cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jupiter
Prelety Cassini a New Horizons
V roku 2007 nastal prelet sondy New Horizons okolo Jupitera na jej ceste k trpasličej planéte Pluto. Prvé skúšobné pozorovanie Jupitera urobila sonda 5. januára 2007. V nasledujúcich týždňoch sonda snímkovala planétu pravidelne a tiež skúmala vlastnosti medziplanetárneho prostredia, magnetosféru a malé mesiačiky Elara a Himalia. Obrázky z New Horizons predstavovali atmosféru, ktorá sa líšila od toho, čo videli sondy Cassini a Galileo pred niekoľkými rokmi. Rovníkové a južné oblasti vrátane Veľkej červenej škvrny pôsobili pokojnejším dojmom. Atmosféra bola čistejšia a búrkové prejavy menej výrazné. 27. februára sonda minula Jupiter v minimálnej vzdialenosti 2,3 milióna km. Gravitačný manéver jej umožnil pokračovať ďalej v jej ceste k Plutu.
Sonda Juno
5. augusta 2011 odštartovala z Cape Canaveral sonda Juno, ktorá k Jupiteru doletela v roku 2016. Tam bola navedená na obežnú dráhu okolo planéty podobne ako sonda Galileo, ale na rozdiel od Galilea dráha sondy Juno prechádza ponad Jupiterove póly. Dráha je navrhnutá tak, aby sonda postupne pozorovala všetky geografické dĺžky a šírky planéty a zároveň sa nikdy nedostala do jej tieňa. Vďaka výstrednej eliptickej dráhe sa Juno vyhne oblastiam s vysokou radiáciou a k oblačnej vrstve planéty sa priblíži maximálne na. Má merať globálny výskyt kyslíka a dusíka, pozorovať vodu a čpavok, mapovať gravitačné a magnetické pole, stanoviť globálnu štruktúru a dynamiku atmosféry pod úrovňou vrchných mrakov, merať distribúciu nabitých častíc a s nimi spojených polí a ultrafialové žiarenie z polárnej magnetosféry.
V máji 2017 vedecká komunita odhalila prvé poznatky získané zo sondy Juno. Podľa nich sú póly Jupitera pokryté tesne nahromadenými búrkami rozmerov Zeme. Ďalej napríklad ukázali, že rovníkový pás planéty preniká veľmi hlboko a že magnetické pole planéty je ešte silnejšie a nepravidelnejšie, než predpokladali dovtedajšie modely.
Plánované misie
Podobné ciele má nová plánovaná misia JUICE. Tentoraz však ide o európsku sondu. S jej štartom z Francúzskej Guyany počíta 13. apríla 2023. Po piatich gravitačných manévroch - tri pri Zemi, po jednom pri Venuši a Marse - v roku 2031 mala byť navedená na obežnú dráhu okolo Jupitera. Tam by mala slúžiť dva a pol roka a 35-krát preletieť okolo veľkých Jupiterových mesiacov. V závere misie prejde na obežnú dráhu okolo mesiace Ganymedes ako prvá sonda, čo bude obiehať iný mesiac než Mesiac Zeme. Aj ona sa zameria najmä na výskum troch veľkých ľadových mesiacov Jupitera. Okrem toho bude skúmať aj vrchnú atmosféru a magnetosféru samotnej planéty.
Juzuru Hanjú
Juzuru Hanjú (* 7. december 1994, Sendai, Japonsko) je japonský krasokorčuliar súťažiaci v kategórii mužov. Vďaka dokonalému technickému prevedeniu, širokej škále prvkov a nevídanému umeleckému prejavu je považovaný za najlepšieho krasokorčuliara v histórii.
Jupiter
Mytológia
Planéta je pomenovaná podľa rímskeho boha Jupitera, ktorý je obdobou najvyššieho gréckeho boha Dia. Po stotožnení Jupitera s Diom môžeme za jeho rodičov považovať boha roľníctva Saturna a bohyňu Ops. Bol vládcom všetkých bohov, búrok a bleskov. Vládu nad ostatnými bohmi získal potom, ako porazil svojho otca Saturna a zvrhol ho z trónu. U Rimanov mal Jupiter ešte väčšiu úctu ako Zeus u Grékov a oveľa väčšiu úlohu mal aj ako ochranca vojska a darca víťazstva vo vojne. Jupiterovi boli zasvätené tzv. ídy, dni v mesiaci, na ktoré pripadal spln.
Juzuru Hanjú
Je dvojnásobným olympijským víťazom (2014, 2018), dvojnásobným majstrom sveta (2014, 2017), štvornásobným víťazom finále ISU Grand Prix (2013–2016), víťazom Majstrovstiev štyroch kontinentov (2020), juniorským majstrom sveta (2010), dvojnásobným víťazom juniorského finále ISU Grand Prix (2009, 2010) a päťnásobným majstrom Japonska (2012–2015, 2020). Má medaily z piatich ďalších Majstrovstiev sveta, bronz z roku 2012 a 2021, striebro z rokov 2015, 2016 a 2019.
Víťazstvom na Majstrovstvách štyroch kontinentov v roku 2020 sa Juzuru Hanjú stal prvým a jediným mužským krasokorčuliarom, ktorý dosiahol tzv. Super Slam – zvíťazil vo všetkých hlavných juniorských aj seniorských súťažiach (Majstrovstvá sveta, Finále ISU Grand Prix, Majstrovstvá štyroch kontinentov). Svetový rekord prekonal 19-krát, čo je najviac spomedzi jednotlivcov od zavedenia nového hodnotiaceho systému ISU v roku 2004. Je prvým krasokorčuliarom, ktorý dosiahol viac ako 100 bodov v krátkom programe, viac ako 200 bodov vo voľnej jazde a viac ako 300 bodov za celkový súčet bodov.
Juzuru Hanjú je prvým ázijským krasokorčuliarom, ktorý získal olympijské zlato v súťaži jednotlivcov. V devätnástich rokoch sa stal najmladším krasokorčuliarom, ktorý vyhral Olympijské hry od roku 1948, keď sa z víťazstva tešil Dick Button. Je taktiež prvým krasokorčuliarom v kategórii mužov, ktorý vyhral Olympijské hry dvakrát za sebou od čias Dicka Buttona v rokoch 1948 a 1952. V roku 2016 na súťaži CS Autumn Classic International v Kanade ako prvý skočil v súťaži štvoritý rittberger. Je prvým krasokorčuliarom z Ázie, ktorý viackrát vyhral Majstrovstvá sveta v kategórii mužov.
V rokoch 2013 až 2017 bol podľa oficiálneho rebríčka ISU najlepším krasokorčuliarom sveta v kategórii mužov.
Sezóna 2010 – 2011: Seniorský debut
náhľad|276x276bod|Juzuru Hanjú a tréner Brian Orser V sezóne 2010–2011 sa Hanjú vo veku pätnásť rokov presunul do seniorskej kategórie. Pri svojom debute na NHK Trophy obsadil 4. miesto. Vo voľnej jazde skočil prvýkrát v súťaži ISU štvoritý toeloop. Na súťaži Cup of Russia skončil na 7. mieste. Na národných majstrovstvách Japonska bol síce druhý po krátkom programe, no napokon obsadil konečné štvrté miesto. Následne sa predviedol na Majstrovstvách štyroch kontinentov 2011, kde získal striebornú medailu a vytvoril svoje nové osobné maximum v súčte bodov. Jeho ďalšiu kariéru významne poznačila prírodná katastrofa. Hanjú trénoval na miestnom klzisku, keď jeho domovské mesto Sendai a celý priľahlý región zasiahlo v marci 2011 zemetrasenie a cunami. Hanjú vybehol ešte s korčuľami na nohách von a niekoľko dní strávil s rodinou v prístrešku pre obete zemetrasenia. Domovské klzisko v Sendai bolo poškodené a kvôli ďalším tréningom sa presunul do Jokohamy a Hačinohe. V tomto čase sa zúčastnil 60 krasokorčuliarskych show, aby tak získal možnosť trénovať. V apríli 2011 sa predviedol aj v charitatívnej korčuliarskej show na podporu obetí.
Sezóna 2011 – 2012: Prvá medaila z Majstrovstiev sveta
Sezónu 2011 – 2012 začal Hanjú víťazstvom na Nebelhorn Trophy. V rámci série Grand Prix skončil na Cup of China štvrtý a na Rostelecom Cup v Rusku zaznamenal svoje prvé GP víťazstvo, čím sa kvalifikoval do finále Grand Prix, kde skončil štvrtý.
Na Majstrovstvách Japonska získal bronz a s ním aj miestenku na Majstrovstvá sveta. Pri svojom debute na MS skončil Hanjú siedmy v krátkom programe a druhý vo voľnej jazde, čo mu celkovo prinieslo premiérovú bronzovú medailu. Zlato získal Kanaďan Patrick Chan a striebro jeho krajan Daisuke Takahaši.
V apríli 2012 zmenil Hanjú trénera a premiestnil sa do Toronta k Brianovi Orserovi.
Olympijská sezóna 2013 – 2014: Prvá zlatá olympijská medaila a titul majstra sveta
Olympijskú sezónu Hanjú otvoril viťazstvom na súťaži Finlandia Trophy. Na oboch podujatiach ISU Grand Prix, Skate Canada a Trophée Éric Bompard, obsadil druhé miesto, čím sa kvalifikoval do finále Grand Prix. Tu v krátkom programe vytvoril nový svetový rekord, 99.84 bodov, a zvíťazil. Na Majstrovstvách Japonska získal svoj druhý titul a zaistil si tak účasť v tíme Japonska na ZOH v Soči a Majstrovstvách sveta 2014.
V tímovej súťaži na zimných olympijských hrách 2014 v ruskom Soči sa Hanjú zúčastnil iba krátkeho programu, ktorý vyhral a získal tak pre tím Japonska 10 bodov. Japonsko napokon skončilo bez medaily, celkovo piate. V individuálnej súťaži prekonal v krátkom programe svoj predchádzajúci svetový rekord a so skóre 101.45 sa stal prvým mužom, ktorý prekonal hranicu 100 bodov za krátky program. Vyhral aj voľnú jazdu a získal tak svoju prvú olympijskú zlatú medailu a taktiež prvú zlatú medailu pre Japonsko v tejto kategórii. Bolo to zároveň len druhé krasokorčuliarske zlato pre Japonsko, pred ním ho získala na ZOH 2006 v Turíne v kategórii žien Šizuka Arakawa.
Sezónu zakončil Hanjú ziskom svojho prvého titulu na Majstrovstvách sveta v domácom prostredí v japonskom Saitame. Stal sa prvým krasokorčuliarom od čias Alexeja Jagudina v roku 2002, ktorý vyhral ZOH, Majstrovstvá sveta a finále Grand Prix v jednej sezóne.
Sezóna 2014 – 2015
Sezóna bola poznačená viacerými zraneniami. Hneď v jej úvode Hanjú odstúpil z Finlandia Trophy kvôli problémom s chrbátom. Na Cup of China bol druhý po krátkom programe. Nasledujúci deň počas rozkorčuľovania pred voľnou jazdou sa na ľade nešťastne zrazil s domácim Yan Hanom. Zranený Hanjú sa aj napriek tomu s náplasťami na hlave rozhodol už o pár minút nato nastúpiť do voľnej jazdy. Päťkrát v nej spadol, no stačilo mu to na zisk striebornej medaily. Po súťaži mu museli zašiť zranené miesta na hlave a brade a odletel na vyšetrenie do Japonska, kde zistili, že mal nielen otlčenú hlavu a bradu, ale aj zranenú bránicu, ľavé stehno a pravý členok.
Pár dní pred NHK Trophy Hanjú oznámil, že bude súťažiť, hoci nie je v ideálnej forme. V krátkom programe sa trápil a skončil piaty. Treťou najlepšou voľnou jazdou to vytiahol na celkové štvrté miesto, čím sa tesne kvalifikoval na finále Grand Prix a to len o 0.15 bodu. Vo finále vyhral krátky program aj voľnú jazdu (s novým osobným maximom a najlepším skóre sezóny) a získal zlatú medailu o vyše 34 bodov pred Javierom Fernándezom.
V decembri získal svoj tretí titul Majstra Japonska, keď vyhral krátky program aj voľnú jazdu. Z exhibície však musel odstúpiť po zdravotných problémoch. V ďalších dňoch podstúpil operáciu, dva týždne bol hospitalizovaný a trénovať mal začať po mesiaci. Začiatkom februára si však zranil pravý členok. Tréning obnovil až v marci v Japonsku bez trénera Briana Orsera.
Na Majstrovstvách sveta v Šanghaji vytvoril v krátkom programe svoje osobné maximum sezóny. Celkovo skončil druhý so stratou takmer 3 bodov na víťazného Španiela Javiera Fernándeza.
V apríli sa prvýkrát zúčastnil tímovej súťaže World Team Trophy v Tokiu. Ako jediný súťažiaci obsadil prvé miesto v krátkom programe (s osobným maximom sezóny) aj voľnej jazde a prispel tak 24 bodmi, ktoré pomohli Japonsku získať bronzovú medailu za víťazným tímom USA a Ruskom.
Sezóna 2015 – 2016: Prekonávanie svetových rekordov
náhľad|282x282bod|Finále Grand Prix 2015 Pre svoju voľnú jazdu na túto sezónu si Hanjú vybral soundtrack z filmov Onmyōji a Onmyōji 2, ktoré zobrazujú život filozofa a astrológa Abe no Seimeia. Stretol sa aj s hercom, ktorý stvárnil hlavnú postavu, aby sa poradil, ako ju čo najlepšie stvárniť na ľade. Sezónu začal víťazstvom na Skate Canada Autumn Classic s náskokom 36 bodov pred Kanaďanom Namom Nguyenom.
Na Skate Canada 2015 bol po krátkom programe šiesty po tom, čo namiesto štvoritého toeloopa skočil iba dvojitého. Vo voľnej jazde skočil tri štvorité skoky, salchov a toeloop v prvej polovici a ďalší toeloop v druhej polovici programu, čo mu prinieslo celkové druhé miesto za Patrickom Chanom. Na NHK Trophy vytvoril v krátkom programe nový svetový rekord s počtom bodov 106.33. Čisto v ňom predviedol štvoritý salchov, kombináciu štvoritý toeloop-trojitý toeloop a trojitého axela. Vo voľnej jazde skočil čisto štyri štvorité skoky a získal 216.07 bodu, celkovo 322.40, čím vytvoril ďalšie dva svetové rekordy v počte bodov za voľnú jazdu a celkovo.
Na finále Grand Prix v Barcelone prekonal v krátkom programe svoj rekord spred dvoch týždňov, keď získal 110.95 bodov. Vo voľnej jazde prekonal ďalší svetový rekord, získal 219.48 bodov, celkovo teda 330.43 bodov a ako prvý krasokorčuliar svoje tretie víťazstvo vo finále GP za sebou. Pred druhým Fernándezom mal náskok 37.48 bodu, čím prekonal dovtedajší najväčší rozdiel (35,1) z roku 2004 vytvorený Jevgenijom Pľuščenkom.
V decembri vyhral svoj štvrtý japonský titul po tom, čo vyhral krátky program aj voľnú jazdu. Majstrovstiev štyroch kontinentov sa nezúčastnil, aby sa mohol sústrediť na Majstrovstvá sveta v Bostone. Tu opäť predviedol čistý krátky program a vytvoril si náskok 12.04 bodu pred Javierom Fernándezom. Vo voľnej jazde sa rukou dotkol ľadu po prvom štvoritom salchove, pri druhom pokuse spadol a prišiel tak o kombináciu, mal nečistý výjazd po trojitom axeli, namiesto trojitého salchova skočil len dvojitého a po trojitom lutze sa opäť dotkol rukou ľadu. Kvôli týmto chybám stratil svoj veľký náskok a skončil napokon druhý za Fernándezom.
Koncom apríla Japonská korčuliarska federácia oznámila, že Hanjú sa bude najbližšie dva mesiace liečiť zo zranení. S bolesťami v ľavej nohe bojoval od začiatku sezóny. Kvôli nim sa rozhodol do svojej voľnej jazdy na MS zakomponovať ako tretí štvoritý skok salchov namiesto toeloopa.
Olympijská sezóna 2017 – 2018: Druhá zlatá olympijská medaila
V sezóne 2017 – 2018 sa Hanjú vrátil k svojmu krátkemu programu Balada č.1 od Fryderyka Chopina, ktorým pred dvoma sezónami prekonával svetové rekordy. Vo svojej voľnej jazde sa taktiež vrátil k programu Seimei, ktorý predvádzal v sezóne 2015 – 2016. Na prvej súťaži sezóny, Skate Canada Autumn Classic International, prekonal v krátkom programe svoj svetový rekord z finále Grand Prix 2015 – 2016, keď získal 112.72 bodov. Vo voľnej jazde však skončil až piaty a celkovo druhý za svojím tréningovým partnerom z Toronta, Javierom Fernándezom.
Na súťaži Rostelecom Cup 2017 v Rusku bol Hanjú po krátkom programe druhý. Vo voľnej jazde prvýkrát skočil štvoritého lutza. Napokon skončil celkovo druhý. Začiatkom novembra 2017 si pri trénovaní štvoritého lutza zranil pravý členok a odstúpil z NHK Trophy. To mu znemožnilo účasť vo finále Grand Prix, kde mohol bojovať o svoj piaty titul v rade. Kvôli zraneniu sa nezúčastnil ani na Majstrovstvách Japonska, ktoré slúžia ako kvalifikácia na olympijské hry. Vďaka svojmu vedúcemu postaveniu vo svetovom rebríčku ISU a ako obhajca olympijského zlata bol aj napriek tejto neúčasti nominovaný do japonského tímu pre olympijské hry v juhokórejskom Pchjongčchangu aj Majstrovstvá sveta v Miláne. náhľad|276x276bod|ZOH 2018, zľava Šoma Uno, Juzuru Hanjú, Javier Fernández Tímovej súťaže na zimných olympijskych hrách sa nezúčastnil, aby mohol v Toronote trénovať na individuálnu súťaž. Na tlačovej konferencii po jednom z oficiálnych tréningov Hanjú odhalil, že kvôli zraneniu nemohol až do januára trénovať a trojité skoky začal skákať iba tri týždne a štvorité iba dva týždne pred olympijskou súťažou.
Dňa 16. februára Hanjú predviedol bezchybný krátky program, za ktorý získal 111.68 bodov a vedenie v súťaži. Za voľnú jazdu získal 206.17 bodov a s celkovým súčtom 317.85 bodov získal svoju druhú zlatú olympijskú medailu za sebou. Naposledy sa to podarilo ešte v rokoch 1948 a 1952 americkému krasokorčuliarovi Dickovi Buttonovi.
Neskôr v Tokiu bol Hanjú hostiteľom svojej prvej vlastnej show Continues with Wings, kam pozval krasokorčuliarov, ktorí ho počas kariéry ovplyvnili a inšpirovali. Predviedol na nej mix svojich starých programov bez skokov, keďže sa stále liečil zo zranenia. V júni 2018 získal ocenenie People's Honour Award, prestížne ocenenie vlády, ktoré udeľuje japonský premiér. Hanjú je najmladším spomedzi ocenených od roku 1977, kedy sa táto cena udeľovala prvýkrát. Je taktiež prvým oceneným krasokorčuliarom.
Technika
náhľad|190x190pixelů|Yuzuru Hanyu a Biellmannovej pirueta Vďaka svojej schopnosti kombinovať silné technické prevedenie s vyzretým a univerzálnym umeleckým prejavom je Hanjú považovaný za jedného z najvšestrannejších krasokorčuliarov. Strieborný olympijský medailista z roku 2006, Stéphane Lambiel, ho označil za najdokonalejšieho krasokorčuliara, pravdepodobne vôbec. Viaceré médiá a komentátori ho označujú za najlepšieho krasokorčuliara v histórii, a to najmä po tom, čo získal svoje druhé olympijské zlato. Toto označenie si zaslúžil vďaka svojej schopnosti udržať sa na výslní v silnej konkurencii tak dlho a schopnosti predviesť silný výkon pod tlakom.
Do jeho korčuliarskeho repertoáru patrí Biellmannovej pirueta alebo tzv. doughnut pirueta. Oba prvky sú najmä v mužskej kategórii považované za veľmi ťažké, keďže si vyžadujú vysokú úroveň flexibility. Ďalšie charekteristické prvky jeho jázd sú Ina Bauer so záklonom, tzv. hydroblade, či side lunge (bočný výpad). Jeho elementy sú obdivované pre ich kvalitu prevedenia, jeho skoky pre svoju precíznosť, načasovanie do hudby, flow a pokrytie ľadovej plochy. Je takisto známy svojimi zložitými vstupmi do trojitého axela. Do toho často vstupuje zozadu (tzv. back counter), z tvízlov alebo z tzv. mondu (spread eagle).
Hanjú je prvým krasokorčuliarom, ktorý v súťaži úspešne skočil štvoritý rittberger. Stalo sa tak 30. septembra 2016 v krátkom programe na súťaži Autumn Classic International v Montreale. Je taktiež jediným krasokorčuliarom, ktorý úspešne predviedol kombináciu štvoritého toeloopa a trojitého axela. Prvýkrát sa mu to podarilo na Grand Prix Helsinki v roku 2018. Je taktiež prvým krasokorčuliarom s úspešnou kombináciou štvoritý toeloop - euler – trojitý flip zo Skate Canada 2019. Hanjú ovláda 4 štvorité skoky – toeloop, salchov, rittberger a lutz – a v súčasnosti sa pokúša aj o štvoritého axela: „Pred touto súťažou (Majstrovstvá sveta 2021 v Štokholme) som veľa trénoval štvoritého axela, a tým som trochu preťažil svoje telo. Chcem byť prvým športovcom, ktorý ho úspešne skočí na oficiálnej súťaži.“
Anglický chrt
Anglický chrt alebo grejhund alebo greyhound je psie plemeno, uznané FCI a klasifikované v skupine X (Chrty), v sekcii 3 pod číslom 158. Ide o starodávny typ vysokého krátkosrstého chrta.
Vzhľad
náhľad|Na bežiaceho chrta je impozantný pohľad Greyhound je krátkosrsté vysoké plemeno, vyznačujúce sa štíhlou atletickou postavou. Ako všetky chrty má dlhé končatiny, úzke a dlhé telo a hlavu, dlhú nosovú časť. Srsť je krátka, uznané sú takmer všetky sfarbenia. Uši sú polovztýčené. Typický je hlboký hrudník, úzky pás a veľmi malá vrstva podkožného tuku. Chvost je dlhý.
Jeho vzhľad je prispôsobený rýchlosti behu. V súčasnosti existujú dve línie - dostihová a výstavná. Psy z dostihovej línie sú obyčajne o niečo menšie a ľahšie ako psy z výstavnej. Povahou sa však neodlišujú. Mnoho psov z dostihovej línie spĺňa štandard výstavnej a teda sa zúčasťňujú nielen na pretekoch, ale aj na výstavách.
Povaha
Anglický chrt je pokojný, v domácnosti až distingvovaný. Napriek populárnemu presvedčeniu nepotrebuje veľa pohybu. Dokáže vyvinúť veľkú rýchlosť na pár sekúnd, inak je to vyslovene lenivé plemeno, ktoré nemá žiadnu vytrvalosť, a vyžaduje teda ešte menej pohybu než väčšina ostatných plemien. Jemný a láskavý, vhodný k deťom. K neznámym ľuďom pomerne chladný, inak vo všeobecnosti priateľský, a veľmi vrúcny k tým, ktorých dobre pozná.
Mimoriadne silný lovecký inštinkt vyžaduje včasnú socializáciu, ak chcete greyhounda chovať v domácnosti s malými zvieratami. Ani to však nezabráni greyhoundovi loviť malé zvieratá mimo domu.
Jedince chované na komerčné dostihy v Írsku, Anglicku, Austrálii a USA trávia počas svojej športovej kariéry dni v klietke, s niekoľkými venčeniami denne a krátkymi tréningami. Po ukončení športovej kariéry sú vo veku dvoch až štyroch rokov vhodnými adeptami na adopciu. Ich povaha a nároky na pohyb sa nijako neodlišujú od jedincov, ktoré neboli chované na dostihy či coursing. Z dôvodu nutnosti pre preteky, agresivita voči ostatným psom a ľuďom šľachtením prakticky vymizla.
Nečistokrvné krížence anglického chrta sa nazývajú lurcheri. U nich je predpoklad zdedených vlastností po tériéroch, s ktorými boli v minulosti krížené, preto sú ich povahy od anglických chrtov odlišné a nároky na pohyb často oveľa vyššie.
História
Anglický chrt má dlhú históriu, všeobecne sa zaraďuje medzi najstarobylejšie psie plemená. Považuje sa za potomka starovekých Egyptských chrtov. Konkrétnejšie vieme o jeho vývoji to, že je ho predkom bol určite kontinentálny chrt, ktorý sa na územie dnešnej Veľkej Británie dostal okolo roku 200 nášho letopočtu, počas migrácie Keltov v Európe. S Keltmi sa predchodca dnešného anglického chrta dostal do Británie. V historických záznamoch sa objavujú písomné svedectvá o psoch škótskeho kráľa Cranhilinthusa. Ich opis presne sedí na chrty. Tento kráľ vo veľkom choval psov s ktorými výnosne obchodoval po celom Anglicku.
Zásluhy o vývoj greyhounda na samostatné plemeno pripisujeme lordovi Oxfordovi, ktorý sa začal venovať šľachteniu tohoto plemena v roku 1775. O rok neskôr založil spolok Swaffham Coursing Society, ktorý významne ovplyvnil smerovanie anglického chrta. V tom čase sa postupne prestávalo poľovať s chrtmi a kontinentálny chrt stratil praktické upotrebenie. Chrty začali byť vďaka svojej povahe len módnym doplnkom šľachtických dvorov. Greyhound si neskôr našiel uplatnenie ako dostihový pes.
Športové upotrebenie
náhľad|Preslávil sa predovšetkým ako dostihový pes Anglický chrt nie je upotrebiteľný pracovne, ale svoje uplatnenie nachádza v športe. Je azda najrýchlejším psom, takže je pre neho veľmi vhodné využitie v psích dostihoch a coursingu. V dostihoch chrtov môžeme často vidieť práve anglických chrtov (pozri obrázok).
Starostlivosť
náhľad|vľavo|Anglický chrt – výstavný postoj Anglický chrt je krátkosrsté plemeno s veľmi malým množstom podkožného tuku, preto ho odporúčame chovať hlavne v zime v interiéri. Srsť si nevyžaduje veľkú starostlivosť.
Mimoriadne zdravé plemeno. Jeden z mála častejších problémov zahŕňa torziu žalúdka. Ochorenie bedrových kĺbov typické pre veľké plemená sa u greyhoundov z dostihových línií prakticky nevyskytuje.
Vzhľadom na nízke nároky na pohyb je vhodný aj do mestského bytu za predpokladu, že má príležitosť sa niekoľko krát do dňa vyvenčiť. Krátky šprint na ohradenom venčovisku mu pár krát do týždňa prospeje. Odrastený jedinec je pokojnejší a vhodný aj k starším ľuďom. Pre silný lovecký pud sa vôbec neodporúča chodenie von bez vôdzky. Zvýšená opatrnosť na vôdzke je nutná, keďže tento veľký a silný pes dokáže načakane vyraziť veľkou rýchlosťou vpred.
Stredne ťažko cvičiteľný.
Výstavy
náhľad|Preteky chrtov Greyhound sa vystavuje v rámci skupiny FCI 10. Výstavná drezúra a predvedenie v kruhu je na Slovensku a v ostatných krajinách FCI rovnaká ako pri väčšine poľovných plemien. Vystavuje sa na výstavnej vôdzke poľovných plemien. Pri predvádzaní psa stojí handler po boku psa (z pohľadu rozhodcu za psom), prípadne pred psom. Vôdzku má vyzdvihnutú tak, aby pes držal hlavu vzpriamenú. Nie je vhodné motivovať dospelého psa v kruhu maškrtou.
NGC 3201
NGC 3201 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Plachty, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 1. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,9.
Dondas
Dondas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pluto (rozlišovacia stránka)
Pluto môže byť:
Klášterce
Klášterce je prírodná pamiatka ev. č. 1465 medzi obcami Lomnice a Synalov v okrese Brno-venkov. Správa AOPK Brno.
Ochrana
Predmetom ochrany sú prirodzené dubové porasty s druhovo bohatým bylinným podrastom na hornej výškovej hranici rozšírenia v rámci Českomoravskej vrchoviny. Geomorfologicky pozoruhodné ukážky mrazového zvetrávania odkryvov biotitických a dvojsľudových rúl.
Množné číslo
Množné číslo alebo plurál (z lat. plures = viac), skr. ''mn. č. alebo pl.'', je gramatická kategória, ktorá označuje skutočnosť, že ide o viac ako jeden kus. Používa sa tak pri menách (podstatné meno, prídavné meno, zámeno), ako aj pri slovesách.
Niektoré podstatné mená nemajú tvar v jednotnom čísle, nazývajú sa pomnožné, napr. dvere.
Premenná hviezda typu Mira
Premenné hviezy typu Mira sú premenné hviezdy pomenované podľa hviezdy Mira zo súhvezdia Veľryba. Sú to pulzujúce premenné hviezdy s veľmi dlhou periódou pulzácii, ktoré sú takmer pravidelné (priemerná perióda vychádza na 284,61 dňa) a magnitúdou v maxime vo viditeľnej oblasti nad 2,5m. Zaujímavosťou je, že v centre Galaxie majú tieto premenné hviezdy kratšie periódy než na okrajoch.
Tieto hviezdy sú staré červené obry spektrálnych tried K a M a mávajú pretiahnutý tvar podobný vajcu. Vzhľadom na nízke teploty na ich povrchoch sú to intenzívne zdroje infračerveného žiarenia.
Izel-lès-Équerchin
Izel-lès-Équerchin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ida
Ida môže byť:
IDA môže byť skratka pre:
KS Turbina Cërrik
Klubi Sportiv Turbina Cërrik je albánsky futbalový klub v meste Cërrik. Jeho domovský štadión je "Nexhip Trungu Stadium" (6000 miest).
Založený v roku 1956, v sezóne 2006-07 hrá v Albánskej druhej divízii.
NGC 3202
NGC 3202 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 3. februára 1788.
Azas (plošina)
Azas je vulkanické pole, rozkladajúce sa na ploche cez v pohorí Východné Sajany na Sibíri, západne od juhozápadného okraja jazera Bajkal, neďaleko hraníc s Mongolskom. Pole je tvorené niekoľkými štítovými sopkami, troskovými kužeľmi a stratovulkánmi. Najvyšší vrch je vysoký stratovulkán Šivit-Tajga, ktorého vrchol je ukončený dvojicou kráterov. Povrch viacerých vulkanických foriem plošiny Azas je glaciálne modelovaný, čo svedčí o ich veku – sú staršie ako posledné globálne zaľadnenie. No niektoré údolia tvorené bazaltovými lávovými prúdami tieto znaky nenesú, preto sa ich vek odhaduje na holocén.
Charizmatické hnutie
Charizmatické hnutie alebo Hnutie charizmatickej obnovy je prúd v rámci kresťanských cirkví stredného prúdu (katolicizmu, protestantizmu), ktorý sa vyvinul v 50. a 60. rokoch 20. storočia pod vplyvom letničného hnutia.
Do pojmu charizmatické (alebo aj letnično-charizmatické, turíčne hnutie, Hnutie obnovy v Duchu Svätom) hnutie možno zahrnúť všetkých kresťanov, ktorí veria, že prejavy pôsobenia Ducha Svätého (dary Ducha Svätého - tzv. charizmy) jasne definované a popísané v Novom Zákone (ako napr. prorokovanie, uzdravovanie, hovorenie jazykmi – glosália – atď.) nie sú určené len pre prvotných kresťanov v prvých storočiach kresťanstva, ale sú prístupné aj dnešným kresťanom.
Toto presvedčenie vychádza z toho, že Boh sa nemení, a jeho Slovo je takisto nemenné a večné, Duch Svätý sa preto aj dnes dokáže osobne dotknúť života človeka a umožniť mu zakúsiť Božiu lásku, moc a pozitívne zmeniť jeho život. Kresťanské spoločenstvá, ktoré patria k hnutiu modernej kresťanskej reformácie (letnično – charizmatickému hnutiu), sa snažia o obnovu kresťanstva prostredníctvom návratu k Písmu a k jednoduchosti praktického kresťanského života, spočívajúceho v osobnom vzťahu s Bohom a v nasledovaní odkazu Ježiša Krista. Snažia sa uspokojiť ľudí pri hľadaní zmyslu života a ozajstných kresťanských hodnôt. Cirkev je chápaná ako miesto, kde ľudia spoločne hľadajú Boha, navzájom si pomáhajú a povzbudzujú sa. Veria, že Boh aj dnes aktívne mení ľudské životy k lepšiemu, vyslobodzuje ľudí zo zajatia hriechu a závislostí a učí ich, ako žiť radostný a úspešný život.
V súčasnosti patrí letnično-charizmatické hnutie medzi najrýchlejšie rastúce vetvy kresťanstva. V roku 1992 bol počet letnično-charizmatických kresťanov viac ako 410 miliónov, tvorili 24,2 percenta svetového kresťanstva.
Vnútorné kvantové číslo
Vnútorné kvantové číslo je kvantové číslo charakterizujúce typy elementárnych častíc.
Rozlišujú sa:
Doom metal
Texty piesní v doom metalovom žánri hrajú veľmi dôležitú úlohu. Sú silne poznačené pesimizmom, ktorý evokuje atmosféru temna, zúfalstva a utrpenia.
História žánru
V polovici 80. rokov 20. storočia začali v novej vlne britského heavy metalu (skupiny ako Iron Maiden či Judas Priest) vznikať rýchle metalové žánre. V Európe to bol melodickejší speed/power metal (Helloween, Grave Digger, Running Wild) a v USA skôr brutálnejší thrash metal (Megadeth, Anthrax, Slayer, Metallica a ďalšie).
Prirodzenou reakciou bolo oživenie pomalej odnože metalu. Začali vznikať skupiny, ktoré svoju hudbu označovali ako doom (preklad: zánik, beznádej, osud …) metal. Po hudobnej stránke tieto kapely väčšinou vychádzali z pomalých a hutných gitarových rífov skupiny Black Sabbath. V Európe boli najvýznamnejšími zoskupeniami tohto žánru Candlemass (Švédsko) s kultovými albumami Epicus Doomicus Metallicus či Nightfall a anglická skupina Cathedral. V Amerike skupiny St. Vitus s ich legendárnym albumom Born Too Late a v Mexiku Solitude Aeternus.
Ďalšími významnými kapelami sú Katatonia a Saturnus, skupiny Paradise Lost alebo Anathema, ktoré sa v druhej polovici 90. rokov vydali nemetalovým smerom. Ich skladby často obsahujú akustické alebo naopak rýchlejšie pasáže, texty sú na rozdiel od pôvodných doom metalových skupín väčšinou lyrické.
Texty piesní doom metalového žánru
Námety textov doom metalových skladieb sú v súlade s hudobnými témami. Väčšinou sú ponuré, u prvých skupín v nich išlo hlavne o vyjadrenie osobných problémov - časté sú námetmi beznádej, alebo protivojnové či spoločensko kritické témy. Využíva sa kresťanská symbolika, neskôr aj "gotizujúce" námety. Na začiatku 90. rokov s príchodom nových žánrov sa texty stali lyrickejšie, námety sú viac osobné, okrem vyjadrení depresívnych stavov z pohľadu na svet sa v textoch objavuje aj téma lásky.
Súčasné členenie žánru
V dnešnej podobe je doom metal rozvetveným žánrom. Vznikajú jeho nové odnože. Je to doom ako melancholickejšia odnož retro rocku, extrémne depresívny funeral či naopak psychedelický space doom. Stále však ešte existujú nové skupiny, ktoré hrajú pôvodný tradičný doom metal ako sú Thunderstorm, Reverend Bizarre, či doom/death metal v podaní skupín The Prophecy, Evoken.
V súčasnosti sa doom metal člení na:
Prelatúra
Prelatúra alebo prelátstvo môže byť:
Bot
Bot alebo BOT môže byť:
Šarm
Šarm môže byť:
Mac Pro
Mac Pro je skupina pracovných staníc Macintosh vyrábaných spoločnosťou Apple Inc. založených na procesoroch Intel Xeon a architektúre PCI-Express. Apple predstavila prvé počítače Mac Pro 7. augusta 2006 a spolu so servrami Xserve tak spoločnosť zavŕšila prechod od procesorov PowerPC na procesory Intel.
Návrh tretej generácie Mac Pro bol vyhlásený na konferencii Apple Worldwide Developers Conference (WWDC), ktorá sa konala 3. júna 2019, a prišla s návratom k dizajnu "veže", pripomínajúcu model prvej generácie.
Vlastnosti
Zatiaľ posledná generácia staníc Mac Pro z januára 2008 využíva jeden alebo dva štvorjadrové procesory Xeon (Harpertown) taktované od 2,8 do 3,2 GHz. Podporuje kapacitu operačnej pamäte až do 32 GB a má štyri sloty pre pevné disky (dnes dodávané v kapacitách do 1 TB) a voliteľnú kartu RAID. Počítač disponuje štyrmi zbernicami PCI-Express, z ktorých prvá je využívaná primárnou grafickou kartou a ostatné sú voľné. Zbernice PCI-Express sú naprojektované s dostatočnými rozostupmi, aby sa zbytočne neblokovali niektoré zásuvky pri použití viacerých grafických kariet väčšími ventilátormi. Teoreticky je tak možné do počítača vložiť až štyri grafické karty podporujúce po dva 30-palcové LCD monitory. Počítač má dve zásuvky pre optické mechaniky.
Vonkajšiu konektivitu zabezpečuje 5 zásuviek USB 2.0, dve zásuvku FireWire 400 a dve zásuvky FireWire 800. Je zabudovaná gigabitová sieťová karta (2 zásuvky) a je možné doobjednať bezdrôtový modul a modul Bluetooth 2.0. Vstupy a výstupy pre audio sú analógové i optické.
Hliníková skrinka počítača je podobná predchádzajúcim počítačom Power Mac G5, s rozdielom zásuvky pre druhú optickú mechaniku a iného rozmiestnenia portov. Mac Pro však na rozdiel od Power Macov generuje omnoho menej tepla, čo umožňuje použitie menších ventilátorov a následne zdvojnásobenie počtu mechaník (optických i pevných diskov). Mac Pro tiež pracuje veľmi ticho, tichšie ako Power Mac.
Technické vlastnosti (aktuálny model)
Mac Pro tvorí hliníkový tubus s výškou 25,1 cm a priemerom 16,7 cm, pri váhe 5 kg.
náhľad | Pohľad do útrob počítača Keďže je Mac Pro vlajkovou loďou Applu v kategórii stolových počítačov, zodpovedá tomu tiež hardvérová konfigurácia. Aktuálny model bol vydaný 19. decembra 2013. Jedná sa o skok o celú generáciu dopredu, Mac vyzerá kompletne inak.
Medernach
Medernach je byvalá luxemburská obec, ktorá sa nachádzala v kantóne Diekirch v okrese Diekirch.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dejiny
Od 1 januára 2012, byvalé obce Ermsdorf a Medernach tvoria obec Vallée de l'Ernz.
Obyvateľstvo
Medernach má 1242 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 5.79% bolo v Medernach nezamestanosť nižšia o 1.18 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
NGC 3203
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Frank Patrick Herbert
Frank Patrick Herbert (* 8. október 1920, Tacoma, Washington, USA – † 11. február 1986, Madison, Wisconsin) bol americký autor science fiction. Patrí nepochybne k velikánom svetovej science fiction a zaraďuje sa k osobnostiam ako Arthur C. Clarke, J. R. R. Tolkien, Herbert George Wells, Roger Zelazny a Harry Harrison. Preslávil sa najmä monumentálnym 6-zväzkovým eposom o púštnej planéte Duna, ktorý bohužiaľ nestihol ukončiť. Toto dielo sa dnes zaraďuje do zlatého fondu svetovej fantastickej literatúry.
Ako spisovateľ bol kritikmi uznávaný a celosvetovo komerčne veľmi úspešný. Najväčší ohlas vzbudil svojim románom Duna (angl. Dune) a piatimi pokračovaniami, ktoré vytvorili fiktívny vesmír známy ako Duniverzum. Sága Duny pracuje s témami ako prežitie a evolúcia ľudskej rasy, ekológia, vzájomné vzťahy náboženstva, politiky a moci. Mnohými priaznivcami science fiction je považovaná za najlepšie dielo žánru; je isté, že je jedným z najpopulárnejších.. Ako napísal sám Arthur C. Clarke: „Duna je medzi SF románmi unikátom… Okrem Pána prsteňov nepoznám nič, čo by sa jej mohlo rovnať.“ Duna bola v roku 1965 ocenená cenou Nebula a v roku 1966 sa podelila o cenu Hugo. Ako literárna predloha poslúžil román i filmu Duna z roku 1984, ktorého režisérom bol David Lynch. Hoci samotný film bol prijatý dosť kontroverzne, je dodnes považovaný za klasiku žánru. Duna bola v roku 2001 spracovaná i do podoby TV minisérie televíznym kanálom Sci Fi Channel. Bola komerčne i divácky veľmi úspešná a Sci-Fi channel preto v roku 2003 pokračoval v zobrazení ďalšej časti ságy minisériou Children of Dune. Ďalšie známe romány Franka Herberta sú The Dosadi Experiment (Experiment Dosada), The White Plague, The Godmakers (Stvoritelia Boha) a hlavne trilógia o planéte Pandora, ktorá je asi najznámejším Herbertovým románom okrem Duny.
Detstvo
Narodil sa 8. októbra 1920 Eileen McCarthyovej Herbertovej v Tacome (štát Washington), kde i vyrastal. Jeho otec, Frank Patrick Herbert senior, bol údajne tyranský a autoritársky typ. V čase jeho narodenia pracoval ako vodič linkového autobusu medzi mestami Tacoma a Aberdeen. Neskôr predával elektrické zariadenia, automobily, pracoval ako policajná hliadka na motocykli. V roku 1928 sa i z rodinou presťahoval do malej farmy v Burley.
Profesionálnym spisovateľom sa stal až v strednom veku. Roky sa ťažko predieral životom, menil zamestnania i miesta, kde žil (precestoval väčšinu Severnej i Južnej Ameriky).
Život
Frank Herbert v roku 1939 ukončil Salem High School a v tom istom roku začal svoju kariéru ako novinár, keď klamal o svojom skutočnom veku – čo mu umožnilo stať sa zamestnancom novín Glendale Star. Počas II. svetovej vojny slúžil 6 mesiacov v námorníctve ako akreditovaný fotograf (Photographer Second Class V-6), potom bol zo zdravotných dôvodov prevedený do zálohy (1943). Následne pracoval 2 roky ako editor pre Oregon Journal v Portlande, štát Oregon.
V roku 1941 sa v meste San Pedro v Kalifornii oženil s mladučkou Florou Parkinsonovou. 16. februára 1942 sa im narodila dcéra Penny. Manželstvo dlho nevydržalo, rozviedli sa už v roku 1945.
V rokoch 1946 – 47 študoval na University of Washington v Seattli, kde v krúžku kreatívnej literárnej tvorby stretol svoju budúcu druhú manželku Beverly Ann Stuartovú, s ktorou žil 37 rokov (svadba bola 20. júna 1946) až do jej smrti v roku 1984 (zomrela na rakovinu pľúc). V tom čase boli jedinými študentmi, ktorým sa podarilo niečo zo svojich prác i predať a publikovať (Frankovi dobrodružné poviedky do Esquire (Survival of the cunning, marec 1945) a Doc Savage (The Jonah and the Jap, apríl 1946), Beverly príbeh do Modern Romance).
Beverly bola v nasledujúcich rokoch hlavným živiteľom rodiny; pracovala ako zle platený reklamný autor pre obchodné domy a aby umožnila tvorbu manželovi, zanechala svoju spisovateľskú kariéru. Frank pracoval ako reportér a editor v mnohých novinách na Západnom pobreží (Seattle Star, Oregon Statesman, Tacoma Times) a písal prejavy politikom (najdlhšie spolupracoval s novinami San Francisco Examiner's California Living magazine, pre ktoré pracoval viac ako 10 rokov). Bol tak nezávislý, že odmietal pracovať pre jedného vydavateľa; písal o tom, čo sa páčilo jemu. Bol komentátorom v lokálnych rádiách, živil sa aj ako lovec ustríc, kameraman, pisateľ prejavov a koordinátor kampaní viacerých republikánov a robil dokonca inštruktora pre prežitie v džungli. Takto sa pretĺkali viac ako dve desaťročia.
Herbert začal čítať science fiction v 40. rokoch a v 50. ju začal i písať – vo forme poviedok, ktoré sa objavili v Startling Stories a ďalších časopisoch. V nasledujúcom desaťročí ich publikoval takmer 20. Jeho kariéra románopisca začala v roku 1955 vydaním románu The Dragon in the Sea, kde použil prostredie ponorky 21.storočia ako miesto na vykreslenie boja zdravého rozumu a šialenstva. Kniha predpovedala celosvetové konflikty za ovládnutie zvyšných zdrojov ropy. Román bol úspešný, no nepriniesol autorovi významnejší finančný benefit.
Po oslnivom úspechu Duny sa stal spisovateľom z povolania (od roku 1972). Nerodilo sa to však ľahko; za román dostal preddavok 7500 dolárov a po jeho veľkom komerčnom úspechu ďalšie peniaze – v roku 1968 to bolo približne 20 000 dolárov. Hoci to bolo zďaleka najviac, koľko vtedy spisovateľ sci-fi zarobil, nestačilo to stále na to, aby sa stal spisovateľom na plný úväzok. Úspech mu však otvoril mnohé dvere, ktoré boli preňho dovtedy zatvorené: Začal písať pre časopis Seattle Post-Intelligencer (1969 – 1972) a učiť umeleckú literárnu tvorbu na University of Washington (1970 – 72). Na univerzite sa zapojil do viacerých protivojnových aktivít. V roku 1972 pracoval vo Vietname a Pakistane ako konzultant pre sociálne a ekologické štúdie (jeho pozemky na polostrove v štáte Washington sa stali ukážkou ekologickej samostatnosti). Následne napísal, režíroval i produkoval televízny dokument The Tillers, založený na jeho práci s Royom Prostermanom v Pakistane, Vietname a ďalších krajinách.
S Beverly mal 2 synov: Briana (1947) a Brucea (1951). Dcéra Penny (1942) bola z prvého manželstva. S Beverly vlastne tvorili spisovateľský tím: pravidelne sa s ňou radil, svoje diela jej čítal a ona mu pomáhala a robila mu editora. V roku 1974 u Beverly diagnostikovali rakovinu a následne postúpila ťažkú operáciu. Žila potom ešte ďalších 10 rokov, no jej zdravie bolo liečbou ťažko podlomené.
Po jej smrti sa ešte tretí raz oženil (1985), jeho poslednou manželkou sa stala Theresa Shackelfordová. Väčšinu života prežil na pobreží Pacifiku v Kalifornii a na Havajských ostrovoch.
Zomrel na následky rozsiahlej embolizácie do pľúcnice počas rekonvalescencie po operácii pre rakovinu pankreasu 11. februára 1986 v Madisone, štát Wisconsin. Mal 65 rokov.
Séria o Dune
2018 - Duna (Dune, preklad Marína Gálisová, vyd. Premedia)
2019 - Spasiteľ Duny (Dune Messiah, preklad Marína Gálisová, vyd. Premedia)
2020 - Deti Duny (Children of Dune, preklad Marína Gálisová, vyd. Premedia)
Bernard de Tramelay
Bernard de Tramelay (* cca 1100, Dramelay, Francúzsko – † 16. august 1153, Aškelon) bol francúzsky šľachtic a štvrtý veľmajster Rádu templárov.
Pochádzal z burgundskej šľachtickej rodiny. Do Palestíny prišiel pravdepodobne s druhou križiackou výpravou. Po rezignácii Évrarda des Barres sa v januári 1153 stal veľmajstrom rádu. Vo funkcii však dlho nepobudol, keďže už 16. augusta zahynul pri dobývaní prístavu Aškelon, v tej dobe ovládaného Egypťanmi, keď sa mu podarilo so štyridsiatimi templármi preniknúť do mesta.
Liptovská kotlina
náhľad|Pohľad na Liptovskú kotlinu z [[Čierny Váh (vodná nádrž)|hornej nádrže PVE Čierny Váh.]] náhľad|Pohľad na Západné Tatry z Liptova
Polohopis
Stredom kotliny preteká rieka Váh, ktorá tu vytvorila pomerne širokú nivu a sústavu šiestich riečnych terás. Prevláda pahorkatinový typ reliéfu, najvyšším bodom kotliny je vrch Hrubý grúň (973,3 m). Liptovská kotlina tvorí jadro regiónu Liptov s mestami Liptovský Mikuláš, Ružomberok a Liptovský Hrádok.
Vymedzenie
Zväčša mierne zvlnené územie lemuje severné úpätie Nízkych Tatier v dĺžke cca. Východným smerom pokračuje Podtatranská kotlina podcelkom Popradská kotlina, na severovýchode pásom Tatranského podhoria. Severným smerom susedia Západné Tatry (podcelok Tatier), nasledujú Chočské vrchy s podcelkami Prosečné, Sielnické vrchy a Choč. Západný okraj vymedzuje Šípska Fatra a nepatrnou časťou Revúcke podolie (oba podcelky Veľkej Fatry) a južným smerom lemujú okraj kotliny Ďumbierske a Kráľovohoľské Tatry, tvoriace Nízke Tatry. V juhovýchodnej časti leží Važecký chrbát, ktorý tvorí západnú časť Kozích chrbtov.
Geomorfológia
Liptovská kotlina je zložená z týchto geomorfologických častí :
Geológia
Nachádzajú sa tu početné vývery minerálnych prameňov (napr. v Lúčkach, Bešeňovej, Liptovskom Jáne, Liptovských Sliačoch, Smrečanoch, Uhorskej Vsi) a termálnych prameňov (Bešeňová, Liptovský Ján, Ráztoky pri Liptovskom Mikuláši). V lokalitách Bešeňová a Liptovské Sliače sa vytvorili travertínové terasy. Kotlina patrí k vysoko položeným kotlinám Slovenska a jej dno vypĺňajú treťohorné sedimenty centrálnokarpatského paleogénu a mladšie riečne naplaveniny Váhu, hlavne štrky a piesky.
Chránené územie
Na tomto území sa nachádza viacero chránených území, medzi nimi národná prírodná pamiatka Liskovská jaskyňa, prírodná rezervácia Mohylky, Sliačske travertíny a Švihrová, prírodná pamiatka Bešeňovské travertíny, Hybická tiesňava, Skalná päsť alebo chránený areál Sielnický borovicový háj.
Turizmus
Hoci je územie Liptovskej kotliny obklopené turisticky vyhľadávanými pohoriami, patrí medzi obľúbené ciele rekreantov. Ponúka možnosť na relax v komplexe akvaparku, liečebných kúpeľoch, či priamo na brehoch Liptovskej Mary, zaujmú tiež viaceré archeologické náleziská či hradné ruiny.
Doprava
Dopravnou osou územia je medzinárodne významná európska cesta 50 (Žilina – Poprad) v trase diaľnice D1, ktorú v Ružomberku križuje európska cesta 77 v trase cesty I/59 (Dolný Kubín – Zvolen). Doplnkovú úlohu zohráva cesta I/18 (Ružomberok – Liptovský Mikuláš – Poprad) a I/72 (Brezno – Liptovský Hrádok), špecifickú úlohu zohráva cesta II/537 z Liptovského Hrádku na Podbanské, s napojením na Cestu Slobody. Kotlinou vedie významná železničná trať Žilina – Košice.
Arlington National Cemetery
thumb|Arlington National Cemetery Arlington National Cemetery (doslova: Arlingtonský národný cintorín) je cintorín v americkom štáte Virgínia, v meste Arlington. Cintorín bol založený počas americkej občianskej vojny na pozemku rodiny generála Lee a jeho manželky Marry Ann Custis Leeovej, ktorá bola priamym potomkom Marthy Washingtonovej.
Celková plocha cintorína je a je tu pochovaných viac ako 300 000 zosnulých. Boli tu pochovávaní aj americkí veteráni a padlí vojaci, počínajúc americkou občianskou vojnou a vojnou v Iraku končiac. Prvým tu pochovaným vojakom bol William Henry Christman, pohreb sa konal dňa 13. mája 1864.
Medzi známe osobnosti pochované na tomto cintoríne patria napr.: John Fitzgerald Kennedy, Robert Kennedy, Jacqueline Kennedyová, William Howard Taft, Hiram Bingham ai.
Karakalpačtina
Karakalpačtina (Qaraqalpaqsha, Қарақалпақша alebo Qaraqalpaq tili, Қарақалпақ тили) je turkický jazyk, ktorým hovoria predovšetkým Karakalpaci v Karakalpacku (v Uzbekistane), ďalej aj Baškiri a Nogajci. Je príbuzná s uzbečtinou a kazaštinou.
Karakalpačtinou sa hovorí hlavne v Karakalpackej republike (Karapalpacku) v Uzbekistane, kde je to úradný jazyk. Asi 2000 Karakalpakov ňou hovorí v Afganistane a malá diaspóra v ďalších častiach Ruska, Kazachstane a Turecku.
thumb|Rozšírenie karakalpakčiny (červeno) v Uzbekistane
Karakalpačtina sa do roku 1928 písala perzským písmom. Upravenou latinkou sa písala od roku 1928 do roku 1940, kedy bola povinne zavedená cyrilika pre všetky jazyky na území bývalého Sovietskeho zväzu. Po nezávislosti Uzbekistanu v roku 1991 boli snahy o návrat k latinke. Zatiaľ čo uzbečtina sa dnes píše prevažne latinkou, opätovné zavedenie latinky pre karakalpačtinu v Karakalpacku je veľmi pomalé.
thumb|center|Nápis v karakalpakčine v latinke na fotopredajni v meste [[Nukus]]
Čejkovice (okres České Budějovice)
Čejkovice je obec v Česku v okrese České Budějovice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 351 obyvateľov, z toho 178 mužov a 173 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,0 roka (muži 35,2 roka, ženy 36,9 roka).
Alif Dál
right|500px
Alif Dál (angl. Alif Dhaal alebo Alifu Dhaalu) je administratívny atol na Maldivách. Hlavné mesto atolu je Mahibadú. Skladá sa zo 49 ostrovov, z toho 10 je obývaných. Počet obyvateľov je 8 835. Atol riadi Abdulla Jameel. Tento administratívny atol sa rozkladá na južnej polovici prírodného atolu Ari.
Neobývané ostrovy
Alikoirah, Angaagaa, Ariadhoo, Athurugau, Bodufinolhu, Bodukaashihuraa, Bulhaaholhi, Dhehasanulunboihuraa, Dhiddhoofinolhu, Dhiffushi, Dhiggaru, Enboodhoo, Finolhu, Gasfinolhu, Heenfaru, Hiyafushi, Hukurudhoo, Hurasdhoo, Huruelhi, Huvahendhoo, Innafushi, Kalhuhandhihuraa, Kudadhoo, Kudarah, Maafushivaru, Machchafushi, Medhufinolhu, Mirihi, Moofushi, Nalaguraidhoo, Rahddhiggaa, Rangali, Rangalifinolhu, Rashukolhuhuraa, Theluveligaa, Tholhifushi, Thundufushi, Vakarufalhi, Vilamendhoo, Villingili, Villinglivaru
Diaľnica D11 (Česko)
Diaľnica D11 je česká diaľnica, ktorá bude po dokončení spájať Prahu s mestami Hradec Králové a Jaroměř. Nadväzovať na ňu bude rýchlostná cesta R11, ktorá povedie na hranice s Poľskom, kde sa napojí na rýchlostnú cestu S3. D11 je súčasťou európskej cesty E67 z Prahy do Helsínk.