cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Silvester II.
Život
Narodil sa medzi rokmi 940 a 950 v kraji Auvergne vo Francúzsku. Okolo roku 963 vstúpil do kláštora sv. Geralda v Aurillacu. Keď roku 967 navštívil kláštor barcelonský gróf Borell, opát ho požiadal, aby vzal Gerberta so sebou do Španielska, kde by mohol získať ďalšie vzdelanie. V nasledujúcich rokoch študoval Gerbert v katalánskom meste Vic v starostlivosti tunajšieho biskupa. Tu sa zoznámil s arabskými znalosťami matematiky a prírodných vied, vďaka ktorým získal povesť znalca mágie.
V roku 969 uskutočnil spolu s Borellom a biskupom Hattonom z Vichu púť do Ríma. Tu si ho všimol pápež Ján XIII. a odporučil ho cisárovi Ottovi I., ktorý z neho urobil učiteľa svojho mladého syna neskoršieho cisára Otta II. O niekoľko rokov neskôr mu dal Otto súhlas, aby študoval na katedrálnej škole v Remeši, kde ho remešský arcibiskup Adalberon čoskoro vymenoval učiteľom. Roku 982 ho Otto II. vymenoval opátom v meste Bobbio. Opátstvo však bolo takmer zničené predchádzajúcim opátom, Gerbert sa ho síce snažil obnoviť, ale po smrti Otta II. sa vrátil do Remeša. Z tejto školy potom už ako predstavený vytvoril stredisko francúzskej učenosti a dal tu matematickým vedám taký význam, aký skôr na Západe nemali. Stal sa rovnako sekretárom arcibiskupa.
V roku 985 sa zaplietol do politiky. Keď sa francúzsky kráľ Lothar snažil získať Lotrinsko od Otta III., Gerbert a arcibiskup Adalberon sa mu postavili podporou Huga Kapeta. Keď roku 986 zomrel Lothar a o rok neskôr aj jeho syn Ľudovít V., obaja podporili Huga Kapeta, ktorý bol potom zvolený kráľom Francúzska a ukončil tak vládu dynastie Karlovcov.
Adalberon označil Gerberta za svojho nástupcu, keď však v júni 988 zomrel, Hugo Kapet vymenoval miesto neho Arnulfa, ľavobočka kráľa Lothara. V roku 991 bol Arnulf pre údajnú zradu voči kráľovi zosadený a na prianie Hugo Kapeta bol Gerbert zvolený ako jeho následník. Jeho zvolenie však vyvolalo taký odpor, že pápež Ján XV. poslal do Francúzska legáta, ktorý ho dočasne zbavil biskupskej hodnosti. Gerbert sa snažil dokázať, že toto rozhodnutie bolo nezákonné, ale synoda v roku 995 prehlásila Arnulfovo zosadenie za neplatné.
Na pozvanie Otta III. sa Gerbert v júli 995 odobral do Magdeburgu a stal sa učiteľom tohto, v tej dobe pätnásťročného, mladíka. V roku 996 sa zúčastnil jeho korunovácie v Ríme a pápež Gregor V., Ottov bratanec, ho potom v apríli 998 vymenoval arcibiskupom ravennským. Po smrti Gregora V. bol 2. apríla 999 s podporou cisára zvolený pápežom. Zvolil si meno Silvester II. (podľa pápeža Silvestra I., radcu cisára Konštantína Veľkého) a stal sa prvým Francúzom na pápežskom stolci.
Silvester II. zavrhol všetko, čo skôr ako Gerbert hájil, stal sa horlivým zástancom pápežských práv a potvrdil svojho súpera Arnulfa za arcibiskupa remešského. Potvrdil zriadenie arcibiskupstva v Hniezdne, Štefanovi I. poslal kráľovskú korunu a povýšil tak Uhorsko na kráľovstvo, potvrdil tiež zriadenie arcibiskupstva v Ostrihome. Keď v roku 1001 vypuklo v Ríme povstanie proti cisárovi, Otto a Silvester boli nútení utiecť do Ravenny. Otto viedol dve neúspešné výpravy, aby znovu získal kontrolu nad mestom a zomrel pri tretej výprave 24. januára 1002. Silvester sa vrátil do Ríma čoskoro po Ottovej smrti, hoci vzbúrená šľachta mala stále moc. Zomrel 12. mája 1003 a je pochovaný v bazilike svätého Jána v Lateráne.
Dielo
Gerbert z Aurillacu je považovaný za jedného z najväčších učencov svojej doby. Bol najmä významným matematikom, je autorom rady matematických prác. Pripisuje sa mu zavedenie arabských číslic v Európe. Zoznámil sa s ich používaním v Španielsku a dokázal z hlavy robiť výpočty, ktoré boli veľmi ťažkosti pre tých, ktorí uvažovali pomocou rímskych číslic. Do Európy znovu vrátil abakus. V Remeši zostrojil hydraulický organ, ktorý prekonal všetky, do tej doby známe nástroje, kde vzduch musel byť pumpovaný ručne. Môže byť tiež autorom popisu astrolábu, ktorý bol vydaný Hermannom Contractom o nejakých 50 rokov neskôr. V liste z roku 984 žiada Lupita z Barcelony o preklad arabských astronomických diel.
Ako pápež začal rozhodný boj proti široko rozšíreným praktikám svätokupectva a konkubinátu medzi duchovenstvom, trvajúc na tom, že iba schopný a bezúhonný muž sa môže stať biskupom. Toho sa týka dogmatické pojednanie De corpore et sanguine Domini.
Dochované spisy Gerberta z Aurillacu vydal Migne v 139. zväzku Patrologia latina.
Cirkevné spisy
Gerbert z Aurillacu v legendách
Gerbertova povesť znalca magických umení bola zdrojom legiend, ktoré ho vykresľovali ako čarodejníka vo spolku s diablom.
Jedna z legiend tvrdila, že vlastnil knihu kúziel, ktorú ukradol arabskému filozofovi v Španielsku. Kúzelník ho prenasledoval a mohol ho sledovať podľa hviezd, ale Gerbert sa skryl zavesený pod dreveným mostom, kde medzi nebom a zemou bol pre kúzelníka neviditeľný.
Iné legendy tvrdili, že vyrobil bronzovú hlavu, ktorá dokázala odpovedať na jeho otázky áno alebo nie; že bol vo spolku s démonkou menom Meridiana, ktorá sa objavila, keď bol odmietnutý pozemskou láskou a s ktorej pomocou sa mu podarilo nastúpiť na papežský trón (podľa iných legiend získal pápežstvo v hre v kocky s diablom). Meridiana (alebo bronzová hlava) povedala Gerbertovi, že pokiaľ niekedy bude slúžiť omšu v Jeruzaleme, diabol si pre neho príde. Gerbert potom zrušil cestu do Jeruzalema, ale keď slúžil omšu v kostole svätej Márie Jeruzalemskej (tiež nazývaný „Jeruzalemský kostol“) v Ríme, čoskoro ochorel a keď zomieral, požiadal svojich kardinálov, aby rozrezali jeho telo a rozhádzali ho po meste. V inej verzií bol dokonca napadnutý diablom, keď slúžil omšu, diabol ho zohavil a dal jeho oči démonom, aby sa s nimi hrali. Ľutujúci Silvester si potom odrezal ruky a jazyk.
Nápis na jeho hrobke čítaný v časti Iste locus Silvestris membra sepulti venturo Domino conferet ad sonitum („Toto miesto, pri príchode Pána, vydá zvuku [posledná polnica] pochované telo Silvestra“, zle prekladané ako „vydá zvuk“) vytvoril podivnú legendu, že jeho kosti budú hrkotať v hrobke tesne pred smrťou pápeža.
Legendy o Gerbertovi z Aurillacu ako čarodejníci vznikali počas storočí po jeho smrti. Existovali aj iní pápeži, ktorí boli podozrievaní z čarodejníctva, napríklad Ján XXI. a Benedikt XII. Gregor XII. bol vypočúvaný kvôli magickým praktikám na koncile v Pise v roku 1409.
Michigan City (Indiana)
thumb|Michigan City Michigan City je mesto v okrese LaPorte County v americkom štáte Indiana. Je súčasťou dvoch mestských aglomerácií. Tento región je tak isto pre miestnych známy ako Michiana. Je vzdialený približne 50 míľ (80 km) východne od Chicago a 40 míľ (65 km) západne od South Bend. Podľa posledného sčítania v roku 2010 bola populácia 31 479 obyvateľov.
Michigan City je známe pre jeho blízkosť k Indiana Dunes National Lakeshore a je tak isto známe pobrežné mesto jazera Michigan Lake Michigan. Z týchto dôvodov je v letných mesiacoch v tejto oblasti čulý turistický ruch, kedy turisti prevažne prichádzajú zo Chicaga a okolitých miest severnej Indiany.
Symbolom mesta je maják.
NGC 3377
NGC 3377 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 8. apríla 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,2.
Štruktúrna geológia
náhľad|Vrásy a zlomy sú typickými objektmi študovanými na odkryvoch štruktúrnymi geológmi. Zvrásnené bridlice a kvarcity skupiny Meguma, blízko mesta Ovens, Nova Scotia, Kanada. Štruktúrna geológia je vedný odbor geológie, ktorý sa zaoberá rozložením horninových telies pomocou štúdia geologických štruktúr v priestore, študuje najmä ich vznik a vývoj. Je to interdisciplinárna veda, zahŕňajúca v sebe znalosti z geomorfológie, tektoniky a metamorfných procesov. Na zistenie veku, kedy sa niektorý útvar vymodeloval, využíva geochronológiu. Pri štúdiu deformácie hornín používa metódy štruktúrnej analýzy, ktorú aplikuje pri analýze zmeny tvarov horninových telies. Má význam aj pri vyhľadávaní nerastných surovín, kde sa využíva napr. pri vyhľadávaní štruktúrnych pascí na uhľovodíky, najmä ropy a plynu, pri sledovaní rudných štruktúr, napr. rudných žíl. Pri tom je potrebné analyzovať údaje zo zemského povrchu, vrtov, seizmických alebo iných geofyzikálnych meraní. V súčasnosti sa v štruktúrnej geológii vo zvýšenej miere začína využívať 2D/3D analógové aj počítačové modelovanie.
Metódy výskumu
Štruktúrnogeologický výskum možno rozdeliť na niekoľko základných metód :
Zoznam informatických článkov/Z
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 49 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
za
Zabezpečený hypertextový prenosový protokol · Zabezpečený prístup k príkazovému interpretovaču · Zaklínač 3: Divoký hon – O víne a krvi · Zašifrovaný text
zá
Záchrana dát · Základná jednotka počítača · Zálohovanie údajov · Zásobníkový automat · Zásuvný modul · Záznamové médium
zb
Zbernica
zd
Zdroj (počítač) · Zdroj neprerušovaného napájania · Zdrojový kód · Zdvojnásobovanie
ze
Zebibajt · Zenwalk · Zero Insertion Force · Zero Instruction Set Computer · Zettabajt
zf
ZFS
zh
Zhlukovanie
zi
Zilog Z80 · Zip mechanika
zn
Značkovací jazyk · Znalostný systém
zo
Zoo Tycoon 2 · Zoznam aplikácií podporujúcich OpenDocument · Zoznam distribúcií Linuxu · Zoznam hier pre Game Boy Color · Zoznam hier pre Nintendo Entertainment System · Zoznam internetových domén najvyššej úrovne · Zoznam KDE aplikácií · Zoznam MMORPG hier · Zoznam operačných systémov · Zoznam postáv v hre Grand Theft Auto III · Zoznam programovacích jazykov · Zoznam slotov a soketov spoločnosti AMD · Zoznam súborových systémov · Zoznam webových prehliadačov · Zoznam XFCE aplikácií · Zoznam známych portov · Zoznamovací portál
zr
Zreťazená voľná pamäť · Zreťazenie · Zrkadlo (informatika)
zv
Zvukový súborový formát
zx
ZX Microdrive · ZX Spectrum
Pétervásársky obvod
Pétervásársky obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Hevešskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Pétervására.
Quiestède
Quiestède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Monte Caseros (department)
Department Monte Caseros leží na juhovýchode provincie Corrientes na severovýchode Argentíny a je jeden z 25 departmentov provincie.
Na severe hraničí s departmentom Paso de los Libres, na západe s departmentom Curuzú Cuatiá, na juhu s provinciou Entre Ríos a na východe s Uruguajom.
Hlavné mesto departmentu má rovnaký názov - Monte Caseros.
Zem ľudí
Zem Ľudí je román z roku 1939, ktorého autorom je Antoine de Saint-Exupéry.
Dielo
V dielach Zem ľudí a Citadela Exupéry najviac spája svoje zážitky spolu s filozofickými úvahami o živote a o zmysle ľudskej existencie. Kniha má osem samostatných častí, ktorých rozprávačom je samotný Exupéry. Dielo má deväť kapitol, ktoré nie sú priamo prepojené, ale všetky spolu súvisia práve jeho zážitkami spojenými s letectvom.
Začína kapitolou s názvom Linka, kde opisuje svoje pocity pred svojím prvým dôležitým letom z Toulouse do Dakaru, ktorý mu pred letom pripadal nebezpečný, ale vyzýval ho. Po tom, ako sa dozvedel, že bude pilotovať lietadlo s poštou do Dakaru, išiel domov a zamýšľal sa nad okoloidúcimi ľuďmi, ktorí nechápu aká dôležitá a jedinečná je jeho práca. Známy výrok: ''„Starých priateľov už nič nenahradí. Nič nevyváži bohatstvo spoločných spomienok, spoločne prežitých chvíľ, škriepok, zmierení, dojatí. Staré priateľstvá nemožno obnoviť.“'' Teraz už píše o príhodách s jeho prvými leteckými priateľmi. S najväčším obdivom vzdáva úctu priateľovi Guillaumetovi, ktorý mal v Andách haváriu a potom sa vyše týždňa v zime a snehu brodil smerom k domovu, kde si potom mohol sadnúť s ostatnými a porozprávať im jeho príhodu.
V kapitole Lietadlo sa nadchýnal technikou lietadla a filozofoval nad stojom. V príbehu Lietadlo a planéta poukazuje na schopnosť lietadla pristáť aj na miestach, kde žiadna ľudská noha nikdy nevkročila, tak ako sa to stalo aj jemu samému niekde na Sahare, keď musel núdzovo pristáť na náhornej plošine, ktorá sa na každej strane končila zvislou stenou, zosúvajúcou sa do priepasti. Takto viackrát obdivoval nedotknuteľnosť a jedinečnosť týchto miest a na záver hovorí: „Sahara moja, Sahara, sudičky ťa celú zakliali!“
V ďalšej časti knihy už prevládajú úvahy a obrazy. Jeho predstavivosť porovnávala príbehy, ktoré zažil, so svetom, jeho významom a s ľuďmi, ktorí tu žijú. Tak aj príbeh Oáza z Argentíny a V púšti zo Sahary a medzistaníc francúzskeho letectva. Uprostred púšte stroskotal spolu so svojím mechanikom a hľadajú vlastnú cestu k prežitiu, ako predtým Guillamet. Prevláda tu množstvo strachu a úvah o zmysle prežitia pre človeka. Nakoniec ich zachránil chlapík s vodou. Známy výrok: ''„Voda, nemáš chuť, ani farbu, ani vôňu, nemožno ťa presne určiť, človek ťa pije, a nepozná ťa. Nie si potrebná k životu, sama si život.“''
Posledná kapitola Ľudia je akýmsi zhrnutím všetkých jeho predošlých úvah a príbehov. ''„Láska je predovšetkým modlitba a modlitba je ticho. Láska začína tam, kde nie je možné čakať už žiadny dar. Láska neznamená hľadieť si navzájom do očí, ale spolu hľadieť tým istým smerom.“'' Kniha končí slovami: „Iba Duch, ak dýchne do hliny, môže stvoriť Človeka.“
Martin V.
Martin V., vlastným menom Otto (Odo) z Colonny (* 1368 – † 20. február 1431) bol rímsky pápež, 206. pápež katolíckej cirkvi (14171431). Zvolený bol 11. novembra 1417 na Kostnickom koncile v konkláve zloženom z 23 kardinálov a 30 delegátov koncilu. Jeho zvolenie prakticky ukončilo Veľkú pápežskú schizmu.
Pochádzal z talianskeho aristokratického rodu. Rímsky pápež Inocent VII. (14041406) ho vymenoval kardinálom. Za pontifikátu jeho nástupcu Gregora XII. (14061415) bol jedným zo 7 kardinálov, ktorí viedli nespokojencov proti nemu, ktorí sa odvolali proti pápežovi k Bohu a ktorí zvolali Pisanský koncil (1409). Tam bol Gregor XII. zosadený a novým pápežom bol zvolený Alexander V. (14091410).
Štátna cesta 1 (Maďarsko)
História
Cesta bola vystavaná v 50. rokoch 19. storočia ako súčasť štátnej dopravnej cesty Budapešť-Viedeň. Išlo o prašnú cestu, ktorá postačovala vtedajším podmienkam a hustote dopravy. Neskôr však, v súvislosti so vznikom automobilu, vznikli úvahy o jej prebudovaní na betónovú, resp. bezprašnú komunikáciu. Plány však narušila prvá svetová vojna a ťažká hospodárska situácia krajiny počas hospodárskej krízy v 20. rokoch. Výstavba betónovej cesty sa začala až po konsolidácií ekonomiky Maďarska na prelome 20. a 30. rokov.
Martin V.
Keď bol na kostnickom koncile Otto z Colonny zvolený pápežom Martinom V., odvolanie proti pápežovi zakázal.
Štátna cesta 1 (Maďarsko)
História
Druhá svetová vojna a ustupujúca nemecká armáda zanechali túto cestu v katastrofálnom stave. Po ukončení vojny boli vystavané dočasné mosty a vykonané najnutnejšie úpravy, aby bola doprava po nej vôbec možná. Koncom 40. rokov sa začala generálna rekonštrukcia cesty, ktorá bola ukončená v roku 1953.
Až do 70. rokov bola štátna cesta 1 hlavnou tepnou na trase Budapešť-Viedeň. Jej funkciu postupne prebrala diaľnica M1, ktorá bola dokončená v roku 1996.
Fraktál
thumb|[[Mandelbrotova množina najznámejší príklad fraktálu, tzv. jablkový mužíček ]] thumb|[[Juliova množina ďalší známy príklad fraktálu]]
Fraktál je geometrický objekt vybudovaný pomocou rekurzie. Ide o "nepravidelný, fragmentovaný geometrický tvar, ktorý môže byť rozdelený na časti, z ktorých je každá aspoň približne podobná, zmenšená kópia celého geometrického tvaru". Táto vlastnosť tiež býva nazývaná sebepodobnosť.
Satan (vrch)
Charakteristika
Vrch sa nachádza na Hrebeni bášt. Na začiatku hrebeňa je Patria, nasleduje Malá Bašta , Predná bašta. Samotný Satan je medzi Satanovým sedlom (Čertovým hrbom) a Satanovým zárezom (Satanovou vežičkou). Má dva, približne rovnako vysoké, nepomenované vrcholy - severný a južný. Za Satanovým zárezom je Veľká capia veža, Hlinská veža, na ktorej sa hrebeň rozdeľuje na dve časti: jedna pokračuje ďalej na západ smerom k Hrubému vrchu a druhá na sever ku Kôprovskému štítu.
Fraktál
Najznámejšie fraktály sú Mandelbrotova množina a Juliova množina. Fraktály delíme na prírodné, geometrické, komplexné a náhodné. Termín fraktál použil po prvýkrát matematik Benoît Mandelbrot v roku 1975. Toto slovo pochádza z latinského fractus – rozbitý. Podobné objekty boli známe už aj dlho predtým (napríklad Kochova vločka v roku 1904).
Satan (vrch)
Charakteristika
Z východnej strany sa pozdĺž hrebeňa vinie Mengusovská dolina končiaca pri Hincových plesách pod Mengusovskými štítmi a zo západnej strany je Mlynická dolina, končiaca pod Furkotským štítom.
Fraktál
Fraktály sú definované pomerne krátkou rekurzívnou definíciou, ako zakresliť ich body nad množinou komplexných čísel. Ide o objekt, ktorého Hausdorffova miera je väčšia než topologická dimenzia. To znamená, že fraktál nemá ako kocka 3 dimenzie (rozmery), ale jeho dimenzia je zväčša neceločíselná. Obsah fraktálov (resp. objem) je konečný, no ich obvod (resp. povrch) je nekonečný. Ide o jedny z najzložitejších geometrických objektov, ktoré súčasná matematika skúma a majú často prekvapivo jednoduchú matematickú štruktúru.
Satan (vrch)
Charakteristika
Po úbočiach Satana sú hlboké lavínové ryhy. Pod Satanom tiež ležia Satanie plieska, nad nimi sú už len Malé a Veľké Hincovo pleso. V Mlynickej doline pod Satanom ležia Kozie plesá, Capie pleso, Okrúhle pleso, Pliesko pod Skokom a iné.
Okolie štítu
Z vrcholu štítu je výhľad do Mlynickej doliny a Mengusovskej doliny a na okolité štíty: Štrbský štít, Kôprovský štít, Štrbské Solisko ale i vzdialenejšie dominantné štíty Tatier.
Fraktál
Vlastnosťami fraktálov a ich opisom sa zaoberá vedný odbor matematiky nazvaný fraktálna geometria, ktorá sa zaoberá nepravidelnosťou objektu.
Druhy fraktálov
Celá Mandelbrotova množina Mandelbrotova množina zväčšená 6× Mandelbrotova množina zväčšená 100× Mandelbrotova množina zväčšená 2000× Dokonca 2000krát zväčšená Mandelbrotova množina nezníži kvalitu najjemnejších detailov, majú stále charakteristický tvar celej množiny.
Satan (vrch)
Názov štítu
Názov štítu Satan ako aj susednej Diabloviny, Diablovho sedla, Pekelníkovej štrbiny, Satanovho sedla či Pekelníka  má svoje korene v ľudových legendách o tunajších vrchoch, podľa ktorých Satan stráži ukryté poklady a vzácne kovy a na odvážlivcov, ktorí sa ich snažia vykopať zhadzuje kamene. Iná legenda hovorí, že na vrchole Satana sa počas svätojánskej noci schádzajú čerti a ďalšia, že bača sa pomoci kúzelníka tu hľadal poklady, ale satan ich vždy zahnal obrovskými skalami. V povestiach sa objavuje aj goral, ktorý zobral poklad, ale okabátil čerta a dušu mu neupísal. Vie sa, že okolo vrchu sa motali zlatokopi. Skutočným podkladom povestí môžu byť často padajúce kamene zo zrázov končiara.
Prístup
Vrchol Satan nie je pre turistov prístupný. Na vrchol sa dá ísť v sprievode horského vodcu.
Fraktál
Druhy fraktálov
Sú známe tieto druhy fraktálnych útvarov:
Generovanie fraktálov
Fraktály môžu byť jednoducho generované aj na osobných počítačoch. Existuje množstvo softvéru, ktorý umožňuje generovanie fraktálnych objektov.
Rotštejn
náhľad|Zrúcaniny hradu Rotštejn
Rotštejn je zrúcanina hradu v Českom raji. Nachádza sa približne 9 km od Turnova, na okraji prírodnej rezervácie Klokočské skály. Zrúcanina je čiastočne vystavaná a čiastočne vtesaná do blokov pieskovcových skál.
História
Hrad bol založený v druhej polovici 13. storočia. Ako prvý majiteľ je uvádzaný Jaroslav z Hrutwice, ktorý nechal hrad postaviť pre syna Voka z Rotštejna. V roku 1318 bol hrad vypálený a v nasledujúcich rokoch postupne obnovovaný. Od roku 1360 patril hrad Ješekovi z Rotštejna, ktorý od kráľa Karola IV. získal povolenie usporadúvať týždenné hry v blízkej obci Klokočí. V roku 1413 rod Rotštejnovcov vymrel a celé panstvo pripadlo Vaňkovi Paldrovi z Vařin. Ten celé panstvo vlastnil počas husitských vojen. Hrad pravdepodobne nebol husitmi vypálený (na rozdiel od iných okolitých hradov, napr. Valdštejn či Návarov). Husitskú prítomnosť na hrade nepotvrdzujú ani archeologické nálezy či písomné pramene. V neskoršej písomnej zmienke z roku 1540 sa hrad uvádza ako opustený, so skalami a stenami zborenými na nádvorí. Počas tridsaťročnej vojny bolo toto miesto využívané ako úkryt obyvateľov pred vojakmi. Obyvatelia sa skrývali v dutinách vytesaných do pieskovcových skál, ktoré boli mylne pokladané za hradné koniarne. V 19. storočí bolo toto miesto postihnuté mohutným zosuvom kameňov.
Třebětice
Třebětice môžu byť:
Eunika
Eunika je ženské krstné meno. Podľa českého kalendára oslavuje meniny 20. októbra. Meno je gréckeho pôvodu, odvodené od slova Εὐνίκη, Euníkē znamenajúce dobré víťazstvo.
Ženská štvorhra na US Open 2010
Ženská štvorhra na US Open 2010 sa hrá ako súčasť US Open 2010 od 30. augusta do 13. septembra 2010.
Piešťany
Piešťany sú kúpeľné mesto na Slovensku, sídlo okresu a mnohých vedeckých inštitúcií. Je medzinárodným strediskom liečby reumatických chorôb (Národný ústav reumatických chorôb) a významným regionálnym centrom kultúry, školstva, športu a rekreácie. Hospodárstvo mesta je závislé od liečebnej starostlivosti, turistického ruchu, elektrotechnického, strojárskeho a potravinárskeho priemyslu. Preteká ním rieka Váh. Má nížinné, teplé, slnečné a suché podnebie.
V okolí sa nachádzajú významné archeologické lokality (Moravany nad Váhom, Krakovany-Stráže). Prvá písomná zmienka pochádza zo zoborskej listiny z roku 1113. Výrazný rozvoj v 19. storočí súvisí s rozvojom kúpeľnej starostlivosti. V druhej polovici 20. storočia sa vďaka budovaniu priemyslu a pripojeniu obcí Banka a Kocurice zdvojnásobil počet obyvateľov na viac ako 33-tisíc, po odpojení obce Banka v roku 1996 mali Piešťany necelých 31-tisíc ľudí. Odvtedy ich počet klesol o desatinu na necelých 28-tisíc.
Iliušin
Iliušin (-prepis podľa PSP) alebo Iľjušin (-starší prepis) môže byť:
Iľjušin (s malým i na začiatku) môže byť aj všeobecne typ ruského lietadla (značky Iliušin).
Piešťany
Geografia
náhľad|vľavo|Najdlhšia slovenská rieka Váh v Piešťanoch Piešťany ležia 86 kilometrov severovýchodne od hlavného mesta Bratislavy, na pravom brehu rieky Váh. Rozprestierajú sa v strednej časti Dolnovážskej nivy, v severnom výbežku Podunajskej roviny, pod úpätím pohoria Považský Inovec v nadmorskej výške Mestom okrem Váhu preteká potok Dubová, ktorý sa vlieva do priehradného jazera Sĺňava, ktoré leží juhovýchodne od mesta.
Mesto sa delí na katastrálne územia Piešťany a Kocurice – jedinú mestskú časť, vzdialenú juhozápadne od mesta, na ľavom brehu Dudváhu,  V tejto mestskej časti sa našlo popolnicové pohrebisko z mladšej bronzovej doby a písomné pramene dokladajú osadu Cozuran v roku 1113. Súčasťou Piešťan sú Kocurice od 1. januára 1974. V rokoch 19731996 bola súčasťou Piešťan aj obec Banka.
Staroveké a stredoveké dejiny
náhľad|vľavo|22 800 rokov stará [[Moravianska venuša. Najznámejší výtvarný prejav z kamennej doby na Slovensku. Originál v SNM, kópia v Balneologickom múzeu]] Stopy osídlenia okolia Piešťan pochádzajú už zo štvrtohorného pleistocénu. Kamenné nástroje človeka neandertálskeho typu boli objavené v neďalekej obci Banka a v jaskyni Čertova pec. V ostatnej ľadovej dobe sa ku nezamŕzajúcim prameňom sťahoval človeklovec mamutov. Svedčia o tom nálezy z Banky a Moravian nad Váhom. Pramene vyhľadávali obyvatelia z neskorej i mladšej kamennej doby, no najmä z bronzovej doby. V okolí sú stopy po ľude maďarovskej kultúry, vystriedanej ľudom karpatskej mohylovej a čakanskej kultúry. V mladej železnej (laténskej) dobe, asi v štvrtom storočí pred Kr., prichádzali Kelti. V 1. až 4. storočí osídlenie germánskymi Kvádmi. Po nich boli nájdené významné a bohaté germánske hroby v blízkych Strážach, dnes Krakovany-Stráže. V 5.6. storočí prichádzali do oblasti prvé slovanské kmene.
Piešťany boli aj kráľovským majetkom a súčasťou hradného panstva Tematín. V roku 1348 daroval kráľ Ľudovít I. hrad a panstvo Tematín magistrovi Mikulášovi Kontovi. Kontovci si udržali panstvo do roku 1521, kedy rod vymrel bez potomkov. Po vymretí tohto rodu ich od kráľa Ľudovíta II. získal Alexej Thurzo.
Novoveké dejiny
Dejiny mesta sú úzko späté s rozvojom kúpeľníctva v 16. storočí. Prvý podrobný opis prameňov pochádza od prefekta Šarišského hradu a kráľovského radcu Juraja Wernhera z roku 1545 v knihe Správa o podivuhodných vodách Uhorska (De admirandis Hungariae aquis hypomnemation). Neskoršie opisy sú od lekára rakúskych cisárov Johanna Crata de Crafheima (1571), osobného lekára pápeža Sixta V. Andreu Bacciusa Elpidianusa (1588), či od nemeckého cestovateľa Martina Zeillera (1632). Najslávnejší opis kúpeľov pochádza od Adama Trajana Benešovského v básni Saluberrimae Pistinienses Thermae (Uzdravujúce piešťanské kúpele) z roku 1642. V tom istom roku Piešťany dostali mestské výsady a jarmočné právo a vyvíjali sa ako zemepanské mestečko.
Od roku 1521 patrili Piešťany prevažne Thurzovcom, no po smrti Alexeja Thurza napadli Očkaiovci testament, prisudzujúci vlastníctvo panstva rodine Sékelyovcov, spory o vlastníctvo obce trvali v období rokov 1551-1591. Od Sékelyovcov prešlo vlastníctvo na vnučku Alexeja Thurza Annu Salmovú. Nakoniec v roku 1602 sa dohodli grófovia Salma a Stanislav Thurzo o odpredaní panstva s Piešťanmi Thurzovcom. V tomto čase bolo ešte hlavnou obživou obce poľnohospodárstvo. V priebehu turecko-uhorských vojen boli Piešťany trikrát vyplienené Turkami, v rokoch 1530, 1599 a 1663.
Okolo prameňov vznikla kúpeľná osada Teplice, o ktorej prvá písomná zmienka pochádza z roku 1599. V jej centre stál ubytovací hostinec a panský dom pre šľachtu. Osada sa časom spojila s obcou Piešťany (niekedy aj Veľké Piešťany) a dnes tvorí historické centrum. Thurzovci vlastnili Piešťany opäť od roku 1602 do roku 1637. V roku 1610 sa takmer všetci obyvatelia Piešťan hlásili k Evanjelickej cirkvi. Adam Thurzo nechal vybudovať prvý ubytovací hostinec pre vznešených kúpeľných hostí. Ferdinand I. po Thurzovej smrti odpredal Piešťany Imrichovi Berčénimu. Od neho panstvo odkúpil v roku 1656 Adam Forgáč a Forgáčovcom zostalo panstvo až do konca Rákocziho povstania. Po neúspechu povstania cisár odobral majetky Šimonovi Forgáčovi a do roku 1720 obec krátko patrila Jánovi Václavovi z Mitrovíc. Roku 1720 daroval panovník Karol VI. panstvo Hlohovec (a s ním i Piešťany) Jánovi Leopoldovi Erdődymu. Erdődyovcom patrilo mestečko Piešťany až do roku 1848 (zrušenie nevoľníctva) a kúpele až do roku 1940 (zoštátnenie).
náhľad|Secesný hotel [[Thermia Palace z roku 1912. Miesto stretnutia troch cisárov – bulharského, nemeckého a rakúskeho.]] Prvý lekársky opis Schediasma de Thermis Postheinsibus je od hlavného fyzikusa slobodného kráľovského mesta Prešporka Jána Justusa Torkoša (1745). V roku 1772 sa v Piešťanoch objavil významný balneológ, profesor Heinrich J. von Cranz. Až po jeho návšteve postavili prvú stálu budovu kúpeľov, dovtedy sa používali iba jamy vykopané v zemi, ktorých využívanie komplikoval meniaci sa tok Váhu. Piešťany v novoveku často ničili veľké povodne na Váhu, zničujúce boli najmä tie v rokoch 1683, 1744 a 1813.
Začiatkom 19. storočia (okolo roku 18201822) dal Jozef Erdődy vybudovať v klasicistickom štýle prvé murované kúpeľné budovy, ktoré boli dobudovávané a prestavované v priebehu celého 19. storočia (od roku 1923 známe pod názvom Napoleonské kúpele). V roku 1802 navštívil Piešťany Beethoven. Začiatkom 19. storočia sa liečba uberala pokrokovou, lekársky podloženou metódou pod vedením doktora F. E. Scherera, nájomcu kúpeľov, zakladateľa Vojenského kúpeľného ústavu (1863) a autora monografie o kúpeľoch. Od roku 1837 je zdokumentovaná prítomnosť piešťanského prepravného špecifika – ručne ťahaných vozíkov, tzv. infanteristov.
Winterovci a vývoj po druhej svetovej vojne
V roku 1889 dostala kúpele do prenájmu od rodiny Erdődyovcov firma Alexander Winter a synovia. K tomuto obdobiu sa viaže najväčší rozkvet kúpeľov a mesta, dochádza k veľkorysej výstavbe kúpeľných objektov a vďaka propagácii sa stali známe v celom svete. Zaslúžil sa o to najmä syn Alexandera Wintera Ľudovít Winter, slovenský podnikateľ židovsko-maďarského pôvodu, nájomca, budovateľ piešťanských kúpeľov a tvorca ich svetového mena. Ľudovít Winter pôsobil v rokoch 1919 - 1935 ako predseda slovenskej jednoty kúpeľov. Prežil koncentračný tábor a po jeho návrate do Piešťan v roku 1948 mu bol zakázaný prechod z kúpeľov do mesta cez rieku. Výrazne sa zaslúžil o premenu obce Piešťany na mesto. Jeho brat Imrich zase povzniesol kultúrny a spoločenský život v meste, jeho meno nesie Balneologické múzeum Imricha Wintera, ktoré spoluzakladal. Boli vystavané Františkove kúpele, Grand hotel Rónai/Royal, hotel Lipa či hotel Thermia Palace s kúpeľmi Irma.
Rozvoj prerušila prvá svetová vojna, v kúpeľoch sa začali liečiť ranení vojaci a dôstojníci. Počas prvej svetovej vojny bola postavená liečebňa Pro Patria (Za vlasť). Vo februári 1917 sa v hoteli Thermia Palace stretli traja cisári, nemecký cisár Viliam II., rakúsky cisár Karol I. a bulharský cár Ferdinand I. Rokovali tu o ďalšom vedení vojny a tu aj spečatili svoj osud.
V medzivojnovom období prúdili do kúpeľov desaťtisíce hostí, medzi nimi mnohé významné osobnosti (Richard Tauber, Henny Porten, Selma Lagerlöfová, Alfons Mucha, indickí maharadžovia a i.). Došlo k významnému rozvoju kúpeľov aj mesta, k výstavbe modernej infraštruktúry, najmä v spolupráci Wintera ako správcu kúpeľov a Alexandra Šindelára ako miestneho starostu a dekana. Postavili sa dva nové mosty cez Váh, Poštový a telegrafný úrad, meštianska škola, obecný a okresný úrad či asfaltové cesty a v rokoch 1925-1931 prvé protipovodňové valy na brehoch rieky. Taktiež sa piešťanské letisko, funkčné od roku 1926, stalo hlavnou základňou československého letectva na Slovensku.
Po vypuknutí druhej svetovej vojny nastala úplná ekonomická stagnácia. V roku 1940 došlo ku zoštátneniu kúpeľov, 1948 ku ich znárodneniu. Winterovci boli stíhaní režimom, Imrich vojnu neprežil, Ľudovítovi zakázali pôsobenie v kúpeľoch. Počas vojny v holokauste zomrela veľká väčšina z piešťanských Židov, ktorí tvorili vyše 10 % obyvateľov. Piešťany a ich infraštruktúra tiež utrpeli vojnou, po vypuknutí SNP sa celá piešťanská vojenská posádka na čele s Ivanom Haluzickým doň zapojila.
Piešťany boli oslobodené rumunskou a sovietskou armádou 4. apríla 1945. Rozvoj mesta a kúpeľov zabezpečil až zákon o preventívnej starostlivosti z roku 1951. Od roku 1945 užívajú Piešťany štatút mesta, od roku 1954 štatút kúpeľného mesta a od roku 1956 štatút kúpeľného mesta medzinárodného významu, od 1996 okresného mesta. V druhej polovici 20. storočia nastal v meste vzostup špecializovaných priemyselných odvetví (elektrotechnický podnik Tesla – v roku 1984 sa tu začal vyrábať prvý československý osobný počítač PMD 85; výroba zdravotníckej technike vo firme Chirana).
Názov
Názov Piešťany je odvodený od piesčitého charakteru podložia naplavenín Váhu, na ktorých sa rozprestiera. Toto meno nesie aj planétka (4573) Piešťany, ako aj niektoré ulice na Slovensku s pomenovaním Piešťanská.
Symboly mesta
náhľad|[[Arthur Heyer, tvorca známeho barlolámača]] Symbolmi mesta sú: erb, pečať, zástava mesta, insígnie primátora mesta a štandarda primátora mesta. Ako symbol bol barlolámač prijatý za mestský znak 21. októbra 1945 pri príležitosti povýšenia obce Piešťany na mesto.
Erb mesta tvorí modrý štít so striebornou postavou nahého zlatovlasého muža, lámajúceho obojručne zlatú barlu o ľavé koleno. Do druhej polovice 19. storočia mesto používalo ako pečatidlo rôzne vyobrazenia svätého Štefana-kráľa. Najstaršia zachovaná pečať pochádza z roku 1564. Je na liste odoslanom z Piešťan do Trnavy, z obsahu ktorého sa dá predpokladať právo na konanie trhu alebo jarmoku. Priemer pečate je a vyobrazuje svätého Štefana-kráľa s barlou v pravej ruke, zatiaľ, čo v ľavej drží štít s krížom.
Z roku 1783 je osemboká pečať samotného mesta. Má priemer, v strede vyobrazenie svätého Štefana s barlou v pravej ruke a kruhopisom Sigillum oppidi Peosten. Dnešný symbol mesta, barlolámač, bol pôvodne znakom kúpeľov. Podnet na jeho vytvorenie dal Ľudovít Winter, ktorý si želal jednoduchý symbol uzdravenia vypovedajúci o sile termálnych prameňov. V roku 1894 sa Winter stretol v budapeštianskej Riegelovej tlačiarni s kresličom nemeckého pôvodu Arthurom Heyerom, ktorého poveril takýto symbol vytvoriť. Heyer mu o pár dní predložil skicu muža lámajúceho barlu. Tento znak si Winter okamžite nechal patentovať, ale aj napriek tomu sa stal podnetom 40-tich súdnych sporov. Umelecké vyobrazenie barlolámača sa nachádza na priečelí kolonádového mosta.
Vlajku tvorí šesť vodorovných rovnomerných pruhov v mestských farbách – zlatá, modrá, strieborná, zlatá, modrá, strieborná. Vlajka v pomere je zastrihnutá do lastovičieho chvosta siahajúceho do jej 1/3.
Samospráva
Pre zoznam vedúcich predstaviteľov samosprávy Piešťan pozri Zoznam predstaviteľov mesta Piešťany
Na čele mesta stojí primátor, ktorý je predstaviteľom a najvyšším výkonným orgánom mesta. Mestské zastupiteľstvo (MsZ) od roku 2018 je 17-členný zbor (znížený z počtu 21 v rokoch 2014 – 18 a z počtu 25 v predošlom volebnom období) zložený z poslancov zvolených v priamych voľbách občanmi mesta. Od roku 2014 má mesto dva volebné obvody pre zastupiteľstvo. Funkčné obdobie MsZ sa končí zložením sľubu poslancov novozvoleného zastupiteľstva. V súčasnosti je 12 poslancov nezávislých, 3 poslancov má KDH a po jednom poslancovi strana SPOLU a koalícia SaS-OĽaNO.
Demografia
Ku 31. decembru 2003 mali Piešťany 30 066 obyvateľov, z toho 47,06 % mužov a 52,94 % žien. Podľa sčítania obyvateľov z roku 2001 bývalo v meste najviac obyvateľov slovenskej národnosti (96,3 %), nasledujú národnosti: česká (1,69 %), maďarská (0,27 %), rómska (0,18 %), moravská (0,11 %), nemecká (0,06 %), poľská (0,04 %), rusínska (0,04 %) a ukrajinská (0,03%). Vierovyznanie obyvateľov: rímskokatolícke (72,65 %), evanjelické (5,96 %), gréckokatolícke (0,31 %), pravoslávne (0,14%), československé husitské (0,09 %), ostatné (0,23 %), bez vyznania (16,71 %). V meste po roku 2000 v dôsledku dochádzania mladých ľudí za prácou do iných miest a suburbanizácie významne vzrástol počet obyvateľov v poproduktívnom veku.
Na začiatku 17. storočia boli Piešťany dominantne evanjelické a luteráni spravovali oba miestne kostoly. Tie im v rokoch 1630, resp. 1637 odobrali Adam Thurzo a Adam Forgáč a v roku 1664 evanjelický zbor počas protireformácie zanikol úplne. Evanjelici sa začali v meste organizovať opäť až v roku 1894.
Mesto malo v minulosti tiež významnú židovskú menšinu, v rokoch 19001940 tvorila medzi 11 a 15 % obyvateľstva. Židia boli v Piešťanoch evidovaní od roku 1727. V roku 1815 bola postavená prvá synagóga a v roku 1906 vznikla židovská kuchyňa a 6 izieb pre chudobných a starých židov. Ortodoxná synagóga bola postavená v rokoch 18931894, no v päťdesiatych rokoch 20. st. bola zdemolovaná. Židia na začiatku 20. storočia vlastnili približne 65 % licencií na prevádzkovanie obchodov, hotelov a reštaurácií. V roku 1940 žilo v Piešťanoch 1 559 Židov, v roku 1948 už len 201. V Piešťanoch pôsobilo niekoľko významných rabínov. Posledný predvojnový rabín, Yissachar Shlomo Teichtal, zomrel vo vlaku pri návrate z koncentračného tábora Auschwitz. Obete holokaustu majú v meste umiestnené kamene Stolperstein. Nachádzajú sa tu aj dva židovské cintoríny s viac než 630 náhrobnými kameňmi.
Vzdelanie
náhľad|Gymnázium Pierra de Coubertina Vysoké školstvo v Piešťanoch reprezentuje Inštitút fyzioterapie, balneológie a rehabilitácie Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave a Vysoká škola zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety v Bratislave cez ''Detašované pracovisko Piešťany – sv. Pátra Pia'', zameriavajúce sa na odbor sociálna práca. V Piešťanoch sídlila aj Fakulta cestovného ruchu Vysokej školy Goethe Uni Bratislava. Zo všeobecných stredných škôl sú to gymnáziá Pierra de Coubertina. Stredné odborné školy zastupuje Hotelová akadémia Ľudovíta Wintera, Stredná priemyselná škola elektrotechnická, Stredná záhradnícka škola, Stredná odborná škola obchodu a služieb a Stredné odborné učilište elektrotechnické a strojárske. Stredné odborné učilište vodohospodárske existovalo medzi rokmi 19842007. V meste je šesť základných škôl, špeciálna základná škola a dve základné umelecké školy.
Veda a výskum
Významné vedecké pracoviská sú zastúpené inštitúciami ako je Národný ústav reumatických chorôb, zameriavajúci sa na výskum a liečbu reumatických ochorení, a prípravu nových odborníkov v oblasti reumatológie. Ďalšou organizáciou je Výskumný ústav rastlinnej výroby zameraný na výskum pestovateľských technológií, metód šľachtenia a poradenstvo v rastlinnej výrobe. Elektrotechnický ústav Slovenskej akadémie vied zastupuje Oddelenie technológie a diagnostiky polovodičov, úzko spolupracujúce s firmou ON Semiconductor, ktorá prevzala štafetu výroby polovodičov po Tesle Piešťany. Špičkovým pracoviskom v oblasti metrológie, skúšobníctva, normalizácie a certifikácie je Technický skúšobný ústav Piešťany, š. p.
Kúpele
Balneoterapia sa aplikuje na choroby pohybového ústrojenstva, poúrazové stavy, nervové choroby a mnohé ďalšie. Bahno má významné antifungálne účinky. Pre balneologické využitie je pripravované originálnou technológiou, počas ktorej podlieha procesu dozrievania a regenerácie s početnými chemickými a biologickými reakciami. Dozreté bahno má maslovitú, mazľavú konzistenciu, je plastické, tepelne vodivé, ochladzuje sa štvornásobne pomalšie ako voda, oproti ktorej má 350-krát väčšiu viskozitu. Zrelé bahno je oceľovo modré až čierne. Používa sa tu viac ako 60 rôznych liečebných procedúr a metodík. Základom sú procedúry využívajúce unikátnu minerálnu vodu a liečivé sírne bahno, ktoré sa kombinujú s vodoliečbou, individuálnou a skupinovou rehabilitáciou, masážami, uhličitou terapiou, svetloliečbou, elektroliečbou, teploliečbou a ďalšími špecializovanými výkonmi a relaxačnými procedúrami.
O kúpeľnú starostlivosť sa starajú primárne Slovenské liečebné kúpele s celkovou kapacitou 2 000 lôžok. SLK patria od roku 2002 spoločnosti Danubius Hotels Group venujúcej sa kúpeľnej starostlivosti v Maďarsku, Česku a Rumunsku, ktorá od roku 2019 funguje ako sieť hotelov Ensana.
Podnebie
Mesto je položené v širokom, dobre ventilovanom severojužnom údolí Váhu medzi pohoriami Považský Inovec na východe a Malé Karpaty na západe. Oblasť je typicky nížinatá, teplá, pomerne suchá ale mierne veterná. Z priemerných teplôt vyplýva mierna zima a teplé leto. Celkový ráz podnebia je mierne premenlivý.
Priemerná ročná teplota je 9,2 °C, stredná denná amplitúda 9,4 °C. Zima s celodennými mrazmi trvá priemerne od 11. decembra do 20. februára, na krátky čas býva prerušená teplým juhozápadným prúdením. Dní s teplotami nad 30 °C je za rok 14,3, nad 25 °C je ich 62,4 a to hlavne v júli a auguste. Teplotu do 0 °C má 103 dní v roku, najmä od decembra do marca. Dní pod 0 °C je 29,2. Teplota pod −10 °C vychádza v priemere na 1,3 dňa. Najchladnejší mesiac je január.
Zrážky sú rozložené rovnomerne počas celého roku, priemerne je to. Najmenej ich je za február, najviac za jún a júl. Výdatnejšie zrážky iba v lete pri miestnych búrkach. V októbri sa prejavuje vplyv južných a juhozápadných frontálnych porúch so zvýšeným množstvom zrážok.
Oblačno je hlavne v zimnom období, ročný priemer slnečného svitu je 2 147 hodín. Celoročne prevláda bezvetrie, silný vietor pripadá na 10 % dní.
Hmla sa vyskytuje najmä v mesiaci január, najmenej v mesiaci apríl. Od apríla do septembra je hmlisto len zriedkavo a krátko. Ide prevažne o ranné radiačné hmly, ktoré sa do dvoch hodín od východu slnka rozplývajú. V zime sa rozpúšťajú medzi desiatou a dvanástou hodinou a tvorí sa z nich nízky Stratus. Pri anticyklonálnych situáciách sa hmla udrží celý deň.
Kultúra
náhľad|Dom umenia V meste sa nachádza niekoľko scén slúžiacich pre kultúrne akcie. Najväčšou je Dom umenia Piešťany, s kapacitou hlavnej sály 622 miest zároveň najväčšie kino na Slovensku, kultúrno-spoločenské centrum Fontána (kino, Filmový klub, 262 – 400 miest), Malá scéna MsKS, hudobný pavilón Mušľa. Na Kúpeľnom ostrove je Spoločenské centrum (400 miest) a vonkajší hudobný pavilón Harmony. Ako výstavné siene slúžia priestory Stará lekáreň, KSC Fontána a galéria Majerník v Dome umenia. Mestská knižnica vznikla v roku 1925, v roku 2005 disponovala 91 780 knižničnými jednotkami. 8. januára 2020 bola sprístupnená EKOknižnica pri CPPR. Ďalšie neverejné odborné knižnice sú vo Výskumnom ústave rastlinnej výroby, Balneologickom múzeu Imricha Wintera a v Nemocnici Alexandra Wintera.
Mesto nemá vlastný divadelný súbor, pôsobia tu však amatérske divadlá Bradatá divadelná dvojica (dočasne neaktívna) a Divadlo Točítko.
Piešťany majú na počet obyvateľov veľmi bohatý kultúrny život, predovšetkým v letných mesiacoch. Najstaršou kultúrnou akciou je Piešťanský hudobný festival, v súčasnosti (Music festival Piešťany), zameraný na klasickú hudbu, založený v roku 1955. Piešťanské organové dni sa konajú od roku 1999. Ďalšími pravidelnými akciami sú: Otvorenie letnej kúpeľnej sezóny (OLKS), ktoré sa stalo najrozsiahlejším kultúrnym podujatím roka. Koná sa prvý júnový víkend. Truck country – malá sestra Country Lodenice. Prehliadka a súťaže ťahačov spojená s country hudbou. Lodenica – festival venovaný country a folkovej hudbe sa koná vždy posledný augustový víkend od roku 1999. Je to najväčšia akcia svojho druhu na Slovensku. Tak ako OLKS otvára kúpeľnú sezónu, zatvára ju Victoria Regia – súťaž v aranžovaní kvetov, ktorej vrcholom je alegorický sprievod, tzv. Kvetinové korzo, konajúca sa v polovici septembra. Od 2001 festival rozprávok a ich tvorcov Zázračný oriešok. V roku 2005 bola obnovená tradícia podujatia Socha piešťanských parkov z rokov 19671993. Od roku 2006 sa v meste uskutočňuje medzinárodný filmový festival Cinematik. Ďalšie filmové festivaly v meste sú Kineama, Astrofilm a Eurotour. Okrem pravidelných podujatí má mesto bohatý kultúrny program počas celého roka, možno spomenúť 1. bezbariérový festival Paráda, mestské hody alebo vianočné trhy.
Letisko je najmä v letnom období dejiskom viacerých hudobných festivalov a podujatí; v rokoch 2006 až 2008 sa tu konal hudobný festival Hodokvas v rokoch 20072010 Národné letecké dni, od roku 2010 sa tu koná tuningové podujatie Carat Tuning Párty a takisto nasledovateľ Hodokvasu, hudobný festival Grape. Dočasne sa tu v rokoch 2011 – 2012 konal ďalší hudobný festival, tentoraz elektronickej hudby, BeeFree, pričom od roku 2012 sa sem z Nového Mesta nad Váhom presunul rockový Topfest. Tradícia leteckých dní bola na letisku obnovená v roku 2019.
Od roku 1983 tu pôsobí skupina Slniečko (Punto & rybacé hlavy). Z Piešťan pochádzajú aj ďalšie slovenské hudobné skupiny, hip-hopový Kontrafakt a rocková skupina Funny Faces.
Prostriedky masovej komunikácie
V meste pôsobia tlačoviny mesačník Revue Piešťany (1959) a týždenník Piešťanský týždeň (1991), ďalej televízne stanice TV Karpaty (2006) a Piešťany TV a rozhlasová stanica Rádio Piešťany (2010). Tiež fungujú online magazíny PNky (2010) a ZPiešťan.
Múzeá
náhľad|Vojenské historické múzeum Balneologické múzeum Imricha Wintera bolo založené v roku 1928 na popud Imricha Wintera a Piešťanskej muzeálnej spoločnosti. Pôvodne malo vlastivedné zameranie, ale od roku 1966 je špecializované na balneológiu a históriu kúpeľov a kúpeľníctva na Slovensku. V zbierkach múzea sa nachádzajú zbierky lekárskych pomôcok z 19. storočia, historické pohľadnice, časť pozostalosti M. R. Štefánika, množstvo významných archeologických nálezov z regiónu, národopisná zbierka a pod. Hlavná expozícia sídli v budove Kúpeľnej dvorany. Pod jeho správu spadá aj pamätná izba Ivana Krasku, Vila doktora Lisku a hradisko Kostolec.
Múzeum AMK VCC. Sú v ňom sústredené zbierky Veteran Car Clubu Piešťany.
Zaujímavé stavby
Väčšina stavebných pamiatok Piešťan spadá do obdobia rozvoja kúpeľov a teda aj mesta v 19. storočí. Jedinou stredovekou pamiatkou je ruina kostola (tzv. Starý kláštor na Detvianskej ulici), existencia kláštora v tejto lokalite nie je doložená. Dôvodom, prečo sa staršie stavby nezachovali, boli časté záplavy spôsobované Váhom. Katastrofické rozmery mala povodeň z 26. augusta 1813, keď rieka úplne zničila, alebo poškodila všetky vtedajšie budovy. V roku 1991 bola v časti mesta vyhlásená pamiatková zóna.
Sakrálne stavby
Zo sakrálnych stavieb je najstaršou dochovanou pamiatkou už spomínaný kláštorný gotický kostol, z ktorého však stojí už len časť presbytéria. Dva svorníky z klenby sa zachovali na farskej budove. Klasicistický Kostol sv. Štefana Kráľa z rokov 18281832 bol pravdepodobne postavený na základoch staršieho kostola. Hlavný oltár s obrazom sv. Štefana Kráľa od mastra Zieglera (1831), nástenné maľby od trojice Papp, Petrovič, Enhof (1931) a vitráže od J. Alexyho (1950). Baroková kúpeľná kaplnka sv. Jána Nepomuckého z roku 1760 bola zbúraná koncom 19. storočia.
Nahradila ju neogotická Kaplnka Božského Srdca Ježišovho z roku 1897, postavená o sto metrov východnejšie na brehu Váhu. Z bývalej kaplnky sa v nej dochoval obraz umučenia sv. Jána Nepomuckého od K. Švestku (1882). Liturgické zariadenie pochádza od Ľ. Chmelára (1975). Evanjelický kostol a. v. je novogotická stavba z roku 1905 postavená podľa projektu J. Krátkeho. V meste stoja tiež dve sakrálne stavby z konca 20. storočia. Farský ''kostol sv. Cyrila a Metoda'' z roku 1996 je od M. Bišťana. Obsahuje oltár Najsvätejšej Trojice (1630) a krížovú cestu od A. M. Meissela (1891). Kaplnka Sedembolestnej Panny Márie z roku 1997 od Ľ. Mrňu a M. Kajlicha bola postavená na mieste staršej, ktorá fungovala od roku 1943 v budove bývalej Župnej nemocnice. Liturgické zariadenie v kaplnke je od Ľ. Chmelára a sochy od M. Lukáča (1997). Kaplnka je súčasťou sakrálneho komplexu s pastoračným centrom a exercičným domom, ktorý spravujú jezuiti.