cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimír Ďurišin
náhľad|alt= RNDr. Vladimír Ďurišin (* 1958) je slovenský kynológ, zakladajúci riaditeľ odboru kynológie Prezídia Policajného zboru (v súčasnosti odbor kynológie a hipológie Prezídia Policajného zboru), vysokoškolský učiteľ, autor odborných kníh, publicista, bývalý športový kynológ a medzinárodný rozhodca. Na Slovensku vytvoril systém policajnej kynológie v policajných činnostiach, v policajných službách a v policajných vedách. Bol národný koordinátor UNDCP – programu OSN v boji proti drogám a zakladateľ Stredoeurópskeho výcvikového centra Canispol - Slovakia v Bratislave. Je autorom vysokoškolskej učebnice Policajná kynológia, teória a prax (2016).
Životopis
Narodil sa 25. apríla 1958 v Bratislave. Je absolvent Gymnázia na Vazovovej č. 6 a Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave, odbor všeobecná biológia (1984). Po absolvovaní vojenskej prezenčnej služby v Mikulove pracoval vo Virologickom ústave Slovenskej akadémie vied.
Pedagogická činnosť
V súčasnosti prednáša na Univerzite veterinárskeho lekárstva a farmácie v Košiciach a na Akadémii Policajného zboru v Bratislave. Na univerzite je odborným garantom predmetu "Služobné zvieratá v praxi" v študijnom programe "Vzťah človek – zviera, jeho využitie v canisterapii a v hipoterapii". Ako vysokoškolský učiteľ bol na akadémii školiteľom a oponentom pätnástim poslucháčom pri ich záverečných diplomových a bakalárskych prácach. Na košickej univerzite je členom komisie pre štátne záverečné skúšky.
Policajná kynológia
Bol dlhoročný riaditeľ odboru kynológie Prezídia Policajného zboru (v súčasnosti odbor kynológie a hipológie Prezídia Policajného zboru), ktorý zakladal v roku 1991. V tejto funkcii pôsobil až do roku 2010. Prispel k rozvoju policajnej kynológie na Slovensku uplatnením viacerých koncepčných projektov v systéme policajných činností, policajných služieb a policajných vied. Zaslúžil sa o založenie strediska klasického výcviku služobných psov v Malých Levároch a zriadenie strediska špecializovaného výcviku služobných psov v Bratislave. Inicioval systemizáciu funkcií psovodov na obvodných oddeleniach Policajného zboru, zriadenie oddelení služobnej kynológie na okresných a krajských riaditeľstvách Policajného zboru a znovuzriadenie skupín metódy pachových konzerv v Bratislave a v Košiciach. Prispel k založeniu oddelenia jazdnej polície v Košiciach. Súčasne mal zásluhu na etablovaní samostatného vyučovacieho predmetu "Policajná kynológia a hipológia" v bakalárskom štúdiu na Akadémii Policajného zboru v Bratislave.
Zorganizoval viacero národných a medzinárodných kynologických konferencii a medzinárodných zvodov chovných psov a sučiek plemena nemecký ovčiak. Usporiadal v Európe prvú medzinárodnú súťaž policajných psov na vyhľadávanie výbušnín, prvé Majstrovstvá Európy policajných psov vo vyhľadávaní omamných a psychotropných látok (drog) a Majstrovstvá Európy policajných psov vo vyhľadávaní výbušnín.
Športová kynológia
Vladimír Ďurišin sa v mladosti úspešne venoval športovej kynológii a získal mnohé ocenenia. Stal sa dvojnásobným majstrom Slovenska v brannom viacboji kynológov, vicemajstrom Slovenska vo výkone psov služobných plemien v kategórii „stopárov“, vyhral Justitzov memoriál v Prahe (neoficiálne majstrovstvá Československa plemena nemecký boxer), Memoriál Jána Magála v Bratislave, Cenu oslobodenia Bratislavy a iné. Športovej kynológii sa aktívne venoval vo Zväze drobnochovateľov už v roku 1975 a vo Zväzarme od roku 1976. Dlhé roky pôsobil vo funkcii medzinárodného a národného rozhodcu s aprobáciou pre výkon služobnej kynológie. Pracoval v kynologických organizáciách ako figurant, inštruktor, hlavný inštruktor, podpredseda a predseda kynologickej organizácie. Bol členom Ústrednej rady kynológie Ústredného výboru Zväzarmu v Prahe a členom výcvikovej komisie Mestskej rady kynológie Mestského výboru Zväzarmu v Bratislave.
Vykonané skúšky z výkonu psov
ZM, SVV-1 až SVV-3, SPO, IPO-1 až IPO-3, SZP1-SZP2
Ragusa
Ragusa je talianske mesto v oblasti Val di Noto na Sicílii a hlavné mesto rovnomennej provincie.
Mesto v roku 1693 zničilo silné zemetrasenie po ktorom bolo znovu vybudované a z tohto obdobia pochádza veľa barokových pamiatok.
V roku 2002 bola Ragusa spolu s ďalšími siedmimi sicílskymi mestami Caltagirone, Catania, Militello in Val di Catania, Modica, Noto, Palazzolo a Scicli, zapísaná na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Guillemont
Guillemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Majstrovstvá Ázie v inline hokeji 2018
Majstrovstvá Ázie v inline hokeji 2018 bol v poradí 8. turnaj majstrovstiev Ázie v inline hokeji, ktoré organizuje Ázijská konfederácia kolieskových športov (World Skate Asia, predtým CARS). Bol súčasťou ''18. Majstrovstiev Ázie v kolieskových športoch 2018''. Konal sa v Namwone, v regióne Honam, v Kórejskej republike v dňoch od 9. do 13. septembra 2018, za účasti 9 mužských a rekordných 6 ženských tímov. Nováčikom podujatia bolo ženské družstvo Japonska. Kórejská republika organizovala ázijský šampionát druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 2005, v Čondžu. Zápasy sa odohrali v Inline Hockey Stadium Chunhyanggol. V mužskej kategórii získal titul 🇮🇷, u žien obhájil titul.
Tomáš Pavelka
Tomáška Pavelka môže byť:
Veľvyslanectvo Francúzska na Slovensku
náhľad|Budova veľvyslanectva na [[Hlavné námestie (Bratislava)|Hlavnom námestí v Bratislave]]
Veľvyslanectvo Francúzskej republiky na Slovensku je zastupiteľský úrad Francúzska na Slovensku so sídlom na Hlavnom námestí v Bratislave.
Od 19. októbra 2021 je veľvyslancom Pascal Le Deunff, v ten deň odozvdal svoje poverovacie listiny prezidentke Zuzane Čaputovej.
História
Francúzsko 26. novembra 1992 v Bratislave otvorilo Generálny konzulát a menovalo chargé ď affaires a po vzniku Slovenska veľvyslanca. 12. januára 1993 minister zahraničných vecí Francúzska ako prvý minister zahraničnej vlády navštívil Slovensko.
Veľvyslanci
Na veľvyslanectve pôsobili títo veľvyslanci :
Vlčí vrch (vrch v Kremnických vrchoch; 1172 m n. m.)
Vlčí vrch je vrch v Kremnických vrchoch. Leží nad obcou Turček, približne severovýchodne od Kremnice.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Turčianske Teplice a v katastrálnom území obce Turček. Je situovaný v bočnom hrebeni, ktorý vybieha z hlavného hrebeňa z Kremnickej skaly severozápadným smerom cez vrch Farba.
Opis
Vlčí vrch leží v turisticky málo navštevovanej oblasti, neďaleko vodárenskej nádrže Turček. Poloha mimo hlavného hrebeňa a mimo turistických trás sťažujú jeho dostupnosť. Západne susedí vrch Špicatá, severným smerom dominuje Flochová a Tri kopce , východne je v hlavnom hrebeni Vyhnatová , juhovýchodne Dirhábskym sedlom oddelená Farba  a južným smerom nevýrazné Zadné diely. Východné a severné svahy odvodňuje rieka Turiec, južné a západné odvádzajú vodu do potoka Turček. Najbližším sídlom je asi západne situovaný Turček.
Výhľady
Zalesnený Vlčí vrch ponúka minimum výhľadov, ktoré navyše značne obmedzujú vyššie vrchy v okolí. Z vhodných lokalít je preto možné pozorovať najmä okolité vrchy pohoria a ucelenejší výhľad sa otvára iba na západný a južný horizont. Pozorovateľná je časť Pohronského Inovca, Vtáčnika, Strážovských vrchov a južná časť Lúčanskej Fatry.
Prístup
Prístup je možný neznačenými chodníkmi, odbočujúcimi zo značených trás z obce Turček. Severne vedúcim údolím rieky Turiec ide a  značená trasa do Kordíckeho sedla, južne ležiacim údolím Turčeka vedie po  značke prístup do sedla medzi Farbou a Kremnickou skalou.
Saint-Félix-de-Reillac-et-Mortemart
Saint-Félix-de-Reillac-et-Mortemart je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Firestone (pieseň)
„Firestone“ je skladba nórskeho DJa a hudobného producenta Kyga. Na skladbe vokálne spolupracoval austrálsky spevák Conrad Sewell. Text a hudbu zložil holandský textár Martijn Konijnenburg, ktorého k tomu inšpiroval bilbord spoločnosti Firestone Tire and Rubber Company, ktorý videl v meste Venice v Kalifornii. Skladba bola vydaná ako singel dňa 1. decembra 2014 a dosiahla 1. miesto v nórskom rebríčku VG-lista. Skladba sa stala veľkým medzinárodným hitom pre Kyga, v mnohých krajinách. Speváčka Birdy zahrala naživo coververziu tejto skladby v programe Live lounge rádia BBC Radio 1.
Kompozícia
Skladba je zožená v tónine D dur. Je nahraná v bežnom takte pri tempe 114 BPM. Postupnosť akordov je G – A – Bm – D.
Yellow Submarine
Yellow Submarine môže byť:
Guizancourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malajzijské národné florbalové družstvo žien
Malajzijské národné florbalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Malajziu v medzinárodných ženských florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Malajzijskej florbalovej asociácie (MFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2003. V júni 2018 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 26. miesto.
Družstvo sa predstavilo na majstrovstvách sveta iba 2-krát. Jeho najlepším výsledkom je 17. miesto na Majstrovstvách sveta 2005, na ktorom však prehralo všetky zápasy. Na kontinentálnych majstrovstvách sa prestavilo iba raz a skončilo na nich na 4. priečke.
V roku 2013 skončilo strieborné na demonštračnom florbalovom turnaji v rámci Hier Juhovýchodnej Ázie. O dva roky neskôr bolo na turnaji na broznovej priečke.
Cestná infraštruktúra v Severnom Macedónsku
vpravo|náhľad|Diaľnice a rýchlostné cesty v Severnom Macedónsku náhľad|Diaľnica M3 pri Skopje Cestná infraštruktúra v Severnom Macedónsku pozostáva zo štátnych ciest, diaľnic a rýchlostných ciest.
Štruktúra cestnej siete
Macedónska cestná sieť používa podobnú štrukturalizáciu, ako všetky štáty bývalej Juhoslávie. Dominantné sú štátne cesty, čo je obdoba ciest I. triedy na Slovensku. Doplnkom k nim je stále sa rozvíjajúca sieť diaľnic a rýchlostných ciest. Všetky cesty bez ohľadu na typ sa označujú predponou M- (od slova avtomagistrala) a príslušným číslom.
Rýchlostné cesty
Ide o súčasné štátne cesty, ktoré sú určené na rozšírenie.
Anna Symington Maar
MSc. Anna Symington-Maar (* 1988, Bratislava) je slovenská pedagogička, aktivistka, spoluzakladateľka projektu Teach for Slovakia a riaditeľka občianskeho združenia Rozmanita. V súčasnosti je aj spolupredsdníčkou neziskovej organizácie Dúhové rodiny.
Životopis
Študovala vo Francúzsku, neskôr v Singapuree získala francúzsku maturitu. Vyštudovala filozofiu a fyziku na King’s College v Londýne a napokon získala magisterský titul (Master’s) z medzinárodného vzdelávania na Oxforde.
Počas svojej kariéry učila deti zo znevýhodnených rodín v Nepále, Kolumbii, Thajsku či v chudobnej časti Londýna. Skúsenosti z medzinárodného vzdelávania uplatnila v rámci programu Teach for Slovakia, ktorý spoluzakladala, a zároveň pôsobila ako programová riaditeľka. Na Slovensko priniesla projekt Rozmanita, ktorý vytvoril prvú inkluzívnu škôlku v Bratislave.
S manželkou v súčasnosti žijú na Slovensku, s ktorou spoločne vychovávajú syna.
Guyencourt-Saulcourt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Félix-de-Villadeix
Saint-Félix-de-Villadeix je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Kyselica
Životopis
Narodil sa do robotníckej rodiny žijúcej v Neporadzi, ako tretí zo štyroch synov Mikuláša Kyselicu a Amálie, rodenej Žáčikovej. Základnú školskú dochádzku absolvoval v rodnej obci, následne absolvoval Strednú priemyselnú školu stavebnú v Trenčíne. Záujem o duchovnú dráhu ho v počas politicky uvoľnenej Pražskej jari priviedol do katolíckeho kňazského seminára v Bratislave. Po stretnutiach s jezuitským provinciálom Jánom Srnom navyše požiadal o vstup do Spoločnosti Ježišovej. Noviciátnu formáciu začal 1. januára 1970 v seminári, pod vedením ďalších tajných jezuitov. Prvé sľuby zložil 19. marca 1972.
Po ukončení štúdií teológie bol biskupom Júliusom Gábrišom v júni 1973 v Dóme svätého Martina vysvätený na kňaza a začal pastoračne pôsobiť v rámci Nitrianskej diecézy. Ako kaplán pôsobil v Čadci (19731974) a v Nitre (19741976), následne ako farár v Lefantovciach (19761983), v Predmieri (19831990) a v NitreDolnom meste (19901994). Dva roky pôsobil aj ako špirituál v diecéznom seminári v Nitre (19941996). Rehoľnú formáciu zakončil zložením slávnostných sľubov vo februári 1988 vo Vrútkach.
Od 90. rokov 20. storočia prednášal v nitrianskom kňazskom seminári, na Teologickom inštitúte svätého Alojza a na Pedagogickej fakulte Trnavskej univerzity. Prednášal úvod do Starého zákona. V roku 1992 mu bol Inštitútom svätého Andreja Bobolu Pápežskej teologickej fakulty vo Varšave udelený licenciát z dogmatickej teológie. Od júla 1996 pôsobil ako špirituál jezuitského školastikátu v Bratislave a v decembri 1996 bol menovaný za provinciála Slovenskej provincie Spoločnosti Ježišovej. Do úradu nastúpil 28. júna 1997. V roku 1998 obhájil dizertačnú prácu z teológie s názvom Obnova farností cez neokatechumenát.
Svoju akademickú kariéru spájal s Trnavskou univerzitou, na ktorej Teologickej fakulte vyučoval. Od augusta 2004 bol predstaveným jezuitskej komunity v Košiciach a v rokoch 2004 až 2008 pôsobil tiež ako riaditeľ Centra spirituality Východ-Západ Michala Lacka. V roku 2005 mu bol Trnavskou univerzitou udelený titul docent v odbore katolícka teológia. Od augusta 2012 bol správcom a od roku 2014 rektorom kolégia Kostola Najsvätejšieho Spasiteľa v Bratislave. Naďalej pôsobil aj v rámci Trnavskej univerzity. V roku 2019 mu univerzitou bola udelená Cena Antona Hajduka.
V októbri 2021 bol pozitívne testovaný na Covid-19 a pre ťažký priebeh ochorenia bol následne hospitalizovaný s obojstranným zápalom pľúc na bratislavských Kramároch. V nemocnici 23. októbra 2021 vo večerných hodinách na následky ochorenia zomrel.
Kalamis (sochár)
náhľad|Hlava Afrodity Sósandry, rímska kópia, [[Musée du Louvre, Paríž]] Kalamis bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. Sochár Kalamis pochádzal zrejme z Atén alebo Boiótie. Činný bol približne v prvej polovici 5. stor. pred Kr. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších sochárov používajúcich bronz, ktorý pracoval aj s mramorom, zlatom či slonovinou.
Od antických autorov, ktorí sa o ňom zmieňujú s veľkou chválou, máme záznamy o niekoľkých jeho dielach, medzi ktoré patrí napr. Zeus Ammón vyrobený pre básnika Pindara, kolosálna bronzová socha Apolóna vyrobená pre grécke mesto Apollónia Pontiké v Trákii, Afrodita Sósandra, ktorá stála pri vstupe na aténsku Akropolu a chryselefantinová (zo zlata a slonoviny) socha Asklépia v Sikyóne, o ktorej cestovateľ Pausanias uvádza: „''Tí, ktorí vstúpia do Asklépieia, vzhliadnu pri vchode na jednej strane sediacu Panovu sochu a na druhej stojacu Artemis. Tým potom, ktorí vojdu do vnútra svätyne sa naskytne pohľad na bezfúzeho boha zo zlata a slonoviny, diela Kalamidovho. V jednej ruke drží žezlo, v druhej plod borovice píniovej.''“
Jaseň štíhly
Jaseň štíhly je listnatý strom z čeľade olivovité (Oleaceae). Je to európsky druh. Rastie od východu z Kaukazu a pohoria Alborz na najsevernejší výskyt v regióne Trondheimsfjord v Nórsku. Tento druh má veľké množstvo kultivarov a údajne je naturalizovaný na Novom Zélande a v rozptýlených lokalitách v Spojených štátoch a Kanade.
Opis
náhľad|Samčie kvety. Ide o veľký listnatý strom rastúci do výšky 12 až 18 m (výnimočne do 43 m) s priemerom [Kmeň (stonka)|kmeňa] do 2 m (výnimočne na 3,5), s vysokou a úzkou korunou. Kôra na mladých stromoch je hladká a svetlošedá. Na starých stromoch sa stáva hustou s vertikálnymi prasklinami. Výhonky sú silné, zelenošedé, s čiernymi púčikmi (ktoré sa odlišujú od väčšiny ostatných druhov jaseňa, ktoré ich majú sivé alebo hnedé).
Korene rastú rýchlo, aby využili veľký objem pôdy a pioniersky potenciál tohto druhu. Môžu mať rádius od kmeňa až štyrikrát väčší ako koruna. Zriedka sa dožíva viac ako 250 rokov (predpoklad 200 až 300. ) Existuje však veľa exemplárov, ktoré sa datujú na 200 až 250 rokov a existuje niekoľko viac ako 250-ročných. Najväčší je v Clapton Court v Anglicku s obvodom kmeňa 9 metrov. V Derbyshire existuje niekoľko jedincov s obvodom nad 4,5 metra. V oblasti Bradfield Woods, Suffolk je kopicovaný jaseň štíhly s priemerom kmeňa 5,6 m a vekom 1000 rokov.
Rozšírenie
Pochádza z Európy od severného Španielska do Ruska a z južnej Fennoškandinávie do severného Grécka. Je považovaný za pôvodný druh v juhozápadnej Ázii od severného Turecka na východ ku Kaukazu a Alborzu. Najsevernejšie miesto výskytu je v regióne Trondheimsfjord v Nórsku. Je hojne pestovaný a údajne naturalizovaný na Novom Zélande a v rozptýlených lokalitách v Spojených štátoch a Kanade.
Rastie ako pôvodný na celých Britských ostrovoch, najmä na vápencoch, ako aj v severnom Škótsku, kde je najsevernejší výskyt na Britských ostrovoch, na vápencoch v lokalite Rassal Ashwood. Je hojne sadený aj na ostatných lokalitách.
Slovensko
Na Slovensku je rozšírený po celom území, nepatrí medzi hlavné dreviny. Spolu so zriedkavejším jaseňom mannovým tvoria 1,5 a 2 % plochy lesnej pôdy. Tvorí dôležitú súčasť lužných a sutinových lesov. Ako prímes je aj v dubovo-hrabových a bukových lesoch.
Ekológia
Vyskytuje sa na širokom spektre pôdnych typov, ale je spojený hlavne so základnými pôdami na vápencových substrátoch. Dáva prednosť vlhkým pôdnym typom. Je obyčajne obmedzený teplotou, preto sa vo väčšine Európy nenachádza vo vyšších chladných polohách. Hoci v Iráne môže dosiahnuť výšku Mladé stromy sú tieňomilné, ale staršie stromy sú náročnejšie na svetlo. Má rýchly rast, môže sa správať ako pioniersky a invázny druh a konkurovať buku a dubu, ktoré majú neskorší nástup na rast a dlhší vek. .
Mykoríza je vnútorného arbuskulárneho typu, v ktorom huba rastie v tkanivách koreňa; tvorí rozvetvené stromové štruktúry v bunkách koreňovej kôry. Na rozdiel od iných druhov rodu Fraxinus, F. excelsior netvorí ektomykorízu. .
Biological Records Centre v Spojenom kráľovstve zaznamenalo 111 druhov hmyzu a roztočov, ktoré sa na jaseni živia, z týchto je 29 špecifických pre jaseň. Ďalších šesť je špecifických pre jaseň a príbuzného z čeľade Oleaceae zob vtáčí (Ligustrum vulgare). Množstvo motýľov (Lepidoptera) používa tento jaseň ako zdroj potravy. Jedným príkladom motýľa živiaceho sa na jaseni je mora jaseňová (Atethmia centrago). Larvy sa zavŕtajú do púčikov, a keď sa neskôr vyliahnu, kŕmia sa kvetmi a listami. Ďalšia mora, ktorá spôsobuje zahnednutie listov, (aj na Ligustrum ovalifolium a orgováne) je psotka orgovánová (Gracillaria syringella). Larvy zvyčajne tvoria epidermálnu galériu (t. j. kŕmenia sa v liste), čo vedie k hnedým škvrnám a čiernym cestičkám. Neskôr sa vytvoria dva kužele tvorené sklopením hrotu listu smerom dole.
V Británii bolo na jaseni zaznamenaných 14 hálok, pričom ide o hrčku, ktorá vznikla ako reakcia na dráždenie hmyzom.
Chradnutie
Chradnutie spôsobuje huba Hymenoscyphus fraxineus,. Chradnutie sa začalo objavovať v roku 1992 v Poľsku, pôvodca bol objavený v roku 2006. Od roku 2008 sa choroba prejavuje aj na ostatných miestach v Európe (22 krajín). Huba napáda drevo hostiteľa, odumiera kambium. Huba spôsobuje širokú škálu príznakov: odumieranie mladých a malých výhonov, zasychanie konárov, lézie v okolí púčikov, nekróza dreva, predčasné opadávanie listov a iné. . Výskum genetiky odolnosti jaseňa štíhleho ukázal, že odolnosť sa v európskych populáciách vyskytuje, ale v testovaných vzorkách nebola bežná, ani silná. Huby sa cez nepoškodenú kôru dostávajú ťažko. Dôvodom na infekciu často býva poškodenie kôry z dôvodu ohryzania zverou, počasím alebo parazitmi.
Genóm
Genóm jaseňa štíhleho je sekvenovaný dvomi skupinami vedcov v Spojenom kráľovstve. Skupina na Univerzite v Queen Mary University of London vedená Richardom Buggsom sekvenuje samoopeľovacích potomkov stromu z Worcestershire, organizácie Earth Trust. Skupina v John Innes Centre a The Genome Analysis Centre, ktorú vedie Allanom Downie sekvenuje „strom 35“ z Dánska, ktorý objavil Erik Kjar, ktorý prežil 8 rokov chradnutia.
Použitie
náhľad|Dyha. náhľad|Replika karosérie vozidla [[Volvo ÖV 4, vytvorená hlavne z jaseňového dreva.]]
Jaseň štíhly je dôležitou zložkou lesných pasienkov, európskeho systému, v ktorom otvorené lesy poskytujú útočisko a krmivo pre pasúce sa zvieratá. Bol často kopicovaný a skracovaný v živých plotoch, o čom svedčia niektoré obrovské kmene, objavujúce sa vo výške hlavy, v častiach Británie. Jaseň v Glen Lyon (Škótsko) je pozoruhodným príkladom takéhoto skracovania. Tento strom vo veku okolo 400 až 500 rokov dosiahol obvod kmeňa 6 m. . Vzhľadom na svoju elasticitu bolo jaseňové drevo bežne používané pre vychádzkové palice. Palice boli vyrezané z dreva a konce zahrievané v pare. Drevo sa potom dalo ohýbať vo zveráku, aby sa vytvorila rukoväť na palici. Farba a atraktívna štruktúra jaseňového dreva ho robia obľúbeným v modernom nábytku, ako sú stoličky, jedálenské stoly, dvere, architektonické prvky a podlahy (schodiskové stupne). Vyrábali sa z neho aj kočiare, lyže, sane, prvé karosérie.
Je to jediné drevo používané na výrobu hurlingovej pálky (hurley), používanej v írskom kolektívnom športe. Pálky sa vyrábajú z oddienkového výrezu (spodných 1,5 metrov stonky) a zo stromov ideálne s priemerom kmeňa 25 až 30 centimetrov. Na tento účel možno použiť len rýchlo pestovaný jaseň, ktorý je priamy a bez uzlov (hrče). Vzhľadom na nedostatok jaseňa v Írsku sa každoročne dováža viac ako 75 % dreva potrebného na výrobu 350 000 hurlingových pálok. A to najmä východoeurópskych krajín. Dôležitosť jaseňa pre hurling sa odráža aj v tom, že hra sa po celom Írsku označuje ako "The Clash of the Ash" (doslova „jaseňový súboj“).
Je cenený aj ako kvalitné palivové drevo, pretože jeho drevo je tvrdé a dobre horí aj keď je čerstvo zrezané.
Kultivary
Existuje veľké množstvo kultivarov, vrátane:
Guyencourt-sur-Noye
Guyencourt-sur-Noye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sparta Rotterdam
Sparta Rotterdam je holandský futbalový klub z Rotterdamu v súčasnosti hrajúci v Eredivisie. Klub bol založený 1. apríla 1888 a je najstarším futbalovým klubom v Holandsku.
História
V roku 1905 Sparta zorganizovala prvý domáci zápas holandského futbalového mužstva. Zápas sa odohral proti Belgicku. Holanďania v tomto odvetnom zápase vyhrali 4–0 a zopakovali tak víťazstvo 4–1 spred dvoch týždňov z Antwerp.
Klub hral na najvyššej úrovni nepretržite až do sezóny 2002/2003, kedy vypadol z Eredivisie. Medzi elitu sa vrátil v sezóne 2005/2006. Opätovne však zostúpil v roku 2010. Počas nasledujúcej sezóny v Eerste Divisie dokázal 20. augusta 2010, po výhre 12–1 nad Almere City, dorovnať rekord Ajaxu a Heraclesu Almelo v najvyššej výhre. Po šiestich rokoch v Eerste Divisie si v apríli 2016 Sparta zaistila postup do najvyššej súťaže po výhre 3–1 nad Jong Ajax.
Saint-Front-d’Alemps
Saint-Front-d’Alemps je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juhokórejské národné florbalové družstvo žien
Juhokórejské národné florbalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Kórejskú republiku v medzinárodných ženských florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Juhokórejskej florbalovej federácie (KFF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2009. Vo februári 2017 figurovalo v medzinárodnom rebríčku IFF na 21. mieste.
Družstvo sa prvýkrát predstavilo na majstrovstvách sveta v roku 2013, keď si postup vybojovalo v ázijsko-oceánskej kvalifikácii, ktorú organizovala práve Kórejská republika. Skončilo na nich bez víťazstva na poslednom mieste. Jeho najvýraznejším úspechom je 3. miesto na Majstrovstvách Ázie a Pacifiku 2009, na ktorých však prehralo všetky zápasy.
Hailles
Hailles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Saint-Front-de-Pradoux
Saint-Front-de-Pradoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľké Arménsko
Veľké Arménsko alebo Veľká Arménia môže byť:
Eustach III. z Boulogne
Eustach III. (*cca. 1050†1125, Rumilly) bol grófom z Boulogne, účastníkom bitky pri Hastingse a spolu so svojimi mladšími bratmi Godefreym a Balduinom aj účastníkom prvej križiackej výpravy. Po smrti jeho brata Balduina mu bol ponúknutý jeruzalemský trón, no počas jeho cesty do Svätej Zeme bol korunovaný jeho príbuzný Balduin Le Bourg. Preto stiahol sa do ústrania a zomrel ako mních v kláštore v Rumilly.
Život
V roku 1087 nahradil svojho otca Eustacha II. ako gróf z Boulogne. V roku 1088 sa podieľal na rebélii proti Viliamovi II., kráľovi Anglicka. Eustach podporoval Róberta II. z Normandie. Kým čakal na Róbertov príchod, bol so svojimi spolubojovníkmi obkľúčený v pevnosti Rochester, kde bol pre nedostatok zásob nútený vyjednávať. Viliam II. väčšinu rebelov omilostil, takže sa Eustach mohol vrátiť do Normandie. Spolu s Róbertom sa v roku 1091 zúčastnil aktu, pri ktorom Róbert uznal Viliama II. za právoplatného kráľa Anglicka.
Po tom ako pápež Urban II. na koncile v Clermonte v roku 1095 vyhlásil prvú križiacku výpravu, vypravil sa aj Eustach spolu so svojimi rytiermi na východ. Hoci sa počas ťaženia nepreslávil tak ako jeho dvaja mladší bratia, predsa bol aktívnym účastníkom viacerých bitiek. Zúčastnil sa obliehania Nikáje, pomáhal oslobodiť Bohemunda z Tarentu obľahnutého počas bitky pri Doryleu a bol jedným z veliteľov vojska počas dobýjania Antiochie. Po dobytí mesta tiež pomáhal utíšiť konflikt o vládu nad mestom, ktorý vznikol medzi Bohemundom a Raimondom z Toulouse. Počas dobýjania Jeruzalema bol spolu so svojim bratom Godefreyom prítomný na obliehacej veži počas úspešného útoku na hradby. Neskôr velil jednej križiackej jednotke aj počas bitky pri Askalone.
Kým jeho bratia zostali vo Svätej Zemi a zohrali kľúčovú rolu pri založení Jeruzalemského kráľovstva, Eustach sa vrátil domov do Európy. Po smrti Balduina mu bol ponúknutý jeruzalemský trón, čo po istom váhaní prijal, avšak cestou sa dozvedel, že medzitým bol korunovaný jeho príbuzný Balduin Le Bourg. Eustach sa teda vrátil do Boulogne, založil clunyjský kláštor v Rumilly, v ktorom aj zomrel ako mních niekedy okolo roku 1125.
Vlády nad grófstvom Boulogne sa po jeho smrti ujala jeho dcéra Matilda spolu s jej manželom Štefanom III. z Blois, synom ďalšieho účastníka prvej križiackej výpravy Štefana II. z Blois.
Dúbravčan
Dúbravčan (feminínum Dúbravčanka pri 1. a 2. význame, Dúbravčianka pri 3. význame) môže byť:
Saint-Front-la-Rivière
Saint-Front-la-Rivière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eugen Korda
Eugen Korda (* 27. október 1949, Bratislava) je slovenský novinár a reportér, známy z televízie Nova, STV a z internetovej televízie denníka SME a časopisu .týždeň.
Životopis
Vyštudoval dramaturgickú tvorbu na FAMU v Prahe. Krátko pracoval vo federálnej televízii, potom ho zo Slovenskej televízie pre jeho pro-československé postoje vyhodili.
Desať rokov bol jediným zahraničným reportérom správ českej televízie Nova. Tá za čias vlády Vladimíra Mečiara nebola závislá od politických tlakov, a preto sa aj vďaka Kordovým reportážam stala jedným z mála na Slovensku dostupných elektronických médií, ktoré boli kritické k Mečiarovej vláde. Korda sa preto stal obeťou sledovania a zastrašovania Slovenskou informačnou službou.
Neskôr tri roky viedol a uvádzal investigatívnu reláciu STV Reportéri, odkiaľ po výmene vlády a nezhodách s politickým nominantom Radimom Hrehom odišiel.
Začal pôsobiť ako šéf televízneho spravodajstva internetovej televízie denníka Sme. V roku 2012 kandidoval vo voľbách na kandidátke strany OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti. Z kandidátky však neskôr pre rozpor s lídrom strany Igorom Matovičom spolu s niekoľkými ďalšími kandidátmi odstúpil.
V súčasnosti pôsobí ako videoreportér v redakcii časopisu .týždeň. V roku 2017 sa stal stredobodom pozornosti v rámci rozbiehajúcej sa kampane #metoo na Slovensku.
Cestná infraštruktúra v Chorvátsku
vpravo|náhľad|250px|Diaľnice v Chorvátsku thumb|right|Číselné označenie diaľnice v Chorvátsku thumb|right|Číselné označenie štátnej cesty v Chorvátsku thumb|right|Číselné označenie župnej cesty v Chorvátsku Cestná infraštruktúra v Chorvátsku pozostáva z diaľnic, štátnych, župných a lokálnych ciest. Rýchlostné cesty nemajú zvláštny štatút, sú stavané v rámci štátnych ciest.
Štruktúra cestnej siete
Chorvátska cestná sieť používa podobnú štrukturalizáciu, ako všetky štáty bývalej Juhoslávie. Dominantné sú štátne cesty, čo je obdoba slovenských ciest I. triedy. Mnohé z nich však majú parametre ciest II. triedy na Slovensku. Cesty nižšej kategórie sú označované ako župné a lokálne cesty. Doplnkom k nim je pomerne dobre rozvinutá sieť diaľnic.
Diaľnice
Diaľnice sú označované predponou A- (od slova autocesta) a príslušným číslom. Smerové dopravné značenie je zelenej farby. V súčasnosti je v krajine diaľnic.
Rýchlostné cesty
Rýchlostné cesty sú budované v rámci štátnych ciest a nesú označenia rovnaké ako štátne cesty (číslo na modrom podklade). Keďže v podstate ide o prestavané štátne cesty, nie sú nijako spoplatnené. Smerové dopravné značenie je modrej farby.
Nasledujúca tabuľka ponúka zoznam úsekov štátnych ciest určených na rozšírenie na rýchlostné cesty, resp. novovybudovaných rýchlostných ciest.
Štátne cesty
Číselné označovanie pozostáva z jednej, dvoch alebo troch číslic podľa nasledujúcich pravidiel:
Insígnia
thumb|[[Anglicko|Anglické korunovačné klenoty]]
Insígnia je „identifikačný odznak hodnosti a moci svetských alebo cirkevných osôb, ich prepožičaného aj zdedeného mocenského postavenia, úradu, sociálneho postavenia alebo dôstojnosti“.
Ide o :
Použitie
Insígnie sa používajú pri slávnostných príležitostiach a bývajú zhotovované zo vzácnych materiálov ako sú drahé kovy a drahokamy a sú to vysoko kvalitné umelecké remeselné diela. Pôvodne šlo o premety bežného denného života (pokrývky hlavy, reťaže, súčasti odevu).
Sú zname už od staroveku, napr. u Etruskov. Na túto tradíciu nadviazali rímski cisári.
Pri akademických inštitúciach sú insígnie symbolom ich samosprávnosti. Ide o pečať, prsteň, medaily na reťaziach a žezlo.
David Koller
David Koller (* 27. september 1960, Praha) je český rockový spevák, skladateľ a bubeník.
Patrí k významným muzikantom strednej generácie českého bigbítu. Autor mnohých dnes už klasických hitov sa najviac preslávil ako líder rockovej skupiny Lucie, kde pôsobil v rokoch 1987 až 2005. Účinkoval aj v ďalších rockových formáciách (Kollerband, Pusa, Žentour, Jasná Páka, Blue Effect) a bol tiež hudobným producentom (Koistinen, Alice, Plexis, Oskar Petr, Walk Choc Ice, Lucie Bílá).
Spolu s Michalom Dvořákom zložili hudbu k filmom Amerika (1994), Poslední přesun (1995) a Mrtvej brouk (1998). Účinkoval vo filmoch Pražákům, těm je tu hej (1990) a Akumulátor (1994). Hosťoval u viacerých kapiel a interpretov (Pražský výběr, Turbo, Žlutý pes, Hudba Praha, Pavol Habera, Helena Vondráčková, Richard Müller, Anna K. či Miroslav Žbirka). Lucii prekvapivo opustil v novembri 2005 kvôli nezhodám so spoluhráčmi Robertom Kodymem a P.B.CH. Pôsobil aj ako koncertný bubeník v kapele Chinaski. Stalo sa tak po tragickej smrti bubeníka Pavla Grohmana, kedy mala kapela naplánované turné. Koller bol Grohmanov bubenícky vzor.
Spoločne s výtvarníkom Davidom Černým a filmárkou Alice Nellis stál za vybudováním kultúrneho centra MeetFactory, otvoreného v roku 2007.
Dekolt
Dekolt môže byť:
Kosec
Kosec môže byť:
Hallencourt (obec)
Hallencourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Festival international du film v roku 1952
Medzinárodný filmový festival v Cannes 1952 sa konal od 24. apríla do 10. mája 1952. Z politických príčin sa na festivale nezúčastnili socialistické krajiny. Účastnilo sa ho teda 30 krajín. Boli udelené dve Veľké ceny festivalu pre dlhometrážny film a jedna pre krátkometrážny film.
Ceny za krátkometrážny film
Udelené osobité uznania Holandsku za zostavu dokumentárnych filmov a režisérovi Alexandrovi Asruc za film Le Rideau cramoisi.
Saint-Front-sur-Nizonne
Saint-Front-sur-Nizonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Výstrih
Výstrih môže byť:
Eurovision Song Contest 2017
Eurovision Song Contest 2017 bol 62. ročník súťaže Eurovision Song Contest. Konal sa na Ukrajine, vďaka víťazstvu ukrajinskej speváčky Džamala v predchádzajúcom ročníku súťaže.
Súťaž pozostávala z dvoch semifinálových kôl a veľkého finále. Semifinále sa konalo 9. a 11. mája a finále 13. mája 2017 v ukrajinskom hlavnom meste Kyjev. Ukrajina usporadúvala túto súťaž druhý krát v histórii (prvýkrát v roku 2005).
Výber hostiteľského mesta
O usporiadanie súťaže prejavilo záujem niekoľko ukrajinských miest - okrem Kyjeva to boli Charkov, Cherson, Ľvov, Odesa a Dnipro. Do druhého kola výberu postúpili Kyjev, Odesa a Dnipro.
Definitívne miesto konania bolo vyhlásené 9. septembra 2016.
Vizuál a slogan
Od roku 2004 má súťaž Eurovision Song Contest jednotné logo dotvorené srdcom, v ktorom je vlajka hostiteľskej krajiny. Okrem všeobecného loga súťaže každý usporiadateľ prezentuje vlastný vizuál spoločne so sloganom, ktoré majú odlíšiť aktuálny ročník od ostatných. náhľad|vľavo|Súťažné pódium s „korálikovým" vizuálom Eurovision Song Contest 2017
Oficiálna prezentácia vizuálu a sloganu 62. ročníka súťaže Eurovision Song Contest prebehla 30. januára 2017 na pôde hosťujúceho vysielateľa NTU v Kyjeve. Autormi celej koncepcie boli ukrajinské kreatívne agentúry „Republique“ a „Banda agency“. Slogan „Oslavujme rozmanitosť“ má pripomínať, že súťaž má byť oslavou spoločnej lásky k hudbe, ktorá spája reprezentantov rôznych krajín a kultúr. Základ vizuálu predstavujú tradičné ukrajinské koráliky rôznych tvarov a farieb, z ktorých sa v ľudovej kultúre vytvárali ochranné amulety v podobe náhrdelníkov (tzv. „namisto“). Koráliky majú vďaka svojej variabilite symbolizovať hodnoty tejto súťaže - snahu spoločne osláviť kvalitnou hudbou to, čo nás spája, ako aj to, čo každého z nás odlišuje a robí nás jedinečnými.
Účastníci
Do súťaže sa pôvodne prihlásilo 43 krajín (stav k termínu uzávierky prihlášok 15. septembra 2016), čo predstavovalo vyrovnanie rekordného počtu účastníkov z roku 2011. Po tretí raz sa k európskym štátom a Izraelu pridala aj Austrália. Po jednoročnej neúčasti sa do súťaže vrátilo Portugalsko a Rumunsko. Oproti predošlému ročníku Bosna a Hercegovina oznámila, že sa súťaže z finančných dôvodov nezúčastní.
13. apríla 2017 bolo oficiálne oznámené, že sa súťaže nezúčastní Rusko, kvôli politickej roztržke s hostiteľskou krajinou. Konečný počet krajín sa preto uzatvoril na čísle 42.
Národné nominácie
Pravidlá súťaže ponechávajú jednotlivým národným vysielateľom voľnú ruku pri spôsobe nominácie svojho reprezentanta. Najčastejšími spôsobmi sú: Do úvahy pripadajú aj rôzne variácie týchto dvoch spôsobov, kedy vysielateľ zvolí interpreta a verejne sa vyberá pieseň, prípadne sa pre pieseň hľadá interpret. Národné kolo môže mať podobu samostatnej televíznej súťaže, alebo sa národným kolom stane prestížna hudobná súťaž, ktorá sa v krajine koná (napr. v Taliansku hudobný festival v San Reme, vo Švédsku Melodifestivalen a podobne).
Prehľad účastníkov súťaže a spôsob ich výberu:
Neúčasť Ruska
Vzťahy medzi Ruskom a Ukrajinou sa radikálne zhoršili od anexie Krymu v roku 2014. Napätie sa aj napriek snahe EBU premietlo aj do tejto apolitickej súťaže. Najskôr z dôvodu prebiehajúceho vojenského konfliktu a s tým súvisiacej politickej nestability Ukrajina odriekla svoju účasť na súťaži v roku 2014. Do nasledujúceho ročníka Ukrajina nominovala speváčku Džamalu s piesňou 1944. Ruská strana protestovala a žiadala, aby bola pieseň vylúčená zo súťaže kvôli politickému obsahu, ktorý je v rozpore s pravidlami. EBU ale pieseň nediskvalifikovala a Džamala súťaž v roku 2016 dokonca vyhrala a získala pre Ukrajinu právo usporiadať nasledujúci ročník Eurovízie. Rusko spočiatku zvažovalo na protest sa súťaže na Ukrajine nezúčastniť. Nakoniec sa ale rozhodlo nominovať hendikepovanú speváčku, víťazku jednej z tamojších speváckych súťaží - Juliju Samojlovovú. Následne ukrajinská strana oznámila, že speváčka nebude podľa ukrajinských zákonov vpustená na ich územie, keďže je zaradená na listinu nežiadúcich osôb. Na tento zoznam sa dostala preto, že v roku 2015 vystupovala na území Krymu. Túto skutočnosť ukrajinská vláda vnímala ako podporu ruskej anexie Krymu a ohrozenie územnej zvrchovanosti štátu. EBU sa snažila situáciu riešiť rokovaniami - postavila sa na stranu Ruska a žiadala pripustenie ruskej reprezentantky do súťaže. Kroky ukrajinskej strany odsúdila, pretože podľa vysokého predstaviteľa EBU Franka Dietra Freilinga „narúšali integritu a nepolitickú povahu súťaže, ktorej poslaním je spájať národy“. Keďže ukrajinská strana odmietla ustúpiť, EBU navrhla, aby bolo vystúpenie Samojlovovej prenášané z Ruska telemostom. Rusko ale namietalo, že jeho reprezentantka by tak nemala zaručené rovnaké podmienky, čo by bolo v rozpore s pravidlami súťaže. Ďalším riešením, ktoré podporovali aj ukrajinskí organizátori, bolo nominovať inú reprezentantku. Takéto riešenie bolo zo strany Ruska odmietnuté a 13. apríla 2017 ruský národný vysielateľ oficiálne oznámil, že sa aktuálneho ročníka Eurovízie nezúčastní a ani ho nebude vysielať.
Semifinále 1
V prvom semifinále sa zúčastnilo 18 krajín.Španielsko,Taliansko a Spojené kráľovstvo mali právo hlasovať.
Semifinále 2
V druhom semifinále za zúčastnilo 19 krajín.Francúzsko,Nemecko a Ukrajina mali právo hlasovať.
Zaujímavosti
Skupina O'G3NE sa zúčastnila na detskej verzií súťaže v roku 2007, na ktorej reprezentovali Holandsko s piesňou „Adem in, adem uit“ kde obsadili 11. miesto.
Tako Gachechiladze bola súčasťou skupiny Stephan & 3G, ktorá mala reprezentovať Gruzínsko v ESC 2009 s piesňou „We Don't Wanna Put In“. Pretože nechceli zmeniť pieseň z politických dôvodov, museli ich diskvalifikovať.
Imri Ziv bol súčasťou sprievodných vokálov v roku 2015 a 2016 pre zástupcov Izraela.
Omar Naber reprezentoval Slovinsko v roku 2005 s piesňou „Stop“, kde sa nekvalifikoval do finále. Súťaž bola tiež na Ukrajine.
Tijana Bogićević bola súčasťou sprievodných vokálov v roku 2011.
Medený jazdec
náhľad|Medený jazdec (Pomník Petra I.) náhľad|Medený jazdec na obraze maliara Vasilija Surikova Medený jazdec je známa jazdecká socha v ruskom meste Sankt Peterburgu, ktorú preslávila najmä poéma A. S. Puškina Medený jazdec. Socha predstavuje cára Petra Veľkého.
História
Sochu dala postaviť v roku 1772 imperátorka Katarína II. pri príležitosti stého výročia narodenia imperátora Petra I. Svedčí o tom aj nápis v latinskom jazyku "Petro Primo Catharina Secunda MDCCLXXXII"a v ruskom jazyku „Петру перьвому Екатерина вторая, лѣта 1782“ - Petru pervomu Jekaterina vtoraja, leta 1782. Chcela tak vyjadriť svoje rovnocenné postavenie voči Petrovi I. A nie neprávom. Kým Peter I. získal pre Ruské impérium prístup k Baltskému moru a rozšíril jeho územie po tzv. severnej vojne, Katarína II. získala pre Ruské impérium prístup k Čiernemu moru, keď jej vojská niekoľkokrát porazili turecké pozemné a námorné sily. Socha bola svedectvom mnohých významných udalostí, ktoré sa odohrali v hlavnom meste Ruského impéria (známe povstanie dekabristov v roku 1825). V súčasnosti je stredobodom záujmu turistov, ktorí prichádzajú na návštevu mesta nad Nevou, ale prichádzajú sa tu fotografovať aj ruské mladomanželské páry.
Opis sochy
Socha Petra I. stojí na podstavci, ktorý je vysoký 5 metrov a pochádza z jediného kusa žuly. Autorom sochy je francúzsky umelec E. M. Falconnet. Socha váži 166 ton a je vyrobená z bronzu. Peter I. pozerá na rieku Neva a svoju ruku naťahuje do diaľok, aby vyjadril svoje veľmocenské ambície. Petrov vzpínajúci kôň zadnými kopytami drví hada - symbol pretvárky (podľa niektorých interpretácií Švédska a jeho podlej politiky). Socha je tiež známa pod názvom Medený jazdec (podľa Puškinovej poémy).
Jaroslav Huleš
Jaroslav Huleš (* 2. júl 1974, Čimelice† 8. júl 2004) bol český jazdec Grand Prix cestných motocyklov.
Vesmírni ľudia
Táto skupina ľudí je považovaná za sektu, ako rôznymi autormi z niekoľkých médií  tak i L. Safaříkom, tajomníkom plzenského Klubu psychotroniky a UFO.
Aktivity
V roku 2007 ministerstvo obrany Slovenskej republiky dostalo od "Svetelných pracovníkov (šíritelia vesmírnej ideológie)" varovanie pred očipovaním ľudí, ktoré údajne plánujú (a uskutočňujú) jaštery z temných svetov, s výzvou na obranu obyvateľov Slovenska proti tejto hrozbe. Aj napriek tomu však stále existujú desiatky ľudí, ktorí neváhajú šíriť pravdu o Aštarovi Šeranovi a vesmírnych ľuďoch.
Turistická značkovaná trasa číslo 5108
Turistická značkovaná trasa číslo 5108 je zelená trasa v Malých Karpatoch, spájajúca rázcestie Zabité s rázcestím na Záruby. Dĺžka trasy je 15,5 km.
Juraj Tabaček
Juraj „Šoko“ Tabaček (* 23. august 1979, Žilina) je slovenský moderátor, herec a zabávač.
Vyštudoval gymnázium v Žiline, nedokončil však ani jednu z troch vysokých škôl, na ktoré bol prijatý. Pôsobil ako herec Bábkového divadla v Žiline, v súčasnosti sa objavuje prevažne v zábavných televíznych programoch. Do povedomia verejnosti sa dostal najmä stvárnením postavy Tunela v sitkome Horná Dolná. Od jesene 2018 do leta 2019 bol kapitánom v relácii Milujem Slovensko na Jednotke RTVS.
Vystupuje v zoskupení 3T – Tri tvorivé tvory, tiež v šou Na facku, či v rámci stand-upov.
Štefan Fabián
Štefan Fabián, prezývaný Fabo (* 26. september 1969† 24. september 1997) bol slovenský podnikateľ a jeden z najvyššie postavených členov mafiánskej skupiny tzv. Holubovcov, organizovanej zločineckej skupiny, operujúcej na východnom Slovensku. Pochádzal zo Sobraniec. Bol jeden z mála členov mafie na Slovensku s vysokoškolským vzdelaním.
Holubovci
Bol považovaný za muža číslo 2 v hierarchii skupiny, hneď po Róbertovi Holubovi, po ktorom bola skupina pomenovaná. V médiach je niekedy nesprávne označovaný ako ochrankár Róberta Holuba. Medzi ďalších významných členov skupiny patrili: Karol Kolárik (zastrelený v roku 1999), Dušan Borženský (odsúdený za vraždy na 23 rokov), Alexander Horvát (odsúdený za vraždy na 23 rokov) , Ladislav Badó (odsúdený za vraždy na 23 rokov) a ďalší.
Holubovci pôsobili od začiatku deväťdesiatych rokov hlavne v Košiciach a na východnom Slovensku, a boli úzko prepojení na rodinu Rezešovcov, ktorí v tom čase ovládali košické železiarne. Skupina sa zaoberala výpalníctvom, vydieraním, ekonomickou a násilnou trestnou činnosťou a vraždami. Štefan Fabián bol označovaný za mozog tejto organizovanej skupiny, za jej "ekonóma". Bol spolumajiteľom niekoľkých firiem, v ktorých bol v obchodnom registri zapísaný ako konateľ či spolumajiteľ. Mimo to zakladal aj niekoľko firiem na tzv. bielych koní. Počas svojho života nikdy nebol zo žiadnej trestnej činnosti oficiálne obvinený.
Udalosti tesne pred streľbou
Bezprostrednej streľbe v bare Amadeus predchádzal pokus o likvidáciu Róberta Holuba dva dni predtým 22. septembra. Na Holuba sa snažil vystreliť strelec na motorke na čerpacej stanici v Košiciach na sídlisku KVP, pričom sa mu pravdepodobne zasekla zbraň. Holub zrejme spoznal v osobe vodiča motorky Alojza Kromku. Toho sa celá skupina snažila nájsť. Keď sa im to nepodarilo, vylákali aspoň jeho brata Jána Kromku. Spútaného ho priviezli do domu Róberta Holuba do Vajkoviec pri Košiciach. Tam sa z neho pokúšali bitkou zistiť, kde sa Alojz skrýva. Ján Kromka toto pravdepodobne ani nemohol vedieť, kde je jeho brat a čo sa stalo v pondelok 22. septembra v Košiciach, keďže o aktivity podsvetia sa vôbec nezaujímal. Pracoval ako čašník v jednom tatranskom hoteli. Po brutálnej bitke, mu pravdepodobne Fabián strelil dvakrát do hlavy. Mrtvého ho vyhodili do poľa pri Ličartovciach, poliali benzínom a zapálili. Následne sa podarilo Mikulášovi Černákovi vylákať Holuba na stretnutie do Bratislavy, s tým, že mu ukáže kde sa Alojz Kromka skrýva. Na stretnutie išli z Košíc Róbert Holub, Štefan Fabián, Dušan Borženský a Ladislav Badó.