cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svastika
Svastika ako symbol nacizmu
Friedrich Krohn, člen rádu nemeckých rytierov a spoločnosti Thule, navrhol novozaloženému Deutsche Arbeiterpartei (DAP, predchodca NSDAP) v máji 1919 ako symbol strany čiernu ľavotočivú svastiku v bielom kruhu na červenom pozadí.
Na jeseň 1919, keď sa stal hlavným rečníkom DAP Hitler ľutoval, že „straníckym súdruhom chýbali akékoľvek vonkajšie náznaky ich spolupatričnosti [...] Svastika sa javila ako vhodná, pretože už bola známa ako národno-germánsky a antisemitský symbol a nemusela byť znovu objavovaná. Na Hitlerovu žiadosť nahradil Krohn svoj dizajn pravotočivou svastikou s rovnými ramenami. Tento "prastarý árijský symbol" ako svoj symbol prijala NSDAP a po nej aj iné organizácie spriaznené s nacistickou ideológiou.
Po tom, čo sa DAP premenoval na NSDAP, sa táto forma po prvý raz objavila ako vlajka 20. mája 1920 na ustanovujúcej schôdzi starnberskej skupiny NSDAP. Prví rakúski nacisti ho prijali začiatkom leta 1920 a na svojom stretnutí v Salzburgu 7. augusta 1920 prijali NSDAP tento tvar svastiky aj ako svoju stranícku vlajku.
Pravotočivá svastika bola oficiálne prijatá ako symbol NSDAP v roku 1920, neoficiálne sa však používala už skôr. V tom istom roku sa tiež objavila na prilbách vojakov v priebehu tzv. Kappovho puču.
Nacisti všeobecne používali pravotočivú čiernu svastiku (vykreslenú v mriežke 5-krát 5 štvorcov) v bielom kruhu, jednotlivé nacistické organizácie mali však tento znak mierne pozmenený. Na vlajke nacistického Nemecka bola čierna pravotočivá svastika pootočená o 45° v bielom kruhu na červenom pozadí. Podobne pootočenú čiernu svastiku v bielom štvorci postavenom nakoso používala mládežnícka organizácia Hitlerjugend. Luftwaffe používala na smerových plochách svojich lietadiel bielo orámovanú čiernu svastiku (opäť nakoso).
Následkom použitia svastiky ako nacistického symbolu väčšina západných používateľov, už počas 30. rokov, upustila od jeho používania, napr. britský spisovateľ Kipling prestal používať svastiku na obaloch svojich kníh. Používanie svastiky začalo byť verejnosťou vnímané ako prejav sympatií k Hitlerovmu režimu. Po vypuknutí vojny v Európe mnohé štáty bojujúce proti silám Osi verejné nosenie svastiky zakázali. Dnes je v západnej kultúre svastika tabuizovaná a jej používanie je v mnohých krajinách trestné. V súčasnosti niektoré krajiny, ako napríklad Nemecko, Rakúsko, Slovensko, Francúzsko, Litva, Lotyšsko, Poľsko, Ukrajina, Brazília a Izrael, zakázali nacistické symboly (svastiku) a ich používanie považujú za trestný čin; ak sa verejne zobrazujú inak ako na vzdelávacie účely.
Panenská ulica
Panenská ulica je ulica:
Empury
Empury je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rolf Landerl
Rolf Landerl (* 24. október 1975, Viedeň) je rakúsky futbalista, ktorý momentálne hráva za corgoňligový klub DAC 1904 Dunajská Streda. V rakúskej reprezentácii odohral jeden zápas, v Leverkusene 18. februára 2002 proti Nemecku.
Úspechy
🇸🇰 FK AŠK Inter Slovnaft Bratislava
🇭🇺 FC Šopron
Puisenval
Puisenval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sankt Georgen im Attergau
Sankt Georgen im Attergau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Vöcklabruck.
Žije tu 4145 obyvateľov (1. 1. 2010).
Klasická japončina
Klasická japončina (🇯🇵) je forma japončiny, ktorá sa používala medzi rokmi 794 a 1185, v období známom ako heianské obdobie. Je nasledovníkom starej japončiny.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Likavka
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Likavka v okrese Ružomberok.
Sankt Georgen bei Obernberg am Inn
Sankt Georgen bei Obernberg am Inn je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Ried im Innkreis.
Žije tu 601 obyvateľov (1. 1. 2010).
Rekreačná ulica
Rekreačná ulica je ulica:
Nevers-Sud
Nevers-Sud je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvoria ho štyri obce.
Lukáš Richter
Dielo
Podstatnú časť Richterových prác tvoria portrétne medaily. Podobizne, na rozdiel od svojho učiteľa, znázorňuje na celej kruhovej ploche medaily a veľmi realisticky zachytáva individuálne črty zobrazovanej osoby spredu i z profilu, pričom sa neobmedzuje iba na znázornenie hlavy. Vytvoril realisticky znázornené podobizne panovníkov, ale aj banských úradníkov, bohatých mešťanov, členov ich rodín a ďalších osôb. Jeho portréty sa vyznačujú mäkkou modeláciou tváre so všetkými detailami, akými sú napríklad vrásky a vlasy. Portrétne medaily Lukáša Richtera sú nielen vrcholom kremnického renesančného medailérstva, ale patria aj medzi najkrajšie svetové medaily tohto obdobia.
Medzi portrétne medaily Lukáša Richtera patria aj diela razené pri príležitosti korunovácií uhorských kráľov v Bratislave. Tvoril aj na biblické námety. Známa je napr. jeho vianočná medaila z roku 1565, ktorá zobrazuje Adama a Evu v raji a na reverze Klaňanie sa pastierov. Toto je jediná medaila označená autorovou signatúrou L-R.
Pougues-les-Eaux (kantón)
Pougues-les-Eaux je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho päť obcí.
.45 GAP
náhľad|Náboj .45 GAP náhľad|Zľava [[9 mm Luger, 7.62 mm Tokarev, .357 SIG, 10 mm Auto, .40 S&W, .45 GAP, .50 Action Express]] .45 GAP je pištoľový náboj skonštruovaný Ernestom Durhamom, inžinierom u CCI/Speer na požiadavku výrobcu zbraní Glock. Cieľom bolo vyrobiť náboj, ktorý by sa výkonovo vyrovnal náboju .45 ACP, ale bol rozmerovo kratší, aby ho bolo možné použiť v kompaktných zbraniach. GAP je skratka pre „Glock Automatic Pistol“. Tento náboj je prvým, komerčne vyrábaným typom, ktorý možno spájať priamo s firmou Glock.
Vývoj
Koncept kratšej štyridsaťpäťky (.45 ACP), ktorý by používal zápalku používanú v menších pištoľových nábojoch (napr. 9 mm Luger; .45 ACP používa veľkú zápalku). Aby bolo možné dosiahnuť menšieho rozmeru, tak tento náboj využíva vyšší výstrelový tlak (rovnaký ako u .45 ACP +p). V minulosti sa malo za to, že nie je možné vystreliť strelu o hmotnosti 230 grainov rýchlosťou 870 stop/s z tohoto náboja. Ale podarilo sa to dosiahnuť pozorným výberom strelného prachu.
Fonolit
Fonolit alebo znelec ( - zvuk a – kameň) je vulkanická hornina. Výlevný ekvivalent nefelinického syenitu. Zložením je podobný trachytu, líši sa však vyšším obsahom nefelínu.
Názov horniny odvodený z gréčtiny zaviedli na konci 18. storočia A. G. Werner a M. H. Klaproth. Názov sa odvodzuje od kovového zvonivého zvuku, ktorý hornina vydáva pri údere po celistvej vzorke.
Vznik
Taveniny fonolitického zloženia vznikajú pri nízkom stupni parciálneho tavenia (menej ako 10%) vo vysoko hlinitej spodnej kôre, tvorenej tonalitom, monzonitom a premenenými horninami. Ich parciálne tavenie spôsobuje uvoľňovanie alkálií - hliníka, sodíka, draslíka a vápnika, najmä vďaka taveniu živcov za spoluúčasti mafických minerálov. Takáto tavenina je nenasýtená SiO2, čo má za následok nedostatok kremeňa a tiež väčšie zastúpenie foidov na úkor živcov.
Fonolity sa nachádzajú v oblastiach kontinentálnych horúcich škvŕn, ktoré vznikajú nad plášťovými diapírmi prekrytými kontinentálnou kôrou. Často asociujú s A-typom granitoidov a alkalickými intrúziami. Je preto typický napr. v oblastiach kontinentálnych riftových zón. Môžu tiež vznikať pri nízkom stupni parciálneho tavenia v kolíznych oblastiach.
Minerálne zloženie a vlastnosti
Prevládajúcimi minerálmi sú alkalické živce hlavne sódny ortoklas a sanidín. Významné sú rovnako aj zástupcovia živcov, foidy, hlavne nefelín a sanidín, ktoré môžu tvoriť až 60% horniny. Fonolit patrí medzi horniny bez kremeňa, nachádza sa v spodnej APF časti ternárneho QAPF diagramu. Ako akcesórie sa môžu vyskytovať klinopyroxény, hlavne egirín a augit, ďalej biotit a alkalické amfiboly.
Fonolity sú všeobecne viac viskózne ako trachyt, vytvárajú preto často telesá dómovitého tvaru. Rozpadávajú sa na kusy doskovitého tvaru.
Využitie
náhľad|vpravo|Fonolit s doskovitou odlučnosťou pri Pustom zámku blízko Českej Kamenice. Stĺpce fonolitu sú asi 25 cm dlhé. Používa sa najčastejšie ako prísada do betónov a na výrobu štrku.
Niektoré výskyty fonolitov a nefelinických syenitov môžu obsahovať mineralizáciu prvkov vzácnych zemín, ale aj uránu a fosfátov, napr. Phalaborwa v Juhoafrickej republike. Preukázalo sa, že v praveku z fonolitu, v dnešnom Nemecku, vyrábali nástroje na opracovávanie iných materiálov.
Výskyt
Výskyt fonolitu je známy z Európy, napr. z Nórska, Grónska, Švédska, Ruského Uralu, Pyrenejí, Talianska, Kanárskych ostrovov či Francúzskeho pohoria Massif Central. V Česku sa fonolit vyskytuje v Českom stredohorí.
Ďalšie lokality vo svete zahŕňajú Kanadu, Brazíliu, oblasť Transvaal v Juhoafrickej republike a Čínu. V USA sú trachyty známe z Magnet Cove v Akransase, vytvárajú aj známu prírodnú pamiatku Devils Tower vo Wyomingu.
La Chapelle-Neuve (Côtes-d’Armor)
La Chapelle-Neuve je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie vo futsale 2008
Kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie vo futsale 2008 bola kontinentálna kvalifikácia vo futsale na Majstrovstvá Ázie 2008, ktorú organizuje Ázijská futbalová konfederácia (AFC). Zúčastnilo sa jej 9 ázijských národných družstiev, ktoré súťažili o 4 miesta na záverečný turnaj v 2 kvalifikačných skupinách. Prebiehala od 26. do 30. marca 2008 v Shah Alam, v Malajzii.
Priamy postup
Priamo postúpili hostiteľská krajina a 11 najlepších družstiev z predchádzajúcich majstrovstiev Ázie:
Veterná ulica
Veterná ulica je ulica:
Gian Pietro Bellori
Gian Pietro Bellori (* známy tiež ako Giovanni Pietro Bellori alebo Giovan Pietro Bellori) (* 15. január 1613, Rím, Taliansko - † 19. február 1696, Rím) bol významný taliansky životopisec talianskych barokových umelcov 17. storočia. Ako historik umenia bol barokovým ekvivalentom Giorgia Vasariho.
Životopis
Ako synovec zberateľa starožitností a spisovateľa Francesca Angeloniho žil v jeho dome v Ríme. Ako mladý muž sa stal členom ''Akadémie sv. Lukáša'' (Accademia di San Luca), ale študoval a písal o klasickom a súčasnom umení. V roku 1664 vydal významnú reč na Akadémii "Ideal v umení". V roku 1672 vydal ako predslov k svojim biografiám súčasných umelcov pod názvom Životy súčasných maliarov, sochárov a architektov (Le Vite de'Pitori, Scultori e Architetti moderni).
Sankt Gotthard im Mühlkreis
Sankt Gotthard im Mühlkreis je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Urfahr-okolie.
La Chèze (obec)
La Chèze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozefská ulica
Jozefská ulica je ulica:
Entrains-sur-Nohain
Entrains-sur-Nohain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pouilly-sur-Loire (kantón)
Pouilly-sur-Loire je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho 11 obcí.
Hustler TV
Hustler TV je prémiový televízny kanál vysielajúci obsah pre dospelých. Šírený je po celej Európe prostredníctvom káblových a satelitných operátorov. Majiteľom Hustler TV je spoločnosť Sapphire Media International BV.
Sankt Johann am Walde
Sankt Johann am Walde je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Braunau am Inn.
Hustler TV
Hustler TV ponúka hardcore pornografiu, no jeho sesterský kanál Blue Hustler sa špecializuje na softcore. Hustler TV je na Slovensku šírený prostredníctvom IPTV Magio od T-Comu, digitálnym kábelovým vysielaním (DVB-C) od spoločnosti UPC a ďalšími.
Sankt Johann am Walde
Žije tu 2075 obyvateľov (1. 1. 2010).
Javorová ulica
Javorová ulica je ulica:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovská Lúžna
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovská Lúžna v okrese Ružomberok.
Svetová kvalifikácia v basketbale mužov na LOH 1972
Svetová kvalifikácia v basketbale mužov na LOH 1972 bola svetová kvalifikácia v basketbale mužov na Letné olympijské hry 1972 v Mníchove, ktorú organizovala Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konala sa v Augsburgu, v Západnom Nemecku v dňoch od 10.19. augusta 1972. Zúčastnilo sa jej 12 tímov, ktoré súťažili o 2 postupové miesta na olympijský turnaj. Víťazom turnaja sa stalo 🇵🇱.
10 centov (euro)
Mince s nominálnou hodnotou 10 eurocentov sú vyrobené zo severského zlata. Majú priemer 19,75 mm, hrúbku 1,93 mm a hmotnosť 4,10 g. Hrana mince je profilovaná s jemnými zúbkami. Všetky mince majú spoločnú lícovou stranu a rôznu národnú rubovú stranu.
Externé odkazy
€
Fairey Swordfish
Fairey Swordfish bolo britské palubné torpédové lietadlo užívané v druhej svetovej vojne. Aj keď išlo na prvý pohľad o archaický a zastaraný stroj, preukázalo toto lietadlo mnohé služby, pričom sa preslávilo hlavne poškodením bojovej lode Bismarck, ktoré skončilo jej následným potopením.
Vývoj
Fairey Swordfish bol vyvinutý z lietadla TSR I v rokoch 1933 a 1934. Na jar roku 1935 boli objednané tri predsériové stroje. Išlo o pomalé lietadlo vtedy bežnej dvojplošníkovej koncepcie, ktoré bolo potiahnuté plátnom a jeho rýchlosť sa pohybovala medzi 130/h. Jeho nosnosť bola prekvapivo vysoká, dokázalo niesť torpédo s hmotnosťou, a osem hlbinných náloží po. Armáda tieto stroje dostala v roku 1936. Tie boli počas vojny postupne modernizované, došlo k inštalácii silnejšieho motora, úpravám spodnej plochy krídel, kam mohli byť zavesené neriadené rakety a k ďalším vylepšeniam.
Bojové použitie
Po vypuknutí 2. svetovej vojny roku 1939 ochraňovali Swordfishe britské vojnové aj obchodné loďstvo. Na nepriateľa prvýkrát zaútočili 11. apríla 1940 a zasiahli pri Trondheime nemecký torpédoborec. Námorné letectvo využívalo lietadlá na kladenie mín a aj k hliadkovým letom nad morom. V novembri 1940 sa preslávili účasťou v nálete na talianske loďstvo kotviace v Tarente, v máji 1941 účasťou pri potopení bojovej lode Bismarck a vo februári 1942 útokom na nemecké vojnové lode Scharnhorst, Gneisenau a Prinz Eugen. Swordfishe ďalej vzlietali z palúb sprievodných pomocných lietadlových lodí proti ponorkám pri ochrane konvojov v Atlantiku aj na lodných trasách do ZSSR.
Hlavné technické údaje
thumb|Bombardéry Swordfish prelietajú nad lietadlovou loďou [[HMS Ark Royal]]
Quevillon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ambrogio Lorenzetti
right|thumb|Ambrogio Lorenzetti, Zvestovanie, 1344, tempera na dreve, [[Pinacoteca Nazionale (Siena)|Pinacoteca Nazionale, Siena]] Ambrogio Lorenzetti (* medzi 1285 – 1290, Siena – † 1348, Siena) bol taliansky neskorogotický maliar, mladší brat Pietra Lorenzettiho.
Život a dielo
Naproti úplnej absencii biografických údajov o Ambrogiovom bratovi Pietrovi, o ňom samotnom je známych niekoľko útržkovitých poznatkov. Vieme, že sa narodil pravdepodobne v rozpätí rokov 1285 – 1290 v toskánskej Siene kde tiež vytvoril väčšinu svojich prác. Svojou tvorbou sa zaradil medzi najvýznamnejších predstaviteľov tzv. sienskej maliarskej školy prvej polovice 14. storočia.
Nevyšiel z Ducciovej dielne ako jeho brat. Pravdepodobne okolo roku 1310 pobudol istý čas mimo rodného mesta. V roku 1321 sa uvádza jeho meno v súpise obyvateľov Florencie. V roku 1324 už bol späť v Siene; o tri roky nato opäť vo Florencii, kde bol až do roku 1332 evidovaný ako člen florentského cechu maliarov. V tom istom roku tu pre florentský kostol San Procolo namaľoval fresku a oltáre s námetom života svätého Mikuláša. V roku 1335 bol opäť v Siene, kde spolu s bratom maľovali fresky na priečelí nemocnice Santa Maria della Scala (dnes neexistujúce).
Prvý bezpečne datovaný obraz, Madona s Dieťaťom, pochádza z roku 1319 a Ambrogio ho namaľoval pravdepodobne pre kostol San Angelo v malej obci Vico l'Abate.
left|thumb|Maestà, okolo 1332, freska, [[Kostol Sant'Agostino (Siena)|Kostol Sant'Agostino, Siena]] Do obdobia rokov 1332 – 1338 spadá vznik Ambrogiových najvýznamnejších prác – obraz Svätý Michal archanjel, tabuľový obraz Tróniaca Madona a freska s názvom Maestà v sienskom kostole Sant'Agostino.
V roku 1337 namaľoval, dnes neexistujúce, fresky na vonkajšej stene sienskej radnice. Pre radnicu vytvoril v rokoch 1338 – 1340 cyklus deviatich alegorických malieb a o rok nato fresku Madony. Alegorické maľby s názvom Dobrá a Zlá vláda pre zasadaciu sieň sienskej radnice patria k vrcholným dielam Abrogia Lorenzettiho a súčasne tvoria ojedinelý skvost európskeho maliarstva 14. storočia. Fresky tvoriace akúsi živú panorámu dovoľujú nazrieť do života Sieny a jej okolia v 14. storočí.
Z roku 1342 pochádza oltárna tabuľa Predstavenie Krista v chráme pre sienský dóm (dnes vo florentskej Uffizi). Poslednými známymi Ambrogiovými dielami sú obraz Zvestovanie a freska Mapa sveta (obe diela vytvoril v roku 1344 pre sienskú radnicu).
Posledný údaj s jeho menom pochádza z roku 1347, kedy sa uvádza ako člen istej umeleckej komisie. Odvtedy o ňom ani o jeho bratovi Pietrovi nemáme žiadne záznamy. Predpokladá sa, že okolo rokov 1347 – 1348 zomreli, pravdepodobne na následky moru.
Madona s anjelmi a svätými
thumb|Madona s anjelmi a svätými, okolo 1335, tempera na dreve, 155 x, [[Museo di Arte Sacra, Massa Maritima]] Ide o jeden z najslávnejších Ambrogiových obrazov a je pýchou neveľkého múzea Arte Sacra v meste Massa Maritima. Pôvodne visel v miestnej radnici, kam sa dostal v roku 1867 z augustiniánskeho kláštora.
Ústredným motívom obrazu je oslava Panny Márie ako večnej ochrankyne ľudstva. Bohorodička s Dieťaťom v lone sedí na oltári postavenom na trojstupňovom pódiu. Vrúcne k sebe túli Ježiška. Na schodoch s korunami na hlavách sedia alegorické postavy Viera, Nádej a Láska. Na najspodnejšom bielom schode alegória okrídlenej Viery v oslnivo bielych šatách uprene pozerá do zrkadla držiaceho v pravej ruke. Dve tváre v ňom symbolizujú Starý a Nový zákon. Na vyššom schode sedí vľavo Nádej túžobne hľadiaca na Korunu života na vrchole veže, ktorú drží v rukách. Na najvrchnejšom schode pod Madoninými nohami sedí Láska. Tenkou paličkou v pravej ruke ukazuje na Ježiška na Madoniných kolenách, v ľavej ruke drží blčiace srdce. Množstvo postáv obkolesujúcich Madonu symbolizuje tri veľké epochy ľudstva. Celkom hore, proroci a patriarchovia predstavujú Starý zákon, pod nimi apoštoli a svätice Nový zákon a celkom dole svätci symbolizujú prítomnosť.
Hvizdák
Hvizdák alebo hviždiak môže byť  :
Hvizdák môže byť aj:
Prémery (kantón)
Prémery je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho 14 obcí.
Sankt Johann am Wimberg
Sankt Johann am Wimberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Rohrbach.
Žije tu 1 010 obyvateľov (1. 1. 2010).
George Zamka
George David Zamka, (* 29. jún 1962, Jersey City, New Jersey, USA) je americký dôstojník a astronaut, ktorý absolvoval dva lety do vesmíru v raketoplánoch (v roku 2007 a 2010) na stanicu ISS.
Životopis
Po absolvovaní strednej školy Rochester Adams High School v Michigane roku 1980 nastúpil do armády, kde v rokoch 1980-1984 vyštudoval vojenskú akadémiu United States Naval Academy so zameraním na matematiku. Bol pilotom u vojenského námorníctva, neskôr testovacím pilotom. Nalietal viac ako 3500 hodín na 30 rôznych typoch lietadiel. V roku 1988 bol zapojený do projektu Officer na leteckej vojenskej základni Patuxent River. Toho istého roku sa prihlásil do NASA k absolvovaniu výcviku budúcich astronautov a po jeho úspešnom zakončení bol v roku 2000 do jednotky začlenený. O sedem rokov neskôr letel do vesmíru v hodnosti majora. V tom čase mal 45 rokov. Je ženatý s Elisou Walkerovou.
2007
Ako pilot odštartoval na palube raketoplánu Discovery pri misii STS-120 na obežnú dráhu Zeme. K Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) sa raketoplán pripojil 25. októbra 2007. Pre Discovery to bol 34. let, pre Zamku prvý. Misia bola označená v COSPAR ako 2007-050a. V sedemčlennej posádke spolu s Zamkom boli: Pamela Melroyová, Stephanie Wilsonová, Scott Parazynski, Douglas Wheelock, Paolo Nespoli z Talianska a Daniel Tani. Hlavným cieľom ich letu bolo dopraviť a nainštalovať ďalší z modulov stanice, Harmony. Počas letu sa astronautom podarilo všetky stanovené úlohy úspešne splniť. Modul Harmony bol pripojený k stanici, podarilo sa po problémoch rozložiť solárne panely na nosníku P6.
Na stanici v čase ich pobytu pôsobili členovia Expedície 16. Pri návrate vzali člena tejto expedície Claytona Andersona, nahradil ho Tani z ich posádky. Raketoplán úspešne pristál tam, kde odštartoval, na Kennedyho vesmírnom stredisku na Floride.
2010
V roku 2008 bol Zamka vybraný do funkcie veliteľa raketoplánu Endeavour pri montážnej misii STS-130 k ISS.
Zamka bol zaregistrovaný ako 462. človek vo vesmíre.
Mlynská ulica
Mlynská ulica je ulica:
Epiry
Epiry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pomník Janka Kráľa
Pomník Janka Kráľa môže byť:
La Ferrière (Côtes-d’Armor)
La Ferrière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Saint-Amand-en-Puisaye (kantón)
Saint-Amand-en-Puisaye je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho šesť obcí.
La Ferrière (Côtes-d’Armor)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sankt Konrad
Sankt Konrad je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Gmunden.
Žije tu 1 086 obyvateľov (1. 1. 2011).
Bar-sur-Aube (kantón)
Bar-sur-Aube je francúzsky kantón v obvode Bar-sur-Aube departemente Aube v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 23 obcí.
Dionysodóros
Dionysodóros (Dionysodóros) môže byť:
Nová ulica
Nová ulica je ulica:
Nová Ulice môže byť:
High-tech architektúra
thumb|Veža [[Žižkovský vysielač|Žižkovského vysielača, Praha]]
thumb|[[Budova Lloyd’s, Londýn]] thumb|[[HSBC Main Building, Hongkong]] High-tech architektúra je architektonický štýl, ktorý sa objavil v 70. rokoch 20. storočia. Zlučuje prvky z high-tech priemyslu a moderných technológií do návrhu budov.
High-tech architektúra predstavovala vylepšený modernizmus, posunula ďalej myšlienky modernizmu využívajúc vo väčšej miere výdobytky moderných technológií. Dá sa preto povedať, high-tech štýl je medzistupeň medzi modernizmom a post-modernizmom. No je ťažké s určitosťou rozlíšiť jednotlivé štýly pre ich vzájomné prelínanie sa. V 80. tych rokoch sa stáva rozlíšenie high-tech architektúry od post-modernizmu ešte zložitejšie, pretože mnoho motívov a myšlienok high-tech architektúry bolo prevzatých do umeleckého jazyka post-modernistických architektonických škôl.
Pomenovanie
Štýl dostal svoje meno podľa knihy High Tech: The Industrial Style and Source Book for The Home, napísanej dvojicou autorov Joan Kron a Suzanne Slesin, bola vydaná v novembri 1978 vydavateľstvom Clarkson N. Potter, New York. Kniha bola ilustrovaná stovkami fotiek, ktoré ukazovali ako dizajnéri, architekti a investori umiestňovali klasické priemyselné prvky nájdené v priemyselných katalógoch a umiestňovali ich do obytných a občianskych budov ako súčasť interiéru. Boli to napríklad police z knižnice, laboratórne sklo, kovové platne, zariadenie kuchyne z reštaurácie, navigačné svetlá z pristávacej plochy letiska, priemyselné podlahy atď. Predslov k tejto knihe bol napísaný architektom Emilio Ambaszom, bývalým kurátorom časti dizajnu v Múzeu moderných umení a práve on vniesol tento trend do historického kontextu. Výsledkom propagácie a popularity tejto knihy sa termín „high-tech“ dostával do povedomia odbornej ale i laickej verejnosti.
Ciele
High-tech architektúra bola v niektorých aspektoch odpoveďou na rastúcu dezilúziu v modernej architektúre. Realizácia Le Corbusier urbanistických plánov rozvoja viedla k monotónnemu a štandardizovanému vzhľadu miest a budov. Tvorba ekonomických budov viedla k extrémne nízkemu štandardu fasád budov, čo následne viedlo k celkovému úpadku estetiky v architektúre. High-tech architektúra vytvorila novú estetiku v kontraste so štandardnou modernou architektúrou. V knihe High Tech: The Industrial Style and Source Book for The Home sa ohľadne high-tech estetiky a využívania nových prvkov autor vyjadruje v zmysle „... vaši rodičia by tieto prvky mohli považovať za urážlivé“. Aj táto humorná poznámka demonštruje rebelské nálady tvorcov high-tech.
Charakteristika
Charakteristické črty high-tech architektúry sú do istej miery rozmanité, no vo všetkých môžeme nájsť príznačné pre tento štýl technické prvky. Pre budovy navrhnuté v štýle high-tech je príznačné markantné zobrazenie technických a funkčných súčastí budovy a taktiež pravidelné usporiadanie a použitie prefabrikovaných dielcov. Zasklené steny a oceľové rámy boli taktiež nesmierne populárne.
Technické črty budovy sa prejavovali v celkovom vyznení stavby a spoločne s nosným systémom sa často objavovali na fasádach. Najlepším príkladom takéhoto prístupu je Centre Pompidou v Paríži. Úhľadný, reprezentatívny a logický štýl high-tech budov reprezentuje Sir. Norman Foster so svojim návrhom centrály banky HSBC v Hongkongu. Okrem toho, že technológia tvorí primárnu vlastnosť návrhu tejto budovy, tak jej dizajn je úplne podriadený funkcii. Veľké otvorené interiérové priestory a ľahký prístup do všetkých podlaží pozdvihujú túto budovu z funkčného hľadiska. Taktiež sú všetky prvky budovy jemne zakomponované do celkového obrazu pre dosiahnutie optimálneho poriadku vo fungovaní budovy. Je to dobre viditeľné v usporiadaní podlaží a ich logickom a optimálnom prepojení výťahmi.
Majstrovstvá Európy v korfbale 1998
Majstrovstvá Európy v korfbale 1998 boli 1. Majstrovstvá Európy v korfbale, ktoré organizovala Medzinárodná korfbalová federácia (IKF). Konali sa v Estoril, v Portugalsku v dňoch od 16.19. apríla 1998, za účasti 8 tímov. Titul získalo 🇳🇱, ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad 🇧🇪.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 1999, ktoré sa uskutočnili v Austrálii. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstiev, pričom Holandsko malo učasť ako aktuálny majster sveta dopredu zabezpečenú.
Pražské metro
Pražské metro je jediné metro v Česku a v bývalom Česko-Slovensku. Tvorí základ systému mestskej hromadnej dopravy v Prahe. Každý deň prepraví viac ako milión cestujúcich. V roku 2012 prepravilo pražské metro celkom až 589 200 000 cestujúcich.
Prevádzkovateľom pražského metra je Dopravný podnik hlavného mesta Prahy, a. s. Tento podnik okrem metra prevádzkuje aj električkovú a autobusovú dopravu a lanovú dráhu na Petřín. V roku 1993 bol vybudovaný systém pražskej integrovanej dopravy (PID), ktorý zabezpečuje prepojenie autobusovej a vlakovej prímestskej a mestskej dopravy. Systém je rozdelený na niekoľko zón, pričom všetky trasy metra sa nachádzajú v centrálnej zóne.
Celková dĺžka siete predstavuje, na ktorých sa nachádza celkovo 61 staníc. Vlaky metra premávajú každý deň od 05:00 do 00:00 hod. Časový interval príchodu vlakov je 1,5 - 10 minút.
História
thumb|Návrh Ladislava Rotta Pravdepodobne prvým návrhom na výstavbu podzemnej dráhy v Prahe bola iniciatíva pražského obchodníka Ladislava Rotta z roku 1898. Ten však na pražskej radnici neuspel.
Plány na výstavbu metra, či podpovrchovej električky v Prahe sa objavovali aj v predvojnovom Československu. Prvý návrh na výstavbu štyroch podzemných tratí predložili v roku 1926 Ing. Vladimír List a Bohumil Belada pod názvom „Podzemná rýchla dráha pre Prahu“. Ďalšie návrhy na výstavbu podzemných tratí boli vypracované ako súťažné návrhy do súťaže vyhlásenej Elektrickými podnikmi hlavného mesta Prahy v roku 1931. Tesne pred vojnou bola stavba trasy A už začatá, ale roku 1941 bola kvôli vojnovej situácii ukončená činnosť projektového úradu. Po vojne sa plánovalo obnovenie projektových prác a výstavby, takže sa dokončenie plánovalo na rok 1950. Potom ale prišiel príkaz zhora, ktorý celé práce zmrazil s odôvodnením, že na tento projekt nie je krajina hospodársky dosť silná.
náhľad|left|Ešte stará súprava metra na stanici Anděl
Ďalšie návrhy prišli až v 60-tych rokoch, kedy sa začínala doprava v Prahe rýchlo zhoršovať, ulice s najväčším dopravným významom Na Příkopech a Václavské námestie boli často preplnené električkami; situácia bola taká zlá, že sa dostala aj k rokovaniam československej vlády. Ako víťazný návrh bola zvolená podpovrchová električka, ktorá mala viesť z Hlavnej stanice (Hlavní nádraží) cez Nuselský most na Pankrác, v roku 1966 sa začalo s výstavbou. Nedlho pred okupáciou silami Varšavskej zmluvy sa zistilo, že systém metra oddeleného od električky by bol efektívnejší (to preukázala sovietska komisia v čele s I. T. Jefimovom), takže sa rozostavané úseky museli prekonštruovať. Za normalizácie prišlo politické rozhodnutie použiť namiesto vozňov domácej výroby sovietske, zastaranej koncepcie a výrazne ťažšie, čo si vynútilo vloženie posiľňujúceho tubusu do Nuselského mosta, ktorý nebol na také zaťaženie navrhnutý. Aj keď sa počítalo s otvorením už v roku 1972, oneskorenia spôsobené nedostatkom skúseností predĺžili výstavbu až do roku 1974. O rok skôr sa tiež začalo s razením trasy A z Dejvíc na Vinohrady. Otvorenie prvého úseku linky C sa stalo veľkou komunistickou manifestáciou. Bol prítomný generálny tajomník KSČ Husák, nie však vtedajší prezident Svoboda či premiér Štrougal.
O štyri roky neskôr, v roku 1978 bol otvorený tiež prvý úsek linky A, v stanici Muzeum vznikol prvý prestupný bod metra. Na konci roku 1980 boli obe trasy predĺžené, a roku 1977 bola začatá stavba prvého úseku linky B. Ten však bol náročnejší, než oba predchádzajúce. Trasa linky B totiž viedla hlboko, navyše niekde aj blízko rieky Vltavy, čo spôsobovalo ťažkosti. Výstavba úseku Sokolovská (dnes Florenc) – Smíchovské nádraží trvala 8 rokov a do prevádzky bol úsek odovzdaný 3. novembra 1985. V tejto dobe sa tiež rozbehla stavba ďalších, nadväzujúcich úsekov Dukelská (dnes Nové Butovice) – Smíchovské nádraží, pripravovala sa stavba Sokolovská – Zápotockého (dnes Českomoravská), stavalo sa depo trasy A v Hostivaři, a roku 1984 bola trasa C predĺžená pod Vltavou do Holešovíc. Onedlho po týchto úspechoch, ktoré ale išli na úkor kvality celého systému, vyšla štúdia ďalšieho rozvoja siete až do roku 2015 počítajúca s dvomi novými trasami a asi 25 novými stanicami. Takto rozsiahla a rýchla výstavba by ale pravdepodobne bola nad možnosti stagnujúcej ekonomiky ČSSR.
Sankt Leonhard bei Freistadt
Žije tu 1 450 obyvateľov (1. 1. 2010).
Pražské metro
História
Vo februári 1990 sa premenovala väčšina staníc s ideologickými názvami, väčšinou v okrajových častiach mesta, na mená zodpovedajúce miestnej časti, v ktorej sa nachádzajú. Na jeseň bol dokončený úsek linky B Florenc – Českomoravská. Rok po dostavbe tohoto úseku sa začalo pokračovať smerom na Hloubětín a na druhej strane linky B tiež na Zličín (otvorený na jeseň 1994 pred komunálnymi voľbami za účasti Václava Klausa). Finančné ťažkosti však zapríčinili asi trojročný sklz, takže trať Českomoravská – Černý most bola dokončená až roku 1998 a to ešte bez dvoch staníc (Kolbenova a Hloubětín), ktoré dokončovali neskôr – 2001 (1999). V 90. rokoch tiež začala obmena vozového parku, či už rekonštrukciou sovietskych vozňov, alebo nákupom nových súprav. Komplikácie priniesol krach ČKD, ktorá mala byť pôvodne hlavným výrobcom, čo viedlo k zavedeniu pásmovej prevádzky na linke B.
Ďalšie predĺženie siete prišlo v roku 2004, keď linka C prekročila Vltavu a dorazila do Severního Města (stanice Kobylisy a Ládví, pôvodne plánovaná stanica v Tróji bola zrušená). Celý tento úsek, kde hlavne pod Vltavou boli použité nové stavebné technológie. Ďalším predĺžením linky A zo Skalky až do Depa Hostivař v máji 2006. Ostatným predĺžením v roku 2008 bolo otvorenie staníc Střížkov, Prosek, a Letňany na linke C v severovýchodnej časti Prahy.
V máji 2013 sa v online verzii Der Spiegel objavili správy o plánoch zaviesť v pražskom metre vozne pre nezadaných. Projekt mal byť v prevádzke od roku 2013. Súčasťou zámeru bolo ukázať aké možnosti ponúka verejná doprava v porovnaní s automobilovou. Vozne so špeciálnym označením mali premávať na všetkých troch linkách, ale nie počas rannej špičky.
Povodne v auguste roku 2002
thumb|left|Schéma zaplavenia pražského metra augustovými povodňami. Rok [[2002]] Medzi 13. a 15. augustom 2002 sa Prahou prehnala vyše storočná voda. Voda zaplavila veľkú časť Prahy a veľkú časť metra. Celkovo bolo zaplavených 19 staníc na všetkých troch trasách. Na linke A a to boli stanice: Malostranská, Staroměstská, Můstek a Muzeum; na linke B: Smíchovské nádraží, Anděl, Karlovo náměstí, Národní třída, Můstek, Náměstí Republiky, Florenc, Křižíkova, Invalidovna, Palmovka, Českomoravská a Vysočanská a linke C: Nádraží Holešovice, Vltavská a Florenc.
Premávka bola obnovená 15. augusta 2002 iba na vonkajších úsekoch metra: Skalka – Náměstí Míru (linka A) a Háje – Pražského povstání (linka C). Obmedzená premávka na linke B na jej nezaplavených úsekoch Zličín – Nové Butovice a Hloubětín – Černý most bola obnovená 16. augusta 2002.
Ako prvá bola obnovené premávka na linke C, a to už 18. novembra 2002. Cez stanicu Vltavská však vlaky iba prechádzali, pre cestujúcich bola stanica sprístupnená až 16. decembra 2002. Pred Vianocami 2002 bola obnovená prevádzka po celej dĺžke linky A. Vlaky však až do 16. januára 2003 nezastavovali na staniciach Staroměstská a Malostranská.
17. februára 2003 bola obnovená premávka na linke B – vlaky však nezastavovali na staniciach Národní třída, Náměstí Republiky, Křižíkova a Invalidovna. Na úseku Florenc – Palmovka boli vlaky riadené pomocou telefonického spojenia.
Premávka bola úplne obnovená v marci 2003. Celkové náklady na obnovu systému dosiahli takmer 7 miliárd Kč.
Koncepcia trás a stanice
thumb|left|Biela stropná klenba je charakteristická práve pre trasu B. Stanica Anděl. thumb|left|Stanica Můstek
Systém pražského metra je koncipovaný ako trojuholník, kde sa v centre mesta stretávajú všetky tri trasy na troch prestupných staniciach (Můstek, Muzeum a Florenc).
Hĺbka staníc je rôzna. Najhlbšou stanicou je Náměstí Míru, ktorá sa nachádza až 52 metrov pod zemským povrchom. Väčšina trás bola hĺbená pomocou tunelovacích štítov. Iné časti, obzvlášť tie na linke C boli vysekané a neskôr prikryté. Takéto stanice sa nachádzajú iba niekoľko metrov pod zemou. Časť linky B je vedená po povrchu skleneným tunelom.
Stanice sú väčšinou trojloďové, spojené prestupmi. Novopostavené stanice sú riešené bezbariérovo, v súlade s trendom sprístupnenia verejnej dopravy ľuďom so zníženou schopnosťou pohybu. Staršie stanice, pokiaľ to dovoľujú technické možnosti, tak sú dovybavované výťahmi.
Pre stanice na linke B je charakteristická žltá farba a obklad kameňom, najmä žulou, mramorom a pieskovcom. Jednotná je i klenba staníc (okrem Smíchovského nádraží), ktorá je bielej farby, jednotné sú i osvetľovacie telesá. Na staniciach sa striedajú tvárnice z bezpečnostného skla a keramické a plastové obklady. Aj na tejto trase zdobia vestibuly staníc mozaiky a iné umelecké diela.
Erbovou farbou linky C je červená. Na výzdobu staníc sa používal najmä kameň a to mramor, žula a sivec. Využívajú sa i keramické obklady rôznych tvarov v prírodných farbách.
Trasy metra
thumb|Ukážka obkladu stien na linke A. Stanica Jiřího z Poděbrad. thumb|Stanica Depo Hostivař thumb|Stanica Náměstí republiky thumb|Most medzi stanicami Lužiny a Hůrka
Pražské metro ma tri trasy označené písmenami, a  a farbami. Linka je zelená, linka  žltá a linka  je červená. Medzi jednotlivými trasami je možné prestupovať na troch prestupných staniciach: Můstek (medzi a ), Muzeum (medzi  a ) a Florenc (medzi  a ).
30pxLinka
Linka vedie zhruba zo severozápadu na východ, na mapách je označovaná zelenou farbou. Jej celková dĺžka je a vlak túto vzdialenosť absolvuje za 30 minút. V špičke je najkratší interval 2 minúty, najdlhší interval je 20 minút na Štedrý deň. Prepravná kapacita trasy, prepočítaná na jednu hodinu je v špičke približne 20 320 osôb a v sedle približne 10 500 osôb.
Výstavba prvej časti metra sa začala v roku 1973 a prvý úsek (Leninova – Náměstí Míru) bol odovzdaný do užívania o päť rokov neskôr, v roku 1978. V roku 1976 sa začalo s výstavbou ďalšieho úseku, ktorý obsahoval stanice Jiřího z Poděbrad, Flora a Želivského. V roku 1987 bola otvorená stanica Strašnická a o tri roky neskôr sa dobudovala trasa až do stanice Skalka. 27. mája 2006 bola otvorená koncová stanica linky Depo Hostivař.
V januári 2006 bol schválený plán výstavby metra západným smerom oblúkom cez Motol na letisko Ruzyně.
V roku 2009 sa začalo so stavbou prvého úseku predĺženej trasy po stanicu Nemocnice Motol. V pondelok 6. apríla 2015 bola spustená prevádzka v úseku označovanom V.A, ktorý predĺžil trať zo stanice Dejvická do Nemocnice Motol o stanice: Bořislavka, Nádraží Veleslavín, Petřiny a Nemocnice Motol. Ďalej by stavba mala pokračovať stanicami Bílá Hora, Dědina, Dlouhá míle a Letisko Václava Havla.
30px Linka
Linka je vedená v smere juhozápad-severovýchod a na mapách je označovaná žltou farbou. V dopravnej špičke dosahuje dĺžka najkratšieho intervalu 2 minúty. Prepravná kapacita cestujúcich trasy, prepočítaná na 1 hodinu je v špičke cca 21 000 osôb a v sedle asi 10 500 osôb. Trasa  je zároveň najdlhšou trasou pražského metra, s celkovou dĺžkou 25,6 kilometra a 24 stanicami.
Výstavba na trase  sa začala v roku 1979. Prvý úsek bol otvorený v roku 1985 a na jeho trase v dĺžke 4,9 kilometra sa nachádzalo sedem staníc od Smíchovského nádraží po Florenc, kde vznikol prestupný bod s linkou.
Linka je vedená zo severu na juhovýchod a na mapách ju znázorňuje červená farba. Prepravná kapacita cestujúcich linky, prepočítaná na 1 hodinu je v špičke cca 26 900 osôb a v sedle asi 12 600 osôb. Trasa linky  je dlhá a po svojej dĺžke má 20 staníc.
Vozidlá
V sieti pražského metra sa prevádzkujú/prevádzkovali tieto súpravy:
Quévreville-la-Poterie
Quévreville-la-Poterie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čierťaž (1 204,3 m n. m.)
Čierťaž je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Predajná, približne západne od Brezna.
Locarno
Locarno je mesto situované na juhu Švajčiarska v talianskojazyčnom kantóne Ticino pri severnom brehu jazera Lago Maggiore na úpätí Álp. V Locarne žije vyše 15-tisíc obyvateľov. V roku 1925 tu boli medzi zástupcami Veľkej Británie, Nemecka, Talianska, Francúzska, Belgicka, Poľska a Česko-Slovenska podpísané locarnské dohody, ktoré zmluvne zaručili západné hranice Nemecka, hranice s Poľskom a ČSR zaručené neboli.
Čierťaž (1 204,3 m n. m.)
Opis
Čierťaž leží na severozápade Veporských vrchov, v hrebeni, vedúcom severným smerom z vrchu Vepor cez Kolbu. Východne sa nachádza Čelno, Smolová , Mitrová , Gajdoška , Kraklová a Veľké Čelno , južne Gazdov , Jeleňová , Ostrý grúň , Vepor , Hrb , Žliabky  a Kolba , západne Muráň , Brzáčka , Holý vrch  a Rakytovec  a severne Babiná  a Hole. Oblasť patrí do povodia rieky Hron; juhovýchodné svahy odvodňuje potok Čelno, juhozápadné Brusnianka a severné potok Oselné. Popod vrchol vedie traverzom značená turistická trasa.
Locarno
Klíma
Locarno býva považované za najteplejšie miesto Švajčiarska. Meteostanica Locarno-Monti zaznamenáva vďaka ochrannej hradbe hôr od severných vetrov a zmierňujúcemu teplotnému vplyvu jazera ročnú priemernú teplotu 12,4 ˚C, kým priemer v centrálnom Švajčiarsku je 7 až 9 ˚C. V Locarne sa darí mnohým južným rastlinám, ku ktorým patria aj niektoré odolné palmy a citrónovníky (ide o najsevernejšiu oblasť pestovania citrusov v Európe), v oblasti sa dokonca pestuje ryža. Vďaka miernej klíme je Locarno obľúbenou turistickou destináciou.
Fâchin
Fâchin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Locarno
Pamätihodnosti
náhľad|vľavo|Madonna del Sasso Najznámejšia pamiatka Locarna je kostol Madonna del Sasso stojaci nad mestom v Orseline a zároveň je to aj najobľúbenejšie pútnické miesto taliansky hovoriaceho Švajčiarska.
Fâchin
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Locarno
Pamätihodnosti
Založenie kostola Madonna del Sasso súvisí so zjavením Panny Márie františkánskemu mníchovi menom Bartolomeo d'Ivrea v noci zo 14. na 15. augusta 1480. Pútnický kostol je známy vďaka svojmu vybaveniu (nachádza sa v ňom množstvo umeleckých diel). Okrem toho je tu aj vyhliadka s impozantným výhladom na mesto a jazero.
Svišť tatranský
Svišť tatranský alebo svišť vrchovský tatranský (lat. Marmota marmota latirostris) je poddruh svišťa vrchovského z čeľade vevericovité. Žije v Tatrách medzi 1 300 až. Charakteristiku pozri v článku svišť vrchovský.
Fâchin
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Locarno
Pamätihodnosti
Kostol spája koľajová lanovka s centrom mesta za 5 minút. Z Orseliny sa dá pokračovať kabínovou lanovkou do prestupnej stanice Cardada odkiaľ ďalej vedie sedačková lanovka na vrch Cimetta. Za jasného počasia je odtiaľ nezabudnuteľný výhľad na mesto.
Lipová
Lipová môže byť:
Locarno
Pamätihodnosti
thumb|Castello Visconteo Dôležitou pamiatkou mesta je hrad Castello Visconteo, ktorý pochádza z 12. storočia. V roku 1342 napadol hrad rod Visconti z Milána, ktorému stavba vďačí za dnešný názov, a dobyli ho. Do dnešnej doby sa zachovala len jedna pätina pôvodného hradu. Veľká časť zachovanej stavby pochádza z 15. a 16. storočia, z času založenia hradu existujú už len základy. Na hrade je Museo Civico, bohatá archeologická zbierka s mnohými pamiatkami, ktoré pochádzajú až z obdobia Rímskej Ríše (Otvorené od apríla do októbra).
Centrom mesta je hlavné námestie Piazza Grande. Konajú sa tu každoročne open-air koncerty (Moon and Stars) a vždy v auguste aj Medzinárodný filmový festival. Na námestí sa nachádza množstvo obchodov, reštaurácií a kaviarní.
Doprava
náhľad|Lodný prístav Locarno je koncový bod dvoch železničných liniek, ktoré však nekončia presne v Locarne ale v susednom Muralte, kde sa nachádza železničná stanica. Normálnorozchodná dráha (SBB) dosahuje pozemnú koncovú stanicu z východu od Bellinzony. Úzkorozchodná železnica Centovalli (FART) z Domodossoly dosahuje koncový bod zo západu, avšak od roku 1990 neprechádza už cez mesto, ale vedie podzemnou dráhou do vlastnej koncovej stanice. Táto podzemná stanica leží v areáli SBB v Muralte. V tesnej blízkosti stanice je východiskový bod autobusových liniek FART, ktoré obsluhujú vedľajšie údolia.
Na jazere Lago Maggiore funguje počas sezóny lodná doprava (Navigazione Laghi), ktorá spája Locarno s mestami vo švajčiarskej (Ascona, Tenero, Brissago, Magadino) ale aj talianskej časti jazera (Cannobio, Luino, Stresa, Arona).
Soví les (Česko)
Soví les je prírodná pamiatka ev. č. 1843 neďaleko obce Třeboň v okrese Jindřichův Hradec. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Třeboňsko.
Objektom ochrany je starší lesný porast na rašeline s veľkou druhovou, vekovou a priestorovou diverzitou drevín. V minulosti bolo toto územie hospodársky využívané. Hospodárenie je v súčasnej dobe obmedzené iba na drobné zmeny, týkajúce sa štruktúry porastov s dôrazom na zachovanie vtáčích druhov.
La Harmoye
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Turská skala
Turská skala alebo aj Hrádok je prírodná pamiatka, ktorá sa nachádza v Žilinskej kotline pri sútoku Rajčanky a Turianskeho potoka. Patrí do katastrálneho územia obce Turie v žilinskom okrese.
Vyhlásená bola v roku 1982 uznesením rady ONV Žilina č. 10/1982 z 20. októbra 1982, s účinnosťou od 1. 11. 1982 a novelizovaná v roku 2004. Výmer pamiatky so 4. stupňom ochrany je.
Predmetom ochrany sa stal zriedkavý geomorfologický útvar – obtočník s výraznou estetickou a krajinotvornou funkciou.
Dejiny
Hoci o vrchu, známom aj ako Hrádok koluje medzi ľuďmi povesť, že tam stála drevená pevnôstka, podzemnou chodbou spojená s Lietavským hradom, archeologický prieskum tu podobnú stavbu nepotvrdil. Na úpätí sa však našli črepy z doby bronzovej a zo stredoveku. Hrádok má dobré signalizačné prepojenie s hlásnou skalou (bralo pri Rajčianke v Poluvsí), vrchom Žiar nad Kuneradom, Strážov nad Čičmanmi a tiež Žiar nad Varínom.
Zakopané
náhľad|Kuźnice okolo roku 18761878 náhľad|Gróf Zamoyski náhľad|Zakopanský horský štýl domu na Kościeliskiej ulici náhľad|Železničná stanica v roku 1899 thumb|Zakopané na pohľadnici z roku 1916
náhľad|Goralka zo Zakopaného na fotografii z roku 1938 náhľad|Synagóga v Zakopanom zbúraná v roku 1942 náhľad|Zakopané na predvojnovej mape náhľad|Pomník Tytusa Chałubińského a Sabału. Sabała v pravej dlani drží sláčik, ktorý je často terčom vandalov
náhľad|Lanovka na Gubałówku náhľad|Svätyňa Maty Božej Fatimskej, vysvätená v roku 1992 náhľad|Krokwaskokanské mostíky náhľad|Krupowki - najrušnejšia ulica náhľad|Zakopané z Gubalówki náhľad|Krupówkipešia zóna náhľad|Križovatka ulíc Kościelskiej, Nowotarskiej a Krupówek v roku 1891dnešný stred mesta
Zakopané je okresné mesto v poľskom Malopoľskom vojvodstve. Je strediskom powiatu tatrzańskiego, najväčším mestom v bezprostrednej blízkosti Tatier a centrom cestovného ruchu, zimných športov, ktorému Poliaci hovoria „hlavné zimné mesto Poľska“. Na území, ktorého je administratívnym centrom, sa nachádza veľká časť poľského Tatranského národného parku. Podľa údajov z 31. decembra 2010 žilo v meste 26 737 obyvateľov a bolo druhým, čo do veľkosti, po Novom Targu v Podhalí.
Prírodné podmienky
Mesto pre nevýhodnú geografickú polohu je vystavené nadmerným koncentráciám tuhých častíc v ovzduší, najmä počas vykurovacieho obdobia. Podľa správy Svetovej zdravotníckej organizácie v roku 2016 bolo Zakopané klasifikované ako 45. najviac znečistené mesto v Európskej únii.
Názov mesta
Začiatky Zakopaného sú nejasné. Pôvod jeho názvu historici vysvetľujú spojitosťou so slovom „kopane“ (vyklčované miesto v lese, klčovisko). Takéto miesto sa nachádzalo pri ústí Bieleho potoka blízko poľany, ktorú vyklčoval prvý osadník. Traduje sa, že ním bol Gąsienica. Hovorilo sa, že Gąsienica žije na poľane za „Kopanem“. Z tohto spojenia pravdepodobne vzniklo Zakopané.