cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Claudius II.
Menej úspešne sa vyvíjala situácia na Východe. Tam po zavraždení Septimia Odaenatha prevzala vládu energická Zenobia, ktorá sa nemienila uspokojiť s dovtedajšími ziskami Palmýry. Jej vojská najprv podnikli útok smerom do vnútra Malej Ázie (k Ankýre) a na jar roku 270 napadla Egypt. Pretože egyptský prefekt Tenagino Probus pomáhal Claudiovi v boji s Gótmi, obsadiť krajinu bolo pomerne jednoduché. Probus sa však rýchlo vrátil, dobyl stratenú provinciu naspäť a uvažoval o protiofenzíve. Počas príprav na ňu padol pri egyptskom Babylone do pasce, ktorá ho stála život a Palmýranom zaistila vládu nad Egyptom.
Na Západe naopak Claudius ovládol provinciu Tarraconensis, ktorú od roku 260 spravovali „galskí cisári“ z Porýnia. Nebola to síce jeho priama zásluha, pretože v tom čase sa zdržiaval na Balkáne, správy o víťazstve pri Naissu však pritom iste zohrali svoju úlohu. Claudiovi už čas nedoprial, aby sa z tohto úspechu výraznejšie radoval – počas pobytu v Sirmiu sa nakazil morom a na jeho následky asi v septembri 270 zomrel. Svojmu krajanovi Aurelianovi zanechal konsolidovanú panovnícku moc, ale aj mnoho rozrobenej práce; na úplné prekonanie krízy 3. storočia boli potrební ešte ďalší „Illyrovia“.
Jeff Goldblum
Jeff Goldblum (* 22. október 1952, Pittsburgh, Pensylvánia, USA) je americký filmový herec.
Citroën AC6
Citroën C6 je automobil vyrábaný francúzskou automobilkou Citroën v rokoch 1928 až 1932. Počas 3 rokov produkcie bolo vyrobených 61 280 kusov. Model sa vyrábal v 11 prevedeniach karosérie, 6 uzavretých a 6 otvorených typov. Automobil zdieľal rám, platformu s modelom C4 čo podstatne znížilo náklady na výrobu.
Jeff Goldblum
Hral v mnohých filmoch, napríklad Jurský park, alebo Mucha.
Citroën AC6
Popis
C6 bola predstavená v roku 1928 na Parížskom autosalóne. Model C6 je dizajnovo podobný modelu C4. Na rozdiel od C4, model C6 predstavoval najluxusnejší automobil v ponuke Citroënu a mal prvý 6 valcový motor od Citroënu. Dizajnovo sa odlišoval od C4 hlavne dĺžkou kapoty, doplnkami a luxusnejším prevedením. C6E bola rozšírená na 1,39 m aby konkurovala modelu Renault VivaSix.
V roku 1929 sa model C6E zmenil na C6F. Karoséria bola rozšírená na 1,42 m. V roku 1930 vznikla verzia C6 Landaulet pre pápeža Pio XI., dnes je umiestnená v múzeu vo Vatikáne pod názvom "Lictoria Sex".
Model C6G bol použitý mnohými návrhármi a karosármi pre exkluzívne automobily, využívali ju napríklad výrobcovia SICAL, Vanvooren, CHAPRON, Letourneur et Marchand, Labourdette, Busson.
Motor s plávajúcim uložením
V októbri roku 1931, dostala C6 nové plávajúce uloženie motora. Technológia mala označenie Citroen Moteur Flottant. Plávajúce uloženie motora zlepšovalo komfort posádky, znížením vibrácií prenášaných do kabíny. Technológia prispela aj k vyššej spoľahlivosti lebo diely karosérie a podvozku neboli vystavené vibráciám od motora. Technológia bola prevzatá a vylepšená z americkej automobilky Chrysler, ktorá ju označovala Floating Power. Vynálezcami však boli francúzsky vedci Pierre Lemaire a Paul Aubarède, ktorý vytvorili teoretickú štúdiu o vibráciách.
Nákladná verzia
Vďaka silnému 6 valcovému motoru bola C6 vhodným základom pre mnoho nákladných verzií vrátane menších dodávok alebo autobusov.
Beaumont-en-Verdunois
Beaumont-en-Verdunois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Boiling Lake
náhľad|Boiling Lake Boiling Lake je jazero (zaplavená fumarola), ktoré sa nachádza na území Národného parku Morne Trois Pitons v štáte Dominika. Je to vriace jazero, vzdialené cca od hlavného mesta Roseau. Má približne kruhový tvar s priemerom, hĺbka je v súčasnosti neznáma. Vzhľad je pitoreskný – sivo-modrá variaca sa voda, bubliny na hladine sú zahalené do oblaku pary – len pri silnejších poryvoch vetra sa hladina odkryje.
Výlet k jazeru je pomerne náročná túra s výraznými výškovými rozdielmi – jedným smerom je potrebné prekonať približne 2000 drevených schodov. Úvod túry prechádza okolo Titou Gorge. Na výlet je potrebné rezervovať si celý deň. Nástup je v Laudat, trasa dnes už pravidelne upravovaná turistickými sprievodcami, vedie cez neporušenú prírodu dažďových pralesov, cez sopečný kráter Valley of Desolation s množstvom horúcich prameňov až k jazeru. Koniec túry je cca 40 metrov nad samotnou hladinou jazera.
Kostol Zvestovania Pána (Gajary)
Kostol Zvestovania Pána (staršie pomenovanie Kostol Zvestovania Panny Márie) v Gajaroch je barokový rímskokatolícky kostol postavený v rokoch 16651673. Kostol vysvätil v roku 1681 biskup Ferdinand Pálfi, ktorý vysvätil i kostol v Kostolišti a farský kostol v Malackách.
Koncom 17. storočia k nemu pristavili ochranný múr so štyrmi rohovými baštami, ktoré v roku 1889 prestavali na kaplnky. Vo veži kostola je zachovaný zvon z roku 1687 od bratislavského zvonolejára G. Wolffa.
Ronno
Ronno je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zádielske Dvorníky
Zádielske Dvorníky boli v rokoch 1964 až 1990 obec v okrese Košice-okolie, ktorá vznikla spojením obcí Zádiel, Dvorníky a Včeláre. V roku 1990 sa miestna časť Zádiel osamostatnila a zvyšná časť sa premenovala na Dvorníky-Včeláre.
Ronno
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tuning (automobil)
right|thumb|Vytuningovaný automobil [[Škoda Felicia RRS firmou Lamino Servis]] right|thumb|Toyota Supra Mk IV upravená firmou [[Veilside]]
Tuning alebo autotuning (prekladá sa spravidla ako ladenie/vylaďovanie/dolaďovanie automobilu) je neformálne označenie pre úpravy, buď zvyšujúce výkon a jazdné vlastnosti automobilu, najčastejšie motora (performance tuning), alebo optické úpravy (visual tuning), a to najmä zo sériového, továrenského stavu do individuálnej formy.
U performance tuningu je jedna z najpopulárnejších úprav chiptuning (preprogramovanie riadiacej jednotky), zlepšenie sania, športové vačkové hriadele, vstrekovanie oxidu dusného, plneprietokový výfukový systém, turbokit alebo kompresor, kovokeramická alebo karbokeramická spojka, diferenciál so zvýšeným trením, športové alebo pretekárske tlmiče a pružiny, športový brzdový systém či pneumatiky s lepšou adhéziou.
Vizuálne úpravy sa sústredia na výmenu plastov auta (bodykit – nárazníky a bočné prahy), tmavé okenné fólie, neónové podsvietenie, ľahkozliatinové disky, koncovky výfukov a pod. Audio úpravy rozširujú vybavenie auta o hi-fi (high fidelity), LCD monitory a pod.
S tuningom sa spája aj tzv. pouličné preteky – streetracing. Na tému autotuning a streetracing boli natočené aj filmy – séria ''Rýchlo a zbesilo a počítačové hry (séria hier Need for Speed)
Horn
Horn môže byť:
Antoine de Saint-Exupéry
Antoine Marie Jean-Baptiste Roger, comte de Saint-Exupéry, známy len ako Antoine de Saint-Exupéry (* 29. jún 1900, Lyon – † 31. júl 1944, Stredozemné more, neďaleko Marseille) bol francúzsky spisovateľ, letec, často tiež považovaný za filozofa. Medzi jeho najznámejšie diela patria Zem ľudí, Citadela alebo Malý princ.
Začiatky
thumb|left|170px|Mladý Antoine de Saint-Exupéry
Gróf Jean de Saint-Exupéry (1863 – 1904), bol inšpektorom poisťovne v Lyone, kde sa zoznámil s Marie de Fonscolombe (1875 – 1972). Vzali sa v roku 1896. Po narodení dvoch dcér sa im v Lyone 29. júna 1900 narodil syn Antoine. O dva roky neskôr mu pribudol brat Francois. Krátko pred narodením tretej dcéry Gabrielle Jean de Saint-Exupéry, Antoinov otec, náhle zomrel na mozgovú porážku.
Rodina sa roku 1909 odsťahovala do Mansu k starému otcovi de Fonscolombe, kde Antoine nastúpil s bratom do jezuitskej internátnej školy. Už v detstve písal Antoine básne, zaoberal sa aj „vynaliezaním“ a obdivoval pilotov lietajúcich na prvých prototypoch lietadiel. Civilné letisko bolo vzdialené sedem kilometrov od zámku a malý Antoine patril k  jeho častým návštevníkom. Ako dvanásťročný sa dostal prvýkrát do lietadla a pilot s ním obletel letisko.
S úderom vojnového roku 1914 sa pani de Saint-Exupéry stala ošetrovateľkou v lazarete v Ambérieu. V roku 1916 študovali obaja synovia na internátnej škole vo Fribourgu vo Švajčiarsku. Brat Francois zomrel nečakane na následky reumatickej horúčky ako pätnásťročný. Antoine v roku 1917 maturoval.
V Paríži sa Saint-Exupéry pripravoval na zloženie skúšok na námornú akadémiu. Skúšky nespravil, a tak sa bez veľkého záujmu zapísal na štúdium architektúry v Akadémii krásnych umení. Rád a búrlivo diskutoval v kaviarňach o literatúre už skôr, teraz však, vďaka svojej príbuznej prišiel do kontaktu so spisovateľskou komunitou. Zoznámil sa tiež s Louisou Vilmorinovou a zasnúbili sa.
Pilot a spisovateľ
Na vojenskú službu nastúpil Antoine v roku 1921 v Neuhofe v opravárskych leteckých dielňach, kde absolvoval výcvik pilota. Získal diplom civilného i vojenského pilota, ale krátko na to bol v roku 1923 ťažko zranený pri nehode. Louisa a jej rodina si nepriali, aby sa potom k lietaniu vrátil, došlo preto k ich rozchodu. Určitý čas sa živil ako obchodný zástupca automobilovej firmy Sauer, v roku 1926 úspešne debutuje svojou poviedkou Letec.
thumb|left|170px|Saint-Exupéry stojí vedľa svojho lietadla [[Caudron Simoun|Caudron C.630 Simoun, s ktorým havaroval na Sahare počas leteckých pretekov z Paríža do Saigonu, 1935]]
V tom istom roku nastúpil k leteckej spoločnosti v Toulouse. Napriek tomu, že musel začínať ako robotník na linke, mal svoju prácu rád a neskôr sa vraj ku svojím skúsenostiam vracal. Na jeseň 1927 bol menovaný za veliteľa leteckej stanice na myse Juby na západnom pobreží Afriky, ktorá zabezpečovala lety na linke Toulouse – Dakar. Svojou veľkorysou povahou dokázal zlepšiť miestne napäté vzťahy so Španielmi. Trinásť mesiacov, ktoré tu prežil, zúžitkoval vo svojej knihe Pošta na juh (pomenovaná podľa nápisu na vreciach s poštou), ktorá vyšla v roku 1929 v parížskom vydavateľstve Gallimard. Hrdinom poviedky je nešťastne zamilovaný dopravný pilot, ktorý zomiera pri núdzovom pristátí v púšti.
Kariéra sa nezastavila a Exupéry bol vyslaný do Buenos Aires, kde pôsobil v rokoch 1929 – 1931 ako riaditeľ spoločnosti Aeroposta. Táto prevádzkovala prvé nočné lety medzi Amerikou a Európou. Skúsenosti pri hľadaní kamaráta Henriho Guillaumeta, ktorý sa stratil pri prelete Ánd, ho viedli neskôr k napísaniu knihy Zem ľudí. (Po šiestich dňoch hľadania našli Guillaumeta zachráneného v poľovníckej chate.)
Rok 1931 bol pre tohto spisovateľa významný v mnohých ohľadoch. Na jar sa oženil s Consuelou Suncin de Sandoval, vdovou po guatemalskom národnom hrdinovi novinárovi a politikovi Enriqueovi Gómezovi Carillovi, ktorú spoznal koncom predchádzajúceho roku. Vyšla jeho kniha Nočný let, vyzdvihujúca silu ľudského ducha. Saint-Exupéry bol v tom istom roku bol menovaným Rytierom Čestnej légie.
Po svojom návrate do Francúzska, kde sa stal obľúbeným a uznávaným členom literárnych kruhov, čelil často finančným problémom. Privyrábal si aj reportážami, napr. o svojej ceste do Moskvy. V roku 1936 bol vyslaný ako reportér do Španielska, kde vtedy už zúrila občianska vojna. S priateľom Prévotom sa pokúsili o diaľkový let New York – Ohňová zem, ale v Guatemale došlo k havárii a Exupéry utrpel mnohé zlomeniny. Počas rekonvalescencie pracoval na svojej knihe Zem ľudí (získal Veľkú literárnu cenu Francúzskej akadémie).
V roku 1943 vyšiel List rukojemníkovi, kde vyjadruje Antoine svoju vieru v duchovné hodnoty ľudstva, odsudzuje predsudky a proti rasizmu stavia úctu k človeku. V tomto roku vyšla tiež úžasná filozofická rozprávka Malý princ, kniha v ktorej ruža predstavuje Consuelo (podobenstvo o vzťahu).
Napriek tomu, že už prekročil štyridsaťtriročnú vekovú hranicu vojnového pilota, získal povolenie lietať na prieskumnej (neozbrojenej) verzii lietadla P-38 Lightning. Po dvoch prieskumných letoch ale dostal kvôli nehode zákaz ďalších letov, odišiel teda do Alžírska, kde chcel dokončiť Citadelu, knihu, ktorá mala tvoriť akýsi súhrn jeho morálnych a filozofických zásad.
Fačkovské sedlo
Fačkovské sedlo je sedlo, ktoré tvorí prirodzenú hranicu medzi pohoriami Malá Fatra na severovýchode a Strážovské vrchy na juhozápade. Pomenované je podľa obce Fačkov, ležiacej pod sedlom severným smerom.
Antoine de Saint-Exupéry
Smrť
thumb|Umelecké zobrazenie posledného letu Exupéryho na lietadle [[Lockheed P-38 Lightning|P-38]]
Fačkovské sedlo
Poloha
Nachádza sa medzi vrchmi Homôľka a Reváň  a oddeľuje tak geomorfologické podcelky Zliechovská hornatina (Strážovské vrchy) a Lúčanská Malá Fatra (Malá Fatra). Neďaleko sedla, na južných svahoch Reváňa pramení rieka Nitra, ktorej prítoky odvodňujú južnú časť sedla, voda zo severnej odteká potokom Ráztoka do Rajčanky.
Antoine de Saint-Exupéry
Smrť
Od amerického generála dostal spisovateľ povolenie zúčastniť sa piatich ďalších akcií, keďže mal problémy s francúzskym vedením. Svoj limit však Exupéry vysoko prekročil až na deväť letov. Dňa 31. júla 1944 vzlietol z Korziky k letu nad Francúzskom, z ktorého sa už nevrátil. Okolnosti jeho smrti nie sú dodnes jasné. Je pravdepodobné, že musel pre poruchu kyslíkového dýchacieho prístroja letieť v nízkej letovej výške, ktorá by ho inak ochránila pred nemeckými stíhačkami. Niektorí očití svedkovia z miesta havárie tvrdili, že videli ako bolo jeho lietadlo zostrelené asi po desaťminútovom súboji s dvojicou nemeckých Focke-Wulf Fw 190D-9. Niektoré zdroje však poukazujú na to, že pri obhliadke vraku jeho lietadla, stroj neniesol známky poškodenia nepriateľskou paľbou. I preto sa niektorí domnievajú, že mohol spáchať samovraždu. Tejto verzii však odporujú niektoré dôkazy, ako je napríklad list, ktorý napísal iba niekoľko dní pred smrťou, v ktorom svojej sestre sľubuje pomoc po vojne. Niektorí tiež argumentujú zrútenie jeho lietadla tým, že nezvládal jeho pilotáž a tým že nebol dobrý pilot. Exupéry však mal ako civilný aj vojenský pilot nalietané viac než 6300 hodín, zvládal navyše aj bežné opravy lietadiel, takže o jeho neskúsenosti preto možno pochybovať.
Fačkovské sedlo
Poloha
Prechádza ním hranica medzi Žilinským a Trenčianskym krajom a medzi okresom Žilina a Prievidza. Zasahuje na katastrálne územie obcí Fačkov a Kľačno a vedie ním dôležité cestné spojenie hornej Nitry a horného Považia a miest Prievidza a Žilina, (cesta I/64). Samotné sedlo pokrývajú horské lúky, ktoré prechádzajú do súvislého zmiešaného lesa. Pri hlavnej ceste sa nachádza salaš a parkovisko, na svahoch Homôľky aj lyžiarske stredisko Skiaréna s horským hotelom. V južnej časti sedla stojí pamätník SNP.
Antoine de Saint-Exupéry
Diela
thumb|Vojnový pilot (Pilot de guerre)
Fačkovské sedlo
Turistika
V súčasnosti je významným turistickým strediskom letnej i zimnej turistiky s výbornými možnosťami na lyžovanie a s viacerými ubytovacími a stravovacími zariadeniami. Je tu niekoľko zasnežovaných svahov, štyri lyžiarske vleky a stanica Horskej služby. Ubytovanie poskytujú dve horské chaty, stravovanie miestny Salaš Kľak. V sedle je aj parkovisko a autobusová zastávka. 2 km juhovýchodne od sedla leží menšie rekreačné stredisko so súkromnými chatami a horským hotelom Reváň.
Sedlo je východiskom viacerých turistických chodníkov a vedie ním Cesta hrdinov SNP (súčasť E8).
Antoine de Saint-Exupéry
Diela
ďalej:
Juraj Šípoš
Juraj Šípoš (* 17. november 1959, Martin – † 14. október 2013, Bratislava) bol slovenský básnik, prozaik, prekladateľ a filozof.
Detstvo, vzdelanie a prvé zamestnanie
Juraj Šípoš sa narodil 17. novembra 1959 v Martine, ako druhý syn v poradí. V roku 1966 sa rodina Šípošovcov presťahovala zo Žiliny do Bratislavy na novo vybudované sídlisko Pošeň v mestskej časti Ružinov.
Otec Ivan Šípoš bol známy psychológ a pôsobil ako vedecký pracovník v Ústave experimentálnej psychológie Slovenskej akadémie vied. Matka Anna pôsobila ako stredoškolská profesorka s aprobáciou pre francúzsky jazyk a telesnú výchovu na Strednej jedenásťročnej škole na vtedajšej Makarenkovej ulici v Petržalke (od roku 1970 gymnázium, v súčasnosti Gymnázium Alberta Einsteina).
V rokoch 1966-1975 absolvoval základnú školskú dochádzku. Prvý ročník dokončil na Základnej deväťročnej škole na Nevädzovej ulici. Druhý až deviaty ročník absolvoval na Základnej deväťročnej škole na vtedajšej Prechtlovej ulici, ktorá vtedy otvorila brány pre prvých žiakov (od roku 1972 Základná deväťročná škola kpt. Jána Nálepku, v súčasnosti Spojená škola sv. Vincenta de Paul na Bachovej ulici). Tu spoznal svoju budúcu manželku – spolužiačku Ivetu.
V rokoch 1975-1979 absolvoval stredoškolské štúdium na Gymnáziu na Makarenkovej ulici v Petržalke, ktoré zakončil maturitnou skúškou.
Po absolvovaní stredoškolského štúdia sa v roku 1979 zamestnal ako operátor pri počítacích strojoch v Podniku výpočtovej techniky na Miletičovej ulici, kde pracoval až do svojej emigrácie.
Emigrácia do Austrálie a návrat do vlasti
Juraj Šípoš bol od tínedžerského veku rozhodnutý, že odíde, len čo bude mať k tomu vhodnú príležitosť. Taká príležitosť sa mu naskytla v lete 1980, keď sa dostal na zájazd do vtedajšej Juhoslávie. Z Juhoslávie sa mu podarilo prekročiť hranice do Rakúska, kde bol umiestnený do utečeneckého tábora pri Viedni. Jeho cieľom bola niektorá anglicky hovoriaca krajina. Nakoniec sa mu podarilo získať prisťahovalecké vízum do Austrálie, ktorá v tom čase prijímala imigrantov z východnej Európy.
V Austrálii bol umiestnený do prijímacieho strediska pre migrantov, z ktorého však po niekoľkých týždňoch na vlastnú päsť odišiel do hlavného mesta Sydney. Týmto rozhodnutím, ktoré vychádzalo z jeho túžby žiť v hlavnom meste, si však veľmi sťažil východiskovú situáciu, čo výrazne poznačilo jeho pobyt v emigrácii. Počas celej doby bol nútený živiť sa ako pomocný robotník v stravovacích zariadeniach alebo veľkoskladoch distribučných spoločností.
S emigrantskými starosťami prišli emigrantské emócie. Lásku k slobode, ktorá ho dohnala až k emigrácii, časom zatienila clivota po rodine a túžba po vlasti, aj keď neslobodnej. Do tohto obdobia spadajú začiatky jeho básnickej a umeleckej tvorby vôbec. Svoje pocity a vnútorné rozpoloženie popísal v básňach, ktoré neskôr vydal v rámci básnickej zbierky s príznačným názvom Pod južným krížom.
Všetky tieto faktory a nepriaznivé okolnosti pravdepodobne výraznou mierou prispeli k tomu, že Juraj Šípoš v Austrálii ťažko ochorel a musel byť hospitalizovaný. Jeho rodina vyvinula veľké úsilie, aby mu zabezpečila návrat do vlasti. Juraj Šípoš sa vrátil k rodičom do Bratislavy v decembri 1981 tesne pred Vianočnými sviatkami, čím sa obdobie jeho emigrácie definitívne uzavrelo. Čas strávený v emigrácii mal však významný dopad na celý jeho ďalší život a tvorbu.
Po návrate do vlasti
Bezprostredne po návrate do vlasti sa Juraj Šípoš ocitol v zložitej situácii. Počas emigrácie bol za neprítomnosti odsúdený na nepodmienečný trest odňatia slobody na dva roky za nedovolené opustenie republiky. Po návrate si jeho nedobrý zdravotný stav vyžadoval ďalšiu hospitalizáciu a následné dlhodobé liečenie. Vďaka tomu sa mu však darilo odkladať nástup výkonu trestu. Neskôr súd, pravdepodobne aj s ohľadom na zdravotný stav odsúdenca zmiernil bezpodmienečný trest na podmienečný.
Občiansky život Juraja Šípoša sa v nasledujúcich rokoch postupne upokojil. Spočiatku pracoval ako brigádnik u rôznych zamestnávateľov, nakoľko mu to dovoľoval zdravotný stav, ktorý sa však postupne zlepšoval.
Časom Juraj Šípoš začal kráčať aj v otcových šľapajach. V roku 1985 sa zamestnal ako asistent vo výskume na Ústave experimentálnej psychológie SAV. V roku 1986 nastúpil do Výskumného ústavu detskej psychológie a patopsychológie, kde pracoval ako dokumentarista v knižnici až do konca svojho života. Aj keď nemal formálne vzdelanie v oblasti psychológie, vďaka dobrej znalosti anglického jazyka a pozícii dokumentaristu v knižnici bol v intenzívnom kontakte s odbornou literatúrou a k tejto vednej disciplíne si vytvoril veľmi silný vzťah.
V roku 1985 si zobral za manželku svoju bývalú spolužiačku zo základnej školy Ivetu. V roku 1987 sa s manželkou presťahoval do nového bytu v Petržalke, kde žil do konca života.
Spor o filioque
Spor o Filioque je spor o oprávnení vložiť výraz Filioque (lat. a Syna) do nikajskocarihradského vyznania viery, ktorý sa rozhorel súčasne a zároveň v spojení s napätím medzi Karolom Veľkým a byzantským dvorom v 9. stor.
Juraj Šípoš
Po návrate do vlasti
Vďaka dobrým znalostiam anglického jazyka, ktoré získal počas pobytu v Austrálii, sa stal vyhľadávaným prekladateľom. Spočiatku sa venoval hlavne prekladom textov zahraničných autorov, ktoré vyšli vo vydavateľstvách Slovenský spisovateľ a Práca. Po zmene spoločenských pomerov v roku 1989 sa začal vo väčšom rozsahu venovať komerčnému prekladaniu a tlmočeniu.
Veľkým koníčkom Juraja Šípoša boli informačné technológie, ktorým sa celú dobu aktívne venoval. Publikoval rad článkov a recenzií v domácich aj zahraničných odborných časopisoch a na webových portáloch venovaných problematike IT. V roku 2010 vydal vlastnú distribúciu operačného systému BSD – MaheshaBSD.
Spor o filioque
Západná formulácia trvajúca na vsuvke Filioque vychádza z predstavy, že niet iného spojenia s Otcom nez skrze Syna. Reprezentantmi tejto pozície boli pápež a západní bohoslovci. Východné poňatie, ktoré odmietlo vsuvku Filioque pripúšťa hľadať cestu k Bohu mimo Krista. Na východe navyše pôsobila aj úcta k symbolu už raz stanovenému cirkevným snemom a akákoľvek zmena ustáleného textu zarážala. Reprezentantom tejto pozície bol Fotios.
Pápež ani západní teológovia na súboj s učeným patriarchom Fotiom teologicky nestačili. O rok neskôr bol pápež na carihradskej synode vyhlásený za zosadeného (867).
Juraj Šípoš
Úmrtie
Juraj Šípoš bol podstatnú časť svojho života tuhý fajčiar, čo sa mu nakoniec stalo osudné. Zomrel náhle 14. októbra 2013 na akútny infarkt myokardu spôsobený ťažkou arteriosklérózou. Napriek okamžite privolanej záchrannej službe mu nebolo možné pomôcť. Posledná rozlúčka sa konala 22. októbra 2013 v krematóriu v Bratislave. Nekrológ predniesol jeho dlhoročný priateľ Ľubomír Feldek.
Poézia
Počiatky básnickej tvorby Juraja Šípoša siahajú do obdobia jeho emigrácie v Austrálii, kde sa v ňom pod tlakom nepriaznivých okolností prebudil básnik. Debutoval básnickou zbierkou Pod južným krížom, ktorá vyšla roku 1986 vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ v edícii Nová poézia, kde opísal svoje zážitky v emigrácii.
Próza a scenáre
Výrazné zastúpenie v próze Juraja Šípoša mala vedecká fantastika. Jeho príbehy čitateľovi odhaľujú tajomné, nepreskúmané svety plné mysticizmu a snažia sa ho varovať pred svetom, kde počítačové technológie ovládnu človeka.
Jeho tvorba zaujala aj vydavateľstvo Smena, ktoré mu v roku 1988 v rámci zbierky poviedok Správy z neznámych svetov publikovalo sci-fi poviedku Kompjuterové zhltnutie. Neskôr mu ďalšie poviedky vychádzali v Technických novinách.
Juraj Šípoš sa výrazne uplatnil aj ako scenárista komiksov. V roku 1989 autor komiksov František Mráz rozbiehal komiksový magazín Bublinky. Okrem kresličov sa snažil skontaktovať aj autorov, spisovateľov a textárov, zväčša z radov autorov vedeckej fantastiky. Pri tej príležitosti oslovil s ponukou spolupráce aj Juraja Šípoša, ktorého tvorbu publikovanú v Technických novinách dobre poznal. Juraj Šípoš sa stal najproduktívnejším spolutvorcom magazínu, v ktorom vyšiel rad komiksov nakreslených podľa jeho predlôh, napr. Telegram, Počítačový vírus, Much-much, Predpoveď , Biely duch, Ružovkasté mäso, Experiment bublinka, Hlava.
Spolupráca Juraja Šípoša so skupinou autorov okolo Františka Mráza vyvrcholila komiksovými príbehmi Draculovo oko, ktoré v roku 1993 vyšli na pokračovanie v denníku Slovenská republika. Jednalo sa o čiernobiele komiksové príbehy podľa scenárov Juraja Šípoša v podaní vtedajšej slovenskej komiksovej špičky - okrem Františka Mráza to boli Atilla Benko, Pavol Bratský, Feďo Fiala, Ľudovít Mikula a Martina Pilcerová. V roku 1994 Draculovo oko vyšlo samostatne ako komiksový samizdat. Kniha bola vytlačená a zviazaná len v niekoľkých exemplároch a rozdaná zúčastneným autorom. Oficiálne nikdy nevyšla.
Preklady zahraničnej literatúry
Juraj Šípoš pôsobil aj ako prekladateľ z anglického jazyka.
Vydavateľstvo Slovenský spisovateľ v roku 1989 Malej edícii svetových autorov vydalo v jeho preklade výber z poézie ugandského básnika Okota p’Biteka Výčitky čiernych manželov a v roku 1991 vydalo v jeho preklade antológiu zen-budhistických koánov od autorov Paul Reps a Nyogen Senzaki Myšlienky písané do piesku.
V období tesne pred svojou smrťou Juraj Šípoš pracoval na preklade staroindického spisu Devímáhátmya (majestátna bohyňa) – Sľub ženského Boha, ktorý už nestihol vydať.
Spoločenské vedy a východné náboženstvá
Celý život Juraja Šípoša bol poznamenaný neustálym hľadaním slobody. Ako básnik a spisovateľ sa Juraj Šípoš aktívne zaujímal a zamýšľal nad celým radom spoločenských tém a otázok súvisiacich s filozofiou, vierou a náboženstvom..
Po spoločenských zmenách v strednej a východnej Európe po roku 1989 sa venoval situácii, ktorá tu vznikla. Nové spoločenské pomery analyzoval aj z hľadiska psychologického v odbornom článku East-European Views - The Society, The Devils Of Us, And Why Do We Manufacture Them? ktorý mu vyšiel v roku 2001 v americkom odbornom časopise Psychology and Education Journal.
Za veľmi zaujímavú považoval otázku, či v dávnej minulosti existovali vyspelé civilizácie, o ktorých nemáme žiadne informácie buď z toho dôvodu, že existovali na ťažko dostupných miestach, alebo zanikli tak dávno, že všetky stopy po nich sa medzitým stratili. Písal články o mytologickych krajinách ako Atlantída, Hyperborea a témach ako Teória dutej Zeme.
Časom začal inklinovať k východným kultúram a náboženstvám, ktoré systematicky študoval, publikoval o nich články a prevádzkoval niekoľko špecializovaných webov (viď. Externé odkazy). Najviac si obľúbil hinduizmus, lebo ho pokladal spomedzi všetkých náboženstiev za najslobodnejšie. Posledný text, na ktorom pracoval a práve sa ho chystal publikovať, bol preklad staroindického spisu Devímáhátmya (v preklade Majestátna Bohyňa), ktoremu dal názov Sľub ženského Boha. V uvode k prekladu píše:
''Hinduizmus je ako rozkonárený strom – tiež pozostáva z viacerých vetiev... Hinduizmus je náboženstvo s nemalou rôznorodosťou v názoroch, ktoré sa však vzájomne tolerujú a všetky vetvy majú spoločný koreň. Európania nedokážu celkom do seba vstrebať túto rôznorodosť...''
Informačné technológie
Veľkým koníčkom Juraja Šípoša boli informačné technológie, ku ktorým získal vzťah ešte počas zamestnania v Podniku výpočtovej techniky. Vo väčšej miere sa im opäť začal venovať začiatkom 90-tych rokov, keď sa osobné počítače kompatibilné s IBM PC stávali čoraz dostupnejšie. Informačným technológiám sa aktívne venoval až do konca života.
Juraj Šípoš nevnímal informačné technológie len ako pracovný prostriedok, ktorý mu ako spisovateľovi a prekladateľovi pomáhal pri spracovaní textov a komunikácii s ľuďmi, ale nazeral na ne aj v širších spoločenských a filozofických súvislostiach. Na jednej strane sa zamýšľal nad tým, aké nebezpečenstvo môžu pre ľudí predstavovať počítačové technológie, čo sa premietlo do jeho prózy hlavne v 80-tych rokoch. Na druhej strane sa zamýšľal nad tým, akým spôsobom sa dajú využiť informačné technológie na zlepšenie bezpečnosti informácií a zabezpečenie súkromia používateľov.
Vzhľadom na to, že život Juraja Šípoša bol poznamenaný neustálym hľadaním slobody, v centre jeho záujmu boli „slobodné“, voľne šírené operačné systémy Linux a rodina operačných systémov BSD – FreeBSD/OpenBSD/NetBSD. To, čo píše Juraj v úvahe o Linux-e, je hlavne o slobode:
''Licencie väčšiny počítačových programov sú tvorené tak, aby vám odobrali slobodu… Licencia GNU chce garantovať vašu slobodu a podeliť sa o „free“ softvér – zabezpečiť, aby bol pre všetkých užívateľov „free“. Keď hovoríme o „free“ softvéri, máme na mysli slobodu, nie cenu.''
Pri oboznamovaní sa a experimentovaní s vyššie uvedenými operačnými systémami sa Juraj Šípoš zaujímal hlavne o to, ako si systém zostaviť podľa svojich potrieb, či už na úrovni jadra systému alebo na úrovni aplikácií/služieb a ako systém prevádzkovať z externého média bez nutnosti inštalácie na pevný disk. So všetkými svojimi skúsenosťami sa dlhé roky delil prostredníctvom článkov, recenzií a návodov, ktoré publikoval v domácich aj zahraničných odborných časopisoch a na webových portáloch venovaných problematike IT, napr. PC Space, zive.sk, root.cz, LinuxEXPRES, Linux Gazette a ďalších.
Bibliografia
Poznámka: Bibliografia je veľmi neúplná a postupne sa dopĺňa na základe štúdia pozostalosti autora.
Dlouhá Brtnice
Dlouhá Brtnice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 381 obyvateľov, z toho 196 mužov a 185 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 37,6 roka, ženy 41,6 roka).
HMS Challenger (1858)
V poradí piata loď britského námorníctva HMS Challenger bola spustená na vodu v roku 1858. Korveta bola poháňaná bola parným strojom, ktorý dopĺňali plachty. V roku 1862 sa zúčastnila operácii proti Mexiku, vrátane okupácie Vera Cruz. Ďalej sa v roku 1866 sa zúčastnila trestnej operácie proti domorodým obyvateľom Fidži (odveta za zabitie misionárov a ich spoločníkov). Loď je však známa najmä účasťou na prvej globálnej oceánografickej výprave - expedície Challenger.
Loď prešla pred expedíciou prestavbou. Potrebné miesto a nosnosť sa uvoľnilo odstránením diel a redukciou takeláže. Boli vybudované laboratóriá, nové kajuty a nainštalované bolo špeciálne vlečné bagrovacie zariadenie.
Osádku Challengera tvorilo 243 dôstojníkov, vedcov a mužstva. Počas expedície v rokoch 1872-76 preplávala 68 890 námorných míľ (127 670 km). Výprava okrem iných objavov zdokumentovala okolo 4000 dovtedy neznámych druhov živočíchov.
Napriek úspechu výpravy loď stihol neradostný osud. V júli 1876 bola ako cvičná preradená do rezerv britského námorníctva a v roku 1878 bola následne vyradená z prevádzky. Od roku 1883 bola plavby neschopná ukotvená na rieke Medway. Nakoniec bola pre svoje medené dno v roku 1921 zošrotovaná.
Podľa lode bol pomenovaný americký raketoplán Challenger.
Sextilión
Sextilión môže byť:
Denné snenie
Denné snenie je snenie v bdelom stave. Jeho obsahom býva to, čo stojí na vrchole hodnotovej orientácie človeka a čo nemôže dosiahnuť, ďalej to, čo má šancu získať, a napokon to, čo ho v najbližšej dobe čaká. Často v dennom snení zaujímajú miesto narušené ľudské vzťahy, zatiaľ čo rutinné záležitosti sa prakticky nevyskytujú.
Prêtreville
Prêtreville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 433 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bitka pri Chiari
Bitka pri Chiari (1. september 1701) predstavovala prvú väčšiu bitku vojen o španielske dedičstvo. Francúzske vojská vedené maršalom Villeroyom sa v nej pokúsili zničiť cisárske jednotky Eugena Savojského. Tie sa opevnili na pahorku obklopenom z troch strán vodou. Ťažký terén neumožňoval rozvinutie jazdy ani širokej pešej formácie a daždivé počasie spojené s bahnom silu akéhokoľvek úderu ešte obmedzovalo. Villeroy sa aj napriek týmto napriaznivým okolnostiam a protestom svojich dôstojníkov, najmä maršala Catinata, rozhodol zaútočiť so svojimi elitnými pešími formáciami a bol s ťažkými stratami odrazený. Organizáciu ústupu potom musel prevziať Catinat, pretože Villeroy dostal pri pohľade na masaker, ktorý stretol jeho elitné jednotky, hysterický záchvat a nebol schopný veliť.
Literatúra
Vít Vlnas: Princ Evžen Savojský. Život a sláva barokního válečníka, Ladislav Horáček - Paseka a Národní galerie v Praze 2001, str. 144-145 ISBN 80-7185-380-1
Rudolf Verčík
Rudolf Verčík (* 19. marec 1976) je slovenský hokejový útočník, momentálne pôsobiaci v poľskom klube Cracovia Krakow. Hrával aj v drese Spišskej Novej Vsi, Slovana, Trnavy, Popradu, Jihlavy, Žiliny, Liberca a TKH Toruń.
Bol draftovaný v roku 1994 tímom New York Rangers v 2. kole z 52. miesta.
Reprezentácia
V slovenskom drese odohral 7 zápasov, zatiaľ neskóroval.
Virtualizácia
thumb|[[VirtualBox]] Virtualizácia v informatike je proces alebo technika, pri ktorej je nahradený fyzický prostriedok softvérovou vrstvou. Takýto prostriedok je pre systém transparentne definovaný, i keď fyzicky neexistuje. V praxi to znamená, že vďaka virtualizácii je možné nezávisle prevádzkovať niekoľko operačných systémov spolu na rovnakom hardvéri. Podporované je obvykle viac operačných systémov, pričom na jednom hostiteľskom systéme môžu bežať aj rôzne operačné systémy.
Princíp virtualizácie
Virtualizačný software alebo platforma, tzv. hypervisor vytvára štandardizovaný hardvér. Poskytuje ho pre všetky virtuálne stroje, ktoré nad ním bežia. Tento hardvér zahŕňa všetko potrebné k behu počítača, teda CPU, operačnú pamäť, vstupno-výstupné zariadenia, komunikačné prostriedky a podobne. Takýto abstrahovaný hardvér je dostupný operačnému systému, ktorý nepotrebuje byť špeciálne upravený na beh vo virtuálnom prostredí. Virtualizácia je teda transparentná, hardvér poskytnutý hypervisorom je natoľko štandardný, že každý podporovaný operačný systém s ním vie bez problémov pracovať. Inštalácia a beh operačného systému prebiehajú rovnako, ako pri inštalácii na fyzický harvdér. Používateľ má prístupnú konzolu, teda virtuálny monitor a z optického média, prenosného disku alebo zo siete nainštaluje vybraný operačný systém.
Virtualizácia na strane klienta
Táto forma virtualizácie je veľmi rozšírená. V praxi to funguje tak, že hypervisor je inštalovaný do hostiteľského operačného systému ako aplikácia. V tejto aplikácii je možné vytvárať virtuálne stroje. Do týchto sa potom nainštaluje operačný systém, ktorý môže byť rovnaký ako hostiteľský, ale môže byť aj celkom iný. V praxi sa teda bežne stretneme s tým, že v operačnom systéme Windows beží virtualizovaný systém Linux alebo opačne. Medzi populárne aplikácie na virtualizovanie patria produkty ako VMWare Workstation alebo VMware Player. Ďalším veľmi rozšíreným systémom je VirtualBox. Firma Microsoft v tomto smere už niekoľko rokov ponúka produkt Microsoft VirtualPC.
Serverová virtualizácia platformy x86
Rovnaké princípy sa objavujú aj pri virtualizácii serverov platformy x86. Pri serveroch je častým benefitom výrazne lepšie využitie hardvéru, ktoré prináša zníženie nákladov. Pre serverovú virtualizáciu sa používajú buď tzv. baremetal hypervisory ako VMWare ESX, Citrix XenServer alebo Microsoft Hyper-V. Existujú ale aj hypervisory, ktoré sa inštalujú do existujúceho operačného systému ako dodatočná aplikácia, napríklad VMWare Server (predtým VMWare GSX Server) alebo Microsoft VirtualServer. Tieto však dosahujú výrazne nižší výkon, ako hypervisor bežiaci priamo na hardvérovej vrstve a preto sa pre virtualizáciu kritických alebo náročných aplikácii nepoužívajú.
Výhody virtualizácie
Výhody virtualizácie:
Peter Štrelinger
Peter Štrelinger (* 20. apríl 1946, Martin) je slovenský prozaik a novinár, bývalý zástupca šéfredaktora denníka Slovenská Republika. Pre spory v denníku v auguste 1996 odmietol prijať novinársku Cenu Ľudovíta Štúra, ktorou vláda a vedenie provládneho Združenia slovenských novinárov (ZSN) odmeňovala žurnalistov. Neskôr sa upriamil na literárnu biografiu.
Životopis
Začal drobnou literárnou publicistikou,  literárnohistorickými článkami v príležitostných zborníkoch, neskôr upriamil svoj záujem na literárnu biografistiku. Z tejto oblasti vydal dva zväzky pod názvom KTO PROTI OSUDU. Prvý zväzok obsahuje biografické miniatúry niektorých predstaviteľov slovenského národného a literárneho života 19. storočia, druhý zväzok je venovaný literárnym osobnostiam prvej polovice 20. storočia. Vydal biografickú novelu o M. Kukučínovi, ďalej humoristicko- satiristicky ladené poviedky a román, okrem toho je autorom divadelnej hry a televíznych hier. Výsledkom jeho novinárskej tvorby sú knihy investigatívnych reportáží.
Hutky
Hutky boli v rokoch 1986 až 1990 obec v okrese Košice-okolie, ktorá vznikla spojením obcí Nižná a Vyšná Hutka. V roku 1990 sa obe časti spojenej obce rozhodli opätovne rozdeliť, čím sa administratívna situácia vrátila do stavu spred roka 1986.
Halomonas sp002966495
thumb|Halomonas sp002966495 v elektrónovom mikroskope
Halomonas sp002966495 (starší názov, t.j. názov kmeňa: GFAJ-1) je druh baktérie z rodu Halomonas.
Ide o extrémofilnú baktériu, ktorá bola izolovaná zo superslaného a alkalického jazera Mono v centrálnej Kalifornii.
Dňa 2. decembra 2010 ohlásili jej objav na tlačovej konferencii v NASA. Všetky (zatiaľ známe) formy života na Zemi sú zložené z uhlíka, vodíka, dusíka, kyslíka, fosforu a síry. Objavili sa domnienky, že táto baktéria je výnimočná v tom, že vo svojej DNA má namiesto fosforu arzén (tieto domnienky zatiaľ neboli potvrdené). Objav tejto baktérie, ak sa ukáže pravdivý, posilňuje dlhotrvajúcu predstavu, že prípadný život na iných planétach by mohol mať odlišné chemické zloženie od života na Zemi. Na výskum sa však čoskoro po uverejnení zniesla kritika zo strany vedeckej verejnosti.
Baktéria bola izolovaná americkou geobiologičkou Felise Wolfeovou-Simonovou.
Apocalypse Please
"Apocalypse Please", tiež známa ako „Emergency“, je pieseň anglickej rockovej skupiny Muse. Jej nahrávka je druhá v poradí po intre na štúdiovom albume  Absolution. Napísal ju spevák, hráč na gitaru a klavír, Matthew Bellamy, a dňa 23. augusta jej koncertnú verziu dala skupina Muse ako oficiálny singel k dispozícii na digitálne stiahnutie. Z ceny tejto singlovej nahrávky bolo asi 70% venované medzinárodnej charitatívnej organizácii Oxfam. Medzi sťahovanými skladbami v Spojenom kráľovstve sa singel v čase od svojho zverejnenia do 1. septembra 2004 dostal na desiate miesto špecializovaného rebríčka UK Official Download Chart.
V roku 2005 bola skladba „Apocalypse Please“ vydaná na koncertnom video albume Absolution Tour a v roku 2008 sa stala aj súčasťou nahrávok koncertného DVD HAARP.
Aspergerov syndróm
Medzi odborníkmi prebiehajú diskusie, či existuje rozdiel medzi Aspergerovým syndrómom (AS) a vysoko funkčným autizmom. Christopher Gillberg a Theo Peeters si kladú otázky, ako zaškatuľkovať Aspergerov syndróm: "je to extrémny variant normálneho vývoja s nižšou schopnosťou komunikácie a predstavivosti? Je to normálny autizmus s vyšším IQ a nadaním pre verbálnu komunikáciu? Je to úplne iná vývojová porucha?" V MKCH-10 je AS považovaný za samostatnú nozologickú jednotku. „Aspergerov syndróm má svoje špecifiká i problémy, ktoré môžu byť rovnako závažné, hoci kvalitatívne odlišné od ostatných porúch autistického spektra.“
Kateřina Thorová rozlišuje nízko funkčný Aspergerov syndróm a vysoko funkčný Aspergerov syndróm. Deti s nízko funkčným variantom AS vykazujú vysokú mieru problémového správania, ktoré je náročné usmerniť výchovou. Takéto deti úzkostlivo vyžadujú od ostatných dodržiavanie rituálov. Ich správanie je výrazne repetitívne, niekedy až deštruktívne, majú nízku frustračnú toleranciu. Nutkavo nadväzujú kontakty s ostatnými bez ohľadu na situáciu alebo kontakt zanovito odmietajú. Majú narušenú schopnosť emocionálnej vzájomnosti a sociálne primeraného správania. Ich intelektuálne schopnosti sú zväčša v pásme priemeru až nadpriemeru, často sa u nich vyskytuje hyperaktivita alebo poruchy pozornosti. Pri vysoko funkčnom AS chýba výrazne problémové správanie a neochota k spolupráci. Takéto deti síce majú vyhranené záujmy, ale dokážu sa venovať aj iným činnostiam. Ich emocionálne reakcie sa od rovesníkov odlišujú len mierne, v sociálnych situáciach pôsobia naivne a nezrelo. Obvykle majú priemerné alebo nadpriemerné intelektuálne schopnosti. Väčšina jednotlivcov s AS sa nachádza niekde na kontinuu medzi týmito dvomi pólmi.
Pomenovanie
Porucha je pomenovaná podľa rakúskeho psychiatra Hansa Aspergera (1906-1980), ktorý ju v roku 1944 opísal v známom článku Autistische Psychopathen im Kindersalter. Asperger si u svojich detských pacientov všimol problémy v sociálnom správaní, zvláštnosti v komunikácii, obmedzené záujmy a motorickú neobratnosť. Asperger nazval túto kondíciu „autistická psychopatia“ a charakterizoval ju ako „abnormálnu štruktúru osobnosti“. Termín bol v roku 1981 nahradený pojmom Aspergerov syndróm. O rozšírenie jeho používania sa zaslúžila britská lekárka Lorna Wingová.
Prejavy
Prejavuje sa zníženou kvalitou sociálnej interakcie, vyžadovaním rituálov, obmedzeným alebo netypickým využívaním gestikulácie, stereotypnými záujmami, netypickou prozódiou alebo pedantickým vyjadrovaním, problémami s porozumením irónie, humoru alebo bežných prísloví a porekadiel. Intelekt je pri AS v pásme normy (t. j. IQ > 70), niektorí jedinci majú výrazne nadpriemerný intelekt (t. j. IQ > 130). Deti s Aspergerovým syndrómom však emocionálne a sociálne zaostávajú za svojim kognitívnym vývojom. Pre deti s Aspergerovým syndrómom je náročné pochopiť, ktoré správanie je primerané situácii a kontextu a ktoré nie. Nerozumejú významu slušnosti a zdvorilých gest, uniká im zmysel spoločenských formalít. Je pre nich problematické prijímať a primerane vyjadrovať komplimenty, kritiku či gratulácie. Ľudia s Aspergerovým syndrómom nedokážu byť flexibilní a prispôsobiví, zavádzanie zmien alebo nových aktivít je pre nich stresujúce. Jedinci s AS bývajú prehnane perfekcionistickí, často odmietajú začať s novou aktivitou, pokiaľ si nie sú istí, že ju dokážu dokonale zvládnuť. Majú vysoké štandardy, sú extrémne kritickí k vlastným chybám i k nedostatkom ostatných. Medzi silné stránky ľudí s AS patrí čestnosť, rešpektovanie pravidiel, spoľahlivosť, dôslednosť, cit pre detail.
Sociálne porozumenie
Jedinci s AS majú značný problém s porozumením úmyslov, myšlienok, pocitov, túžob a zámerov iných. Táto schopnosť, nazývaná „teória mysle“, sa u bežných detí rozvíja okolo piateho roku veku. V tomto období dieťa dokáže na základe mimiky a gestikulácie a ďalších náznakov pomerne presne odhadnúť pocity a postoje ostatných. U jedincov s AS je však táto schopnosť oneskorená alebo narušená, často nedokážu porozumieť jemným neverbálnym signálom, napríklad výrazu tváre alebo tónu hlasu. Je pre nich náročné podľa mimiky, prozódie alebo gestikulácie odhadnúť mentálny a citový stav druhého človeka. Kvôli tomuto nedostatku často nesprávne odhadnú pocity druhého človeka a nezareagujú očakávaným a primeraným spôsobom, čo býva mylne interpretované ako chýbajúca empatia. Problém však obvykle nespočíva v nezáujme o toho druhého, ale v neschopnosti čítať reč tela.
Sociálne správanie
Tony Attwood ukazuje, že už malým deťom s AS často chýba motivácia zapojiť sa do spoločnej hry s rovesníkmi, uspokoja sa so samostatnou aktivitou alebo pozorujú hru ostatných detí. Dieťa s AS sa obvykle cíti bezpečnejšie v spoločnosti jedného kamaráta ako v skupine detí. Niektoré deti s AS sa vyhýbajú rovesníkom a vyhľadávajú spoločnosť výrazne mladších detí, prípadne dospelých, ktorí sú pre nich zaujímavejší a navyše sú tolerantnejší k ich zvláštnostiam. V prípade, že sa chcú hrať s rovesníkmi, nevedia, ako sa do hry zapojiť, robí im problémy porozumieť pravidlám bežných detských hier. Vyhovuje im, ak môžu vytvárať pravidlá a riadiť hru ostatných detí. Jednotlivci s AS majú malý záujem zapojiť sa do súťaživých hier alebo kolektívnych športov, tímový duch im je cudzí.
Tony Attwood upozorňuje na problémy, na ktoré narážajú deti, dospievajúci i dospelí s AS pri vytváraní priateľstiev. Domnievajú sa, že ak si niekoho obľúbia, ten druhý k nim má rovnako intenzívny pozitívny vzťah. Kvôli svojmu nedostatku v „čítaní“ neverbálnych signálov často nepostrehnú náznaky toho druhého, že o vzťah záujem nemá. Ak sa jedincovi s AS predsa len podarí nadviazať priateľský vzťah, je pre neho náročné priateľstvo udržiavať. Potrebuje poradiť, ako často sa má kamarátovi ozvať, o čom sa s ním má rozprávať, aké darčeky mu má kúpiť, ako riešiť konflikty a nedorozumenia.
Typy sociálneho správania
U ľudí s Aspergerovým syndrómom rozlišujeme päť typov sociálneho správania: osamelý, pasívny, aktívny, formálny a zmiešaný.
Pre deti s osamelou formou sociálneho správania je charakteristické odmietanie fyzického kontaktu (maznanie, hladenie) s rodičmi a ďalšími blízkymi osobami, vyhýbanie sa sociálnym situáciám, odmietanie komunikácie. Takéto deti nejavia záujem ani o kontakt s rovesníkmi. Nenadväzujú očný kontakt. Obvykle majú nízku mieru empatie a znížený prah bolesti.
Pasívne deti kontakt s ostatnými akceptujú, ale sami ho iniciujú len zriedkavo. Sociálne aktivity (stretávanie s novými ľuďmi, oslavy) im však väčšinou neprinášajú potešenie. Majú obmedzenú schopnosť prejaviť svoje potreby, robí im problém s ostatnými zdieľať radosť, poskytnúť druhým útechu alebo sa s nimi deliť. Takéto deti majú veľmi nízku mieru spontaneity, bývajú pasívne, hypoaktívne.
Aktívne deti sociálny kontakt rady a často iniciujú, nevedia však posúdiť primeranosť svojho správania, a preto sa často správajú nevhodne: dotýkajú sa cudzích ľudí, vstupujú do osobného priestoru druhých, oslovujú na ulici neznáme osoby a rozprávajú im o svojich špecifických záujmoch a podobne. Toto správanie odoláva pokusom o zmenu, pretože tieto deti majú problém porozumieť pravidlám sociálneho správania i kontextu situácie. Rady dokola rozprávajú o svojich zvláštnych záľubách, bez ohľadu na záujem poslucháča. Majú neobvyklú, bizarnú mimiku a neprimeraný očný kontakt ("zízajú" druhým do očí). U týchto detí sa často vyskytuje ADHD.
Deti s formálnym správaním pripomínajú svojim prejavom skôr dospelých. Majú veľmi dobré vyjadrovacie schopnosti, ich reč však pôsobí strojene. V sociálnom styku sú odťažití, pôsobia chladným dojmom. Obľubujú spoločenské rituály a dbajú na ich dodržiavaní. Lipnú na pravidlách a normách správania, akékoľvek porušenie predpisov ich silne rozruší, reagujú afektom. Majú problém porozumieť irónii, humoru, metaforám. V sociálnom kontakte sú veľmi naivní a úprimní, i keď sa to v danej situácii nehodí. Majú encyklopedické záujmy, o svojom hobby vedia neuveriteľne detailné a podrobné informácie.