cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Žďár nad Sázavou
Ďalšie pamiatky
Centrum mesta sa rozkladá okolo nepravidelného štvoruholníkového námestia Republiky, na ktorom stojí pôvodne renesančná radnica, klasicistický prestavaná. Dnes táto budova slúži k reprezentatívnym a výstavným účelom. Zhruba uprostred námestia je barokový morový stĺp z 18. storočia. Na budove bývalého hotelu Veliš (západná strana námestia) je secesná fasáda od akademického sochára Viléma Amorta. Východná strana námestia je kontrastne tvorená radou budov zo 70. rokov, navrhnutých v štýle socialistickej modernej výstavby. Blízko námestia je tvrdza postavená hámorníkom Kuncmanom na začiatku 14. storočia s barokvými úpravami (dnes Regionálne múzeum) a gotický farský kostol sv. Prokopa z 13. storočia. Pri kláštorných budovách je barokvý most s galériou sôch od neznámeho sochára z roku 1761, prezývaný malý Karlov most. Na jednej strane mosta sú sochy sv. Benedikta, sv. Mikuláša, sv. Jana a sv. Cyrila, na druhej sv. Bernarda, sv. Vojtecha, sv. Pavla a sv. Metoda.
Vo Veselíčku sa nachádza jeden z posledných hrajúcich orchestriónov v Česku.
Umenie žďárskeho kláštora
Ako každý kláštor, aj žďársky cisterciánsky bol centrom umenia a vzdelanosti na Českomoravskej vrchovine. Vedľa opáta Vejmluvy a architekta Santiniho je potreba zmieniť mene známu, ale nemenej významnú osobu Jindřicha Řezbářa. Je autorom literárne aj historicky zaujímavej a významnej kroniky Cronica domus Sarensis (Kronika žďárskeho kláštora), popisujúca začiatky žďárskeho kláštora.
Súčasný kultúrny život mesta
náhľad|Z pašije ovej hry „Co se stalo s Ježíšem“ Dnes v knižnej tradícii žďárskeho kláštora pokračuje Múzeum knihy, ktoré spadá pod Národné múzeum v Prahe. V zámku sú ešte dve ďalšie expozície, a to expozícia rodu Kinských a Santiniho.
Volebný systém
Väčšinový volebný systém
Relatívny väčšinový systém predpokladá, že víťazí kandidát, ktorý získal najviac hlasov bez ohľadu na to, ako veľký je tento zisk. Ide teda o väčšinu prostú, niekedy nazývanú pomernou alebo relatívnou. Poslancom sa môže stať i kandidát, ktorý získal pod 50 percent hlasov voličov alebo menej, než je súčet hlasov jeho protikandidátov. Ide o najjednoduchší volebný systém, ktorý sa v drvivej väčšine prípadov koná v jedno mandátových volebných obvodoch. Celkovo vo voľbách víťazí politická strana, ktorej kandidáti zvíťazili vo väčšom počte volebných obvodov než kandidáti ďalších politických strán.
Relatívny väčšinový princíp sa v anglofónnej literatúre zvykne nazývať ako „first-past-the-post“ („prvý za prekážkou“) alebo „plurality system“. Pomenovanie „first-past-the-post“ vzniklo analógiou od konských dostihov, v ktorých vyhráva prvý v cieli bez ohľadu na odstup, ktorý má od druhého. Relatívny väčšinový systém sa zvykne obhajovať hlavne z dôvodov: pre voličov je ľahké pochopiť mechanizmus, ako sa jednotlivé hlasy premietnu do rozloženia parlamentu, poskytuje poslancovi priamy kontakt s určitou geografickou oblasťou, umožňuje voličom veľmi ľahko sa zbaviť nežiaducich kandidátov, umožňuje voličom vyberať si medzi jednotlivými kandidátmi a nie medzi jednotlivými politickými stranami, väčšinou to vedie k vláde jednej strany, väčšinou sa tvorí koherentná opozícia, ktorá zastáva rozhodujúcu kontrolnú funkciu a prezentuje alternatívu k vládnucej väčšine. Tento systém prakticky znemožňuje dostať sa do parlamentu extrémistickým stranám. Takáto možnosť je prípustná iba vtedy, ak podpora extrémistických strán v niektorej oblasti je taká veľká, že taká strana môže získať jeden, poprípade viac mandátov, v princípe sa však neumožňuje takejto strane vplývať na vládnu politiku.
V krajinách, kde sa volieb zúčastňujú viac než dve politické strany, umožňuje väčšinová jednokolová voľba strane, ktorá nemá absolútnu väčšinu hlasov voličov, aby napriek tomu obsadila väčšinu kresiel v parlamente. Naopak tretia najsilnejšia strana je v rámci tohto systému najviac postihnutá. Najstaršie uplatnenie relatívneho väčšinového systému je doložené už v 15. storočí v Anglicku, ale v kontexte rozširujúcej sa demokracie sa tento volebný systém presadil až po roku 1885. V súčasnosti sa jeho prostredníctvom volia napr. poslanci Dolnej komory britského parlamentu, polovica poslancov nemeckého Spolkového snemu, časť poslancov Škótskeho autonómneho parlamentu i Waleského národného zhromaždenia.
Absolútny väčšinový systém predpokladá, že kandidát pre získanie mandátu musí získať nadpolovičný počet odovzdaných platných hlasov. Táto zásada býva spojená s požiadavkou konať v prípade, že žiadny kandidát nezískal absolútnu väčšinu hlasov, ďalšie kolo hlasovania – dnes spravidla ide o dvojkolové hlasovanie, do ktorého z prvého kola vstupujú len tí kandidáti (najčastejšie dvaja), ktorí získali v prvom kole najviac priaznivcov. Možné je riešenie, že v druhom kole nie je nutná absolútna väčšina, ale stačí väčšina relatívna. Absolútny väčšinový systém bol v európskych štátoch veľmi rozšírený na prelome 19. a 20. storočia. Uplatnil sa vo Francúzsku v období rokov 1852 – 1870 a rokov 1885 – 1936, v Španielsku sa používal v rokoch 1870 – 1931, v rokoch 1906 – 1918 používalo tento systém Holandsko, v Nemecku a Rakúsku bol platný do roku 1919, Nórsko do roku 1921. V súčasnosti sa používa v napr. priamych prezidentských voľbách vo Francúzsku.
Špecifickým prípadom absolútneho väčšinového systému je tzv. alternatívne hlasovanie, ktoré sa uplatňuje v Austrálii a v ostrovnom štáte Nauru. Volič pri ňom označí kandidátov preferenciami (vyjadrenými číslami). V obvode zvíťazí kandidát, ktorý získal najviac preferencií. Ak však nikto nezíska absolútnu väčšinu, škrtne sa kandidát s najnižším počtom prvých preferencií a jeho preferencie sú prerozdelené medzi ostatných kandidátov podľa druhých preferenčných hlasov. Takto sa postupuje kým jeden z kandidátov nedosiahne absolútnu väčšinu.
Systém pomerného zastúpenia (Proporčný volebný systém)
Idea volebného systému pomerného zastúpenia bola pravdepodobne prvýkrát vyslovená v roku 1789, keď gróf Mirabeau prehlásil, že reprezentatívne zhromaždenie by malo byť vo vzťahu k ľudu ako mapa ku krajine, ktorú zobrazuje. Systém pomerného zastúpenia sa v praxi prvýkrát využil v dánskych parlamentných voľbách v roku 1855, vďaka iniciatíve Thomasa Hareho. Tento systém je dominantný v štátoch Latinskej Ameriky, v Afrike ho využíva takmer tretina krajín. Tento systém sa používa aj vo väčšine krajín Európy.
Podstatou proporčných volebných systémov je rovnováha medzi získanými hlasmi a získanými mandátmi. Teoretickým cieľom proporčných volebných systémov teda je, aby sa percentuálny počet hlasov rovnal percentuálnemu počtu mandátov. V praxi je však tento cieľ nerealizovateľný. Proporčné volebné systémy majú niekoľko spoločných charakteristík. Vždy sa konajú vo viac mandátových volebných obvodoch. Pre určenie výsledkov nestačí prosté prepočítanie hlasov, ale niekedy je nutné použiť náročné matematické metódy prepočtov hlasov. Pri voľbách s využitím systému pomerného zastúpenia získavajú kandidujúce politické strany, koalície či hnutia mandáty podľa toho, aký bol pomer medzi nimi získanými hlasmi. Volič spolurozhoduje nielen o zvolení jedného kandidáta, ale v relatívne veľkých viac mandátových volebných obvodoch o osudoch niekoľkých mandátov za daný volebný obvod. Použitie systému pomerného zastúpenia je spravidla spojené s tzv. hlasovaním nie o individuálnych kandidátoch, ale o skupinách kandidátov.
V systéme pomerného zastúpenia možno rozlišovať tri druhy kandidátnych listín, a to podľa kritéria, aké má právo volič zasahovať do štruktúry tejto listiny:
• prísne viazaná kandidátna listina: volič nesmie nijak s listinou manipulovať – nesmie škrtať kandidátov, nesmie meniť poradie kandidátov. Tento typ listiny sa využíval v Československu v 1. a 3. republike. Snáď najostrejšie poňatie tejto kandidátnej listiny predstavujú voľby, v nich sa hlasuje len o straníckych listinách bez mien kandidátov, ako v Izraeli.
• viazaná kandidátna listina: volič smie na jednej kandidátnej listine strany, hnutia či koalície, ktorej odovzdáva svoj hlas, robiť čiastkové úpravy, a to spravidla využitím zásady preferenčného hlasovania: voliči získavajú možnosť meniť poradie kandidátov na kandidátnych listinách jednotlivých strán či koalícií. V prípade Holandska a Dánska môžu takto označiť jedného kandidáta, v Grécku, Nórsku a Česku majú právo označiť viacerých kandidátov.
• voľná kandidátna listina: pri tomto chápaní kandidátnej listiny smie volič buď robiť zásadnejšie úpravy na jednej kandidátnej listine strany, hnutia či koalície, ktorej odovzdáva svoj hlas – napríklad formou škrtania či prepisovania kandidátov alebo prevádzať voľbu priamo výberom kandidátov z kandidátnych listín rôznych strán, hnutí či koalícií. Niekedy sa o tomto spôsobe hlasovania hovorí ako o kvázilistinnom. Všetky hlasy pre kandidátov určitej strany sú potom sčítané, a tak sa určí, koľko ktorá strana získava mandátov a aké je poradie kandidátov v rámci jednotlivých politických strán. Tento systém je známy z Fínska a Čile spred roku 1973. Platí zákonitosť, že čím je počet mandátov vo volebnom obvode väčší, tým viac ich rozdelenie zodpovedá rozdeleniu názorov voličov. Voľné kandidátne listiny sú typické pre švajčiarsky volebný systém, v ktorom majú voliči pri voľbách do federálnej Národnej rady jednoznačne najväčšiu voľnosť. Napriek tomu túto možnosť využíva len veľmi malé percento z nich.
Zmiešaný volebný systém
Zmiešaný volebný systém kombinuje prvky proporčných volebných systémov i väčšinových volebných systémov. Nie je stanovené, aký musí byť pomer medzi proporčnou a väčšinovou zložkou zmiešaného volebného systému, ale je zhoda, že odlišne musí byť volených aspoň 5 percent mandátov. Ďalšími charakteristickými znakmi zmiešaných volebných systémov je počet hlasov pre voliča, ktorý väčšinou disponuje dvoma hlasmi pre každú zložku zvlášť (nie vždy). Rôzne je riešený problém, či môže jedna osoba kandidovať ako vo väčšinovej, tak i v proporčnej časti. Kľúčová je potom otázka vzájomného vzťahu medzi väčšinovou a proporčnou časťou zmiešaného volebného systému. Na základe tohto vzťahu je prevádzaná typológia zmiešaných volebných systémom, ktorá vychádza z predpokladu, či sú obe zložky na sebe závislé alebo nie. Existujú dva základné typy zmiešaných volebných systémov: zmiešaný volebný systém závislej kombinácie (obe zložky – proporčná a väčšinová – sú v rámci jedného volebného systému na sebe závislé a úlohou jednej je teda vyvažovať alebo rekompenzovať účinok druhej) a zmiešaný volebný systém nezávislej kombinácie (naopak, obe zložky sú v rámci jedného volebného systému od seba celkom nezávislé).
Zmiešaný volebný systém závislej kombinácie sa člení na: vyrovnávací (kompenzačný), podmienený a superzmiešaný volebný systém. Zmiešaný volebný systém nezávislej kombinácie sa delí na: koexistenčný, navrstvujúci a fúzny zmiešaný volebný systém. Zmiešané volebné systémy sa rozšírili hlavne v deväťdesiatych rokoch minulého storočia, a to na všetkých kontinentoch, napriek tomu nepatrí medzi najpoužívanejšie volebné systémy a jeho „boom“ v súčasnosti ustal.
Zmyslom vyrovnávacieho zmiešaného volebného systému je to, aby jeho proporčná časť rekompenzovala straty utrpené vo väčšinovej časti. Vyrovnávací zmiešaný volebný systém patrí k populárnym volebným zmiešaným systémom. Jeho základom je stále platný nemecký volebný systém z roku 1949 (nemecký systém je niekedy označovaný ako personalizovaný proporčný volebný systém alebo volebný systém dvoch hlasov) a ostatné vyrovnávacie systémy sú v podstate jeho rôznymi variantmi.
Podmienený zmiešaný volebný systém je podobný vyrovnávaciemu zmiešanému volebnému systému, ale s tým rozdielom, že zatiaľ čo vo vyrovnávacom systéme je proporčná rekompenzačná časť použitá vždy, tu dochádza k jej použitiu v závislosti na výsledkoch väčšinovej časti (môže alebo nemusí byť použitá). Podmienený zmiešaný volebný systém nie je v súčasnej dobe v praxi využívaný, ale používal sa v minulosti, napríklad v Taliansku, Rumunsku, Francúzsku.
Superzmiešaný volebný systém je vzácna a špecifická forma zmiešaných volebných systémov, ktorá je síce radená do skupiny zmiešaných volebných systémov závislej kombinácie, ale napriek tomu sa od ostatných dvoch typov zmiešaných volebných systémov tejto skupiny odlišuje. Základným princípom je to, že spojuje viac než jeden spôsob kombinácie väčšinovej a proporčnej časti. Tento volebný systém je veľmi zložitý a málo používaný. Vyskytuje sa v Maďarsku, Ekvádore, Kamerune a Čade.
Koexistenčný zmiešaný volebný systém je v podstate najjednoduchší typ zmiešaného volebného systému nezávislej kombinácie, kedy je štát rozdelený na dve časti – v jednej sú mandáty volené pomocou väčšinového volebného systému, s prostou alebo absolútnou väčšinou v dvojkolovej variante, a v druhej pomocou proporčného volebného systému. Niektorí voliči teda volia väčšinovo a iní proporčne. Tento typ je veľmi vzácny a používa sa v parlamentných voľbách vo Francúzsku (len Senát), v modifikovanej verzii v Paname a Nigérii.
Pri navrstvujúcom zmiešanom volebnom systéme existujú vedľa seba dva druhy volebných obvodov, väčšinový a proporčný, a dva typy volebných systémov, ktoré sa ale súčasne používajú na celom území štátu a štát nie je rozdelený na časti ako v prípade koexistenčného zmiešaného volebného systému. Volič má dva hlasy, jedným volí proporčne a druhým väčšinovo, prostou alebo absolútnou väčšinou v dvojkolovej variante. Navrstvujúci zmiešaný volebný systém je dnes najrozšírenejším zmiešaným volebným systémom a možno ho nájsť, napríklad v Japonsku, Rusku, Litve, Južnej Kórei.
Fúzny zmiešaný volebný systém kombinuje dva typy volebných systémov, proporčný a väčšinový, nie však na celoštátnej úrovni, ale vnútri každého volebného obvodu. V rámci volebných obvodov sú teda niektoré mandáty volené väčšinovo, prostou alebo absolútnou väčšinou v dvojkolovej variante, a niektoré mandáty volené proporčne. Fúzny volebný systém je veľmi vzácny a používa sa len vo francúzskych komunálnych voľbách, a to len vo väčších mestách.
Komparácia systému pomerného zastúpenia a väčšinového systému
Proporcionálny i väčšinový systém majú kladné i záporné stránky. Väčšinový systém umožňuje tvorbu stabilných vlád, ktoré sa môžu oprieť o väčšinu v parlamente. Proporcionálny systém odráža reálny obraz politického života, teda umožňuje relatívne malým stranám účasť v zákonodarnom zbore. Systému pomerného zastúpenia sa vyčíta, že prispieva k nestabilite vlády.
Najznámejším problémom väčšinového systému je reprezentatívnosť zvoleného parlamentu. Pri použití zásady relatívnej väčšiny je teoreticky zrejmá a z praxe veľmi známa možnosť, že absolútnu väčšinu v zastupiteľskom zbore získa strana, ktorá nielen nezískala absolútnu väčšinu hlasou voličov, ale ani väčšinu relatívnu. K získaniu väčšiny v parlamente totiž stačí tesné víťazstvo vo väčšine obvodov – a v ostatných nezískať nič.
Dôležitým rysom volebného systému pomerného typu je jeho orientácia na osobnosti. V jednomandátových obvodoch je personifikácia programov a strán väčšia, ľahšia, prehľadnejšia. Ako príklad je uvádzaná Veľká Británia. Tam sa dokonca pri voľbách do Dolnej snemovne volič nerozhoduje iba o poslancovi, ale súčasne dopredu pozná meno prípadného premiéra a zloženie budúceho vládneho kabinetu – a pri svojom rozhodovaní berie v úvahu i toto. Za veľký problém systému pomerného zastúpenia je považované odosobnenie voľby pri výbere celých straníckych kandidátok a nie jednotlivcov.
Medzi publicistami i politikmi sú často spomínané závery z výskumu Mauricea Duvergera zo začiatku 50. rokov minulého storočia, kde charakterizoval vplyv volebného systému na počet strán (tzv. Duvergerove zákony) :
V súvislosti s väčšinovým systémom treba hovoriť o systéme dvoch hlavných politických strán. Tendencia k redukcii počtu strán pri väčšinovom systéme existuje a vyplýva z toho, že občania majú snahu voliť pravdepodobného víťaza sporu „buď alebo“. Voliči vedia, že platia len tie hlasy, ktoré sú odovzdané víťaznej strane. Volič je vedený túhou neodovzdať hlas zbytočne a želá si efektívne sa podieľať na výbere reprezentantov. Takýto výber nemusí byť daný súhlasom s programom vybranej strany, ale môže viesť k tzv. straníckemu hlasovaniu, kedy volič odovzdáva svoj hlas nie tej strane, ktorá skutočne odpovedá jeho preferenciám, ale vyberá menšie zlo medzi dvoma pre neho málo prijateľnými hlavnými stranami. Preto vo väčšinovom systéme majú politické strany a hnutia tendenciu vytvárať pevnejšie predvolebné koalície, aby získali nádej byť súčasťou politickej reprezentácie. Napríklad v roku 1929 britská Liberálna strana získala 23,4 percenta všetkých hlasov, ale vzhľadom na väčšinový systém s princípom absolútnej väčšiny získala menej než 10 percent mandátov – v ďalších voľbách liberálov volilo len sedem percent voličov. Takto môže väčšinový systém dostať podobu i nepriameho potlačovania menšinového názoru. Obdobne však pôsobí i stanovenie povinného kvóra v systému pomerného zastúpenia.
Výhodou väčšinového volebného systému je jeho jednoduchosť – kandidát, ktorý dostane najviac hlasov je zvolený. Tento systém uprednostňuje účelnosť pred spravodlivosťou vzhľadom na to, že jeho prostredníctvom sa ľahšie dosiahne parlamentnej a vládnej stability. Nevýhody: výsledok je často nespravodlivý a najviac sa táto nespravodlivosť odzrkadlí vo voľbách na výsledku malých stranách a strán s geograficky rovnomerne rozloženou podporou.
Účinky volebných systémov
Podľa politológov existujú dva typy účinkov volebných systémov, ktoré ako prvý definoval Maurice Duverger. Duverger zadefinoval účinky pred a po voľbách. Neskôr Blais s Massicottom určili názov pre tieto účinky pred voľbami ako psychologické a pre účinky po voľbách ako mechanické.
Mechanické účinky volebných systémov
Volebné pravidlá určujú ako sú hlasy rozdelené na kreslá. Otázkou je teda vzťah medzi hlasmi a kreslami. Každý systém favorizuje veľké strany, táto tendencia je však o veľa menšia pri proporcionálnom zastúpení. Pri proporcionálnom zastúpení na tieto tendencie do veľkej miery vplýva aj typ použitého volebného vzorca. Veľkosť obvodov tiež ovplyvňuje stupeň proporcionality, najvyššia je pri jednom celoštátnom obvode, klesá smerom k menším obvodom. Volebné pravidlá určujú aj počet strán v parlamente, najmä cez výšku volebnej klauzule. Vo všeobecnosti vytvára pluralitné zastúpenie systém dvoch strán, väčšinové a proporcionálne zastúpenie vytvára multistranícke systémy.
Szontaghovo pleso
Okolie plesa
Okolo plesa je hradba veží a štítov. Na západnej strane Velická kopa, Dvojitá veža, Granátová veža, Rohatá veža, na severozápade Bradavica, na severe sú Slavkovské veže, Vareškový hrebeň, ktorý sa končí Slavkovskou kopou  a Slavkovským štítom.
Žďár nad Sázavou
Súčasný kultúrny život mesta
Posledných pár rokov sa v žďárskom zámku konali pravidelné sympóziá sochárov Dřevěná plastika. Plastiky umelcov z celého sveta boli po skončení sympózií rozmiestňované po meste.
Ďalším festivalom umenia sú Slavnosti jeřabin. Ide hlavne o hudobný a výtvarný festival. V meste sa konajú ďalšie dve pravidelné hudobné stretnutia. Je to folkový festival Horácký džbánek, ktorý je usporadúvaný v zámku, a festival klasickej hudby Concentus Moraviae, ktorý prebieha v pútnickom kostole na Zelenej hore.
Na začiatku februára v meste prebiehal pravidelne Národný krojový ples Folklórneho združenia Českej republiky.
Okolo sviatku sv. Jána Nepomuckého (16. mája) sa koná v pútnickom kostole na Zelenej hore Hlavní pouť. Púťové atrakcie na priestranstve pri zimnoho štadióne navštevuje každoročne množstvo ľudí. Počas celej sezóny sa konajú v pútnickom kostole ďalšie malé púte.
Pamiatky zapísané do zoznamu pamiatok UNESCO v roku 2011 získali prostredníctvom mesta grant kraja Vysočina viazaný na začlenenie kamerových záznamov a prenosov pamiatok do programu Panorama Českej televízie, spolu s mestom Žďárom nad Sázavou získali ten istý grant aj mestá Telč a Třebíč. Vysielanie má prebiehať od 1. mája 2012 do konca októbra toho istého roku. Záznamy majú po celý rok byť k dispozícii na webových stránkach miest, kraja, organizácie UNESCO a ďalších organizácií.
Doprava
Žďár nad Sázavou bol už od svojho vzniku významnou osadou na zemskej obchodnej ceste. V 20. storočí, do doby než bola postavená diaľnica D1, prechádzal mestom hlavný ťah medzi Prahou a Brnom. Dnes táto veľmi frekventovaná cesta I/37 skôr spája Pardubice a Brno.
Železničná stanica Žďár nad Sázavou vznikla v čase výstavby železničnej trate medzi Havlíčkovým Brodom a Tišnovom. Bola to posledná časť trate medzi Prahou a Brnom. Asi o 60 rokov neskôr bol vystavaný nový koridor (tzv. južný koridor), ktorý opäť vedie cez Žďár nad Sázavou, kde zastavujú všetky vlaky. Zvyšok pôvodnej trate vedie cez Nové Město na Moravě do Tišnova.
Mestská hromadná doprava začala svoju prevádzku 1. októbra 1957, v súčasnosti je prevádzkovaných 14 liniek.
Školstvo
V meste sú 4 základné školy, 2 gymnázia, 4 stredné odborné školy, 3 stredné odborné učilištia a 2 vyššie odborné školy.
Volebný systém
Psychologické účinky volebných systémov
Volebné pravidlá ovplyvňujú správanie sa strán a voličov. Ovplyvňujú množstvo strán súperiacich vo voľbách. Pri pluralitnom zastúpení nemajú elity motiváciu vytvárať nové strany, keďže sa ťažko presadzujú, preto je strán málo. Pri väčšinovom zastúpení je počet strán takmer rovnaký ako pri proporcionálnom. Volebné pravidlá ovplyvňujú aj stratégie voličov a strán. Proporcionálne zastúpenie a veľké obvody bývajú ideologickejšie orientované, zatiaľ čo súdržnosť strán sa zvykne oslabovať pokiaľ majú voliči možnosť preferenčných hlasov v rámci strany. Malé obvody demotivujú malé politické strany. Dôležité je aj ovplyvňovanie taktiky voličov pri pluralitnom zastúpení (načo voliť niekoho, kto nemá šancu…), podobne je to aj pri hranici zvoliteľnosti (volebnej klauzuly) pri proporcionálnom zastúpení, kde si volič rozmyslí či dá svoj hlas strane, ktorá sa naisto nedostane do parlamentu a jeho hlas tak prepadne. Podľa výskumov je však miera taktizovania voličov nízka. Pri dvojkolových voľbách je zas otázna účasť voličov v prvom kole hlasovania.
Chetiti
upright=1.5|thumb|[[Blízky východ v staroveku]] Chetiti  (jednotné číslo: Chetit ; iné názvy: Nésiti, Néšiti ; staršie: Het(h)iti, Hettiti či nevhodne Chatti (resp. Hatti) ; v slovenských prekladoch Biblie aj: Hetejci, Chetejci, synovia Hetovi, Chetovi synovia, v Kralickej Biblii: Hetejští )  boli staroveký indoeurópsky kmeň v dnešnej Anatólii. V širšom zmysle pojem Chetiti (resp. jazykové varianty) zahŕňa nielen Nésitov (teda Chetitov v užšom zmysle), ale aj im jazykovo a etnicky príbuzných Luvijcov a Palajcov. Jazykom Nésitov bol indoeurópsky jazyk chetitčina (nésitčina).
Chetiti vybudovali v 2. tisícročí pred Kr. Chetitskú ríšu. Hlavným mestom Chetitskej ríše bolo Chattušaš (Boğazköy, dnes Boğazkale). Vrcholové obdobie dosiahla Chetitská ríša v období 14. storočia pred Kristom.
Vplyv
Indoeurópske západoanatólske skupiny (Luvijci) kolonizovali grécke územia ešte pred Grékmi a pravdepodobne od nich Gréci potom preberali kultúrne výdobytky.
Chetovi synovia sú uvádzaní aj v biblii, ktorá tak dokladá ich prítomnosť až v Kanaáne.
O vojenskej zdatnosti Chetitov svedčí okrem zaujatia tak „lukratívneho“ územia ako je Malá Ázia aj rovnocenné zápolenie s vojskami egyptských faraónov (bitka pri Kadeši a prvá zachovaná mierová zmluva) ako aj dobytie Babylonu. Elitou ich vojska bola bojová vozba (ľahké dvojkolesové vozy ťahané koňmi).
O chetitského princa sa zaujímala ako o budúceho manžela a vládcu Egypta aj regentka Egypta (pravdepodobne sama Nefertiti). Nakoniec bol zabitý na ceste do Egypta.
Ich obrovský význam je aj v oblasti spracovania kovov. Tieto poznatky si buď priniesli z pravlasti (oblasť Kaukazu je kolískou metalurgie)alebo dodatočne získali susedskými vplyvmi. Chetiti sa považujú za priekopníkov metalurgie železa a od nich sa táto znalosť ďalej rozširuje.
Zaujímavá je aj ich architektúra. Fortifikačná architektúra využíva obrovské kamene, podobne ako mykénska architektúra.
Jazyk
Spoločný jazyk indoeurópskych kmeňov v Anatólii dnes voláme praanatólčina a hovorili ňou snáď ešte pred príchodom do Malej Ázie. Praanatólčina sa rozdelila na chetitčinu a západnú praanatólčinu, z ktorej vznikli: lýdčina, luvijčina (hieroglyfická a klinopisná), palajčina a kárčina. Z hieroglyfickej luvijčiny sa vyvinula lykijčina (uvádzaná aj ako milijčina). Chetitské písmo spolu s chetitským jazykom rozlúštil Bedřich Hrozný.
Náboženstvo
Chetitské náboženstvo malo indoeurópsky pôvod - hlavným bohom bol boh búrky Tešub. Bolo však silne synkretické a spájalo prvky protochetitského aj neskôr prevzatého churritského a semitského náboženského materiálu. Chetitský spoločenský systém obsahoval isté „demokratické“ prvky (pravdepodobne zvyšky vojenskej demokracie), nezvyklé v orientálnom despotickom prostredí. Takisto väčšie boli aj práva žien.
Chattijské obdobie
Koncom 4. tisícročia pred Kr. strednú Anatólu osídlili neindoeurópske kmene. V 3. tisícročí, presnejšie asi okolo 2200 - 2000 pred Kr. do oblasti Chatti prišli do indoeurópske kmene pričom meno Chattijci-Chetiti sa prenieslo na všetky tieto kmene a najmä na Nésitov. O územie Chetitov, ale aj Sýrie, mala pre jeho prírodné bohatstvo záujem aj Staroakaddská ríša.
Obdobie prvej chetitskej dynastie (2000 - 1740 pred Kr.)
V tomto období dôležitú úlohu zohrávajú asýrski obchodníci, ktorí si pri chetitských sídlach zakladajú svoje obchodné stanice. Práve od nich sa dozvedáme o Chetitoch, keďže nemali ešte vlastné písmo. Pramene vravia, že Chetiti a asýrski obchodníci sa navzájom rešpektovali.
Chetiti žili v mestských štátoch, ktoré boli obohnané hradbami. Na ich čele bol panovník, ktorý sústreďoval vo svojich rukách všetku moc. Postupne sa začali prejavovať tendencie o zjednotenie jednotlivých mestských štátov.
Ďalší vývoj pozri v článku Chetitská ríša.
Hauviné
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 300 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Občiansky zákonník (Slovensko)
'''Občiansky zákonník z 26. februára 1964 (iné názvy: Občiansky zákonník č. 40/1964 Zb., Občiansky zákonník''') je zákon prijatý Národným zhromaždením Československej socialistickej republiky 26. februára 1964 a účinný od 1. apríla 1964 (s viacerými neskoršími novelizáciami) v bývalom Česko-Slovensku a v jeho nástupníckych štátoch – na Slovensku a do 1. januára 2014 i v Česku. Jedna z najvýznamnejších novelizácií prebehla po Nežnej revolúcii a následnom páde komunistického režimu a nastolení režimu demokratického s trhovou ekonomikou na základe zákona Federálneho zhromaždenia Československej socialistickej republiky č. 87/1990 Zb. z 28. marca 1990, ktorým sa mení a dopĺňa Občiansky zákonník.
Občiansky zákonník upravuje oblasť občianskeho práva hmotného – majetkové vzťahy fyzických a právnických osôb, majetkové vzťahy medzi týmito osobami a štátom, ako aj vzťahy vyplývajúce z práva na ochranu osôb, pokiaľ tieto občianskoprávne vzťahy neupravujú iné zákony. Právne vzťahy vznikajúce z výsledkov duševnej tvorivej činnosti upravujú osobitné zákony. Občiansky zákonník opisuje, kto je účastníkom občianskoprávnych vzťahov, splnomocnenie, zákonné zastúpenie, spotrebiteľské a iné občianske zmluvy.
Squeeze
Squeeze môže byť:
Dražovice (okres Klatovy)
Dražovice je obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 165 obyvateľov, z toho 82 mužov a 83 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 39,8 roka, ženy 40,4 roka).
NGC 3840
NGC 3840 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 8. mája 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Cukor (sladidlo)
thumb|upright=1.0|Kocky cukru. thumb|upright=1.0|Biely a tri druhy surového cukru. thumb|upright=1.0|Narezaná cukrová trstina. thumb|upright=1.0|Buľvy cukrovej repy. thumb|upright=1.0|Moderný cukrovar na Havaji.
Cukor (z nem. Zucker < tal. zucchero < arab. sukkar) je prírodné sladidlo, sladká požívatina. Z chemického hľadiska je to takmer čistá sacharóza (minimálne 99,8 %), teda disacharid zložený z jednej molekuly glukózy a jednej molekuly fruktózy. Vyrába sa v cukrovaroch, najmä z cukrovej trstiny a z cukrovej repy, na trh je dodávaný v kryštáloch (kryštálový cukor), prášku (práškový cukor), kockách (kockový cukor) atď. Svetová produkcia cukru je okolo 160 miliónov ton ročne a cukor je tak hospodársky významná komodita.
Termín cukor má aj iné významy - pozri cukor.
Výroba
Sacharózu obsahujú mnohé rastliny, ktoré ju produkujú ako zásobu energie. Pri výrobe cukru z cukrovej repy sa zozbieraná repa najprv perie a zbavuje nečistôt, reže na úzke prúžky (rezky) a ukladá do difuzérov, kde sa z nej cukor vylúhuje vodou pri rôznych teplotách. Vylúhované rezky sa používajú ako výživné krmivo pre dobytok, difúzna šťava sa čistí, filtruje a čerí pridávaním vápenného mlieka a pôsobením oxidu uhličitého v saturátore a nakoniec sa odfiltrujú. Tento postup sa dvakrát až trikrát opakuje. Potom sa šťava varí a odparuje za zníženého tlaku vzduchu. Vzniknutá ťažká šťava sa opäť filtruje. Vo vákuovom stroji potom nastáva postupná kryštalizácia a výsledná vlhká cukrovina sa buď plní do foriem, alebo sa suší na surový (hnedý) cukor. Tento kvalitný cukor sa ďalej v rafinérii znovu rozpúšťa a bieli tak, že sa zbavuje rôznych prísad a znečistení. Oproti tomu sirup, ktorý vzniká odstredením zadinovej cukroviny – melasa, ktorý obsahuje asi 50 % cukru, sa používa na vylepšenie kŕmnych zmesí, ale aj v kvasnom priemysle pri výrobe alkoholu, kvasníc a kyseliny mliečnej. Výroba cukru z cukrovej trstiny je obdobná, ale je menej náročná, pretože trstina obsahuje menej nečistôt. Okrem toho sa cukor v menšom meradle vyrábal aj z datlí, z ciroku, z javora a ďalších rastlín.
Výroba cukru je pomerne zložitá a náročná na vybavenie, preto cukrovarníctvo výrazne podporilo rozvoj strojárenstva.
Výživa a zdravie
Cukor je veľmi dobre stráviteľná potravina s vysokým obsahom energie (16,8 kJ/g) a takmer žiadnych ďalších živín. Pri izbovej teplote sa v litri vody rozpustí niečo vyše 2 kg cukru. Spotreba cukru vo vyspelých krajinách za posledných 150 rokov ohromne vzrástla - napríklad v Rakúsku so spotrebou 40,4 kg na osobu a rok asi dvadsaťnásobne. V USA dosahuje ročná spotreba cukru a ďalších sladidiel asi 70 kg na osobu. Väčšina cukru je konzumovaná v nealkoholických nápojoch.
Pritom ešte pred 100 rokmi bola ročná spotreba cukru na osobu nižšia než 2,5 kg, čo aj dnes platí pre menej rozvinuté štáty. Napr. v Afganistane bola v roku 1999 ročná spotreba cukru na hlavu iba 1 kg.
Nadmerná spotreba cukru, sladených nápojov a cukroviniek spôsobuje celý rad zdravotných problémov:
Spojitosť medzi konzumáciou cukru a známym ochorením "cukrovkou" (diabetes mellitus) až donedávna nebola potvrdená a všeobecne bol akceptovaný názor, že cukor diabetes priamo nevyvoláva (len nepriamo - prostredníctvom jeho vplyvu na obezitu). Momentálne je tento postoj vo svetle nových dôkazov (vykonaných vedeckých štúdií) prehodnocovaný, záver však stále nie je jednoznačný.
Pacienti s diabetesom však v dôsledku tohto chronického ochorenia musia príjem cukru tak či tak obmedziť a často ho nahradzujú náhradnými sladidlami. Syntetické i prírodné náhradné sladidla majú nižšiu kalorickú hodnotu než cukor a neprispievajú k vzniku zubného kazu. Preto sa často používajú aj v rámci zdravej výživy a rôznych diét.
História
Slovo pre cukor je v európskych jazykoch odvodené z arabského sukkar a to zo sanskrtského śarkarā (= sladký). Okolo roku 6000 pred Kr. sa pestovanie cukrovej trstiny rozšírilo z Melanézie do Indie a Perzie. Z Indie pochádzajú aj prvé zmienky o varení sladkej šťavy z cukrovej trstiny v 5. storočí, odkiaľ sa v 7. storočí táto technika rozšírila do Číny. Zahustená šťava sa nalievala do kužeľovitých drevených alebo hlinených nádob, kde kryštalizovala; tak vznikli homole cukru. Do Ríma sa saccharum dovážalo už v neskorej antike ako lahôdka a luxusný tovar. Po zániku Rímskej ríše tento obchod zanikol a cukor priviezli až účastníci križiackych výprav okolo roku 1100 a Benátčania začali trstinu pestovať v Libanone. Od 16. storočia sa cukrová trstina pestovala v kolóniách, najmä na Kube a v celej karibskej oblasti, cukor však zostával luxusným artiklom a bežní ľudia ďalej sladili medom. Roku 1800 sa na svete vyrábalo asi 180 tisíc ton surového cukru.
Roku 1590 vylúhoval francúzsky botanik Olivier de Serres cukor z cukrovej repy a roku 1747 vynašiel lepší postup berlínsky chemik A. S. Marggraff. Pestovanie cukrovej repy sa v Európe rozšírilo až počas napoleonských vojen, kedy Británia blokovala kontinentálne prístavy a dovoz trstinového cukru. Výrobu repného cukru zaviedol roku 1802 F. C. Achard vo Wiňsku v Dolnom Sliezsku, kde vznikol prvý cukrovar na svete.
Od polovice 19. storočia sa cukor stal Európe bežnou komoditou, jeho spotreba stále rástla. Koncom 19. storočia prevážila svetová produkcia repného cukru nad trstinovým a v Rakúsko-Uhorsku sa 88 % cukru vyrábalo v českých krajinách.
K priekopníkom šľachtenia cukrovej repy a jej spracovania sa zaradil aj prešovský lekárnik Samuel Ján Gertinger. Ako prvému v Uhorsku v roku 1801 získal z jedného funta repy (560 g) jeden lót (1,78 g) tvrdého cukru. Prvý cukrovar na území Uhorska postavil podnikateľ Mikuláš Lačný vo Veľkých Úľanoch (1828). Cukrovar viedli zahraniční odborníci Belgičan B. Duboise a Francúz H. Imhoff. V tom istom roku začal fungovať aj druhý cukrovar Mikuláša Lačného vo Vojniciach, ktorý riadil Július Gottlieb Lindberger. Do roku 1850 vznikali ďalšie cukrovary na majetkoch veľkých vlastníkov pôdy z iniciatívy majiteľov (Solčany, Tovarníky, Jelenec, Podlužany, Halič, Kravany nad Dunajom, Šaštín) alebo vznikali ako účastinné spoločnosti obchodného kapitálu (Banská Bystrica, Sereď, Trnava, Košice, Bratislava). Počet cukrovarov na území dnešného Slovenska dosiahol maximum 14, čo bola väčšina v Uhorsku. Vyrábali 70 % produkcie cukru v Uhorsku (20 – 50 t). Podiel na výrobe v Uhorsku však do roku 1867 klesol na 30 %.
Výroba cukru bola náročná na výkonné stroje a dopravu, cukrovary dosahovali na výkone parných strojov na Slovensku okolo 40 %. Kľúčovým sa stalo napojenie cukrovarov na železničnú sieť, prvému sa podarilo cukrovaru v Šuranoch napojiť na trať Viedeň – Bratislava – Budapešť. Rozmach cukrovarníctva na Slovensku vrcholí v rokoch 1924 – 1926, kedy výroba prekročila predvojnovú úroveň.
Saint-Jean-Saint-Gervais
Saint-Jean-Saint-Gervais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vzdelávacia inštitúcia
Vzdelávacia inštitúcia je prvok vzdelávacieho systému. Hlavnou funkciou a obsahom činnosti vzdelávacích inštitúcií je poskytovať vzdelávanie určitým skupinám populácie.
Vzdelávacie inštitúcie zriaďuje štát, cirkvi, súkromné právne osoby, nadácie, podniky, miestne komunity a i.
Barenton (obec)
Barenton je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alpínska sústava
Alpínska sústava je sústava pásmových pohorí, ktoré sa utvorili počas alpínskeho vrásnenia. Tieto pohoria sa súhrnne označujú ako alpidy.
Delenie
Podľa Encyklopédie Zeme (1983) sa alpínska sústava delí na východno-západnú a cirkumpacifickú oblasť.
Východno-západná oblasť
Severné krídlo východno-západnej oblasti začína pri Gibraltárskom prielive Sierrou Nevadou, Iberskými vrchmi prechádza do Pyrenejí, pokračuje za Lionským zálivom Alpami, ktoré prechádzajú do Karpát, na ktoré v úžine Železné vráta nadväzuje Stará planina, ktorá sa tiahne východne až k pobrežiu Čierneho mora. Potom sa severné krídlo vynára v Jajle, južnom hlavnom chrbte Krymských vrchov, pokračuje Veľkým Kaukazom, v podobe podmorského chrbta rozdeľuje panvu Kaspického mora a opäť sa vynára v Koppe Dágu, pokračuje na východ v Hindúkuši a cez Pamír nadväzuje na pohoria Karakoram, Kchun-lun a Altyn-tag. V oblasti Tibetu sa severné krídlo stáča na juh a prechádza cez Zadnú Indiu na Malajské súostrovie.
Južné krídlo východno-západnej oblasti začína na africkom brehu Gibraltárskeho prielivu, prechádza Stredným a Vysokým Atlasom do Antiatlasu, pokračuje na Sicílii a v Apeninách, ktorých vrásy sa stretávajú s Alpami, a stáča sa na juh v Dinároch a Helenidách. Na ázijskom brehu sa južné krídlo ťahá cez Taurus a Antitaurus do Arménskej vysočiny, cez Iránsku plošinu do Himalájí a Transhimalájí, cez súostrovia Andamany a Nikobary na Veľké a Malé Sundy.
Cirkumpacifická oblasť
Cirkumpacifická oblasť sa tiahne po pobreží východnej Ázie zo severu na juh cez Koriacke vrchy, Verchojanský a Stanový chrbát, Sachalin, Sichote-Aliň, Japonské ostrovy a Kóreu. Pokračuje oblúkovitými chrbtami, ktoré sledujú Karolíny, Mariány, Filipíny, cez Novú Guineu až na novozélandské Južné Alpy. Na severoamerickom kontinente začína na Aljaške, pokračuje dvoma, resp. troma pásmami chrbtov cez Skalnaté vrchy a Pobrežné vrchy do Sierry Madre v Mexiku a do sústavy Ánd v Južnej Amerike. Andy sa v južnom výbežku Južnej Ameriky stáčajú na východ a pokračujú cez Južnú Georgiu, Južné Sandwichove ostrovy, Južné Orkneje a Južné Shetlandy do Antarktídy.
Crytek
Crytek je nemecká softvérová spoločnosť sústreďujúca sa na vývoj videohier, ktorú založili traja tureckí bratia: Cevat, Avni a Faruk Yerli. Okrem sídla vo Frankfurte má ďalšie pobočky v Sofii, Budapešti, Nottinghame, Seoule, Šanghaji, Istanbule a Austine. Spoločnosť sa stala všeobecne známou po vydaní hier Far Cry a Crysis. Spolupracuje s firmami ako Electronic Arts, Ubisoft, nVidia, Intel, AMD, FMOD, Scaleform, Xoreax Software, Sparkasse Coburg a Rating Services.
CryEngine
Základným produktom spoločnosti je CryEngine, ktorého prvá verzia vznikla pre hru Far Cry a neskôr bola vylepšená a použitá v trilógii Crysis (Cryengine 2 a 3).
Najnovšia verzia CryEnginu 5.3 je multiplatformová (PC, Xbox 360, Playstation 3).
Engine je známy svojou dobrou optimalizáciou a špičkovými grafickými prvkami. V súčasnosti (2014) Crytek využíva CryEngine 3 v hre Crysis 3.
História
Spoločnosť Crytek bola založená bratmi Yerliovými v roku 1999 v Coburgu, v SRN. Hneď zo začiatku zaujali vydavateľov na ECTS 2000 svojím technologickým demom, neskôr prepracovaným do podoby známej ako X-Isle (neskôr Far Cry).
V máji 2002 Crytek predstavil CryEngine.
V roku 2003 sa zúčastnil Game Developers Conference, kde prestavil svoj nový engine a jeho technológie. V tom istom roku sa zúčastnil ECTS, kde bol Far Cry ocenený titulom „najlepšia PC hra“. Následne bol CryEngine optimalizovaný pre AMD64 procesory.
Vo februári 2004 nemecká polícia prehľadala kancelárie Cryteku na základe podozrenia, že používajú nelegálny softvér; žiadny však nenašla. V rovnakom čase sa CryTek a Electronic Arts dohodli na spolupráci a vytvorili tech-demo Machinima, ktorým demonštrovali svoju predstavu budúcnosti hrania na PC.
23. januára 2006 CryTek oznámil vývoj hry Crysis, so sľubom, že pôjde o originálnu FPS s herným obsahom plným výziev. Hra Crysis vyhrala viacero ocenení na E3 a Games Convention. Prvé verejné predstavenie CryEngine 2 sa konalo 23. januára 2007, rok po jej ohlásení.
CryEngine bol licencovaný viacerými spoločnosťami, napríklad Avatar Reality, WeMade Entertainment, Entropia Universe, XLGames, Reloaded Studios, 1st Educational Institution a Games Academy GmbH.
11. mája 2007 Crytek ohlásil, že ich vysunuté pracovisko v Kyjeve bolo vylepšené na vývojárske štúdio a pracuje na novej neoznámenej hre. Týždeň nato ohlásil nové štúdio v Budapešti. Tak ako štúdio v Kyjeve, aj toto sa sústreďuje prevažne na prácu s CryEnginom 2.
14. júla 2008 spoločnosť kúpila Black Sea Studios a premenovala ho na Crytek Black Sea.
17. novembra 2008 Crytek otvoril nové priestory v Južnej Kórei s názvom Crytek, Ltd. Tieto kancelárie sa sústreďujú na licencovanie CryEnginu 2 ostatným kórejským klientom. 12. septembra 2008 vydávaju hru Crysis Warhead.
Od 14. októbra 2009 je CryEngine 3 k dispozícii pre vývojárov.
John de Lancie
John Sherwood de Lancie, Jr. (* 20. marec 1948, Philadelphia, Pensylvánia, USA) je americký herec.
Kariéra
V roko 2011 daboval v oboch častiach premiérového dvojdielu 2. rady animovaného seriálu My Little Pony draconequusa Discorda, ktorý bol inšpirovaný ním stvárnenou postavou Q zo Star Treku. Ako Discord sa v seriáli objavil aj o rok neskôr ve 3. rade.
So svojou manželkou, herečkou a speváčkou Marnie Mosimanovou, má dvoch synov Keegana a Owena.
Tomáš Troliga
Tomáš Troliga (* 24. apríl 1984, Prešov) je slovenský hokejový útočník, momentálne pôsobiaci v slovenskom klube HK Dukla Trenčín.
Temešská skala (prírodná rezervácia)
Temešská skala je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v Malej Magure, podcelku Strážovských vrchov, na severozápadnom úpätí vrchu Temešská skala, v katastrálnom území obcí Temeš a Čavoj.
Tomáš Troliga
Pôsobil v tímoch HK Spišská Nová Ves, HC Košice, HC 07 Prešov, MHC Martin, MsHK Garmin Žilina či českom HC Znojemští Orli. V zámorí pôsobil v kluboch Calgary Hitmen a Tri City Storm. Draftoval ho v roku 2002 tím St. Louis Blues v 3. kole ako 89. v poradí.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii neodohral zatiaľ žiaden zápas.
Temešská skala (prírodná rezervácia)
Predmetom ochrany je súbor „zachovalých lesných spoločenstiev bučín na morfologicky výraznom vrchole Malej Magury s výskytom viacerých chránených druhov rastlín a živočíchov i významných povrchových tvarov Strážovských vrchov“.
Vyhlásená bola v roku 1986 uznesením Ministerstva kultúry SSR č. 466/1986-32 z 31. 1. 1986. Výmer pamiatky s 5. stupňom ochrany je. Ochranné pásmo nebolo určené.
Teodor Paul
Teodor Paul (* 22. apríl 1987, Košice ) je slovenský hádzanársky reprezentant, ktorý v súčasnosti hráva za francúzsky klub USAM Nîmes. Na drese nosí číslo 55 a hrá na pozícii brankára. Meria 194 cm a váži 90 kg.
Reprezentačná kariéra
Dostal sa do nominácie na Majstrovstvá sveta 2009. Krátko pred začiatkom turnaja hralo národné mužstvo Slovenska na Novoročnom turnaji v Česku. Paul podával dobré výkony a tréner Zoltán Heister sa o ňom vyjadril, že sa môže stať brankárskou dvojkou namiesto Michala Shejbala.
NGC 3841
NGC 3841 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 25. marca 1827.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Pribinovo námestie (Nitra)
Pribinovo námestie sa nachádza v Nitre, v mestskej časti Staré mesto, konkrétne v Hornom meste. Dominantami námestia sú socha kniežaťa Pribinu, a slávna socha Corgoňa.
Popis
Námestie je parkovo upravené. Uprostred námestia sa vyníma socha kniežaťa Pribinu. Bronzovú sochu kniežaťa Pribinu vytvoril nitriansky rodák Tibor Bártfay v roku 1989. Je postavená na pamiatku prvého slovanského kniežaťa Pribinu, ktorý založil a vládol Nitrianskemu kniežatstvu (historicky prvý štátny útvar Slovienov). Knieža zdraví návštevníkov mesta mečom, symbolom moci a vlády, držaným oboma rukami pri hrudi. Socha je vysoká. Odhalená bola 20. decembra 1989.
Na oboch stranách námestia sa nachádzajú domy kanonikov a cirkevné paláce, ktoré boli postavené v 17. – 19. storočí a slúžili aj slúžia pre potreby cirkvi.
Na južnej strane námestia stojí najkrajšia budova Horného mesta, cirkevný palác Veľký seminár. Bol postavený vo viacerých etapách, v rokoch 17671770 a prestavovaný v priebehu 19. storočia. Najvzácnejšou súčasťou objektu je Diecézna knižnica, ktorá je najcennejšou zbierkou pôvodnej literatúry na Slovensku. Bola zriadená na podnet biskupa Augustína Roškovániho. Otvorená bola 30. novembra 1885, za účasti cisára Františka Jozefa I.. Diecézna knižnica obsahuje približne 66 000 vzácnych kníh. Z toho je 78 prvotlačí (inkunábulí) z rokov 14731500. Nachádzajú sa tu aj viaceré knižné unikáty, napr. najmenšia kniha má rozmery 8 × 5,5 cm.
Vedľa Veľkého seminára sa nachádza Kluchov palác (dom kanonika Gregušku) so sochou Corgoňa na nároží.
Oproti Veľkému semináru sa nachádza Malý seminár. Palácová klasicistická budova v historizujúcom slohu, bola postavená v rokoch 18761884, na podnet biskupa Roškovániho. V súčasnosti v nej sídli Kňazský seminár sv. Gorazda.
Inštrukcia
Inštrukcia môže byť:
Lomnica
Lomnica môže byť:
Stiff Upper Lip
Stiff Upper Lip je druhé EP austrálskej hard rockovej skupiny AC/DC z roku 2000.
Haybes
Haybes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2054 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Elektrický jav
Elektrický jav je špeciálny prípad elektromagnetického javu, pri ktorom sa prejavuje len pôsobenie elektrického poľa v danej vzťažnej sústave, zatiaľ čo pôsobenie magnetického poľa je zanedbateľné. Príčinou elektrického javu sú deje, ktoré prebiehajú v štruktúre látky.
Hamry (okres Klatovy)
Hamry sú obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 110 obyvateľov, z toho 63 mužov a 47 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,7 roka (muži 42,5 roka, ženy 47,7 roka).
NGC 3842
NGC 3842 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
Hiadeľ
Hiadeľ je obec na Slovensku v okrese Banská Bystrica.
Polohopis
Nachádza sa severovýchodne od Banskej Bystrice v údolí potoka Vážna. Údolie potoka Vážna tvorí hranicu medzi Starohorskými vrchmi a ďumbierskou časťou Nízkych Tatier. Väčšinu chotára obce tvoria ihličnaté a zmiešané lesy.