cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jozef Tiso
Autonómna Slovenská krajina
Z hľadiska vzťahu k česko-slovenskému štátu zostával na pro-česko-slovenskej pozícii a dosiahnutie autonómie potvrdzoval ako konečný cieľ HSĽS. V tomto postoji zotrval až do začiatku roka 1939, keď aj on, pod vplyvom dramatického vývoja medzinárodnej situácie a posilňovania domácich radikálov začal pripúšťať možnosť osamostatnenia. Podľa jeho predstáv sa tak nemalo stať v najbližšom období, ale postupnou, pokojnou a evolučnou cestou.
Vznik Slovenskej republiky
náhľad|Adolf Hitler si podáva ruku s Jozefom Tisom na návšteve Tisa v Berlíne 1. októbra 1941, v pozadí Alexander von Dörnberg. thumb|Štandarda prezidenta 1. slovenskej republiky Vo februári 1939 predstavitelia Nemecka podnikali kroky smerujúce k obsadeniu pomníchovského Česko-Slovenska. Česko-Slovensko malo svoje hranice garantované signatármi Mníchovskej konferencie, preto sa Hitler snažil o „samovoľný rozpad“ ČSR a zvyšoval tlak na osamostatnenie sa Slovenska. Dňa 9. marca 1939 bolo na Slovensku vyhlásené štatárium – tzv. Homolov puč. Prezident Hácha odvolal Tisa a na post predsedu autonómnej vlády vymenovala Karola Sidora. Tiež na územie Slovenska vtrhli z Česka povolané vojenské oddiely, ktoré začali obsadzovať administratívne budovy. Na odpor sa im postavili študenti a Hlinkova garda. Hitlerove návrhy na vyhlásenie samostatnosti Slovenska Sidor odmietol. Deklarácia samostatnosti prečítaná Ferdinandom Ďurčanským vo viedenskom rozhlase 11. marca 1939 ostala bez odozvy.
V takej situácii prijal Tiso 13. marca 1939 pozvanie Hitlera do Berlína, kde ho počas rozhovorov Hitler žiadal o okamžité („blitzschnell“) vyhlásenie samostatnosti a hrozil rozdelením Slovenska medzi jeho susedov. Tiso však odmietol vyhlásiť samostatnosť priamo z Berlína. Telefonicky sa spojil s česko-slovenským prezidentom Emilom Háchom a predsedom vlády Slovenska Karolom Sidorom a dohodli sa, že na ďalší deň zvolajú slovenský snem. 14. marca na neverejnom zasadnutí slovenského snemu Tiso vo svojom prejave referoval o rokovaniach v Berlíne. Celé rokovanie parlamentu sa nieslo v atmosfére strachu a neistoty (P. Čarnogurský: …otvorením snemu sa zniesla na poslanecké lavice ťažká, až dusivá nálada… Každý z nás vedel, že vyhlásením slovenskej štátnej samostatnosti sa staneme len nástrojom Hitlera, nie vyjadrovateľmi vôle národa. ). Nedošlo ani k tradičnému hlasovaniu. Poslanci len povstali a zaspievali pieseň Hej, Slováci. Vyhlásenie samostatnosti znamenalo koniec prvej Československej republiky. Čechy a Moravu Hitler nasledujúci deň 15. marca obsadil bez rizika vojenskej konfrontácie so Spojeným kráľovstvom a Francúzskom.thumb|Poštová známka Slovenského štátu, portrét prezidenta ThDr. Jozefa Tisa, vydaná 14.3.1945, v hodnote 10 korún slovenských.
Tiso prezident štátu a Vodca
Tiso bol ministerským predsedom od 14. marca 1939 do 26. októbra 1939. 26. októbra 1939 ho slovenský snem jednohlasne zvolil v Aule Maxima v budove právnickej fakulty v Bratislave za prezidenta, čím automaticky získal aj funkciu najvyššieho veliteľa slovenskej armády. Armáda sa angažovala sa angažovania v tzv. malej vojne s Maďarskom v marci 1939 a bojovala v 2. svetovej vojne po boku nemeckej armády. Niekoľko týždňov (1. októbra 1939) pred získaním prezidentskej funkcie sa Tiso stal aj predsedom samovládnucej HSĽS, ktorá mu v roku 1942 prisúdila oficiálny titul Vodca. Postavenie autonómnej krajiny v rámci Česko-Slovenskej republiky bolo vystriedané nezávislosťou, získanou od Hitlera na jeho nátlak vo forme politického vydierania slovenskej strany, čo spôsobilo rozpad Česko-Slovenska. Nemecko si „Ochrannou zmluvou“ (18. marca 1939) zaistilo vojenské i hospodárske pozície, ktoré si ďalej posilnilo počas salzburských rokovaní v júli 1940.
Hrabovec (prítok Oščadnice)
Hrabovec je potok na Kysuciach, na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Oščadnice, meria 2,7 km a je tokom V. rádu. Pramení v Kysuckých Beskydách, v podcelku Javorský Beskyd, v nadmorskej výške okolo 650 m n. m. Tečie severojužným smerom okrajom osady Rovné a do Oščadnice sa vlieva na území obce Oščadnica v nadmorskej výške okolo 490 m n. m.
Jozef Tiso
Tiso a tzv. židovská otázka
Jednou zo zámienok sa stala demonštrácia za pripojenie Bratislavy k Maďarsku v predvečer Prvej viedenskej arbitráže (2. novembra 1938).
Autonómna vláda pod vedením Tisa okrem toho, že iniciovala hromadný odsun Čechov zo Slovenska, 4. novembra 1938 vydala vládne nariadenie o tzv. postrku 7 500 Židov na územia, ktoré boli odstúpené Maďarsku. Tento zámer sa však Tisovi nepodarilo splniť, lebo väčšina deportovaných sa vrátila späť, pretože maďarské úrady ich odmietli prevziať. Po vyhlásení samostatnosti 14. marca 1939 podľa vzoru Norimberských zákonov bolo i na Slovensku zavedené protižidovské rasové zákonodarstvo. 9. septembra 1941 vyšlo Nariadenie č. 198 o právnom postavení Židov.
15. mája 1942 podpísal Tiso Ústavný zákon o vysťahovaní Židov, ktorý štvrť roka po začatí spätne zlegalizoval už uskutočnené deportácie Židov do nemeckých „pracovných“ táborov. Tiso podpísal prezidentskú výnimku spod protižidovského zákona osemsto až tisíc osobám. Tisov úrad pritom dostal až 20-tisíc žiadostí.
Deportácia Židov zo Slovenska začala v marci 1942. 25. marca 1942 odišiel z Popradu prvý transport tisícky židovských dievčat a žien do koncentračného tábora Osvienčim. Vyvážanie Židov do koncentračných táborov pokračovalo až do 20. novembra 1942. V priebehu roka 1942 zo Slovenska odtransportovali celkovo 57 628 slovenských Židov, z ktorých podľa dostupných údajov prežilo len 280 až 800 osôb.
Napriek snahe niektorých slovenských predstaviteľov (A. Mach 8. februára 1943 povedal: Príde marec, príde apríl a pôjdu transporty!) a vďaka protestnej Nóte Svätej stolice z 5. mája 1943 a celkovej nepopularite transportov medzi obyvateľstvom aj v Slovenskom sneme sa deportácie zo Slovenska zastavili až do októbra 1944. Tiso voči Židom vystupoval podobne agresívne ako predstavitelia radikálneho krídla HSĽS. Ak aj mal miernejší názor, čomu nasvedčujú viaceré svedectvá, nedal smerom k verejnosti o tom žiadny signál. Keď na dožinkách v Holíči 16. augusta 1942 rečnil o tom, či bolo spravodlivé odtransportovať Židov povedal: „Urobili sme to podľa príkazu Božieho: Slovák, zhoď, zbav sa svojho škodcu!“
Vatikánsky charge d`affaires na Slovensku Giuseppe Burzio napísal v roku 1944 pápežovi Piovi XII. o Jozefovi Tisovi: „Nenašiel som u prezidenta republiky ani stopu porozumenia, ani jediné slovo súcitu pre prenasledovaných Židov. Tiso vidí v Židoch príčinu všetkého zla a zásahy Nemcov proti Židom bráni ako vynútené najvyššou vojenskou nutnosťou.“
Transporty znova začali v októbri 1944 po tom, čo bolo Slovensko obsadené Nemcami a bolo potlačené Slovenské národné povstanie a keď sa červená armáda prebila k slovenskej hranici. Nemecko sa rozhodlo okupovať Slovensko, čím krajina stratila aj zvyšok nezávislosti. Počas okupácie bolo deportovaných 13 500 Židov a uväznených ďalších 5 000.
Zatknutie, proces a poprava
14. marca sa pri pôvodnom fiktívnom Tisovom hrobe (Tisove telesné pozostatky boli exhumované a spálené v krematóriu) stretávajú jeho priaznivci a obdivovatelia. V roku 2017 sa zúčastnili aj štyria poslanci slovenského parlamentu za politickú stranu Kotleba – Ľudová strana Naše Slovensko.
Hodnotenie
Tiso bol zodpovedný za deportáciu Židov zo Slovenska do koncentračných táborov. Túto skutočnosť nepopieral ani na súde, pretože očakával milosť.
Matica sa snaží aj v súčasnosti zlepšiť Tisovo hodnotenie. Mal k tomu prispieť päťminútový dokument s názvom "Bez 14. marca", zverejnený v polovici februára 2017 na youtube.com, ktorý špekuluje, čo by sa dialo, keby sa Slováci vzopreli Hitlerovi a Slovenský štát by nevznikol. Vedenie Matice by sa podľa Stanislava Mičeva malo zamyslieť, či toto je cesta, ktorou chce ísť ďalej. „Podľa mňa týmto napomáhajú extrémistickým skupinám,“ doplnil riaditeľ Múzea SNP Banská Bystrica.
O debate okolo hodnotenia Tisovej osobnosti napísal James Mace Ward : "'V najhoršom prípade bola [diskusia] palivom pre ultranacionalistický pokus o rekonštrukciu slovenskej spoločnosti a pomohla pri rozdelení Československa. V najlepšom prípade debata inšpirovala premyslené prehodnotenie Tisa a povzbudzovala vyrovnanie sa Slovákov s kolaborantstvom [s fašizmom].'"
Pomenovania
Posledná ulica pomenovaná po Tisovi je vo Varíne: Ulica Dr. Jozefa Tisu. Pôvodne bola ulica pomenovaná po kapitánovi Ladislavovi Pfliegelovi, ktorý ako veliteľ lietadla druhej paradesantnej brigády padol v Slovenskom národnom povstaní a mladosť strávil vo Varíne. Po Tisovi bola pomenovaná v novembri 1993. Neskôr Okresná prokuratúra v Žiline skonštatovala, že prijatím uznesenia došlo k porušeniu zákona: „Obec oslovila odbornú názvoslovnú komisiu až po schválení premenovania ulice a malo to byť naopak. Okrem toho, že odborná názvoslovná komisia neodporučila premenovanie ulice na Tisovu, uznesenie kolidovalo aj so zákonmi o obecnom zriadení a protifašistickom odboji, ktoré zakazujú umiestňovať texty a symboly oslavujúce, propagujúce alebo obhajujúce režim Tisovej Slovenskej republiky.“ K ulici vypracovali stanovisko historici Ivan Kamenec a Michal Schwarc. Okrem iného skonštatovali, že „rozhodnutie nemá len úzky regionálny charakter. Je nielen protizákonné, ale aj neobhájiteľné z aspektu demokratického charakteru súčasnej Slovenskej republiky a jej zahraničnopolitickej orientácie.“
NAKA 23. decembra 2021 obvinila desiatich poslancov Obecného zastupiteľstva vo Varíne. Obvinenie prišlo po tom, ako odmietli zahlasovať za návrh poslaneckej kolegyne Lenky Tichákovej, ktorá žiada premenovanie Ulice Dr. Jozefa Tisu. Dňa 10. januára 2022 špeciálny prokurátor Daniel Lipšic svojím uznesením zrušil na podklade podaných sťažností uznesenie o vznesení obvinenia desiatim poslancom Obecného zastupiteľstva obce Varín. V uznesení okrem iného konštatuje "„premotivovanosť“ orgánov činných v trestnom konaní je (najmä) v tejto oblasti neprípustná." "Prejaviť sympatiu je možné len aktívnym konaním, verejné prejavenie sympatie nekonaním je z povahy veci nemožné." "Snaha vyvodiť verejné prejavenie sympatie z nekonania nie je založená na žiadnej zrozumiteľnej právnej a logickej úvahe." "rozširovanie trestnej zodpovednosti nad rámec udržateľného gramatického výkladu je v trestnom práve hmotnom neprípustné."
V rozhodnutí relatívne obsiahlo konštatuje v poznámkach nemorálnosť pomenovnia ulice po Dr. Tisovi s odôvodnením "pomenovanie ulice v ktoromkoľvek meste či obci po najvyššom predstaviteľovi režimu, ktorý zbavil časť svojich občanov – vrátane žien a detí – všetkých základných práv a zveril ich osud a životy do rúk nacistického Nemecka, je prejavom mimoriadneho cynizmu." i "je poľutovaniahodné, že od roku 1993 neprišlo k zmene názvu tejto ulice". Avšak "Nedostatok empatie a ignorancia historických faktov však – samy osebe – nie sú trestným činom.". Zároveň konštatuje "nie je prioritne úlohou orgánov činných v trestnom konaní zvyšovať citlivosť spoločnosti na krivdy minulosti ani zapájať sa do „kultúrnej vojny“."
Mamoudou Gazibo
Mamoudou Gazibo (* 1969, Niger) je docent na katedre politológie na Univerzite v Montreale.
Po tom, čo získal doktorát na L'université Montesquieu-Bordeaux IV, získal v postdoktorandskom výskume na Univerzite v Montreale v rokoch 19992000 cenu od Agence Universitaire de la Francophonie. Ako učiteľ a výskumný pracovník komparatívnej politológie uskutočňuje výskum demokratizácie v sub-saharskej Afrike. Skúma úlohu inštitúcií v konsolidácii alebo zlyhaní demokratizácie v Afrike.
Zoznam hudobných článkov/Č
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 34 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ča
Čačina (folklórny súbor) · Čalga · Čarovná flauta · Čas malín · Časopriestor (album) · Časozber · Častuška
če
Čečinka · Čechomor · Čelesta · Čembalista · Čembalo · Čert ví proč · Červený Bicykel · Česko Slovenská SuperStar · Československé komorné duo · Český slavík
či
Čierna éra · Čierna labuť biela vrana · Čierna ovca, biela vrana · Čierne dni · Čierny Peter (Lipa) · Čiftelia · Čisté tvary · Čistychov · Čitose Hadžime
čí
Čím to je · Čísla Nepustia
čo
Čo dom dal · Čo o mne vieš · Čo sa to tu deje · Čo sa týka lásky
čr
Črepy
ču
Čumil (album)
Suchá nad Parnou
Suchá nad Parnou je obec na Slovensku v okrese Trnava.
V obci je rímskokatolícky kostol sv. Martina z Tours z roku 1708.
Verrières (Orne)
Verrières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martin Dobrotka
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii debutoval 11. februára 2009 v zápase proti Cypru (2-3). Odohral prvých šesťdesiat minút, potom ho vystriedal Martin Škrtel.
Reprezentačné zápasy
(Stav k: 27. marcu 2009)
Rádiová búrka
Rádiová búrka (angl. radio storm) je silné žiarenie rádiových elektromagnetický vĺn zo Slnka trvajúce hodiny alebo dni, ktoré súvisí so slnečnými erupciami alebo inými formami slnečnej aktivity.
Salérans
Salérans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Salérans má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
World Federation of Great Towers
right|thumb|Najnižšia stavba WFGT, [[Most SNP, Bratislava, Slovensko (95 m)]] right|thumb|Najstaršia stavba WFGT, Calgary Tower, Calgary, Kanada (pridaná v r. 1989) right|thumb|Najnovšia stavba WFGT, Šen-nung tcha, Ču-čou, Čína (pridaná v r. 2015)
Bývalí členovia
thumb|Najvyšší bývalý člen WFGT, Petronas Towers, 451,9 m
Huisseau-sur-Mauves
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rinus Gerritsen
Rinus Gerritsen, rodným menom Marinus Gerritsen, (* 9. august 1946, Haag, Holandsko) je holandský basgitarista, najviac známy ako člen skupiny Golden Earring. Tú v roku 1961 spolu s gitaristom a spevákom Georgom Kooymansom založil. V roku 1979 vydal spoločný album so spevákom Michel van Dijkom nazvaný Gerritsen en Van Dijk. Taktiež pôsobil ako hudobný producent. Produkoval napríklad album speváka Hermana Brooda nazvaný Modern Times Revive (1981) alebo nahrávky skupiny Urban Heroes. Medzi jeho obdivovateľov patril napríklad Angličan Steve Harris, vedúca osobnosť kapely Iron Maiden, ktorý ho označil za dôležitý vzor.
4. symfónia (Nielsen)
'''Symfónia č. 4, "To nezničiteľné", Op. 29''' je dielo dánskeho skladateľa Carla Nielsena.
Názov symfónie
Symfónia má prívlastok, ktorý je v angličitine prekladaný ako "The Inextinguishable". Tento výraz nie je šťastný, pretože jednak zle vystihuje zmysel pôvodného dánskeho výrazu Det Uudslukkelige a jednak sa zdá, že sa samoľúbo vzťahuje na samotné dielo. Význam tohto prívlastku je hlbší. Sám Carl Nielsen to vysvetlil v poznámkach k partitúre takto:
Túto nádhernú myšlienku skladby napísal Nielsen aj na titulný list partitúry ako vieru v nezničiteľnosť hudby a ľudského ducha, napriek ťažkým okolnostiam 1. svetovej vojny, počas ktorej dielo vzniklo.
Charakteristika symfónie
Nielsen komponoval symfóniu v rokoch 1915 – 1916. Už krátko po dokončení, vo februári 1916 mala premiéru v Kodani. Zaznamenala veľký úspech a priniesla autorovi členstvo vo Švédskej akadémií i Berlínskej akadémií umenia. V symfónií sa zaiste prejavili agresia a brutalita 1. svetovej vojny. Preto ide o najdramatickejšiu Nielsenovu symfóniu. Zvláštnosťou sú dve sady tympanov, umiestnené v orchestri čo najďalej od seba.
Dielo má štyri vety, ktoré sa hrajú bez prerušenia (attaca). Symfónia, podobne ako Symfónia d-mol od C. Francka využíva hudobné motto, ktoré tvorí ústredný motív skladby a objavuje sa v rôznych podobách vo všetkých štyroch vetách. Prvá veta Allegro začína prudko, in medias res a priamo uvádza poslucháča do pohnutej atmosféry. Spomínané motto v základnej podobe – majestátna hudobná myšlienka sa dostáva k slovu až omnoho neskôr. Druhá veta, Poco allegretto je relatívne krátka. Oproti nepokojnej prvej vete prináša uvoľnenie využívajúc prvky dánskej ľudovej melodiky. Je to akési intermezzo namiesto očakavaného adagia, ktoré zvyčajne označuje druhú vetu symfónií. To prichádza v tretej vete, Poco Adagio quasi Andante. V záverečnej vete Con Anima – Allegro sa objavuje akýsi súboj tympánov, ktorý posobí až agresívne a reflektuje okolnosti vzniku diela. Po ňom sa k slovu postupne dostáva zvýraznená nosná téma skladby z prvej vety – triumfálne uzatvára celú skladbu a vyjadruje víťazstvo hudby a života.
Symfónia je najčastejšie uvádzanou a nahrávanou Nielsenovou symfóniou. Hoci nepatrí k jadru svetovej symfonickej tvorby v repertoári sa sporadicky objavuje dodnes. Tak ako celému Nielsenovmu dielu sa jej okrem Dánska dostalo zaslúženej pozornosti najmä vo Veľkej Británii a v USA.
Jackson Pollock
Jackson Pollock (* 28. január 1912, Cody, Wyoming – † 11. august 1956, East Hampton, New York) bol jedným z najväčších amerických maliarov, a jeden z najznámejších anglosaských maliarov 20. storočia.
Pozemný hokej na Letných olympijských hrách 1936
Pozemný hokej na Letných olympijských hrách 1936 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1936. Konal sa v Berlíne, v Nacistickom Nemecku v dňoch od 4.15. augusta 1936, za účasti 11 mužských tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Afganistanu a Maďarska. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1908 a toto bolo jeho 5. vydanie. Zápasy sa hrali na štadióne Hockey-Olympiastadion, ktorý bol postavený špeciálne pre olympijský turnaj a nachádza sa v blízkosti Olympiastadion. Titul získala tretíkrát v rade 🇮🇳, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácim 🇩🇪.
Jackson Pollock
Narodil sa do nepokojných rodinných pomerov, často menil bydlisko, pričom jeho otec stále nebol doma a matka trpela silno autoritatívnymi komplexmi.
Pozemný hokej na Letných olympijských hrách 1936
Konečné poradie
náhľad|Víťazné družstvo Indie
Jackson Pollock
Jeho dielo spojované s „newyorskou“ umeleckou školou, sa vyznačovalo abstraktným expresionizmom, ktorý sa v Spojených štátoch objavil po druhej svetovej vojne. Ako väčšina amerických abstraktných expresionistov, smeroval skôr k Jungovej než k Freudovej interpretácii psychoanalytiky, čo sa stalo kľúčovým vo výraze jeho diela.
Svojou činnosťou dal základy novej umeleckej generácii, ktorá stelesňovala ducha doby, jeho život je teda pre pochopenie diela kľúčovým. Pollockova práca bola akýmsi druhom duševného boja a vyžadovala si nadľudskú duševnú silu. Konfrontovať sa s prázdnym priestorom plátna a pokúšať sa naň premietnúť poriadok a zmysel je podľa neho reprezentatívny medzistupeň základnej existenciálnej krízy moderného človeka.
V roku 1923 jedenásťročný Jackson prvý raz navštívil indiánsku rezerváciu a objavil v nej nevšedné motívy abstrakcie nazvané „Primitívne umenie“ amerických indiánov. Počas leta 1927 vyšli najavo jeho sklony k alkoholizmu, umenie sa pre neho stalo spôsobom vybitia emócií, maľovať mu umožňovalo vyjadriť svoj vnútorný vesmír, oslobodiť sa od svojich úzkostí a hnevu.
V decembri 1937 absolvoval detoxikačnú kúru. V tom čase sa nadchol pre primitívne umenie. V októbri 1941 po prvý raz vystavoval v galérii McMillen, zhodou okolností v rovnaký čas ako Lee Krasnerová, ktorá sa neskôr stala jeho ženou. Zoznámil sa tiež s Peggy Guggenheimovou, ktorá sa pohybovala v surrealistických kruhoch a vlastnila galériu na Manhattane. Krasnerová však surrealizmus zanechala a keďže sa s Pollockom presťahovala na vidiek a prehnane sa začala upínať na prírodnú tvorbu.
Neskôr si Pollock osvojil takzvaný drip painting medzi rokmi 1947 až 1951 (žiadne zameranie na kompozíciu, nedeliteľne sa miešajúce rozdielne farby a ich plastické striedanie, silná energia a farebná bujnosť, jedinečný spôsob ťahov). Rosenberg vytvoril koncept „action painting“, ktorý sa prvý raz objavil v jeho článku z roku 1952 nazvanom „The American Action Painters“. V článku Rosenberg definuje maľbu ako akciu. S týmto poňatím umenia sa Pollock výrazne stotožnil.
Pollock sa nakoniec vrátil k alkoholizmu a zabil sa pri autonehode so svojou milenkou a jej priateľkou.
Regina v. Dudley and Stephens
Regina v. Dudley & Stephens alebo The Queen v. Dudley and Stephens (1884 14 QBD 273 DC) je jeden z najznámejších sporov v anglosaskom práve. V spore boli britská kráľovná Viktória ako žalobca za Spojené kráľovstvo a Tom Dudley s Edwin Stephensonom ako obžalovaní z vraždy. Obžalovaní boli uznaní vinní zo zločinu a odsúdení na trest smrti, kráľovná však využila svoje právo a následne im udelila milosť.
Opis sporu
náhľad|Vystavený záchranný čln ([[1884)]] Obžalovaní stroskotali spolu s Edmundom Brooksom a malým chlapcom Richardom Parkerom na voľnom mori neďaleko Mysu Dobrej nádeje. Po niekoľkých dňoch hladovania bolo jasné, že chlapec je smrteľne chorý (pravdepodobne z dôvodu pitia morskej vody) a umiera a ostatní stroskotanci sú tiež na pokraji smrti z dôvodu nedostatku potravín a vody. Obžalovaní sa rozhodli chlapca zabiť a spoločne s Brooksom (ktorý však nebol obžalovaný, nakoľko bol proti zabitiu a ani sa samotného aktu aktívne nezúčastnil) použili chlapcove telo ako potravu a tekutiny. Parkera zabili vreckovým nožom, v danom momente už bol dlhší čas v bezvedomí. Tento čin im umožnil prežiť ešte niekoľko dní, až kým ich náhodne objavila okolo plávajúca loď.
Pred súdom bolo dokázané, že chlapca v čase, keď ho zabili, už nebolo možné zachrániť. Rovnako bolo dokázané, že obžalovaní týmto činom zachránili život sebe aj Brooksovi. Súd stál pred otázkou, či čin jednoznačne klasifikovať ako vraždu, oboch obžalovaných uznať vinnými zo spáchania vraždy a odsúdiť ich na trest smrti, alebo do verdiktu zakomponovať aj morálny aspekt a prekročiť tým pomyselnú hranicu práva.
Súd v spore rozhodol, že „skutkové okolnosti právne neospravedlňujú zločin“ a po dlhej diskusii rozhodol jednohlasne, že obžalovaní sú vinní zo spáchania vraždy a odsúdil ich na smrť obesením. Spor však posunul následne kráľovnej, ktorá obžalovaným udelila milosť a znížila trest na šesť mesiacov vo väzení.
No Woman, No Cry
„No Woman, No Cry“ je reggae skladba od jamajskej skupiny Bob Marley and the Wailers. Skladba sa stala známou v roku 1974 prostredníctvom ich štúdiového albumu Natty Dread. Koncertná verzia z albumu Live! je ešte známejšia. V rovnakom čase bola nahraná skladba „Lively up Yourself“. Bola to posledná nahrávka všetkých troch pôvodných členov Wailers (Bob Marley, Peter Tosh a Neville "Bunny" Livingston - tiež známy ako Bunny Wailer). Táto verzia takisto nebola vydaná.
Koncertná verzia skladby sa umiestnila na 37. mieste v zozname Rolling Stone’s 500 Greatest Songs of All Time časopisu Rolling Stone.
Autor textu
Hoci mal skladbu napísať Bob Marley, alebo aspoň melódiu, autorstvo textu piesne bolo pripísané Vincentovi Fordovi, ktorý bol Marleyho priateľ a mal verejnú kuchyňu v Trenchtowne - v gete mesta Kingston.
Verzia od The Fugees
„No Woman, No Cry“ je štvrtý singel skupiny The Fugees z druhého štúdiového albumu The Score. Skladbu produkoval Salaam Remi. Táto verzia obsahuje vokály od Wyclef Jean. Oficiálny remix skladby v spolupráci so Stephenom Marleym sa objavil na treťom album skupiny, Bootleg Versions.
Bitka o Násiríju
Bitka o Násiríju  bola bitka v irackom meste An-Násiríja medzi americkou námornou pechotou a irackými vojskami sa odohrala medzi 23. – 29. marcom 2003. Z pohľadu spojeneckých vojsk šlo o jednu z najkrvavejších bitiek vojny v Iraku. Cieľom bitky bolo obsadenie dôležitých mostov cez rieku Eufrat a Saddámov kanál nachádzajúcich sa v meste.
Tragické následky mala chyba v navigácii jedného zásobovacieho konvoja, ktorý zablúdil a dostal sa pod silnú nepriateľskú paľbu. Padlo jedenásť vojakov a ďalších šesť padlo do zajatia (medzi nimi bola aj slobodníčka Jessica Lynchová). Časti vojakov z prepadnutého konvoja sa podarilo uniknúť z oblasti bojov a zachránili ich príslušníci účelového uskupenia Tarawa. Nasledovali ťažké boje na severe mesta, ktoré si vyžiadali životy osemnástich vojakov, pričom prinajmenšom jeden padol v dôsledku útoku vlastného letectva. Už v noci z 24. na 25. marca sa námornej pechote podarilo prejsť cez mesto a otvoriť cestu na Bagdad, no boje v meste pokračovali až do 1. apríla.
Prepad
Zásobovací konvoj pozostával z osemnástich vozidiel, a ich posádku tvorilo 31 vojakov 507. roty a traja členovia z 3. práporu predsunutej podpory. O šiestej hodine ráno konvoj omylom zle zabočil na diaľnici č. 7, čím sa dostal do mesta. Veliteľom jednotky bol kapitán Troj King, ktorý nemal dostatočný výcvik na velenie v boji. Iracké jednotky v meste si konvoj ihneď všimli a začali sa pripravovať na prepad. Kapitán King si uvedomil omyl a rozhodol sa vrátiť, no bolo už neskoro.
Alej prepadov
Alej prepadov (v anglickej terminológii Ambush Alley) sa stala miestom vôbec najkrvavejších bojov. 23. marca rota C 1. práporu 2. pluku námornej pechoty prišla v boji o Saddámov kanál spolu o osemnásť vojakov. Okrem nepriateľských útokov situáciu skomplikoval aj útok lietadla A-10 leteckých síl Národnej gardy štátu Pensylvánia na vozidlá roty C, pričom zahynul prinajmenšom jeden vojak. Dôvodom bolo zlyhanie komunikácie, keďže útok nariadil operátor z roty B, ktorý nebol v kontakte s rotou C. Ďalšie straty zaznamenal 6. prápor ženijnej podpory, ktorého dvaja vojaci sa utopili v Saddámovom kanále.
Prienik 1. pluku
Postup 1. pluku bol spomalený kvôli nepriateľskému odporu. Prienik sa podaril až večer 24. marca 2. ľahkému obrnenému prieskumnému práporu s rotou A na čele. Tá narazila na ťažký odpor nepriateľa, ktorý bol umlčaný až po ťažkých bojoch. Práporu sa nakoniec podarilo ustanoviť svoje pozície 15 km severne od mesta. Ďalšie problémy priniesla veľká piesočná búrka, ktorá poskytla Iračanom možnosť presunúť časť svojich vojsk z mesta Kút. Tie následne zaútočili na námornú pechotu zo všetkých smerov. Útok sa podarilo odraziť len vďaka silnej palebnej podpore, či už zo zeme alebo zo vzduchu. Po boji zostalo na bojisku 200 – 300 tiel irackých vojakov, pričom námorná pechota nestratila žiadneho vojaka.
Dohra
Po 27. marci už iracké vojská nekládli žiaden organizovaný odpor. V meste sa nachádzalo len niekoľko skupín polovojenských jednotiek ktoré boli ľahko zlikvidované. V ten istý deň sa podarilo nájsť stratený tank M1 Abrams, ktorý padol do rieky.
Milan Čič
Prof. JUDr.  Milan Čič, DrSc., mult. Dr. h. c.  (* 2. január 1932, Zákamenné – † 9. november 2012, Bratislava) bol slovenský právnik, vysokoškolský pedagóg, akademik, politik a prvý predseda Ústavného súdu Slovenskej republiky. V rámci politického života pôsobil ako minister spravodlivosti v rokoch 1988 až 1989 a predseda Vlády Slovenskej republiky z decembra 1989. Bol spoluautorom Ústavy Slovenskej republiky z roku 1992. Patril medzi popredných odborníkov na trestné a ústavné právo.
Životopis
Narodil sa v obci Zákamenné v okrese Námestovo na Orave. Gymnázium navštevoval v Spišskej Kapitule a Trstenej. V roku 1961 absolvoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po ukončení štúdia začal na fakulte pôsobiť ako asistent. Súčasne začal pracovať aj v Slovenskej akadémii vied. V období rokov 1964 až 1967 pôsobil na Povereníctve Slovenskej národnej rady pre oblasť spravodlivosti, následne sa vrátil na Právnickú fakultu Univerzity Komenského. V rokoch 1969 až 1970 bol námestníkom ministra spravodlivosti Slovenskej socialistickej republiky. Po odvolaní z tejto funkcie sa znova vrátil späť na Právnickú fakultu Univerzity Komenského, kde zotrval až do roku 1987.
V roku 1970 získal titul kandidát vied (CSc.). Už v roku 1973 habilitoval na docenta. V roku 1977 sa na 10 rokov stal vedúcim Katedry trestného práva, kriminológie a kriminalistiky Právnickej fakulty Univerzity Komenského. Súčasne sa stal prodekanom tejto fakulty. V roku 1978 začal pôsobiť ako riaditeľ Ústavu štátu a práva Slovenskej akadémie vied. V roku 1979 bol vymenovaný za profesora. V roku 1983 získal titul doktor vied (DrSc.). V roku 1987 bol vymenovaný za tzv. akademika Slovenskej akadémie vied. Bol aj členom Česko-slovenskej akadémie vied, pričom v roku 1989 získal titul akademik Česko-slovenskej akadémie vied. V roku 1988 sa na jeden rok stal podpredsedom Slovenskej akadémie vied. Neskôr sa v roku 2004 stal členom Európskej akadémie vied a umení v Salzburgu.
Ako vysokoškolský pedagóg pôsobil okrem Právnickej fakulty Univerzity Komenského aj na Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, Právnickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici a na Právnickej fakulte Masarykovej univerzity v Brne.
Jeho dcéra Yvetta Turayová pôsobila ako docentka na katedre trestného práva, kriminológie a kriminalistiky Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
Politik
V roku 1988 sa stal ministrom spravodlivosti Slovenskej socialistickej republiky. Na tomto poste zotrval do decembra 1989, keď sa stal v rámci zmien po Nežnej revolúcii predsedom slovenskej vlády. Následne sa v roku 1990 na dva roky stal poslancom Federálneho zhromaždenia. V roku 1992 bol vymenovaný za podpredsedu federálnej česko-slovenskej vlády.
Od roku 1961 do marca 1990 bol členom KSČ. V rokoch 1990 až 1991 bol členom VPN, po založení HZDS až do roku 1993 bol členom tohto hnutia. V roku 2000 sa neúspešne pokúsil o návrat do politiky v Strane demokratického stredu. V roku 2001 sa neúspešne uchádzal o funkciu predsedu bratislavského VÚC a v roku 2006 opäť o funkciu sudcu Ústavného súdu SR.
Ústavný súd
V roku 1993 sa stal prvým predsedom Ústavného súdu Slovenskej republiky. Na tomto poste zotrval do roku 2000.
Kancelária prezidenta
V roku 2004 sa stal vedúcim kancelárie prezidenta Ivana Gašparoviča, kde pôsobil až do svojej smrti v roku 2012.
Fenol
thumb|200px|Kalotový model molekuly fenolu thumb|200px|Kryštály fenolu Fenol, benzenol alebo hydroxybenzén (zastarano aj kyselina karbolová) je hydroxyderivát benzénu. Racionálny vzorec fenolu je C6H5OH.
Je to tuhá bezfarebná kryštalická látka s charakteristickým zápachom. Na svetle a vzduchu postupne ružovie až hnedne a pôsobením kyslíka zvetráva. Fenol je najjednoduchším zástupcom skupiny aromatických hydroxyderivátov – fenolov.
Fyzikálne
Za normálnych podmienok tvorí fenol bezfarebné kryštály, ktoré majú niekedy tendenciu sa roztekať. Teplota topenia je 40,5 °C, teplota varu 181,7 °C a hustota 1070 kg/m3. Rozpustnosť fenolu vo vode je pomerne nízka, ale je možné ju zvýšiť prídavkom silnej zásady (napr. NaOH). Fenol je silné dezinficiens, ale pre svoj zápach a jedovatosť (LDLO = 140 mg/kg) sa už na tieto účely nepoužíva.
Chemické vlastnosti
Fenol je z hľadiska Brønstedovej teórie slabá kyselina (pKa = 9,95), pretože vodík hydroxylovej skupiny je odštiepiteľný v podobe protónu. Zvýšenú kyslosť fenolu oproti jeho alifatickému analógu cyklohexanolu zapríčiňuje vysoká elektrónová hustota na aromatickom jadre.
Fenol poskytuje okrem elektrofilných substitučných reakcií na aromatickom jadre aj reakcie prebiehajúce na hydroxylovej skupine (napr. esterifikácia, tvorba alkalických fenolátov):
Elektrofilné substitúcie prebiehajú na fenole ľahšie než na benzéne, pretože substituent –OH zvyšuje elektrónovú hustotu jadra, keďže nad záporným indukčným efektom prevláda kladný mezomérny efekt (+M efekt):
center|450px
Výroba
Fenol sa bežne nachádza v čienouhoľnom dechte a vo vypieracích vodách po karbonizácii čierneho uhlia. Tieto zdroje však zabezpečujú len malú časť svetovej produkcie fenolu (2,2 mil. ton ročne). Technologicky sú dobre zvládnuté viaceré metódy prípravy: Najpoužívanejšia metóda je kuménový proces (kumén = izopropylbenzén), pretože pri tomto spôsobe vzniká ako vedľajší produkt acetón.
To
To môže byť:
Kazeta
Kazeta môže byť:
Fedor von Bock
Moritz Albrecht Franz Friedrich Fedor von Bock (* 3. december 1880, Küstrin – † 4. máj 1945, Oldenburg) bol nemecký poľný maršal (🇩🇪) cez druhú svetovú vojnu, známy najmä ako veliteľ na východnom fronte. Po nezhodách s Hitlerom odvolaný a od leta 1942 vo výslužbe.
Život
Narodil sa v pruskej protestantskej aristokratickej a vojenskej rodine. Jeho otec, generál Karl Moritz von Bock, bojoval v prusko-francúzskej vojne. Matka Olga Helene Fransziska, bola sestrou Ericha von Falkenhayna.
V ôsmich rokoch začal navštevovať vojenskú školu v Postupime. Ovládal francúzštinu, angličtinu a ruštinu. Bol chudý, štíhly, typický svojim suchým až cynickým humorom a iba zriedkakedy prejavoval emócie. V roku 1905 sa oženil s pruskou šľachtičnou Mally von Reichenbachovou. Dva roky po svadbe sa im narodila dcéra.
Ako veliteľ 8. armády sa zúčastnil na obsadení Rakúska, neskôr sa podieľal na okupácii Sudet aj Česka. Pri útoku na Poľsko velil skupine armád Sever, do ktorej čela bol vymenovaný 25. augusta. Bock bol zhrozený z konania jednotiek SS voči Židom, ktoré mohol vidieť v Poľsku. Nikdy však voči tomuto jednaniu nepodal oficiálnu sťažnosť. Pri ťažení proti Francúzsku viedol skupinu armád B, pod ktorú spadala 6. a 18. armáda. 19. júna 1940 bol povýšený do hodnosti poľného maršala a do 11. septembra 1940 viedol francúzsky okupačný sektor, ktorý prenechal maršalovi Wilhelmovi von Leebovi.
Pri realizácii plánu Barbarossa bol Fedor von Bock poverený vedením skupiny armád Stred. Táto skupina armád sa skladala z 4. a 9. poľnej armády, 3. a 4. tankovej skupiny (neskôr premenované na armády) a 2. vzdušnej flotily. Jeho vojská postupujúce severne od Pripjaťských močiarov, uskutočnili viacero veľkých operácii, po niekoľkých dňoch bojov obsadili Minsk, prekročili Dvinu aj Dneper a po ťažkých bojoch získali Smolensk. Počas bojov o Moskvu postup nemeckých vojsk ustrnul a sovietsky protiútok, ktorý sa začal 5. decembra ho prinútil uskutočniť ústup, preto ho 18. decembra 1941 Hitler odvolal. Dňa 16. januára 1942 prevzal velenie nad skupinou armád Juh po maršalovi von Reichenauovi, ktorý zomrel na infarkt. S touto skupinou armád von Bock viedol najprv obranné boje a následne protiútok pri Charkove. Po nesúhlase s nedodržovaním pôvodne pripraveného plánu Blau, keď Hitler žiadal viesť útoky zároveň proti Stalingradu aj na Kaukaz bol 15. júna 1942 odvolaný. Na jeho miesto nastúpil Maximilian von Weichs. Podobne ako v Poľsku aj pri operáciách v Sovietskom zväze sa von Bock stretol so zločinným jednaním oddielov SS, s ktorým síce hlboko nesúhlasil, ale proti ktorému nezasiahol.
Po uvoľnení zo služby sa v roku 1944 odmietol pripojiť k sprisahaniu proti Hitlerovi, ku ktorému ho vyzýval jeho synovec Henning von Tresckow. Von Bock údajne neveril v možnosť Hitlerovho odstránenia.
V posledných dňoch vojny, po Hitlerovej smrti, pri pokuse spojiť sa s novovytváranou Dönitzovou vládou sa stal obeťou spojeneckého leteckého útoku. Jeho auto, v ktorom sa viezol spoločne so svojou ženou, napadli 3. mája 1945 neďaleko mesta Kiel anglické stíhačky. Na následky zranení zomrel nasledujúceho dňa. Bol jediným z nemeckých poľných maršalov, ktorý počas vojny padol v boji.
Svätokrížske vojvodstvo
Svätokrížske vojvodstvo (po poľsky: województwo świętokrzyskie) je jedno zo 16 vojvodstiev Poľska. Leží na juhovýchode stredného Poľska. Susedí z Lubelským, Lodžským, Malopoľským, Mazovským, Podkarpatským a s Sliezskym vojvodstvom.
Mestá
Od 1. januára 2007 sú mestom aj Daleszyce.
Prírodné podmienky
Priemerné ročné teploty sú od 5,7 °C v Łysogórach do 8,2 °C v Sandomierzi. Priemerné ročné zrážky sú 602,8 mm, od 550 mm v Sandomierskej kotline po 840 mm v Łysogórach. Lesy, prevažne listnaté, zaberajú 27,3% povrchu vojvodstva.
Ochrana prírody
Ďalej je to 9 chránených krajinných oblastí:
Vidai
Vidai je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lavijani
right|400px
Lavijani (angl. Lhaviyani) je administratívny atol na Maldivách. Hlavné mesto atolu je Naifaru. Skladá sa zo 52 ostrovov, z toho 5 je obývaných. Počet obyvateľov je 11 443. Atol riadi Ahmed Moosa. Nachádza sa na prírodnom atole Faadhippolhu. Priemysel je na ostrove (neobývanom) Felivaru, kde je konzerváreň tuniakov.
Emil Axman
Emil Axman (* 3. jún 1887, Rataje – † 25. január 1949, Praha) bol český hudobný skladateľ, publicista a folklorista.
Život
Po štúdiách na gymnáziu v Kroměříži odišiel v roku 1906 do Prahy, kde študoval estetiku, hudobné vedy a históriu na Karlovej univerzite. Súbežne navštevoval hodiny skladby u Vítězslava Nováka, teórie u Karla Steckra a kontrapunktu u Otakara Ostrčila.
Axman sa venoval aj zberu slováckých piesní na Kroměřížsku. Vplyv moravského folklóru prostúpil do väčšiny jeho skladieb. Pre svoje hlboké znalosti a orientáciu v histórii sa stal pracovníkom knižnice Národného múzea v Prahe a neskôr i na krátky čas po oslobodení v roku 1945 riaditeľom Národného múzea. Bol prispievateľom do odbornej tlače, ale často publikoval aj v Lidových novinách. Od 29. mája 1928 sa stal riadnym členom Českej akadémie vied a umení.
Jeho otcom bol kantor a organista Vilém Axman (1850 – 1939).
Dielo
Je autorom mnohých desiatok vokálnych aj inštrumentálnych skladieb, ktoré sa stali pevnou súčasťou odkazu tradičného prúdu v českej hudbe prvej polovice 20. storočia.
Je autorom práce s názvom ''Morava v české hudbě XIX. století''. Praha 1920., v ktorej sa zaoberá teóriou ľudových piesní a ich zberateľmi.
Randy California
Randy California, rodným menom Randy Craig Wolfe (* 20. február 1951, Los Angeles † 2. január 1997, Molokai, Havaj, USA) bol gitarista, spevák a skladateľ a jeden z pôvodných členov rockovej skupiny Spirit. V roku 1966 hral spoločne s Jimi Hendrixom v skupine The Blue Flames.
Jan Riesenkampf
Jan Riesenkampf [čítaj Rizenkamf] (* 1963, Zabrze, Poľsko) je poľský básnik.
Debutoval súborom Koszula (1992). Verše publikuje na stránkach Fa-artu, Lampy a Iskry Božej. Žije vo Varšave.
Majstrovstvá sveta vo futbale 1970
Majstrovstvá sveta vo futbale 1970 boli deviate majstrovstvá sveta v dejinách futbalu. Finálový turnaj sa odohral medzi 31. májom a 21. júnom roku 1970 v Mexiku. Turnaja sa zúčastnilo 16 mužstiev.
Víťazom turnaja sa stala 🇧🇷, ktorá vo finále zdolala 🇮🇹 4-1. Najlepším strelcom turnaja bol nemecký útočník Gerd Müller. Brazílske mužstvo, v ktorom boli hráči ako Pelé (pre ktorého to boli štvrté majstrovstvá), Carlos Alberto, Clodoaldo, Gérson, Jairzinho, Rivelino a Tostão býva označované za najlepšie mužstvo v histórii majstrovstiev. Na tomto turnaji bolo v zápasoch možno vidieť návrat k jednoduchej útočnej hre.
Zaujímavosťou tohto turnaja je aj prvýkrát daná možnosť použiť v zápase striedania.
Rezanie
Rezanie je základný spôsob trieskového delenia materiálov. Pri rezaní rezným nástrojom oddeľujeme z materiálu časti na získanie výrobku požadovaného tvaru a rozmerov. Pri rezaní zuby pílového listu odoberajú z materiálu triesku, čím sa vytvára medzera, ktorá potom oddelí od seba časti materiálu.
Delenie rezania
Používame rôzne druhy píl podľa:
Rozvod zubov je striedavé vyhnutie zubov píly, ktorého účelom je zabrániť zvieraniu a brzdeniu pílového listu pri jeho prenikaní materiálom. Rozostup zubov je vzdialenosť dvoch po sebe nasledujúcich zubov pílového listu. Výška a veľkosť rozostupu zubov určuje veľkosť priestoru pre triesky a volí sa podľa tvrdosti rezaného materiálu a dĺžky rezu.
Ingrannes
Ingrannes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
TV Nitrička
TV Nitrička je regionálna spravodajská televízia, ktorá svojím signálom pokrýva celý Nitriansky kraj a aj celé územie Slovenska.
Vysielanie
Vysielanie v okolí mesta pre potenciál vyše 200-tisíc ľudí je zabezpečené prostredníctvom digitálneho DVB-T vysielania. Šírenie televízie je posilnené cez Magio, Max multimedia, Fiber TV, Antik Telecom, Slovanet nielen v rámci Nitrianskeho kraja, ale aj celoslovensky. Diváci majú možnosť pozerať livestream aj cez web www.tvnitricka.sk.
Relácie
Televízia vyrába správy hlavne na základe námetov od divákov na témy, ktoré navrhujú. Každý má možnosť prispieť do vysielania prostredníctvom pravidelných ankiet, prípadne vlastnými príspevkami. TV Nitrička vyrába vlastné relácie „Zdravie“, „Bývanie a záhrada“, „Pole position“, „Kam na školu“, „Trendy“, „Bio = Zdravie“, „Krížom, krážom po vidieku“ a mnohé ďalšie.
Zváranie plameňom
náhľad|[[Kyslíkovo-acetylénová súprava na zváranie plameňom (Autogén)]] Zváranie plameňom alebo zastarano autogénne zváranie je druh zvárania, pri ktorom sa základný aj prídavný materiál na mieste budúceho spoja zohrieva a zataví plameňom vysokej teploty, ktorý sa získa spaľovaním zmesi horľavého plynu s kyslíkom (najčastejšie acetylén). Prídavný materiál má zvyčajne tvar drôtu a po roztavení sa zlieva so základným materiálom. Niekedy sa utvára zvarový spoj i bez prídavného materiálu.
Pri zváraní plameňom sa používajú dva základné spôsoby zvárania, ktoré uplatňujeme pri zváraní v rôznych polohách:
Pri zváraní dopredu postupuje prídavný materiál v smere zvárania pred horákom. Plameň zahrieva najmä zvarové plochy a nechráni hotový zvar ani koreň zvaru pred prístupom vzduchu. Zvar rýchlo chladne, a preto má horšie mechanické vlastnosti. Používa sa pri zváraní oceľových plechov do hrúbky a kovov s pomaly tečúcim kúpeľom (ľahké a farebné kovy a i.).
Polohu zvárania určuje umiestnenie zvaru na výrobku a spôsob otáčania zváraného predmetu pri zváraní. Rozoznávame tieto polohy: poloha vodorovná zhora, zvislá poloha, vodorovný zvar na zvislej stene a poloha nad hlavou.
Naváranie sa v strojárstve dnes už často nepoužíva, a to jednak pri úprave povrchov dôležitých súčiastok, jednak pri oprave funkčných hrán a plôch strojov, nástrojov a pod. Návarom sa zvyšuje aj odolnosť proti opotrebeniu, korózii a tepelnej únave.
Výhody:
Nevýhody:
Trojmedzie
Trojmedzie je geografický bod, kde sa stretávajú hranice troch geografických celkov na rovnakej úrovni (štáty, historické krajiny, spolkové krajiny). Známymi sa stávajú väčšinou, až keď existujú dlhšiu dobu a keď sa tu napríklad stretávajú hranice troch kultúr a pod.
Väčšinou sa označujú vlajkami všetkých troch štátov, prípadne monumentom.
Slovensko má päť medzištátnych trojmedzí: v katastrálnom území obce Čierne, na sútoku Moravy a Dyje, v mestskej časti Bratislavy Čunovo, v koryte Tisy pri Čiernej nad Tisou a na predvrchole Kremenca.
Niektoré štáty, ako napr. Japonsko, ale tiež Portugalsko a Dánsko nemajú žiadne trojmedzie. Taktiež ho nemajú štáty, ktoré ležia vnútri iného štátu, napr. San Maríno, Lesotho.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
La Salle-les-Alpes
La Salle-les-Alpes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
La Salle-les-Alpes má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
La Salle-les-Alpes má 918 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Stupeň ohrozenia
Stupeň ohrozenia hovorí o šanci na prežitie jednotlivých živočíšnych druhov. Pri zaraďovaní do jednotlivých kategórií sa berie do úvahy množstvo faktorov, nielen počet prežívajúcich kusov, ale aj prírastok či úbytok v populácii počas určitého obdobia, známe hrozby, možnosti chovu v zajatí a iné. V prvej skupine sú zaradené živočíchy, ktoré sú bezprostredne ohrozené vyhubením vo voľnej prírode. V súčasnosti je v tejto skupine 800 druhov živočíchov a rastlín. Druhú skupinu tvoria druhy, ktoré by mohli byť ohrozené vyhubením, keby sa obchod s nimi nereguloval. A do tretej skupiny jednotlivé štáty zahrňujú druhy ohrozené na svojom území.
Počítačová kriminalita
thumb|Graf zobrazujúci snahy o preniknutie do účtov užívateľov systému Wikimedia v máji 2018.
Počítačová kriminalita sú trestné činy zamerané proti počítačom ako aj trestné činy páchané pomocou počítača. Ide o nelegálne, nemorálne a neoprávnené konanie, ktoré zahŕňa zneužitie údajov získaných prostredníctvom výpočtovej techniky alebo ich zmenu. Počítače v podstate neumožňujú páchať nový typ trestnej činnosti, iba poskytujú novú technológiu a nové spôsoby na páchanie už známych trestných činov ako je sabotáž, krádež, zneužitie, neoprávnené užívanie cudzej veci, vydieranie alebo špionáž.
Druhy kriminality
Najvýraznejšími prejavmi počítačovej kriminality sú:
Warez
Najviac rozšírenou trestnou činnosťou je používanie, šírenie a vytváranie prostriedkov na odstránenie ochranných prvkov slúžiacich na chránenie autorských diel alebo používanie a šírenie takto upravených autorských diel, s ktorými je nakladané v rozpore s autorským právom. Takéto prostriedky sa v počítačovom slangu nazývajú Warez. Ľudia, zaobchádzajúci s warezom, bývajú označovaní ako softvéroví piráti.
Podľa druhu býva warez rozdeľovaný na:
Útok hrubou silou
Útok hrubou silou je metóda, ktorá spočíva vo vyskúšaní všetkých možných kombinácií znakov. Útočník zostrojí program, ktorý sa pokúša postupným vyskúšaním všetkých možností uhádnuť Vaše heslo. Rozlúšteniu takéhoto hesla zabránite použitím dostatočne dlhého hesla (pri súčasnom výkone počítačov sa odporúča minimálne 8 znakov). Dôležité je použiť čo najširší možný okruh znakov – malé i veľké písmená, čísla a ďalšie symboly. Toto heslo je potrebné tiež často meniť. Samozrejme to záleží na dôležitosti príslušného hesla. Je nanajvýš nevhodné ukladať heslá na verejne dostupných počítačoch.
Slovníkový útok
Tento útok spočíva v skúšaní všetkých slov daného jazyka. Takémuto útoku sa dá predísť tak, že použijete heslo, ktoré nie je slovom žiadneho jazyka. Bezpečné heslo si môžete odvodiť napríklad takto: Vezmime si prvé písmená vety, ktorú si ľahko zapamätáme: A predsa sa točí. Galileo Galilei. Dostaneme Aprsto-GaGa. Toto heslo môžeme ešte vylepšiť napríklad takto Apr100-2*Ga.
Odpočúvanie sieťovej komunikácie
Vaše heslo sa dá veľmi jednoducho získať odpočúvaním nezabezpečených komunikačných liniek ako sú http:// a ftp://. Preto nikdy nezadávajte svoje údaje do stránky, ktorá nie je zabezpečená šifrovanou komunikáciou https:// alebo ftps:// (poprípade inou).
Využitie neukončeného spojenia
Útočník môže využiť, že sa zabudnete odhlásiť zo systému. Využije otvorené spojenie, ktoré zneužije vo svoj prospech. Niektoré stránky sa proti takýmto útokom chránia automatickým ukončením spojenia pri nečinnosti (preto sa nedá odoslať mail, ktorý píšete dlhšie ako 15 minút).