cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lons-le-Saunier-Nord
Lons-le-Saunier-Nord je francúzsky kantón v obvode Lons-le-Saunier v departemente Jura v regióne Franche-Comté. Tvorí ho 9 obcí.
Alberta
Alberta je jedna z desiatich kanadských provincií. V roku 2005 oslavovala sté výročie vytvorenia samostatnej provincie.
V roku 2004 žilo v Alberte 3 183 312 obyvateľov. Až 81 % populácie žije v mestách.
Alberta je pomenovaná podľa princeznej Louise Caroline Alberta (18481939), štvrtej dcéry kráľovnej Viktórie. Princezná bola tiež manželkou Sira Johna Campbella, ktorý bol generálnym guvernérom Kanady v rokoch 18781883. Jazero Lake Louise bolo tiež pomenované na počesť princeznej Louise.
Turistika
Alberta je vyhľadávanou turistickou destináciou už od začiatku 20. storočia. Hlavnými atrakciami sú lokality vhodné pre lyžovanie a pešiu turistiku. Podľa odhadov navštívi ročne obidve hlavné centra provincie, teda Edmonton a Calgary, zhruba 4 milióny ľudí. Vyhľadávané sú takisto Skalnaté vrchy a národné parky Jasper a Banff, ktoré ročne navštívi zhruba 3 milióny ľudí.
Etnické zloženie
Za materinský jazyk považuje angličtinu až 81,84 % obyvateľov provincie. Na druhom mieste je čínsky jazyk, ktorým hovorí 2,69 % obyvateľov. Tesne za ním nasleduje nemecký jazyk (2,68 %). Počet obyvateľov, ktorý sa hlási k nemeckým koreňom je však oveľa väčší. Až 20,9 % obyvateľov sa hlási nemeckému etnickému pôvodu. Francúzsky jazyk je materinským jazykom 2,02 % obyvateľov provincie. K ukrajinskému jazyku sa hlási 1,17 % obyvateľov. Ukrajinský pôvod však udáva až 10,2 % obyvateľov provincie. Menšie skupinky sa hlásia aj k talianskemu jazyku (0,48 %), poľskému jazyku (0,71 %), arabskému jazyku (0,52 %), holandskému jazyku (0,67 %), vietnamskému (0,57 %), ale aj k slovenskému jazyku (0,06 %).
Náboženstvo
K rímskym katolíkom sa hlási 26,69 % obyvateľov provincie (hlavne írskeho, francúzskeho, talianskeho a poľského pôvodu). K ukrajinským katolíkom sa hlási 0,98 % obyvateľov.
K rôznym pravoslávnym cirkvám patrí 1,56 % obyvateľov, hlavne gréckeho, rumunského, srbského, ruského či ukrajinského pôvodu.
V poslednom čase stúpli počty vyznávačov islamu (1,67 %), budhizmu (1,14 %), sikhizmu (0,8 %) a hinduizmu (0,54 %).
Bez vyznania je 23,08 % obyvateľov Alberty.
Domenico Scarlatti
Giuseppe Domenico Scarlatti (* 26. október 1685, Neapol, Taliansko – † 23. júl 1757, Madrid, Španielsko) bol taliansky barokový hudobný skladateľ. Bol synom Alessandra Scarlattiho (1660-1725), význačného autora opier.
Väčšinu svojho života strávil v službách portugalskej a španielskej kráľovskej rodiny. Chronologicky je klasifikovaný ako barokový skladateľ, ale jeho hudba vplývala na vývoj klasického štýlu. Takmer všetky z jeho 555 sonát napísal pre čembalo, s výnimkou niekoľkých diel pre komorný súbor, alebo organ.
Mladé Poľsko (umenie)
Myšlienka Mladého Poľska
alt=Stanisław Wyspiański, Autoportrét (1902)|náhľad|330x330bod|[[Stanisław Wyspiański, Autoportrét (1902)]] Mladé Poľsko je obdobie v dejinách literatúry a umenia, ktoré sa zhoduje s tvorbou dvoch generácií - spisovateľov narodených v 60. a 70. rokoch 19. storočia. Vzniklo ako reakcia na ideologickú, filozofickú, politickú a umeleckú situáciu na konci storočia, ktorú mladé poľské hnutie vnímalo negatívne.
Dôkazom toho bol pocit všeobecne chápanej krízy hodnôt a filozofických systémov (naturalistickej a materialistickej povahy, ktoré teraz nahradili myšlienky idealistickej, fantastickej, iracionálnej povahy). Vtedajší umelci verili, že západná civilizácia už nemá ľudstvu čo ponúknuť a že svet smeruje k neodvratnej katastrofe.
Predstavitelia novej éry sa inšpirovali najmä filozofiou Schopenhauera, Nietzscheho a Bergsona (vitalizmus, intuicionizmus) - mysliteľov, ktorí okrem iného hlásali povinnosť či dokonca záväzok univerzálne "prehodnotiť hodnoty". V dielach mladopoľských umelcov možno často pozorovať aj vplyv nemoralizmu a iný pohľad na estetiku, než je ten klasický. V rokoch 1900 - 1905 došlo k umeleckým a filozofickým zmenám. Modernistická vzbura a pesimizmus začali byť druhoradé. Leopold Staff vyhlásil program aktívnej a optimistickej poézie. Obľúbenou sa stala postava svätého Františka z Assisi. Aj medzi najvýraznejšími sa prejavil odklon od náladovosti a zintenzívnenie výrazových prostriedkov.
Hlavnými centrami literárneho a umeleckého života mladého Poľska sa stali Krakov a Ľvov, na význame získalo aj Zakopané (rozvinula sa tzv. tatranská poézia, ktorej autorom bol okrem iných Kazimierz Przerwę-Tetmajer). Na druhej strane Varšava bola ochudobnená o základné kultúrne prvky, keďže situácia v nej bola po januárovom povstaní napätá. Napriek tomu však dokázala do mladopoľského umenia vniesť vynikajúcu prózu (Stefan Żeromski, Władysław Reymont) a priemernú estetiku. Mladé Poľsko bolo obdobím literárneho aktivizmu, predovšetkým básnického, publicistického a výtvarného. Na stránkach typicky mladopoľského časopisu Chimera sa objavila Norwidova poézia. Vďaka početným cestám mladopoľských umelcov do najvýznamnejších kultúrnych centier Európy (napr. Viedeň, Paríž, Mníchov) sa poľskej literatúre - ako v žiadnej inej epoche - podarilo "zosynchronizovať" s medzinárodnou tvorbou. Vzrástol aj záujem o literatúru a umenie Orientu (mimochodom, jeden zo spoločných prvkov mladopoľského a romantizmu), ktorý sa prejavil napríklad v prekladoch starovekých hinduistických eposov vrátane Mahábháraty.
Vzorom umelcov Mladého Poľska bol okrem iných ovplyvnený Witold Gombrowicz.
Karcinómy in situ (MKCH-10)
D00 - D09: KARCINÓMY IN SITU patria do II.kapitoly MKCH-10 - Nádory (MKCH-10, C00 - D48).
Poznámka: Pri mnohých nádoroch in situ sa predpokladá kontinuálna gradácia morfologických zmien v rámci rozličných stupňov dysplázie a invazívneho typu rakoviny. Napríklad pri cervikálnom intraepiteliálnom nádore (CIN) sa rozoznávajú tri stupne, z ktorých tretí (CIN III) zahŕňa ťažkú dyspláziu aj karcinóm in situ. Táto koncepcia sa rozšírila aj na iné orgány, napr. vulvu a vagínu. Do tejto časti sa zaraďujú opisy III. stupňa intraepiteliálneho nádoru s poukazom na ťažkú dyspláziu alebo bez neho; I. a II. stupeň sa zatrieďujú ako dysplázia príslušného orgánového systému a kódujú sa v príslušnej kapitole podľa telových sústav.
Zahŕňa:
D00 - Karcinómy in situ ústnej dutiny, pažeráka a žalúdka
Nezahŕňa melanóm in situ (D03.-).
D00.0 - Pera, ústna dutina a hltan D00.1 - Pažerák
D01 - Karcinómy in situ iných a nešpecifikovaných tráviacich orgánov
D01.2 - Konečník
D01.3 - Anus a análny kanál D01.4 - Iné a nešpecifikované časti čreva D01.5 - Pečeň, žlčník a žlčové cesty D01.7 - Iné špecifikované tráviace orgány D01.9 - Nešpecifikovaný tráviaci orgán
D02 - Karcinómy in situ stredného ucha a dýchacej sústavy
D02.0 - Hrtan D02.1 - Priedušnica
D02.3 - Iné časti dýchacej sústavy D02.4 - Dýchacia sústava bez špecifikácie
D03 - Melanóm in situ
Zahŕňa morfologické kódy M872 - M879 s kódom správania /2.
D03.0 - Melanóm in situ pery
D03.1 - Melanóm in situ mihalnice vrátane kútika
D03.2 - Melanóm in situ ucha a vonkajšieho zvukovodu
D03.3 - Melanóm in situ iných a nešpecifikovaných častí tváre
D03.4 - Melanóm in situ vlasatej časti hlavy a krku
D03.5 - Melanóm in situ trupu D03.6 - Melanóm in situ hornej končatiny vrátane pleca
D03.7 - Melanóm in situ dolnej končatiny vrátane bedra
D03.8 - Melanóm in situ iných lokalizácií
D04 - Karcinómy in situ kože
D04.0 - Koža pery D04.1 - Koža mihalnice vrátane kútika
D04.2 - Koža ucha a vonkajšieho zvukovodu
D04.3 - Koža iných a nešpecifikovaných častí tváre
D04.4 - Koža vlasatej časti hlavy a krku
D04.7 - Koža dolnej končatiny vrátane bedra
D04.8 - Koža na iných miestach
D04.9 - Koža, bez špecifikácie
D05 - Karcinómy in situ prsníka
Nezahŕňa karcinóm in situ kože prsníka (D04.5) a melanóm in situ prsníka (kože) (D03.5).
D05.0 - Lobulárny karcinóm in situ
D05.1 - Intraduktálny karcinóm in situ
D05.7 - Karcinóm in situ iných častí prsníka
D05.9 - Nešpecifikovaný karcinóm in situ prsníka
D06 - Karcinómy in situ krčka maternice
Nezahŕňa melanóm in situ (D03.5) a ťažkú dyspláziu krčka maternice NS (N87.2).
D06.0 - Endocervix
D06.1 - Exocervix
D06.7 - Iné časti krčka maternice
D06.9 - Krčok maternice bez špecifikácie
D07 - Karcinómy in situ iných a nešpecifikovaných pohlavných orgánov
Nezahŕňa melanóm in situ (D03.5).
D07.0 - Endometrium D07.1 - Vulva D07.2 - Vagína D07.3 - Iné a nešpecifikované ženské pohlavné orgány
D07.4 - Penis D07.5 - Predstojnica - prostata
D07.6 - Iné a nešpecifikované mužské pohlavné orgány
D09 - Karcinómy in situ iných a nešpecifikovaných lokalizácií
D09.0 - Močový mechúr
D09.9 - Karcinómy in situ bez špecifikácie
Filippo Rusuti
right|thumb|200px|Filippo Rusuti, Kristus Pantokrator, mozaika vytvorená podľa byzantského vzoru, [[Bazilika Santa Maria Maggiore, Rím]] Filippo Rusuti (* okolo 1255 - † okolo 1325) bol taliansky neskorogotický maliar, činný na prelome 13. a 14. storočia a známy iba podľa autorstva niekoľkých diel.
Údaje o jeho živote sú takmer neznáme. Do povedomia verejnosti sa dostal iba prostredníctvom svojej tvorby.
Maliar pôsobil na niekoľkých miestach v Taliansku. Svoju umeleckú dráhu začal v meste Assisi v Umbrii, kde v Bazilike svätého Františka vytvoril niekoľko fresiek.
Nehynúcu známosť mu zabezpečilo jeho najslávnejšie dielo - mozaika Krista Pantokrata (t. j. Žehnajúceho) na prvom poschodí lodžie rímskej baziliky Santa Maria Maggiore pochádzajúca z rokov 1288 - 1297. Filippo Rusuti je autorom i niekoľkých fresiek v interiéri baziliky.
Ďalšou z jeho umeleckých zastávok bolo mesto Neapol, kde pracoval na freskovej výzdobe kostola Santa Maria Donaregina a kostola San Domenico Maggiore.
Čechov
Čechov môže byť:
Fernando González
Fernando González (* 29. júl 1980) je bývalý čilský profesionálny tenista. V súčasnosti (august 2011) sa nachádza na 297. mieste rebríčka ATP.
Počas svojej kariéry Fernando González vyhral 11 turnajov ATP v dvojhre.
Řásná
Řásná je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 201 obyvateľov, z toho 104 mužov a 97 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,8 roka (muži 41,6 roka, ženy 46,2 roka).
Fernando González
Jeho najväčší úspech je olympijský bronz v dvojhre a olympijské zlato vo štvorhre, ktoré vyhral spolu s Massúom v Aténach v roku 2004.
Brouennes
Brouennes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
El País (Španielsko)
El País je španielsky denník.
Prvé číslo denníka El País vyšlo 4. mája 1976, šesť mesiacov po smrti Francisca Franca. Zakladateľmi boli Jesús de Polanco a Juan Luis Cebrián. Periodikum takmer okamžite spôsobilo malú revolúciu v španielskom novinárstve a stalo sa z neho prvé periodikum s jasným proeurópskym a demokratickým hlasom. Ostatné, dlhšie existujúce noviny sa ešte stále prikláňali ku frankizmu.
V roku 1981 sa denník priamo zúčastnil manifestácie za demokraciu a podporil protestujúcich mimoriadnym nočným vydaním s názvom El País con la constitución, čo by sa dalo voľne preložiť ako El País za ústavu. Jasne tak vyslovil svoj názor vyzval ľudí na vpád do ulíc. V 80. rokoch sa postupne stal lídrom španielskej dennej tlače. Konkuroval mu len konzervatívny denník ABC.
V polovici 90. rokov bol druhým periodikom v Španielsku, ktoré ponúklo i elektronické vydanie na internete. Tvorcovia El Pais, na čele s riaditeľom Jesúsom Ceberiom charakterizujú svoj denník ako noviny s proeurópskou tendenciou a sociálno–demokratickou ideológiou. Spolupracujú s inými, podobne orientovanými európskymi periodikami ako La Repubblica (Taliansko), Le Monde (Francúzsko) a International Herald Tribune. Aj keď v posledných rokoch v Španielsku vznikli viaceré úspešné tituly dennej tlače (El Mundo, La Razón), El Pais sa naďalej úspešne drží na špici.
Habart Wittlinger
Habart Wittlinger (* 31. august 1965, Poprad) je bývalý slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej
Je známy predovšetkým z pôsobenia v klube HK Poprad, kde hrával v rámci česko-slovenskej ligy a slovenskej extraligy. Od sezóny 1999/00 pôsobil v klube TSV Peissenberg v rámci nižších nemeckých súťaží.
Reprezentácia
Zúčastnil sa prvého turnaja novodobej slovenskej reprezentácie vo francúzskom Rouene. Mužstvo kvôli nepriaznivému počasiu pricestovalo do dejiska turnaja až tesne pred začiatkom prvého zápasu s Francúzskom, ktorý sa skončil remízou 2:2. Ďalšie dve stretnutia s B-výbermi Ruska a Švédska Slovensko prehralo, na turnaji obsadilo posledné 4. miesto. Wittlinger hral v útoku s Ľubomírom Pichoňským a Pavlom Paukovčekom. Celkovo odohral v reprezentácii 4 zápasy, strelil 1 gól.
Mažučiai (Darbėnai)
thumb|Megava: druhé územie odspodu vľavo na ilustrácii Mažučiai je obec v Litve, v okrese Kretinga, na západ od Darbėnai, má 23 obyvateľov. Na východnom okraji obce ja najvyšší kopec tejto (severnej) časti Pajūrisu: Muzikanto kalnas, v súčasnosti Obec spadá do historicky veľmi starej krajiny Meguva, predtým tiež s názvom Megava, spomínanej už v 4. storočí. Obec sa nachádza necelé 3 km (vzdušnou čiarou) od jedného z najstarších pohrebísk Kalnalaukio kapinynas na kopci menom Kalnalaukis v katastrálnom území neďalekej obce Lazdininkai, kde bolo okrem novších hrobov nájdených i 113 hrobov z obdobia 2. – 6. storočia.
Japonská záhrada
thumb|left|Zásielka [[bonsajov z Japonska]] Dedinu preslávila zatiaľ ešte nedokončená japonská záhrada, ktorú začal postupne tvoriť v roku 2007 Šarūnas Kasmauskas v spolupráci s architektmi japonských záhrad z Japonska (napríklad Hadžime Watanabe, Hiroši Cunoda …). Práce podstatne spomalila náhla hospodárska kríza v roku 2009. Bude to najväčšia japonská záhrada v Európe (16 ha), ponesie názov Údolie spievajúcich kameňov (litovsky Dainuojančių akmenų slėnis). Rozkladá sa na kopci Muzikanto (litovsky Muzikanto kalnas), ktorý je najvyšším kopcom v okolí (jeho nadmorská výška sa následkom prác nepatrne zmenila, v súčasnosti je ).
Pri zakladaní rybníčkov na kopci bolo odkrytých celkom 24 prameňov. Projekt zatiaľ nemá žiadnych oficiálnych sponzorov ani zo strany Európskej únie ani zo strany Litovského štátu. Celé financovanie zatiaľ spočíva na podnikateľovi Š. Kasmauskasovi a jeho rodine s pomocou dobrovoľných darcov.
Gemini 4
Prípravy na let
Dňa 27. júla 1964 NASA zverejnila zloženie posádky druhého pilotovaného letu programu Gemini. Veliacim pilotom misie sa stal James McDivitt a pilotom Edward White. Obaja boli nováčikmi z tzv. novej deviatky astronautov (The New Nine) a veľmi dobre spolu vychádzali. V záložnej posádke sa začali pripravovať Frank Borman a Jim Lovell, tiež z novej deviatky. Na tlačovej konferencii, počas ktorej bola predstavená hlavná a záložná posádka misie Gemini IV, sa zástupca šéfa Gemini Project Office Ken Kleinknecht zmienil o možnosti, ktorá v predbežných plánoch figurovala od januára toho roka, že by počas letu jeden z členov posádky otvoril svoj poklop a vysunul hlavu von z lode. V tejto fáze nevyhlásených vesmírnych pretekov medzi Spojenými štátmi a Sovietskym zväzom by šlo o významné prvenstvo pre USA, ale paradoxné je, že novinári vtedy tomuto bodu nevenovali zvláštnu pozornosť.
thumb|left|[[James Alton McDivitt|James McDivitt (vľavo) a Edward White (vpravo) počas predletových príprav, 7. máj 1965]]
Ohľadom výstupu do otvoreného vesmíru (extravehicular activity, EVA) boli v NASA v tom čase nejednoznačné názory. Všeobecne však prevládalo presvedčenie, že celá záležitosť sa musí preveriť vo vákuovej komore. Takisto dôvera v skafandre nebola vtedy ešte príliš vysoká. Skúšky posádky Gemini 3 síce preukázali, že výstup do otvoreného vesmíru v stoji (stand-up EVA, SEVA) je možné uskutočniť, ale s miernou modifikáciou poklopu, pretože pri skúškach vo vákuovej komore sa ho dalo uzavrieť len veľmi ťažko, a to v komore bola simulovaná výška len 12 km, nehovoriac o takmer absolútnom vákuu. Začiatkom roka 1965 začala hlavná a záložná posádka misie Gemini IV nacvičovať činnosti potrebné na SEVA, ale ešte stále sa definitívne nerozhodlo, či bude tento bod v letovom pláne misie. Vedenie Gemini Program Office a Strediska pilotovaných letov (Manned Spacecraft Center) sa nevedelo rozhodnúť, či predpokladané riziko za to stojí. Až 12. marca Dr. Robert R. Gilruth, riaditeľ Strediska pilotovaných letov, povolil nácviky vo vákuovej komore, s ktorými sa začalo 20. marca. Medzitým sa však odohrala udalosť, ktorá všetkých prinútila k zamysleniu a prehodnoteniu doterajších plánov misie Gemini IV. Dňa 18. marca 1965 vyštartovala zo sovietskeho kozmodrómu Bajkonur na obežnú dráhu Zeme kozmická loď Voschod 2. Kozmonaut Alexej Leonov sa pri tomto lete stal prvým človekom, ktorý vystúpil z lode do otvoreného vesmíru a vrátil sa späť. Američania však vtedy nemohli vedieť, aké problémy mal pri návrate do kabíny a že sa mu to podarilo len vďaka jeho veľmi dobrej fyzickej kondícii. Každopádne prežil a rozsah jeho výstupu značne prekonával výstup do otvoreného vesmíru v stoji, ktorý plánovala NASA.
Táto udalosť spôsobila, že NASA sa v otázke vykonania výstupu do otvoreného vesmíru konečne rozhýbala. Na 29. marca Gilruth zvolal schôdzu pracovníkov, ktorí viedli oddelenia zaoberajúce sa letovými operáciami a systémovou divíziou. Na stretnutí sa prezentovala súprava na zabezpečenie životných podmienok astronauta počas pobytu mimo loď. Keďže bola pripevnená na skafandri v oblasti hrudníka, hovorilo sa jej chestpack. Na schôdzi bol predstavený aj prototyp ručnej manévrovacej pištole HHMU (Hand-Held Maneuvering Unit), ktorá mala astronautovi uľahčiť pohyb v otvorenom vesmíre. Spomínané vybavenie už bolo v pokročilej fáze vývoja a nič nebránilo tomu, aby sa počas misie Gemini IV mohol uskutočniť plnohodnotný výstup do otvoreného vesmíru. Spočiatku bolo ťažké o tom presvedčiť vedenie NASA, ale 25. mája to vtedajší riaditeľ agentúry James Webb nakoniec odsúhlasil. Astronaut Edward White sa medzitým v relatívnej tajnosti a pri absencii publicity pripravoval na výstup. Dňa 21. mája bol vydaný press kit, čiže informačný balíček pre novinárov, ktorý obsahoval stručnú zmienku o plánovanom výstupe bez akýchkoľvek detailov s tým, že definitívne potvrdenie môže prísť až v deň štartu. V rovnaký deň, kedy Webb oficiálne schválil uskutočnenie výstupu, sa však médiá dozvedeli, že EVA je plnohodnotnou súčasťou letového plánu Gemini IV. Kozmická loď Gemini 4 bola prvou americkou loďou, ktorá nemala žiadne vlastné meno. McDivitt a White chceli svoju loď pomenovať American Eagle (Americký orol), ale potom, čo Gus Grissom tvrdohlavo presadil ironický názov Molly Brown pre loď Gemini 3, NASA do budúcna zakázala ďalšie pomenovania kozmických lodí, ktoré znovu povolila až pri misii Apollo 9. McDivitt a White tak mohli svoj patriotizmus vyjadriť aspoň tým, že si na ľavé ramená svojich skafandrov dali našiť vlajky USA. Zaujímavosťou je, že tento zvyk pretrváva až dodnes. Na Cape Kennedy sa medzitým pripravovala nosná raketa a kozmická loď pre misiu Gemini IV, aby sa stihol plánovaný deň štartu, ktorým bol 3. jún 1965. Deň pred plánovaným štartom, 2. júna, vedúci letu Christopher „Chris“ Kraft oznámil: „Nemohlo to vyzerať lepšie“. Šéflekár oddielu astronautov Dr. Charles Berry povedal, že McDivitt a White sú v tak vysokom stave pripravenosti, v akom ešte žiadnu posádku nevidel. V ten deň bolo tiež do nosnej rakety natankované palivo. Všetko už bolo pripravené.
Priebeh letu
thumb|right|170px|White (vľavo) a McDivitt (vpravo) krátko pred nástupom do kabíny [[kozmická loď|kozmickej lode Gemini 4 ráno v deň štartu]]
thumb|left|Štart misie Gemini IV, 3. jún 1965
Misia Gemini IV úspešne odštartovala 3. júna 1965 o 10:15:59,562 miestneho času (15:15:59,562 svetového času) pomocou nosnej rakety Titan II GLV zo štartovacieho komplexu 19 na Základni vzdušných síl Cape Kennedy. Vzlet rakety a navedenie kozmickej lode na obežnú dráhu Zeme prebehli bez problémov až na krátky výpadok spojenia. McDivitt a White sa pustili do práce. Dvadsať sekúnd po vypnutí motora druhého stupňa White stlačením príslušného tlačidla oddelil kozmickú loď od teraz už nepotrebného nosiča a McDivitt loď od neho vzdialil krátkym zážihom trysiek orientačného systému, čím zvýšil rýchlosť Gemini o 1,5 m/s. O niekoľko sekúnd loď otočil a zabrzdil, aby sa mohol pozrieť na svoj cieľ. Druhý stupeň vtedy letel vo vzdialenosti niekoľko desiatok metrov, mierne rotoval a pomaly predbiehal Gemini. McDivitt sa v priebehu nasledujúcich desiatok minút pokúšal o priblíženie a let vo formácii s prázdnym stupňom, ale bez väčšieho úspechu. Naopak, zdalo sa mu, že stupeň sa od Gemini vzďaľuje. Na palube Gemini 4 nebol radar a McDivitt sa tak mohol orientovať len opticky. Ľudské zmysly na túto úlohu proste nestačili. Navyše, zvyšky pohonných látok tryskajúce z ventilov udeľovali druhému stupňu nepredvídateľné malé impulzy, vďaka čomu sa stupeň pohyboval voči Gemini úplne bludne. McDivitt sa musel vzdať ďalších pokusov o priblíženie. V nádržiach manévrovacieho systému kozmickej lode zostalo len 84 kg z pôvodných 146. Podľa pôvodného plánu sa White mal v priebehu svojho výstupu z kozmickej lode priblížiť k druhému stupňu a pokúsiť sa ho aspoň dotknúť, ideálne priniesť z neho kúsky laku či kovu ako vzorky, ale v terajšej situácii to už nebolo možné.
V dôsledku neúspešných pokusov o priblíženie k druhému stupňu sa prípravy na Whiteov výstup do otvoreného vesmíru začali s oneskorením. McDivitt tak požiadal riadiace stredisko o odklad výstupu o jeden oblet, čo mu vzápätí aj povolilo. Potom astronauti pripravili samých seba, svoje skafandre a loď na nasledujúcich niekoľko desiatok minút vo vákuu a vypustili vzduch z kabíny. White tak v čase 4 hodiny a 11 minút po štarte mohol uvoľniť zámok svojho poklopu, ale ten odmietal fungovať a hrozilo, že poklop sa ani nepodarí otvoriť. Astronauti mali šťastie, že McDivitt vedel, ako to opraviť, pretože keď podobný problém nastal ešte počas výcviku v podtlakovej komore (vtedy sa poklop pre istotu nechcel uzavrieť), McDivitt po skončení skúšky pozoroval technika pri oprave mechanizmu uzamknutia poklopu a získané poznatky sa mu teraz veľmi zišli. Improvizovaná oprava mechanizmu trvala asi šesť minút a potom už Whiteovmu výstupu nič nebránilo.
thumb|right|White počas prvého amerického [[výstup do otvoreného vesmíru|výstupu do otvoreného vesmíru]]
Ešte krátko po skončení Whiteovho výstupu astronauti vypli manévrovací systém kozmickej lode a až na výnimky aj väčšiu časť elektrického systému. Loď získavala energiu z batérií, a preto posádka chcela čo najviac šetriť elektrinou. Z rovnakého dôvodu astronauti šetrili aj palivom. Zvyšok letu sa tak loď väčšinou voľne vznášala a pomaly rotovala. Výnimkou však boli plánované manévre na zaistenie orientácie lode v priestore najmä kvôli pozorovaniu a fotografovaniu zemského povrchu a tiež zmeny parametrov dráhy, ktoré sa uskutočnili v apogeu počas druhého obletu, v apogeu 30. obletu, perigeu 30. obletu a medzi nimi. Ďalej v apogeu a perigeu 45. obletu a napokon asi 12 minút pred brzdiacim zážihom. Posledný manéver mal zabezpečiť návrat lode do atmosféry aj v prípade zlyhania brzdiacich motorov, tak ako pri predošlej misii Gemini 3.
thumb|[[Florida Keys pri pohľade z Gemini 4]]
Medzitým astronauti vykonávali rôzne experimenty. Venovali sa cvičeniu s elastickým pásom, ktoré malo pomôcť objasniť stav kardiovaskulárneho systému. Ďalším experimentom bol fonokardiogram. McDivitt a White mali na hrudi pripevnený mikrofón, ktorý snímal ozvy srdca a audio výstup sa zaznamenával na magnetickú pásku. Posledným medicínskym experimentom bolo sledovanie demineralizácie kostnej hmoty, ale denzitometria sa vykonávala iba pred letom a po ňom, počas misie nie. Medzi ďalšími experimentmi na palube lode boli protón-elektrónový spektrometer a trojosový prúdový magnetometer. Počas letu sa meral aj elektrostatický výboj na povrchu Gemini, čo bolo dôležité pre ďalšie misie, pri ktorých sa plánovalo spojenie s druhým telesom na obežnej dráhe. Statická elektrina mohla totiž pri spojení poškodiť elektroniku a hlavne pyrotechniku oboch telies. Zaujímavosťou je, že pri misii Gemini IV boli namerané hodnoty vyššie oproti očakávaniu. Zistilo sa, že príčinou týchto vyšších hodnôt bola vlhkosť, ktorú produkoval výparník chladiaceho systému a zážihy trysiek kozmickej lode. Nakoniec sa však dospelo k záveru, že z hľadiska rizika elektrostatického výboja je spojenie dvoch telies bezpečné. Stiesnené podmienky na palube kozmickej lode a tiež nevhodne zvolený spánkový režim astronautom spôsobovali čoraz väčšiu únavu. McDivitt a White mali pôvodne spať striedavo zhruba po štyroch hodinách, čo sa ukázalo ako veľmi problematické kvôli neustálemu hluku z rádia a pohybom kolegu. Posádka tak dostala povolenie odpojiť si počas spánkovej periódy komunikačnú prípojku svojej helmy, ale ani v tomto prípade to nestačilo na osviežujúci spánok. Rušivé boli hlavne občasné zážihy trysiek a neadekvátna ventilácia skafandrov. Astronauti sa nakoniec so strediskom dohodli, že budú dodržiavať striedavé šesťhodinové spánkové periódy s možnosťou následného až dvojhodinového zdriemnutia, ak to bude možné.
Keďže misia Gemini IV trvala až štyri dni, čo bolo na tú dobu pomerne dosť, malo riadiace stredisko po prvýkrát v histórii americkej kozmonautiky možnosť operatívne meniť letový plán v spolupráci s posádkou. McDivitt a White sa tiež stali prvými astronautmi, ktorí počas letu komunikovali so svojimi rodinnými príslušníkmi. Predtým mohli astronauti hovoriť so svojimi blízkymi cez telefón krátko pred štartom. Počas druhého dňa letu Gemini IV prišli Patricia McDivittová a Patricia Whiteová priamo do riadiaceho strediska v Houstone. Gus Grissom ich na necelé štyri minúty pustil na svoje miesto a obe ženy sa tak mohli na chvíľu porozprávať so svojimi manželmi v kozmickej lodi. McDivitt sa vyzvedal od svojej ženy: „Správaš sa spôsobne?“ ''„Ja som vždy dobrá. A ty?“'' opýtala sa ho žena. ''„Nemám veľa iných možností. Dá sa tu len jesť, spať a pozerať z okna.“ Vzápätí sa ho Pat spýtala: „Asi tam nemáš veľa miesta, čo?“ „To nie... Ed tu narobil hrozný neporiadok.“ Grissom potom pani McDivittovej niečo pošeptal a Pat svojmu manželovi prikázala: „Zapni počítač!“ „Počítač zapojený, madam,“'' okamžite ohlásil McDivitt. Pat McDivittovú potom vystriedala Pat Whiteová, ktorá však mala menšie problémy s ovládaním tlačidla zapínajúceho mikrofón a čas pre vzájomnú komunikáciu tak čoskoro vypršal. Astronautov tento rozhovor veľmi povzbudil. Takmer celý štvordňový let prebiehal bez väčších problémov, ale na konci misie sa objavila vážnejšia komplikácia. V čase 74 hodín a 58 minút po štarte letela kozmická loď Gemini 4 v dosahu sledovacej stanice Carnarvon v Austrálii a CAPCOM na stanici odovzdal McDivittovi pokyny, ktoré mal zadať do palubného počítača. O trištvrte hodiny neskôr, keď loď letela v dosahu stanice Guaymas v Mexiku, McDivitt dostal pokyn počítač vypnúť. Hoci tlačidlo počítača už bolo v polohe „OFF“, stále však svietila kontrolka signalizujúca, že počítač je zapnutý a navyše sa rozsvietila aj kontrolka poruchy. Odborníci nad týmto problémom rozmýšľali niekoľko hodín, pričom prebiehali aj testy v simulátoroch. Zmienili sa okrem iného aj o možnosti, že počítač je príliš chladný. Astronauti sa ho pokúsili ohriať, ale ani to nepomohlo. Na palubný počítač sa tak už nemohli spoliehať, čo ale nebolo príliš povzbudivé, pretože počítač riadil zostupovú dráhu kozmickej lode počas návratu do atmosféry. Posádke tak zostával len balistický zostup s nižšou presnosťou pristátia. McDivittovi zo Zeme ohlásili, že kvôli poruche počítača bude pristávať s preťažením 8 g. McDivitt odpovedal: „To je príliš veľa na takého starca ako ja.“ Vzápätí sa o sebe dozvedel: „Máš na to ramená.“
thumb|Vyzdvihnutie posádky Gemini IV po pristátí v [[Atlantický oceán|Atlantiku, 7. jún 1965]]
Dňa 7. júna posádka v určený čas odhodila prístrojovú sekciu lode a v čase 97 hodín a 40 minút po štarte sa postupne zapálili štyri brzdiace motory na tuhé palivo v retrográdnej sekcii. Potom sa oddelil aj úsek s už nepotrebnými retrográdnymi motormi. McDivitt uviedol kabínu do rotácie s rýchlosťou 15 °/sec. Okolo 17:00 UTC kozmická loď preletela nad Dallasom a pod uhlom 23° vstúpila do horných vrstiev atmosféry. Posledné McDivittovo hlásenie pred prerušením rádiového spojenia znelo: „OK.“ Kabínu vzápätí obklopil oblak horúcej plazmy. Posádka nemohla vedieť, že rýchlosť rotácie kabíny sa zvyšovala až na 64 °/sec, za čo mohla porucha jednej z trysiek manévrovacieho systému. Počas zostupu si White všimol, že ten motor páli takmer nepretržite. Na zostupovú dráhu to však nemalo vplyv. K obnoveniu spojenia s posádkou došlo vo výške 30 km. McDivitt ohlásil, že sú úplne v poriadku. Vo výške 15,2 km sa otvoril stabilizačný padák a o chvíľu astronauti nadviazali spojenie s lietadlovou loďou USS Wasp, ktorá ich mala vyzdvihnúť. Vo výške 3,2 km sa otvoril hlavný padák. Po skúsenosti z predošlej misie Gemini 3 sa astronauti už pripravili na prevesenie padákového systému z jednobodového zavesenia na dvojbodové. Utiahli si ramenné popruhy, opreli sa o rámy okien a hlavy položili na ruky. Tentokrát astronauti vyviazli bez poškodených prilieb. McDivitt si však neodpustil poznámku: „Pár zlomených rúk, ale inak v pohode.“
Kozmická loď Gemini 4 v poriadku pristála 7. júna 1965 o 12:12:12 miestneho času (17:12:12 UTC) na hladine Atlantického oceánu. Miesto pristátia sa nachádzalo 310 km severovýchodne od ostrova Great Abaco, 64 km od lode USS Wasp a približne 80 km od určeného bodu. McDivitt spieval: „Hurá, hurá, ideme na Wasp!“ Astronauti potom ohlásili, že zle znášajú húpanie na mori a požiadali o vyzdvihnutie vrtuľníkom. Okrem toho oznámili, že majú aj veľký hlad. Napriek veľkej odchýlke od pristávacej oblasti kozmickú loď ešte na padáku spozorovala posádka jedného zo záchranných vrtuľníkov a niekoľko minút po pristátí už potápači pracovali na zabezpečení kabíny nafukovacím golierom. McDivitt a White si medzitým uvedomili, že opätovná prítomnosť zemskej gravitácie im nespôsobuje žiadne vážne problémy. Pred misiou sa lekári totiž obávali, že srdce astronautov nebudú schopné po tak dlhom pobyte v mikrogravitácii pumpovať krv do hlavy, čo by mohlo vyústiť v mdloby alebo aj smrť. Lekári tak astronautov prinútili nacvičovať pomerne zvláštny cvik, pri ktorom mali skloniť hlavu medzi kolená. V stiesnenom priestore kabíny bol tento manéver skrátka nezmyselný a smiešny. McDivitt to neskôr okomentoval tým, že aby sa skrčili do podobnej polohy, museli by mať s Edom ešte pár kĺbov naviac. Obavy lekárov sa nenaplnili a 57 minút po pristátí už obaja kráčali po červenom koberci na palube USS Wasp. Po štvordňovom kozmickom lete boli astronauti spočiatku unavení, ale inak v dobrej kondícii. O svojom dobrom zdravotnom stave všetkých presvedčil White deň po pristátí, kedy sa zapojil do preťahovania lanom medzi námorníkmi a mariňákmi. Whiteov tím námorníkov síce prehral, ale na tom príliš nezáležalo. Prípravy na ešte dlhšie kozmické lety mohli pokračovať.
Citroën Xsara
Citroën Xsara je automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrábala francúzska automobilka Citroën v rokoch 1997 až 2006. Vyrábala sa ako päťdverový hatchback, päťdverové kombi a trojdverové kupé. Bola lacnejším a dostupnejším modelom popri modeli Citroën Xantia. Neskôr popri modeli Citroën C5 s ktorým zdieľala niektoré komponenty výbavy. Do roku 2004 bolo vyrobených 1 317 434 kusov, výroba pokračovala ďalej v Čínskej divízií DPCA (Dongfeng Peugeot Citroën Automobiles).
Popis
Vychádza z koncernovej platformy svojho predchodcu Citroënu ZX a Peugeotu 306, vrátane elektrickej sústavy a motorizácie. Kombi pod označením break sa v predaji objavilo v roku 1998. V roku 2000 prešiel automobil prvým faceliftom a modernizáciou ktorá zmenila dizajn exteriéru a pribudli nové motorizácie. Faceliftom prešli tiež verzie Coupé. Druhý facelift priniesol 2003 malú úpravu exteriéru, zmenili sa nárazníky a pribudli otvory pre hmlové svetlomety. Novinkou bolo použitie multiplexnej siete podobne ako pri modeli C5. Xsara tak mala k dispozícií pokročilejšiu diagnostiku, väčšie možnosti programovania, palubný počítač z modelu C5 a mnoho iného. O rok neskôr začala výroba modelu C4, ale výroba Xsary bežala súbežne tri roky.
Bezpečnosť
Ochrana chodcov: 80px (z 4 možných)
Šport
Citroën sa po úspechoch s modelom BX 4x4 Turbo a Xantia 4x4 Turbo v šampionáte rallycross, a po úspechoch modelu ZX v Dakar rallye rozhodol použiť automobil rovnakého segmentu s konvenčným pružením v šampionáte World Rally Championship (WRC) miesto rallye Dakar. Sebastian Loeb získal s Xsarou WRC 3 tituly majstra sveta. Xsary WRC boli do šampionátu oficiálne nasadené až v roku 2003, ale už od roku 2001 ich automobilka príležitostne nasadzovala v rámci testovania. Okrem špecifikácie WRC sa na tratiach objavila i slabšia Xsara Kit-Car. Nahradila ju modernejšia a úspešná C4 WRC.
Xsara II.a III. (2000-2006)
Motorizácia SD je vznetový motor s nízkotlakým preplňovaním.
Boris Pahor
Boris Pahor (* 26. august 1913, Terst, Rakúsko-Uhorsko, dnes Taliansko† 30. máj 2022, Terst)  bol taliansky spisovateľ píšucí slovinsky. Je považovaný za jedného z najdôležitejších žijúcich autorov píšucich v slovinskom jazyku a bol nominovaný na Nobelovu cenu za literatúru Slovinskou akadémiou vied a umenia.
Životopis
Boris Pahor sa narodil v Terste roku 1913, kde v rokoch 1919 až 1923 študoval na slovinskej základnej škole. V roku 1920 bol svedkom podpálenia slovinského Národného domu v Terste talianskymi fašistami a taktiež iných zločinov páchaných na slovinskom obyvateľstve žijúcom na území vtedajšieho Talianska. Po zrušení všetkých slovinských a chorvátskych škôl Gentilovou školskou reformou pokračoval v štúdiu v taliančine a zapísal sa do rímskokatolíckeho semináru v Koperi. Pokračoval v štúdiu teológie v Gorizii do roku 1938. V období 2. svetovej vojny po páde Mussoliniho vlády sa vrátil do Terstu, ktorý už bol pod nadvládou nacistov. Po pár týždňoch v Nemcami okupovanom meste sa rozhodol pridať k juhoslovanským partizánom. Posledný rok vojny prežil v troch koncentračných táboroch (Natzweiler-Struthof, Dachau a Bergen-Belsen). Po vojne bránil potreby slovinského demokratického štátu.
Jeho literárne diela sú uznávané vo Francúzsku, Nemecku, USA, Španielsku a vo Fínsku. Najznámejšie dielo je Nekropola, román o spisovateľovom živote v koncentračnom tábore Natzweiler-Struthof. Veľmi známa je aj trilógia o slovinskej menšine v Taliansku, preložená do nemčiny a francúzštiny. Taktiež veľa ďalších diel je preložených do francúzštiny, nemčiny, srbochorvátčiny, maďarčiny, angličtiny, španielčiny, taliančiny, katalánčiny a fínčiny.
Saint-Germain-de-Livet
Saint-Germain-de-Livet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 794 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pío Leyva
Pío Leyva, vlastným menom Wilfredo Pascual (* 5. máj 1917, Morón, Kuba† 22. marec 2006, Havana) bol kubánsky spevák a hudobník, člen legendárneho kubánskeho hudobného zoskupenia Buena Vista Social Club.
Ako osemročný začal hrať na bicí nástroj bong, čoskoro sa však stal známym ako spevák kubánskeho štylu son.
Zomrel vo veku osemdesiatosem rokov na zástavu srdca.
David Aebischer
Klubový hokej
Najväčšiu časť svojej klubovej kariéry Aebischer strávil v NHL a v najvyššej švajčiarskej súťaži NLA.
Do NHL bol draftovaný v roku 1997 z celkového 161. miesta (6. kolo) tímom Colorado Avalanche, kde napokon pôsobil v rokoch 2000 - 2006 ako náhradník kanadskej brankárskej legendy Patricka Roya. Na tejto pozícii v roku 2001 získal s tímom Stanleyho pohár.
Aebischer sa v lete 2008 rozhodol vrátiť do Švajčiarska a s výnimkou krátkeho návratu do Kanady v roku 2011, kariéru ukončil v domácej lige bez výraznejších úspechov. Väčšinu času strávil na súpiske tímu HC Lugano. Jeho posledným pôsobiskom bol tím Hockey Thurgeau v druhej najvyššej švajčiarskej súťaži NLB.
Reprezentácia
Aebischer reprezentoval Švajčiarsko dvakrát na Zimných olympijskych hrách (2002, 2006), trikrát na seniorských Majstrovstvách sveta (2005, 2006 a 2007) a raz na Majstrovstvách sveta hráčov do 20 rokov (1997), kde Švajčiari získali bronzovú medailu. Aebischer bol vyhlásený za najlepšieho brankára turnaja.
Saint-Julien (Rhône)
Saint-Julien je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Char Frot-Turmel-Laffly
náhľad|Char Frot-Turmel-Laffly (28. marec 1915)
Char Frot-Turmel-Laffly bol jeden z prvých francúzskych experimentálnych tankov. Na jar roku 1915 ho postavil konštruktér Paul Frot, ako reakciu na žiadosť ministerstva vojny o vozidlo schopné prekonať nepriateľské zákopy 1. svetovej vojny.
Charakteristika
Základom vozidla bol kolesový podvozok kompaktora firmy Laffly z roku 1912. Na podvozok Frot postavil podlhovastú hranatú korbu zo hrubého pancierového plechu. 10-tonový a 7 metrov dlhý stroj mal byť vyzbrojený štvoricou guľometov kalibru a bol poháňaný slabým motorom s výkonom 20 koní. Mal 9-člennú posádku: veliteľ, vodič, mechanik a 6 guľometníkov.
Testy
Tank bol testovaný 28. marca 1915 na pozemkoch továrne Corpet & Louvet. Efektívne zničil plot z ostnatého drôtu a dokázal prekonať 25-stupňové stúpanie, no motor bol neschopný dostatočne mobilizovať ťažký stroj. Prototyp neskôr kúpilo Spojené kráľovstvo, ktorá ho preskúmala a dala zrejme zošrotovať.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2006
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2007, ktoré organizovalo Čile. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Eckartsau (zámok)
Zámok Eckartsau je barokový komplex poľovníckeho zámku a prírodného parku Habsburgovcov neďaleko rovnomennej rakúskej obce v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Gänserndorf, severozápadne od mesta Hainburg an der Donau.
Dejiny
Rytieri z Eckartsau časom okrem samotného hradu vlastnili i ďalšie pozemky a majetky v okolí, ktoré získavali za svoje zásluhy a podporu rakúskych vojvodov. Vo Viedni si na cintoríne minoritského kostola dali postaviť hrobku.
Neskôr zámok často menil majiteľov. V roku 1720 ho získal do vlastníctva gróf František Ferdinand Kinský, ktorý ho vzápätí dal podľa projektu architekta Josefa Emanuela Fischera z Erlachu prestavať v barokovom slohu do podoby ako ho poznáme dnes. Súčasne bol zriadený i 27-hektárový okrasný park okolo zámku voľne prechádzajúci do okolitej krajiny.
V druhej polovici 18. storočia (v roku 1760) sa objekt s priľahlými pozemkami stal majetkom rodu Habsburgovcov, ktorí ho začali využívať ako výletný a poľovnícky zámok. K tomu ho predurčovala ideálna poloha v srdci prekrásnych a na zver bohatých lužných lesov.
V rokoch 1897 – 1898 zámok prešiel na žiadosť následníka rakúsko-uhorského trónu Františka Ferdinanda d´Este celkovou renováciou, ktorá zasiahla i zámocký dvor. Jej autorom bol architekt Viktor Siedek.
Zámok sa zapísal aj do histórie zanikajúcej rakúsko-uhorskej monarchie, keď sa stal miestom posledného domáceho pobytu rakúskeho cisára Karola I. Spolu s manželkou Zitou a deťmi tu od novembra 1918 do marca 1919 trávil ostatné chvíle pred núteným odchodom do švajčiarskeho exilu. Súkromné apartmány cisárskeho páru patria k vrcholným zážitkom pri prehliadke zámku.
Po skončení druhej svetovej vojny sa zámok dostal do správy Rakúskych spolkových lesov.
Súčasné využitie
Zámok spolu s parkom sú dnes verejnosti prístupné. Návštevníci môžu obdivovať zámocké, bohato zariadené interiéry, vybavené dobovým nábytkom, množstvom skulptúr a cenných obrazov. Veľmi úchvatne pôsobí stropná freska v slávnostnej sále od významného rakúskeho barokového maliara Daniela Grana z roku 1732. Prechádzka rozsiahlym zámockým parkom rovnako patrí k nezabudnuteľným zážitkom.
Dnes sa v zámku Eckartsau nachádza sídlo jednej zo sekcií správy Národného parku Donau-Auen, na území ktorého leží.
Sojuz 27
Sojuz 27 bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz 27 vyštartoval 10. januára 1978. Išlo o druhú úspešnú misiu k stanici Saľut 6. Posádka síce odštartovala v Sojuze 27, ale naspäť na Zem ich dopravil Sojuz 26, čím sa stala prvou, ktorá sa vrátila na Zem v inej kozmickej lodi ako odštartovala. Taktiež boli prví návštevníci obývanej stanice.
Posádka
Štart:
Hypertextová sieť
Hypertextová sieť je sústava hypertextových spojení (hypertextových väzieb).
Združenie európskych leteckých spoločností
Združenie európskych leteckých spoločností (skr. AEA) zahŕňa spolu 31 leteckých spoločností a je známe ako asociácia európskych leteckých spoločností už viac ako 50 rokov. Poznáme ju ako nezisková organizácia, ktorá bojuje za práva a záujmy leteckých spoločností a aktívne spolupracuje s inštitúciami Európskej Únie a snaží sa o sústavný rast európskeho leteckého priemyslu v globálnom kontexte. V tejto role je Združenie Európskych Leteckých Spoločností v očiach európskych regulačných úradov vnímaná ako dôveryhodná organizácia, ktorá napomáha ich prácu v rozhodovacích procesoch...
Sojuz 27
Posádka
Pristátie:
Združenie európskych leteckých spoločností
História
História Združenia európskych leteckých spoločností sa začala písať v roku 1952, keď prezidenti Air France, KLM, Sabeny a Swissairu sformovali výskumnú skupinu Air Research Bureau (Úrad pre vzdušný výskum), ktorá sa onedlho rozrástla o ďalších členov : BEA (predchodca British Airways) a SAS. Vo februári 1954 vzniklo nové sídlo Air Research Bureau v Brusseli a následne zmenilo svoj názov na European Airlines Research Bureau (Výskumný úrad európskych aerolínií) a v roku 1973 sa názov zmenil na AEA (Asociation of European Airlines). V 80-tych rokoch minulého storočia Združenie Európskych Leteckých Spoločností získalo štatút fiškálneho a bezpečnostného poradcu Európskeho Spoločenstva a v roku 1994 získalo štatút poradcu dodávateľských funkcií. V roku 2002 sa prezidenti AEA dohodli, že sa Združenie Európskych Leteckých Spoločností stane organizáciou pre lobbying leteckých spoločností. Na dosiahnutie tohto cieľa sa museli prijať závažné opatrenia. Rada Prezidentov prijala záštitu nad monitoringom činnosti organizácie, kvôli prijatiu opatrení... Onedlho prezidenti AEA zmenili kritériá na vstup a výstup zo Zdržuženia, ktoré sa ďalej sprísnili v máji v roku 2003.
Štruktúra
Prezidenti členských leteckých spoločností Združenia Európskych Leteckých Spoločností sa stretávajú dvakrát ročne, aby prediskutovali stav priemyslu, výhody a výzvy adresované AEA. Združenie Európskych Leteckých Spoločností vedie Predseda, ktorý je volený Radou Prezidentov členských leteckých spoločností raz ročne. Sekretariát Združenia Európskych Leteckých Spoločností, vedený Hlavným Tajomníkom Ulrichom Shute- Strathausom, je v Brusseli a má dvadsaťdva členov. Je to vysoko flexibilný multi-kulturálny team. Každý z členov teamu má svoju oblasť, ktorú spravuje, ale zároveň musí plniť výzvy, ktoré sa týkajú celého leteckého priemyslu.
2007 Rada Prezidentov
Fernando Conte, Iberia – Predseda Jean-Cyril Spinetta, Air France William Walsh, British Airways Ivan Misetic, Croatia Airlines Jukka Hienonen, Finnair Peter Hartman, KLM Wolfgang Mayrhuber, Lufthansa Mats Jansson, SAS Fernando Pinto, TAP Portugal Steve Ridgway, Virgin Atlantic Airways
Sekretariát AEA
Ulrich Schulte-Strathaus – Generálny Tajomník Nathalie Mulleners –  Personálna asistentka Generálneho Tajomníka Politický Komunikačný Team Fabio Gamba – Námestník Generálneho Tajomníka Le Thi Mai – Generálny manažér pre životné prostredie Françoise Humbert – Generálny komunikačný manažér Vincent De Vroey – Generálny manažér pre techniku a operácie Athar Husain Khan – Generálny manažér pre infraštruktúru Marie-Caroline Laurent – Manažérka pre cargo a bezpečnosť David Henderson – Manažér pre informácie Araceli Cal Garcia-Noblejas – Manažér pre techniku a operácie Lena Hamann – Manažérka pre politiku a komunikáciu Ann Flynn – Staršia asistentka pre manažment Yvonne Hopkins – Asistentka manažmentu pre výskum trhu Sue Lockey – Generálna manažérka pre výskum trhu Dario Spila, Manažér pre výskum a analýzu Stefan Bruehlmann – Manažér pre stratégiu a štatistiku IT Teamu Mario De Smedt – IT Manažér Anne-Marie Weirauch – Manažérka pre informačnú základňu Didier Poriau – Manažér pre publikáciu
Finančný Team
Seya Immonen – Generálny manažér pre financie Jozef Swalus – Špecialista pre tlač a dopravu
Úloha
V záujme plnenia svojich záväzkov musí Združenie Európskych Leteckých Spoločností plniť hlavne tieto tri úlohy :
informovať členské letecké spoločnosti o dôležitom politickom vývoji v rámci Európskej Únie
koordinovať komunikáciu a lobbying členských leteckých spoločností
vykonávať prieskumy trhu a o výsledkoch informovať členské letecké spoločnosti
V rámci Európy vznikol jednotný trh, pre ktorý musia byť dané jednoznačné podmienky. Súťaženie v rámci jednotného trhu je monitorované s Európskou Komisiou, ktorá má za úlohu tvrdo postihovať nečestné praktiky, ktoré sa aj v súčasnosti používajú v dodávateľských súťažiach. Práve kvôli prevencii pred obvineniami zo strany konkurencie Združenie Európskych Leteckých Spoločností (AEA) publikovalo dokument Sprievodca Súťažným Právom, ktorým sa AEA zaväzuje, že ani Sekretariát, ani členovia Združenia Európskych Leteckých Spoločností v dodávateľských súťažiach nepoužívajú nečestné praktiky a postupujú v súlade so Sprievodcom Súťažného Práva a v súlade s ostatnými právnymi predpismi, ktoré platia pre dodávateľské súťaže.