cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Giacchino
Film a televízia
Z ďalších úspešných kompozícií môžeme spomenúť hudbu k Abramsovmu filmu Star Trek v 2009, Marvel filmu Doctor Strange v 2016 a hudbu k Disneyho filmu Zootopia. Giacchino zložil hudbu ešte k dvom filmom štúdia Marvel: Spider-Man: Homecoming v 2017 a jeho pokračovanie v 2019 Spider-Man: Far From Home.
V septembri 2016 Giacchino nahradil skladateľa Alexandra Desplata pre film Star Wars: Rogue One. Giacchino sa vrátil k Pixaru a zložil hudbu ku Coco (2017) a Incredibles 2 (2018). V roku 2022 Giacchino spolupracoval s Mattom Reevesom na hudbe k filmu The Batman. V roku 2018 Giacchino napísal, režíroval a zložil hudbu ku krátkemu satirickému filmu Monster Challenge.
Ďalšie kompozície
Okrem dlhého zoznamu skomponovaných diel v roku 2005 Giacchino spolupracoval s Walt Disney Imagineering a vytvoril dva nové soundtracky pre novú verziu exhibície Vesmírna hora v Disneylande: Vesmírna hora: Misia 2 v Disneyland Paris a Vesmírna hora v Hong Kong Disneyland. Giacchina si najala aj Sarah Vowell, ktorá hrala postavu Violet vo filme Rodinka úžasných, aby skomponoval hudbu k audio verzii jej knihy Assassination Vacation.
V roku 2009 dostal Giacchino príležitosť viesť orchester na 81. odovzdávaní cien Akadémie (Oscar). Pre tento projekt prerobil mnoho slávnych hudobných tém z v rozličných štýloch, ako téma z filmu Lawrence of Arabia a bossanova z Moon River.
Herectvo
V roku 2015 Giacchino hral rolu pracovníka Disneylandu vo filme Tomorrowland, ku ktorému aj zložil hudbu. Navyše v tom istom roku hral vojaka stormtroopera Prvého rádu vo filme J. J. Abramsa: Star Wars: The Force Awakens. V roku 2018 nahovoril postavu v animovanom filme Ralph Breaks the Internet. V roku 2019 sa vrátil ako vojak Sith trooper vo filme Star Wars: The Rise of Skywalker, tiež režírovanom Abramsom.
Leafia
Leafia je rastlinný pokémon. Pochádza zo 4. generácie, čiže sa vyskytuje iba v hrách Pearl a Diamond. Vyvíja sa z Eeveeho pomocou machového kameňa. Má veľa útokov napríklad Listová čepeľ a iné rastlinné útoky.
Le Fournet
Le Fournet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 56 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Château-Salins (obvod)
Château-Salins je obvod v departemente Moselle a regióne Lotrinsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 5 kantónov a 128 obcí.
Kaprozúbka Rachova
Kaprozúbka Rachova je druh ryby z čeľade Nothobranchiidae.
Pôvod
Pochádza z Afriky (Mozambik).
Martin Van Buren
Martin Van Buren (* 5. december 1782, Kinderhook, New York, USA – † 24. júl 1862, tamže) bol ôsmy prezident Spojených štátov od roku 1837 do 1841. Pred úradom prezidenta slúžil ako ôsmy viceprezident (1833 – 1837) a ako desiaty minister vnútra.
Bol kľúčovým organizátorom Demokratickej strany, vrcholnou osobnosťou dvojstranného systému, a prvým prezidentom, ktorý nemal britský alebo írsky pôvod - bol holandského pôvodu. Bol zároveň prvým prezidentom, ktorý sa narodil už ako americký občan - jeho predkovia sa narodili ešte pred revolúciou.
Uladzimir Karatkevič
Uladzimir Siamionavič Karatkevič (, * 26. november 1930, Orša† 25. júl 1984, Minsk, Bielorusko) bol bieloruský básnik, prozaik, dramaturg, publicista, prekladateľ. Jedna z najvýznamnejších osobností bieloruskej literatúry druhej polovice 20. storočia. Prvý bieloruský spisovateľ, ktorý sa venoval žánru historickej detektívky.
Dvojfarebný diagram
Dvojfarebný diagram je diagram vyjadrujúci v systéme UBV závislosť farebného indexu U-B od B-V. Dvojfarebný diagram umožňuje rozlíšiť hviezdy rozličných tried svietivosti. Pomocou dvojfarebného diagramu možno určiť aj veľkosť medzihviezdnej absorpcie.
Saint-Jean-lès-Longuyon
Saint-Jean-lès-Longuyon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Všeobecná cirkulácia atmosféry
Všeobecná cirkulácia atmosféry je prevládajúce prúdenie vzduchu v rozsiahlej oblasti zemského povrchu.
Hlavným dôvodom vzniku všeobecnej cirkulácie vzduchu je:
4871 Riverside
4871 Riverside je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil japonský astronóm Masahiro Koišikawa 24. novembra 1989.
Železničná zastávka Bratislava-Slovany
Železničná zastávka Bratislava-Slovany (skrátené žzast. BA-Slovany, niekedy nesprávne Železničná stanica Bratislava-Slovany) je v súčasnosti nepoužívaná železničná zastávka v Bratislave. Nachádza sa v mestskej časti Nové Mesto, medzi stanicami Bratislava predmestie a Bratislava filiálka, pri západnej strane priecestia s Riazanskou ulicou.
Tatský obvod
thumb|Poloha obvodu v rámci Maďarska Tatský obvod (maď. Tatai kistérség) je administratívna jednotka, obvod, v severnom Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe. Jeho sídlom je mesto Tata.
Železničná zastávka Bratislava-Slovany
Železnice Slovenskej republiky do roku 2014 plánovali obnoviť význam železnice v oblasti vybudovaním novej trate hlavne pod povrchom zeme, čím by zastávka Bratislava-Slovany klesla pod zem a na povrchu by bolo možné postaviť iné objekty. Projekt bol súčasťou Dopravno-urbanistickej štúdie prepojenia dnes už bývalých koridorov TEN-T 4, 5 a 17 v Bratislave, ktorej časťou bola práve trať Petržalka - Nivy - Filiálka - Slovany - Predmestie/letisko M. R. Štefánika. Na trať sa však nepodarilo získať financovanie z prostriedkov Európskej únie a vlastné prostriedky na takúto rozsiahlu stavbu nestačili.
Tatský obvod
Sídla
V obvode sa nachádza celkovo 1 mesto a 9 obcí.
Zatláčanie
Zatláčanie (dokonavý vid: zatlačenie) môže byť:
Kaukazský ovčiak
Kaukazský ovčiak  je plemeno druhu pes domáci. Je nebojácny a spoľahlivý. K výchove je potrebná vysoká miera trpezlivosti, dôslednosti a autority bez násilia. Najlepšie sa cíti na veľkom pozemku.
Pôvod
Zmienky o tomto plemene sú 600 rokov staré, ale odhaduje sa, že plemeno je oveľa staršie. Rozšírený sú prevažne v pásme Predkaukazska a Zakaukazska. Tu chráni stáda oviec pred medveďmi, vlkmi a inými predátormi, ale aj záhrady a usadlosti pred zlodejmi.
Opis
náhľad|šteňa Kaukazské ovčiaky sú veľké, svalnaté psy. Majú rozličnú farbu: zväčša vlkosivú, hrdzavú, slamene žltú alebo aj bielu. Srsť je hrubá, podobná medvedej.
Využitie
Sú to odolné psy, ktoré znesú každé poveternostné podmienky. Nedôverujú neznámym ľuďom, svojmu pánovi sú však veľmi oddaní. Majú hlboko zakorenený ochranársky inštinkt. Stane sa nekontrolovateľným, pokiaľ je cvičený ako bojový pes.
Caluire-et-Cuire (mesto)
Caluire-et-Cuire je francúzska mesto, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Kudymkar
Kudymkar je mesto v Rusku, bolo centrom Komi-permjackého autonómneho okruhu pred jeho zrušením. V súčasnosti patrí do Permského kraja. Mesto leží na Urale v nadmorskej výške 175 m, 1080 km od Moskvy. Miestne čas je UTC+5.
V roku 2010 tu žilo 28 984 obyvateľov. .
Mesto bolo založené najneskôr v 16. storočí, prvá písomná zmienka je z roku 1579.
Tatabánsky obvod
thumb|Poloha obvodu v rámci Maďarska Tatabánsky obvod (maď. Tatabányai kistérség) je administratívna jednotka, obvod, v severnom Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe. Jeho sídlom je mesto Tatabánya.
Sídla
V obvode sa nachádza celkovo 1 mesto a 9 obcí.
Eugène Michel Antoniadi
Eugène Michel Antoniadi alebo Eugenios Antoniadis (* 1. marec 1870, Konštantínopol, Turecko – † 10. február 1944, Paríž, Francúzsko) bol grécky astronóm, ktorý väčšinu života strávil vo Francúzsku. Študoval najmä planéty a venoval sa aj dejinám astronómie. Pozoroval zväčša 81 cm refraktorom observatória v Meudone pri Paríži.
Stal sa uznávaným odborníkom na planétu Mars a aj keď spočiatku podporoval teóriu kanálov na Marse, po pozorovaní v roku 1909, keď bol Mars v opozícii dospel k záveru, že ide iba o optický klam. Zaoberal sa tiež pozorovaním Venuše a Merkúru. Ako prvý sa pokúsil nakresliť mapu Merkúra, ale jeho mapy boli nepresné kvôli jeho mylnému predpokladu, že Merkúr má viazanú rotáciu so Slnkom. Na jeho počesť bol po ňom pomenovaný kráter na Marse a na Mesiaci. Je tiež známy vytvorením stupnice určujúcej kvalitu pozorovacích podmienok, ktorú používajú amatérski astronómovia.
Dráha hviezdy
Dráha hviezdy je obežná dráha hviezdy okolo centra hviezdnej sústavy. Hviezdy populácie I a diskovej populácie majú dráhy veľmi podobné kruhovým dráham, hviezdy populácie II ich majú veľmi pretiahnuté (rotácia Galaxie).
Pohyb každej hviezdy je podmienený regulárnym poľom a pri tesných priblíženiach k iným hviezdam aj iregulárnym poľom. Vplyvom poruchového pôsobenia ostatných hviezd Galaxie na určitú hviezdu nie je dráha jednotlivých hviezd uzatvorená, t. j. hviezda sa po obehu okolo centra Galaxie nevráti presne do toho istého bodu ako predtým. Pri jednotlivých obehoch hviezda osciluje okolo určitej strednej dráhy vo vymedzenej, uzatvorenej oblasti. Rozsiahle numerické výpočty dráh hviezdy uskutočnil najmä G. Contopoulus a B. Strömgren v roku 1965 a A. Ollongrens s I. H. M. Torgardovou v roku 1962.
Výpočty ukázali, že podľa tvaru uzatvorených oblastí, v ktorých môže hviezda oscilovať pri svojich obehoch okolo centra Galaxie, ale ich nemôže prekročiť, sa dajú dráhy hviezd rozdeliť na tri charakteristické druhy: škatuľové dráhy, trubicové dráhy a obálkové dráhy. Škatuľové dráhy majú hviezdy, ktoré pri svojom obehu okolo centra Galaxie a pri postupnej zmene svojej vzdialenosti od tohto centra i od galaktickej roviny nemôžu opustiť oblasť pozdĺž svojej dráhy, ktorá má v priereze kolmom na smer dráhy hranatý, škatuľový tvar. Pri trubicových dráhach môže hviezda obiehať okolo stredu Galaxie v uzatvorenej oblasti s prierezom tvaru úzkej slučky, vytvárajúcej pozdĺž strednej dráhy trubicu. V krajnom prípade, keď je slučka limitne úzka, ide o čiarovú dráhu. Pri obálkovej dráhe sa hviezda môže pohybovať len v "obálke" pozdĺž strednej dráhy.
Le Fresne-Camilly
Le Fresne-Camilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 826 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ISO 3166-2:MD
Kódy ISO 3166-2 pre Moldavsko identifikujú 10 žúp, 1 mesto, 1 územnú jednotku a 1 autonómne územie. Prvá časť (MD) je medzinárodný kód pre Moldavsko, druhá časť pozostáva z dvoch písmen identifikujúcich župu.
Zoznam kódov
MD-BA Bălţi (Bălţi) MD-CA Cahul (Cahul) MD-CH Chişinău (Kišinev) MD-CU mesto Kišinev MD-ED Edineţ (Edineţ) MD-GA Unitate Teritorială Autonomă Găgăuzia (Comrat) MD-LA Lăpuşna (Hânceşti) MD-OR Orhei (Orhei) MD-SN Unitatea teritorială din Stânga Nistrului (Dubăsari) MD-SO Soroca (Soroca) MD-TA Taraclia (Taraclia) MD-TI Tighina (Căuşeni) MD-UN Ungheni (Ungheni)
Kyseľ
Kyseľ môže byť:
Medvedí potok (prítok Flochovca)
Medvedí potok je potok v hornom Turci, v juhovýchodnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Flochovca, meria 1,9 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Tečie v Kremnických vrchoch, v podcelku Flochovský chrbát, pramení na juhojuhozápadnom svahu Svrčinníka (1 312,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 130 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie napriameným korytom juhojuhovýchodným smerom, zľava priberá krátky prítok (1 025,0 m n. m.) z južného svahu Svrčinníka a stáča sa smerom na západojuhozápad. Na dolnom toku sa napokon stáča juhozápadným smerom a v Širokej doline, v blízkosti chaty Štrich, sa v nadmorskej výške cca 928 m n. m. vlieva do Flochovca.
Cena Karla Čapka (cena PEN klubu)
Cenu Karla Čapka založilo v roku 1994 České centrum Medzinárodného PEN klubu a Spoločnosť priateľov PEN klubu. Cena je určená pre autorov, "ktorí nejako výrazne a zrozumiteľne prispeli k tomu, aby sa v spoločnosti presadili demokratické a humanistické hodnoty alebo aby boli ubránené", sa udeľuje vždy v párnom roku.
V roku 1996 organizátori založili ešte Cenu PEN klubu za celoživotné dielo s "prihliadnutím k zásluhám o českú literatúru v pofebruárovej dobe". Cena Karla Čapka je bronzová plastika otvárajúcej knihy, vnútri s obojstranným reliéfom portrétu Karla Čapka, dielo akademického sochára Vladimíra Preclíka. Cena je spojená s finančnou čiastkou vo výške, ktorá sa mení, predtým 150 tisíc korún, v roku 2010 100 tisíc korún.
Cena PEN klubu za celoživotné dielo
Od roku 2009 sa udeľuje každý nepárny rok ako Cena PEN klubu – Vlastní cestou
4971 Hoshinohiroba
4971 Hoshinohiroba je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil Tetsuya Fujii, Kazurō Watanabe 30. januára 1989.
Nahrádzanie
Nahrádzanie alebo nahradzovanie alebo nahradenie alebo náhrada môže byť:
Nahrádzanie alebo nahradzovanie môže byť:
Nahradenie alebo náhrada je v logike: súhrnné označenie pre dosadenie a premenu, pozri dosadenie (logika) a premena (logika)
Pulguksa
Pulguksa (kórejsky 불국사, čínsky 佛國寺; doslova "Chrám Budhovej krajiny") je budhistický kláštor v juhokórejskej provincii Severný Kjongsang, neďaleko mesta Kjongdžu.
Ide o významnú pamiatku, ktorá vznikla v čase juhokórejského kráľovstva Silla (57 pred Kr. – 935). Hoci niektorí umiestňujú jej pôvod už do 6. storočia, zvyčajne sa uvádza, že ho založil v roku 751 ako verejnú svätyňu na počesť svojich rodičov vo vtedajšom živote prvý minister Kim Te-song. Súčasne dal o 4 km ďalej vybudovať aj súkromnú jaskynnú pustovňu Sokkuram na uctenie rodičov zo svojho predošlého života. Kláštor postavili na kamenných terasách a mal okolo dvesto drevených budov. Na konci 16. storočia ho takmer zrovnali so zemou Japonci, v ďalších storočiach bol opakovane obnovovaný. Poslednou dôkladnou rekonštrukciou prešiel celý komplex v rokoch 1969 - 1973. V kláštore sa nachádza sedem tzv. národných pokladov – pagody Tabotchap a Sokkatchap, tri kamenné mosty symbolizujúce prechod do duchovného, Budhovho sveta, a dve pozlatené bronzové sochy z 8. storočia.
V roku 1995 bol kláštor spolu s neďalekou pustovňou Sokkuram zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Saint-Julien-lès-Gorze
Saint-Julien-lès-Gorze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Cynizmus (psychológia)
Cynizmus je bezohľadné, hrubé, bezcitné správanie; bezcitný výsmech, vyzývavé opovrhovanie všeobecne prijatými pravidlami mravnosti a duchovnými hodnotami.
Cynizmus je aj názorová pozícia alebo stav mysle, charakterizovaný všeobecným odmietaním alebo nedôverou k motívom druhých na základe podozrenia, že sú vo svojej podstate sebecké.
Wanastowi Vjecy
Wanastowi Vjecy je česká rocková skupina založená v roku 1988. Skupina dosiaľ vydala desať albumov, z ktorých sa celkovo predalo vyše 500 000 kusov. Do roku 2010 bolo jadrom skupiny duo Robert Kodym – Petr Chovanec, ktoré paralelne pôsobí v skupine Lucie. V roku 2010 Chovanec svoje účinkovanie v skupine Wanastowi Vjecy ukončil.
Prvé skladby skupiny vznikli pre dokumentárny film o punku režiséra Vladislava Kvasničku … Aby si lidi všimli (1988). Skupina si získala kultovú povesť a účinkovala na niekoľkých pololegálnych punkových akciách. Oficiálne debutovala v roku 1990 skladbami „Tak mi to teda nandej“, „Vona je hotová“ a „Oni“ (sic) na punkovom albume rozličných interpretov s názvom Epidemie. Tieto skladby sa neskôr objavili v pozmenených verziách aj na prvom samostatnom albume skupiny z roku 1991, na ktorom sa začal jej žánrový posun od punku k rocku.
Napriek tomu, že skupinu Wanastowi Vjecy vždy tvorilo viacero hráčov, bola už od vydania svojho prvého albumu oficiálne reprezentovaná iba dvojicou Kodym – Chovanec. Po Chovancovom odchode sa vnútorný stav skupiny zmenil a Wanastowi Vjecy odvtedy vystupujú ako rovnocenná štvorčlenná skupina, čo sa prejavilo aj na obale ich nasledujúceho albumu Letíme na Wenuši (2011), na ktorom sú vyobrazení všetci členovia.
Zostava
Súčasní členovia: Bývalí členovia:
LP
Štúdiové:
Výberové: (*) Obsahuje aj koncertné, remixové a alternatívne verzie skladieb
(**) Boxet štúdiových albumov z obdobia rokov 19912006 okrem titulu Divnoalbum?
SP
(*) Jednoskladbový singel
Knihy o skupine
KROC, Vladimír – KŘIVÁNEK, Rostislav: Divnoknížka. 1. vyd. Praha: Popron Music 1993. 80 s.
Ivan Csudai
Prof. Ivan Csudai, akad. mal. (* 18. august 1959, Svodov) je slovenský akademický maliar, grafik, ilustrátor, reštaurátor, rockový hudobník, spevák, hudobný skladateľ, hudobný producent, textár a vysokoškolský pedagóg.
Ako výtvarník sa v širšom kontexte zaraďuje medzi kľúčových predstaviteľov slovenskej maliarskej postmoderny, ktorí nastúpili na scénu v polovici 80. rokov. Vo svojej tvorbe využíva výrazové prostriedky charakteristické pre abstrakciu, neoexpresionizmus a popart. Na konte má vyše 70 autorských a viac než 200 skupinových výstav doma i v zahraničí. Jeho diela sú zastúpené v približne 20 verejných zbierkach. Je účastníkom viacerých sympózií a študijných pobytov, ako aj laureátom niekoľkých cien.
Ivan Csudai sa paralelne venuje i hudobnej dráhe, ktorej začiatky sú spojené s domácou alternatívnou rockovou skupinou Sleepy Motion. V rámci sólovej kariéry dlhodobo spolupracuje so skladateľom Martinom Burlasom. Vo svojich artrockových skladbách sa tiež uplatňuje ako autor lyrických textov, ktoré sú výlučne v angličtine. Jeho spevácky prejav sa vyznačuje introvertným, meditatívnym rozpoložením a neexaltovaným barytónovým hlasom. Csudai dosiaľ participoval na celkovo desiatich albumoch.
Okrem výtvarníctva pôsobil profesijne ako pedagóg na Katedre maliarstva Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave (VŠVU), kde pod jeho vedením vyrastala nová generácia úspešných výtvarníkov. Bol zakladateľom a vedúcim 4. ateliéru, ktorý reflektuje nové trendy v maľbe po roku 2000 s plnou akceptáciou digitálnych technológií. V roku 2023 sa po dohode s rektorkou VŠVU rozhodol svoje pôsobenie na škole ukončiť pre kauzu obťažovania a šikanovania študentov.
Žije a tvorí v Bratislave.
Detstvo a mladosť
Ivan Csudai sa narodil 18. augusta 1959 v juhoslovenskej obci Svodov, ktorá je dnes miestnou časťou Želiezoviec. Jeho otec Dezider pracoval ako vedúci hospodárstva na štátnom majetku, matka Lívia, rodená Šašváryová, bola účtovníčkou. Má o osem rokov staršieho brata. V roku 1961 sa rodina presťahovala do obce Okoličná na Ostrove, kde v júni 1965 zažila katastrofálnu povodeň a evakuáciu. Keď mal štyri roky, zomrela mu matka. Túto stratu pociťoval veľmi bolestne, čo sa neskôr prejavilo v jeho tvorbe.
V roku 1965 začal navštevovať základnú deväťročnú školu v Komárne. Už v tomto období sa intenzívne zaoberal hudbou. Hrával na gitare a počúval prevažne rock, od ktorého sa postupne dostal k ďalším žánrom vrátane jazzu, klasickej hudby či nezávislej scény. Od detstva ho taktiež fascinovala tamojšia rovinatá krajina a vizuálne diela rozličného druhu: ilustrácie v knihách pre deti, historické obrazy visiace na stenách, starožitné predmety, interiéry zo začiatku 20. storočia, biedermeierovský nábytok, ale aj fotografie.
Z tohto dôvodu sa rozhodol prihlásiť na strednú Školu umeleckého priemyslu (ŠUP) v Bratislave, kde ho v roku 1974 prijali na odbor propagačné výtvarníctvo – úžitková fotografia. Bol žiakom Františka Tomíka, v prvom ročníku ho učila aj Milota Havránková. Podľa vlastných slov Csudai na ŠUP inklinoval k experimentálnemu fotografovaniu. Školu ukončil o štyri roky neskôr a podal si prihlášku na VŠVU. Na štúdium ho neprijali, preto po maturitnej skúške krátko pracoval v podniku Výstavníctvo v Bratislave. V roku 1979 si opäť podal prihlášku, ale ani na druhý pokus ho neprijali, a tak musel absolvovať dvojročnú základnú vojenskú službu.
Počas vysokoškolského štúdia bol zapojený do realizácie viacerých štátnych zákaziek na obnovu historických a umeleckých pamiatok. Šesťročné štúdium úspešne ukončil v roku 1987 obhajobou diplomovej práce zameranej na reštaurovanie gotických nástenných malieb v Kostole sv. Františka z Assisi v obci Poniky na strednom Slovensku a udelili mu titul akademický maliar. Po skončení vysokej školy sa popri vytváraní vlastných diel zamestnal ako reštaurátor nástenných malieb a závesných obrazov. Toto povolanie vykonával iba krátko, keďže politicko-spoločenské zmeny mu onedlho umožnili venovať sa voľnej umeleckej tvorbe na profesionálnej úrovni.
Nástup, okolnosti, odozva
Ivan Csudai začal pôsobiť na scéne slovenského výtvarného umenia v druhej polovici 80. rokov, ktorá bola vďaka perestrojke charakteristická určitými ideologickými ústupkami zo strany štátnych orgánov a oficiálnych inštitúcií voči dianiu v domácej kultúre. Patrí do generácie, ktorá nadviazala na celosvetový postmoderný prúd neoexpresionistickej maľby v reakcii na minimalizmus a konceptuálne umenie dominujúce predchádzajúcemu desaťročiu. Prvé obrazy voľného štýlu namaľoval v roku 1983, jeho najstaršou známou publikovanou maľbou je však miniatúra s názvom „Autoportrét“ z roku 1982.
Neoexpresionizmus bol charakteristický silným emocionálnym obsahom a premyslenou, zámernou nedbalosťou. Jeho predstavitelia obhajovali figuratívne umenie, ktoré odrážalo autorove najprudšie pocity. Neoexpresionistov ovplyvňovalo i takzvané surové umenie (art brut), pričom podobne ako expresionisti pred nimi boli uchvátení „primitívnymi“ citmi, ktoré hrajú význačnú úlohu pri formovaní spoločnosti. Hnutie prinieslo návrat k zobrazovaniu čitateľných objektov, hoci niekedy abstraktným spôsobom.
Pre Csudaia a jeho generačných kolegov (Stanislav Bubán, Svetozár Ilavský, Ladislav Teren, Daniel Jurkovič, Daniel Brunovský, Simona Tauchmannová, Jozef Šramka a ďalší) bola príznačná spontánnosť prejavu a živelnosť maliarskeho gesta. Výberom tém sa odlišovali od socialistického kánonu angažovaného umenia, napriek tomu už boli režimom tolerovaní. Politické uvoľnenie využívali na suverénny pohyb medzi nepísanými pravidlami oficiálnej a alternatívnej kultúry. Túto skupinu historici výtvarného umenia často dávajú do súvislosti so západnými tvorcami, ktorí bývajú označovaní pojmami ako Transavanguardia, Neue Wilden, Figuration Libre alebo Wild Style.
Vystúpenie skupiny vyvolalo v kultúrnom prostredí rozličné reakcie – negatívne, kritické, rezervované i pozitívne. Jej predstavitelia odmietli reálny socializmus v osobnom živote a socialistický realizmus v tvorbe, čím sa neoficiálna scéna vymkla z dosahu komunistickej ideológie. Vytvorili vlastnú, osobitú verziu expresívnej maľby, ktorá bola zákonitým pokračovaním a vyzretím slovenskej moderny. Išlo však o pomerne krátkodobú epizódu, ktorú jej protagonisti postupne viac alebo menej opustili a modifikovali svoj manifestačný rukopis smerom k stíšenému dekoratívnemu štýlu či zmenenej abstrakcii. Orientovali sa na euroamerickú, ale výrazne aj na českú neoexpresívnu maľbu.
Skupina zaviedla do svojho umeleckého prejavu myšlienky, ktoré boli pre dané obdobie neprijateľné, uplatňujúc pri tom odlišné maliarske postupy, techniky a vyjadrovací jazyk. Slovenských neoexpresionistov spojili skôr okolnosti, za ktorých tvorili, než spoločný program. Csudaiove vtedajšie maľby mali s touto vlnou niekoľko zhodných znakov, ale zároveň sa od nej odlišovali. Jeho obrazy sa vyznačovali tlmenou tonalitou a neraz aj nevšednou povrchovou štruktúrou. Podľa Csudaia to bolo pre umenie veľmi dynamické a mobilizujúce obdobie, čo priamo súviselo s prebiehajúcimi zmenami v spoločnosti, ktoré on a jeho kolegovia zúročili na realizáciu svojich predstáv a cieľov.
Napriek tomu, že mladí autori vystavovali na podujatiach kontrolovaných úradmi, z vlastnej iniciatívy organizovali aj tvorivé stretnutia a prehliadky. Po prvých individuálnych prezentáciách slovenských postmodernistov sa rozmach výstav koncentroval do roku 1987, keď vzniklo niekoľko ťažiskových, zväčša intermediálnych podujatí – Rockfest '87 (Praha), Čertovo kolo (Bratislava), Výtvarné hody (Čunovo) – a duch novej maľby prenikol aj do oficiálnych výstavných štruktúr; napríklad Salón mladých (Bratislava). Z hľadiska generačnej profilácie bola dôležitá séria plenérových výstav Exteriér I – V (1987 – 1991). V roku 1988 sa v Záhorskej galérii v Senici uskutočnila programová výstava piatich umelcov (Tauchmannová, Bubán, Csudai, Šramka, Teren) s ťažiskovými textami Jiřího Oliča, ktorý sa stal zasväteným vykladačom ich prác. Pozíciu východného Slovenska potvrdila celoštátna výstava Prešparty '88 v Prešove, ktorá bola prvým prepojením nastupujúcej postmodernej generácie so staršími autormi neoficiálneho umenia.
Prvá samostatná výstava Ivana Csudaia s názvom Slovenská tabuľová kresba sa konala v roku 1986 v Psychiatrickej liečebni v Kroměříži. Odvtedy zrealizoval viac než 70 individuálnych výstav a autorských prezentácií. V rámci skupinových prehliadok debutoval o rok neskôr, má ich za sebou už vyše 200. Svoje diela predstavil okrem domácich platforiem aj na početných miestach v zahraničí (Praha, Viedeň, Budapešť, Rím, Paríž, Moskva, São Paulo, Kodaň, Madrid, Amsterdam, Zürich, Portsmouth, Ľubľana, Reykjavík, Hamburg, Turín, Graz, Drážďany, Kyjev, Győr, Bukurešť, Tallinn, Vroclav, Brno, Frankfurt nad Mohanom, Miškovec, Poznaň, České Budějovice, Dordrecht a iné).
Štýl, technika, vplyvy
Csudaiova raná tvorba je inšpirovaná expresívnou maľbou a abstrakciou, kde autor narába s mystickými, animistickými, živočíšnymi a religióznymi výjavmi prelínajúcimi sa s pocitmi nadšenia zo života, fascináciou silou prírody a neobmedzenosťou fantázie. Pri nachádzaní umeleckej identity pomáhal Csudaiovi na začiatku dialóg nielen s kolegami maliarmi, ale aj s dielami starých majstrov, ktoré mal možnosť detailne spoznať počas štúdia reštaurovania. So svojimi generačnými spolupútnikmi v rámci vtedajších možností zároveň sledoval i aktuálne dianie vo výtvarnom, hudobnom a literárnom svete na Západe.
Od začiatku svojej výtvarnej tvorby sa primárne orientuje na maľbu, kresbu a grafiku. Základnými prvkami štýlu, ktorý formoval charakter jeho obrazového univerza, sú línia, tvar a farba. Postmodernú estetiku individuálne rozvinul v obrazoch, ktorých ikonografia vychádza z hlbších filozofických prienikov a subjektívnych pocitov. S tým súvisí ich symbolická reč odrážajúca psychologické stránky, erotické napätie, tajomnosť i nejednoznačnosť. Jeho prvým cyklom bol Lovecký swal (1989/1990). V začiatkoch síce vytvoril umeleckou kritikou pozitívne prijaté artefakty, tie však netvoria koherentnú a zámerne koncipovanú sériu, pričom niektoré z nich možno považovať za solitéry.
Od polovice 90. rokov preferuje striedmejší a grafickejší kombinatorský jazyk s vlastnou ikonografiou. Tento nový vizuálny program, ktorý predstavil po prvý raz v rokoch 1995 a 1996 v prelomovom cykle 9 Easy Pieces – odkazujúcom na jeho sólový hudobný debut –, sa zakladá na princípe prestupovania grafiky, maľby, kresby a počítačového umenia. Softvér tu však využíva len na to, aby pomocou neho našiel ten najpresnejší tvar pre svoje myšlienky alebo vytvoril čo najpôsobivejšiu kompozíciu. Tento proces pridáva jeho obrazom estetiku evokujúcu samostatnosť; akoby sa ich ľudská ruka nikdy nedotkla, ako aj komputerizovanú banalitu na hrane virtuálnej reality.
Najmarkantnejším znakom danej zmeny bola chladnejšia a grafickejšia podoba malieb. V jeho tvorbe sa objavili nové prvky – zdôrazňovanie kresby v tvorbe figúr, vrstvenie a prelínanie sa troch rôznych plánov v podobe obrazového pozadia, ikonických znakov a fantazijnej časti, pričom pre správny výklad diela nie sú dôležité iba jednotlivé plány, ale tiež vzťahy medzi nimi. Motívy a symboly tu vyjadrujú nostalgiu, melanchóliu, existencialitu, prítomný je aj ironický a hravý tón či téma latentného prázdna. Toto všetko zastrešuje raster geometrických variácií generujúcich napätie nedosiahnuteľnosti a neustále sa opakujúce elementy v popartovom štýle.
Po tejto zásadnej autorskej zmene už obraz nevzniká ako výraz mimovoľnej predstavivosti, ale ako istá konštrukcia vytvorená z privlastnených ilustračných predlôh upravených v počítači, ktoré umelec prenáša na plátno. Takto maliarsky transformované potom evokujú drevorez, prípadne pixelizáciu. Hlavným znakom sa stáva vrstevnatosť obrazovej plochy, na ktorej sa reálne spája s imaginatívnym. Ďalším atribútom je vracanie sa k rovnakým motívom (ľudská lebka, zajac, slzy alebo historický interiér), ktoré bývajú spracovávané do otvorených obrazových cyklov. Kultový štatút nadobudol najmä plyšový medvedík Teddy, reprezentujúci v rozličných kontextoch inú alegóriu. Teddy je od predmetnej série najčastejším agentom príbehu vyjadrenom na obraze iba konotáciami a stopami akcií, čím autor manipuluje s divákovou interpretáciou.
Csudaiov maliarsky a kresliarsky rukopis sa odvtedy zakladá na stabilizovanom obrazovom slovníku, ktorý pozostáva zo súboru referenčných znakov integrovaných originálnou syntaxou do sofistikovaných kompozícií. Výsledkom sú obrazy, ktoré dokážu organicky a nenásilne spájať svet faktov a svet fikcie, svet vyjadrovacích prvkov a svet tajomných symbolov, svet vnemov a svet pocitov. Tento autorský prístup prešiel, aj keď v pozmenenej podobe, do jeho ďalších výtvarných cyklov Half (1997), Kabinet sĺz (1997/1999), Rok medveďa (2002), Evolúcia (2004), Undeep (2007/2008), Rímsky cyklus (2009), Autobiografia (2012), Reconstruction (2012) či Untitled (2017).
Charakteristickým znakom Csudaiovej tvorby sú série obrazov implicitne uzatvorené príbuznými námetmi s temným akcentom a artikulované spoločným individuálnym štýlom. Csudai vo svojich dielach nepopiera kontinuitu s predchádzajúcou tvorbou, čím si kultivuje a rozvíja unikátny autorský jazyk. Diela neraz prerába, rekontextualizuje a v takejto podobe znovu ponúka prijímateľovi. Série sú obrazovou encyklopédiou kolektívnej pamäte, ale aj výsostne jeho vlastného, osobného rozpomínania. Pri Csudaiových dielach je napätie medzi zjavným a skrytým významom obrazu napätím medzi upokojujúcou optickou istotou a nepokojnou intelektuálnou skepsou.
Medzi výtvarníkov svetovej moderny, ktorí mali vplyv na Csudaiov estetický rozvoj, možno zaradiť Keitha Haringa, Josepha Beuysa, Roya Lichtensteina, Sigmara Polkeho, Antoniho Tàpiesa, Jeana Dubuffeta, Paula Kleeho, Arnulfa Rainera a Balthusa. Z domácich tvorcov sú to predovšetkým Rudolf Fila a Ladislav Teren alebo český výtvarník Stanislav Diviš. Okrem súčasných umelcov obdivuje tiež nemeckých renesančných maliarov Albrechta Dürera a Matthiasa Grünewalda, nizozemskú školu, všeobecne barok i gotiku. Staré európske umenie a návštevy klasických zbierok považuje za zdroj energie pre tvorbu svojich moderných, realitu filtrujúcich diel.
Ocenenia, spolupráca, dopyt
Ivan Csudai sa za svoju výtvarnú činnosť stal držiteľom niekoľkých ocenení. V rokoch 1993 a 1999 na XII. a XIV. ročníku výstavy Súčasná slovenská grafika získal cenu Ex aequo, ktorú mu udelila Štátna galéria v Banskej Bystrici. V roku 2002 mu daná inštitúcia na XV. ročníku tejto súťažnej prehliadky odovzdala Cenu poroty. V roku 2017 bol nominovaný na celospoločenské ocenenie Krištáľové krídlo v kategórii výtvarné umenie, konkrétne za výstavu Druhá retrospektíva 2010 – 2017.
Csudaiove ilustrácie sa objavili v básnických zbierkach a prozaických knihách slovenských i zahraničných autorov (Ivan Štrpka, Ivan Laučík, Jana Bodnárová, Marek Vadas, Egon Bondy, Dragan Velikić, Miodrag Vuković), ako aj v slovenskom vydaní malonákladovej publikácie divadelnej hry Kráľ Ubu od Alfreda Jarryho s desiatimi originálnymi sieťotlačami popredných slovenských výtvarníkov. Kniha získala v príslušnej kategórii od Ministerstva kultúry Slovenskej republiky ocenenie Najkrajšia kniha Slovenska 1994.
Jeho diela boli použité i v domácich literárnych časopisoch Fragment, Romboid a Knižná revue. V júni 1988 sa reprodukcie Csudaiových obrazov dostali do samizdatového, avšak polygraficky profesionálne vyhotoveného bulletinu k jednému zo série hudobných podujatí Dotyky a spojenia (1985 – 1989), ktoré sa organizovali v autorskej koncepcii aktivistu Ladislava Snopka v Obvodnom kultúrnom a spoločenskom stredisku Bratislava III na Vajnorskej ulici. Reprodukcie výtvarných diel v bulletinoch, komentované krátkym textom, neboli dokumentom výstavy, ale len avizovaním prítomnosti výtvarnej autorskej poetiky prameniacej z rovnakého životného pocitu ako poetika prezentovaných hudobníkov.
Csudai sa venuje i grafickému dizajnu knižných publikácií; spolupracoval na tituloch Viera Kraicová: Maliarske dielo (1996), Štátna galéria Banská Bystrica 1956 – 1996 (1996), ''Zátišie 16. – 20. storočia zo zbierok Slovenskej národnej galérie v Bratislave (1997), Výtvarná moderna Slovenska (1997), Timeless Visions (1997), Barok (1998), Alexander Ilečko (1998), Fulla 2002 (2002), Slovenské vizuálne umenie 1970 – 1985 (2002), Rudolf Fila, Dorota Filová: Premeny (2005), Fila interpretatio Klimt (2007), Rudolf Fila (2016), Slovo a obraz (2019), na niekoľkých katalógoch k vlastným výstavám a tiež na prierezových monografiách o svojej výtvarnej tvorbe s názvom Ivan Csudai: Vita brevis, ars longa (2010) a Ivan Csudai: Vita circulus est'' (2020) od slovenského filozofa a estetika Petra Michaloviča.
Vlastným nákladom vydal maliarske bibliofílie Obscenografia (1988), Obscenografia II (1989), Lovecký swal (1989), Velezpin Jad (1989) a Untitled (1990). Je autorom obalov a dizajnového riešenia všetkých svojich hudobných albumov, pričom v tejto oblasti spolupracoval aj s inými interpretmi; do predmetného portfólia patria albumy Flowers of Exhaustion (1991) a Sleepy Motion (1995) od domovskej skupiny Sleepy Motion, album Na konci leta (1997) od Ľubomíra Burgra či kompilácia skladateľov súčasnej slovenskej komornej a sakrálnej hudby De profundis III (1994). Podieľal sa aj na vizuálnom koncepte filmového plagátu k historickej dráme Je treba zabiť Sekala (1998).
Prvé spoločné obrazy vytvoril záverom 80. rokov so svojím generačným kolegom Ladislavom Terenom. V roku 2000 pripravili Csudai, Teren a Stanislav Diviš sériu 24 obrazov s názvom Traja z pekného páru, s ktorou v roku 2004 reprezentovali Slovensko na 26. medzinárodnom bienále umenia v brazílskom São Paule. Každý z nich namaľoval na sedem veľkoformátových obrazov svojím vykryštalizovaným maliarskym rukopisom prvý plán, na ďalších sedem stredný plán a na zvyšných sedem tretí. Rovnako postupovali aj pri troch nadrozmerných plátnach. V rokoch 2008 – 2009 premaľoval Rudolf Fila niekoľko reprodukcií obrazov z Csudaiovho cyklu Undeep (2007/2008), čím ešte viac sťažil možnosť dekódovania ich významu. Umelecký sklár Pavol Macho v roku 2016 usporiadal výstavu Konjunkcie/Časová zhoda, na ktorej prezentoval adaptované diela siedmich výtvarníkov vrátane Ivana Csudaia, realizované v rôznych presahoch do ich tvorby. Csudai spolupracoval na svojich obrazoch aj s Erikom Šillem či Alexandrou Barthovou.
Ivan Csudai bol v roku 2018 medzi ôsmimi slovenskými výtvarníkmi, ktorí vytvorili originálne veľkoformátové mozaiky na fasádach obytných blokov nového sídliskového komplexu Dúbravy v bratislavskej mestskej štvrti Dúbravka. Csudai prispel do danej série, ktorej spoločnou témou je detstvo, výzdobou s nocionálnym názvom „Mozaika“. Inštalovanie týchto umeleckých diel v systéme obytnej zástavby predstavuje na Slovensku prvý známy projekt svojho druhu od roku 1989, keď nastalo postupné zavrhnutie tohto úžitkového konceptu vo verejnom priestore a mnohé monumentálne diela sa zničili počas rekonštrukcií budov bez ohľadu na ich umeleckú alebo finančnú hodnotu.
Spoločné autorské výstavy mal s Ladislavom Terenom, Rudolfom Filom, Vladimírom Kokoliom, Martinom Knutom, Dávidom Baffim, Jakubom Rekenom, Erikom Šillem, Patrikom Illom, Pavlom Machom a ďalšími. Svoj obraz „Autoportrét '08“ z roku 2010 namaľoval na základe fotografie, ktorú zhotovil jeho kolega z hudobnej brandže Martin Burlas. Csudai tiež figuruje na obraze „Pokánie a iné hry VII“ od svojho neoexpresionistického spolupútnika Stanislava Bubána z roku 2011. Ivan Csudai má vlastné heslá v lexikónových dielach Encyclopaedia Beliana (II. zväzok, 2001), Who is Who v Slovenskej republike (Švajčiarsko, 2003) a The Encyclopaedia of Slovakia and the Slovaks (2007).
Csudaiove diela sú zastúpené vo viacerých galériách a iných verejných zbierkach na Slovensku i v zahraničí. Medzi súkromnými zberateľmi sú dlhodobo žiadané, u odborných kritikov a teoretikov sa tešia priaznivej odozve. Na aukciách súčasného výtvarného umenia majú dobrú predajnosť a zaznamenávajú nadpriemerný cenový rast. Aukčná spoločnosť SOGA vydražila v rokoch 2006 – 2017 sedem Csudaiových diel za najvyššie konečné ceny v rozmedzí 5500 – 9000 eur. Pokiaľ ide o investície, patria Csudaiove diela v domácom milieu k „zlatej“ strednej ceste; popri Filovi, Terenovi, Jozefovi Jankovičovi či Marekovi Ormandíkovi sa zaraďuje ku klasikom súčasného umenia.
Zastúpenie v zbierkach
Exempláre Csudaiových prác aktuálne vlastnia alebo v minulosti vlastnili nasledujúce inštitúcie:
Pedagogická kariéra
V roku 1990 Csudaia na základe výsledkov konkurzu prijali na miesto odborného asistenta na Katedre maľby VŠVU, kde viedol ateliér maliarskej prípravy. V tom istom roku ho česká výtvarníčka Adriena Šimotová navrhla na Herderovo štipendium na Akadémii výtvarných umení (ABK) vo Viedni. Dané štipendium získal a v rokoch 1990 – 1991 absolvoval tvorivý pobyt v triede rakúskeho profesora Arnulfa Rainera. V roku 1993 získal polročné pobytové štipendium v rámci programu Artest nadácie BINZ 39 v Zürichu. Počas svojej kariéry sa zúčastnil na viacerých užších i medzinárodných výtvarníckych sympóziách – Oščadnica (1988), Bratislava (1988), Halle (1988), Portsmouth (1992), Turčianske Teplice (1999), Martin (2000), Moravany nad Váhom (2000), Dolný Kubín (2000, 2002), Svätý Ondrej (2003), Győr (2004), Ostrava (2005).
V roku 1995 sa habilitoval na docenta, v novembri 2005 ho prezident Slovenskej republiky Ivan Gašparovič vymenoval za univerzitného profesora v odbore výtvarné umenie – voľná tvorba. V rokoch 2011 – 2015 zastával funkciu prorektora VŠVU pre vedu, výskum a umeleckú činnosť, pričom v danom období päť mesiacov zastupoval i prorektorku VŠVU pre zahraničné vzťahy Silviu Senešiovú-Lutherovú. Externe spolupracoval aj s Fakultou architektúry Slovenskej technickej univerzity (STU) v Bratislave.
4. ateliér
Ivan Csudai je od roku 2001 vedúcim 4. ateliéru na Katedre maliarstva VŠVU so sídlom na Hviezdoslavovom námestí, o ktorého otvorenie sa zaslúžil a ktorý podstatnou mierou zasahuje do vývoja súčasnej slovenskej maľby. Ide o špeciálny maliarsky ateliér zohľadňujúci nové trendy v maľbe v novom tisícročí s plnou akceptáciou digitálnych technológií a využívaním ich nástrojov. Zameraním je výhradne maliarsky, bez presahov do konceptuálnych realizácií. Štúdium v ňom je založené na individuálnych programoch poslucháčov a prebieha na troch stupňoch. Ateliérový program zahŕňa tiež mimoškolské aktivity – účasť na výstavách, sympóziách a workshopoch doma aj v zahraničí. Študenti ateliéru sa aktívne zapájajú do diania na výtvarnej scéne. Csudai niekedy vystavuje spoločne so svojimi študentmi ako rovnocennými umeleckými partnermi.
Pod jeho akademickým vedením vyrástlo množstvo talentovaných absolventov, ktorí sa etablovali v silnej nastupujúcej generácii slovenského moderného maliarstva a zohrali dôležitú úlohu pri obrode tuzemskej maľby po roku 2000, ako aj rozprúdení širšej diskusie o nej. Patria k nim Michal Černušák, Michal Czinege, Erik Šille, Dávid Baffi, Matej Fabian, Jakub Reken, Martin Sedlák, Andrej Dúbravský, Roman Bicek, Alexandra Barthová, Lucia Tallová, Dominika Žáková, Patrícia Koyšová, Juliana Mrvová, Jarmila Mitríková, Andrea Bartošová, Katarína Janečková, Ľudmila Hrachovinová a ďalší. Zaraďujú sa medzi výrazné osobnosti súčasnej výtvarnej scény na Slovensku a prácu väčšiny z nich ovenčili viaceré ocenenia. Prestíž 4. ateliéru sa odzrkadľuje i v tom, že umelci, ktorí z neho vyšli, bývajú kolektívne označovaní ako Csudaiova škola.
Tvorbu Csudaiových absolventov možno považovať za integrovanú výlučne estetickým prístupom k maľbe. Charakterizujú ju symptomatické znaky súčasnej maľby – hybridizácia vlastných i privlastnených technických obrazov a vizuálnych informácií pochádzajúcich z rôznych zdrojov a oblastí (médiá, komiks, fotografia, film, graffiti, street art). V rovine tém sa pohybujú v škále od novej romantiky a kultu mladosti po iróniu až sarkazmus spájaný s gýčom, pričom tieto heterogénne motívy sa na plátne často prekrývajú. Viacerí pracujú aj s odkazmi na literárne diela a masovú konzumnú kultúru alebo legitimizujú svoj výtvarný program prostredníctvom referencií na filozofiu či politické udalosti.
Obťažovanie a šikanovanie študentov
Keď sa vo februári 2022 Èv van Hettmer stala víťazkou Ceny Oskára Čepana, ocenenia pre vizuálnych umelcov a umelkyne, medzinárodná porota vyzdvihovala najmä jej silný postoj voči sexizmu. Nielen pred porotcami, ale aj v rozhovoroch pre Denník N, portál Artalk a denník SME Èv van Hettmer hovorila o svojej skúsenosti so sexuálnym obťažovaním a šikanovaním, ktoré zažívala na VŠVU v Bratislave zo strany Ivana Csudaia. Na sociálnej sieti sa o podobné skúsenosti s Ivanom Csudaiom podelilo viacero bývalých študentov. Už v roku 2018 boli prípady predložené vtedajšiemu vedeniu VŠVU.
V marci 2023 zverejnila rektorka VŠVU Bohunka Koklesová stanovisko s výsledkami šetrenia podnetu, v ktorom uvádza, že sa Ivan Csudai dopúšťal „psychického násilia a navodzovania fyzického násilia, ponižovania, zosmiešňovania a šikany voči študentom a študentkám, nerešpektoval slobodu slova a kritického myslenia, vytváral zastrašujúce prostredie na Katedre maliarstva.“ a ospravedlnila sa obetiam: ''„Uznávam podnet obetí ako oprávnený. Ako rektorka Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave sa ospravedlňujem v mene svojom a v mene celej školy menovite Mgr. art. Ivane Šátekovej, Mgr. art. Kataríne Sido a Mag. art. Év van Hettmer, ako aj ich rodinám a blízkym. Ospravedlňujem sa aj ich spolužiakom a spolužiačkam z Katedry maliarstva, ktorí a ktoré zažívali incidenty pedagóga voči šikanovaným študentkám, študentom a tým aj napätú klímu na katedre,“'' Ivan Csudai sa po dohode s rektorkou rozhodol svoje pôsobenie na škole ukončiť.
ISO 3166-2:NO
Kódy ISO 3166-2 pre Nórsko identifikujú 19 regiónov. Prvá časť (NO) je medzinárodný kód pre Nórsko, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich región.
Zoznam kódov
NO-01 Østfold (Moss, Sarpsborg) NO-02 Akershus (Oslo) NO-03 Oslo (Oslo) NO-04 Hedmark (Hamar) NO-05 Oppland (Lillehammer) NO-06 Buskerud (Drammen) NO-07 Vestfold (Tønsberg) NO-08 Telemark (Skien) NO-09 Aust-Agder (Arendal) NO-10 Vest-Agder (Kristiansand) NO-11 Rogaland (Stavanger) NO-12 Hordaland (Bergen) NO-14 Sogn og Fjordane (Hermansverk) NO-15 Møre og Romsdal (Molde) NO-16 Sør-Trøndelag (Trondheim) NO-17 Nord-Trøndelag (Steinkjer) NO-18 Nordland (Bodø) NO-19 Troms (Tromsø) NO-20 Finnmark (Vadsø)
Gamajun
Gamajun je kúzelný veštecký vták v slovanskej mytológii, vyskytujúci sa najmä v ruskej kultúre. Je symbolom zdravej múdrosti a znalosti, žije na ostrove ďaleko na východe blízko raja. Gamajun je zobrazovaný ako veľký vták so ženskou hlavou, podobne ako Sirin a Alkonost.
Danil Andrejev vo svojej kozmografii Roza Mira zastáva názor, že Sirinovia, Alkonostovia a Gamajunovia sú v raji vtelení do archanjelov.
Lyofilizácia
náhľad|Fázový diagram s vyznačenými prechodmi medzi skupenstvami pri rôzných metódach sušenia. Zelená šípka predstavuje normálne sušenie, modrá vakuové vymrazovanie (a červená nadmierne sušenie). Lyofilizácia (gréc. lyein = uvolniť, pozbaviť + philos = majúci vzťah k niečomu) je termín na označenie procesu odparenia (odstránenia) vody zo zamrznutých (zmrazených) produktov. Najčastejšie sa hovorí o lyofilizácii v mikrobiológii, kde sa používa na uchovávanie mikroorganizmov.
Tento spôsob udržovania kultúr mikroorganizmov sa používa od roku 1941. Hoci je lyofilizácia mikroorganizmov technicky i časovo náročnejšia ako normálne preočkovanie kultúr, má veľa výhod. Príprava lyofilizovaných kultúr mikroorganizmov vychádza z toho, že sa pripraví vhodná suspenzia príslušných druhov mikroorganizmov vo vhodnom prostredí. Suspenzia sa rozdelí do malých skúmaviek a tie sa ponoria do mraziaceho kúpeľa s teplotou – 40 až – 50 °C, alebo sa suspenzia zmrazí iným spôsobom. Zmrazené kultúry sa vo vysokom podtlaku vysušia a skúmavky s kultúrami sa zatavia. Lyofilizované kultúry sa uchovávajú v mrazničkách, kratší čas môžu byť aj v chladničkách.
Lyofilizované kultúry si zachovávajú životnosť i niekoľko rokov, pričom sa ich pôvodné morfologické znaky a biochemické vlastnosti nemenia, čo obyčajne nie je možné pri bežne preočkúvaných kultúrach. Ďalšou výhodou je, že prakticky nemôže dôjsť k infikovaniu kultúr. Výhodou je aj to, že treba menej priestoru na udržovanie aj veľkých zbierok. Ak treba získať kultúru, otvorí sa zatavená skúmavka, do malej skúmavky s vysušenou kultúrou sa pridá príslušné prostredie, kultúra sa nechá pomnožiť a preočkuje sa na vhodné kultivačné prostredie do veľkých skúmaviek alebo na Petriho misky.
Zariadení na prípravu lyofilizovaných kultúr je viacej, ale ich princíp je rovnaký. Každá zbierka kultúr mikroorganizmov obyčajne spolu s lyofilizovanými kultúrami prikladá aj návod, ako ich previesť na normálne kultúry.
ISO 3166-2:IT
Kódy ISO 3166-2 pre Taliansko identifikujú 20 regiónov a 110 provincií. Prvá časť (IT) je medzinárodný kód pre Taliansko, (nasleduje spojovník), druhá časť pozostáva z dvoch čísiel pre región a 2 písmen pre provinciu.
Regióny
IT-65 Abruzzo IT-77 Basilicata IT-78 Calabria IT-72 Campania IT-45 Emilia-Romagna IT-36 Friuli-Venezia Giulia IT-62 Lazio IT-42 Liguria IT-25 Lombardia IT-57 Marche IT-67 Molise IT-21 Piemonte IT-75 Puglia IT-88 Sardegna IT-82 Sicilia IT-52 Toscana IT-32 Trentino-Alto Adige, Trentino-Südtirol (de) IT-55 Umbria IT-23 Valle d'Aosta, Vallée d’Aoste Val d'Aoste (fr) IT-34 Veneto