2014), v ktorom autorka rozvinula tému zviazanosti človeka s predchádzajúcimi generáciami a predkladá rozprávanie o vyrovnávaní sa s osobnou minulosťou.
Dej svojho ďalšieho románu Spálenisk.o. (2016) zasadila do nedávnej minulosti v Izraeli. Odkrýva v ňom príbeh postáv, ktoré „nerobia žiadne hrdinské činy, len chcú prežiť“ a v konečnom dôsledku po nich zostáva „len spálená zem“.
Alexander Ruttkay
Prof. PhDr. Alexander Ruttkay (* 24. apríl 1941; Budapešť), DrSc. je slovenský archeológ a historik, riaditeľ Archeologického ústavu SAV.
Životopis
Narodil sa v roku 1941 v Budapešti v Maďarsku. Maturoval v roku 1958 na gymnáziu v Piešťanoch (dnes Gymnázium Pierra de Coubertina), potom na Filozofickej fakulte UK v Bratislave (1958 – 1963), smer spoločenské vedy, odbor archeológia. Je autorom mnohých monografií a držiteľom viacerých ocenení.
Corny
Corny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vážka obyčajná
Vážka obyčajná (Sympetrum vulgatum) je vážka patriaca do čeľade vážkovité (Libelullidae).
Saint-Barbant
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vážka obyčajná
Životný cyklus
Nymfy sa liahnu skoro na jar. Žijú na dne plytkých vodných nádrží, kde v sedimente lovia drobné vodné živočíchy. Dospelé vážky sa živia lietajúcim hmyzom. Lietajú od nížin až do hôr okolo rôznych typov stojatých vôd, niekedy aj pri pomaly tečúcich tokoch alebo zaletia až k záhradným nádržiam. Niekedy sa vzďaľujú od vody a zaletia až k poliam alebo záhradám. Lietajú od júla až do novembra. Po párení samička nakladie vajíčka do vody alebo na breh, kde ich na jar spláchne roztápajúci sa sneh. Samce preferujú miesta ako sú: vysoké stonky, drôty a vyčnievajúce konáre krov.
Saint-Barbant
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vážka obyčajná
Výskyt
Obýva severnú Afriku, celú Európu. Obľubuje vodné nádrže s miernym alebo žiadnym tokom, môžeme ju ale niekedy zazrieť ďalej od vodného prostredia. Je jednou z našich najrozšírenejších a najhojnejších vážok.
Saint-Barbant
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Guy Gilbert
Guy Gilbert (* 12. september 1935, Rochefort, Francúzsko) je francúzsky rímskokatolícky kňaz. Svoj život zasvätil najmä práci s mladými ľuďmi na okraji spoločnosti.
Život
Guy Gilbert pochádza z kresťanskej rodiny, mal 14 súrodencov. Kňazom chcel byť "vždy" - svoje povolanie počul v 13 rokoch. V roku 1948 vstúpil do seminára v Alžírsku. Proti svojej vôli sa musel zúčastniť alžírskej vojny, v ktorej v rokoch 19541962 slúžil ako zdravotník. „''Vďaka svojej službe v armáde som sa rozhodol byť kňazom práve v Alžírsku. Z tej krajiny prakticky všetci kresťania utiekli do Francúzska a zostalo tam len moslimské obyvateľstvo. Cítil som, že práve pre službu v Alžírsku som povolaný. A tak som sa ocitol sám uprostred moslimov, kde som sa začal starať o tamojšiu mládež, najmä o tú jej časť, ktorá žila na hrane zákona či rovno za ňou''“, uviedol Gilbert.
V Alžírsku zostal do roku 1970. Potom sa vrátil do Paríža, kde sa opäť sústredil na prácu s mladými delikventmi v 19. parížskom obvode, kde žila početná komunita potomkov Európanov, narodených v Alžírsku. „''Mal som vtedy svoju motorku a spolu s ďalšími kňazmi sme išli do ulíc medzi mladých výtržníkov a zlodejov ... Stretol som sa s násilím, ktoré som dovtedy vôbec nepoznal. Vyrastal som v milujúcej rodine ..., kde nebolo po násilí ani stopy. Evanjelium ma tiež nenaučilo násilia, ale láske a jemnosti. A zrazu som bol konfrontovaný s agresivitou''“, povedal Gilbert.
Neskôr kúpil rozpadnutý statok v južnom Francúzsku. Spolu s mladými ľuďmi tu vybudoval centrum, ktoré im má umožniť návrat do bežného života. Je to miesto, kde pracujú, starajú sa o zvieratá, sú v kontakte s prírodou a môžu tiež rozvíjať seba samého. Záujemcovia o život na statku sa počítajú na stovky, prijať môžu každý rok len desať. Výsledky považuje Gilbert za veľmi dobré, hoci k „zázračným znovuzrodením“ dochádza len málokedy: „Sú to ľudia, ktorí nemajú žiadne vzdelanie, často ani nechodia do školy, páchajú najrôznejšie kriminálne činnosti a nikdy nepocítili rodičovskú lásku.“
Otec Gilbert často hovorí v rozhlase i televízii, napísal množstvo kníh. Nosí dlhé rozpustené vlasy a väčšinou je ho vidieť v obnosenej koženej bunde, kožených nohaviciach a špicatých topánkach. Začal sa tak obliekať pred rokmi, keď chcel zapadnúť medzi mladých na ulici, s ktorými pracoval. Dnes už toto oblečenie považuje skoro za svoju uniformu. „Až na sebe raz nebudem mať svoju koženú bundu, bude to znamenať, že som buď veľa chorý, alebo už rovno mŕtvy“, hovorí.
Slovenské vydania
V zátvorke uvedený rok slovenského vydania
České vydania
Rok je uvedený pre české vydanie.
Školský informačný systém
Školský informačný systém je súbor ľudí, metód a technických prostriedkov, ktorý zabezpečuje zber, uchovávanie, analýzu a prezentáciu údajov určených pre poskytovanie informácií v oblastiach vzdelávania. Umožňuje významne zefektívniť fungovanie celej vzdelávacej inštitúcie.
V súčasnosti sa už väčšinou nejedná o izolované aplikácie, ale robustné a komplexné systémy, ktoré sú kompatibilné s inými. Jeden školský informačný systém môže súčasne obsahovať evidenciu žiakov a zamestnancov, záznamy o klasifikácii, tlač vysvedčení a výkazov, grafické spracovanie prospechu, prípravu úväzkov, prípravu rozvrhu, plánovanie podujatí školy, suplovanie, inventarizácia majetku, rozpočet školy, evidovanie kníh v knižnici a ich požičiavanie, tvorba tematických plánov, atď.
Alef
náhľad|Hebrejský alef napísaný pomocou [[Serif|bezpätkového písma a pomocou pätkového písma (sprava doľava)]] Alef (, symbol א) je prvé písmeno hebrejského písma. Zároveň je to aj prvé písmeno príbuzného fenického písma, kde má však podobu 15px. Ekvivalentom v príbuznom arabskom písme je písmeno alif (podoba ا) a v sýrskom álaf (podoba ܐ).
Alef je príbuzné s gréckym písmenom alfa, ktoré sa vyvinulo z fenického alefu, a ktoré je naopak predkom písmena A z latinky a písmena А z cyriliky.
Predpokladá sa, že alef samotný sa vyvinul zo západosemitského výrazu pre „vola“ a jeho podoba že vznikla z protosinajského písmena odvodeného z egyptského hieroglyfu pre hlavu vola:
Využitie v hebrejčine
Zvukovou podobou písmena v klasickej hebrejčine bol ráz, čo sa obyčajne prepisuje ako ʾ (Unicode znak U+02BE). V modernej hebrejčine môže reprezentovať aj ráz, ale používa sa aj v situácii, kedy sám o sebe nereprezentuje žiadny zvuk, ten je potom daný len pridruženou samohláskou.
V rámci systému hebrejských číslic aj v rámci gematrie má hodnotu 1, použitý na začiatku zápisu letopočtu židovského kalendára má význam 1000 (napríklad א'תשנ"ד je zapísané arabskými číslicami 1754).
Využitie v matematike
V teórii množín sa alef používa na označenie funkcie Alef, ktorá ordinálnemu číslu \alpha priradí kardinálne číslo predstavujúce \alpha-tú najmenšiu nekonečnú mohutnosť.
Reprezentácia v počítači
V syntaxi typografickom systéme LaTeX (a teda aj pri vkladaní matematických vzorcov napríklad do MediaWiki) možno alef zapísať pomocou príkazu.
Eiréné (maliarka)
náhľad|Eiréné, [[Miniatúra (maliarstvo)|miniatúra z knihy De Claris mulieribus od Giovanniho Boccaccia, 15. stor. ]] Eiréné  bola grécka maliarka v 3. storočí pred Kr. Maliarka Eiréné, dcéra Kratina a Anaxandry, tvorila približne 3. storočí pred Kr. Učila sa a zrejme bola aj zamestnaná v dielni svojho otca.
Podľa rímskeho spisovateľa Plínia, ktorý sa vo svojich spisoch zmienil o niekoľkých gréckych maliarkach, medzi jej najznámejšie diela patril obraz dievčaťa z Eleusiny. Tieto obrazy sa najčastejšie maľovali na vybielené tabule, ktoré sa zvyčajne zavesili na steny vo verejnej budove (aj v súkromných domoch). Podľa niektorých odborníkov bola tiež autorkou obrazov nymfy Kalypso, starého muža, artistu (alebo gladiátora) Theodóra a slávneho tanečníka Alkisthéna.
Vojčický kanál
Vojčický kanál je kanál v regióne Dolný Zemplín na území obcí Parchovany, Tušice, Dvorianky, Vojčice, Trebišov, v okresoch Trebišov a Michalovce, v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská rovina. Je pravostranným prítokom Kopaného jarka. Má dĺžku.
Začiatok
Začína sa v na území obce Parchovany, v poľnohospodárskom extraviláne, v blízkosti južného okraja intravilánu tesne medzi južným plotom agrofarmy (niekdajšie jednotné roľnícke družstvo) a Majerskou ulicou, ktorá lemuje tento južný plot. Patrí do okresu Trebišov v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská rovina na pomedzí geomorfologických podcelkov Trebišovská tabuľa a Ondavská rovina.
Opis toku
Od prameňa tečie južným smerom cez poľnohospodársky extravilán, v preteká obecnú hranicu a vteká na územie obce Tušice, v  preteká obecnú hranicu a vteká na územie obce Dvorianky, v  preteká obecnú hranicu a vteká na územie obce Vojčice, v  podteká cestu z obce Hriadky do mesta Michalovce, v  preteká obecnú hranicu a vteká na územie mesta Trebišov v jeho mestskej časti Milhostov, v extraviláne ústi v  do Kopaného jarka ako jeho pravostranný prítok. Kopaný jarok je ďalej prítokom Ondavy. Vodný tok Vojčický kanál nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu
Vodný tok Vojčický kanál má pôvod v názve obce Vojčice, v priestore ktorej preteká. Z toponyma Vojčice kombináciou s formantom -ský, -cký a kombináciou so všeobecným podstatným menom kanál s významom umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Vojčický kanál ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Najstarší dochovaný písomný záznam názvu obce Vojčice sa viaže k roku 1217 v podobe Weyche, z roka 1773 je záznam Wojcžice. Názov obce má zrejme pôvod v domácej podobe osobného mena Vojko, ktorého východisko je v osobných slovanských predkresťanských menách Vojeslav, Vojmír, Vojslav, Vojtech. Pôvodný význam týchto osobných mien bol oslavovateľ vojska, slávny vojskom, voju mier, tešiteľ vojska. Názov vodného toku Vojčický kanál bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Vojčický kanál je jedinečným hydronymom (júl 2022).
Kočerinovsko pole
Kočerinovsko pole (, doslova Kočerinovské pole) je geomorfologická jednotka v Kiustendilskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.
Iné názvy
Kotlina je známa aj ako Kočerinovska kotlovina (, doslova Kočerinovská kotlina), alebo aj pod miestnym názvom Rilsko korito (, doslova Rilské koryto).
Vymedzenie a rozmery
Jedná sa o malú kotlinu, ktorá sa nachádza v povodí rieky Rilska reka,  pričom sa rozprestiera na samom konci jej dolného toku  (po tom čo rieka opustí pohorie Rila) pred sútokom s riekou Struma. Je ohraničená najzápadnejšími a najnižšími výbežkami hrebeňov pohoria Rila. Zaberá územie s rozlohou približne. Priemerná nadmorská výška na území kotliny je približne.
Geológia, klíma, vodstvo a prírodné bohatstvo
Kotlina má terasovitý charakter a vyskytujú sa v nej aluviálne náplavy, pričom aluviálne náplavy pokrývajú všetky riečne terasy nachádzajúce sa v lokalite. Základové časti vyšších z riečnych terás majú pôvod v období pliocénu. Podnebie je prechodne kontinentálne s miernou zimou a horúcim letom. Pôdy sú prevážne horského a aluviálneho typu, vyskytujú sa tu však aj lúky. Hlavným tokom je Rilska reka. V oblasti sa okrem tejto rieky nachádza veľké množstvo potokov a kanálov, ktoré Kočerinovsko pole pretínajú na mnohých miestach.
Obývané miesta a hospodárstvo
V kotline sa nachádzajú celkovo štyri sídla. Jedná sa o mesto Kočerinovo a dediny Stob, Barakovo  a Porominovo. Väčšina územia kotliny je poľnohospodársky obhospodarovaná. Pestuje sa tabak, zelenina, ovocie a vinič,  pričom v minulosti sa v kotline pestovala aj ryža. Rozšírený je aj chov hospodárskych zvierat. Značnému poľnohospodárskemu využitiu krajiny napomáha veľké množstvo vodných zdrojov v kotline (rieka Rilska a množstvo potokov a kanálov), ktoré ju zavlažujú. Kotlinu pretína dôležitá dopravná trasa (cestná aj železničná) zo Sofie  do mesta Petrič  a na hraničný priechod s Gréckomdedina Kulata. Cez územie prechádza ešte jedna cesta, ktorá sa odpája od hlavného ťahu SofiaKulata pri meste Kočerinovo a vedie k Rilskému monastieru.
Saint-Bazile (Haute-Vienne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šva
Šva môže byť:
Coudray (Eure)
Coudray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tour Initiale
Tour Initiale je mrakodrap nachádzajúci sa na predmestí Paríža Puteaux v štvrti La Défense.
Veža používa zakrivené tabule na každom zo svojich zvislých okrajov, čo bol proces, ktorý bol v čase stavby budovy vo Francúzsku všeobecne neznámy; okná boli dovezené z USA. Na jeho fasádach bola tiež dvojitá stena s cirkuláciou vzduchu, ktorá bola v tom čase experimentálnym usporiadaním tepelného spracovania.
Trolejbusová doprava v Legnici
V Legnici, meste na juhozápade Poľska, bola dvakrát v prevádzke malá sieť trolejbusovej dopravy.
Prvá prevádzka
Prvá krát sa trolejbusy v Legnici objavili 10. októbra 1943. Vtedy bola sprevádzkovaná prvá (a tiež jediná) linka na trase železničná stanica – mestský park (späť cez Staré Mesto) – Złotoryjska – Lasek Złotoryjski o dĺžke 4 km. Na tejto trati jazdili štyri trolejbusy MAN. Neskôr bolo zakúpených ešte niekoľko ojazdených vozov Henschel.
Druhá prevádzka
Druhá trolejbusová prevádzka v Legnici bola zahájená 22. júla 1949. Vtedy bola otvorená jednosmerná trať s dĺžkou 3 km od stanice na juhovýchod k vojenskému letisku. Spočiatku jazdil na tejto linke trolejbus Henschel, jediný, ktorý prežil vojnové udalosti. V roku 1951 boli zakúpené dva ojazdené trolejbusy JaTB-2 z Varšavy, jeden z nich ale bol čoskoro vyradený.
Trolejbusová trakcia s jedinou linkou a dvoma vozmi neprežila rok 1956, kedy bolo rozhodnuté o jej zrušení. Naposledy vyšli trolejbusy do legnických ulíc 31. decembra toho roku.
Saint-Bonnet-Briance
Saint-Bonnet-Briance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Bonnet-de-Bellac
Saint-Bonnet-de-Bellac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Coudres
Coudres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Albert Martiš
Biografia
Popri učení v obecnej škole vykonával aj osvetovú a národno-buditeľskú činnosť, za ktorú bol uhorskými úradmi prenasledovaný (v podstate pre túto činnosť bol aj predčasne suspendovaný z miesta učiteľa). Jeho prózy zo života Slovákov na Dolnej zemi vyšli knižne až po jeho smrti. Jeho nedokončené spomienky vydal pod názvom Pamäti dolnozemského buditeľa Ján V. Ormis.
Bol propagátorom pestovania nových plodín v dolnozemskom prostredí, napríklad chmeľu. Za úspechy v pestovaní chmeľu bol roku 1889 vyznamenaný striebornou a bronzovou medailou v Paríži a roku 1896 bronzovou medailou na hospodárskej výstave v Budapešti. V Padine založil prvý tamojší peňažný ústav „Vzájomnú pomocnicu“. Bohatá je jeho publikačná činnosť, súvisiaca s hospodárskymi témami. Publikoval príspevky najmä v Obzore, Národných novinách a Národnom hlásniku.
Exékestos
Exékestos (Exékestos) môže byť:
La Banda
La Banda je mesto nachádzajúce sa v provincii Santiago del Estero v severnej Argentíne. Je sídlom departmentu Banda. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 106 441 obyvateľov. V roku 2017 sa počet obyvateľov mesta aj s predmestiami odhadoval až na 393 000 ľudí. Tento počet vyplýva aj z toho, že La Banda je v podstate predmestie mesta Santiago del Estero, ktoré je hlavným mestom provincie.
Švajčiarska superliga 2013/2014
Švajčiarska superliga 2013/2014 bol 117. ročník najvyššej švajčiarskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Basel, nováčikom súťaže bol Aarau. Sezóna začala 13. júla 2013 a skončila 18. mája 2014.
La Banda
Mesto bolo formálne založené v roku 1912. Počiatky mesta sú ešte z 19. storočia, kedy bolo založené ako farmárska osada, ktorá slúžila na zásobovanie susedného mesta Santiago del Estero.
Velký vrch
Velký vrch môže byť:
Švajčiarska superliga 2013/2014
Basel získal 17. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2014/2015 sa spolu s ním kvalifikoval aj Grasshoppers Zürich. Do Európskej ligy UEFA 2014/2015 sa kvalifikovali Zürich, Young Boys a Luzern. Do 2. ligy zostúpil Lausanne-Sport.
Tabuľka
zdroj: weltfussball.at
Pravidlá pre určenie poradia v tabuľke: 1) počet bodov; 2) rozdiel gólov vo všetkých zápasoch; 3) vyšší počet strelených gólov vo všetkých zápasoch.
# - pozícia; Z - zápasy; V - výhry; R - remízy; P - prehry; G - skóre; +/- - rozdiel skóre; B - body; z - zostup
NAFTA (spoločnosť)
náhľad|Sídlo na Votrubovej 1 v Bratislave
'''NAFTA, a. s.''' je slovenská akciová spoločnosť, ktorej predmetom činnosti je najmä uskladňovanie uhľovodíkov v podzemných zásobníkoch a ťažba uhľovodíkov na území Slovenska. Je kľúčovým prevádzkovateľom podzemných zásobníkov zemného plynu na Slovensku a táto činnosť v súčasnosti tvorí 70 % všetkých aktivít spoločnosti.
Dejiny
Oblasť Viedenskej panvy, na pomedzí Slovenska, Moravy a Rakúska bola známa ako roponosná oblasť už od roku 1913. 13. januára 1914 začal Rakúsko-uhorský banský úrad pre kutacie práce v oblasti Gbelov ťažbu. Tá sa postupne rozšírila aj na ostatné rakúsko-uhorské časti panvy. Po skončení prvej svetovej vojny ťažobné závody na česko-slovenskom území prevzalo ministerstvo hospodárstva. V roku 1919 napokon vznikol podnik Štátne naftové doly, ktorého riaditeľom bol František Bouška. V roku 1932 boli Štátne naftové doly Gbely premenované na Riaditeľstvo štátnych naftových baní v Gbeloch. V medzivojnovom období bolo z ložiska v Gbeloch vyťažených 214 205 ton ropy, čo predstavovalo takmer 3/4 jej produkcie v celom Česko-Slovensku.
Po vzniku vojnovej Slovenskej republiky boli Štátne naftové doly 18. marca 1940 prenajaté nemeckej spoločnosti Deutsche Erdöl AG (DEA). Podnik prešiel modernizáciou a jeho ťažba vzrástla na takmer dvojnásobok. Ku koncu druhej svetovej vojny spoločnosť Deutsche Erdöl AG (DEA) ťažobné zariadenia demontovala a odviezla.
Začiatkom 60. rokov podnik ročne vyťažil 80 000 ton ropy a asi 1,1 až 1,3 miliardy m3 zemného plynu. V roku 1969 bol podnik opäť transformovaný a zmenil názov na Národný podnik Slovenské naftové závody. Riaditeľom sa stal Milutín Blažek a podnik sídlil v Gbeloch. V roku 1974 bol podnik premenovaný na NAFTA, národný podnik Gbely. V roku 1977 sa stal súčasťou koncernu Naftový a plynárenský priemysel. V tomto období bol vybudovaný v Plaveckom Štvrtku prvý zásobník napojený na plynovod Bratstvo. Na vyťaženom ložisku Láb bol v roku 1979 skúšobne otvorený prvý podzemný zásobník. Tretia fáza výstavby bola dokončená v 80. rokoch, zásobník tak dovedna uskladní asi 1,7 miliardy m3 zemného plynu. Zásobníky plynu sú plnené do vyťažených ložísk počas letnej sezóny a využívajú sa neskôr podľa potrieb. V roku 1978 podnik zamestnával 2040 pracovníkov, hrubá výroba mala hodnotu 454,4 milióna Kčs. V priebehu 70. rokov objem ťažby ropy aj plynu poklesol na 50 000 ton ropy ročne a 500 miliónov m3 zemného plynu ročne.
Po páde socialistického režimu bol roku 1990 za riaditeľa vymenovaný Konštantín Valachovič, zároveň bol koncern Naftový a plynárenský priemysel rozdelený na dva podniky – Slovenský plynárenský priemysel, ktorý zaisťoval predaj a dovoz zemného plynu a ťažobný podnik NAFTA. Oba podniky boli v správe Fondu národného majetku. Základné imanie podniku bolo okolo 3,2 miliardy korún. Podnik pokračoval vo výstavbe podzemných zásobníkov plynu na ložisku Láb. Neskôr 1. apríla 1992 bola NAFTA tranformovaná na akciovú spoločnosť, ktorej riaditeľom sa stal Ján Prachár. NAFTA, a. s. na stavbe zásobníkov plynu spolupracovala s SPP, s ktorým vytvorila spoločnú firmu Pozagas. V roku 1995 bola spoločnosť zaradená medzi tzv. strategické podniky, teda jej majoritným vlastníkom mal napriek privatizácii zostať štát.
Privatizácia
1. augusta 1996 rozhodol Fond národného majetku o predaji celého svojho podielu v spoločnosti, teda asi 45,9 % akcií, spoločnosti Druhá obchodná, a. s., ktorá v tom čase existovala dva mesiace. Jediným akcionárom Druhej obchodnej bol v tej dobe Štefan Holán. Štátom (FNM) stanovená cena daného balíka akcií podniku bola 500 miliónov korún. Jeho skutočná trhová hodnota však bola asi 3 miliardy korún. Po prevode akcií na Druhú obchodnú, a. s. previedol Štefan Holán všetky akcie spoločnosti na Vladimíra Poóra. Poór bol funkcionárom vtedy vládnuceho HZDS a aj preto samotný Vladimír Mečiar zatajoval, že za touto privatizáciou je práve on a jemu blízki ľudia, keď tvrdil, že nevie, kto je držiteľom akcií. Prezident Prezídia FNM Štefan Gavorník predaj označil za „maximálne transparentný“ a navyše, že takéto rozhodnutie nie je rozhodnutím vydaným v správnom konaní a preto „nepodlieha preskúmaniu súdom a nemožno proti nemu podať opravný prostriedok.“ Napriek tomu opozičný poslanec Jaroslav Volf podal trestné oznámenie ale vyšetrovanie nezistilo žiadne porušenie zákona. Vtedajšia médiá, opozícia a neskôr (1999) aj vyšetrovateľ Ivor a minister hospodárstva Černák označovali túto privatizáciu ako „lúpež storočia“.
Poór podnik reštrukturalizoval. Vznikla Skupina NAFTA skladajúca sa z viacerých akciových spoločností. Ťažobné podniky zastupovala NAFTA ZÁHORIE, a. s. sídliaca v Gbeloch a NAFTA VÝCHOD, a. s. sídliaca v Michalovciach. Dielne boli transformované na akciovú spoločnosť NAFTA STROJ a stavebno-montážny závod na akciovku NAFTA ID. NAFTA GAS, a. s. sídliaca v Malackách sa zaoberala skladovaním zemného plynu.
Od roku 1998
Najbližšie voľby po privatizácii Nafty sa konali v septembri 1998 a v októbri 1998 vznikla vláda vedená Dzurindom. V decembri 1998 bolo vznesené obvinenie voči štyrom podozrivým zo spáchania trestného činu v súvislosti s Naftou. V marci 1999 sa Fond národného majetku dohodol s Druhou obchodnou na navrátení 40,9 % akcií. V dôsledku zmien akcionárov získal majoritný podiel v spoločnosti Slovenský plynárenský priemysel. V priebehu nasledujúceho roka sa stala významným akcionárom spoločnosti nemecká RWE Gas AG (dnes E.ON Ruhrgas International AG). Zároveň časť podnikov skupiny NAFTA buď skončila v likvidácii alebo sa zlúčila s materskou NAFTA, a. s.
V súčasnosti má spoločnosť okrem riadiacich útvarov štyri divízie: divíziu podzemných zásobníkov zemného plynu, divíziu prieskumu a ťažby, divíziu podzemných opráv sond a vrtby a divíziu služieb, a približne 720 zamestnancov.
6. septembra 2011 bol otvorený nový zásobník plynu komplexu Láb Gajary-báden. Objem zásobníku je 500 miliónov m3. Celková kapacita zásobníkov plynu tak do roku 2014 narastie na približne 2,5 miliardy m3.
V roku 2010 bolo základné imanie spoločnosti 107 235 562 eur. V tomto období vlastnil väčšinový podiel akcií SPP, zvyšok E.ON Ruhrgas. Cez SPP bol významným vlastníkom akcií aj Gaz de France. E.ON Ruhrgas International predal v roku 2014 40,45 % podiel akcií českej spoločnosti Energetický a průmyslový holding, a. s. (EPH). Podiel EPH v spoločnosti Nafta sa tak zvýši na 96,6 %. Prostredníctvom SPP totiž už v Nafte vlastnila majoritný 56,15-percentný podiel. Zvyšných 3,4% akcií Nafty držia ostatní drobní akcionári.
Kompaktná hviezda
náhľad|[[Hmlovina Eskimák svieti vďaka bielemu trpaslíku v strede]]
Kompaktná hviezda je termín používaný v astronómii pre bielych trpaslíkov, neutrónové hviezdy, čierne diery a ďalšie exotické pevné hviezdy.
Väčšina kompaktných hviezd je v záverečnom štádiu hviezdneho vývoja a sú tak označované ako hviezdne zvyšky. Tento zvyšok závisí hlavne na pôvodnej hmotnosti danej hviezdy. Tieto hviezdy majú veľmi veľkú hustotu. Sú totiž napriek svojej malej veľkosti veľmi ťažké. Termín kompaktná hviezda sa často používa pre hviezdy, u ktorých nepoznáme presnú povahu a zároveň má malý polomer. Všetky kompaktné hviezdy okrem čiernej diery môžu byť tiež nazývané degenerované hviezdy.
Termas de Río Hondo
Pôvodný názov mesta bol Miraflores, neskôr dostalo názov Termas. Už na konci 19. storočia začalo mesto rásť vďaka cestovnému ruchu spojenému s kúpeľníctvom. V roku 1958 získalo mesto svoju samosprávu. V roku 1966 bolo mesto premiestnené o 21 km, keďže na jeho mieste bola vybudovaná vodná nádrž. Mesto je aj v súčasnosti známe pre svoje horúce pramene a do miestnych kúpeľov cestuje každoročne množstvo turistov, pričom Termas de Río Hondo je tak najnavštevovanejšie mesto provincie.
Knižný jazyk
Knižný jazyk môže byť:
Saint-Brice-sur-Vienne
Saint-Brice-sur-Vienne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Vienne, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gaštanové pyré
Gaštanové pyré je sladké jedlo vyrábané z mletých gaštanov jedlých, ktoré výrobcovia často nahrádzajú aj fazuľami, a cukru. Predáva sa v hlboko zmrazenom stave, podáva sa strúhané so šľahačkou alebo sa pridáva do dezertov.
Velký vrch u Vršovic
Velký vrch je kopec v Českom stredohorí, chránený od roku 1989 ako národná prírodná pamiatka. Nachádza sa pri obci Vršovice asi 2 kilometre severovýchodne od okresného mesta Louny v Úsťanskom kraji. Dôvodom ochrany je teplomilná flóra, najmä vynikajúca mykoflóra (66 druhov). Starostlivosťou o územie je poverené Regionálne pracovisko Ústecko AOPK ČR.
Geomorfológia
Priestor národnej prírodnej pamiatky zahŕňa vrchol a väčšiu časť svahov rovnomenného vrchu s nadmorskou výškou 303 metrov. Geomorfologicky vrch spadá do celku České středohoří, podcelku Milešovské středohoří, okrsku Ranské středohoří, podokrsku Chožovská vrchovina a jej Černodolskej časti.
Flóra
Vyskytujú sa tu tiež zaujímavé druhy rastlín, ako je napr. päťprstnica obyčajná, kruštík širokolistý, ostrica plstnatá, stoklas vzpriamený, bradáčik vajcovitolistý a ďalšie.
Mykoflóra
V severozápadnej časti Velkého vrchu (kóta ), cca 1 km severne od obce Vršovice, bolo na lesnej pôde vyhlásené chránené územie za účelom ochrany teplomilných húb. Ide o lokalitu, kde mediteránne makromycéty dosahujú najsevernejšieho bodu svojho areálu. Rastú tu vzácne druhy húb, ako je napr. hríb satanský, hríb horký, hríb siný, pečeňovec dubový, muchotrávka šiškovitá, muchotrávka chrastavá, muchotrávka Vittadiniho, smrčok hrubohlúbikový a ďalšie.
Fauna
Z fauny tu bol zaznamenaný výskyt 35 druhov vtákov, 1 druh plaza a 1 druh chráneného cicavca.
Ohrozenie lokality
Verejnosti je vstup do chráneného územia povolený s tým, že nebudú ničené hubársky neatraktívne druhy húb. Lokalita je hubármi veľmi hojne navštevovaná. Niektorí hubári si pritom z neznalosti zamieňajú nejedlý chránený hríb satan s jedlými druhmi alebo vandalsky ničia vzácne druhy muchotrávok.
Velký vrch na historických mapách
Podľa prvého vojenského mapovania zo 60. rokov 18. storočia sa Velký vrch pôvodne nazýval Vinná hora. Na mape je totiž označený ako Wein B., teda Weinberg. Na ďalších mapách zo 40. rokov 19. storočia, tj. druhom vojenskom mapovaní a stabilnom katastri, už má dnešný názov.
Courcelles-sur-Seine
Courcelles-sur-Seine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Courbépine
Courbépine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Výhonský kanál
Výhonský kanál je kanál v regióne Záhorie na území obce Kostolište, v okrese Malacky, v Bratislavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Borská nížina. Je ľavostranným prítokom Ježovky. Má dĺžku. Je tokom V. rádu.
Opis toku
Od začiatku tečie severozápadozápadným smerom v priamke až do svojho ústia cez poľnohospodársky extravilán obce Kostolište, podteká elektrické vedenie veľmi vysokého napätia, v  križuje bezmenný kanál, v  križuje ďalší bezmenný kanál, v extraviláne ústi v  do Ježovky ako jej ľavostranný prítok. Ježovka je ďalej prítokom Maliny. Vodný tok Výhonský kanál nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu
Vodný tok Výhonský kanál má pôvod v apelatíve výhon s významom cesta, úzky priestor, kadiaľ sa vyháňal dobytok na pašu. Z apelatíva výhon kombináciou s formantom -ský a kombináciou so všeobecným podstatným menom kanál s významom umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Výhonský kanál ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. . Názov vodného toku Výhonský kanál bol štandardizovaný v roku 1978. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Výhonský kanál je jedinečným hydronymom (júl 2022).
Vysoké napätie
Vysoké napätie (VN) je označenie pre elektrické napätie v rozsahu 1 až 52 kV (združené napätie), respektíve 0,6 až 30 kV (fázové napätie). Pri jednosmernom prúde je hranica 0,9 kV. Je to napätie vyššie, než nízke napätie, ale nižšie než veľmi vysoké napätie.
Na Slovensku
náhľad|Vedenia 22 kV pri [[Veľký Meder|Veľkom Mederi]] Štandardom pre vedenia vysokého napätia distribučnej sústavy je napäťová úroveň 22 kV. V priemysle alebo v starých káblových rozvodoch v mestách sa používajú aj iné (nižšie) napäťové úrovne.
Roland Juhász
Roland Juhász (* 1. júl 1983, Cegléd, Maďarsko) je maďarský profesionálny futbalista, momentálne hrajúci v belgickej najvyššej súťaži v klube RSC Anderlecht. Hrá na pozícii stredného obrancu.
Kariéra
Profesionálnu kariéru začal v klube MTK (107 zápasov, 12 gólov). Práve tu zaujal trénera národného tímu, ktorý ho zaradil do kádra na prípravný zápas 25.4 2005 s Japonskom. Hneď v prvom reprezentačnom zápase zaznamenal premiérový gól. Na konci sezóny 2004/2005 prestúpil do belgického Anderlechtu, kde sa okamžite stal členom základnej jedenástky.
Úspechy
MTK Hungária
Reprezentačná kariéra
Juhász debutoval 25. apríla 2004 v priateľskom zápase s Japonskom, v ktorom strelil svoj prvý reprezentačný gól. V národnom drese nastúpil v 69 zápasoch, čo ho v počte zápasov radí na 18. miesto.
Súkromie
S priateľkou Zsófiou Strényi sa im 26. apríla 2009 narodila dcéra Jázmin.
Djibouti
Djobouti môže byť po francúzsky:
Divoký snem
Divoký snem môže byť:
MŠK Námestovo
MŠK Námestovo (predtým TJ ZŤS Námestovo, Slavoj Námestovo, ŠK Námestovo) je futbalový klub z mesta Námestovo. Momentálne hrá v II. slovenskej futbalovej lige patriacej pod Stredoslovenský futbalový zväz.
História oddielu
Až do roku 1973, pod hlavičkou Slavoj, hralo Námestovo okresné súťaže. V roku 1973 prvýkrát postúpilo do krajských súťaži a to do I. B triedy. V tomto období sa ako tréneri výrazne zapísali Rudolf Hubík a Anton Sivoň a hráčsky Milan Kollár, ktorý to dotiahol až do Sparty Prahy. V roku 1977 sa podarilo ľuďom okolo Jozefa Kolejáka otvoriť športový areál s futbalovým štadiónom. Do roku 1986 bolo Námestovo stálym účastníkom krajskej I. B triedy. Následne už pod hlavičkou TJ ZŤS Námestovo a po príchode trénera Dušana Kriaka dvakrát po sebe postupujú z I. B triedy cez I. A až do krajských majstrovstiev. Odohrali tam dve sezóny. V tomto období treba spomenúť na ľudí okolo Jozefa Škvareninu. Hráčsky sa najviac presadili brankári, a to Silvester Habiňák vo VSS Košice, Igor Holub v Plastike Nitre, Vladimír Hrubjak v Dukle Banská Bystrica a Vladimír Mušák ako rozhodca v ligových súťažiach.
Od jesene 2008 je súčasťou futbalového štadióna aj ihrisko s umelou trávou. V roku výročia 80. rokov futbalu v Námestove sa podarilo MŠK postúpiť do historicky najvyššej súťaže, aká sa kedy hrala v Námestove, do III. ligy - skupiny Východ. Do Námestova prichádzajú mužstvá z východného Slovenska, ako napr. Bardejov, alebo Lokomotíva Košice. Je potešujúce, že sa darí aj dorasteneckým družstvám. Starší dorast dokázal v roku 2011 pod vedením Karola Polťáka to, čo sa začiatkom 90. rokov nepodarilo generácii okolo trénera Ignáca Hrkľa - postup do 2. celoštátnej dorasteneckej ligy. Veľmi dobré výsledky dosahujú aj žiacke kolektívy, ktoré sú dlhodobo v najvyššej krajskej súťaži - I. lige Stred, patriacej už pod Slovenský futbalový zväz.