cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skadarské jazero
Osídlenie pobrežia
V okolí jazera, ktoré vždy bývalo významným centrom Čiernej Hory je mnoho kultúrnych pamiatok. Neďaleko juhovýchodného brehu jazera leží albánske mesto Skadar, v severnej časti je jazero sčasti zasypané a premostené železnicou spájajúcou Belehrad a mesto Bar na jadranskom pobreží. Na jazere je rozvinutá miestna lodná doprava a miestni sa venujú rybolovu.
Kosť
right|thumb|Vnútorná stavba kosti
Kosť (lat. os) alebo kostné tkanivo je tvrdé spojivové tkanivo alebo oporný orgán sformovaný z tohto tkaniva. Nachádza sa u mnohých živočíchov. Kostné tkanivo tvorí podstatnú časť kostry stavovcov.
Kosti spolu vytvárajú štruktúru a tvar tela, ochraňujú vnútorné orgány a spolu so svalmi a kĺbmi zabezpečujú pohyb. Sú tvorené z väčšej časti anorganickou a menšej časti organickou hmotou (bunky, organické molekuly).
Proces tvorby kosti sa všeobecne nazýva osteogenéza, proces premeny tkaniva na kosť sa nazýva osifikácia. Náuka o kostiach sa nazýva osteológia.
Zloženie
255px|náhľad|vpravo|Výbrus kompaktnej kosti
Kostné bunky
Kostné bunky – osteocyty sú uložené v dutinkách (lakúnach, lat. lacunae), ktoré sú navzájom pospájané jemnými kanálikmi (lat. canaliculi ossium). Tieto bunky sa zúčastňujú na uvoľňovaní minerálnej zložky z kostného tkaniva a tým sa podieľajú na regulácii hladiny vápnika v krvi. Osteocyt predstavuje pokojovdé štádium ďalšieho typu kostných buniek - osteoblastov. Osteoblasty sa zúčastňujú na tvorbe základnej kostnej hmoty, ktorú produkujú v podobe prekurzorov; po vytvorení medzibunkovej hmoty, ktorou sa obklopia, sa menia na osteocyt. Osteoklasty sú obrovské bunky, ktoré sú schopné rozpúšťať a resorbovať kostné tkanivo.
Medzibunková hmota
Tvorí ju organická zložka – tzv. osteoid (osseín) – zo zväzkov kolagénových fibríl spojených amorfnou hmotou (osteoalbumoid, osteomukoid). Do tejto zložky sa ukladajú anorganické, minerálne látky. Pomer medzi zložkami sa počas života človeka mení, stúpa podiel anorganickej zložky a preto sa kosti v starobe stávajú krehkejšími a v mladosti sú pružnejšie.
Minerálne látky
Základná kostná hmota (kostná matrix) je silne mineralizovaná, čím toto tkanivo získava značnú tvrdosť. Hlavnými minerálnymi zložkami kosti sú: Minerálna zložka predstavuje až 65 % hmotnosti kosti. Prítomnosť vlákien kolagénu dodáva kostnému tkanivu potrebnú pružnosť. Okrem podpornej funkcie slúži kostné tkanivo ako zásobáreň minerálnych látok, ktoré sú podľa potreby vydávané do krvného obehu.
Mechanické vlastnosti kosti
Kosť je veľmi pevná, jej odolnosť sa znižuje až vo vyššom veku. Znáša veľmi vysokú statickú záťaž: v smere dlhej osi znesú tie najsilnejšie cez ; odolnosť na ťah je ešte vyššia. Horšie je to v smere krátkej osi, odolnosť je zhruba polovičná. Najmenšiu odolnosť majú kosti voči pôsobeniu torznej sily – pohybuje sa v hodnotách jednotiek kilogramov. V realite však pôsobí i rýchlosť nárazu a ťah okolitého svalstva – preto kosti živého človeka vydržia menej ako izolované kosti v experimente.
Typy kostného tkaniva
right|thumb|Štruktúra koncentrického lamelárneho kostného tkaniva. h – Haversov kanálik Rozlišujeme dva základné typy kostného tkaniva: U cicavcov nachádzame takmer výlučne lamelárnu kosť. Väzivová kosť sa nachádza hlavne u nižších stavovcov, u cicavcov sa tento typ vyskytuje iba prechodne, v priebehu osifikácie.
Väzivové kostné tkanivo
Väzivové kostné tkanivo predstavuje primitívny druh kosti a u cicavcov sa vyskytuje väčšinou iba prechodne, ako výsledok primárnej osifikácie. V dospelosti je u človeka zachovaná len v stene labyrintu vnútorného ucha, pri lebečných švoch a v miestach úponov väzov a šliach na kosť. U nižších stavovcov, napríklad rýb, sa vyskytuje ako trvalé kostné tkanivo. Skladá sa z plsťovito usporiadaných kolagénových fibríl a predstavuje prechod medzi väzivom a kosťou. Osteocyty sú uložené v lakúnach pomedzi zväzkami vlákien. Lamely sa v tomto type kostného tkaniva nenachádzajú vôbec.
Lamelárne kostné tkanivo
V kostiach, ktoré sú zaťažované pravidelne v určitých smeroch, sa trámčeky spongiózy usporiadavajú v smere pôsobenia prevažujúcej sily, vytvárajú tzv. kostné trajektórie a tvoria architektoniku spongióznej kosti. Tento systém zaisťuje maximálnu pevnosť kosti pri minimálnej spotrebe materiálu. Jeho vznik podmieňuje vonkajšie pôsobenie – záťaž, kladená na jednotlivé kosti – človek sa s vytvorenou architektonikou nenarodí. thumb|right|250px|Štruktúra kompaktnej kosti.Ak sú kostné lamely usporiadané koncentricky, vytvárajú trubice zasunuté jednu do druhej. Hovoríme o kompaktnej (osteonálnej) kosti – lat. substantia compacta. Koncentrickým usporiadaním lamiel vznikajú tzv. osteóny (Haversove systémy), ktoré sú základnou stavebnou jednotkou kompakty. Dutina v ich strede sa nazýva Haversov kanálik, v ktorom prebiehajú cievy a nervy upevnené riedkym väzivom. Haversove kanáliky sú navzájom pospájané spojovacími kanálikmi, medzi lamelami i v nich sú lakúny osteocytov. Priestor medzi osteónmi je vyplnený vmedzerenými (intersticiálnymi) lamelami. Na povrchu kompakty z jej vnútornej i vonkajšej strany sú tzv. plášťové lamely. Takúto stavbu má napr. kompakta diafýz dlhých kostí. Klasický kompletný osteón je u človeka vzácny, väčšina nesie stopy prestavby kosti.
Fylogenéza
Najbližším fylogenetickým predchodcom kostry stavovcov je chrbtová struna (chorda dorsalis), ktorú nájdeme u chordát. U vyšších stavovcov sa chorda dorsalis objavuje v embryonálnych štádiách ontogenézy, ale na stavbe kostry sa priamo nezúčastňuje. Túto úlohu preberá mezenchým, ktorý je derivátom mezodermy. Z mezenchýmu sa vyvíjajú všetky tkanivá, ktoré sa podieľajú na stavbe kostry, t. j.:
Počas fylogenézy sa vytvorili 2 základné spôsoby vývoja kostí. Prvý a primitívnejší je vývoj kostí v podkožnom väzive – takto vznikali tzv. dermálne kosti, ktoré chránili mäkké štruktúry tela. Kosti vznikajúce vo väzive sa preto nazývajú primárne alebo krycie kosti a mechanizmus ich vzniku dezmogénna osifikácia (gr. desmos – puto, vazivo; genesis – vznik; lat. os – kosť, facio – vykonávam).
Druhý a vývojovo mladší spôsob je vznik hlboko uložených kostí premenou z chrupavky. Tento proces sa nazýva chondrogénna osifikácia a kosti sa označujú ako sekundárne, náhradné. V procese fylogenézy sa u niektorých kostí tieto dva spôsoby spojili a kosť tak vzniká zmiešaným spôsobom (u človeka napríklad lebka).
Ontogenéza
U človeka sa zachovali do istej miery oba fylogenetické spôsoby osifikácie.
Takmer celá kostra je počas ontogenézy budovaná hyalínnou chrupavkou. Tá sa postupne odbúrava a nahradzuje sa kostným tkanivom. Tento proces pokračuje aj po narodení jedinca a zakončuje sa až v dospelosti. Aj u dospelých jedincov sa zachováva chrupavka na kĺbových plochách, v nosovej priehradke a inde.
Niektoré kosti (krycie kosti na lebke, tvárové kosti a pod.) vznikajú na väzivovom podklade a neprechádzajú chrupavkovým štádiom. Z chrupavkového základu vzniká kosť dvojakým spôsobom: Čím je kosť staršia, tým viac obsahuje anorganických látok a stáva sa krehkejšou.
Perichondrálna osifikácia
Pri perichondrálnej osifikácii vytvára osteogénne tkanivo kostnú manžetu na povrchu chrupavkového modelu kosti. Táto manžeta sa stáva základom kompaktnej kosti. Chrupavkový model zodpovedá svojim tvarom budúcej kosti. Východiskom tohto typu osifikácie je perichondrium, neskôr periost, ktorý nadobúda funkciu osteogénneho tkaniva. Osteoblasty uložené na spodnej strane perichondria vytvárajú na začiatku osifikácie tenkú manžetu, ktorá neskôr zhrubne. Dokonalé osteóny sa objavujú až po narodení jedinca. V tomto procese sa pôvodné kostné tkanivo odbúrava a na jeho mieste sa vytvára dokonalejšie kostné tkanivo. Pri perichondriálnej osifikácii rastie kosť do hrúbky. Po nej nasleduje enchondrálna osifikácia.
Enchondrálna osifikácia
Enchondrálna osifikácia prebieha vo vnútri chrupavkového modelu kosti. Pri tomto type osifikácie vzniká spongiózne kostné tkanivo. Aby mohla začať osifikácia, musí najskôr do vnútra chrupavkového modelu kosti preniknúť osteogénne tkanivo, postupne ho odbúrať a nahradiť kostným tkanivom. V strede chrupavkového modelu dochádza najprv k hypertrofii chondrocytov, ktoré neskôr začínajú vápenatieť. Tak dochádza k redukcii základnej chrupavkovej hmoty, ktorá vápenatie a vytvára priehradky súbežné s dlhou osou budúcej kosti. V chondrocytoch vznikajú regresívne zmeny a postupne zanikajú. Jednotlivými kanálikmi v kosti preniká do vnútra väzivo a spolu s ním cievy. Väzivo s cievami vrastá do dutiniek, ktoré vznikli pôsobením chondroklastov (buniek rozrušujúcich chrupavkové tkanivo). Činnosťou týchto buniek vznikajú v osifikačnom centre ďalšie dutinky, ktoré predstavujú prvotný dreňový priestor. Osteoblastické väzivo sa rozrastá a rozrušuje mechúrikovitú a zvápenatenú chrupavku. Takto vzniká stále väčší a členitejší priestor, ktorý sa postupne vyplňuje primárnou kostnou dreňou. Časť buniek primárnej kostnej drene sa diferencuje na krvotvorné bunky, ktoré časom nadobudnú prevahu a primárna dreň sa mení na sekundárnu (krvotvornú).
Dezmogénna osifikácia
thumb|right|300px|Rast kosti Prebieha novotvorbou kostných trámcov priamo vo väzive. Začína množením buniek a ciev v centre budúcej kosti. Prvé kostné trámce sa zväčšujú apozíciou, nové trámce vznikajú v okolí a osifikácia sa tak šíri z centra k okrajom budúcej kosti. Najskôr vzniká vláknitá kosť, ktorá je neskôr prebudovaná na kosť lamelóznu. Takto osifikujú kosti lebečného krytu, tvárovej časti lebky a väčšia časť kľúčnej kosti.
Osifikácia dlhých kostí
Osifikácia začína podľa typu kosti v rôznom veku a vychádza z jedného alebo viacerých osifikačných bodov (jadier). Osifikácia dlhých kostí začína perichondrálne, väčšinou v strede kosti. Nasleduje enchondrálna osifikácia, ktorej základom je tzv. osifikačné jadro. Dlhé kosti majú najmenej tri osifikačné jadrá. Jeden v diafýze (dlhá stredná časť kosti) a po jednom v hornej a dolnej epifýze (väčšinou kyjakovite rozšírené kĺbové konce kosti). Medzi epifýzami a diafýzou zostáva až do skončenia rastu kosti vrstva chrupavky – epifýzodiafyzárna alebo rastová platnička. Ak sa táto platnička poškodí, kosť prestane rásť do dĺžky. Rastové platničky miznú spravidla medzi 14. – 18. rokom života.
Okrem hlavných osifikačných jadier môže mať kosť i jadrá vedľajšie, najčastejšie v miestach úponov veľkých šliach a väzov a väčších kostných výčnelkoch. Tieto jadrá sa označujú ako apofýzy.
Osifikácia krátkych kostí
Prebieha výhradne enchondrálne, zo stredu k okrajom chrupavkovitého základu kosti. Perichondrálne lamely tenkej kompaktnej kosti sa vytvárajú až na konci rastového obdobia.
Kostný vek
Postup osifikácie, objavenie sa osifikačných jadier, ich zánik a zánik rastových platničiek je ukazovateľom stupňa biologickej vyspelosti jedinca. K posúdeniu stupňa vývoja sa sa stav osifikácie porovnáva s vekom jedinca – najčastejšie s pomocou rtg snímky zápästí. Stupeň osifikácie zodpovedá určitému priemernému veku a označuje sa ako tzv. kostný vek.
Metabolizmus a prestavba kostí
Metabolizmus kostí je dynamický proces, rovnako ako tvorba a odbúravanie kostného tkaniva, ktoré prebieha celý život. Prestavba prebieha neustále, pretože kosť nemôže rásť vo všetkých svojich častiach rovnomerne. Jej bunky sú totiž už pevne zabudované do kostného tkaniva. Kosť preto rastie apozíciou – pridávaním jednotlivých vrstvičiek z povrchu a zároveň odbúravaním iných svojich častí, čím sa udržuje jej tvar.
Tvar a všeobecná anatómia kosti
thumb|Základná stavba dlhej kostiRozoznávajú sa 3 základné tvary kostí:
Dlhé kosti
Dlhé kosti (lat. ossa longa) sa skladajú z tela (lat. corpus) alebo diafýzy a dvoch kĺbových koncov (lat extremitas), epifýz. Koniec bližšie k trupu sa nazýva proximálny (lat. extremitas proximalis), koniec ďalej od trupu distálny (lat. extremitas distalis). Duté telo je tvorené silnou vrstvou kompaktnej kosti. Kĺbové konce sú na povrchu tvorené tenšou vrstvou kompaktnej kosti, vnútro tvorí spongiózna kosť, ktorá je usporiadaná do typických línií kostných trámcov, sledujúcich smery jej záťaže. Tieto trámce typicky začínajú z kompakty na konci tela. Dutina tela dlhej kosti – lat.cavitas medullaris – obsahuje kostnú dreň – lat. medulla ossium.
Krátke kosti
Krátke kosti (lat. ossa brevia) sú nepravidelného tvaru, s kĺbovými plochami rôznych tvarov. Povrch tvorí tenká vrstvička kompaktnej kosti (lat. substantia corticalis), vo vnútri je spongiózna kosť. Spongiózna kosť je tesne pod povrchom hustejšia a prenáša tlaky do hlbších častí kosti.
Ploché kosti
(Lat. ossa plana) Patrí sem hrudná kosť – sternum a lebečné kosti. Lebečné kosti majú vnútorný i vonkajší povrch z kompaktnej kosti – označuje sa ako lamina interna a lamina externa. Medzi nimi je spongiózna kosť, ktorá sa u týchto kostí označuje ako diploe (tento pojem platí iba pre kosti na lebke, na iných plochých kostiach tela sa pojem diploe nepoužíva). Niektoré lebečné kosti obsahujú dutiny vyplnené vzduchom – tzv. pneumatizované kosti (lat. ossa pneumatica), ktoré vznikajú vchlipovaním sliznice nosovej alebo stredoušnej dutiny do vnútra kosti.
Nepravidelné kosti
Sem patria všetky ostatné kosti, ktoré nie je možné zaradiť do niektorej z predchádzajúcich kategórií.
Všeobecné anatomické pojmy
Na povrchu kostí sú rôzne vyvýšeniny a výbežky (lat. processus), hrebene (lat. cristae), hrboly (lat. tubera) a hrbolčeky (lat. tubercula), okraje (lat. margo) a otvory (lat. foramina). Samostatne osifikujúce výbežky sa označujú ako apofýzy (gr. apophyses). Koncové samostatne osifikujúce časti kostí sa nazývajú epyfýzy (gr. epiphyses), stredný úsek kosti medzi nimi je diafýza (gr. diaphysis). V mladosti sú epifýzy spojené s diafýzou rastovou (epyfýzovou) chrupavkou (lat. cartillago epiphysaria), ktorá zabezpečuje rast kosti do dĺžky.
Cievne a nervové zásobenie kostí
Je úzko spojené s ich osifikáciou a líši sa u základných anatomických typov kosti.
Zubné tkanivo
Zubné tkanivo sa podobá na tkanivo kostí. Základná hmota obsahuje okrem kolagénových vlákien aj amorfnú hmotu, ktorá má ešte vyššiu koncentráciu minerálnych látok ako v kosti. Na okraji tejto hmoty ležia bunky zuboviny – odontoblasty, ktoré vytvárajú zubovinu – dentín pretkaný dentínovými kanálikmi (podobné Haversovým kanálikom kosti). Pod zubovinou sa nachádza zubná dreň, do ktorej prenikajú nervy a cievy. Z vrchu je zubovina chránená sklovinou, ktorá má ektodermálny pôvod. Spodná časť koreňa zubu je pokrytá hrubo vláknitou kosťou bez kanálikov – tzv. cement, ktorý upevňuje zub v čeľusti.
Stredoeurópska liga vo volejbale žien 2013/14
Stredoeurópska liga vo volejbale žien v sezóne 2013/14 bol 9. ročník stredoeurópskej ligy vo volejbale žien, ktorú organizuje MEVZA. Titul získali hráčky slovinského vicemajstra Calcit Volleyball Kamnik, ktorý skončil po základnej časti na 2. mieste.
Systém súťaže
Po základnej časti, v ktorej sa stretli družstvá raz doma a raz vonku, nasledovalo Final four pre štyri najlepšie umiestnené tímy. Final four sa hralo vo Maribore.
Základná časť
Zdroj: mevza.volleynet.at
Boseň
Boseň je obec v Česku v okrese Mladá Boleslav v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 448 obyvateľov, z toho 235 mužov a 213 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,6 roka (muži 36,4 roka, ženy 41,1 roka).
Ľubomír Bernáth
Ľubomír Bernáth (* 3. september 1985, Nitra) je slovenský futbalista, hrá na poste útočníka. V súčasnosti je hráčom slovenského corgoňligového klubu FC Spartak Trnava. Futbalovo začínal v nitrianskom klube HFK Nitra. Neskôr prestúpil do Močenka a v lete 2007 do Trnavy.
Erich Priebke
Erich Priebke (* 29. júl 1913, Hennigsdorf, Nemecké cisárstvo - † 11. október 2013, Rím, Taliansko) bol nemecký nacistický dôstojník SS, príslušník polície Sipo, vojnový zločinec. Za svoju vinu pri usmrtení viac ako troch stoviek civilistov v marci 1944 bol až v roku 1998 odsúdený na doživotie. Zo zdravotných dôvodov si však mohol trest odpykávať v domácom väzení v Ríme. Dolapenie tohto bývalého veliteľa nacistických oddielov SS trvalo takmer 50 rokov - po vojne sa mu totiž podarilo zmiznúť v Argentíne, kde sa neskôr stal hotelierom.
Dňa 29. júla 2013 oslávil 100. narodeniny. Pred jeho domom v ten deň demonštrovali desiatky demonštrantov, ktorým vadilo jednak to, že sa za svoje činy nikdy verejne neospravedlnil, jednak miernosť jeho väzenia - po Ríme sa totiž mohol pohybovať úplne voľne; pri nákupoch, prechádzkach či v reštauráciách bol iba sprevádzaný ochrankou.
Masaker v Ardeatinských jaskyniach
Išlo o jedného z hlavných aktérov brutálneho masakru civilistov v Ardeatinských jaskyniach pri Ríme 24. marca 1944. Nacisti, medzi nimi tiež Karl Hass, tu v reakcii na partizánsky útok proti jednotke SS zavraždili 335 civilných rukojemníkov, z toho 75 Židov. Pri útoku totiž zahynulo 33 nemeckých vojakov a podplukovník SS Herbert Kappler rozhodol, že za každého mŕtveho Nemca zomrie desať Talianov. On sám priznal, že onoho osudného dňa dvoch mužov zastrelil a potom v zozname "odškrtával" ďalších Talianov. Pri procese sa však cítil nevinný a obhajoval sa tým, že len plnil svoje povinnosti.
Filmové spracovanie
O masakre v Ardeatinských jaskyniach vznikli dva filmy:
Život v Argentíne
Kľúčom k jeho dolapeniu sa stala kniha francúzskeho spisovateľa argentínskeho pôvodu Estebana Bucha Maliar z argentínskeho Švajčiarska z roku 1991. O tri roky neskôr k nemu doviedla reportéra americkej televízie ABC Sama Donaldson. V rozhovore s ním priznal účasť na masakre s tým, že len počúval rozkazy. Následne bol zatknutý a koncom roka 1995 vydaný k súdu do Talianska.
Prvý súdny proces začal v máji 1996. V ňom bol síce uznaný vinným, ale kvôli tridsaťročnej premlčacej lehote oslobodený. Verdikt súdu vzbudil obrovskú vlnu rozhorčenia. V júli 1997 bol odsúdený na 15 rokov väzenia, nasledujúceho roka ho odvolací súd poslal na doživotie. Vo februári 1999 získal povolenie odpykať si zo zdravotných dôvodov trest v domácom väzení.
Karl Hass, ktorý sa vedľa neho na masakri u Ríma tiež podieľal, mal v jeho procese pôvodne vystupovať ako svedok. V jeho priebehu bol však sám obvinený a rovnako ako on odsúdený na doživotie.
Stainztal
Stainztal bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg. 1. januára 2015 bola obec Stainztal spojená s obcami Georgsberg, Marhof, Rassach, Stallhof a trhovou obcou Stainz. Spojená trhová obec má názov Stainz.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 1 444 obyvateľov.
Canaletto
Canaletto, vlastným menom Giovanni Antonio Canal (* 7. október 1697, Benátky, Taliansko – † 19. apríl 1768, Benátky) bol taliansky barokový maliar, hlavne krajinkár Benátok. Maľoval benátske prieplavy, kanály a paláce.
Jeho romantické stvárnenie mesta si obľúbila hlavne anglická šľachta a tak v roku 1746 vďaka jej finančnej pomoci navštívil Anglicko, kde maľoval anglickú krajinu.
Canaletto bol strýkom a učiteľom maliara Bernarda Bellotta, ktorého s ním často porovnávali a tak Bellotto nakoniec odišiel tvoriť do vzdialeného Poľska.
Hontiansky seniorát
Hontiansky seniorát (v plnom znení Hontiansky seniorát Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku, v skratke HOS) je cirkevnou organizačnou jednotkou Evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku, do ktorej je zahrnutých 26 cirkevných zborov nachádzajúcich sa v dvoch krajoch.
2 CZ sú v Nitrianskom kraji v okrese Levice (Šahy, Sazdice) a 24 CZ je v Banskobystrickom kraji v 5 okresoch, a to Banská Štiavnica (Baďan, Banská Štiavnica, Prenčov), Krupina (Cerovo, Devičie, Drážovce, Drienovo, Dudince, Hontianske Moravce, Hontianske Tesáre - Dvorníky, Kráľovce-Krnišov, Krupina, Ladzany, Lišov, Rykynčice, Terany, Žibritov), Veľký Krtíš (Čelovce, Dačov Lom, Sucháň), Zvolen (Babiná, Pliešovce, Sása) a Žarnovica (Hodruša-Hámre). Seniorát patrí do Západného dištriktu. Seniorát sídli v sídle cirkevného zboru seniora.
Seniori
Ján Dianovič, Bátovce (1610); Emerich Adami, Batovce (1611-1615); Krištof Leczkovinus, Žemberovce (1616-?); Juraj Domanicenus, Bzovík (1626-1633); Peter Fabricius, Prenčov (1633-1640); Juraj Krudy, Senohrad (1640-1655?); Juraj Zábojník, Senohrad (1668-1669); Daniel Špetko, Medovarce (1670-1674); Peter Roszjar, Dačov Lom (okolo r. 1689?); Ján Zeljenka, Cerovo (1691-1695); Juraj Fábri, Tesáre (1695-1703); Peter Roszjar, Dačov Lom (1703-1704); Juraj Štrba, Antol a Kostolné Moravce (1710?-1716?); Ján Fábri, Tesáre (1717-1723); Pavel Rafanides, Ladzany (1723-1729); Pavel Michalovič, Prandorf (1729-1746); Ján Fridrich Michalides, Kostolné Moravce (1746-1756); Jakub Bobor, Bohunice (1756-1773); Samuel Gažúr, Kostolné Moravce (1773-1782); Jozef Schmidt, Dačov Lom (1782-1785); Matej Krumm, Prandorf (okolo r. 1785); Martin Hamaljar, Banská Štiavnica (1791?-1796); Ján Straka, Pukanec (1796-1804); Ján Polarecký, Kostolné Moravce (1804-1805); Daniel Lehoczky, Malá Čalomija (1804-1829); Bohuslav Tablic, Kostolné Moravce (1829-1832); Ján Seberíni, Banská Štiavnica (1832-1834); Karol Štefan Ján, Beluj (1834-1843); Samuel Holuby, Pukanec (1843-1850); Ondrej Wengerický, Dvorníky (1850-1852); Samuel Kuzma, Bátovce (1852-1858); Ondrej Wengerický, Dvorníky (1858-1860); Adam Masztiš, Devičie (1860-1873); Ján Lőrincsek, Čelovce (1873-1885); Karol Hrenčík, Banská Štiavnica (1885-1888); Viliam Händl, Banská Štiavnica (1888-1919); Martin Bujna, Pukanec (administrátor, 1919-1921); Samuel Kramár, Lišov (1922-1928); Samuel Bobál, Kostolné Moravce (1928-1953); Štefan Miškovský, Horné Rykynčice a Ladzany (1953-1971); Pavel Radváni, Banská Štiavnica (1972-1992); Milan Šimko, Devičie (1994-2000); Miroslav Dubek, Krupina (senior i administrátor, 2000-2018); Katarína Zaťková, Pliešovce (od r. 2018)
Počet členov
Zo štúdie pre nové usporiadanie mal HOS v Nitrianskom kraji 399 a Banskobystrickom kraji 6 827, čiže spolu 7 226 členov.
Le Pas-Saint-l’Homer
Le Pas-Saint-l’Homer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Klaudios Roufos Mladší
Klaudios Roufos alebo Klaudios Rufos (Klaudios Roufos, iný prepis: Klaudios Rufos) bol dvojnásobný olympijský víťaz v 3. storočí.
Klaudios Roufos zvaný tiež Apollónios, syn Klaudia Apollónia zo Smyrny, zvíťazil na 252. a na 253 olympijských hrách v rokoch 229 a 233 v niektorej úpolovej disciplíne (buď v pankratiu, v olympijskej disciplíne, v ktorej zvíťazil jeho dávny predok Klaudios Roufos, alebo v boxe, či v zápasení ). Svoje majstrovstvo okrem z hier z Olympie predviedol aj na ostatných panhelénskych hrách, keď si víťazné vence odniesol z pýtických, nemejských i z isthmických hier, a to v dvoch štvorročných periódach po sebe.
V starovekom Grécku sa víťaz všetkých štyroch hier nazýval periodonikés (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili periodos (pravidelný obeh). Každé štvorročné obdobie sa nazývalo olympiádou. Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické. Záznam o panhelénskych víťazstvách Klaudia Roufa je uvedený na starovekej kamennej stéle (IG.XIV.1107) objavenej na ostrove Sicília.
Camille Pissarro
Jacob Camille Pissarro (* 10. júl 1830, Charlotte Amalie – † 13. november 1903, Paríž) bol francúzsky maliar a kresliar, najstarší z členov skupiny francúzskych impresionistov.
Maľoval život na francúzskom vidieku, hlavne krajiny, ako aj scény z Montmartru. Vyučoval maliarstvo, medzi jeho žiakov patrili aj Paul Gauguin a Paul Cézanne.
Životopis
Narodil sa na ostrove St. Thomas v Antilách, umrel v Paríži. Bol synom portugalského žida a kreolky a iba po dlhých bojoch mu dovolili ísť do Paríža, vtedy už mal dvadsaťpäť rokov. Pissarro je maliar, ktorý sa najviac priblížil k prírode. Celý život zachytával svoje dojmy, ktorým dospel pri pozorovaní rozmanitých prejavov prírody. Začal pracovať pod dohľadom Corota, no keď sa pripojil k mladým umelcom združeným okolo Maneta, starý učiteľ sa ho zriekol.
Dielo
Pissarro prešiel rozličnými fázami vývoja, v jeho počiatkoch sa stretávame s vplyvom Corota a Courbeta. Neskôr sa začína vyjasňovať farebnosť v jeho dielach. K rozhodujúcemu kroku prichádza po roku 1870, keď bol v londýnskom exile (utiekol pred povolávacím rozkazom). Vrcholom jeho impresionistickej tvorby je obdobie v rokoch 1870 až 1880. Jeho tvorba sa v tomto období vyznačuje farebnými objavmi, samo svetlo sa stáva „námetom“, hlavným činiteľom na obraze. Vábia ho zlatisté a striebristé efekty, zelené a krehké lístie, rozkvitnuté stromy, obilné polia, potoky a barančeky na oblohe. Krásne zachytenie krajiny môžeme vidieť v jeho obraze Vchod do dediny. Pissarro v obraze Trieda opery zachytáva moment zo života mesta, tu už odstupuje od silnej prezentácii svetelných efektov, používa pastelové farby. Pissarro zasvätil posledné roky života hľadaniu novej slobody prejavu. Na základe impresionistickej a divizionistickej skúsenosti sa dopracoval k jemnému dôkladnému umeniu a k istej kresbe.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Zoznam politických článkov/O
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 93 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
oa
OAS
ob
Občan · Občianska demokratická strana · Občianska demokratická únia · Občianska konzervatívna strana · Občianska neposlušnosť · Občianska platforma · Občianska spoločnosť (moderný význam) · Občianske fórum · Občianske práva · Občianski liberáli · Občianstvo · Obecná polícia · Obecné voľby 1923 · Obecné voľby 1927 · Obecné voľby 1931 · Obecné voľby 1938 · Obchodná dohoda o boji proti falšovaniu · Obchodovanie s ľuďmi · Obrana štátu · Obranné združenie občanov Derry · Obvodný úrad · Obyčajní ľudia (Moric)
od
Odoaker · ODS – Občianski demokrati Slovenska · Odvolacie voľby
og
Ogotaj
oi
Oireachtas
ok
Októbrová revolúcia
ol
Oldřich Černík · Oldřich I. · Oleh Volodymyrovyč Blochin · Oleksij Valerijovyč Hončaruk · Olgus · Oligarchia · Oliwský mier · Ollanta Humala · Olof Palme
oľ
OĽANO A PRIATELIA: OBYČAJNÍ ĽUDIA (OĽANO), NEZÁVISLÍ KANDIDÁTI (NEKA), NOVA, SLOBODNÍ A ZODPOVEDNÍ, PAČIVALE ROMA, MAGYAR SZÍVEK · Oľga Keltošová · Oľga Luptáková · Oľga Pietruchová
om
Omar Bongo
on
Ondrej Antal · Ondrej Beňo · Ondrej Binder · Ondrej Dostál · Ondrej Janček · Ondrej Klokoč
op
Opatrenie (ministerstvo) · Operácia Condor · Operácia Trvalá sloboda – Africký roh · Oportunista · Oportunizmus · Opozícia (politika) · Opravdivý socializmus
oq
Oqtay Sabir oğlu Əsədov
or
Oranžová koalícia · Oranžová revolúcia · Organizácia amerických štátov · Organizácia centrálnoamerických štátov · Organizácia pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe · Organizácia pre hospodársku spoluprácu a rozvoj · Organizácia Severoatlantickej zmluvy · Organizácia Spojených národov · Organizácia Varšavskej zmluvy · Organizácia za oslobodenie Palestíny · Organizácia Zmluvy o kolektívnej bezpečnosti · Orgán činný v trestnom konaní · Orgán štátnej správy
os
Oskar Dvořák · Oskar I. · Oskar Krejčí · Osmanská dynastia · Osobný zväzok · Ossip K. Flechtheim · Ostrakizmus · Ostrovný štát · Osvietenský absolutizmus · Oswaldo López Aréllano · Oszkár Világi
ot
Ota Šik · Otakar Motejl · Oto Herman · Oto III. (Bavorsko) · Otokar Klein · Otomar Kubala · Otto I. (Svätá rímska ríša) · Otto von Bismarck · Otto Wichterle · Otvorená spoločnosť · Otvorené dvere
Tulipánová revolúcia
Tulipánová revolúcia je označenie udalostí, ktoré nastali v roku 2005 v Kirgizsku po vyhlásení výsledkov druhého kola tamojších parlamentných volieb. Hlavnou postavou udalostí sa stal Kurmanbek Bakijev, predseda Ľudového hnutia Kirgizska, koalície opozičných politických strán kandidujúcej v parlamentných voľbách v roku 2005. Počas tulipánovej revolúcie bol zvrhnutý autoritársky režim prezidenta Askara Akajeva. Symbolom pádu Akajevovho režimu sa tiež stalo prepustenie Felixa Kulova z väzenia.
Tulipánová revolúcia sa radí medzi tzv. farebné revolúcie.
Priebeh
Po vyhlásení výsledkov druhého kola parlamentných volieb z 13. marca 2005 vypukli v mestách Džalalabád a Oš protivládne demonštrácie, ktorých účastníci obvinili vládnu stranu zo zmanipulovania volieb a požadovali odstúpenie prezidenta Akajeva. Prezident sa 20. marca pokúsil demonštrácie brutálne rozohnať zásahom polície a špeciálnych jednotiek. Pri zásahu bolo podľa prvých správ zabitých 14 ľudí (neskôr bola táto informácia dementovaná ), nepokoje však neskončili. Následujúceho dňa začal prezident ustupovať - prostredníctvom svojho hovorcu odkázal, že je ochotný s opozíciou rokovať a prisľúbil prešetrenie údajných volebných podvodov.
Keď sa demonštrácie 24. marca presunuli aj do kirgizského hlavného mesta Biškeku, po útoku demonštrantov na vládny palác utiekol Akajev s rodinou z krajiny. O deň neskôr parlament vymenoval za premiéra vodcu opozície Bakijeva a poveril ho aj funkciou prezidenta. Askar Akajev oficiálne rezignoval 3. apríla v Moskve. Prechodné obdobie ukončili predčasné prezidentské voľby 26. júna 2005, ktoré vo funkcii potvrdili Kurmanbeka Bakijeva.
Následný vývoj
Do Bakijeva obyvatelia Kirgizska vkladali veľké nádeje a spojovali s jeho menom lepšiu budúcnosť. Bakijev však začal postupne budovať systém osobnej moci a na kľúčové mocenské miesta dosadzoval príslušníkov svojej vlastnej rodiny. Po piatich rokoch svojej vlády bol podľa všetkého rovnako nenávidený ako jeho predchodca. 7. apríla 2010 bola pri krvavých nepokojoch jeho vláda zosadená.
Hodnotenie
„Navonok udalosti v Kirgisku pripomínali gruzínsku ružovú revolúciu či ukrajinskú oranžovú revolúciu. … Na rozdiel od vyššie zmienených krajín však nové vedenie v Kirgisku nebolo legitímne: moc bola zvrhnutá silou a legitímne zvolený nový prezident musel utiecť zo štátu. V Kirgisku nešlo o moc medzi doterajším režimom a opozíciou … [šlo] o boj medzi regionálnymi politickými klanmi. … Spoločný charakteristický rys všetkých troch tzv. revolúcii bola určitá úloha západných neziskoviek. … v Kirgisku … tieto nadácie objektívne podkopávali stabilitu štátu.“
NGC 2500
NGC 2500 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. marca 1788.
Kraj (Rusko)
náhľad|Kraje Kraj je typ subjektu Ruskej federácie. Kraje sú takisto ako oblasti zriadené v prevažne ruských častiach federácie, ale okrajových a spravidla redšie osídlených.Rovnako ako republiky majú vlastný parlament a právo vydávať vlastné zákony. Na čele kraja stojí gubernátor volený obyvateľstvom.
V súčasnosti existuje 9 krajov:
Zväčšovanie regiónov a zmena oblastí na kraje
Krasnojarský kraj (ru: Красноярский край) sa zväčšil 1. januára 2007 na základe Federálneho ústavného zákona z 14. októbra 2005 číslo 6-FKZ (ru: № 6-ФКЗ) spojením Krasnojarského kraja s Tajmýrskym (Dolgansko-neneckým) autonómnym okruhom a Evenkovským autonómnym okruhom. Kamčatský kraj (ru: Камчатский край) ako nový subjekt vznikol 1. júla 2007 na základe Federálneho ústavného zákona z 12. júla 2006 číslo 2-FKZ (ru: № 2-ФКЗ) spojením Kamčatskej oblasti s Koriackym autonómnym okruhom.
Zabajkalský kraj (ru: Забайкальский край) ako nový subjekt vznikol 1. marca 2008 na základe Federálneho ústavného zákona z 21. júla 2007 číslo 5-FKZ (ru: № 5-ФКЗ) spojením Čitskej oblasti s Agským buriatskym autonómnym okruhom.
V uplynulom období je v Rusku tendencia zväčšovania regiónov. Z oblastí a autonómnych okruhov vznikajú kraje ovládané gubernátormi.
Saint-Julien-d’Asse
Saint-Julien-d'Asse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Saint-Julien-d'Asse má 154 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Wimbledon 2009
Wimbledon 2009 bol grandslamový tenisový turnaj, ktorý sa uskutočnil od 22. júna do 5. júla 2009 na otvorených dvorcoch s trávnatým povrchom.
Mops
Mops alebo mopslík je psie plemeno uznané v FCI pod číslom 253.
Pôvod
Nie je celkom jasný. Pravdepodobne pochádza z Číny a ide o veľmi staré plemeno (údajne sa podobné psy v Číne vyskytovali pred začiatkom nášho letopočtu). Do Európy sa dostal roku 1516, rýchlo si ho obľúbili najvyššie spoločenské vrstvy. V 17. a 18. storočí patril medzi najpopulárnejšie plemená. V 19. storočí záujem o mopsov prudko klesol a plemeno takmer vyhynulo.
Wimbledon 2009
Dvojhra mužov
🇨🇭 Roger Federer vs. 🇺🇸 Andy Roddick 	 5–7, 7–6(6), 7–6(5), 3–6, 16–14
Mops
Vzhľad
Malý, ale veľmi svalnatý a kompaktný pes zhustených proporcií. Hlavu má veľkú a guľatú, s veľmi krátkou ňucháčovou partiou, so slabým predhryzom a so zreteľne vyznačenými vráskami. Oči tmavé, veľké, guľaté, uši malé, zamatovo mäkké, padajúce dopredu. Nohy veľmi silné, svalnaté a rovné. Telo krátke, kompaktné, so širokým hrudníkom. Chvost vysoko nasadený, skrútený nad chrbtom. Srsť jemná, lesklá a mäkká. Farba svetlohnedá s čiernou maskou alebo čierna. Hmotnosť je okolo 4,1 – 5,8 kg, výška v kohútiku 30 – 35 cm.
Povaha a využitie
Je veselý, priateľský k ľuďom aj ku zvieratám, bez stopy agresivity. Nenáročný na priestor a na pohyb. Je spätý s človekom, dožaduje sa fyzického kontaktu. Je ideálny spoločník pre všetky vekové kategórie. Zvláštnosťou mopsa je že v roku 2005 bol prehlásený za najspoločenskejšieho psa. Je to veľmi spoločenský pes.
Bez problémov ho možno chovať jednotlivo. Vzhľadom na skrátený ňufák mu hrozí v horúčavách prehriatie. Pri dlhších prechádzkach je potrebné mu dopriať prestávky a poskytnúť misku s vodou.
Wimbledon 2009
Dvojhra žien
🇺🇸 Serena Williamsová vs. 🇺🇸 Venus Williamsová 	7–6 (3), 6–2
Štvorhra mužov
🇨🇦 Daniel Nestor / 🇷🇸 Nenad Zimonjić vs. 🇺🇸 Bob Bryan / 🇺🇸 Mike Bryan  7–6(7), 6–7(3), 7–6(3), 6–3
Štvorhra žien
🇺🇸 Serena Williamsová / 🇺🇸 Venus Williamsová vs. 🇦🇺 Samantha Stosurová / 🇦🇺 Rennae Stubbsová 	7–6 (4), 6–4
Zmiešaná štvorhra
🇧🇸 Mark Knowles / 🇩🇪 Anna-Lena Grönefeldová vs. 🇮🇳 Leander Paes / 🇿🇼 Cara Blacková  7–5, 6–3
Stallhof
Stallhof bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg. 1. januára 2015 bola obec Stallhof spojená s obcami Georgsberg, Marhof, Rassach, Stainztal a trhovou obcou Stainz. Spojená trhová obec má názov Stainz.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 535 obyvateľov.
Good Charlotte
Good Charlotte je americká punk rocková kapela. Skupinu založili v roku 1996 dvojčatá Joel Madden a Benji Madden a Billy Martin, Paul Thomas, Dean Butterworth. Skupina vydala štyri albumy a zatiaľ najväčší úspech zaznamenal ich album The Young and the Hopeless (3 milióny predaných kópií v USA). Ich najznámejšie skladby sú „Lifestyles Of The Rich And Famous“, „I Just Wanna Live“ alebo „The River“.
Začiatky
Bratia Benji a Joel vyrastali v robotníckej rodine vo Waldorfe v Marylande, alebo ako to opísal Benji "na predmestí konca sveta". "Naša rodina bola jedna z viacerých rozbitých rodín, ale vždy sme sa s Joelom mohli na seba spoľahnúť. Keď sa všetko dookola začalo rúcať, utiekli sme k hudbe". Ich starší brat Josh mal predstavu o kapele ako boli Rancid, Minor Threat, The Cure, či The Smiths. Benji sa začal učiť hrať na gitare keď mal 16 rokov, kedy Joel skúšal ako vokalista, hoci nikdy predtým nespieval. Všetci to v tom čase mali v škole ťažké, pretože nezapadali medzi ostatných. Joel a Benji kvôli tomu, že boli chudobní. Paul mal zas rád Shakespeara a Billy jednoducho kvôli tomu, že mal tak strašne rád kreslenie.
Potom, ako sa k nim pridal Paul (basgitara), Aaron (bicie) a Billy (gitara, klávesy), kapela mohla začať hrať. Skupina dostala nový názov Good Charlotte. Názov prevzali od rovnomennej detskej knihy, ktorú nikto z nich nikdy nečítal a svoj prvý koncert odohrali pred asi 20-členným publikom v pivnici svojich susedov. Už v tom čase hrali svoje vlastné skladby. Začali sa naplno venovať hudbe, hoci nemali žiadnych sponzorov. Nahrali svoje prvé demo, napísali si vlastnú biografiu, rozoslali do všetkých nahrávacích spoločností, na ktoré natrafili. "Náš list začínal týmito slovami: Naša skupina má názov Good Charlotte a keď podpíšete s nami kontrakt, vyjde vás to lacnejšie" spomína Benji. Bratia Joel a Benji ukončili školu v júli 1997 a od mamy dostali dva zájazdy do Kalifornie. "Mnoho našich obľúbených kapiel, ako Green Day začínalo v kalifornskom klube "924 Gilman Street"." Zo svojej cesty sa bratia vrátili plní inšpirácii, čo ich motivovalo ešte viac. Presťahovali sa do Annapolisu, kde začali koncertovať. Zarábali si na živobytie v rôznych závodoch a dielňach.
Začali dobývať hudobnú scénu na miestnych festivaloch a v kluboch. Zvíťazili v miestnom konkurze mladých talentov. Skladba „Can´t Go On“ získala veľký úspech. Angažovali si manažéra a stali sa obľúbení na celom východnom pobreží. "Boli sme bez peňazí, bez dopravy. Naša mama mala mini-van a dovolila nám na ňom jazdiť na koncerty, že sama bude chodiť pešo. To dokazuje, ako pri nás celý čas stála." Nahrali pre ňu pieseň „Thank You, Mom“, ktorá bola ako bonus na albume The Young and the Hopeless. V máji 2000 podpísali svoj prvý kontrakt a už zakrátko nahrávali v profesionálnom štúdiu.
Prvý album
Ich debutový album Good Charlotte nahralo štúdio Epic Records. Album bol tak populárny, že získal platinovú platňu v Spojených štátoch. Rádiostanica Y100 z Philadelphie púšťala skladbu „Little Things“ predtým, ako vydali tento singel. Skladba bola na prvom mieste 15 dní. Na začiatku roku 2001 sa „Little Things“ umiestnila na 23. mieste hitparády Modern Rock Tracks a najpopulárnejšie skladba albumu „The Motivation Proclamation“ sa umiestnila na 65. mieste hitparády Billboard Hot 100. Kapela v roku 2001 tri mesiace koncertovala so skupinou MxPx na turné W.A.R.P. Tour, nasledovali ďalšie koncerty v Austrálii a na Novom Zélande (kde album získal platinovú platňu. Vtedy sa skupina stretla so svojími vernými fanúšikmi v relácii MTV, ktorá hrala ich videoklipy „Little Things“, „The Motivation Proclamation“ a „Festival Song“ v najznámejších programoch. O dva roky neskôr nasledoval ďalší album.
The Young and the Hopeless
Druhý album s názvom The Young and the Hopeless bol to, čo všetci fanúšikovia očakávali. 8 mesiacov v hitparáde UK Singles Chart, 20 mesiacov v hitparáde Billboard Hot 100 sa držal singel „Lifestyles Of The Rich And Famous“, ktorá zvýraznila popularitu Good Charlotte na celom svete. Videoklip k tejto piesni bol ocenený v prestížnej súťaži MTV Video Music Awards v kategórii Viewers Choice Award a taktiež súťaži časopisu Kerrang! Kerrang Adwards '03 za najlepšie pieseň roka 2003. Skupina bola taktiež nominovaná v kategórii Najlepšie nebritská kapela. Pieseň „The Anthem“ vyhrala súťaž MTV Video Music Awards Japan v kategórii Best Rock Video za rok 2004. thumb|left|250px|Joel na stretnutí s fanúšikmi v MTV v Mexiku Taktiež ďalšie skladby sa stali veľmi populárne. 10. októbra 2003 sa pesnička „Girls & Boys“ dostala do hitparády MuchMusic Countdown, „Hold On“ sa umiestnila v tej istej hitparáde na 4. mieste a „The Young and the Hopeless“ bola na 28. mieste hitparády Modern Rock Tracks. Album získal platinovú platňu v USA.
The Chronicles of Life and Death
V roku 2004 uzrela svetlo sveta ich platňa The Chronicles of Life and Death. Umiestnila sa v rebríčku Australian ARIA Albums Chart i v prvej trojke hitparády časopisu Billboard. Album získal platinovú platňu v Austrálii a v Spojených štátoch. Z tohto albumu pochádza aj skladba „I Just Wanna Live“, vďaka ktorej skupina získala mnoho nových fanúšikov. Tento singel bol navyše na druhom mieste rebríčka RMF FM, skladba „Predictable“ v rebríčku MuchMusic Countdown. Z tejto dosky taktiež pochádza pesnička „The Cronicles of Life and Death“ a taktiež „We Believe“. V tom čase zo skupiny odišiel kvôli alkoholu Chris Wilson, ktorý po ukončení odvykacej liečby tvrdil, že od skupiny nedostal žiadne peniaze za účinkovanie v kapele. Tento konflikt bol našťastie zažehnaný.
Good Morning Revival
Po troch rokoch očakávaní fanúšikov bol 19. marca vydaný 4. album s názvom Good Morning Revival. V porovnaní s predchádzajúcimi albumami Good Charlotte, je tento značne optimistickejší, čo potvrdil aj sám Joel: "Faktom je, že atmosféra The Chronicles of Life and Death bola ponurá a teraz je pozitívnejšia." Niektorí kritici tento album veľmi kritizovali, pre jeho údajnú komerčnosť. Napriek tomu sa veľmi dobre predáva predovšetkým na Novom Zélande a v Kanade. platňa získala 4 z 5 hviezdičiek v mesačníku Teraz Rock. Album zaujal 6. miesto v celosvetovej predajnosti.
V Austrálii, na Novom Zélande a v Európe bol ako prvý uvedený singel „Keep Your Hands Off My Girl“ a v Amerike „The River“. Ďalšia je pieseň „Dance Floor Anthem“. Skladba „The River“ je prvá v histórii Good Charlotte spievaná spolu s inou kapelou - Avenged Sevenfold. Videoklip k skladbe „Keep Your Hands Off My Girl“ vyhral súťaž Australian MTV Video Music Awards v kategórii Viewers Choice. Skladba taktiež zaujala 5. miesto v hitparáde Australian ARIA Singles Chart. The River zaujala 2. miesto v rebríčku MuchMusic Countdown a taktiež 39. miesto v Billboard Hot 100. Skladba „The River“ bola v Európe uvedená 23. mája.
Členovia skupiny
thumb|250px|Joel ešte so svojou bývalou priateľkou, [[Hillary Duffovou na stretnutí s rodinou Weishoffovcov]]
Kostol Panny Márie na Slovanoch
Kostol Panny Márie na Slovanoch je kostol Emauzského kláštora (zvaného tiež Emauzy alebo kláštor Na Slovanoch) na Vyšehradské ulici v Prahe 2, pri južnom okraji Nového Mesta. Založil ho spolu s kláštorom Karol IV. Preto aj patril ku vtedajším dominantám mesta Praha. V súčasnosti je kostol s kláštorom súčasťou Slovanskej kongregácie sv. Vojtecha, založenej roku 1945 (benediktíni). Emauzy sú národnou kultúrnou pamiatkou. náhľad|Kostol Panny Márie na Slovanoch
Dejiny
Benediktínsky kláštor na Slovanoch bol založený 21. novembra 1347 kráľom a neskorším cisárom Karolom IV. Ten dostal zvláštne zvolenie, aby popri latinskej bohoslužbe v Čechách mohlo byť miesto, kde sa omše budú viesť v staroslovanskom jazyku. Karol IV. sa významne podieľal na výstavbe kláštora, či už výberom miesta ale aj mnohými darmi. Zámer cisára bol prepojiť západnú a východnú cirkev, ktorá sa rozdelila v roku 1054.
Kláštorný kostol zasvätený Panne Márii, sv. Hieronymovi a slovanským patrónom sv. Václavovi, Vojtěchovi, Prokopovovi, Cyrilovi a Metodovi bol zamýšľaný ako monumentálna stavba, ktorá mala slúžiť nielen pre mníchov z kláštora ale aj pre verejnosť. Posvätenie kostola prebehlo na veľkonočný pondelok roku 1372 (29. 3.). V tento deň bola pri omši tradične čítaná pasáž z Nového zákona o putovaní Krista do Emauz, čo prinieslo kláštoru druhé meno „v Emauzoch“. V stredoveku predstavoval kláštor centrum vtedajšej vzdelanosti.
Pri husitských nepokojoch kláštor unikol ničeniu jednak svojou významnosťou v cirkevnom živote, ale aj preto, že vtedajší opát Pavol s komunitou manifestovali svoje sympatie s kališníkmi, ktorým bol kláštor v nasledujúcom období podriadený až od roku 1589.
Na konci 16. storočia bol menovaný opátom Pavol Paminondas Horský, ktorý konvertoval na katolícku cirkev a za podpory cisára Rudolfa II. sa pokúsil obnoviť katolícku bohoslužbu.
V roku 1636 cisár Ferdinand III. uviedol do Emauz komunitu benediktínov zo španielskeho Montserratu, vedenú Benediktom Pennalossom de Mondragon. Kláštor sa mal stať strediskom šírenia kultu Panny Márie Montserratskej. Za pôsobenia Benedikta Pennalossu začala baroková prestavba kláštora, ktorá sa dotkla aj kostola. Po roku 1700 sa kláštorná komunita začala počešťovať. Z prílivu domácich novicov vzišiel opát Martin Zedlitz, ktorý dal kostolu novú podobu. Keďže kláštoru hrozil zánik kvôli novému školskému zákonu, bol predaný novej komunite – nemeckej benediktínskej kongregácii z Berounu, ktoré sprostredkoval kardinál Bedřich Swarzenberg roku 1880. S touto podporou začali beuronskí benediktíni vedení opátom Maurom Wolterom upravovať exteriér i interiér kostola. Opát tu zriadil tzv. beuronskú maliarsku školu. náhľad|Interiér kostola Panny Márie na Slovanoch Po vytvorení samostatného Československého štátu sa kláštorná komunita zúžila, pretože opát a časť rehoľníkov, ktorí sa hlásili k nemeckej národnosti, boli z Česko-Slovenska vyhostení. Opátom sa následne stal Arnošt Vykoukal, ktorý sa pokúsil o znovuobnovenie staroslovanskej liturgie. Vykoukal taktiež naplánoval rozšírenie kláštora o nové budovy.
V roku 1941 bol kláštor obsadený gestapom a slúžil potrebám nemeckého Červeného kríža. Opát spolu s niekoľkými mníchmi boli odvedený do koncentračného tábora v Dachau. 14. februára 1945 pri spojeneckom bombardovaní Prahy bol kostol spolu s časťou kláštora zničený.
Po vojne sa do kláštora vrátila benediktínska komunita a začala s jeho opravami. Slovanské kláštory založili spoločnú benediktínsku slovanskú kongregáciu sv. Vojtěcha. V roku 1950 prešiel kláštor pod štátnu správu a časť mníchov spolu s opátom Maurusom Verzichom utieklo do Talianska, kde vybudovali exilové „Emauzy“. V období medzi rokmi 1950 – 1989 prebiehala rekonštrukcia objektu pre potrebu vedeckých inštitúcií, ktoré tu boli umiestnené. V roku 1969 mal kostol novú podobu, ktorá sa zachovala až dodnes.
V roku 1990 bol celý kláštor vrátený benediktínskej komunite. Tí sa postarali o zvyšné opravy budov a interiéru kostola. Z Talianska sa postupne vracali mnísi, ktorí utiekli. Na Veľkonočný pondelok, 21. apríla 2003, bol kostol znovu slávnostne otvorený. K tejto príležitosti vznikol nový hlavný oltár, realizovaný podľa návrhu Karla Stádníka.
Premeny kostola
Kláštor bol súčasťou Karlovho urbanistického plánu Nového mesta. Hlavný staviteľ nie je známy. Kostol bol mohutná sieňová budova bez veží a patrila k vtedajším dominantám mesta Prahy. Vnútro bolo vyzdobené nástennými gotickými maľbami. Po dokončení bola stavba dlhá a  široká, kostol mal 3 lode, ktoré boli rovnako vysoké. Baroková prestavba španielskymi benediktínmi trvala až do tretej štvrtiny 18. storočia. Vznikla sakristia vybavená podobnou klenbou ako novo upravený refektár. Bola odstránená vysoká sedlová strecha, nahradila ju trojdielna. V roku 1575 vznikla dnešná podoba klenby, čo dokladá nápis na svorníku v strede. Do západného priečelia sa pristavali dve nízke cibuľovité veže kostola (1712) a v roku 1723 bol vybudovaný nový oltár. Barokovými prestavbami bola výšková dominanta kostola potlačená voči ostatným budovám tým, že sa znížila strecha, čo sa kompenzovalo pristavenými vežami. Ďalej boli zriadené dve krypty v interiéri kostola.
náhľad|Severný portál
Po roku 1880 (beuronské obdobie) bol kostol s kláštorom prestavaný do novogotického štýlu, dnes nazývaný beurónsky.
V období 1929 – 1930 vypracoval architekt Bohumil Hypšman urbanistický plán na riešenie nábrežia svahu pod Emauzami.