cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaroslav Havlíček
Jaroslav Havlíček (* 3. február 1896 Jilemnice – † 7. apríl 1943 Praha), bol český spisovateľ, najvýznamnejší český predstaviteľ psychologickej prózy.
Životopis
Jaroslav Havlíček vyštudoval reálku v Jičíne (maturoval 1913). Potom (1914) absolvoval abiturientský kurz obchodnej akadémie Chrudim a začal študovať na ČVUT v Prahe. Roku 1915 bol ako jednoročný dobrovoľník odvedený do prvej svetovej vojny, zúčastnil sa bojov v Rusku, v Taliansku a v roku 1919 na Slovensku. V roku 1919 začal pracovať ako úradník v Živnostenskej banke v Prahe a pri zamestnaní úspešne doštudoval vysokú školu. V roku 1921 sa oženil s Mariou Krausovou.
Svoje poviedky publikoval v mnohých časopisoch: Lumír, Zvon, a Národní listy. Priatelil sa s Antalom Staškom. Jeho synom bol Zbyněk Havlíček.
Dielo
Jeho literatúru ovplyvnili písmaci a špiritisti, napísal niekoľko románov, ktorých dej je zasadený do malomesta na prelome 19. a 20. storočia. Popisuje tragické ľudské osudy, degeneráciu – takmer naturalisticky, až chladnokrvne, duševné stavy často veľmi narušených ľudí a extrémne situácie. Bol skvelým vyprávačom. Niektoré jeho postavy vykazujú veľkú mravnú a duševnú sílu.
Posmrtne bola z jeho diela zostavená a vydaná rada poviedkových súborov:
Nahošovice
Nahošovice je obec ležiaca v okrese Přerov. Jej katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Zákon o rozdelení ríše
Zákon o rozdelení ríše môže byť:
Jaroslav Timko (futbalista)
Jaroslav Timko (* 28. september 1965) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Hrával na poste útočníka. V slovenskej a českej lige odohral vyše 250 zápasov.
2088 Sahlia
2088 Sahlia je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil Paul Wild 27. februára 1976.
Konceptualizmus
Konceptualizmus je učenie, ktoré redukuje reálnosť univerzálií na existenciu všeobecných pojmov; smer scholastickej filozofie, ktorého predstavitelia v spore o univerzálie podobne ako stredovekí nominalisti odmietali učenie stredovekého realizmu, popierali reálnu existenciu všeobecného nezávisle od jednotlivých vecí. Na rozdiel od nominalistov však uznávali, že v rozume jestvujú všeobecné pojmy, koncepty, ako zvláštne formy poznania skutočnosti.
Najznámejším predstaviteľom konceptualizmu je Pierre Abélard.
Podľa konceptualizmu všeobecné pojmy majú pred stvorením vecí svoje miesto v Bohu a po stvorení vecí v ľudskom rozume. Reálne v prísnom zmysle je len konkrétne jednotlivé súcno. Univerzálie nesú len významy, aby umožňovali ľudskú reč.
Józef Rotblat
Sir Józef Rotblat alebo sir Joseph Rotblat, KCMG, CBE, FRS (* 4. november 1908, Varšava, Poľsko – † 31. august 2005, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol britský fyzik.
V roku 1995 získal Nobelovu cenu za mier. Bol spoluzakladateľom Pugwashských konferencií, ktoré sa snažia o medzinárodné odzbrojenie.
JHVH
thumb|Tetragramatón napísaný rozličným písmom: [[fenické písmo|fenickým, aramejským a moderným hebrejským písmom]]
JHVH alebo jhvh (staršie resp. cudzojazyčné prepisy JHWH alebo IHWH; hebr. יהוה) je vlastné meno Boha Abraháma, Izáka a Jákoba, tak, ako je zapísané v hebrejskej Biblii. Toto slovo sa niekedy všeobecne označuje aj ako tetragramatón alebo tetragram. Sporný je pôvodný význam slova JHVH a vzhľadom na to, že tento zápis neobsahuje samohlásky, je sporná aj správna výslovnosť slova a počet jeho slabík. V súčasnosti prevažujú čítania Jahve, Jehova alebo Jahvo, ale možností je viac. V slovenských prekladoch Starého zákona je použitý výraz Hospodin.
Význam slova
Slovo JHVH je zložené z hlások י (jod) ה (he) ו (vav) a ה (he). Je to vlastné meno Boha izraelského národa. Jeho presný význam nie je známy. Podľa niektorých interpretácií ide o tvar 3. osoby imperfekta slovesa ha vah (הוה, stať sa, byť) v kauzatívnom kmeni, znamená teda „pôsobí, že sa stane“. V prekladoch Biblie sa však používajú aj pomenovania ako napr. "Hospodin", "Zvrchovaný Pán", "Stvoriteľ", "Otec", "Všemohúci", "Najvyšší" "Pán zástupov" a iné. Ale osobnosť a vlastnosti Boha sú obsiahnuté práve v Jeho vlastnom mene, teda »pôsobí, aby sa stalo to, čo si predsavzal«. (pozri Žalm 83,18)
Správna výslovnosť
JHVH je skupina štyroch spoluhlások, medzi ktoré sa mali pri čítaní vkladať samohlásky. Samohláskové značky boli zavedené až neskôr (asi v prvej polovici prvého tisícročia po Kr.) a tak hebrejská časť Biblie tieto značky neobsahuje. Kvôli tradícii nevyslovovať Božie meno, sa výslovnosť mena časom pozabudla a dnes nie je možné s istotou tvrdiť, aká je pôvodná výslovnosť. Väčšina znalcov Biblie sa prikláňa k výslovnosti "Jahve" alebo "Jahvo"; časté je aj čítanie "Jehova".
Podľa Jewish Encyclopedia sa tetragramatón objavuje v Tanachu 6823-krát. Vo vedeckých edíciách hebrejskej Biblie (Biblia Hebraica, Biblia Hebraica Stutgartensia) sa nachádza 6828-krát. V judaizme sa v určitom období vytvorila predstava (kedy a ako sa vytvorila nie je celkom známe), že je nesprávne vyslovovať Božie meno a tetragramatón bol považovaný za nevysloviteľné Božie meno, preto ho nemožno prečítať ani vysloviť nahlas. Pri čítaní Písma a pri modlitbe sa nahrádza slovom Adonaj (hebr. אדני), ktoré sa najčastejšie prekladá ako Pán. Mimo náboženského kontextu veriaci Židia nevyslovujú ani slovo Adonaj, pretože to považujú za porušenie jedného z prikázaní Desatora - nebrať meno Božie nadarmo. Tetragramatón preto čítajú a vyslovujú ako Ha-Šem (השם), čo v preklade znamená To Meno. Niektorí spájajú slovo Adonaj a Ha-Šem do zloženiny Adošem. Z rovnakého dôvodu veriaci Židia úmyselné vyslovujú a píšu slovo Elohim (hebr. אלהים), ktoré znamená Boh, ako Elokim (אלוקים).
Trois-Villes
Trois-Villes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ján Gogál
Ján Gogál (* 24. december 1933, Banská Bystrica-Radvaň – † 31. december 1984, Bratislava) bol herec, režisér.
Životopis
Dlhoročný člen činohry Divadla Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene. Režisér Slovenského filmu v Bratislave. Herecky stvárnil viaceré divadelné a filmové postavy.
Tibetská kultúra
Tibetská kultúra je tibetský spôsob premeny zla na dobro, ošklivého na krásno. Centrami tibetskej kultúry sú kláštory (lamasérie). Významnými zložkami tibetskej kultúry sú: tibetská literatúra, tibetská mystika a lamaizmus.
Chaltrait
Chaltrait je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konstantinovy Lázně
Konstantinovy Lázně sú obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 938 obyvateľov, z toho 449 mužov a 489 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,4 roka (muži 42,9 roka, ženy 45,7 roka).
Zoznam chránených území v okrese Bratislava II
Toto je zoznam chránených území v okrese Bratislava II aktuálny k roku 2015, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Bratislava II.
2089 Cetacea
2089 Cetacea je planétka s priemerom 85 km, ktorú objavil N. G. Thomas 9. novembra 1977.
Bouy-sur-Orvin
Bouy-sur-Orvin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 59 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Urban III.
Urban III. rodným menom Uberti Crivelli (* asi 1120, Cuggiono, Taliansko –  † 20. október 1187, Ferrara) bol 172. pápež. Pápežský úrad zastával od 25. novembra 1185 do svojej smrti.
Raši (priezvisko)
Raši je priezvisko, vyskytujúce sa na Slovensku. Najčastejšie je v Pohorelej (okres Brezno) a Košiciach. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Urban III.
Životopis
Vďaka svojmu predchodcovi, pápežovi Luciusovi III. sa stal arcibiskupom a kardinálom v Miláne.
Po nástupe do úradu pápeža energicky pokračoval v sporoch, ktoré mal Lucius III. s rímskonemeckým cisárom Fridrichom I. Barbarossom, vrátane stáleho sporu o nástupníctvo na územiach grófky Matildy Toskánskej. Aj keď už bol pápežom, stále držal úrad milánskeho arcibiskupa. Z tohto titulu nepripustil korunováciu syna Fridricha I. Henricha VI., ženatého s Konštanciou, dedičkou Sicílskeho kráľovstva, talianskym kráľom. Kým Henrich z juhu spolupracoval s rebelujúcim rímskym senátom, Fridrich I. Barbarossa zablokoval na severe alpské cesty, čím odrezal pápeža (ktorý sídlil vo Verone) a jeho prívržencov v nemeckých krajinách. Urban III. reagoval tým, že cisára exkomunikoval, ale obyvatelia Verony sa proti tomu vzbúrili. Pápež ustúpil až k Ferrare a cestou zomrel, údajne po tom, čo sa dozvedel o katastrofálnej porážke kresťanskej jeruzalemskej armády od moslimov v bitke pri Hattíne. Jeho nástupcom sa stal Gregor VIII.
Raši (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Raši.
Uhart-Cize
Uhart-Cize je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nelešovice
Nelešovice je obec ležiaca v okrese Přerov. Jej katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Konchológia
Konchológia (gr.) je náuka o lastúrach a ulitách mäkkýšov.
Vpred?
Vpred? je tretí štúdiový album skupiny Banket, ktorý v roku 1990 vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album bol nahrávaný v auguste až októbri 1989, t. j. v období pred Nežnou revolúciou. Je posledným zo série štúdiových projektov, ktoré Richard Müller nahral s Banketom. Tento album je zároveň prvým, ktorý nahrával s Henrichom Leškom, s ktorým spolupracoval na svojich nasledujúcich albumoch Neuč vtáka lietať (1992) a 33 (1994). Na albume 33 začal Richard Müller spoluprácu s Jaroslavom Filipom.
Na albume dominuje elektronická hudba, je na ňom Lýrová skladba „Aj ty!“ z roku 1989, niekoľko šansónovo ladených popových kompozícií. Začiatok 90. rokov v populárnej bol vo vtedajšom Česko-Slovensku výrazne poznačený otvorením hudobných trhov zpoza železnej opony. Pôvodná tvorba krajín bývalého východného bloku bola v tomto období pod tlakom zahraničných producentov. Viacero skladieb z hudobnej produkcie tesne po roku 1989 z tohto dôvodu strácalo hitový potenciál. Výraznejšími hitmi tohto albumu boli skladby „Slúžiť ti chcem“, či „Prstom po glóbuse“.
Kobylnice (okres Svidník)
Kobylnice sú obec na Slovensku v okrese Svidník.
Erb
V modrom štíte je na zvýšenej oblej pažiti, preloženej zlatým snopom obopätým strieborným šikmým kosákom so zlatou rukoväťou, kráčajúca zlatá striebrohrivá, striebrokopytá a striebrochvostá kobyla. Motívom erbu je poľnohospodársky námet z odtlačku obecnej pečate zo 40. rokov 19. storočia. Je to hovoriaci symbol. Erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom 27. februára 2000 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: R-149/2000. Autormi erbu sú Leon Sokolovský, Sergej Pančák a Peter Kónya.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva zo šiestich pozdĺžnych pruhov vo farbách 1/8 bielej, 1/8 žltej, 2/8 modrej, 1/8 bielej, 1/8 žltej a 2/8 zelenej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Obdobie do prvej Československej republiky
Nevieme presne povedať, odkiaľ prišli prví ich obyvatelia, akej národnosti a vierovyznania boli, kto bol prvý šoltýs, richtár (súčasný starosta), ale bolo vtedy zvykom, že šoltýs, ktorého pán poveril, si vybral niekoľko rodín a s nimi potom zakladal jednotlivé osady, obce. Akého vierovyznania a národnosti bol on, takými boli aj poddaní. Myslíme si, že to boli Rusíni (Valasi), čiže ľudia pravoslávneho a po prijatí Užhorodskej únie roku 1646 gréckokatolíckeho vierovyznania. Obec sa pomerne rýchlo rozvíjala. Kým v roku 1715 obec mala 6 obývaných domov, tak v roku 1787 už mala 40 domov a 273 obyvateľov. V Úradnom lexikóne osád Uhorska z roku 1773 je naša obec uvedená ako čisto rusínska a pri náboženskom súpise obyvateľstva z roku 1806 sa uvádza ako gréckokatolícka s rusínskym jazykom kázní. V uvedenom roku už mala 233 gréckokatolíckych veriacich (53 manželských párov gréckokatolíckeho vierovyznania, jedno zmiešané s rímskokatolíckym partnerom). Žiaľ, neuvádza sa ani v jednom dokumente, že v obci žili svojho času Židia aj Cigáni, hoci zostali po nich konkrétne materiálne fakty. Židia mali na konci dediny pálenicu (konkrétne mená sa medzi ľuďmi nezachovali, ale múry a diery na skladovanie súdov vypáleného liehu v kopcoch, áno. Dlho sa to miesto nazývalo palenčáreň). Ešte pred II. svetovou vojnou sme sa tam my deti hrali. Dokonca priamo v dedine oproti terajšej cerkvi v záhrade, ktorú v 30.rokoch obhospodaroval Ján Krasnay st. boli to také otvory do brehu na skladovanie alkoholu. Cigáni zase mali v obci až dve dielne (šmikne), kde nielen ostrili lemeše, ale vyrábali aj jednoduché náradie pre poľnohospodárov. Jedna bola na hornom konci v Porube a druhá - nad posledným domom na konci dediny. Kedy sa vysťahovali z dediny prví aj druhí, nie je nikde zapísané. Totiž kronika v obci sa neviedla, ako aj v archívoch sa nezachovali konkrétne údaje. Viac ako pravdepodobne bolo to po prvej svetovej vojne, alebo počas prvých rokov jestvovania prvej Československej republiky. Nemáme údaje či Židia bývali v Kobylniciahch alebo v Giraltovciach, lebo sa nezachovalo žiadne obydlie. Najskôr, v Giraltovciach, kde bola pomerne veľká ich komunita. Cigáni sa prispôsobili miestnym obyvateľom a prijali aj ich vierovyznanie. Keď hovoríme o pálenici, stojí za zmienku, že v kobylnickom chotári a sice na polceste medzi Tarbajom a obcou Kobylnice bola vápenka. Pravda nie v právom zmysle slova, ale ľudia chodili tam si nakopať vápenec, ktorý využívali na bielenie domov. Ešte v 30. rokoch to robili. Keď vápenku otvorili v Margecanoch, prestali to robiť a na ložisko sa zabudlo. Zostalo po nej iba pomenovanie kopca Vápeník.
V rokoch 1787-1788 bola postavená na kopci murovaná cerkva a aj fara v strede obce. Skôr to urobili ako v okolitých a oveľa bohatších a početnejších obciach, ako vo Soboš, Fijaš, Ruský Kručov, Matiaška či Remeniny a pod. Postavili si aj školu. Bola to drevená jednotriedna škola, ktorá pozostávala z jednej budovy a mala dve miestnosti. V jednej býval učiteľ sám alebo aj s rodinou, v druhej sa učilo všetkých 5 a potom za I.ČSR 8 ročníkov naraz. Škola bola cirkevná, gréckokatolícka. Okrem školskej budovy podobne ako farár aj učiteľ mal v dedine pridelené pozemky, na ktorých pracoval sám, alebo mu pomáhali dedinčania, resp. ľudia mali povinnosť odpracovať určitý počet dní na ich pozemkoch, ako aj dodať drevo. Tak ako fara aj škola sa nachádzala uprostred dediny. Pri nich sa nachádzali aj ostatné hospodárske budovy: chliev, maštaľ, stodola, chovali prasce, kravy, hydinu a pod. T.č. na ich mieste stojí kultúrny dom, obecný úrad a nová cerkva. Vyučovacím jazykom do roku 1936 bol miestny hovorový jazyk rusínsky, miestni ľudia ho nazývali ruský a seba považovali za Rusnákov. Keď sa cirkevná škola roku 1936 stala štátnou, vyučovacím jazykom sa stal československý či neskôr slovenský jazyk, ktorý ani dospelí ľudia, ani deti nevedeli. Bol to pre nich cudzí jazyk. Fara asi tiež bola sprvu drevená (nová murovaná fara bola postavená až v roku 1926) a nevyhovujúca, lebo po roku - dvoch farár či učiteľ z dediny odišiel.
V roku 1853 do Kobylníc prišiel mladý kňaz Georgij Tóth s manželkou Cecíliou, ktorým sa tu narodil 18.3.1854 syn Alexej, ktorý sa neskôr tiež stal kňazom, dokonca profesorom teológie a riaditeľom Bohosloveckého gréckokatolíckeho seminára v Prešove. Na žiadosť našich krajanov z roku 1889, máme na mysli gréckokatolíkov z nášho kraja, Zakarpatska, ba aj západnej Halyče, žijúcich v USA, najmä v Pensylvanii, aby im poslalo dobrého kňaza, tak gréckokatolícke biskupstvo im vyhovelo a vyslalo do USA, konkrétne do Mineapolisu, práve o. Alexeja Tótha, kde našiel zúboženú a zadlženú cerkvu. Ale, žiaľ, náboženské a cirkevné úkony zakázal mu vykonávať rímskokatolícky biskup John Irský, lebo predtým bol ženatý (manželka a dieťa zomreli pri pôrode). Pracoval potom ako pekár. Ale svojho východoslovanského cirkevného (byzantského) obradu, presvedčenia a rodného jazyka sa nezriekol. Cestoval po gréckokatolíckych farnostiach v Amerike a prihováral sa našim krajanom v ich rodnom jazyku, vydával časopis Svetlo, ba dokonca aj knihu Kde hledaty pravdu, čo vyvolalo nevôľu u rímskokatolíckých biskupov na čele s arcibiskupom Irelandom (pôvodom Poliak), lebo tí vyžadovali, aby sa služby Božie a ostatné cirkevné obrady vykonávali v anglickom jazyku, resp. latinsky. Alexej Tóth požiadal najprv o pomoc biskupstvo v Prešove, ale to mu nepomohlo. Preto vo februári 1891 spolu s gréckokatolíckymi farníkmi na čele s Pavlom Pidaným poprosil o pomoc pravoslávneho biskupa v San Francisku Vladimira Sokolovského a ten ich podporil vo vykonávaní cirkevných obradov v rodnom jazyku. Aj vďaka úsiliu o.Alexeja Tótha prešlo k pravosláviu okolo 163 farností s viac ako 100.000 farníkmi. Boli medzi nimi nielen Rusnáci, ale aj Slováci, Lemkovia, ba aj Poliaci. Prácu o. Alexeja Tótha vysoko ocenila Posvätná stolica Ruskej pravoslávnej cerkvi, keď mu udelila najvyššie cirkevné vyznamenanie – mitru s ozdobami a ruský cár Nikolaj II. mu udelil Rád sv. Vladimíra a Rád sv. Anny. Pravoslávna cirkev v USA ho chcela zvoliť za biskupa, ale on pre vysoký vek a zlý zdravotný stav odmietol. Zomrel 24.apríla 1909 a je pochovaný Tichonskom monastieri v štáte Pensylvánia USA.
Za veľké zásluhy nielen v šírení pravoslávia v USA a u nás, ale aj za mnohé zázraky uzdravenia, Ruská pravoslávna cirkev USA 29.5.1994 ho kanonizovala za svätého ako Alexis z Wilkes-Barre. Jeho pozostatky sú uložené nielen v svätotichonskom monastieri, ale aj v pravoslávnom chráme Aleksandra Nevského v Prešove.
V Kobylniciach sa narodil v roku 1922 ďalší budúci gréckokatolícky kňaz, ktorý v USA vyštudoval za kňaza a kňazskú službu vykonával v rôznych farnostiach a na rôznych postoch v gréckokatolíckej cirkvi v USA, bol Juraj Billý, syn Andreja Billého. Bol to po o. A. Tóthovi najvyšší cirkevný hodnostár, tento raz gréckokatolíckej cirkvi v USA. Bol kňazom-protosyncellus-vikárom, nakoniec monsiňorom (Mons). Mons Juraj Billý zomrel v roku 2001 v mestečku Lindes štátu New Jersey, kde je aj pochovaný. K nim možno zaradiť ešte aj Máriu Čabalovú, ktorá tam vstúpila do radu sv.Vasilija Veľkého a prijala meno po zložení sľubu Vladimíra. Tá sa starala o arcibiskupa Štefana Kočiška, nášho krajana. Treba spomenúť aj kobylnického rodáka Michala Romana, st. a jeho syna Michala Romana, ktorí sa aktívne podieľali na duchovnom živote našich krajanov ako publicisti, novinári a organizátori rôznych podujatí, organizovaných gréckokatolíckou cirkvou v USA.
K vyššie uvedeným osobnostiam treba zaradiť Johna Chabalu (Ján Čabala), známeho amerického biochemika (aj keď sa už nenarodil v Kobylniciach, ale jeho otec Michal, áno), ktorý má za sebou niekoľko vedeckých objavov a patentov.
Obdobie prvej Československej republiky
Počas prvej Československej republiky sa sociálna situácia obyvateľov Kobylníc nijak nezlepšila, naďalej sa venovali iba poľnohospodárstvu a práci v lesoch. Mnohí naďalej odchádzali za prácou do USA, Kanady či Južnej Ameriky. Takmer z každého domu niekto odišiel za prácou za more. Len z domu Mikuláša Romana odišli za prácou do USA 4 chlapi a vrátil sa z nich iba Peter Roman. Tí, čo sa vrátili, postavili si už murované domy, pokryté plechom, resp. eternitom, kúpili kone, obliekali sa a chovali už po novom a deti posielali do meštianky. Pravda, nik z nich ju nedokončil. Ostatní obyvatelia sa im chceli vyrovnať, ale nikdy to nedosiahli. Zaujímavé je, že počas prvej ČSR v dedine nebola žiadna politická strana, hoci agitátori pred voľbami chodili a sľubovali hory-doly, ale nič neurobili. V dedine nebolo súcej cesty, ako aj cesty z Tarbaja do dediny, chodilo sa po potoku, resp. pri potoku, často po blate, z dvorov vytekala močovka a sliepky rozhadzovali hnoj po dvore. Farárom v 30. rokoch a neskôr bol Roman Jankevič, učiteľom Firtko, potom od roku 1937 Čech Antonín Tomek, po ňom Pavol Dadej. Počet obyvateľstva a ich náboženské zloženie sa veľmi nezmenilo. Žilo tak okolo 160-170 ľudí. Richtárom obce bol Juraj Čabala, kantorom a veliteľom dobrovoľného hasičského zboru Peter Roman, kurátormi cerkvi boli Peter Roman a Ján Krsnay st. ( Krasnajčin).
Obdobie Slovenského štátu
Počas Slovenského štátu sa počet obyvateľov pohyboval naďalej okolo 160-170. Farárom bol Roman Jankevič, učiteľom Pavol Dadej. Obaja bola členmi Hlinkovej gardy, dokonca nosili gardistickú uniformu. P. Dadej bol okresným veliteľom Hlinkovej mládeže, nás deti nútil zdraviť ľudí namiesto kresťanského „Sláva Isusu Christu", Na stráž!. Komisárom obce bol Andrej Čabala (Fedor). Bol to hnusný, negramotný človek. Nik nechcel prijať túto funkciu, tak on ju prijal. Bol hlad, lístkový systém a on to využíval. Za lístky na obuv, šaty, petrolej, mydlo s iné veci ľudia mu postavili dom. Kto neodrobil na dome, alebo nepriniesol nejaké potraviny, nedostal lístky. Osobne som to zažil, keď som potreboval lístky na topánky. Vtedy som chodil do Giraltoviec do meštianky a súrne som potreboval. Nejaké topánky. Počas II.svetovej vojny na východnom fronte bojoval Michal Vojček a Peter Krasnaj.
V dedine naďalej nebolo rádio, nechodili noviny, ľudia si iba ústne vymieňali správy. Počas Slovenského národného povstania sa v dedine občas objavili partizáni zo skupiny Čapajev. Tí sa zdržiavali sa majeri na Ostrej hore, ktorá sa nachádza medzi Laščikmi, Matiaškou a Ruskou Voľou. K ním sa pridali aj slovenskí vojaci, keď ich odzbrojila nemecká armáda. Ľudia im pomáhali nielen jedlom, ale aj dopravou zbraní a vojenského šatstva, keď ich odzbrojila nemecká armáda.
8.9.1944 prišli do dediny prvý raz nemeckí vojaci, aby pochytali partizánov a dezertovaných slovenských vojakov, ktorí sa zdržiavali v stodole Jána Čabalu,st. na konci dediny. V tom čase som bol na poli, Pod stráňou, s kravami a keď som zbadal Nemcov, kravy som nechal na poli a utekal s krikom do dediny, že Nemci idú. Ľudia presvedčili partizánov a vojakov, aby sa schovali v lese. To zachránilo dedinu pred vypálením. Tak neurobili v Matiaške a to ich stalo, že po krátkej prestrelke medzi partizánmi a Nemcami bolo vypálených niekoľko domov so všetkým, čo sa nachádzalo v maštaliach, chlievoch, stodolách a na dvore. Potom už Nemci častejšie prišli do našej dediny akože na oddych, alebo stavať frontovú líniu. Bývali po domoch a ľudia museli spávať v stodolách, maštaliach. Veliteľ býval na fare. Ale najhoršie bolo, keď v polovici novembra 1944 skoro ráno Nemci obsadili dedinu a prikázali ľuďom, aby do 10.00 hodiny prišli na koniec dediny, že môžu zobrať čo chcú, môžu naložiť na voz, alebo priviazať k vozu kravy, teľce a pod. V každom dome zostal jeden vojak, ktorý dohliadal, aby sa rozkaz splnil. Povedali: kto nepríde, toho zastrelia. Z každého dvora bolo počuť plač, nárek, jojkanie a pod. Ľudia nahádzali do voza to najnutnejšie: potraviny, šaty, periny. Občas bolo počuť streľbu, ale nikoho nezastrelili. Prišli všetci. Na konci dediny okrem veliteľa nemeckých vojakov, čakali aj komisár A. Čabala a farár R.Jankevič. Po spočítaní obyvateľov, deportovali nás pod konvojom na železničnú stanicu do Hanušoviec nad Topľou. Čo urobili po našom odchode komisár a farár, nevie sa. S nami nešli. Ľuďom nič nepovedali. Každý voz sprevádzal so zbraňou v ruke aspoň jeden vojak. Nesmeli sme sa rozprávať, zastaviť, aj keď bolo treba na potrebu. Nakoniec za veľkého hundrania za Ďurďošom nás zastavili, aby sme mohli vykonať potrebu. Všetci sme to kolektívne urobili pod dohľadom vojakov. Na stanicu sme prišli už za plnej tmy. Čakali sme asi hodinu. Potom nám povedali, že budeme nocovať na stanici, ale sme sa naň nepomestili, stali s v brehu až po cestu. V tom nešťastí sme mali aj veľké šťastie. Nemeckí vojaci nás totiž odovzdali do opatery miestnym hanušovským gardistom. Peter Roman, t.j. môj otec, sa poznal s niektorými gardistami a presvedčil ich, že v mestečku má známych, u ktorých prenocuje a ráno dobrovoľne s rodinou príde na stanicu. Keď to počuli ostatní obyvatelia, hneď sa pridali, že tiež majú rodinu alebo známych. Nakoniec gardisti pustili všetkých nás do mesta. Ale všetci v priebehu noci sme sa rozutekali do okolitých dedín, kde prežili v ťažkých nepredstaviteľných podmienkach(napríklad my sme spali celý čas v maštali spolu s kravami, dostali sme svrab, vši) až do príchodu sovietskych vojakov.
Obdobie od oslobodenia po súčasnosť
Po oslobodení sa život v dedine postupne normalizoval. Bol prídelový systém, začal fungovať čierny obchod. Nebolo petroleja, mydla, masla, mlieka, múky, obuvi, šatstva, ale aj dobytka a ostatnej hydiny. Občas sa objavili rôzne bandy, brali kone, kravy, znásilňovali ženy. Vznikli politické strany. V Kobylniciach bola založená demokratická strana (DS) a komunistická strana (KSS).
Prvým povojnovým richtárom bol Peter Roman, po voľbách 1946 Peter Barna, predstaviteľ DS, zhodou okolnosti sused Petra Romana. Bol to, žiaľ, tiež málo gramotný človek. Ten sa priženil z obce Miroľa a krátko pred vojnou ako otca rodiny som učil čítať a písať. Predsedom bol krátko, lebo predsedom sa opäť stal Peter Roman, ktorý túto funkciu vykonával viac ako 15 rokov, popritom aj člena Rady ONV, sudcu z ľudu, kurátora a kantora. Boli veľké problémy, lebo deti sa nemali kde učiť, škola zhorela, ako som uviedol vyššie. Učiteľ nemal, kde bývať Učilo sa v dome Jána Krasnaja (Krasnajčina) či Iľka Romana. Preto predseda MNV P. Roman kade chodil, tade hovoril o potrebe postaviť školu a vybudovať cestu do dediny. To sa aj stalo. Začala sa za jeho funkcionárčenia aj telefonizácia, elektrifikácia obce a budovanie vodovodu. Po vojne došlo k zmene vyučovacieho jazyka. Opäť sa začalo učiť po rusínsky asi 5 rokov. Prvým povojnovým učiteľom bol Orest Onuľak, rodom zo Zakarpatska. Bol to veľmi inteligentný a múdry učiteľ, ináč aj autor mnohých poviedok. Ďalšími učiteľmi boli: F.Halecký, A. Trebišovská, Korba, Homza, Kobák, J. Romanová, A. Mojsejevová. Škola zanikla 1.februára 1971. Od toho času deti začali navštevovať školu v Giraltovciach, kam ich vozil autobus.
V roku 1950 na základe rozhodnutia vlády ČSR došlo zákazu gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku a rozhodnutia Soboru v Prešove z apríla 1950 sa začal prechod gréckokatolíckych veriacich na pravoslávie, ktorý podporoval štát a KSČ. Aj v Kobylniciach prevažná časť obyvateľov prešla na pravoslávie, hlavným dôvodom bolo, že pravoslávie ponechalo východný cirkevný obrad a staroslovienčinu. Prvými pravoslávnymi kňazmi boli dekan A. Bencin, po ňom Baranik, Želizňak a Lazár. Po roku 1968 sa opäť veriaci vrátili k gréckokatolíckemu vierovyznaniu, ale fara už prešla z Kobylníc do Giraltoviec.
Molekulárny mrak
Molekulárny mrak (bohemizmus molekulárny oblak) alebo molekulárne mračno je typ medzihviezdneho oblaku, ktorého hustota a veľkosť umožňuje vznik molekúl, hlavne molekulárneho vodíka H2.
Kobylnice (okres Svidník)
Obdobie od oslobodenia po súčasnosť
Po roku 1948 vznikli nové podmienky aj pre nadobudnutie vysokoškolského vzdelania aj deťom v Kobylniciach. Mnohí sa pridali sa k Michalovi Romanovi (1930), ktorý dokončil nielen meštianku, ale aj učiteľskú akadémiu, potom vysokú školu a stal sa neskôr univerzitným profesorom, významným slavistom Slovenska, ktorého vedecké knihy nájdeme nielen v slovenských knižniciach, ale aj v USA, Kanade, Ruska, Ukrajiny, Poľska, Maďarska a inde. Jednu z nich venoval aj Kobylniciam. K tým významnejším patria: Ing.Ján Kačmár (1951-2005), generál slovenskej armády, ktorý po štúdiách v ČSSR absolvoval aj Akadémiu generálneho štábu v Moskve (1996-1997) a pracoval vo vedení Ministerstva obrany SR. Úspech Jána nasledovali jeho mladší bratia František a Peter, ktorí absolvovali VŠT v Bratislave a stali sa stavebnými inžiniermi. K ním sa pridal Juraj Billý (1955), ktorý tiež skončil VŠT v Bratislave a pracuje v oblasti vodného hospodárstva, podobne jeho sestra Ing. Viera Billá je stavbárka. Túto stavebnícku tradíciu začal v Kobylniciach rozvíjať Ján Krasnay (1949), ktorý sa stal významným architektom- projektantom. Podľa jeho projektov boli postavené sídliská v Humennom, Snine, Užhorode, terminál letiska v v Košiciach, dokonca projektoval aj novú cerkvu v Kobylniciach. Uviedli sme len pár ľudí, ktorí si svojou prácou vydobyli uznanie doma aj v zahraničí. Sme si vedomí, že sme nevymenovali všetkých významných ľudí obce. Bol by to pomerne dlhý zoznam. Hodno ešte spomenúť Petra Romana (1926), ktorý síce vysokú školu neabsolvoval, ale svojou usilovnosťou dosiahol významné postavenie v politike. Bol podpredsedom výboru spotrebného družstva Jednota Bardejov. Aj jeho zásluhou v Kobylniciach stojí dnes v našej obci kultúrny dom. Bol dokonca predsedom OV KSS vo Svidníku.
Molekulárny mrak
Tieto molekuly sú ťažko detegovateľné a na zistenie ich prítomnosti sa používajú molekuly oxidu uhoľnatého. Pomer medzi svietivosťou molekúl CO a hmotnosťou molekúl molekulárneho vodíka je približne konštantný, hoci existujú dôvody pochybovať o tomto predpoklade, ktoré vyplývajú z pozorovaní niektorých galaxií.
Pugwashské konferencie o vede a svetových záležitostiach
thumb|Pugwashské konferencie o vede a svetových záležitostiach Pugwashské konferencie o vede a svetových záležitostiach (anglicky Pugwash Conferences on Science and World Affairs) je medzinárodná organizácia, ktorá sa snaží obmedziť vojnové konflikty. Založili ju v roku 1957 Józef Rotblat a Bertrand Russell v kanadskom Pugwashi.
V roku 1995 získala organizácia spolu s Rotblatom Nobelovu cenu za mier za svoje snahy o nukleárne odzbrojenie.
Selce (Crikvenica)
Selce je osada v Kvarnerskom zálive, v Chorvátsku. Je najjužnejšou časťou známeho mesta Crikvenica, pod ktoré administratívne patrí. Od Rijeky sú vzdialené cca 40 km a patria medzi vyhľadávané letoviská.
Bragelogne-Beauvoir
Bragelogne-Beauvoir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 271 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sebranice
Sebranice
Bitka o Am Dam
Bitka o dedinu Am Dam na východe Čadu v blízkosti sudánskych hraníc prebiehala 7. a 8. mája 2009. Čadská armáda spustila útok, ktorého cieľom bolo zničiť skupinu povstalcov.
Boj
7. mája o 11:30 prápor čadskej Prezidentskej gardy pod velením generála Toufa Abdoulajeho zaútočil na kolónu povstalcov pri osade Am Dam asi sto kilometrov južne od mesta Abéché. Vládne vojská na vyzbrojených terénnych vozidlách zaútočili na kolónu z oboch strán, pričom podľa výpovede očitého svedka boli použité aj ťažké zbrane. Boje prebiehali aj v okolí miestnej nemocnice.
Po menej než hodine bojov sa povstalci pokúsili úhybným manévrom uniknúť vládnym vojskám, no narazili na kolónu vládnych vozidiel ktorá ich postup zastavila. Boje trvali zhruba do 02:30 nasledujúceho dňa, keď sa posledným zvyškom povstaleckých síl podarilo uniknúť do sudánskeho Darfúru.
Čistenie oblasti
Podľa informácií zverejnených čadskými úradmi padlo v boji 247 mužov, z toho 225 bolo povstalcov. Ďalších 212 osôb bolo zajatých, pričom 83 bolo neplnoletých. Po boji vládne jednotky vtrhli do nemocnice a zhabali zdravotnícky materiál. Civilní dobrovoľníci boli rozdelení do šiestich skupín a dostali na starosť pochovanie tiel.
Vládne vojská pokračovali v pátraní po povstalcoch. Podarilo sa im vystopovať skupinu, ktorá sa ukrývala medzi civilistami v neďalekej dedine Galbassa. Vojaci podporovaní tankom T-55 budovu obkľúčili. Civilisti boli vyzvaní, aby budovu opustili. Z budovy vyšli piati civilisti, no medzi nimi boli aj dvaja povstalci. Obaja boli zabití, pričom paľba zároveň zranila troch civilistov, medzi nimi aj 14-ročného chlapca. Budova bola následne zrovnaná so zemou. Zahynuli v nej dvaja povstalci a 55-ročný Júsuf Abakar, ktorý bol otcom ôsmich detí. Šlo o jedného z pätnástich civilistov, ktorých životy si boje vyžiadali.
Kostelec (okres Tachov)
Kostelec je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 496 obyvateľov, z toho 258 mužov a 238 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,5 roka (muži 36,7 roka, ženy 38,2 roka).
Jorge Valdano
Jorge Valdano (* 4. október 1955, Las Parejas, Santa Fe) je bývalý argentínsky profesionálny futbalista a futbalový tréner. Hrával na poste útočníka.
Do 25. mája 2011 bol športovým riaditeľom klubu Real Madrid. Real Madrid opustil na žiadosť trénera José Mourinha. Je majstrom sveta z roku 1986 a dvojnásobným víťazom Poháru UEFA z rokov 1985 a 1986.
Chambrecy
Chambrecy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam chránených území v okrese Bratislava III
Toto je zoznam chránených území v okrese Bratislava III aktuálny k roku 2015, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Bratislava III.
ITMS
ITMS je vládny informačný systém, ktorý slúži na zabezpečenie jednotného spôsobu evidencie, spracovávania, exportu a monitorovania dát o programovaní, projektovom a finančnom riadení, kontrole a audite programov financovaných zo štrukturálnych fondov a Kohézneho fondu. ITMS je nástroj pre zabezpečenie transparentnosti, kontrolovateľnosti a auditovateľnosti procesov čerpania týchto fondov. Informácie v ITMS sú hlavným zdrojom informácií pre Vládu SR, verejnosť, národný monitorovací výbor pre štrukturálne fondy a Európsku komisiu.
Hit
Hit (z angl. úder) môže byť:
Logika vzťahov
Logika vzťahov (teória relácií) je časť matematickej logiky, skúmajúca vzťahy.
Teoriu relácií pôvodne rozpracoval Augustus De Morgan, Charles Sanders Peirce a Ernst Schröder.
Slnko v sieti 2014
5. ročník odovzdávania cien Slnko v sieti sa konal 26. apríla 2014 v historickej budove Slovenského národného divadla v Bratislave.
Najväčší počet nominácií získal film Miry Fornay Môj pes Killer (2013). Z celkového počtu šesť obhájil tri nominácie vrátane kategórie Najlepší domáci film, Najlepšia réžia a Najlepší scenár.
Druhým favoritom na ocenenia Slovenskej filmovej a televíznej akadémie bola snímka Jonáša Karáska, Kandidát (2013). Táto zaznamenala päť nominácií, z toho dve zásadné, a to za Najlepšiu kameru a Najlepší strih.
Zázrak (2013), Klauni (2013), Colette (2013) a Ďakujem, dobre (2013), tieto sa samostatne uchádzali o ceny v štyroch kategóriách.
V rámci hereckých kategórií všetky výhry pripadli v prospech posledného titulu, ktorý tak zároveň naakumuloval najvyšší počet ocenení.
Miroslav Džunko
Miroslav Džunko, viac známy ako Miro Džunko či pod prezývkou Mimi (* 8. jún 1978, Košice) je košický spevák a hudobník známy svojou sólovou kariérou, predovšetkým však ako člen svetovo uznávanej revivalovej skupiny The Backwards, v ktorej stvárňuje alter ego Paula McCartneyho z britskej skupiny The Beatles.
Slnko v sieti 2014
Zatiaľ čo cena za Objav roka nebola tentokrát udelená, do filmovej Siene slávy uviedli akademici Dušana Dušeka a Dušana Hanáka.
Miroslav Džunko
Je bratom speváčky Nataše Džunkovej.
Slnko v sieti 2014
Nevybrané filmy
náhľad|168px|Priebehom galavečera na 5. slávnostnom udeľovaní cien [[Slovenská filmová a televízna akadémia|SFTA sprevádzali Boris Farkaš a Petra Polnišová.]]
Poznámky
<references group="pozn."/>
Miroslav Džunko
The Backwards
V r. 1995 začal Džunko hrať v skupine so susedom z ulice, Daliborom Štroncerom. Skupina The Backwards bola spočiatku autorskou skupinou s vlastnou tvorbou, avšak pri spoločnom hraní obľúbených skladieb od The Beatles sa začala prejavovať ich schopnosť vernej interpretácie skladieb. Miroslavovi Džunkovi bola jeho okolím tiež pripisovaná ako verná reprodukcia vokálov Paula McCartneyho, tak aj značná vizuálna podobnosť.
Backwards ako revivalová skupina začali svoju kariéru v r. 1996 v košickom Jazz Clube. O dva roky na to (1998) už získali medzinárodné víťazstvo na New York Beatlefeste, kde v imitácii skupiny Beatles porazili tridsaťšesť účastníkov. Skupina ktorá sa preslávila veľkým zmyslom pre detail a verným zvukom, začala svoje úspešné ťaženie v Európe aj Spojených štátoch.
Kračúnovce
Erb
V modrom štíte pod striebornou osemhrotou položenou kométou je zlatý snop. Pod snopom je strieborný ľavošikmý kosák so zlatou rukoväťou. Je to historický pečatný symbol – snop s kosákom z 19. storočia a je doplnený o hovoriaci motív betlehemskej hviezdy, ktorá z neho robí hovoriaci erb Kačúnoviec - Kračún – Vianoce. Erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom 28. júna 1995 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: K-58/1995. Autormi erbu Sergej Pančák a Peter Kónya.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva z troch pozdĺžnych pruhov vo farbách bielej, žltej, modrej a bielej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Miroslav Džunko
Problémy v The Backwards
Vo februári r. 2000 dostali Backwards ponuku účinkovať v muzikáli bratislavského divadla Nová scéna, Beatles: Never nikomu nad štyridsať. Tu začali medzi hudobníkmi problémy, ktoré sa týkali ako smerovania skupiny, tak aj chýbajúcej komunikácie: ''„...The Backwards prestali fungovať ako kapela a každý ´ťahal´ sám za seba...(...)...Neskôr som sa dokonca zo strany chalanov dočkal niekoľkých nie veľmi pekných podrazov. Zmluvu s Novou scénou podpísali za mojim chrbtom. Dozvedel som sa to až o dva týždne neskôr, keď už každý z nich mal uzavretú vlastnú zmluvu,“'' tvrdil na adresu skupiny Miro Džunko. Napriek všetkému Džunko v muzikáli účinkoval, jeho nespokojnosť sa však začala prejavovať aj v otázke hudobného smerovania skupiny: ''„Zdalo sa mi, že nás to účinkovanie v muzikáli akosi zastavilo. Ja som veľmi chcel, aby sme aj ďalej fungovali ako kedysi, začali vystupovať ako normálna kapela a pustili sa aj do nejakých vlastných skladieb.“ Dalibor Štroncer (John Lennon) svoj postoj vyjadril v rozhovore z r. 2002: „To, čo robíme, nás v prvom rade veľmi baví. Najlepšie na tom všetkom ale je, že hudba The Beatles nepozná hranice. Či už ideš do Maďarska, do Poľska, alebo do Štátov, všade tie pesničky poznajú."'' Cesty hudobníkov sa tak na istý čas rozišli, pričom Miro Džunko, účinkujúci v 50-tich vydaniach muzikálu, sa vydal na dráhu sólového umelca.
thumb|The Backwards; Naľavo: Miroslav Džunko
Džunko sa nakoniec do skupiny vrátil a absolvoval s ňou turné ako s predkapelou českého Olympicu, ale i ďalšie samostatné koncerty: „Musím priznať, že odlúčenie bolo pre kapelu Backwards len dobré, pretože nás časom veľmi zblížilo, začali sme spolu komunikovať, spomínať na staré zlaté časy a uvažovať o pokračovaní tohto projektu.“ Džunko sa nakoniec do skupiny vrátil natrvalo a pôsobí v nej dodnes.
Sólová kariéra
Po odchode z The Backwards sa Miro Džunko vydal na sólovú dráhu. Prvým projektom bola zhudobnená rozprávka vydavateľstva Forza Soľ nad Zlato, na ktorej sa textovo podieľal Daniel Hevier a hudobne Paľo Habera. Pozvanie k nahrávaniu dostal Miro na základe predošlých vystúpení The Backwards pre Forzu. Následne na to vytvoril formáciu z prešovsko-košickej skupiny Fade Out, ktorej propagačné CD pozostávalo zo sedemnástich skladieb Paula McCartneyho v čase jeho pôsobenia s The Beatles, s The Wings, ale aj zo sólovej kariéry. Formácia sa dohodla na spoločnom používaní názvu Miro Džunko a Fade Out. „Z pochopiteľných príčin, keďže im sa podarilo dosiahnuť úspechy pod svojim názvom a mne pod mojim menom, takto sa nám to javilo ako najlepší kompromis.“ Skupina však postupne začala pracovať aj na vlastnom repertoári.
V r. 2001 sa objavil aj na debutovom albume Nataša svojej sestry Nataše Džunkovej, s ktorou naspieval anglický duet. V r. 2002 mu vyšiel prvý sólový britpopový album pod názvom Dievča z Liverpoolu, pričom k skladbe s rovnomenným názvom bol natočený aj videoklip často nasadzovaný v slovenských televíziách. „Je to fantastický pocit, pretože sa mi podarilo verejnosti sprístupniť moju hudbu a som rád, že sa jej páči.“
V r. 2010 prichádza Miroslav na trh s novou skladbou Thoughts, na ktorej sa textovo podieľal Martin Orosz, hudobne Miro Džunko a Tomáš Sýkora (bicie).
Diskografia
S The Backwards:
Sólová:
Hudobné kolaborácie:
2090 Mizuho
2090 Mizuho je planétka s priemerom 41 km, ktorú objavil Takeši Urata 12. marca 1978.
Hans Ledwinka
Hans Ledwinka (* 14. február 1878, Klosterneuburg – † 2. marec 1967, Mníchov) bol rakúsky automobilový konštruktér, známy predovšetkým svojimi originálnymi technickými riešeniami použitými u automobilov Tatra.
V Kopřivnici sa už ako mladý pracovník zúčastnil na pomocných prácach pri stavbe prvého automobilu Präsident (1897). Neskôr tu pracoval s viacerými prestávkami ako konštruktér, vedúci konštruktér, aj ako technický riaditeľ (1921 – 1945). V závode vždy presadzoval prednostný rozvoj automobilovej výroby na úkor výroby železničnej.
Menej známe je jeho pôsobenie na pozícii konštruktéra v rakúskej automobilke Steyr (1917).
Ledwinka sa preslávil predovšetkým ako autor takzvanej tatrováckej koncepcie, pozostávajúcej z centrálnej nosnej rúry kruhového prierezu a výkyvných polonáprav, používanej v Kopřivnici od roku 1923 (Tatra 11) až podnes. Zároveň je mu prisudzované aj autorstvo známych aerodynamických limuzín Tatra (Tatra 77, 1933), ideovým otcom ktorých však bol menej známy mladý konštruktér Tatry Erich Übelacker, ktorý na nich pracoval spolu s Erichom Ledwinkom pod vedením Hansa Ledwinku. Ledwinka sa poznal osobne s automobilovým konštruktérom Ferdinandom Porsche, čo je poznať aj na podobnosti neskoršieho KdF Wagen (VW chrobák) s prototypom malého aerodynamického automobilu Tatra V570 (1933), ktorý bol predobrazom neskorších veľmi úspešných vozidiel Tatra a VW.
Sám Ledwinka rád používal ako svoj súkromný automobil prúdnicovú Tatru 87, ktorá je dnes vystavená v technickom múzeu v Mníchove. Po druhej svetovej vojne bol Ledwinka obvinený česko-slovenským komunistickým totalitným režimom z kolaborácie s nacistickými okupantami a bol uväznený. Aj vo väzení však ochotne radil konštruktérom pri vývoji nového povojnového modelu aerodynamického automobilu Tatra 600. Neskôr po prepustení z väzenia musel Ledwinka opustiť ČSSR a presťahoval sa do Mníchova, kde je aj pochovaný. K jeho posledným konštrukčným prácam patril miniautomobil Spatz, ktorý tiež využíval niektoré jeho originálne technické riešenia, napr. spôsob radenia prevodových stupňov. Ledwinkova koncepcia tatrováckeho podvozku je dodnes s výhodou využívaná u ťažkých terénnych nákladných automobilov Tatra. Vývojová vetva aerodynamických limuzín so vzduchom chladeným motorom v zadnej časti karosérie však skončila spolu s výrobou osobných automobilov v Kopřivnici v roku 1998 (Tatra 700).
Modifikované riešenie využívajúce centrálnu nosnú rúru a výkyvné polonápravy využívali však aj rakúske terénne vozidlá Steyr-Puch Haflinger a Pinzgauer, na vývoji ktorých sa podieľal aj Ledwinkov syn Erich.
Regulátor (technika)
thumb|200px|Regulačný obvod, šedým je vyznačený regulátor.
Regulátor je zariadenie, ktoré sa stará, aby daný systém automaticky pracoval a fungoval v požadovanom rozsahu hodnôt. Riadeným systémom môže byť napríklad motor, elektromotor, vykurovanie, klimatizácia, chemický proces atď.
Napríklad pri elektromotore potrebujeme udržiavať konštantné otáčky. Problém nastáva, keď elektromotor odrazu zaťažíme, jeho otáčky mierne klesnú. Preto sa používa regulátor, ktorý kompenzuje následky zmeny záťaže prejavujúce sa na otáčkach.
Funkcia
Sledovaný parameter sa odčíta senzorom a regulátor vypočíta riadiaci zásah tak, aby tento parameter upravil na nami žiadanú hodnotu.
Na obrázku vidieť, že želaná hodnota S(s) vchádza do systému, kde sa od nej odpočíta výstup systému Y(s) (spätná väzba). Z toho vznikne regulačná odchýlka E(s). Tá vchádza do regulátora H(s), ktorý vypočíta riadiaci zásah, ktorý ide do riadeného systému F(s) z ktorého vychádza jeho výstup Y(s).
Oplocany
Oplocany sú obec ležiaca v okrese Přerov. Jej katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Regulátor (technika)
Funkcia
Regulátor je navrhovaný tak, aby po určitom čase bola regulačná odchýlka nulová (alebo veľmi malá).
Tiszapolgárska kultúra
Tiszapolgárska kultúra alebo tiszapolgárska skupina bola jedna z kultúr/skupín polgárskeho okruhu/polgárskej kultúry. Vyskytovala sa na východnom Slovensku, vo východnom Maďarsku, v Báčke, Banáte a zasahovala do Sedmohradska. Časovo sa vyskytovala (v závislosti od definície hranice neolitu a eneolitu) niekedy na prelome neolitu a eneolitu, presnejšie podľa novšieho datovania cca pred 4400 pred Kr., podľa staršieho datovania cca po 3300 pred Kr.
Regulátor (technika)
Funkcia
Napríklad pri elektromotore:
Tiszapolgárska kultúra
Pomenovaná je podľa pohrebiska Tiszapolgár-Basatanya.
Regulátor (technika)
Funkcia
Ak sú aktuálne otáčky vyššie ako požadované, tak je regulačná odchýlka < 0 a regulátor znižuje napätie, naopak ak sú nižšie, regulačná odchýlka je > 0 a regulátor napätie zvyšuje.
Pri lineárnych systémoch ako tepelné procesy alebo elektromotory je riešenie takéhoto problému jednoduché. Náročnejšie je keď riadenie kmitavých systémov alebo systémov s dopravným oneskorením, vtedy sa ručne nastavujú ťažko. Návrhom regulátorov sa zaoberá teória (automatického) riadenia, ktorá má rozvinuté metódy na riešenie rôznych druhov systémov.
Tiszapolgárska kultúra
Rozlišujú sa 2 vývojové fázy. Okrem toho sa rozlišujú 4 lokálne skupiny:
Na Slovensku sú náleziská osád (Lúčky, Tibava, Barca) aj náleziská pohrebísk (Tibava, Veľké Raškovce, Malé Raškovce).
Kultúra je charakteristická prvým výskytom zlatých výrobkov na (východnom?) Slovensku, vyvrcholenia kvantity výroby medených nástrojov, výskytom ozdôb dokazujúcich intenzívne kontakty s kultúrami v Rumunsku a Bulharsku, dovozom kameňa na nástroje z povodia rieky Bug a v závere výskytom žiarových hrobov.
Regulátor (technika)
Typy regulátorov
Podľa techniky:
Porucha
Porucha znamená zmenu takej hodnoty, ktorú nemôžeme ovplyvniť, ale sa jej môžeme len prispôsobiť (alebo ju predvídať) ako napríklad zväčšenie záťaže motora, zvýšený odber tepla z kotla domácnosťami, pri elektrárňach zvýšený odber elektriny domácnosťami, atď.
Tučniak čiapočkatý
Tučniak čiapočkatý (Pygoscelis antarcticus alebo antarctica) je stredne veľký druh tučniaka z rodu Pygoscelis rozšírený v Južnej Georgii a na Južných Sandwichových ostrovoch, Antarktíde, Južných Orknejských a Shetlandských ostrovoch, Bouvetovom ostrove, Ballenyských ostrovoch a na Ostrove Petra I.
Opis
vľavo|náhľad|Tučniak čiapočkatý Tučniak čiapočkatý je až 68 cm vysoký a váži okolo 4,5 kg. Má tmavý chvost, chrbát, vrchnú stranu plutiev, temeno a zobák. Brucho, hrdlo, spodnú časť plutiev a z časti aj hlavy má biele, končatiny ružové. ľahko ho rozoznáme podľa úzkeho čierneho pruhu, ktorý sa tiahne od temena pod zobák a späť a pripomína uzdičku. Samec ani samica sa od seba zároveň sfarbením ani veľkosťou nijak viditeľne nelíšia.
Ekológia
Tučniaky čiapočkaté sa spravidla držia len pri brehu, aj keď bolo už niekoľko jedincov videných na šírom mori. Živí sa malými bezstavovcami a rybami. Svojej koristi sa ľahko zmocňujú vďaka veľmi rýchlemu plávaniu.