cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iliušin Il-38
Vznik a vývoj
Letové skúšky prvého prototypu Il-38 sa začali 27. septembra 1961, ale v tej dobe ešte bez protiponorkového systému Berkut. Toto vybavenie bolo nainštalované na lietadlo až 10. marca 1963. Od tohto okamihu sa začala zdĺhavá etapa letových skúšok, ktorých cieľom bolo otestovanie všetkých systémov, ako aj samotného lietadla. V nasledujúcich rokoch uskutočnil Il-38 viac ako 250 letov a vo vzduchu strávil približne 718 hodín. Nové lietadlo bolo oficiálne prijaté do výzbroje sovietskeho námorného letectva dňa 17. januára 1969.
Sériová výroba Il-38 prebiehala v rokoch 1967-1972 a počas tohto obdobia bolo v závode Znamia Truda postavených 58 lietadiel. To bolo niekoľkonásobne menej ako predpokladal pôvodný plán z roku 1962, keď bola schválená výroba 250 lietadiel. Pravdepodobnou príčinou zastavenia sériovej výroby bola skutočnosť, že Sovietsky zväz v tej dobe vsadil radšej na novo vyvíjané protiponorkové lietadlo Tu-142M. To bolo zavedené do služby v decembri 1972.
V roku 1973 prejavilo o Il-38 záujem aj indické námorníctvo. Vzhľadom na to, že sériová výroba týchto lietadiel bola ukončená už rok predtým, ponúkol Sovietsky zväz Indii tri zo svojich strojov. Vyradené lietadlá museli byť mierne upravené, pričom zmeny sa týkali hlavne avioniky, zbraňového systému a nápisov na palubnej doske, ktoré boli preložené do angličtiny. Zo zbraňového systému boli vyňaté sonarové bóje RGB-3 a torpéda AT-2 boli nahradené staršími torpédami AT-1E.
Už začiatkom 70. rokov, kedy ešte stále bežala sériová výroba Il-38, si v ZSSR uvedomili, že systém Berkut nezodpovedá vtedajším požiadavkám na vedenie efektívneho boja proti moderným ponorkám. Preto sa prehodnocovala možnosť výmeny tohto systému za dokonalejší Koršun-M, ktorý sa nachádzal na lietadlách Tu-142M. Ale k modernizácii tohto systému nakoniec nedošlo a jediným vylepšením bol výkonnejší megnetometer a nové letovo-navigačné systémy. V rokoch 1972-1976 prebiehali ešte na Il-38 testy systému na dopĺňanie paliva počas letu, čím by sa predĺžil akčný rádius týchto lietadiel, ani toto riešenie sa však nakoniec nezrealizovalo.
V roku 1992 začal ústav systémového inžinierstva (NIIS) s vývojom nového protiponorkového systému známeho ako Novella. Plánovalo sa, že tento systém bude primárne integrovaný do nových protiponorkových lietadiel, ktoré mali byť postavené na báze Tu-204 (Tu-214). Novella však mala mať modulárnu architektúru, čo ju predurčovalo aj na inštaláciu na staršie lietadlá, ktoré v tej dobe už vyžadovali modernizáciu. Ideálnym kandidátom bola aj Il-38, ktorej systém Berkut bol už v tej dobe beznádejne zastaraný.
Búrka mečov
Búrka mečov je fantasy román z knižnej série Pieseň ľadu a ohňa od spisovateľa G. R. R. Martina. Predstavuje pokračovanie druhého dielu tejto knižnej série, Súboj kráľov. Stal sa predlohou tretej a štvrtej série seriálu Game of Thrones. V anglickom origináli vyšla kniha prvý raz v roku 2000, vydanie slovenského prekladu sa uskutočnilo vo vydavateľstve Tatran v roku 2015 v dvoch zväzkoch.
Iliušin Il-38
Vznik a vývoj
Ruské námorné letectvo si na modernizované lietadlá muselo ešte pár rokov počkať. Ich vývoj a testovanie prebiehali v Rusku až do roku 2012, kedy bola Severnej flotile odovzdaná prvá Il-38N. K oficiálnemu zavedeniu tohto typu však prišlo až v novembri 2013. Medzitým v roku 2012 objednalo ruské ministerstvo obrany modernizáciu ešte 5 lietadiel Il-38 a v roku 2015 pribudla zmluva na ďalšie dve. Podľa tlačovej správy korporácie Leninec, ktorá modernizáciu Il-38 realizovala, plánovalo ruské ministerstvo obrany vylepšiť na túto úroveň 28 lietadiel. Nakoniec ale Rusko do decembra 2016 zmodernizovalo na úroveň Il-38N iba 8 lietadiel (žltá "11", "15", "19", "22", "23", "24", "27" a "78").
Búrka mečov
Dej románu rozpráva o občianskej vojne prebiehajúcej vo fiktívnej, stredovek pripomínajúcej ríši Sedem kráľovstiev a ďalšej hrozbe pre toto kráľovstvo formujúcej sa na ďalekom severe. O vládu nad fiktívnou ríšou Sedem kráľovstiev si nárokovalo niekoľko kandidátov. Jeden z nich je mŕtvy, vojna medzi zvyšnými však neustáva. Na Železnom tróne momentálne sedí Joffrey Baratheon, ktorý naň nemá nárok. Jeho protivník Robb Stark postupne prichádza o spojencov, ďalší kandidát na trón, Stannis Baratheon, po porážke zbiera nové sily a Daenerys Targaryenová pre seba získava armádu na dobytie ríše, ktorej pred šestnástimi rokmi vládol jej otec.
Iliušin Il-38
Vznik a vývoj
Začiatkom roku 2019 boli zverejnené plány ruského námorného letectva, ktoré by do roku 2025 chcelo zmodernizovať 25 lietadiel na úroveň Supernovella. Lietadlá Il-38 Supernovella by mali byť vybavené novými protilodnými/protiponorkovými detekčnými a zameriavacími systémami, novým rádiolokátorom, ako aj moderným elektro-optickým systémom s laserovým, televíznym a infračerveným kanálom. Nové vybavenie zabezpečí sledovanie hladinových plavidiel do a vzdušných cieľov až do vzdialenosti. Predpokladá sa, že modernizovaným lietadlám pribudnú vo výzbroji aj riadené strely Ch-35U s doletom.
Búrka mečov
Búrka mečov je známa smrťou množstva významných postáv, ktoré sa v deji vyskytovali od začiatku série. Na román nadväzuje štvrtý diel série, Hostina pre vrany.
Dej
Siedmim kráľovstvám vládne Joffrey Baratheon s regentkou, svojou matkou Cersei. Najmocnejším mužom na dvore je však Cersein otec Tywin, ktorého armáda spolu s armádou Macea Tyrella zachránila hlavné mesto pred Stannisovým útokom.
Iliušin Il-38
Il-38
Sériovo vyrábané lietadlá, ktoré boli v rokoch 1967 až 1972 vyrobené v počte 58 kusov.
Búrka mečov
Dej
Chystá sa veľkolepá svadba Joffreyho s Margaery Tyrellovou, Maceho dcérou. Cersein brat, trpaslík Tyrion, sa pomaly zotavuje zo zranení, ktoré utŕžil v bitke, a zistí, že oslabla jeho pozícia na kráľovskom dvore, ako aj počet jeho ochrancov. Je nútený oženiť sa so Sansou Starkovou a žiť s ňou v nešťastnom manželstve. Z Dornu navyše prichádza nová hrozba v podobe pomstychtivého princa Oberyna. Kráľovská svadba skončí vraždou, z ktorej je Tyrion krivo obvinený. Hrozí, že zinscenovaný súd skončí jeho popravou.
Iliušin Il-38
Il-38
Trup lietadla je dlhý a je ukončený chvostovým "žihadlom" s dĺžkou. Priemer trupu je a v jeho prednej časti sa nachádza kabína o výmere, v ktorej sedí sedemčlenná posádka.
Búrka mečov
Dej
Robb Stark na bojovom poli doteraz vyhrával, no jeho armáda sa začína rozpadať. Spojenci Karstarkovci ho opustili, pretože Robbova matka Catelyn prepustila vzácneho väzňa, Jaimeho Lannistera, kráľovninho brata. Keď Robb dobyl hrad Westerlingovcov, vazalov Lannisterovcov, zamiloval sa do mladej Jeyne Westerlingovej. Potom, ako ju pripravil o česť, považoval za svoju povinnosť si ju vziať. Dôsledkom toho si však rozhneval mocných a početných Freyovcov, pretože sľúbil, že sa ožení s jednou zo žien rodu Freyovcov. Freyovci Robbovi navonok odpustia, no pripravia mu krvavú pomstu.
Arya Starková vedie svojich dvoch kamarátov na úteku z Harrenovej tvrdze. Pokúša sa dostať do Riavokrutu, hradu jej dedka. Skupinka je však znova zajatá a Arya odhalí svoju totožnosť. Stáva sa predmetom záujmu rozličných ľudí, ktorí za ňu chcú dostať výkupné.
Iliušin Il-38
Il-38
Pohon Il-38 zabezpečujú štyri turbovrtuľové motory Ivčenko AI-20M, pričom výkon každého z nich je 3 169 kW (4 250 koní). Maximálna vzletová hmotnosť lietadla je a na vzlet potrebuje Il-38 dráhu dlhú. Stroj dosahuje maximálnu rýchlosť /h (v nadmorskej výške ), väčšinou však letí cestovnou rýchlosťou /h. Minimálna rýchlosť letu počas hliadkovania je /h, pričom lietadlo takto vydrží vo vzduchu 12 hodín. Lietadlo nesie 33 820 litrov kerozínu, ktoré je umiestnené v 25 palivových nádržiach. Maximálny akčný rádius Il-38 je, ale väčšinou sa lietadlo zdržiava vo vzdialenosti 1800 - od základne, pričom mu zostane palivo na 4 hodiny hliadkovania.
Búrka mečov
Dej
Sansa Starková v deň Joffreyovej svadby za pomoci sera Dontosa ujde z hradu. Zistí však, že celý plán vymyslel Petyr Baelish, bývalý nápadník jej matky a súčasný snúbenec jej tety. Petyr ju dovedie na hrad Orlie hniezdo, kde jej teta Lysa nie je zo Sansinej prítomnosti potešená. A ešte menej je potešená, keď vidí Baelishov záujem o ňu. Lysa sa vyhráža Sanse smrťou, je to však ona, kto umrie.
Iliušin Il-38
Il-38
Il-38 je vybavená s protiponorkovým systémom Berkut-38. Kľúčovou súčasťou tohto systému je počítač CVM-264 a rádiolokátor Berkut, ktorý zabezpečoval príjem signálu zo sonarových bójí. Dokáže pracovať s nesmerovými pasívnymi akustickými bójami RGB-1, smerovými pasívnymi akustickými bójami RGB-2 a aktívnymi/pasívnymi akustickými bójami RGB-3. Štandardne niesla Il-38 vo vyhľadávaco-bojovej konfigurácii 144 bójí RGB-1, 10 typu RGB-2, 10 bômb a dve torpéda.
Il-38 dokáže detegovať ponorky aj pomocou magnetometrického zariadenia. Na prvých lietadlách bol nainštalovaný magnetometer APM-60, ktorý neskôr nahradil APM-73. Pri vyhľadávaní ponoriek pomocou magnetometra však muselo lietadlo letieť vo výške 100 - nad hladinou mora, čo si vyžadovalo vyššie úsilie zo strany pilotov.
Hlavnú výzbroj Il-38 predstavovalo torpédo AT-2, ktoré bolo vyvinuté špeciálne pre toto lietadlo. Išlo o sonarom navádzané torpédo a sovietski konštruktéri údajne pri jeho vývoji vychádzali z vtedajšieho amerického torpéda MK-46. Jeho dĺžka bola, priemer a hmotnosť. Bolo tak výrazne dlhšie a ťažšie ako MK-46 a za americkým originálom zaostávalo aj v dosahu navádzacieho systému. Ten bol pri ruskom torpéde, zatiaľ čo u MK-46 to bolo až.
Búrka mečov
Dej
Jon Snow za Múrom medzi divochmi vnútorne bojuje medzi cťou a prísahou, ktorú zložil pri vstupe do Nočnej hliadky, a príkazom Qhorina Polrukého, aby urobil všetko, čo po ňom Divosi požadujú. Jeho úlohou je zistiť, čo Divosi chystajú a po čom pátrajú. Stretáva sa s vodcom divochov, Mancem Nájazdníkom. Po dlhom zvádzaní napokon neodolá divošskej dievčine Ygritte, do ktorej sa zamiluje. Spolu s ňou aj ďalšími divochmi prelezú cez Múr. Keď od neho však divosi chcú, aby zabil nevinného bezbranného človeka, utečie späť na Čierny hrad. Na ten neskôr zaútočia divosi a Ygritte pri útoku umrie. Jonovi podobne, ako nedôverovali divosi, nedôverujú už ani vlastní muži, ktorí ho nepovažujú za špióna, ale za skutočného zbeha.
Iliušin Il-38
Il-38SD
Exportná verzia pre Indiu, ktorá vznikla modernizáciou vyradených lietadiel sovietskeho námorníctva Il-38. Má integrované protilodné riadené strely Ch-35E a torpéda APR-3-E. Je vybavená exportnou verziou zameriavaco-navigačného systému Novella-P-38, ktorý nesie označenie Sea Dragon.
Búrka mečov
Dej
Rozsiahla výprava za Múr vedená veliteľom Nočnej hliadky, Jeorom Mormontom, bola napadnutá Inými. Samwell Tarly bol jeden z mála, ktorí prežili. Dokonca zistil, že Iných možno okrem ohňa zabiť aj obsidiánom. Keď zvyšok preživších nočnej hliadky dosiahne Krasterovu pevnosť, muži sa vzbúria proti veliteľovi a zabijú ho. Samwell utečie spolu s čerstvou rodičkou Fialkou a jej novorodeniatkom. Fialka je mladé dievča, ktorému prisľúbil v minulosti pomoc.
Iliušin Il-38
Il-38N Novella
Modernizácia lietadiel Il-38, ktorých hlavným vylepšením je nový zameriavaco-navigačný komplex Novella-P-38, ktorý tvoria nasledovné systémy:
Búrka mečov
Dej
Daenerys Targaryeonová sa so svojimi Dothrakmi a drakmi priplaví do otrokárskeho mesta. Voči otrokárom sa rozhodne hrať nečestnú hru. Kúpi si od nich armádu eunuchov, tzv. Nepoškvrnených, a prikáže im vyvraždiť bývalých pánov. Potom putuje ďalšími otrokárskymi mestami, aby ich postupne oslobodzovala.
Iliušin Il-38
Operačné nasadenie
thumb|right|Indický Il-38 v pozadí (v popredí Tu-142)
Hoci Il-38 bola oficiálne zavedená do výzbroje sovietskeho námorného letectva 17. januára 1969, piloti začali výcvik na nových strojoch už o rok skôr. Prvé lietadlo dorazilo na základňu Severomorsk-1 v marci 1968, čím sa začalo formovanie 24. samostatnej protiponorkovej leteckej eskadry dlhého dosahu, ktorá patrila pod Severnú flotilu. Do výzbroje 77. samostatnej protiponorkovej leteckej eskadry dlhého dosahu, ktorá bola dislokovaná na základni Nikolajevka a patrila pod Tichooceánsku flotilu, sa tieto lietadlá začali dostávať v roku 1970. Nakoniec sa v roku 1973 začala formovať aj 145. samostatná protiponorková letecká eskadra dlhého dosahu Baltskej flotily, ktorá sa nachádzala na základni Skulte v blízkosti Rigy (tá bola v roku 1992 rozpustená).
Za prvých 12 rokov služby vykonali Il-38 viac ako 4000 letov s celkovým náletom 25000 hodín. Počas tohto obdobia odhalili 172 ponoriek. Tieto protiponorkové lietadlá tak boli schopné detegovať v priemere 1 - 2 ponorky mesačne. V tejto dobe však už Spojené štáty prevádzkovali flotilu 41 ponoriek vyzbrojených balistickými strelami. K nim treba pripočítať ponorky ďalších spojencov NATO - 5 francúzskych ponoriek triedy La Redoutable a 4 britské ponorky triedy Resolution. Je nepochybné, že všetkých 50 ponoriek nemohlo byť nasadených súčasne. V každom prípade, ale sovietske lietadlá nemohli zďaleka eliminovať potenciálny útok balistickými raketami, ktorých nosičmi boli západné ponorky. A to ani pri nasadení ďalších protiponorkových lietadiel, ako boli Tu-142M a Be-12.
Technické požiadavky na Il-38 a následne aj používaná taktika ich nasadenia vychádzali z nesprávneho predpokladu, že americké ponorky môžu vystreliť rakety Polaris maximálne na vzdialenosť. Navyše sa počítalo s tým, že v záujme presnosti streľby a možnosti zásahu cieľov vo vnútrozemí ZSSR sa budú musieť americké ponorky priblížiť bližšie k pevnine. Inak povedané do oblasti, ktorá bude v dosahu Il-38. Avšak od konca roku 1964 začalo vyzbrojovanie amerických ponoriek raketami Polaris A-3, ktorých dolet presahoval.
Od začiatku 80. rokov 20. storočia boli tieto lietadlá dislokované aj na základniach mimo územia ZSSR - v Jemene, Etiópii a Líbyi. V roku 1984 zaútočili na letisko Asmara v Etiópii eritrejskí separatisti, pričom sa im podarilo zničiť dve z odstavených lietadiel.
Il-38 majú medzi ruskými pilotmi veľmi dobrú povesť, pretože počas celej ich prevádzky sa nevyskytli žiadne vážne nehody, ktoré by vznikli z technických dôvodov. Dva stroje síce museli byť odpísané kvôli haváriám, ktoré sa stali v rokoch 1987 a 1994, obe nehody však zapríčinil ľudský faktor.
Súčasní používatelia
Rusko India
Bývalí používatelia
Sovietsky zväz
Špecifikácie (Il-38)
Údaje z ilyushin.org, Ил-38
Slzovičkovka zhubná
Slzovičkovka zhubná  (iné názvy: slzovička zhubná, Naegleria zhubná ; ľudovo "mozog požierajúca améba" ; ) je jednobunkový organizmus patriaci do triedy slzovičkovce (Heterolobosea).
Životný cyklus
náhľad|300x300bod|Vývojové štádia: cysta, trofozoit, bičikaté štádium V prirodzených podmienkach sa vyskytuje v troch morfologických štádiach: trofozoit, cysta a bičikaté štádium.
Trofozoit
Trofozoit je množiace sa vegetatívne štádium, ktoré je typické zrnitým vzhľadom. Dosahuje veľkosť 10 – 35 µm. Na povrchu trofozitu sa nachádzajú prísavkovité štruktúry amebostómy (bunkové ústa), ktoré meňavke umožňujú fagocytovať baktérie, kvasinky a bunkové zvyšky. Organizmus vytvára jednu alebo dve labočnaté panôžky (lobopódia), na ktorých sa nachádzajú malé hrotité výbežky. Pri zmene vonkajších podmienok sa encystuje alebo prechádza na prechodné bičikaté štádium.
Cysta
Cysta je rezistentné kľudové štádium s typickým guľatým alebo mierne vajcovitým tvarom a hladkou stenou zloženou z polysacharidov. . Štádium je prízračné rezistenciou voči vysychaniu a vplyvu chemických látok. Veľkosť cysty je 7 – 15 µm.
Bičikaté (flagelátové) štádium
Flageláta je štádium ovalného alebo hruškovitého tvaru s dvoma bičíkmi. Predpokladá sa, že hlavnou funkciou bičikatého štádia je distribúcia druhu v priestore v nepriaznivom období. Transformácia na bičikaté štádium prebieha 5 – 6 hodín. Táto forma neberie potravu a ani sa nerozmnožuje. Impulz k premene je podmienený nízkonutričným prostredím alebo nízkym osmotickým tlakom. Dĺžka bičikatého štádia je 10 – 16 µm. náhľad|[[Histopatológia amebovej meningoencefalitídy spôsobenej Naegleria fowleri. ]]
Ekológia
Naegleria fowleri je celosvetovo rozšírený termofilný organizmus, ktorý sa prevažne vyskytuje v teplých vodách (jazerá, termálne pramene), pôde a prachu. Izolovaná bola aj z bazénov, vodovodného potrubia, vzduchu a klimatizačných zariadení. Toleruje teploty do 45 °C, je veľmi odolná proti dezinfekcii a znáša vysoké dávky chlóru. Meňavke sa darí vo vodných zrojoch so zvýšenou hustotou horčíka a železa, rovnako ako vo vodách s vysokou koncentráciou siníc a eubaktérií, ktoré pre slzovičku slúžia ako zdroj potravy.
Patogenita
Naegleria fowleri patrí medzi amfizoické améby, čo znamená, že môže existovať ako voľne žijúci alebo za určitých podmienok aj ako parazitický organizmus. Spôsobuje veľmi vzácny, ale smrteľný zápal mozgu a mozgových blan – primárnu amébovú meningoencefalitídú (PAM). Hostiteľ sa najčastejšie infikuje vdychnutím vody alebo prachu s dostatočnou koncentráciou meňaviek do nosovej dutiny. Najčastejšie sa vyskytuje u mladých ľudí (imunokompetentných pacientov) a väčšina prípadov súvisí s kúpaním, potápaním alebo skákaním do kontaminovanej vody. Zaznamenané sú aj prípady nakazenia pri vyplachování nosa. Štúdie ukázali vysoký výskyt protilátok v krvi proti Naegleria fowleri vo širokej verejnosti, čo naznačuje, že kontakt s týmto organizmom je veľmi bežný. Meňavka sa prichytáva na čuchový epitel a pomocou čuchového nervu pokračuje cez riečicovitú platňu (lamina cribrosa) do lebky, kde migruje do čuchovej gule (bulbus olfactorius) a do ostatných častí mozgu. Améba ničí nervové tkanivo trogocytózou (okusovaním) a konzumuje ho bunkovými ústami. Inkubačná doba je 2 až 14 dní. Prvé príznaky zahrňujú obojstrannú bolesť hlavy v oblasti čelovej a spánkovej kosti, nauzeu, zvracanie, vysokú horúčku (38,5 – 41°C), nasleduje letargia, fotofóbia, kŕče, zmätenosť, halucinácie a epilepsia. Po vniknutí do mozgu spôsobuje zápalovú reakciu, čo vedie ku kóme a neskôr smrti do 3 až 7 dní od prejavenia príznakov. Miera úmrtnosti je 95%.
Diagnostika a liečba
Kľúčom k liečbe PAM je včasná diagnóza ochorenia. Pomocou magnetickej rezorancie a počítačovej tomografie možno odhaliť poškodenie mozgovej kôry. Avšak diagnostika je veľmi obtiažna vďaka podobnosti na iné typy meningitídy. Preto je veľmi dôležité, aby lekári získali podrobnú klinickú anamnézu pacientov, v ktorej je významný kontakt s vodou. Diagnóza sa potvrdí po izolácii a identifikácii trofozoitov z mozgového tkaniva alebo mozgovomiechového moku. Po dokázaní infekcie sa ihneď musí začať s terapiou. Často sa používa na liečbu PAM amphotericín B s kombináciou s inými liekmi, ako rifampicín, mikonazol a sulfisoxazol. V súčasnosti nie je žiadna účinna klinická liečba PAM a po objavení príznakov nie je takmer žiadna šanca pacienta na vyliečenie.
Epidémia v Československu
Najväčšia epidémia PAM bola zaznamenaná v Československu v Ústi nad Labem, kde sa v priebehu štyroch rokov (1962 – 1965) nakazilo a následne zomrelo v plaveckom bazéne 16 mladých ľudí, z čoho 15 bolo vo veku od 8 do 20 rokov. Epidémia prebiehala vo štyroch vlnách a väčšina pacientov bola kontaminovaná pri absolvovaní plaveckých kurzov. Bazén bol napúšťaný upravenou vodou z Labe. Odborníci na začiatku chybne uzavreli prípad so záverom, že sa jedná o mima polymorpha, ktorú sa podarilo vykultivovať z pitevného materialu. O dva roky neskôr sa začal zaujímať o epidémiu parazitológ Luboš Červa, ktorý mal podozrenie, že sa jedná o amfizoické améby. Pri histologickom preparáte sa podarilo identifikovať améby, ale presný druh sa nepodarilo určiť. Doriešenie epidémie nastalo až v roku 1977, kedy bola pri pravidelnej kontrole vody izolovaná slzovička zhubná. Bazén bol okamžite pre verejnosť uzavretý a následne vypustený, aby sa našiel rezervoár améb. Rezervoár sa podarilo identifikovať za čelnou stenou hlbokej časti bazénu, kde sa odhalila vrstva organického nánosu s bohatou populáciou Naegleria fowleri.
Scaër
Scaër je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Libuše Havelková
Libuše Havelková (* 11. máj 1924, České Budějovice† 6. apríl 2017, Praha) bola česká herečka, matka herca a speváka Ondřeja Havelku, dlhoročná členka činohry Národného divadla, herečka známa v posledných rokoch predovšetkým svojimi rolami milých a láskavých filmových mamičiek či televíznych babičiek, napríklad v relácii Českej televízie Kouzelná školka.
Život
Narodila sa ako Libuše Drboutová dňa 11. mája 1924 v Českých Budějoviciach, kde tiež vyrastala. Mala dvoch oveľa starších bratov. V rokoch 19411944 a 19451946 študovala na dramatickom oddelení konzervatória v Prahe. Pokračovala v štúdiu na DAMU v rokoch 19461948, kde patrila k zakladateľom školského Divadla DISK, s ktorého súborom potom hrala aj v divadle Alhambra. Od roku 1948 hrala v Štátnom divadle v Ostrave, v rokoch 1951 až 1959 potom v pražskom Divadle E. F. Buriana. Od roku 1960 do roku 1991 bola členkou činohry Národného divadla v Prahe. Okrem divadla sa často uplatňovala v rozhlase, televízii, dabingu a vo filme.
Vyučovala v Štúdiu E. F. Buriana a na Pražskom konzervatóriu. Na DAMU vyučovala externe od roku 1952 javiskovú reč a hovorený prejav, v roku 1959 sa tu stala odbornou asistentkou a od roku 1975 docentkou. Vykonávala tiež funkciu prodekana DAMU.
Jej manželom bol hudobný skladateľ Svatopluk Havelka. Ich syn Ondřej Havelka je známy herec, spevák, moderátor a režisér.
Gabriela Dolná
Gabriela Dolná (* 13. november 1955, Šurany) je slovenská filmová, televízna a divadelná herečka. Okrem iného, účinkovala vo všetkých muzikáloch Jozefa Bednárika. Je vdovou, má dve deti a žije v Nitre.
Scrignac
Scrignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Španielske Nizozemsko
thumb|Španielske Nizozemsko Španielske Nizozemsko bol geopolitický útvar, ktorý v rokoch 1581 - 1714 ovládala španielska vetva Habsburgovcov a ktorý sa rozkladal na území dnešného Belgicka, Luxemburska a časti severného Francúzska. Vznikol potom, čo sa Holandsko v roku 1581 odtrhlo od celku Habsburského Nizozemska, ktoré ovládali španielski králi, a vytvorilo Republiku spojených provincií. Územie, ktoré zostalo pod španielskou nadvládou, potom vošlo v známosť ako Španielske Nizozemsko.
Členenie
Hlavným mestom Španielskeho Nizozemska bol Brusel v Brabantsku.
Hrabinský potok
Hrabinský potok môže byť:
Baroková záhrada na Bratislavskom hrade
náhľad|Baroková záhrada zvrchu náhľad|Časť záhrady
Baroková záhrada na Bratislavskom hrade je záhrada v areáli Bratislavského hradu, ktorá bola vybudovaná v roku 2016.
Záhradu obklopuje vysoký múr, ktorý tu bol podľa kancelára D. Guspana aj v minulosti a postavený je na presných základoch pôvodného múru.
Philippe Etchebest
Philippe Etchebest (vyslovuj [filip etš-best] * 2. december 1966, Soissons) je kuchár, držiteľ ocenenia Najlepší remeselník Francúzska, ocenený dvomi Michelinskými hviezdičkami a známa televízna osobnosť vo Francúzsku.
Detstvo a školská dochádzka
Philippe Etchebest sa narodil 2. decembra 1966 v Soissons (Aisne, Francúzsko). Jeho otec Jean-Pierre Etchebest bol od svojich 16 rokov prevádzkovateľom reštaurácie. V roku, keď sa narodil Philippe, Jean-Pierre Etchebest opustil vedenie hotela Jean-Racine v La Ferté-Milon a presťahoval sa s rodinou do štvrte Kapucínov v Bordeaux (Gironde). Pár prevzal reštauráciu Le Chipiron, ktorá sa nachádza na Cours de l'Yser a špecializuje sa na baskickú kuchyňu. Prevádzka si rýchlo získala dobrú reputáciu. Keďže Philippovi rodičia nemali dostatok finančných prostriedkov na nábor zamestnancov, zapájali ho do úloh reštaurácie spolu so sestrou Sophie (o rok mladšou) a jeho bratom Bernardom (najmladším z detí).
Nastúpil na collège (obdoba druhého stupňa na ZŠ) a našiel v sebe vášeň pre rugby. I keď ho najskôr lákala sekcia športových štúdií, rozhodol sa nakoniec naplno venovať vareniu. Na hotelovom lýceu v Talence získal certifikát vyššieho technika so špecializáciou na hotelierstvo a stravovanie. Koncoročné stáže absolvoval v Saint-James (v Bouliac), v Au Bon Coin du Lac (v meste Mimiz) a v dvoch reštauráciách s dvomi Michelinskými hviedami.
Ako 17-ročný a ešte ako študent hotelovej školy sa Philippe Etchebest zúčastnil svojej prvej kuchárskej súťaže v roku 1984 a skončil druhý na Francúzskom šampionáte dezertov, ktoré sa konalo v Chamalières. V tom istom roku sa zúčastnil súťaže Exp'Hôtel v kategórii „mimo súťaž“.
Začiatky na juhu Francúzska a v Paríži
V roku 1985 sa Philippe Etchebest pripojil k svojmu otcovi v kuchyni Chipiron. Snaží sa rozvíjať svoje vlastné kuchárske umenie uskutočňovaním dvojmesačných stáží počas letných období. V roku 1986 nastúpil do hotelovej reštaurácie Les Pyrénées, ktorá sa nachádza v Saint-Jean-Pied-de-Port (Pyrénées-Atlantiques) pod vedením šéfkuchára Firmina Arrambideho. Philippe Etchebest tam varí po prvýkrát luxusné jedlá. V tom istom roku sa opäť zúčastnil súťaže Exp'Hôtel a vyšiel z nej ako víťaz. V roku 1987 absolvoval stáž v Tours pod vedením kuchára Jeana Bardeta, potom druhú v Cannes pri šéfkuchárovi s dvomi hviezdičkami Jacquesovi Chiboisovi, ktorý ho v roku 1988 nabádal, aby opustil rodinný klan a pripojil sa k nemu v Paríži.
Vo veku 22 rokov sa Philippe Etchebest riadil odporúčaniami Jacquesa Chiboisa a pridal sa ku kuchyniam reštaurácie Clos Longchamp, reštaurácie hotela Le Méridien Étoile, ako zástupca šéfa zmeny, potom o šesť mesiaov neskôr ako šéfkuchár zmeny. Philippe Etchebest sa vyjadril, že sa od šéfkuchára Jeana-Marie Meuliena naučil nájsť rovnováhu chutí a používať korenia na rozšírenie spektra chutí. Rok po nástupe do tímu Clos Longchamp bol povýšený na zástupcu šéfkuchára, ale kvôli veku a nedostatku skúseností mal spočiatku ťažkosti získať si autoritu. V roku 1989 zvíťazil v súťaži Minervois-jeune, ktorej predsedom bol Joël Robuchon.
V roku 1990 sa Clos Longchamp stala prvou reštauráciou hotelového reťazca, ktorá v Michelinskom sprievodcovi získala dve hviezdičky. V tom istom roku sa Philippe Etchebest prvýkrát predstavil v televízii, keď musel nahradiť šéfkuchára Clos Longchamp Jean-Marie Meulien v programe, ktorý predstavila Caroline Tresca v televízii FR3.
V roku 1993 získal Philippe Etchebest na Jardins de l'Opéra v Toulouse medzinárodnú cenu Paula-Louis Meissonniera v tíme so svojím kolegom someliérom Patrickom Guiralom.
Účasť v súťaži o Najlepšieho remeselníka Francúzska (MOF)
náhľad|Najlepší remeselníci Francúzska majú výsadu nosiť golier s francúzskou modro-bielo-červenou trikolórou, ako napríklad tu [[Paul Bocuse v roku 2008.]] V septembri 1995, zatiaľ čo sa jeho rodičia pár mesiacov pripravujú na predaj Le Chipiron, aby mohli odísť do dôchodku, kúpil Philippe Etchebest dom v Saint-Genès-de-Castillon a v Saint-Émilion objavuje svet vína, o ktorom vie doteraz len relatívne málo. Prvýkrát sa ujal povinností šéfkuchára v reštaurácii Château Hôtel Grand Barrail. Jeho charakteristickým jedlom je vyprážané foie gras na hubových lasagnach podávané s hľuzovkovou emulziou v žltom víne. Marie-Thérèse Ordonez ho pozvala v roku 1996 do La Cuisine des Mousquetaires. V roku 1999 ho sprievodcovia Gault a Millau označili ako „Veľkú budúcnosť“ a sprievodca Champérard mu dal titul „Mladá nádej“.
Vzhľadom na jeho úspech ho jeho priateľ, šéfkuchár Michel Portos vyzval, aby sa zúčastnil súťaže o Najlepšieho remeselníka Francúzska (Meilleur Ouvrier de France - MOF) v kategórii stravovania. (Ide o veľmi prestížne a vysokorešpektované ocenenie vo Francúzsku.) Pár týždňov pred súťažou idú obaja do Paríža, aby sa pripravili na témy semifinále súťaže: na programe bola sole „André Moreau“ a krehké hruškové suflé, pričom obe jedlá boli hodnotené ako hypertechnické a precízne. Na základe receptov Sprievodcu kulinárstvom od Auguate Escoffiera plánuje Philippe Etchebest poltucet nácvikov pred súťažou, aby vytvoril jedlo presne na mieru a v rámci časového limitu (tri a pol hodiny).
V roku 2000, keď niekoľko mesiacov trpel extrasystolou, sa Philippe Etchebest vybral do Toulouse, aby sa zúčastnil semifinále súťaže a spolu so 750 ďalšími kandidátmi čelil porote zloženej z asi dvadsiatich šéfkuchárov, z ktorých už viacerí niesli titul MOF. O štyri týždne neskôr sa dozvedá, že je vybraný spolu s 57 ďalšími kandidátmi do finále. V apríli 2000, medzi semifinále a finále súťaže je podrobený chirurgickému zákroku, aby sa vyriešili jeho poruchy srdcového rytmu. Philippe Etchebest sa dozvedá témy súťaže päť dní pred finále plánovaným v Štrasburgu: skúška (trvajúca 4,5 hodiny) pozostáva z prípravy lisovaného kaviáru, kačice s krvou, foie gras na vodnici, a studeného jahodového dezertu. Počas troch dní a troch nocí, ktoré ho delili od finále, spal len dve hodiny denne, aby sa pripravil na jedlá, ktoré boli veľmi presne a podrobne merané podľa konkrétnych pokynov a zoznamu zadaných prísad. Kým v semifinále musia uchádzači presne reprodukovať požadované recepty, vo finále nechá porota viac priestoru na vlastnú interpretáciu. Takto interpretoval pripravované jedlá Philippe Etchebest:
Keď boli o pár dní vyhlásené výsledky, Philippe Etchebest bol oficiálne vyhlásený za jedného z víťazov súťaže MOF. Titul mu udelili Paul Bocuse a Joël Robuchon. Posledný menovaný pozval Philippa Etchebesta niekoľkokrát do jeho programu Dobrú chuť, samozrejme (Bon appétit bien sûr) vysielanej v televízii France 3.
Prvé hviezdy v Michelinskom sprievodcovi ako kuchár
vľavo|náhľad|Zámok Reynatovcov v [[Chancelade (Dordogne).]] Po viac ako piatich rokoch v čele kuchýň Château Hôtel Grand Barrail si Philippe Etchebest prial viesť so svojou manželkou Dominique hotelovú reštauráciu z pozície majiteľa. V apríli 2001 sa usadili v Chancelade (Dordogne) a spoločne prevzali správu nad Château des Reynats, podnikom, ktorý chátral. Po problémoch s poskytnutím pôžičky sa začala veľká fáza rekonštrukčných prác a menu vytvorené Philippom Etchebestom v spoločnosti L'Oison sa stalo jedným z hlavných príjmov tržieb hotela. O niekoľko mesiacov neskôr získal Philippe Etchebest, prvýkrát ako šéfkuchár, hviezdu v Michelinskom sprievodcovi. Hotel Olson sa stal fenoménom, takže sa v ňom konala aj oficiálna večera 21. francúzsko-talianskeho samitu, ktorý sa konal na podnet Jacquesa Chiraca na konci novembra 2001.
V tom istom roku sa Philippe Etchebest a jeho manželka Dominique stretávajú pri jedle v Château des Reynats, ktorí vlastnia Gérard a Chantal Perseoví, vinársky pár. Prezentujú sa ako mladí majitelia Hostellerie de Plaisance, luxusnej hotelovej reštaurácie pridruženej k združeniu Relais & Châteaux so sídlom v Saint-Émilion (Gironde). Gérard a Chantal Perse potom navrhli Philippe Etchebestovi, aby sa pripojil k tomuto podniku, aby mohli spoločne do piatich rokov získať dve hviezdičky v Michelinskom sprievodcovi. Preto sa sťahujú späť do Bordeaux. Typickým jedlom Philippa Etchebesta sa následne stáva stratené vajíčko pri nízkej teplote, ikry tzv. lietajúcich rýb s wasabi, topinamburom, crumblom (dezert pochádzajúci z britských ostrovov) a parmezánovou mliečnou penou. V roku 2008 získal Philippe Etchebest svoju druhú michelinskú hviezdu v Hostellerie de Plaisance.
Letná čitáreň U červeného raka
náhľad|Fontána v čitárni
Philippe Etchebest
Medializácia v televízii a otvorenie podniku Štvrtá stena
náhľad|Televízne programy Philippa Etchebesta sa často porovnávajú s programami šéfkuchára [[Gordon Ramsay|Gordona Ramsayho.]] Po prvom odmietnutí a niekoľkých výmenách s produkčnou spoločnosťou Studio 89 v roku 2010 predstavuje Philippe Etchebest od 18. apríla 2011 program Áno, šéfe! (Cauchemar en cuisine) na kanále M6. Program je inšpirovaný britskou šou Ramsay's Kitchen Nightmares, v ktorej šéfkuchár Gordon Ramsay pomáha prevádzkovateľom reštaurácií v ťažkostiach. Relácia nadväzuje na prvý pokus kanálu v roku 2005 Panique en cuisine (Panika v kuchyni). Rýchly úspech programu a mediálna expozícia Philippa Etchebesta vzbudzujú zvedavosť a spôsobujú nával ľudí v Hostellerie de Plaisance.
Letná čitáreň U červeného raka
Letná čitáreň U červeného raka je historická záhrada v Starom Meste v Bratislave v bývalej obrannej priekope, ktorá bola vytvorená v polovici 14. storočia ako súčasť pasívneho obranného systému mesta.
Philippe Etchebest
Medializácia v televízii a otvorenie podniku Štvrtá stena
V roku 2013, keď si ho značka Kronenbourg zvolila za svojho veľvyslanca, sa jej konkurencia, holandská spoločnosť Heineken, rozhodla povolať Christiana Etchebesta, iného kuchára, s ktorým Philippe nemá žiadne rodinné väzby.
30. októbra 2013 predstavuje Philippe Etchebest svoj nový koncept : Nočná mora v hoteli (Cauchemar à l'hôtel), v ktorom pomáha hotelierom, ktorí sú pred krachom.
Letná čitáreň U červeného raka
Zachovali sa zvyšky obranných múrov. V časoch pokoja sa priekopa využívala na rôzne verejné účely. Od polovice 16. storočia do roku 1778 bola v západnej časti priekopy strelnica Spoločnosti strelcov, založená v roku 1526. Strieľali z krytej budovy pri bráne smerom na západ, kde pri ochrannom múre boli drevené maľované terče. Terče sú uložené v Mestskom múzeu v Bratislave.
Strelnica bola neskôr presťahovaná k Vydrickej bráne, potom na Štefánikovu ulicu a v 20. storočí do Petržalky v Starom háji. V priekope boli aj letné slávnosti. V roku 1750 bolo postavené východne od brány drevené divadlo pre taliansku divadelnú spoločnosť, ktorú viedol majster Pilotti. V roku 1961 sa priestor upravil ako letná čitáreň a konajú sa tu rôzne kultúrne a spoločenské podujatia.
Philippe Etchebest
Medializácia v televízii a otvorenie podniku Štvrtá stena
Od novembra 2014 Philippe Etchebest moderuje Objectif Top Chef (Cieľ Top Chef) na M6, program, v rámci ktorého cestuje po francúzskych cestách s cieľom nájsť kuchára-učňa, ktorý sa zúčastní 6. sezóny kulinárskeho programu Top Chef.
V šou Top Chef na M6 sa objavuje ako porotca-hosť počas kulinárskych skúšok súťaže od roku 2011 (sezóna 2) do roku 2014 (sezóna 5). Od roku 2015 (sezóna 6) je členom hlavnej poroty Top Chef. Od roku 2015 je tiež účastníkom súťaže s názvom „Kto môže poraziť Philippa Etchebesta?", v ktorej si meria sily so súťažiacimi Top Chef.
8. septembra 2015 otvára za prítomnosti Alaina Juppého svoju reštauráciu Le Quatrième Mur (Štvrtá stena), ktorá sa nachádza v areáli Grand Théâtre (Veľké divadlo) v Bordeaux. Philippovým snom je "prepísať posadnutosť kvalitou do jednoduchších a príjemnejších jedál, aby potešili čo najväčší počet, v honosnom prostredí."
21. a 22 marca 2017 bol porotcom počas 43. ročníka francúzskeho šampionátu dezertov.
Philippe Etchebest sa trikrát zúčastnil programu Pevnosť Boyard na kanáli France 2: 27. júla 2013, 1. júla 2017 a 27. júla 2019.
5. februára 2018 La Table d'Hôtes, ktorá bola vytvorená v suterénoch pivnice Le Quatrième Mur, získava svoju prvú hviezdu v Michelinskom sprievodcovi.
Po svojom vyhlásení na jar 2020 sa Philippe Etchebest opätovne vyslovil za oživenie gastronómie, ktorá trpela kvôli jesennému lockdownu uvaleného vládou Jeana Castexa počas pandémie Covid-19 vo Francúzsku. Philippe Etchebest sa opakovane obáva, že písomné a televízne spravodajské siete odsúdia administratívne zatvorenie reštaurácií vo Francúzsku a že hrozia riziká bankrotu tohto celého hospodárskeho odvetvia, čo povedie k strate umenia žiť vo Francúzsku.
Súkromný život
V októbri 1994 sa stretáva so svojou manželkou Dominique, pôvodom z Toulouse (Haute-Garonne). V roku 2005 si adoptovali dieťa Oscar-Louis Etchebest. Vlastnia dom v Dordogne.
Od školských čias je Philippe Etchebest zapálený pre rugby, ktorý mu podľa jeho slov pomohol v sebe nájsť bojového ducha, hodnoty súdržnosti a tímového ducha, čo je kľúčové v kuchyni. Popri svojej profesionálnej kariére Philippe Etchebest naďalej hrával rugby.
Medzi jeho ďalšie športy patrí box, džudo a plávanie. Rád šoféruje autá a zbožňuje potápanie. Ako fanúšik rocku a hard rocku sa Philippe Etchebest učí ako samouk hrať na bicie. Vystupuje najmä so svojou skupinou Chef and The Gang počas konania Fête de la musique v Bordeaux v roku 2019, ako aj na festivale ODP v Talence.
Sibiril
Sibiril je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sizun
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Henryk Gulbinowicz
Henryk Roman Gulbinowicz (* 17. október 1923, Vilnius, Litva† 16. november 2020, Vroclav, Poľsko) bol poľský kardinál, emeritný vroclavský arcibiskup, ktorý mal zákaz zúčastňovať sa na bohoslužbách a verejných stretnutiach, nesmel používať biskupské insígnie a nesmel mať pohreb ani byť pochovaný v miestnej katedrále. Trest súvisel s obvineniami zo sexuálneho obťažovania, homosexuálnych aktov a spolupráce s komunistickou tajnou políciou.
Životopis
Narodil sa vo Vilniuse, hlavnom meste Litvy, ktoré však v medzivojnovom období patrilo Poľsku. Začal študovať vo svojom rodisku, no po druhej svetovej vojne sa teologická fakulta musela presťahovať do Białystoku, kde štúdiá aj dokončil. Za kňaza bol vysvätený 18. júna 1950. Po kňazskej vysviacke pôsobil ako kňaz v pastorácii a neskôr aj ako vychovávateľ budúcich kňazov a učiteľ v kňazskom seminári. V rokoch 1963 - 1970 pôsobil ako rektor kňazského seminára v Olsztynie.
Majstrovstvá klubov FIFA 2022
Majstrovstvá klubov FIFA 2022 je 19. ročníkom Majstrovstiev klubov FIFA a po tretíkrát sa uskutočnil v Maroku. Turnaj sa hral v dňoch od 1. do 12. februára 2023. Obhajcom titulu bola Chelsea tá sa ale na turnaj nekvalifikovala, keďže v Lige majstrov UEFA 2021/22 skončila Chelsea vo štvrťfinále proti Realu Madrid.
Henryk Gulbinowicz
Biskup a kardinál
V roku 1970 ho pápež Pavol VI. vymenoval za biskupa-apoštolského administrátora časti vilniuskej diecézy nachádzajúcej sa v Poľsku so sídlom v Białystoku. V tom čase totiž ešte nebolo vyriešené územné členenie poľských diecéz po druhej svetovej vojne. Biskupské svätenie mu udelil poľský prímas, kardinál Stefan Wyszyński 8. februára 1970. V roku 1975 bol menovaný za vroclavského arcibiskupa-metropolitu a úradu sa ujal v januári 1976. Počas vykonávania arcibiskupskej služby plnil tiež funkciu veľkého kancelára Teologickej fakulty vo Vroclave.
Majstrovstvá klubov FIFA 2022
Víťazom sa po piatykrát stal Real Madrid, ktorý vo finále porazil Al Hilal 5:3.
Externé odkazy
https://www.fifa.com/tournaments/mens/clubworldcup
Henryk Gulbinowicz
Biskup a kardinál
Podporoval aktivity poľského odborového hnutia Solidarita a jeho lídra Lecha Wałęsu. Poľské protikomunistické hnutie mu dôverovalo natoľko, že keď hrozilo jeho násilné rozpustenie (k čomu neskôr aj došlo), vybrali jeho predstavitelia z bankového účtu Solidarity 80 miliónov zlotých a uložili ich u arcibiskupa Gulbinowicza. V prístupe k vtedajšiemu komunistickému režimu sa arcibiskup Gulbinowicz líšil od vedúcej postavy poľského episkopátu, prímasa Józefa Glempa, ktorý bol voči vláde ústretovejší.
Pápež Ján Pavol II. vymenoval arcibiskupa Gulbinowicza za kardinála s titulárnym kostolom Immacolata Concezione di Maria a Grottarossa dňa 25. mája 1985. V úrade vroclavského arcibiskupa pôsobil do 3. apríla 2004, keď pápež vymenoval za jeho nástupcu Mariana Gołębiewského.
Spolupráca s bezpečnostnou službou
V rokoch 1969 - 1985 spolupracoval s komunistickou tajnou bezpečnostnou službou (poľsky Służba Bezpieczeństwa (SB), organizácia podobná ŠtB) ako spolupracovník „Henryk“ (pôvodne ako operačný kontakt). Toto rozhodnutie urobil po vydieraní dôstojníkov, ktorí vedeli o jeho homosexuálnych kontaktoch s dospelými mužmi, čo potvrdilo aj konanie vedené Svätou stolicou. Gulbinowicza oficiálne prijal podplukovník Józef Maj, ktorý sa stal jeho riadiacim dôstojníkom.
Prílepy
Prílepy sú mestská časť Zlatých Moraviec. Sú vzdialené 4 km juhovýchodne od okresného mesta. K 31.12.2016 žilo v obci 414 obyvateľov.
Preteká nimi potok Širočina, ležia západne od Pohronského Inovca na severnom okraji Podunajskej pahorkatiny v nadmorskej výške 215 m n. m.
Prílepy (Perlep) sa spomínajú v roku 1354. Obec patrila zemanom z Topoľčianok, neskôr ostrihomskému arcibiskupstvu, Forgáchovcom, panstvu Levice, Berchényovcom a iným. V roku 1634 bola poplatná Turkom. V roku 1536 mala 7 port, v roku 1601 mala 10 domov, v roku 1720 mala 10 daňovníkov, v roku 1828 mala 40 domov a 258 obyvateľov. V 19. storočí tu postavili papiereň. V roku 1960 bola obec pričlenená k mestu Zlaté Moravce.
V Prílepoch sa nachádza kaštieľ rodiny Szentiványi, ktorý je teraz prerobený na kultúrny dom, poštu a škôlku. Keď gróf Szentiványi v prvej polovici 20. storočia odišiel zo svojho kaštieľa obkoleseného nádherným parkom, ktorý využíval na poľovačky a zábavy, akoby s ním odišla i dovtedajšia história tejto lokality. Rod Szentiványi patril k najstarším liptovským rodom. Aj keď kaštieľ má už od svojho pôvodného vzhľadu veľmi ďaleko, bývalú noblesu parku pripomína iba niekoľko veľmi starých borovíc a gaštanov a zašlú slávu pripomína už len kaplnka a pár starých náhrobných kameňov na miestnom cintoríne.
Mestskú časť tvoria štyri ulice, Hlavná, Obecná, Nová a Parková. Prílepy majú dve miestne časti a to Čierna dolina a Horný Majer. Na Čiernej doline sa kedysi chovali kone, teraz sa tam chovajú kozy a predávajú kozie výrobky, taktiež tam pramení vodný tok Širočina. Horný Majer je malá osada tvorená pár domami.
Hladká (vrch v Kremnických vrchoch)
Hladká je vrch v Kremnických vrchoch. Leží nad obcou Krahule, približne severovýchodne od Kremnice.
Poloha
Nachádza sa v centrálnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Kunešovská hornatina. Leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Žiar nad Hronom a v katastrálnom území mesta Kremnica. Je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha západným smerom z Mýtneho vrchu. Najbližším sídlom sú západne ležiace Krahule a juhozápadne situovaná Kremnica.
Prílepy
K chotáru obce patria aj vinice a malý svah na poli smerom do susednej obce Čierne Kľačany nazývaný obyvateľmi "Kozy-chrbty". Vinice sa rozprestierajú na čistinke pred južnými svahmi Pohronského Inovca.
Prílepy katastrálne hraničia zo severozápadu so Zlatými Moravcami, z juhu s obcou Čierne Kľačany, zo severu s obcou Žitavany a z juhovýchodu s obcou Volkovce.
Hladká (vrch v Kremnických vrchoch)
Výhľady
Súvislý lesný porast vrcholu umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou možno vidieť najmä hlavný hrebeň a okolité vrchy pohoria, ojedinele však možno pri priaznivých podmienkach pozorovať aj časť Vtáčnika a Pohronského Inovca.
Prístup
Na Hladkú nevedie značená turistická trasa, no severným úpätím vedie údolím potoka Skalka žlto značený chodník z Kremnice na Skalku. Menej namáhavý prístup je však hrebeňom z cesty do rekreačného strediska.
Prílepy
Okrajom obce prechádza železničná trať a je tu aj železničná zastávka Zlaté Moravce-Prílepy.
Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2012
Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2012 bola európska kvalifikácia vo vodnom póle, ktorej sa zúčastnilo 20 európskych družstiev. Tie súťažili o 6 miest na záverečný turnaj v 6 skupinách a následnom play-off. Prebiehala od 30. októbra 2010 do 29. októbra 2011.
Prílepy
Nachádza sa tu aj zvonica, ktorá vždy pred začiatkom svätej omše zvoláva ľudí, aby sa prišli pokloniť do miestneho kostolíka.
Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2012
Priamy postup
Priamo postupovala hostiteľská krajina a prvých 5 tímov z ME 2010:
Chlebovník rôznolistý
Chlebovník rôznolistý alebo chlebovník celistvolistý, chlebovník celolistý   (Artocarpus heterophyllus, staršie: Artocarpus integrifolia) (Artocarpus heterophyllus) je tropický strom z čeľade morušovité (Moraceae).
Prílepy
Rímskokatolícky kostol povýšenia Svätého kríža z 18. storočia bol kedysi len kaplnka, ale v 20. storočí z nej vybudovali kostol. V kostole sa taktiež nachádza krypta, kde sú pochovaní šľachtici Alexander a Anna Kostolányiovci.
Chlebovník rôznolistý
Jeho ovocie sa nazýva jackfruit [vyslov: džekfrut] (ľudové/nesprávne názvy [bohemizmy]: džekfru(i)t, džek, (?) žakia  )
Charakteristika
Strom dorastá do výšky až 30 metrov. Plody môžu vážiť aj viac ako 10 kg, majú oválny tvar a drsný povrch zelenožltej farby. Vnútri plodu je veľké množstvo semien obalených do lepkavého puzdra žltej farby – práve táto šťavnatá časť je veľmi obľúbeným pokrmom, má sladkastú a osviežujúcu chuť. Chlebovník celistvolistý je rozšírený predovšetkým v južnej a juhovýchodnej Ázii, rozšíril sa aj do Afriky. Často býva mylne stotožňovaný s príbuzným chlebovníkom obyčajným (Artocarpus altilis), ktorého plody sa nazývajú breadfruit.
Ovocie obsahuje vysoký podiel sacharidov a okrem radu vitamínov aj významné množstvo vápnika a fosforu. Na 100 g dužiny pripadá energetická hodnota vyše 100 kcal.
Pestovanie
Semená spoľahlivo klíčia. Strom rastie veľmi rýchlo a už v troch až ôsmich rokoch začína kvitnúť a plodiť. Rastlina má rada vlhko; ak je pravidelne zalievaná, rastie rýchlejšie. V prípade nutnosti, napríklad pri presádzaní či presune, je možné nechať hlinu vyschnúť, avšak nie nadlho.
Graspop Metal Meeting
náhľad|Festival Graspop Metal Meeting v roku [[2014]] Graspop Metal Meeting (skrátene GMM alebo Graspop) je belgický metalový hudobný festival, ktorý sa koná už od roku 1996 v Desseli a je najväčším belgickým festivalom. Podujatie sa koná tri dni a je každoročne plánované na posledný júnový týždeň. Napriek malej veľkosti festivalového areálu priťahuje festival množstvo medzinárodných návštevníkov. Počet návštevníkov v posledných rokoch bol medzi 75 000 a 80 000. Táto akcia sa pôvodne nezameriavala na metalovú hudbu, ale na veľmi miestny popový festival. Za dve desaťročia sa Graspop rozrástol na významné a medzinárodne známe podujatie metalovej hudby v Európe.
Olympic Studios
náhľad|Pohľad na exteriér Olympic Studios Olympic Studios je hudobné nahrávacie štúdio, ktoré sa nachádza v londýnskej štvrti Barnes. Budova bola vystavaná v roku 1906 a najprv tu sídlilo divadlo. Po druhej svetovej vojne bola prestavaná na kino a v 50. rokoch tu začalo sídliť televízne štúdio; nedlho potom tu vzniklo hudobné nahrávacie štúdio. Nahrávali tu napríklad hudobníci John Cale, Cat Stevens, Richard Thompson alebo skupiny Pink Floyd, Soft Machine alebo Hawkwind. Štúdio zaniklo v roku 2009, ale o štyri roky neskôr bolo v menšom rozsahu opäť otvorené.