cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osoby s potenciálnymi zdravotnými rizikami súvisiacimi s rodinnou a osobnou anamnézou a určitými poruchami ovplyvňujúcimi zdravotný stav (MKCH-10)
Z90 ZÍSKANÉ CHÝBANIE ORGÁNOV NEZATRIEDENÉ INDE
Zahŕňa: Nezahŕňa: Zahŕňa: Nezahŕňa:
Z91 RIZIKOVÉ FAKTORY V OSOBNEJ ANAMNÉZE NEZATRIEDENÉ INDE
Nezahŕňa: Nezahŕňa: Nezahŕňa: Zahŕňa: Zahŕňa:
Z92 PREDCHÁDZAJÚCE LIEČENIE V OSOBNEJ ANAMNÉZE Zahŕňa: Nezahŕňa: Zahŕňa: Zahŕňa: Nezahŕňa: Nezahŕňa:
Z93 STAV PO UMELOM VYÚSTENÍ
Nezahŕňa: Zahŕňa:
Z94 STAV PO TRANSPLANTÁCII ORGÁNU A TKANIVA
Zahŕňa: Nezahŕňa: Nezahŕňa: Zahŕňa: Zahŕňa:
Z95 PRÍTOMNOSŤ SRDCOVÝCH A CIEVNYCH IMPLANTÁTOV A ŠTEPOV
Nezahŕňa: Nezahŕňa: Zahŕňa: Zahŕňa:
Z96 PRÍTOMNOSŤ INÝCH FUNKČNÝCH IMPLANTÁTOV
Nezahŕňa: Zahŕňa: Zahŕňa: Zahŕňa: Zahŕňa: Zahŕňa:
Z97 PRÍTOMNOSŤ INÝCH TECHNICKÝCH POMÔCOK
Nezahŕňa: Nezahŕňa:
Nezahŕňa:
Z99 ZÁVISLOSŤ OD PRÍSTROJOV A TECHNICKÝCH POMÔCOK NEZATRIEDENÁ INDE Zahŕňa: Nezahŕňa:
Conflans-sur-Lanterne
Conflans-sur-Lanterne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5780
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Entomológia
náhľad|[[Druh (taxonómia)|druh chrobáka Diaprepes abbreviatus]] Entomológia (z gr. en-tomon = vrezaný, vrezaná vec + logos = reč, slovo, rozum, filozofická náuka…) je vedný odbor zoológie, ktorý sa zaoberá štúdiom hmyzu (Insecta).
História
Prvým človekom v histórii ľudskej spoločnosti, ktorý sa zaoberal entomológiou bol v štvrtom storočí pred našim letopočtom Aristoteles (384 pred Kr. – 322 pred Kr.). Tento staroveký grécky vedec a filozof dal základ vzniku zoológie, t. j. vede, ktorá sa zaoberá výskumom živočíchov a zahŕňa v rámci svojho výskumu i obrovskú skupinu malých živočíchov – hmyz. Práve Aristoteles má hlavný podiel na založení a definovaní vedného úseku zoológie, ako vede o hmyze, tzv. entomológie. Aj názov tejto vedy – entomológia (z gréckeho εντομος) pochádza od Aristotela, lebo entomon znamená po grécky hmyz a logos je veda.
Entomológia na Slovensku
V histórii slovenskej entomológie sú mnohí entomológovia iného pôvodu, ako slovenského. Ide o entomológov, ktorí boli pôvodom z Rakúska, Uhorska, Čiech, Poľska, Talianska, Nemecka, Anglicka, ale i iných krajín. V minulosti sa entomológii venovali ľudia z iných profesií a amatérski entomológovia prispeli k rozvoju tejto vedy.
Bežnou činnosťou s entomologickým charakterom v histórii bolo včelárstvo. V ďalšom období hmyz skôr vystupuje ako nepriateľ ľudí, lebo ich pripravoval o časť úrody, ktorá sa v tej dobe značne ťažko získavala.
V období stredoveku (5. – 15. storočie) dochádza vplyvom náboženstva a jeho dogiem k celkovej stagnácii rozvoja všetkých prírodných vied a tradujú sa naďalej v celej vede, a teda i v entomológii omyly Aristotela zo staroveku a zastáva a uznáva sa za správne mnoho poloprávd a skreslených, nevedeckých záverov.
Začiatkom 14. storočia sa v Európe začína šíriť nový myšlienkový prúd, ktorý mal svoj pôvod v Taliansku vo Florencii. Bola to renesancia, ktorá znamená „znovuzrodenie“ pôvodných antických myšlienok. Toto obdobie malo význam pre celkové uvoľnenie názorov na štúdium prírodných vied a formujú sa nové, moderné názory, ktoré ovplyvnili mnohých významných entomológov v ich budúcom prírodovednom výskume.
Košice – mestská časť Sever
Košice – mestská časť Sever (iné názvy: Košice-Sever, Sever) je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice I. Mestská časť Košice-Sever je svojou plochou najväčšia MČ v Košiciach.
Nachádza sa tu magnezitová baňa za Kalváriou na Bankove, kopec Hradová, kde sa okrem ruín hradu nachádza aj Vyhliadková veža, Poliklinika Sever, parky Komenského a Angelinum, Štadión Lokomotívy a Crow Arena, oddychovo-rekreačné areály Anička, Alpinka, Čermeľ a Jahodná (vrch).
Polohopis
Hranicu správneho územia MČ Košice-Sever tvorí z východnej strany rieka Hornád; hraničí s MČ Košice-Kavečany až po hranicu mestského okresu. Z južnej strany ju delia mestské časti Staré mesto, Západ, Sídlisko KVP, Myslava, Letná ulica, časť Triedy SNP pri Amfiteátri, Račí potok, územie nad jazdeckým areálom, Čičkami až po hranice okresu. Zo západnej strany je taktiež ohraničená hranicou okresu.
Časti obce
Amfiteáter, Mier, Červený Breh, Čermeľ, Watsonova, Solovjevova, Baránok, Anička, Podhradová, Jahodná, Bankov...
Ulice
Alešovo nábrežie, Atletická, Banícka, Bankov, Bežecká, Němcovej, Cesta na Jahodnú, Cesta pod Hradovou, Cimborková, Cyklistická, Cyprusová, Čárskeho, Čermeľská cesta, Čermeľské prielohy, Čermeľské údolie, Červený breh, Česká, Detvianska, Dobšinského, Družstevná, Ďumbierska, Fakľová, Gerlachovská, Gogoľova, Havlíčkova, Heydukova, Hlinkova, Horolezecká, Hŕbová, Hroncova, Huncovská, Hurbanova, Chalupkova, Chrastie, Jahodná, Jazdecká, Jedľová, Junácka, Kavečianska cesta, Kisdyho, Komenského, Končistá, Kostolianska cesta, Kostolná, Krupinská, Kustrova, Lesná, Letecká, Letná, Liptovská, Lomnická, Májová, Magdalénska, Malinová, Mánesova, Mengusovská, Medzi mostami, Moravská, Na Kalvárii, Na stráni, Na šajbe, Národná trieda, Nitrianska, Obrancov mieru, Odborárska, Olivová, Oravská, Palkovičova, Palmová, Pod kaštieľom, Pod šiancom, Pod vlekom, Polianska, Potočná, Račí potok, Rampová, Rozálska, Skautská, Sládkovičova, Slavkovská, Slovenská, Slovenského, Slovenskej jednoty, Solisková, Stará spišská cesta, Strakova, Suchodolinská, Szakkayho, Športová, Štrbská, Študentská, Terchovská, Tolstého, Tomášikova, Trenčianska, Tŕňová, Turistická, Ťahanovské riadky, Ulica svornosti, Urbánkova, Vencová, Vihorlatská, Višňová, Vnútorný Červený breh, Vodárenská, Vonkajší Červený breh, Vysokoškolská, Watsonova, Za amfiteátrom, Za štadiónom, Záborského, Záhradná, Zoborská, Zvolenská, Žľaby.
Námestia
Festivalové námestie, Námestie Jána Mathého, Národné námestie.
Vodné toky
Cez mestskú časť preteká rieka Hornád, Čermeľ a Račí potok.
Symboly obce
Mestské zastupiteľstvo v Košiciach uznesením č. 1148/2006 na svojom XXIV. rokovaní dňa 7. septembra 2006 v súlade so zákonom o obecnom zriadení schválilo Všeobecne záväzné nariadenie mesta Košice č. 79 o erbe a vlajke mestskej časti Košice-Sever.
Erb
V modrom štíte strieborná veža s modrou bránou na vysokom zlatom vrchu preloženom modrým zvlneným brvnom prevýšeným modrým strapcom hrozna so zelenou jednolistou stopkou. Autorom erbu mestskej časti Košice-Sever je Mgr. Marcel Bodnár.
Vlajka
Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto - modro delená, vejúca časť pozostáva zo šiestich pozdĺžnych pruhov modrého, bieleho, modrého, žltého, bieleho a žltého. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
História
História mestskej časti Sever sa úzko viaže k histórii mesta Košice.
Košický hrad
thumb|right|Kopec Hradová náhľad|Okrúhla veža Košického hradu Na strategickom mieste, severne od zastavanej časti mesta, na vrchole kopca Hradová (466 m n. m.) - týčiacim sa medzi údolím rieky Hornád a Čermeľského potoka - sa nachádzajú zvyšky stredovekého hradu známeho ako Košický hrad, z ktorého bolo možné strážiť a ovládať dôležité cesty z Košíc na Spiš. Miesto pre jeho postavenie bolo v stredoveku zo strategického hľadiska veľmi výhodné. Kopec sa vypína priamo nad mestom, poskytuje výborný výhľad do Košickej kotliny a možnosť kontroly dvoch veľmi významných obchodných ciest, vedúcich od balkánu cez Potiskú nížinu na Spiš a do Pruska, alebo cez Halič do Ruska. Počiatok výstavby hradu nad Košicami sa pripisuje mocnému rodu oligarchov na východnom Slovensku – Omodejovcom, ktorí začiatkom 14. storočia (v roku 1303) prestúpili do tábora Karola Róberta, kým Košice naďalej podporovali v boji o uhorskú korunu českého kráľa Václava III. Stavba hradu prebehla pravdepodobne práve v období rokov 1303 - 1307. Omodejovci ho začali stavať na „cudzej zemi“, čo nepriamo potvrdzuje aj údaj z dohody z 3. októbra 1311, kde sa okrem iného zaviazali, že nebudú stavať nové hrady na svojich alebo iných majetkoch bez kráľovho povolenia. V roku 1307 sa aj Košice pripojili na stranu Karola Róberta a napätie medzi mestom a Omodejovcami na čas zaniklo. Tým zanikol aj význam hradu a v jeho výstavbe sa pravdepodobne nepokračovalo. Z konfigurácie terénu a architektonických zvyškov možno usudzovať, že hrad nebol dostavaný. Bola to skôr pevnosť, ktorá so svojimi 3,8 m hrubými múrmi aj napriek nedokončeniu mohla slúžiť svojmu účelu. Hrad bol údajne zdemolovaný Jurajom Rozgonym v roku 1445.
Kalvária
náhľad|Chodník ku kostolu na Kalvárii O výstavbu Kostola Sedembolestnej Panny Márie na kopci Kalvária sa zaslúžili jezuiti. V tom čase sa od mesta relatívne vzdialený vrch ešte nenazýval Kalvária, toto meno dostal až potom, čo sa tu v roku 1736 rozhodlo o výstavbe kostola. Stavať sa však začalo až šesť rokov od prijatia zámeru, čiže v roku 1742 a bol ukončený až v roku 1758. Nebol v centre mesta, dokonca v tom čase bola Kalvária v lesoch a išlo o jeden z prvých výraznejších kopcov Slovenského rudohoria na okolí. V čase výstavby sa kostol vyznačoval nízkou drevenou vežičkou a mal dve podlažia. Staval sa 16 rokov, ale jezuitom slúžil len 15 rokov. V roku 1773 bol totiž jezuitský rád rozpustený. Chrám si prisvojilo vojsko, ktoré si v ňom urobilo muničný sklad. Len čo však utíchli napoleonské vojny, kostol získala katolícka cirkev. Biskupský a farský úrad v Košiciach po ukončení rekonštrukcie v roku 1820 dali chrám opätovne vysvätiť. Súčasný vzhľad kostol získal v roku 1870, kedy bolo opäť nutné pristúpiť k jeho rekonštrukcii a drevená vežička sa stala už len minulosťou. V tom istom roku postavili za svätyňou otvorenú kaplnku. V nej sa nachádzalo súsošie Piety. Pred kostol inštalovali súsošie Golgoty – ukrižovaného Krista s dvoma zločincami. Medzi krížmi boli pôvodne inštalované sochy Panny Márie a sv. Jána. Interiér kostola bol v čase jeho zrodu barokový.
Zaujímavá je aj história stavby cesty a kaplniek, ktoré ku kostolu vedú od amfiteátra. Kalváriu osadili stromami v roku 1830. Cintorín Rozália už mestu kapacitne nestačil a tak sa na Kalvárii v rokoch 1849 až 1889 aj pochovávalo. Kaplnky vznikli ako krypty bohatých rodín. Kto chcel mať na tomto významnom mieste rodinnú hrobku, musel súhlasiť s podmienkou, ako bude vyzerať a že jej predná časť bude slúžiť ako kaplnka krížovej cesty. Kaplniek je celkovo 16. Krížová cesta má 14 zastavení, ďalšie dve kaplnky boli postavené na počesť panny Márie. Kalvária bola starostlivo udržiavaným miestom až do 50-tych rokov 20. storočia. V 60-tych rokoch cintorín na Kalvárii zrušili a na týchto miestach sa začali stavať domy.
Bankov
náhľad|Stará budova bane na Bankove Bankov považovali Košičania za staré výletné miesto. Prvá písomná zmienka o ňom pochádza až z roku 1703. V tom čase rada mesta Košice nariadila, aby bola na Bankove zriadená budova. Rákócziho vojská ju vydrancovali už v roku 1704. Pamiatkou na kurucké boje v tejto lokalite sú názvy Rákócziho prameň a Kurucký prameň. Spočiatku na Bankov mnohých Košičanov lákala predovšetkým známa železitá voda. Od údajných liečivých vlastnosti bankovského prameňa odvodil napokon ktosi aj názov celej lokality. Podľa jednej z povestí získalo toto miesto svoje pomenovanie vďaka človeka menom Bankó, ktorému približne v roku 1630 pomohla tamojšia minerálna voda vyliečiť zrak. Keď však výskum uskutočnený v roku 1725 ukázal, že tamojší železitý prameň obsahuje len malé množstvo hliníka, železa či síry, na Bankov začali obyvatelia mesta nazerať v prvom rade ako obľúbené výletné miesto. Na Bankove vystavili nový hotel, ktorý je najstarším hotelom na Slovensku a v roku 1765 sa tu objavila kaplnka Svätého kríža. Viedla tadiaľ Stará spišská cesta, pretože na Spiš sa v minulosti chodilo cez Bankov, nie cez Čermeľské údolie. Mnohé zo starších objektov tejto lokality sa však už nenávratne stratili. Čermeľské mlyny, papierový mlyn, koliba, štýlová drevená reštaurácia už neexistujú. V roku 1903 postavili na Hornom Bankove kaplnku Nanebovzatia Panny Márie.
Anička – Gajdove kúpele
náhľad|Park Anička v jeseni Rozkvet prežívali v osemdesiatych rokoch 19. storočia. Vtedy tam vystavali kúpeľnú budovu, „vaňové“ kabíny, reštauračné zariadenia, pribudol tanečný parket. Aj keď tu počas prvej svetovej vojny nastal istý úpadok, už krátko po vzniku Československej republiky bolo toto miesto opäť zveľadené. V roku 1923 kúpele s pomocou armády zreštaurovala košická odbočka Zväzu československého dôstojníctva a na počesť generála Rudolfa Gajdu, veliteľa tunajšej divízie, miestne kúpele pomenovali na Gajdove. Tunajšiu minerálnu vodu nazývajú miestni odvtedy „gajdovka“. Rudolfa Gajdu však ešte v dvadsiatich rokoch vylúčili z armády. Kúpeľom však názov zostal. Takto ich miestni nazývali aj čase socializmu. V období prvej republiky na miestach neskoršieho kynologického cvičiska vybudovali plavecký bazén a pribudlo aj pomerne často navštevované futbalové ihrisko. V roku 1924 bola v lokalite cieľová čiara košického maratónu. Ďalšie ročníky maratónskeho behu zvykli v Gajdových kúpeľoch už aj štartovať. Od tridsiatych rokov už však žiadna stavba nepribudla a oblasť začala pomaly chátrať. Po druhej svetovej vojne lokalitu pomenovali na Aničku. Ešte v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch slúžila Anička ako normálne výletné miesto. Potom však tunajší bazén zanikol a do pôvodného stavu nebola Anička vrátená už nikdy. Začiatkom sedemdesiatych rokov tu verejnosti sprístupnili kúpalisko Ryba, no vtedy začala Anička ako výletné miesto slúžiť už len sporadicky. V nedávnej minulosti sa stala miestom pre vybudovanie bytového komplexu s názvom Park Anička. Ten na Severe ponúka moderné bývanie v prírode neďaleko centra. Okolie Hornádu, tak postupne mení svoj celkový vzhľad.
Obyvateľstvo
31. decembra 2019 mal Sever 20 151 obyvateľov.
Počet obyvateľov od roku 2001.
Pamiatky
Medzi najstaršie významné pamiatky v tejto mestskej časti patrí barokový kostol na Kalvárii, postavený v rokoch 1736 - 1758. Vedie k nemu chodník so 16 kaplnkami, ktoré zobrazujú krížovú cestu. Vznikli koncom 18. a v prvej polovici 19. storočia. V druhej polovici 19. storočia ich upravili ako rodinné krypty. Kalvária je známa ako pútnické miesto.
Bionómia
Bionómia alebo aj biológia druhu, či ekológia organizmu je náuka o spôsobe života konkrétnej rastliny, živočícha, alebo huby v rámci ich prirodzeného prostredia. Skúma priebeh vývojového cyklu, spôsob získavania potravy, rozmnožovanie a adaptáciu.
Silvester I.
Svätý Silvester I. (tiež Sylvester; † 31. december 335) bol 33. pápežom katolíckej cirkvi. Jeho pontifikát trval od 31. januára 314 do 31. decembra 335. Za jeho pontifikátu si kresťanstvo upevnilo svoje postavenie vo svete. Je ôsmym najdlhšie vládnucim pápežom (21 rokov, 11 mesiacov a 1 deň).
Biografia
Dátum narodenia nie je známy. Niektoré pramene uvádzajú, že bol zvolený za pápeža vo veku 21 rokov, čo by zodpovedalo roku narodenia cca. 292. Podľa Liber pontificalis bol narodený v Ríme, jeho otcom bol Rufus. Legenda Vita beati Sylvestri uvádza, že jeho matkou bola Justa. Prijal krst ako mladík a v čase prenasledovania kresťanov za cisára Diocleciána sa ukrýval v lesoch na Monte Sorac neďaleko Ríma. Odtiaľ podľa legendy pochádza aj meno, ktoré si zvolil po svojom zvolení za rímskeho biskupa. Silvester pochádza z latinského slova silva, znamenajúceho les, ktoré označuje aj obyvateľov lesa. Podľa legendy mal rímskeho cisára Konštantína Veľkého vyliečiť z lepry a pokrstiť. Od neho potom získal darom tzv. Patrimonium Petri, pozemok, na ktorom neskôr vznikol Vatikán.
Po smrti pápeža Melchiada bol 31. januára 314 (presný deň v januári nie je istý) zvolený rímskym biskupom. Bol pápežom za vlády cisára Konštantína Veľkého, ktorý sa sám neskôr stal kresťanom, a ktorý v roku 313 povolil takzvaným Milánskym ediktom kresťanstvo. Postavenie cirkvi sa v čase jeho vlády výrazne zlepšilo. Tým skôr možno ľutovať, že sa z tejto doby zachovalo málo hodnoverných historických prameňov. Informácie sú čerpané z neskorších legiend, napríklad už spomínanej Vita beati Sylvestri, ktorá bola objavená na východe a existuje v gréckej, sýrskej a latinskej verzii. Ďalej z apokryfného Constitutum Sylvestre, pôvodom z rokov 501 až 508, ktorý je pripisovaný údajnom rímskemu koncilu o ktorom však nie je iných správ. Napokon zo spisu Donatio Constantini (Konštantínova donácia), ktorý sa prevažne týka okolností údajného cisárovho krstu a podľa ktorého cisár, potom čo preniesol sídlo ríše rímskej do Konštantínopola, postúpil Silvestrovi a jeho nástupcom svetskú moc nad Rímom, Talianskom aj celým Západom. Tento dokument sa stal podkladom pre nároky pápežov na politickú moc. Tento spis je však celkom určite falzifikát pochádzajúcim zo 7. storočia. vľavo|náhľad|Obraz z [[Bazilika svätého Pavla za hradbami|Baziliky Svätého Pavla za hradbami.]] Pápežovi Silvestrovi sa nevyhli spory, ktoré už niekoľko desaťročí ohrozovali jednotu cirkvi. Okrem donatistov išlo najmä o ariánstvo. Ariánci boli stúpenci alexandrijského kňaza Areia (260 až 336), ktorý niekedy okolo roku 318 začal popierať božstvo Ježiša Krista. Tvrdili, že Ježiš nie je rovnakej podstaty ako Boh Otec, ale len vznešeným tvorom, neskôr Bohom prijatým za jeho Syna. Aj keď alexandrijský biskup odsúdil názory svojho podriadeného, popularita Areia, ktorý bol vynikajúcim kazateľom, prispela k rozšíreniu tohto názoru.
Cisár, ktorý sa obával že spory, povedú k rozdeleniu ríše zvolal v roku 325 do Nicei v Malej Ázii prvý nicejský koncil (častý omyl je, že tento všeobecný snem sa konal v Nice vo Francúzsku). Na ňom sa tzv. nicejským vyznaním viery rozhodlo, že Ježiš je jednej podstaty s Bohom Otcom. Pápež sa Nicejského koncilu sám nezúčastnil, ale poslal na nich len svojich dvoch presbyterov a dvoch diakonov. Pravdepodobne tým pápež dával najavo nesúhlas so skutočnosťou, že koncil zvolal cisár, ale aj možno tým protestoval proti niektorým cisárovým praktikám (nechal zavraždiť svojho syna Crispa aj svoju druhú manželku, mal niekoľko konkubín a krst mu bol preto až do chvíle jeho umierania odoprený). Nicejský koncil definoval vieru a dogmy (záväznú liturgii, teológii, interpretáciu biblie) a odsúdil všetko, čo sa odlišuje, medzi prvými ariánstvo a nestoriánstvo. Koncil formuloval a vyhlásil tzv. Nicaeum (staro kresťanské vyznanie viery). Koncil rozhodol aj otázku, kedy má byť slávená Veľká noc. Za termín Zmŕtvychvstanie bola stanovená prvá nedeľa po prvom jarnom splne.
V roku 330 povýšil cisár Konštantín Byzancion na hlavné mesto celej rímskej ríše, od tej doby na jeho počesť nazývané Konštantínopol. Tým sa predurčil úpadok Ríma, ktorý zostal naďalej len centrom kresťanstva, kým svetská moc ríše sa presunula do nového centra. To malo mať v budúcnosti vážne následky, pretože konštantínopolský patriarcha nepatril do tej doby medzi popredných kresťanských biskupov.
Pápež Silvester potom vykonal úpravu bohoslužieb a vydal rad liturgických nariadení. Okrem iného prikázal, aby sa v budúcnosti oltáre namiesto z dreva stavali z kameňa. Oltáre nemali byť pokryté hodvábom, ale len plátnom. Stanovil presné stupňa svätenie kňazov. Je spájaný aj so vznikom rímskej speváckej školy a tiež nechal zostaviť prvú rímsku martyrológiu (zoznam kresťanských mučeníkov). Podľa ďalšie tradície práve tento pápež zaviedol slávenie nedele ako "dies Dominica", Deň Pána.
Za Silvestrov pontifikátu došlo k definitívnej premene pohanského Ríma na kresťanský. S pomocou cisára boli v Ríme postavené štyri slávne baziliky: sv. Jána v Lateráne, sv. Petra vo Vatikáne, sv. Pavla za hradbami a sv. Vavrinca za hradbami. Nad katakombami svätej Priscily nechal vybudovať kostol v ktorom bol neskôr sám pochovaný.
Silvester zomrel 31. decembra 335 po pontifikáte, ktorý trval 21 rokov a 11 mesiacov. Ako prvý pápež bol pochovaný v chráme, v bazilike svätej Priscilly na Via Salaria, kde boli pochovaní aj niektorí ďalší pápeži. Jeho hrob objavil v roku 1890 archeológ De Rossi. V tej dobe však už jeho pozostatky boli uložené v chráme San Silvestro in Capie, kam ich dal počas 8. storočia preniesť pápež Pavol I.
Pamiatku svätého Silvestra uctieva cirkev 31. decembra. Dátum jeho sviatku má ale aj symbolický význam. Tak ako 31. decembra sa končí jeden rok a s nádejou očakávame príchod nového, tak aj pontifikát Silvestra I. označuje koniec éry prenasledovania kresťanov a začína zlatý vek cirkvi.
Silvester je jedným z prvých uctievaných svätých a jeho kult sa rozšíril do celej Európy. Stal sa patrónom domáceho zvieratstva a dobrej úrody. Býva zobrazovaný v pápežskom ornáte, s knihou, mušľou alebo býkom.
Strana šípových krížov – hungaristické hnutie
Hlavným cieľom strany bolo vyvraždiť všetkých Židov a strana tento cieľ najmä v roku 1944, keď sa dostala k moci, aj aktívne realizovala. Do marca 1945 priamo zavraždila 50 000 Židov a nepriamo - podporou nemeckých úradov pri deportácii - je podľa United States Holocaust Memorial Museum zodpovedná za smrť 500 000 Židov.
Šintoizmus
náhľad|Brána [[torii vo svätyni Icukušima]] Šintoizmus alebo šintó je pôvodné národné náboženstvo Japoncov polyteistého rázu, ktoré výchádza z pôvodných tradícií a ktoré až do konca druhej svetovej vojny bolo japonským štátnym náboženstvom. Patrí medzi animistické náboženstvá. V šintoizme sa uctievajú božstvá kami. Každá vec prírody môže mať svoje kami, napríklad hory, rieky, stromy, vietor, ale aj Slnko (Amaterasu) a pod.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo volejbale žien 1991
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo volejbale žien 1991 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Majstrovstvá Európy 1991, ktoré sa uskutočnili v Taliansku. Organizovala ju Európska volejbalová konfederácia (CEV) a konala sa od 5. do 16. júna 1991. Zúčastnilo sa jej 18 národných tímov, ktoré súťažili v 4 skupinách o 8 postupových miest na záverečný turnaj.
Šintoizmus
Na šintuizmus mal vplyv budhizmus, ba dochádzalo až k symbiotickému prelínaniu sa týchto dvoch náboženstiev. Šintoizmus bol v rokoch 1868-1945 štátnym náboženstvom s kultom mikáda (cisára).
Death/doom
Death/doom (iné názvy: death-doom alebo deathdoom) je extrémny subžáner heavy metalu. Kombinuje pomalé tempo a pesimistické alebo depresívne nálady doom metalu s hlbokými growlingovými vokálmi a death metalovým bubnovaním s dvojitými basovými bubnami. Žáner vznikol uprostred 80. rokov a popularitu si získal počas 90. rokov, ale stal sa menej známym po prelome 21. storočia. Death/doom má spoločné prvky s funeral doomom, rovnako ako s viac melodickým gotického metalu.
Šintoizmus
Šintoizmus a smrť
Šintoizmus verí, že ľudská duša je večná a prebýva vo forme ducha Kami. No neprideľuje sa jej podstatná existencia. Miesta, kde sa takýto duch zdržiava, sa spomínajú ako mimosvety, v klasickej literatúre ako Kojiki (Prastaré podstaty), Nihonshoki (Kronika Japonska), Manyoshu (Zbierka básní). V každom takomto mimosvete žijú Kami. Najviac známy mimosvet je „Mimosvet Nebies“, kde žijú najúctivejší Kami, a potom „Mimosvet Yomi“, kde žije aj božská matka, ktorá dala život Japonsku. Práve tento svet Yomi sa považuje za niečo ako podsvetie a verí sa, že má spojitosť so zvykom pochovávania mŕtvych. Ale pre toto spojenie neexistuje žiadny podklad. Tretí mimosvet je nazývaný Tokoyo a verí sa, že existuje niekde za týmito svetmi. Podľa ľudovej viery, ktorá vznikala v poľnohospodárskej kultúre, má existovať aj mimosvet v horách. Toto podporuje fakt, že pohrebiská sa nachádzali na kopcoch, odkiaľ bol panoramatický výhľad na dedinu a taktiež skutočnosť, že ľudia si často priali dozerať na svojich potomkov aj po svojej smrti. Tieto mimosvety však nie sú vysvetľované ako utopické, poprípade ako peklo. Nijako výraznejšie sa nelíšia od tohto sveta. Odráža to vieru v ducha mŕtveho, ktorý môže navštíviť tento svet hocikedy, keď si ho ľudia uctia festivalom. Kami a duch predka ochraňuje svojich potomkov, pokiaľ si ho potomkovia uctievajú. Šintoizmus sa zameriava na tento život viac ako na posmrtný.
Delenie šintoizmu
Počas dlhej histórie šintoizmu sa jeho pôvodná viera postupne rozvíjala, až by sa dala rozdeliť na také 4 celky: Folk Shinto (domáci šintoizmus), Koshitsu Shinto (šintoizmus cisárskeho dvora), Jinja Shinto (chrámový šintoizmus), Shuha Shinto (šintoistické sekty).
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo volejbale žien 1991
Priamy postup
Priamo na ME postupilo družstvo hostiteľskej krajiny a 3 najlepšie družstvá z Majstrovstviev Európy 1989:
Šintoizmus
Delenie šintoizmu
Domáci šintoizmus – Ide o šintoistické obrady, ktoré praktizovalo jednoduché obyvateľstvo bez nejakej väčšej organizácie. Bolo silne späté s chrámovým šintoizmom. No v období 40. cisára Temmusa (673 – 686) boli oddelené, keď vláda vydala určitý systém naväzujúci na japonské tradície obradov a festivalov, ktoré boli dlho vykonávané súbežne s budhizmom. Potom sa tieto tradície samé rozvíjali a postupne formovali ucelený komplex obradov a rituálov, ktoré sa niekedy zlučovali dokonca s budhizmom, taoizmom a konfucionizmom. Tie, ktoré nakoniec nestratili tradičnú šintoistickú formu, sa dnes zaraďujú ako domáci šintoizmus. V poľnohospodárskej spoločnosti sú určité obrady, ktoré sa vykonávajú obyčajnými ľuďmi bez prítomnosti kňaza. Je vybraný jeden človek (často mladý chlapec), ktorý je zvolený za Toya, a vykonáva obrady k ucteniu si boha danej lokality. Je vybraný na jeden rok a potom sa obmieňa.
Koshitsu shinto – Alebo aj šintoizmus cisárskeho dvora je klasický názov pre konklávne obrady vykonávané cisárom (ktorý je teraz symbolom štátu a jednoty ľudí pod japonskou ústavou) modliac sa k desiatkam bohov, zameriavajúc sa na Amaterasu (ktorá je podľa japonskej mytológie božský predok cisára) a k predošlým cisárom, za dlhé trvanie štátu, za šťastie ľudí a svetový mier. Má nezávislý systém. Daijosai, alebo aj veľký festival vďakyvzdania, je prvým Niinamesai (obrady vďakyvzdávania) a je vykonávaný novokorunovaným cisárom Japonska na mieste nazývanom Daijokyu, ktoré je momentálne dočasne postavené v cisárskom paláci. Spolu s týmto obradom rátame do tejto kategórie aj obrady vykonávané v Great Shrine of Ise. Niinamesai je najdôležitejší šintoistický obrad, ktorý je vykonávaný po prvom zbere plodov roku na poďakovanie sa bohom za ich požehnanie. Podľa japonskej mytológie bola Amaterasu prvá, ktorá vykonala tento obrad. Po zmene hlavného mesta z Kjóta do Tokia (1869) boli v cisárskom paláci postavené 3 cisárske svätyne. Kashikodokoro, kde sú uctievaní najvyšší Kami (Amaterasu je centralizovaná medzi nimi), na východnej strane je Shinden, v ktorom sú uctievaní bohovia nebies a zeme, a v západnej časti sa nachádza Koreiden, kde je uctievaný duch predošlých cisárov. K týmto pribudol Shinkaden, ktorý bol postavený na vykonávanie Niinamesai. Svätyne sú navzájom pospájané koridormi a v nich sú vykonávané všetky cisárske šintoistické obrady. V spojení s Niinamesai, cisár Showa (124. cisár a otec terajšieho cisára) začal v paláci pestovať ryžu, vykonávajúc všetky procedúry sám, vrátane sadenia a zberu, aby mohol obetovať úrodu produkovanú samým sebou. Cisárovi pri vykonávaní obradov pomáha a asistuje duchovná dvojica, Shoten (muž) a Nai-Shoten (žena). Počet obradov, ktoré cisár vykoná, dosahuje niekoľko desiatok za rok, vrátane Genshisai, ktorý je prvým rituálom v roku. Aj preto niektorí odborníci nazývajú cisára aj kráľom obradov. Takto za pravú podstatu cisára je považované byť stále s bohmi.
Chrámový šintoizmus
Chrámový šintoizmus – Jinja Shinto je všeobecný názov pre všetky obrady a aktivity vykonávané lokálnou alebo príbuznou komunitou, prevažne vo svätyniach. Spolu so šintoizmom cisárskeho dvora sú považované za jadro šintoistických tradícií. Vo februári 1946 reagujúc na vydanie takzvaného šintoistického direktíva okupantmi v predchádzajúcom roku, sa utvorila organizácia známa ako Asociácia šintoistických svätýň, so zameraním na udržiavanie japonských kultúrnych tradícií. Dnes zahŕňa približne osemdesiattisíc svätýň po celom Japonsku. Každá svätyňa má vlastné dejiny založenia. Neexistuje žiadne pevné učenie alebo sväté písmo. I keď Asociácia šintoistických svätýň svojím založením vytvorila na zjednotenie základňu v Great Shrine of Ise, stále neexistuje žiadne štandardizované učenie, ale len stanovy organizácie. Tie opisujú jej zameranie a základné charakteristiky života vo viere v Kami. Hlavné body sú:
Šintoistické sekty – Alebo aj Shuha Shinto sa rozdeľujú do dvoch kategórií. Shuha Shinto a Neoshuha Shinto. Shuha Shinto je skupina šintoistických prívržencov, ktorí začali samostatné náboženské aktivity pred r. 1868 a po r. 1882. Sú to Kurozumikyo, Shintotaikyo, Misogikyo, Konkokyo a Tenrikyo. Každá skupina má zakladateľa a vlastné učenie. Hoci uctievajú tradičné formy šintoistických obradov a festivalov, často sa koncentrujú na jednu postavu božstva. V prípade Neoshuha Shinto ide o skupiny, ktoré majú pozorovateľný sklon ku kompromisom medzi budhizmom, konfucionizmom a školou jin-jang. Existujú aj skupiny, kde boli pozorovateľné charakteristiky monoteizmu, ako extrémne prípady.
Šintoizmus je všeobecný názov pre všetky aktivity Japoncov, ako si uctiť všetkých bohov nebies i zeme. Jeho pôvod je starý ako história Japonska. Tieto tradície sú hlboko zakorenené v ľuďoch Japonska. Je to viera v mnohých bohov a ducha predkov a mnohých vecí, ktoré ovplyvňujú každodenný život. Dnes je šintoizmus spolu s budhizmom hlavným náboženstvom Japonska.
Where Do I Hide
„Where Di I Hide“ je skladba kanadskej rockovej skupiny Nickelback z ich tretieho štúdiového albumu Silver Side Up z roku 2001. Autorom textu piesne je Chad Kroeger a hudbu zložila celá skupina. Skladba bola nahraná ešte pred nahraním ich druhého albumu The State z roku 1998. Skladba bola hraná počas turné k ich druhému albumu popri takých piesňach ako „Money Bought“ alebo „Hangnail“.
Charakteristika
Skladba začína od melodického riffového úvodu, je držaná v silnom hardrockovom štýle, založenom na melodických riffoch a krátkom gitarovom sóle. Charakteristický riffový úvod ako píše mesačník Teraz Rock je typický pre skupiny ako Creedence Clearwater Revival, kde je počuteľný vplyv tejto skupiny.
Skladba na koncertoch
Skladba „Where Do I Hide“ bola vytvorená v roku 1998, tesne pred nahrávaním albumu The State. Bola pravidelne hraná na turné The State Tour od roku 1998 do 2000. Objavil sa tiež na koncertoch v roku 2001 spolu s inými piesňami, ktoré boli zaradené na album Silver Side Up. Okrem iných aj piesne „Money Bought“ či „Hangnail“. Pieseň bola pravidelne hraná v priebehu celého turné Silver Side Up Tour v roku 2002. Počas koncertu dňa 25. februára 2002 v Rexall Place v Edmontone bola skladba naživo nahraná na koncertný album Live at Home, ktorý bol vydaný dňa 29. septembra 2002. Akustická verzia skladby bola použitá na B-strane singlov „Feelin’ Way Too Damn Good“ a „Figured You Out“. Pieseň bola taktiež zahraná počas koncertu Rock am Ring, ktorý skupina zahrala dňa 5. júna 2004 v Nürburgringu. Po ukončení turné The Long Road Tour prestala byť pieseň hraná naživo.
Zostava
Nickelback
Produkcia
Cerro Hudson
Cerro Hudson je stratovulkán nachádzajúci sa v južnej časti juhoamerických čilských Ánd. Vulkán bol až do roku 1971 prakticky neznámy, aj keď bola zaznamenaná menšia erupcia na konci 19. storočia.
Erupcie
V minulosti geologického vývoja sopky sa odohralo niekoľko veľkých explozívnych erupcií - prvá približne pred 6 700 rokmi (s objemom vyvrhnutej tefry viac ako 2.1010 m3, čo bola jedna z najväčších holocénnych erupcií v Južnej Amerike), ďalšia približne pred cca 3 600 rokmi a posledná v roku 1991. Menšie erupcie sa odohrali (aspoň doložené) v rokoch 1891 a 1971.
Erupcia z roku 1991 bola jedna z najväčších v 20. storočí v Čile. Sopka vyvrhla viac ako 7.109 m3 tefry, popolový spád bol zaznamenaný až na Falklandoch. Početné laháry, zbiehajúce po svahoch sopky a živené roztápajúcim sa ľadovcom, našťastie nikoho neusmrtili vďaka riedkemu osídleniu v oblasti, ako včasnej evakuácii.
V roku 1991 eruptovala aj sopka Pinatubo, zvýšený obsah oxidu siričitého a popolových častíc v atmosfére viedol ku globálnemu ochladeniu v nasledujúcich rokoch.
Štefan II. (zvolený pápež)
Štefan II., vl. menom Stephanus (* ? – † 25. marec/26. marec 752) bol zvoleným rímskym pápežom v roku 752.
Bližšie informácie o jeho živote a duchovnom pôsobení chýbajú. Niekoľko dní po smrti pápeža Zachariáša ho 22. alebo 23. marca 752 rímsky ľud a duchovenstvo zvolili pápežom. Tri dni po svojom zvolení však dostal záchvat mŕtvice a na štvrtý deň zomrel.
Pretože nebol vysvätený, a vysvätenie bolo podľa cirkevného práva nevyhnutné na uvedenie do úradu, medzi pápežov ho neráta ani Liber Pontificalis ani žiaden iný stredoveký dokument. Podľa iných historických záznamov však na to, aby sa stal človek pápežom, stačila právoplatná voľba. Zoznam pápežov Annuario Pontificio ho až do roku 1960 uvádzal medzi ostatnými pontifikmi. Až druhý vatikánsky koncil urobil v tejto veci jasno; vyhlásením, že žiaden taký pápež nikdy neexistoval, vyčiarkol ho zo zoznamu pápežov a všetkým nasledujúcim pápežom rovnakého mena priradil dvojité číslovanie (napr. hneď nasledujúci pápež Štefan II. má označenie Štefan II. (III.), pričom číslo v zátvorke je skutočným poradovým číslom zodpovedajúcim tomuto pápežovi).
Brasil Open
Brasil Open je mužský profesionálny tenisový turnaj, ktorý sa hrá na antukových kurtoch v Costa do Sauípe, Bahia, Brazília. Celková dotácia turnaja je 505 000 USD.
Metla (skupina)
Metla je slovenská hudobná skupina, ktorú v januári roku 1988 založili Fero Jedlička a Tomáš Mastiš.
História skupiny
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1996
1997
2000
2006
2007
2010
2013
2016
Titanic (parník)
Titanic alebo RMS Titanic (RMS je skratka pre Royal Mail Ship – Kráľovský poštový parník) bol luxusný zaoceánsky parník triedy Olympic patriaci spoločnosti White Star Line. Jeho úlohou mal byť prevoz cestujúcich a pošty medzi Európou a Severnou Amerikou. Kapacita lode dovoľovala nalodenie 2 453 až 2 603 cestujúcich, batožiny a obmedzený počet kočiarov alebo automobilov. O prevádzku lode a o pohodlie cestujúcich sa staralo 885 až 899 členov posádky. Na trase Európa–Amerika mal konkurovať podobným parníkom spoločnosti Cunard Line (Mauretanii a Lusitanii).
Titanic však stroskotal už počas svojej prvej plavby v noci zo 14. na 15. apríla roku 1912. Zahynulo okolo 1 455 cestujúcich a členov posádky. V tom čase išlo o najväčší osobný parník sveta. Postavený bol v lodeniciach Harland and Wolff v Belfaste v Írsku. Prvá cesta, vyplávanie z prístavu 10. apríla 1912, smerovala z anglického Southamptonu cez francúzsky Cherbourg a írsky Queenstown (dnes Cobh v grófstve Cork) do amerického New Yorku s 2 224 ľuďmi na palube. K tragédii došlo 14. apríla 1912 o 23:40 hod., kedy sa Titanic zrazil s ľadovcom. Po necelých troch hodinách, nad ránom 15. apríla o 02:20 hod., klesol ku dnu. Príčinou vysokého počtu obetí bol nedostatok záchranných člnov a súhra ďalších okolností.
Skaza Titanicu je jednou z najznámejších námorných katastrof. Titanic sa stal námornou legendou z niekoľkých dôvodov: stroskotal pri prvej (panenskej) plavbe, hoci bol označovaný za nepotopiteľný, katastrofa priniesla vysoký počet obetí. Katastrofe sa neskôr dostalo širokej mediálnej publicity aj kvôli legendám, ktoré vznikli okolo príčiny a priebehu potopenia, a v neposlednom rade aj objavením zachovalého vraku v hlbinách Atlantiku.
Konštrukcia a stavba lode
vľavo|náhľad|RMS Titanic, kresba thumb|left|Porovnanie Titanicu (tmavý obrys) s [[Queen Mary 2 a ďalšími objektmi]] thumb|left|Thomas Andrews, šéfkonštruktér|256x256bod thumb|Predná časť Titanicu pri stavbe v lodeniciach, 1911|vľavo
Titanic bol postavený v Belfaste v lodeniciach Harland and Wolff na objednávku spoločnosti White Star Line, ako druhý zo série troch lodí triedy Olympic (Olympic, Titanic a Britannic). Stavba týchto lodí bola odpoveďou konkurenčnej spoločnosti Cunard Line vlastniacej parníky Lusitania a Mauretania. Projekt Titanicu navrhol Lord Pirrie, ktorý bol riaditeľom lodeníc Harland and Wolff i plavebnej spoločnosti White Star. Na stavbe a konštrukcii pracoval šéfkonštruktér Thomas Andrews, stavbyvedúci a vedúci konštrukcie Alexander Carlisle, generálny manažér a vedúci projektant zodpovedný nielen za výzdobu interiéru lode, a ktorý taktiež navrhol mechanizmus spustenia záchranných člnov. Carlisle však v roku 1910 odišiel k spoločnosti Welin Davit & Engineering Company Ltd. a ďalších prác sa na Titanicu nezúčastnil.
thumb|right|Lodné skrutky Titanicu
Pre pohon lodných skrutiek, pomocné agregáty a dodávku energie bolo inštalovaných celkom 29 parných kotlov (24 obojstranných parných kotlov so 6 ohniskami a 5 jednostranných kotlov s 3 ohniskami) v 6 samostatných kotolniach, celkom so 159 ohniskami. Všetky kotle mali priemer. Dĺžka obojstranných kotlov bola a jednostranných 3,5 metra. Dym z kotlov bol odvádzaný do troch, 19 metrov vysokých, komínov s prirodzeným ťahom. Pomocou ventilátorov sa vháňal vzduch pod rošty ohniska. Okrem troch hlavných komínov bol inštalovaný aj jeden falošný komín na korme slúžiaci ako hlavný vývod ventilácie a komín kuchyne. Loď potom so štyrmi komínmi vyzerala väčšia a dôstojnejšia. V kotloch sa vyvíjala para pre dva štvorvalcové združené parné stroje s trojstupňovou postupnou expanziou, každý s výkonom 15 000 koní s možnosťou reverzácie chodu, a jednu nízkotlakovú turbínu s výkonom 16 000 koní bez možnosti reverzácie. Parná turbína bola umiestnená v piatej vodotesnej komore od zadnej časti, piestové stroje v šiestej. Registrovaný výkon bol 50 000 koní, ale združený výkon všetkých agregátov bol odhadovaný až na 55 000 koní. Loď mala tri lodné skrutky, prostredná s hmotnosťou 22 ton so štyrmi listami, krajné s hmotnosťou 38 ton s tromi listami. Maximálna rýchlosť lode bola odhadovaná na 24 uzlov (/h), tou sa však Titanic nikdy neplavil.
Kormidlo mal Titanic len jedno, navyše bolo krátke a malé plochou. Kormidlo sa pohybovalo vo štvrťkruhu (± 45°) a bolo ovládané prevodom cez ozubené koleso. Pre obmedzenie vibrácií vznikajúcich prúdením vody za lodnými skrutkami a pre prípad rýchlej zmeny polohy boli do mechanizmu vložené tuhé pružiny, tlmiace tieto vibrácie. Kormidlo bolo ovládané dvoma samostatnými parnými strojmi. V prevádzke však bol využívaný len jeden, druhý bol záložný, a pracovali na spoločný hriadeľ. V prípade núdze bolo možné kormidlo ovládať lanovými prevodmi cez dva navijaky.
So stavbou Titanicu sa začalo 31. marca 1909. Stavba bola financovaná J. P. Morganom a jeho spoločnosťou International Mercantile Marine Co. Trup bol spustený na vodu 31. mája 1911 o 12:13. Ďalšie práce na dokončení trvali takmer ďalší rok a boli dokončené 31. marca 1912, kedy nasledovala skúšobná plavba.
thumb|center|600px|Bočný nákres Titanicu
Komfort
thumb|left|Predné veľké schodisko v prvej triede thumb|right|Le Café Parisien, parížska kaviareň vľavo|náhľad|213x213bod|Telocvičňa thumb|right|Luxusná kajuta B-58
Už pri návrhu interiéru a vybavenia pre Titanic sa počítalo s tým, že by mal predstavovať luxus a bohatstvo. Loď bola vybavená palubným telefónnym komunikačným systémom, knižnicou a holičstvom. Pre cestujúcich prvej triedy bol k dispozícii aj bazén, telocvičňa, ihrisko na squash, turecké kúpele, elektrické kúpele a Veranda Cafe. Taktiež Café Parisien ponúkalo špeciality pre cestujúcich prvej triedy, ktoré mohli konzumovať na slnečnej verande s dekorovaným mrežovaním. Spoločenské miestnosti prvej triedy boli obložené vyrezávaným dreveným obložením, drahým nábytkom a ďalšími dekoráciami. V tretej triede bolo vybavenie skromné, borovicové obloženie a robustný tíkový nábytok.
O rozdiele vybavenosti kajút a poskytovaného komfortu svedčia aj cenové rozdiely lodných lístkov. Cena salónnej kajuty: 4 350 USD / 870 libier šterlingov (v dnešných cenách 128 000 USD); kajuta v prvej triede: 150 USD / 30 libier (v dnešných cenách 4 400 USD); kajuta v druhej triede: 60 USD / 13 libier (v dnešných cenách 1 900 USD) a palubný lístok pre tretiu triedu: 20 – 40 USD / 3 – 8 libier (v dnešných cenách 440 – 1 170 USD).
Loď bola vybavená vtedy špičkovou technológiou. Medzi tieto vymoženosti patrili aj tri elektrické výťahy v prvej triede a jeden v triede druhej. Titanic bol kompletne vybavený elektrickým osvetlením. Komunikáciu lode s okolitým svetom zabezpečovali dve rádiové stanice Marconi s výkonom 5 000 wattov. U jednej stanice sa vo smenách striedali dvaja operátori spoločnosti Marconi a ich úlohou bolo odosielanie a prijímanie osobných správ. Táto telegrafická služba bola určená pre cestujúcich prvej triedy. Najdrahší jednosmerný transatlantický prenos stál 870 libier, čo zodpovedá 63 837 librám v roku 2011, alebo 1 363 dolárov, t. j. 30 917 dolárov v roku 2011.
K ďalšiemu vybaveniu patril priestor pre venčenie psov, fotolaboratórium, nemocnica s operačnou sálou namiesto bežnej lodnej ošetrovne, mraziace skladisko rezaných kvetín, ubytovacie priestory pre služobníctvo prvej triedy a iné.
Záchranné člny
Titanic, rovnako ako iné plavidlá na prepravu cestujúcich po vode, musel byť vybavený záchrannými člnmi. Spoločnosť White Star pri schvaľovaní počtu záchranných člnov a ich kapacity vychádzala z vtedy platných námorných predpisov a požiadaviek Board of Trade. Tieto predpisy vyžadovali len takú kapacitu záchranných člnov, ktorá zodpovedá výtlaku plavidla a predpokladanému množstvo prepravovaných cestujúcich. Pre toto určenie boli však nesprávne použité údaje od sesterskej lodi Olympic z roku 1911, keď počet cestujúcich na Olympicu nepresiahol 1 100 osôb. Výsledkom bola inštalácia iba 20 záchranných člnov s celkovou kapacitou 1 178 osôb, to je približne 1/3 celkovej kapacity Titanicu. V čase katastrofy bolo na Titanicu vyše 2 200 osôb. Podľa platných predpisov Board of Trade bolo stanovenie počtu záchranných člnov správne, pretože britské lode s výtlakom nad 10 000 ton mali niesť 16 člnov s celkovou tonážou 5 500 ft³ (kubických stôp), t. j. a k tomu ďalšiu dostatočnú kapacitu iných záchranných plavidiel s kapacitou 75 %, ktorá je znížená na 50 % u lodí s vodotesnými prepážkami, oproti kapacite záchranných člnov. V tomto prípade mohla spoločnosť White Star Line využiť výnimky pre lode s vodotesnými prepážkami a celkovú kapacitu v záchranných prostriedkoch znížiť až na 756 osôb. Podľa týchto predpisov mohla spoločnosť White Star Line inštalovať aj menej člnov ale poskytla ich viac, než jej bolo predpismi ukladané. Ani toto zvýšenie, nad požiadavku predpisov, nebolo neskôr dostačujúce.
thumb|right|Jeden z Engelhardtových skladacích člnov Titanicu so stroskotancami, foto z paluby Carpathie
Z 20 člnov bolo 14 veľkých drevených člnov s kapacitou 65 osôb, dva tzv. pohotovostné kutre s kapacitou 40 osôb a štyri Engelhardtove skladacie člny s kapacitou 47 osôb. Tieto mali plátené bočnice s korkovou obrubou a mohli slúžiť buď ako plť pri spustení bočníc alebo ako čln pri ich zdvihnutí.
Veľké člny a kutre boli označené číslami 1 až 16. Člny s párnymi číslami boli upevnené na ľavoboku, s nepárnymi na pravoboku. Skladacie člny boli označené písmenami A, B, C a D. Dva pohotovostné kutre boli úplne vpredu vedľa kormidlovne, po jednom na pravoboku a jednom na ľavoboku. Štrnásť veľkých člnov bolo rozdelených po siedmich na každý bok lode, tri vpredu a štyri vzadu. Skladacie člny boli rozdelené po dvoch na pravobok a ľavobok. Člny C a D boli uložené vedľa kutrov, v druhom rade, a mali byť spúšťané rovnakými člnovými žeriavmi. Skladacie člny A a B boli nevýhodne umiestnené až na streche dôstojníckych kajút, v treťom rade, a aj za normálnych podmienok bolo ťažké tieto člny, vážiace asi 1 350 kilogramov, dostať na člnovú palubu medzi ramená člnových žeriavov a spustiť na hladinu.
Titanic bol vybavený modernými Welinovými dvojitými člnovými žeriavmi. Ich ramená mohli byť vyklonené na obidve strany, tak aby mohli obsluhovať druhý rad záchranných člnov umiestnený vo vnútri na palube. Od toho však bolo upustené, pretože člnová paluba by bola preplnená, čím by sa zmenšil priestor pre promenádu cestujúcich a zhoršil výhľad na oceán.
Čerpadlá
Uvádza sa, že v priebehu katastrofy sa podarilo pomocou čerpadiel spomaliť zaplavenie 6. kotolne v prvých desiatich minútach po zrážke s ľadovcom a znížiť rýchlosť zaplavovania 5. kotolne. Ani odčerpávanie vody nemohlo zachovať potrebný vztlak trupu, spomalilo však zaplavovanie. Čerpadlá pracovali až do 23:50, kedy boli zaplavené a vyradené z činnosti.
Porovnanie s Olympicom
thumb|right|Olympic (vľavo) a Titanic (vpravo)