cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Autreppes
Autreppes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne v regióne Pikardia.
Polohopis
Autreppes má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Autreppes má 186 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Teledu
Teledu môže byť:
Poznámka
V minulosti sa oba vyššie uvedené taxóny niekedy zaraďovali spolu do jedného rodu Mydaus (v širšom zmysle).
Mons (Hérault)
Mons je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
K zlatému rohu (Bratislava)
Ulica K zlatému rohu je slepá ulica v Bratislave, v mestskej časti Devín. Križuje sa s 3 ulicami: Lomnická, Kavyľová a Zelené terasy.
Mireval
Mireval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chimay
Chimay je belgické mesto vo Valónskom regióne v provincii Hennegavsko.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 9 854 obyvateľov (2010).
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto Chimay pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
9K33 Osa
9K33 Osa (v kóde NATO: SA-8 Gecko) je sovietsky samohybný protilietadlový raketový komplet. Je určený na na likvidáciu vrtuľníkov, taktických lietadiel i iných strojov a križujúcich striel až do rýchlosti 1 800 km/h.
Vznik a vývoj
Sovietska armáda požadovala vysoko mobilný systém, ktorý by mal integrované všetky svoje komponenty zahŕňajúce radar, komunikačné, navigačné prostriedky, kontrolné systémy, počítače a ďalšie zariadenia v jednom vozidle. Na systéme sa začalo pracovať v roku 1960. a projekt niesol kódové označenie "Osa". V úvode išli práce na vývoji veľmi pomaly a v roku 1962 sa projekt stále nachádzal ešte len v experimentálnej fáze. Najväčšou výzvou celého projektu bol vývoj rakiet, za ktorý bol zodpovedný Tušinský strojársky závod. Tento závod nedodržal stanovené termíny, preto bola vývojom v roku 1964 poverená konštrukčná kancelária OKB-2 pod vedením P.D. Grušina. OKB-2 dokázala dielo úspešne dokončiť do konca 60. rokov. Testy nového raketového systému prebiehali od marca 1970 do februára 1971 a dňa 4. októbra 1971 bola 9K33 Osa zavedená do služby.
Popis
Protilietadlový systém 9K33 Osa pozostáva z:
1. bojového vozidla 9A33B s prostriedkami prieskumu, navádzania a odpaľovania, vybaveného štyrmi protilietadlovými riadenými strelami 9M33,
3. prostriedkov ovládania a údržby namontovaných na vozidlách.
Vozidlo 9A33B je trojnápravové a má hmotnosť 17,5 tony, je dlhé a vysoké. Jeho posádku tvorí 5 vojakov. Pohon zaisťuje dieselový motor D20K300 s výkonom 300 koní. Mohlo vyvinúť maximálnu rýchlosť 80 km / h, operačný dosah predstavoval 500 km. Radar na detekciu cieľov, umiestnený na bojovom vozidle, dokázal zachytiť ​​dobové stíhacie lietadlo letiace vo výške 5000 m na vzdialenosť 40 km (vo výške 50 m len na 27 km). Na vozidle je ešte jeden radar, ktorý dokáže sledovať vzdušný cieľ vo výške 5000 m na vzdialenosť 23 km a vo výške 50 m na vzdialenosť 14 km. Komplex zabezpečuje ničenie cieľov letiacich rýchlosťou 300 m/s vo výškach 200-5000 m na vzdialenosť od 2,2-3,6 do 8,5-9 km. Pravdepodobnosť zasiahnutia cieľa typu F-4С jednou raketou, vypočítaná z výsledkov modelovania a bojových štartov rakiet, bola vo výške 50 m na úrovni 0,35-0,4 a pri nadmorskej výške viac ako 100 m sa zvýšila na 0,42-0,85. Vozidlo môže byť v ruskej armáde prepravované letecky pomocou lietadla Il-76 alebo po železnici.
Výzbroj tvorili rakety 9M33, 9M33M1, 9M33M2 alebo 9M33M3. Celkovo vyrobených 1 200 kusov tohto raketového kompletu.
Protilietadlový systém mal niekoľko verzií. Prvý modernizovaný variant 9K33M1 Osa bol zavedený v Sovietskom zväze v roku 1973. Bol vybavený 2-4 raketami M33 s minimálnym účinným dostrelom 1500 a maximálnym 12000 metrov.
Ďalšiu verziu predstavovala 9K33M2 Osa-AK, zavedená do výzbroje o štyri roky neskôr. Bola vybavená radarom Land Roll, jeho výbavu tvorilo 6 rakiet, ktoré boli uložené vo vzduchotesných kontajneroch po troch.
Variant 9K33M3 Osa-AKM uzrel svetlo sveta na začiatku 80. rokov. Vychádza z predchádzajúcej verzie Osa-Ak, pričom na ňom bolo vykonaných niekoľko úprav.
Mira Brtková
Mira Brtková (* 5. október 1930, Nové Bánovce, Juhoslávia — † 18. december 2014, Belehrad, Srbsko, bola slovenská a srbská akademická maliarka, sochárka, multimediálna umelkyňa, módna návrhárka, divadelná a filmová režisérka slovenskej národnosti zo Srbska.
9K33 Osa
Používatelia
thumb|right|9K33 Osa na poľskej vojenskej prehliadke vo Varšave
Mira Brtková
Život a dielo
Roku 1948 absolvovala gymnázium v Belehrade (5. a 6. ročník gymnázia absolvovala v Bratislave). Roku 1953 vyštudovala réžiu na Akadémii pre divadelné a filmové umenie v Belehrade. Ako československá štipendistka bola asistentkou réžie v hranom filme Otakara Vávru Proti všem. V päťdesiatych rokoch 20. storočia sa zaoberala divadelnou a filmovou réžiou. Roku 1958 režírovala krátke filmy pre filmové spoločnosti Zagreb—film v Záhrebe a Neoplanta v Novom Sade. Zároveň vypracovala scenár pre prvý kreslený film Belehradskej školy kresleného filmu (Sólista, autora Nikolu Majdaka). Roku 1959 v Ríme bola asistentkou réžie u režisérov Pietra Germiho a Alberta Lattuadu.
Vo vzelávaní a umeleckom zdokonaľovaní pokračovala v Ríme, kde roku 1963 vyštudovala maliarstvo na Akadémii výtvarných umení, v ročníku profesorov Franca Gentilliniho a Mina Maccariho. Ako maliarka pôsobila v šesťdesiatych rokoch 20. storočia v rámci medzinárodnej umeleckej skupiny Illumination, v ktorej vedúcou osobnosťou bol japonský umelec Nobuya Abe. Zaoberala sa aj módnym návrhárstvom inšpirovaným slovenským ľudovým krojom, taktiež bola zberateľkou slovenských ľudových krojov a starožitností.
Roku 1970 podľa vlastného scenára režírovala dokumentárny film Slováci, v produkcii belehradskej televízie. V rokoch 1970—71 bola tajomníčkou réžie v juhoslovanskom hranom filme Sutjeska.
Roku 1972 si založila rodinu so srbským filmovým režisérom Draganom Kresojom. V tom roku sa im narodil syn Miloš. Žili v Brtkovej rodinnom dome v Starej Pazove, využívali však každú príležitosť na pobyt v Ríme, kde mala Brtková svoj ateliér do roku 2003. Roku 1996 odrazu stratila manžela a syna, ktorí tragicky zahynuli v Belehrade, v havárii helikoptéry pri natáčaní filmu. Odvtedy svoj život okrem umeniu venovala aj ich pamiatke. Rozhodla sa, že sa postará o všetko čo vytvorili alebo prichystali a chceli vytvoriť Dragan Kresoja ako režisér a Miloš Kresoja ako kameraman. Po čase dozrela u nej myšlienka vytvorenia Nadácie Brtková—Kresoja v Novom Sade. Začala zbierať, organizovať a klasifikovať nielen ich dedičstvo, ale aj všetko čo dovtedy sama urobila. Výstavný priestor Nadácie Brtková—Kresoja v novosadskom predmestí Petrovaradín bol 30. marca 2012 otvorený pre verejnosť výstavou pod názvom Mira Brtková a skupina Illumination.
Zomrela 18. decembra 2014 v belehradskej nemocnici. Pochovaná bola na staropazovskom cintoríne.
Počas svojej kariéry poskytla zopár televíznych interview. O nej bolo nakrútených niekoľko filmov.
Charakteristiky diela
Brtková sa v tvorbe orientovala na racionálne postupy plné tvorivej, nevyčerpateľnej energie a imaginácie. Tak napríklad pri multiplikácii živočíšnych motívov ona ich nahusťovala jeden cez druhý, vytvárajúc arabeskovitú štruktúru čiar, čo bol vlastne jeden z konečných zámerov jej tvorivého činu.
Brtková búrala hranice a prekonávala tradične zaužívané, výtvarné konvencie využívajúc v tvorbe aj neobvyklé výtvarné techniky, alebo ich kombináciu. Boli to predovšetkým výšivkárske techniky, alebo kombinácie výšivky a maľby temperou. Hoci výšivky majú tradične ozdobnú funkciu, umelkyňa ich využívala v inom kontexte. Jej neobvyklý spôsob realizácie umeleckého diela, v cykle prác pomenovanom Usmernená imaginácia, spočíval na jej idey o syntéze anonymnej ľudovej tvorby, čiže kolektívnej tvorivosti a individuálnej autorskej kreácie. Ľudová umelecká tvorba je šablónovitá, dekoratívna a hlavne úžitkového rázu, teda v podstate je protikladom voľnej umeleckej tvorby. Brtkovej pokus o ich syntézu je však pochopiteľný v duchu doby a umeleckého smeru postmoderny, ktorý označil stav svetovej kultúry druhej polovice 20. storočia.
Výstavy a zbierky
Umelecké diela Brtkovej sú zaradené do mnohých verejných a súkromných zbierok a vystavené v mnohých inštitúciách. Medzi ostatnými aj v nasledovných:
Jej sochy boli postavené na verejných priestranstvách v niekoľkých mestách v Srbsku (Vršac, Kikinda, Apatin, Stará Pazova).
Turista (osoba)
Turista je osoba, ktorý v navštívenom mieste aspoň raz prenocuje. Podľa Svetovej organizácie cestovného ruchu (UNWTO) v domácom turizme je to návštevník mimo miesta trvalého bydliska, ktorého cesta zahrnuje minimálne jedno prenocovanie, ale nie dlhší čas ako šesť mesiacov. V medzinárodnom turizme je to návštevník mimo miesta trvalého bydliska, ktorého cesta do inej krajiny zahrňuje aspoň jedno prenocovanie, ale netrvá dlhšie ako jeden rok. Z hľadiska dĺžky pobytu rozlišujeme dovolenkára, resp. turistu, ktorý sa krátkodobo zdržuje v navštívenom mieste. Návštevník je subjekt turizmu, nositeľ dopytu po turizme, t.j. každý, kto uspokojuje svoje potreby počas cestovania a pobytu mimo miesta trvalého bydliska spotrebou statkov turizmu. Podľa UNWTO ide o cestujúceho, zahrňovaného do štatistiky turizmu, t.j. osobu, ktorá cestuje na prechodný čas do iného miesta, ako je obvyklé miesto jej pobytu, pričom hlavný účel cesty je iný ako vykonávanie zárobkovej činnosti v navštívenom mieste. Turista v prístupnej miere uplatňuje ponuku na upevnenie zdravia, zvýšenie kvality života a odstránenie negatívnych vplyvov životného prostredia na ľudský organizmus.
Aartselaar
Aartselaar je belgická obec vo Flámskom regióne v provincii Antverpy.
Obyvateľstvo
Aartselaar má približne 14,290 obyvateľov (2010).
Azy-sur-Marne
Polohopis
Azy-sur-Marne má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Azy-sur-Marne má 379 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Montady
Montady je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Mirosław Bańko
Mirosław Tomasz Bańko (* 1959) je poľský jazykovedec a lexikograf, profesor humanitných vied, mimoriadny profesor na Varšavskej univerzite.
V rokoch 19912010 bol zamestnaný vo Vedeckom nakladateľstve PWN, kde bol šéfredaktorom redakčnej rady slovníkov poľského jazyka a do októbra 2015 prevádzkoval online jazykovú poradňu. Autor alebo spoluautor slovníkov a jazykových príručiek.
Doktorát získal v roku 1989 na základe práce Metody analizy form fleksyjnych w słowniku leksemowym (na materiale czasowników polskich). Habilitoval sa v 2002. 21. januára 2015 ho prezident Bronisław Komorowski menoval profesorom.
Oskovec II
Oskovec II je prírodná rezervácia ev. č. 1493 západne od mesta Strážnice a severne od obce Petrov v okrese Hodonín. Oblasť spravuje Krajský úrad Juhomoravského kraja prostredníctvom AOPK ČR.
FAST PLUS
náhľad|Sídlo v račianskom logistickom parku v Bratislave
Kričim (mesto)
Kričim (🇧🇬) je mesto   (od roku 1969), ktoré sa nachádza v južnom Bulharsku v plovdivskej oblasti. Je centrom a jediným osídleným miestom rovnomenného okresu. Leží na rieke Văča.
Geografia
Kričim leží na severnom úpätí Západných Rodop, ktoré sú podcelkom pohoria Rodopy, na hraniciach s Hornotráckou nížinou. Na južnej hranici mesta sa dvíhajú svahy rodopských dielov Bataška planina a Černatica, samotné mesto sa nachádza v kotline Kričimsko pole, ktoré je z východu ohradené horským hrebeňom Vărchovărch, ktorý je najseverozápadnejším výbežkom rodopského dielu Černatica. Južne od mesta sa nachádzajú priehrady Kričim a Văča. Cez mesto preteká rieka Văča. Rieka [[Văča (rieka)|Văča v Kričime|náhľad|vľavo]]Mesto sa nachádza v nadmorskej výške približne   a jeho rozloha je 54,895 km².
FAST PLUS
FAST PLUS, a.s. je spoločnosť založená v roku 1997 zaoberajúca sa najmä veľkoobchodným a maloobchodným predajom čiernej a bielej elektroniky.
Montady
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kričim (mesto)
Geografia
Leží 30 kilometrov juhozápadne od oblastného centra, mesta Plovdiv. Priama vzdušná vzdialenosť od hlavného mesta Sofia je 117,809 km.
FAST PLUS
Od roku 2009 firma buduje sieť predajní pod značkou PLANEO, ktorá je druhou najväčšou sieťou maloobchodných predajní na Slovensku.
Kričim (mesto)
Geografia
Klíma je prechodná, kontinentálna.
Dejiny
Okolie mesta bolo osídlené už v období neolitu. Na mieste dnešného mesta vznikla prvá osada v priebehu stredoveku. Prvá zmienka o sídle pochádza z osmanských registrov z roku 1576, pričom sídlo je v nich zapísané pod názvom Kiričme (🇧🇬).
V roku 1861 bola v Kričime založená prvá cirkevná škola (v priebehu stredoveku bolo vzdelávanie zabezpečované chrámovými školami pri monastieroch svätých Kozmu a Damiána a Narodenia Bohorodičky), pričom prvá školská budova bola následne postavená v roku 1864. V roku 1876 bolo v priebehu potláčania aprílového povstania na miestnom cintoríne obesených niekoľko obyvateľov Kričimu. V priebehu rusko-turecká osloboditeľskej vojny bol Kričim oslobodený 21. januára 1878 ruským oddielom plukovníka Maximova. Po oslobodení Bulharska ostal Kričim na základe Berlínského dohovoru na území Východnej Rumélie. V roku 1879 bol v meste postavený pravoslávny Chrám svätých Kozmu a Damiána. 6. septembra 1885 sa Kričim stal v dôsledku zjednotenia Bulharska súčasťou Bulharského kniežatstva.
V roku 1909 bola v Kričime otvorená základná škola. V roku 1912 bolo založené komunitné centrum Probuda. V roku 1969 získal Kričim štatút mesta.
Hospodárstvo
Centrálna časť mesta Kričim zvrchu|náhľad Významné je poľnohospodárstvo, pričom dôležitými odvetviami sú pestovanie zeleniny, ovocinárstvo a pestovanie viniča, ako aj chov hospodárskych zvierat. Ďalšími dôležitými hospodárskymi odvetviami sú lesné hospodárstvo a ťažba dreva.
Južne od mesta sa nachádzajú priehrady Kričim a Văča s kaskádou štyroch vodných elektrární.
Z výrobného priemyslu je zastúpená výroba kovových súčiastok a výroba chladiacich vitrín.
Potravinársky priemysel je zastúpený výrobou konzerv, ako aj výrobou prírodných ovocných džúsov a mrazeného ovocia.
Zastúpený je aj odevný priemysel, výroba obuvi a výroba kozmetických prípravkov a parfumov.
Kultúrne pamiatky
Pohľad na [[Chrám svätých Kozmu a Damiána (Kričim)|Chrám svätých Kozmu a Damiána v meste Kričim|náhľad]] Na území katastru mesta, v pohorí Rodopy, sa nachádza starobulharský skalný nápis z obdobia vlády cára Ivana Asena II. Nápis má štatút pamiatky národného významu.
Medzi ďalšie kultúrne pamiatky v Kričime a blízkom okolí patria napríklad:
Chránené územia
Na okraji mesta sa začína územie prírodnej spravovanej rezervácie Izgorialoto giune.
Kultúra
V meste sa nachádza komunitné centrum Probuda, ktoré bolo založené v roku 1912 a knižnica.
Doprava
Železničná doprava je zabezpečená lokálnou zastávkou vlaku na trase PlovdivPeštera.
Montagnac (Hérault)
Montagnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Oskovec II
Predmet ochrany
Starý lužný les na ľavom brehu Moravy, tvorený hlavne jaseňom úzkolistým. Hostí významnú hniezdnu kolóniu bociana bieleho (Ciconia ciconia) a volaviek popolavých (Ardea cinerea).
Cieľ ochrany
Zachovanie hniezdnych podmienok vzácnych druhov vtákov, zabezpečenie prirodzenej priestorovej a druhovej skladby lužného lesa, udržanie biodiverzity.
Enghien
Enghien je belgické mesto vo Valónskom regióne v provincii Hennegavsko.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 12 668 obyvateľov (2010).
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto Enghien pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Kaluzova-Kleinova teória
Kaluzova-Kleinova teória je rozšírenie všeobecnej teórie relativity ktorú vypracoval v roku 1919 Theodor Kaluza a neskôr v roku 1926 jej Oskar Klein dal kvantovú interpretáciu aby sa zhodovala s nedávnymi objavmi Heisenberga a Schrödingera. Pôvodnú hypotézu Kaluza poslal Einsteinovi a v roku 1921 ju sám publikoval.
Kaluzova-Kleinova teória je pokus o vytvorenie jednotnej teórie pola, zahrňuje gravitáciu a elektromagnetizmus pridaním piatej dimenzie.
Opis piatej dimenzie
Fyzikálny priestoročas pozorujeme ako štvorrozmerný preto je vhodné vytvorenie päťrozmernej geometrie na zbavenie sa fyzikálnej podstaty piateho rozmeru. Kaluza zaviedol takzvané „válce“, podľa ktorých mala v päťrozmernej variete existovať jednorozmerná grupa izometrických transformácii. Vzniká tak Killingove vektorové pole čo spôsobuje, že päťrozmerná geometrická štruktúra môže byť opísaná geometriou štvorrozmernej hyperplochy. Päťrozmerná varieta potom má topologickú štruktúru M4 x S1 , kde M4  je Minkowského priestoročas a S1  je kružnica, to znamená že varieta by mala mať tvar tenkého valca. Ak je polomer tohoto valca dostatočne malý (subatomárnych rozmerov), nemôže sa žiadny makroskopický objekt v piatom rozmere pohybovať a priestoročas sa efektívne javí ako štvorrozmerný.
Borsuk
Borsuk môže byť:
Welkenraedt
Obyvateľstvo
Welkenraedt má približne 2,654 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec Welkenraedt pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Bagneux (Aisne)
Bagneux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne v regióne Pikardia.
Polohopis
Bagneux má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Národné futbalové mužstvo Dominikánskej republiky
Národné futbalové mužstvo Dominikánskej republiky reprezentuje Dominikánsku republiku na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Zlatý pohár CONCACAF.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1954. Dominikánska republika sa nikdy nekvalifikovala na Majstrovstvá sveta vo futbale ani na Zlatý pohár CONCACAF. V rebríčku FIFA im patrí 153. miesto.
Externé zdroje
https://www.fedofutbol.do/
Fleurus
Fleurus je belgické mesto vo Valónskom regióne v provincii Hennegavsko.
Slovanské nábrežie (Bratislava)
Slovanské nábrežie je ulica v Bratislave, v mestskej časti Devín. Križuje sa spolu so 4 ulicami: K zlatému rohu, Kremeľská, Hutnícka a Kozičova.
Fleurus
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto Fleurus pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Ch-47M2 Kinžal
Ch-47M2 Kinžal je hypersonická balistická raketa vzduch-zem s plánovaným doletom. Je určená na ničenie pozemných alebo námorných cieľov.
Strela má byť integrovaná hlavne v stíhačke MiG-31 a strategických bombardéroch Tu-22M3M. Podľa niektorých zdrojov by sa mala v budúcnosti stať aj súčasťou arzenálu stíhačiek Su-57.
Vznik a vývoj
Presný rok spustenia vývoja Ch-47M2 Kinžal nie je známy, prvé schémy týchto rakiet, nesených na stíhačkách MiG-31, sa však začali objavovať na rôznych internetových fórach už od roku 2010.
K oficiálnemu predstaveniu strely Kinžal verejnosti spolu s ďalšími 6 novými strategickými zbraňami došlo pri výročnom príhovore ruského prezidenta Vladimira Putina Federálnemu zhromaždeniu, ktorý sa konal 1. marca 2018. Počas Putinovho príhovoru bolo pustené demonštračné video, na ktorom možno vidieť MiG-31 so zavesenou raketou. Putin uviedol, že od 1. decembra 2017 je komplex Kinžal zavedený do výzbroje ruského letectva a je testovaný na základniach južnej vojenskej oblasti. K Putinovým slovám o vyzbrojení lietadiel MiG-31 novou raketou treba poznamenať, že v južnej vojenskej oblasti nemá ruské letectvo žiadne jednotky vybavené stíhačkami tohto typu. MiGy-31 sa nachádzajú len v 929. štátnom letovom skúšobnom centre Ministerstva obrany v Achtubinsku. Taktiež lietadlo s palubným číslom "modrá 592", ktoré sa nachádzalo v prezentačnom videu, nepatrilo ruskému letectvu, ale spoločnosti RSK MiG, ktorá uskutočňovala letové skúšky svojich stíhačiek na letiskách Žukovskij a Achtubinsk.
Ruské letectvo má päť až desať stíhačiek modernizovaných do verzie MiG-31K, na ktorých v súčasnosti testuje strelu Kinžal. Podľa vyjadrenia ruského ministra obrany Sergeja Šojgu od apríla 2018 vykonávajú lietadlá MiG-31 s raketami Kinžal pravidelné lety nad vodami Čierneho a Kaspického mora. K decembru 2018 zrealizovali posádky MiGov-31, vybavené strelami Kinžal, už viac ako 380 týchto letov.
V roku 2018 sa údajne začala integrácia Kinžalu aj do nadzvukového bombardéra Tu-22M3M, ktorý by mal uniesť až štyri rakety tohto typu. Treba však dodať, že pôjde skôr o teoretické maximum, pretože by to spôsobilo obrovský nárast odporu, čo by výrazne znížilo rýchlosť a dolet bombardérov. V reálnych bojových podmienkach však možno očakávať, že Tu-22M3M ponesie minimálne dve tieto strely.
Vo februári 2019 sa ruskej armáde podarilo otestovať Kinžal na vzdialenosť viac ako 1000 km. "Strely preleteli viac ako tisíc kilometrov a zasiahli všetky ciele o veľkosti osobného automobilu," uviedlo v súvislosti s týmito skúškami ruské ministerstvo obrany.
17. februára 2022 noviny Izvestija s odvolaním sa na zdroje z ruského ministerstva obrany informovali, že v rámci ruského letectva bol vytvorený prvý letecký pluk, ktorý je vybavený hypersonickými raketami Kinžal. Tento pluk je dislokovaný v 148. centre bojovej prípravy v Savaslejke (Nižnonovgorodská oblasť).
Konštrukcia a vlastnosti
Raketa Kinžal (označovaná tiež ako Ch-47M2) by mala byť leteckým variantom balistickej rakety 9М723-1 systému Iskander. Mala by mať dĺžku a hmotnosť 4 tony. V dôsledku inštalácie aerodynamického krytu v prednej časti strely je Kinžal v porovnaní s raketou systému Iskander dlhší o. Ďalšou odlišnosťou je špeciálny kryt v zadnej časti strely, ktorý chráni trysky jej motora počas letu pri nadzvukových rýchlostiach. Po vypustení z lietadla a spustení motorov rakety sa kryt od nej okamžite oddelí.
Primárnym nosičom Kinžalu by mala byť špeciálne upravená stíhačka MiG-31K, ktorá môže niesť pod trupom jednu raketu tohto typu. Podľa vyjadrení ruských predstaviteľov táto hypersonická raketa dosahuje rýchlosť vyššiu ako Mach 10 a a dokáže manévrovať počas celej trajektórie letu, čo jej umožňuje prekonať akúkoľvek súčasnú a budúcu protivzdušnú obranu. Strela bude schopná ničiť pozemné alebo námorné ciele na vzdialenosť presahujúcu 2000 km.
Ruská invázia na Ukrajinu
Ruské ministerstvo obrany informovalo, že 11. apríla zničila raketa Kinžal ukrajinské veliteľské stanovište v oblasti osady Časov Jar v Doneckej oblasti.
Ruské letectvo podniklo 9. mája raketový útok na Odeský región. Z diaľkového bombardéru Tu-22M boli odpálené 3 rakety typu Kinžal, ktoré zasiahli objekty kritickej infraštruktúry. Bolo zničených 5 budov a 2 ľudia boli zranení.
Námestie práce (Bratislava)
Námestie práce alebo '''Námestie sv. Cyrila a Metoda''' je námestie v Bratislave, v mestskej časti Devín. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Na námestí sa nachádza Kostol svätého Kríža, DK Devín a reštaurácie.
Montarnaud
Montarnaud je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Bancigny
Polohopis
Bancigny má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Montarnaud
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bancigny
Obyvateľstvo
Bancigny má 26 obyvateľov (2009).
Montarnaud
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bancigny
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Montarnaud
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jan Miodek
Jan Franciszek Miodek (* 7. jún 1946, Tarnowskie Góry, Poľsko) je poľský jazykovedec, popularizátor spisovnej poľštiny, od roku 1991 profesor Vroclavskej univerzity. Je známy svojím jazykovým poradenstvom poskytovaným v médiách.
Je absolventom Vroclavskej univerzity (1968). V rokoch 19682016 bol vedeckým pracovníkom tej istej univerzity. V roku 1973 získal doktorát a v roku 1983 sa habilitoval. V roku 1995 bol menovaný profesorom humanitných vied.
V rokoch 19872007 riadil program „Ojczyzna polszczyzna“ v Poľskej televízii. Od roku 1968 vedie rubriku Rzecz o języku v denníku Słowo Polskie.
Fontaine-l’Évêque
Fontaine-l'Evêque je belgické mesto vo Valónskom regióne v provincii Hennegavsko.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 16 988 obyvateľov (2010).
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto Fontaine-l'Evêque pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Barenton-Bugny
Barenton-Bugny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Barenton-Bugny má 582 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Văča
Văča môže byť:
v Bulharsku:
Montaud (Hérault)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zenon Klemensiewicz
Zenon Klemensiewicz (* 2. september 1891, Tarnów† 2. apríl 1969, Zawoja-Podpolice) bol poľský jazykovedec, od roku 1939 profesor Jagellonskej univerzity.
Vykonával teoretickú a praktickú činnosť v oblasti didaktiky a kultúry poľského jazyka. Je autorom početných diel venovaných poľskej syntaxi, jazykovej histórii a umeleckému štýlu.
V roku 1954 bol menovaný členom Poľskej akadémie vied. Od roku 1958 bol šéfredaktorom časopisu „Język Polski“. O život prišiel pri leteckej havárii.
Dielo vedca pokračovala jeho dcéra Irena Bajerowa.
Sklabiňa
Sklabiňa môže byť:
Argos (pastier)
náhľad| Hermés, Ió (v podobe kravy) a Argos na starogréckej čiernofigúrovej amfore, cca 540–530 pred Kr. Argos (starogr. Ἄργος – Argos, latinsky Argus) je v gréckej mytológii stooký (niekedy uvádzaný ako jednooký, alebo štvoroký) pastier, obor, ktorý vynikal neobyčajnou bdelosťou.
Keď bol najvyšší boh Zeus pristihnutý žiarlivou manželkou Hérou pri záletníctve s kňažkou Ió, aby ju pred Hérou ukryl, premenil ju na kravu. Ale Héra zistila, ako sa veci majú a Dia prehovorila, aby jej kravu daroval. Nechala ju potom strážiť stookým pastierom Argom, obrom z pradávnych čias, konajúcim väčšinou dobro.
Pri tejto službe však Argos prišiel o život, lebo nahnevaný Zeus poslal boha Herma, aby ho zabil. Hermes ho potom monotónnou piesňou uspal a usmrtil. Héra nato vypustila na Ióu obrovského ovada a ten ju potom zahnal až západnému moru, ktoré sa dodnes volá po nej Iónske. Tam ale jej dlhá púť neskončila, nakoniec sa pri úniku pred ovadom dostala až do Egypta, kde po dlhých útrapách porodila Diovho syna Epafa.
Aby sa na Arga nezabudlo, jeho očami Héra ozdobila páví chvost.
Proteínogénna aminokyselina
Proteínogénne alebo proteinogénne aminokyseliny sú aminokyseliny, ktoré sa zabudovávajú do bielkovín počas translácie. "Proteínogénny" znamená "tvoriaci bielkoviny." Vo všetkých doménach života bolo nájdených 22 kódovaných (proteinogénnych) aminokyselín, z ktorých 20 sa nachádza v štandardnom genetickom kóde a ďalšie dve (selenocysteín a pyrolyzín) sa zabudovávajú do bielkovín počas translácie pomocou špeciálnych mechanizmov. Niekedy sa tieto aminokyseliny označujú ako biogénne aminokyseliny alebo kódované aminokyseliny.
Na rozdiel od proteínogénnych aminokyselín sa neproteínogénne aminokyseliny buď nezabudovávajú do bielkovín (patria sem napríklad GABA, L -DOPA alebo trijódtyronín), zabudovávajú sa tam kvôli chybe namiesto geneticky kódovaných aminokyselín, alebo sa neprodukujú štandardnými procesmi samostatne (napríklad hydroxyprolín). Posledná skupina vzniká často posttranslačnými úpravami bielkovín. Niektoré neproteínogénne aminokyseliny sú súčasťou neribozomálnych peptidov, ktoré vznikajú neribozomálnymi syntetázami peptidov.
U eukaryotov existuje 21 proteínogénnych aminokyselín, medzi ktoré patrí štandardných 20 aminokyselín podľa genetického kódu a selenocysteín. Ľudia sú schopní syntetizovať 12 z týchto aminokyselín, buď jednu z druhej, alebo z iných produktov rôznych metabolizmov. Ostatných 9 musia prijímať z potravy (zvyčajne v podobe bielkovín), takže sa označujú ako esenciálne aminokyseliny. K týmto aminokyselinám patrí histidín, izoleucín, leucín, lyzín, metionín, fenylalanín, treonín, tryptofán a valín (skratky H, I, L, K, M, F, T, W a V).
Proteínogénne aminokyseliny sú príbuzné sade aminokyselín, ktoré je sú rozpoznávané autoaminoacylačným systémom ribozýmov. To znamená, že neproteínogénne aminokyseliny by boli "vyradené" náhodným evolučným úspechom foriem života založeného na nukleotidoch, ktoré by rozpoznávali proteínogénne aminokyseliny. Boli navrhnuté i ďalšie dôvody, prečo sa niektoré neproteínogénne aminokyseliny nevyužívajú v protesyntéze, napríklad ornitín a homoserín tvoria cyklus s peptidovou kostrou a delia bielkoviny na kusy s relatívne krátkymi polčasmi života, zatiaľ čo iné aminokyseliny sú toxické, napríklad kanavanín, ktorý je analógom arginínu, pretože sa chybne zabudovávajú do bielkovín.
Štruktúra
Na nasledujúcich obrázkoch sú štruktúry a skratky 21 proteínogénnych aminokyselín, ktoré sú priamo kódované genetickým kódom eukaryotov. Štruktúry uvedené nižšie sú štandardné chemické štruktúry, nie typická amfiónová podoba, ktorá je prítomná vo vodnom roztoku za fyziologických podmienok.
Medzi proteínogénne aminokyseliny patria:
IUPAC a IUBMB takisto uvádzajú odporúčané skratky pre nasledujúce dve aminokyseliny:
Barenton-Cel
Barenton-Cel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Pri lesostepi (Bratislava)
Pri lesostepi je ulica v Bratislave, v mestskej časti Devín. Križuje sa spolu so 4 ulicami: Kamenná, Ostricová, Pri parku a Halštatská.
Barenton-Cel
Polohopis
Barenton-Cel má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Barenton-Cel má 142 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Montbazin
Montbazin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ostricová ulica (Bratislava)
Ostricová ulica je slepá ulica v Bratislave, v mestskej časti Devín. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Folklórny festival Východná
Dnešný folklórny festival Východná je prehliadkou výsledkov pravidelnej a systematickej práce mnohých inštitúcií, organizácií, združení i jednotlivcov v oblasti tradičnej ľudovej kultúry, ktoré sa podieľajú na zachovaní tradícií.
Folklórny festival Východná je najstarší a najrozsiahlejší celoslovenský festival s medzinárodnou účasťou na našom území. Každoročne na prahu letnej turistickej sezóny v prvý júlový víkend v atraktívnom prostredí v blízkosti Vysokých i Nízkych Tatier ožijú bohaté ľudové tradície a rázovitá obec Východná sa na niekoľko dní stane centrom slovenskej kultúry.
Počas jeho histórie sa z festivalu stala vrcholná prehliadka tradičnej ľudovej kultúry a jej folklorizovaných prejavov. Medzi viac ako 1 400 účinkujúcimi v desiatkach umeleckých autorských programov sa každoročne prezentujú i víťazi celoštátnych súťažných prehliadok folklórnych skupín, súborov, detských súborov, ľudových hudieb, speváckych skupín, sólistov muzikantov i tanečníkov.
K festivalu Východná už neodmysliteľne patria aj ľudoví remeselníci, výrobcovia a umelci a v poslednom období sú najzaujímavejšími interaktívne a zážitkové programy — tanečné, hudobné, spevácke workshopy, remeselné tvorivé dielne a programy pre deti.
História a vznik festivalu
vľavo|náhľad|Oficiálne logo Folklórneho festivalu Východná Myšlienka skrsla na Morave. V roku 1952 sa tanečno-spevácky súbor Kriváň z Východnej zúčastnil na slávnostiach v Strážnici, kde zožal veľký úspech a získal titul „miláčik Strážnice“. Pre Východňancov to bol taký inšpiratívny zážitok, že už o rok zorganizovali vo svojej obci malú prehliadku ľudových tancov a piesní, na ktorú pripravili hudobno-tanečný program s názvom Radostne pracovať, radostne žiť. Tým bol položený základný kameň východnianskych slávností.
Na prvých Slávnostiach piesní a tancov vo Východnej vystúpili okrem domáceho Kriváňa aj ďalšie hornoliptovské folklórne kolektívy zo Štrby, Važca, Liptovskej Tepličky, ale aj z oravskej Hladovky a Sihelného. Cieľom bolo podnietiť ochotnícku umeleckú činnosť v dedinách zameranú na oživovania a udržiavanie tradičnej ľudovej kultúry v neštylizovanej forme. O rok neskôr prišli aj účinkujúci zo vzdialenejších obcí — Čierneho Balogu, Očovej, Pohorelej, ale aj folklórne súbory z Ružomberka a Dubnice nad Váhom, či profesionálne teleso SĽUK. V roku 1955 sa Východná stala už oficiálnym okresným kultúrnym podujatím, na ktorom ako významní hostia vystúpili súbory Trenčan a Lúčnica.
O rok neskôr začal Východnú organizovať Slovenský dom ĽUT a špecifikáciou programov vznikalo väčšie podujatie. Okrem prehliadky folklórnych kolektívov žilinského kraja sa po prvýkrát v samostatnom programe predstavili dedinské folklórne skupiny a sólisti v programe Klenotnica tradičnej ľudovej tvorby, obcou sa prešiel sprievod krojovaných skupín, návštevníci sa mohli pobaviť na ľudových veseliciach a tiež si pozrieť výstavu prác ľudových majstrov — výtvarníkov. Samostatný program predviedli Československý soubor písní a tanců z Prahy a súbor Jasénka zo Vsetína. Slávnosti uzavrela Veľká estráda, v ktorej vystúpili súbory a sólisti z celého Slovenska.
Na trojdňové podujatie sa festival vo Východnej rozrástol až v 5. ročníku, kedy bol piatkový program zostavený zo súťaží muzikantov a tanečníkov. Okrem už ustálených programov pribudli ďalšie, napr. Detská estráda alebo komponovaný program približujúci letné zvyky na dedine. Uskutočnila sa prvá Škola ľudového tanca a v sprievode sa zúčastnili všetci účinkujúci. No neskôr sa sľubne rozvíjajúce podujatie začalo prispôsobovať požiadavkám doby a opäť sa skrátilo na dva dni. V roku 1959 boli programy pripravované na Východnú prenesené do Banskej Bystrice, kde odzneli na počesť osláv 15. výročia SNP. O rok neskôr sa vo Východnej prezentovali folklórne súbory v rámci I. stretnutia mládeže Liptova. Do koncepcie slávností sa dostala aj prezentácia iných žánrov záujmovej umeleckej činnosti, ako napríklad spoločenský tanec, prednesy poézie a pod., ale dôraz bol kladený hlavne na programy kolektívov a sólistov z oblasti folklóru. Východná sa postupne dostávala do povedomia ľudí. Na 10. výročí v programoch vystúpilo okolo 1 200 účinkujúcich, na ktorých sa prišlo pozrieť 40 000 divákov. To bol dôkaz životaschopnosti podujatia.
Čas ukázal, že pri tvorbe koncepcie slávností je nutné obrátiť sa na odborníkov. Na kreovaní programových plánov pre ďalšie roky sa podieľali poprední vedeckí pracovníci a iní odborníci, ako Kliment Ondrejka, Ladislav Leng, Stanislav Dúžek, Oskár Elschek, Viliam Ján Gruska, Igor Kovačovič, Štefan Nosáľ a ďalší. V roku 1970 (smernicou Ministerstva kultúry z roku 1969) dostali slávnosti vo Východnej nový názov — Folklórny festival Východná. Od tohto roku sa stal hlavným organizátorom Osvetový ústav (teraz Národné osvetové centrum). Koncepciu riešenia nového amfiteátra, ale aj celého areálu jeho v okolí, vypracoval Viliam Ján Gruska inšpirujúc sa pôvodnou architektúrou liptovských stavieb. Postupne v rokoch 1971 – 1975 vystavali amfiteáter aj s „podkovou“ pre prezentáciu ľudových výtvarných prvkov, šatne pre účinkujúcich, májku, výstavné vitríny pre diela ľudových umelcov, či „žriedlo“ s umývadlami pre návštevníkov. V roku 1970 po prvýkrát odznela aj nová zvučka festivalu, ktorú napísal významný hudobný skladateľ a dlhoročný spolupracovník Východnej Svetozár Stračina.
V sedemdesiatych rokoch 20. storočia sa k scénickým programom zostavených z tanečných a hudobných čísel dospelých i detských folklórnych kolektívov pridal nový rozmer — prezentácia výtvarných prvkov. Začala aktívna spolupráca s Ústredím ľudovej umeleckej výroby, ktorá sa uplatnila pri realizácii tematických výstav so zameraním napr. na výšivky, hrnčiarstvo, drevorezbu, modrotlač a pod. Na podnet Jarmily Paličkovej a Viliama Jána Grusku sa od roku 1974 účinkujúci vo Východnej predstavovali vyšívanými „štandardami“ — ornamentníkmi, na ktorých je uvedený názov folklórneho kolektívu, resp. obce. Na hlavnom pódiu amfiteátra bol od roku 1973 zahájený štvorročný cyklus Prehliadky tichej krásy, na ktorom boli predstavené ukážky variantov slovenského ľudového odevu. V roku 1975 pribudla v areáli amfiteátra aleja ľudových plastík a o rok neskôr dostala akcia rezbárov veľkých drevených sôch, ktoré kresali priamo v areáli Východnej, názov Kresané do dreva.
V osemdesiatych rokoch minulého storočia mal Folklórny festival vo Východnej už ustálenú koncepciu. Otvárali ho výstavy ľudovo-umeleckých výrobkov, rozhlasový program, ktorý v priamom vysielaní najzaujímavejších ukážok z programov pozýval záujemcov na festival, stabilne obcou prechádzal sprievod, na stožiaroch okolo amfiteátra viseli ornamentníky. K programom detských a mládežníckych folklórnych súborov a dedinských folklórnych skupín, či komorným hudobným programom pribudol samostatný program atraktívnych hostí zo zahraničia. Keďže od roku 1980 bol festival vo Východnej zaradený do systému medzinárodnej organizácie organizátorov folklórnych festivalov C.I.O.F.F., ponuka zahraničných folklórnych kolektívov z celého sveta bola dostupnejšia. V tom istom roku sa začal odvíjať aj 6-ročný cyklus autora Viliama Jána Grusku Rodokmeň zeme, ktorý postupne divákom približoval scény z tradičného života, piesne, tance a výtvarné prejavy ľudí z vrchov, nížin, hrdinských obcí, zaniknutých remesiel, či ľudí z rodu Rómov.
Tak ako v bežnom živote, aj pri programovom napĺňaní Folklórneho festivalu Východná sa odrazili významné zmeny, ktoré nastali v spoločnosti po Nežnej revolúcii. Organizátori Východnej z dôvodu, aby bola atraktívnejšia pre návštevníkov – folkloristov, ale aj pre „nefolkloristov“, pridali k overeným stabilným programom novinky a zaujímavé akcie. K divácky najpríťažlivejším programom festivalu v tomto období patrilo predstavenie činohry SND — muzikál na Skle maľované s Michalom Dočolomanským v roku 1994 a spoločné vystúpenie skupiny Elán s umeleckým súborom Lúčnica o dva roky neskôr. Po dohovore s miestnymi farármi festival dostal súhlas k využitiu oboch kostolov (evanjelický i rímsko-katolícky) na hudobné programy. Východná otvorila svoje brány príbuznému žánru — folklovej hudbe, záujemcovia o pohyb sa začali učiť nové tance v Škole tanca a sólisti a kolektívy, ktoré neboli vybraté do programov Východnej, dostali možnosť ukázať svoje umenie na prehliadkovom pódiu v programe Talenty. Mnohé z týchto noviniek si našli stabilné miesto v programovej koncepcii Východnej a sú jej súčasťou dodnes.
68. ročníka (30. 6. - 2. 7. 2023)
alt=ideový plagát vo farbách 68. ročníka folklórneho festivalu východná v roku 2023|vľavo|Ideový plagát 68. ročníka Folklórneho festivalu Východná|náhľad '''Leitmotívom 68. ročníka Folklórneho festivalu Východná sú generácie''' alebo rýdzejšie, krajšie a tradičnejšie – pokolenie. Pokolenie ľudí spojených vekom, hodnotami, záujmami, cieľmi a potrebami.
Akoby po kolenách kráčali pokolenia našich predkov za lepšou budúcnosťou pre nás všetkých. Skláňali chrbty na roliach, odchádzali za oceán, aby tam našli záchranu pred biedou, vracali sa a investovali do vlastného kúska zeme. Vo všetkých okamihoch radosti i smútku ich spájali piesne, tance, slová i obrazy, ktoré odjakživa patrili k našej krajine a rovnako sú neoddeliteľnou súčasťou Folklórneho festivalu Východná.
Na jednom gazdovskom dvore nažívali pokolenia starčekov a stareniek, otcov a matiek, synov a dcér, vnukov a vnučiek. Každý z nich tu mal svoje miesto a svoju úlohu. Tí, čo už nevládali robiť na poli, pomáhali najmenším objavovať svet a odovzdávali im svoje múdro. Tí, na ktorých pleciach ležala starosť o blaho veľkej rodiny, verili v silu troch grošov. Z jedného sa žilo, druhý sa vracal predkom, tretí sa investoval do potomkov.
Múdrosť troch grošov sa traduje dodnes aj v tradičnej ľudovej kultúre. Z jedného vo folklórnych kolektívoch žijeme. Druhý s úctou vraciame tým, ktorí nám odovzdali svoje bohatstvo, lebo sme pochopili, aký má význam. Tretí dávame mladým, aby našli radosť a chuť objavovať, učiť sa a zahoreli láskou k tradícii.
Z pokolenia na pokolenie sa posúva kolobeh nášho žitia. Preto v programoch FFV 2023 majú svoje miesto všetky generácie interpretov, ale i priaznivcov, divákov, nadšencov a podporovateľov. Na tomto mieste sa stretávajú ľudia s úctou k tradícii a vedno sa radujú, že je stále živá.
Zdroj
__INDEXOVAT__
Montblanc (Hérault)
Montblanc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lechosław Jocz
Lechosław Jocz (* 7. október 1983) je poľský jazykovedec a dialektológ, sorabista a kašubista. Je špecialistom v oblasti kašubskej fonetiky a fonológie.
Jeho dizertačná práca Wokalowy system hornjoserbskeje rěče přitomnosće bola uverejnená v Štetíne v roku 2011. Po získaní doktorátu na univerzite v Lipsku pracoval ako držiteľ štipendia v Bautzene a potom v Lipsku. Zúčastnil sa na viac ako desiatich poľských a medzinárodných konferenciách. Od roku 2015 pôsobí ako mimoriadny profesor na Katedre poľského jazyka na Fakulte humanitných vied v Gorzowie Wielkopolskim.
V roku 2016 získal Cenu Gerarda Labudy za publikácie o kašubskom jazyku (System samogłoskowy współczesnych gwar centralnokaszubskich a System spółgłoskowy współczesnych gwar centralnokaszubskich).
Bol redaktorom časopisu „Sor@pis” aj členom redakčnej rady časopisu „Slavia Occidentalis”. Je tiež členom Kašubského inštitútu a Komisie pre fonetiku a fonológiu pri Medzinárodnom výbore slavistov.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – I. divízia
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – I. divízia boli dva hokejové turnaje druhej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V I. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách.
I. A divízia
Turnaj I. A divízie sa hral v Nursultane v Kazachstane od 29. apríla do 5. mája 2019.
Konečné poradie
O poradí na 5.–6. mieste rozhodol vzájomný zápas: Litva – Maďarsko 1:4. Litva mala zostúpiť do I. B divízie MS 2022, ale po vylúčení Ruska a Bieloruska z MS 2022 ostala v I. A divízii.
O poradí na 1.–2. mieste rozhodol vzájomný zápas: Poľsko – Rumunsko 2:3 p. O poradí na 3.–4. mieste rozhodol vzájomný zápas: Japonsko – Estónsko 5:2.
Barenton-sur-Serre
Polohopis
Barenton-sur-Serre má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Barenton-sur-Serre má 113 obyvateľov (2009).
Kamenná ulica (Bratislava)
Kamenná ulica je slepá ulica v Bratislave, v mestskej časti Devín. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Anna Wierzbicka
Anna Wierzbicka (* 10. marec 1938, Varšava) je poľská jazykovedkyňa. Je autorom významnej lingvistickej teórie, Natural Semantic Metalanguage (NSM).
Doktorát získala v roku 1964 a habilitovala v roku 1969.
Je autorom viac ako dvadsiatich kníh. Jej publikácie boli preložené do mnohých jazykov vrátane: češtiny, ruštiny, katalánčiny, nemčiny, japončiny a francúzštiny.
Kričim (okres)
Kričim je okres v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku v Hornotráckej nížine a v pohorí Rodopy.
La Tour-du-Pin
La Tour-du-Pin môže byť:
Kričim (okres)
Geografia
Okres sa nachádza v juhozápadnej časti plovdivskej oblasti. Rozprestiera sa na ploche 54,9 km². Okres sa nachádza čiastočne v Hornotráckej nížine a čiastočne v Západných Rodopoch (diely Černatica a Bataška planina). Reliéf krajiny na území okresu je tak v severnej časti okresu rovinatý a v južnej časti okresu strednohorský.
Vodstvo
Hlavným tokom je rieka Văča, ktorá tečie územím okresu na celkovej dĺžke približne 24 kilometrov. V severnej časti okresom preteká na dĺžke 5 kilometrov aj rieka Stara reka.
Približne 5 kilometrov južne od mesta Kričim sa nachádza priehrada Kričim.
Sídla
Jediným sídlom okresu je mesto Kričim.
Územia európskeho významu
Do úzenia okresu zasahujú až štyri územia európskeho významu zo zoznamuNatura 2000. Sú to:
La Louvière
La Louvière je belgické mesto vo Valónskom regióne v provincii Hennegavsko.
Obyvateľstvo
Mesto má približne 78 071 obyvateľov (2010).
Mestské časti
Od 1. januára 1977 mesto pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Pri parku (Bratislava)
Pri parku je slepá ulica v Bratislave, v mestskej časti Devín. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Montels (Hérault)
Montels je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Irena Bajerowa
Irena Bajerowa (* 13. marec 1912† 30. jún 2010) bola poľská jazykovedkyňa. Venovala sa oblasti historickej lingvistiky. Od roku 2008 doctor honoris causa Sliezskej univerzity. Dcéra významného lingvistu Zenona Klemensiewicza.
Štúdium poľskej filológie začala v Krakove pred vypuknutím druhej svetovej vojny. Po vojne absolvovala a obhájila dizertačnú prácu na Jagellonskej univerzite. V roku 1963 sa habilitovala na Vroclavskej univerzite a v roku 1974 získala titul mimoriadneho profesora.
Efialtes (mytológia)
Ich otcom bol buď Gigant Alóeus alebo boh morí Poseidón, do ktorého sa zamilovala Ifimedeia. Obaja chlapci rástli nevídaným spôsobom a vo svojich deviatich rokoch z nich boli obrovskí obri. Veštba chlapcom určila, že ich nemôže zabiť ani človek ani boh. Boli preto sebavedomí, vedomí si svojej sily i neohrozenosti.
Bratia prišli na myšlienku postaviť sa samotnému Olympu a pohrozili bohom, že ich pokoria. Navyše si zaumienili uniesť bohyne Héru a Artemis. Najprv však premohli boha vojny Area a boh bol potom uväznený až trinásť mesiacov, kým ho nevyslobodil boh Hermes.