cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Byzantské umenie v komnénovskom a angelovskom období
Významné diela komnénovskej epochy
náhľad|[[Palatínska kaplnka (Cappella Palatina), kráľovská kaplnka, nachádza na prvom poschodí v strede Palazzo dei Normanni v Palerme na Sicílii]] Palatínska kaplnka (Cappella Palatina) je kráľovská kaplnka normanských kráľov na Sicílii. Nachádza sa na prvom poschodí v strede Normanského paláca (Palazzo dei Normanni). Palácovú kaplnku dal v roku 1132 Roger II. Sicílský na miestne staršej kaplnky postavenej okolo roku 1080. Zasvätená bola sv. Petrovi a pripomínala kupolovitú baziliku. Stavba trvala osem rokov, pričom mozaiky z roku 1143 sú dokončené iba čiastočne. Má tri apsidy so šiestimi špicatými oblúkmi (tri na každej strane hlavnej lode) spočívajúcimi na recyklovaných klasických stĺpoch. Kaplnka harmonicky kombinuje rôzne štýly: normanskú architektúru, arabské oblúky a strechu, byzantskú kupolu, počet apsíd a mozaiku. K ďalším pozoruhodným rysom kaplnky patrí strop Mukarnas zložený zo stoviek maľovaných kaziet s najmä rastlinnými a zoomorfnými vzormi. Okrem nich sú však prítomné aj scény z každodenného života a dokonca s nerozpoznateľnými predmetmi. Obrazy sú výrazne ovplyvnené moslimským abbásovským umením.
Chrám svätého Spasiteľa v Chore v Konštantínopole (dnes Kahrie džámí) je považovaný za jeden z najkrásnejších žijúcich príkladov byzantskej architektúry a sakrálneho umenia. Chrám bol pôvodne postavený ako kláštorný komplex. Názov „Chora“ odkazuje k symbolicky nazvanému miestu výstavby „Krajina živých“ (gr./ἡ Χώρα των ζώντων/i chora ton zonton), dnes sa používa pre skrátenie názvu chrámu. Počiatky pôvodného chrámu na tomto mieste sa datujú k prelomu 4. a 5. storočia. Pre rozsiahle fortifikačné úpravy cisára Theodosia II. sa chrám ocitol za hradbami mesta. Väčšina z dochovaných stavieb a výzdoby však pochádza z konca 11. storočia, keď chrám nechala prestavať Mária Duková, svokra cisára Alexia I. Na počiatku 12. storočia bol chrám zničený zemetrasením, neskôr bol opravený cisárom Izákom II. Dostavanie chrámu do súčasného stavu sa datuje až do 14. storočia (palaiologovská éra). V 16. storočí bol chrám osmanskými vládcami premenený na mešitu, od roku 1948 je múzeom.
náhľad|Chrám Panagia Theotokos Gorgoepikoos v Aténach|vľavo Chrám Panagia Gorgoepikoos je menší byzantský kostol stojaci na aténskom námestí Mitropolis, situovaný vedľa metropolitnej katedrály (získal i názov „Malá metropola“). Kostol je postavený na vrchole zrúcaniny starovekého gréckeho chrámu. Má typický byzantský pôdorys priečny s námestím, vo vnútri je vytvorené trojlodie. Osemhranná kupola bola pôvodne podoprená štyrmi stĺpmi, ktoré však v 19. storočí boli nahradené piliermi. Na rozdiel od bežnej byzantskej praxe sa okrem kupoly nepoužili žiadne tehly - steny sú výlučne postavené z recyklovaných mramorových častí. Jedinečným prvkom v byzantskej architektúre je vyše 90 reliéfnych sôch v hornej časti stien chrámu. Interiér bol pôvodne zdobený výlučne freskami, avšak zachoval sa iba obraz Panny Márie Panagie nad vstupným vchodom. Chrám bol pôvodne zasvätený Panne Márii Panagii Gorgoepikoos (po zázračnej ikone Panny Márie, ktorá tam bola uložená). Po gréckej vojne za nezávislosť bol kostol opustený, následne bol knižnicou a až v roku 1863 bol znovu vysvätený ako kostol - najprv Kristovi Spasiteľovi a potom svätému Eleutheriovi. V roku 1856 prešiel kostol obnovou, odstránené boli niektoré novšie úpravy ako napríklad zvonica. náhľad|Monastier Jána Teológa na ostrove Patmos, ostrov býva niekedy nazývaný aj Egejský Jeruzalem Kláštor Panagia Kosmosoteira (Panny Márie Záchrankyne sveta) je kláštor s opevnením a hlavným kostolom (katolikonom) v typickom tvare vpísaného kríža. V kláštore sa nachádza viacero významných fresiek konštantínopolskej školy. Kláštor bol založený v roku 1152 Izákom Komnénom, tretím synom Alexia I., ktorý kláštoru spísal aj typikon a bol tam neskôr pochovaný.
Kláštor svätého Jána Teológa na ostrove Patmos je jedným z najvýznamnejším monastierov v Egejskom mori. Vystavaný bol v roku 1088 za vlády Alexia I. blahoslaveným Chrysodulom. Dnes je kláštor kultúrnou pamiatkou svetového dedičstva UNESCO.
Podobné kláštory na odľahlejších miestach neboli v 10.12. storočí výnimkou. Ich spoločnými menovateľom je najmä podoba komplexu neprepojených stavieb uzavretých do hradieb s vežami. Byzantské kláštory boli rozlohou veľké priestory, ktoré plnili duchovné, hospodárske a vojensko-strategické funkcie. Medzi opevnenými stenami monastierov sa zväčša nachádzalo nádvorie, do ktorého sa dalo vstúpiť z arkád, ktoré slúžievali aj ako cely pre mníchov. Medzi typickú výbavu kláštorov ďalej patrili hlavný chrám - katolikon, refektár s kuchyňou, kúpele, špitál, či cisterna na vodu.
Maliarstvo
Maliarstvo sa už typicky v byzantskom umení prejavovalo najmä v ikonopisectve, ktoré malo rôzne prevedenie a podoby - od klasických ikon po mozaiky, či fresky. Uplatnenie však stále nachádzalo aj iluminované ilustrátorstvo. Tematicky šlo takmer vždy o náboženské námety - evanjeliové cykly, či námety zo Starého zákona. Živý je kult Bohorodičky ale aj inovatívne námety Posledného súdu, Usnutia Bohorodičky, Deisis (Modlenie). Väčšina postáv má už zaužívané zobrazovanie, od ktorého sa autori príliš neodchyľujú, avšak i v tejto oblasti možno badať posun. V 12. storočí dozrieva uvoľnenie poňatia hláv. Rozvíja sa takisto zobrazovanie portrétov panovníkov, o niektorých týchto dielach sa však dozvedáme len z prameňov. náhľad|Ikona [[Zvestovanie Pána|Zvestovania, Kláštor svätej Kataríny na Sinaji, 12. storočie]]
Ikonopisectvo
Komnénovskí ikonopisci nadviazali na tradíciu z predchádzajúceho obdobia. Maľba svätcov sa rozvíja hlavne na drevených paneloch, ktoré boli určené buď na súkromnú potrebu, alebo na tvorbu ikonostasov (ich využívanie sa neskôr rozvinulo najmä v slovanskom svete). Typickým komnénovským znakom je cit pre nádhernosť, čo sa prejavuje vo výbere farieb a v jemnosti. Silne vzrástol kult Božej Matky. Zrejme najslávnejšou ikonou doby je Vladimírska Theotokos (tiež aj Vladimírska Panna). Ikona bola napísaná v Konštantínopole začiatkom 12. storočia a okolo roku 1131 bola ako dar poslaná konštantínopolským patriarchom Lukášom Chrysobergom veľkokniežaťu Jurajovi Dlhorukému z Kyjeva. Dnes je ikona uchovávaná v Moskve v Tretiakovskej galérii a je považovaná za patrónku Ruska. Súčasné výskumy potvrdzujú, že originálne časti ikony sú pre časté zásahy a nutné premaľby v minulosti iba tváre a jedna z rúk dieťaťa. Typickým komnénovským znakom na ikone je expresia pocitu, ktorú Bohorodička prejavuje tisnutím tela dieťaťa k svojej tvári. Mária prejavuje hlbokú nehu, jej oči zároveň však značia hlboký zármutok.
vľavo|náhľad|Ikona Rebrík do neba, námetovo prevzatá z diel [[Ióannes Klimax|Jána Klimaka, kláštor Sinaj, 12. storočie]] náhľad|Apoštol [[Lukáš (evanjelista)|Lukáš na freske v kláštore v Mavrove v Kastorii, koniec 11. storočia (vláda Alexia I.)]] náhľad|Fresky v Kostole svätého Juraja v Kurbinove, [[12. storočie|vľavo]] Nie všetky ikony z komnénovského obdobia pochádzali z Konštantínopola. Významnými centrami výroby boli i Solún, Athos, Sinaj, či s byzantskou pomocou znovu vzkriesené dielne v Jeruzaleme. Kláštor svätej Kataríny na Sinaji v Egypte dodnes uchováva početné ikony aj z tohto obdobia. Jednou z najslávnejších ikon je Rebrík do neba, tematicky vychádzajúci z diela sýrskeho mnícha Jána Klimaka zo 6. alebo 7. storočia. Iná významná sinajská ikona je Ikona Zvestovanie, ktorá pochádza z konca 12. storočia a zobrazuje dynamicky stvárneného anjela, ktorý zľava prichádza k otáčajúcej sa Panne. Tematicky klasická ikona nesie mnohé inovatívne komnenovské prvky - prepracovanosť detailov (anjelské krídla, záclona, ​​zlovestná záhrada, vodný tok, či zvieratá) ale i dynamickú polohu postáv (najmä anjela, ktorého veľmi grafický riasitý záves sa stretáva s prúdom vzduchu).
Ikona Premenenia v Louvri bola vytvorená v mozaike okolo roku 1200. Prenosná ikona s rozmermi 50 x 35 cm nesie prvky extrémnej jemnosti mozaiky a využíva viaceré materiály - mramor, lapis lazuli, farebné sklo a pozlátená a postriebrená meď. Prevedením sa ikona akoby skladá z dvoch rozdielnych častí - hornej ťažkopádnejšej monumentálnej časti so starším prevedením a spodnej, ktorá vykazuje skoro expresionistický motív.
Byzantské komnenovské ikony sa dostali aj do kultúrne blízkych Benátok. Zlatníckym dielom je ikona zobrazujúca svätého Michala zachovaná na pokladnici Baziliky svätého Marka v Benátkach. Datovaná je do konca 11. alebo začiatku 12. storočia. Využíva tradičné techniky, ako je technika tepaného plechu (repoussé) zlata na smalte, ale obsahuje aj nové prvky ako napríklad smalt na ohybnej časti plechu, ktorý zdobí tvár archanjela. Okrem nej sa v Benátkach nachádza napr. aj ikona Jána Kristiteľa, známa je aj ikona Milosrdného Krista z Berlína.
Freska
náhľad|Snímanie z kríža, Kostol svätého Panteleimona v Nerezi, [[Skopje, 12. storočie]] Počnúc 11. storočím sa fresky stali bežnejšími a spolu s rastom ich počtu vzrástol aj počet umelecky cennejších diel. K rozvoju fresky dopomohol najmä nedostatok finančných prostriedkov na zaplatenie mozaiky a nedostatok remeselníkov mimo významných centier umenia ako boli Konštantínopol alebo Solún. Fresková výzdoba sa preto uplatňovala najmä na vidieku. Práca so štetcom na rozdiel od mozaiky umožňovala dramatickejšie zobrazenie témy. Fresky plnili úlohu kosmesis - posvätnej výzdoby svätého miesta. Typické sú veľké súbory mozaík nachádzajúce sa v kupolách a nartexoch. V 12. storočí dochádza k zásadnej zmene štýlu - výrazná je citovosť,  iný je prístup k zobrazovaným vlastnostiam - napr. Ježišova ľudskosť sa pociťuje viac teologicky ako psychologicky.
Kostol svätého Panteleimona v Nerezi (pri Skopje v Severnom Macedónsku) postavený jedným z príbuzných cisára Manuela I. v roku 1164, poskytuje pozoruhodný príklad nových tendencií byzantského umenia. Pretože bol chrám donáciou cisárskej rodiny, aj umelci, ktorí sa na jeho skrášlení podieľali boli z Konštantínopola a mali príslušnú kvalitu. Zatiaľ čo Snímanie z kríža je v rukopisoch 11. storočia zobrazené naratívným spôsobom, tu na nástenných ikonách dramatický charakter námetu dostáva ľudskú intenzitu. Výrazy tvárí majú hlboký, či tragický smútok. Božia Matka, pôvodne námet kontemplácie a mysticky v homíliách mnícha Jakuba z Kokkinabafy, je na mozaike zase objektom dojímavej sympatie.
Bolesťou poznačené tváre uplakanej Panny Márie a apoštola Jána, držiacich bezvládne Kristovo telo v Nerezi, bledosť podložky, na ktorej telo leží, modrá obloha plná bedákajúcich anjelov, rozorvané Kristove údy, ako aj celá ohromujúca kompozícia Oplakávania (thrénos), sú takisto odlišne poňaté v neskorých byzantských mozaikách ako v predchádzajúcich freskách.
Grécki umelci pracovali aj v zahraničí - namaľovali mimo iné súbor pokojných fresiek v Kostole svätého Dimitrija vo Vladimire pri Moskve vytvorený okolo roku 1194. Z tejto zákazky Vsevoloda, veľkokniežaťa Vladimiru a Suzdaľu, sa však zachoval len Posledný súd. Svetelné efekty tu dávajú vyniknúť odevom apoštolov a anjelov stojacich za ich stolcami ako stráž. Jedni i druhí sú zobrazení plasticky ako trojrozmerné bytosti v nebeskom priestore, ktorý neznepokojujú pozemské hrôzy. Hra svetla a tieňa nenarúša pokojný výraz čŕt, ich plné telá napodobňujú skrútenie svojich balkánskych súčasníkov.
Iluminácie
náhľad|Šesť homilií Jakuba z Kokkinabafy, [[Nanebovstúpenie Panny Márie]] V kaligrafii umenie už iba opakuje svoj dosiahnutý vrchol. Nové diela nevznikajú už len v dielňach, ale i v početných kláštoroch (dovtedy byzantské kláštory vo väčšine prípadov nemali podobný vzdelanostný a umelecký charakter ako na západe). Vizuálne druhy umenia nedosiahli realizmus literatúry 12. storočia, ale aspoň naznačili oslobodenie sa byzantskej mentality - menili sa niektoré dovtedy pomerne stále ikonické zobrazenia. V knihách klesá počet ilustrácií. Medzi významnejšie diela patrí napr. Parmské evanjelium, Kázania Gregora Naziánskeho, či Evanjelium florentskej Laureantíány, či kronika Jána Skylitza.
Väčšina rukopisov z 12. storočia má nejednotnú podobu a ich umelecká hodnota má klesajúcu tendenciu. Často sa iluminácia obmedzuje len na drobné ornamentálne záhlavia, či drobné scény. To pramení aj z toho, že zatiaľ, čo v predchádzajúcom období ilustrácie z Nového zákona obohacovali najmä lekcionáre určené pre oltáre, koncom 11. storočia a na začiatku 12. storočia to už častejšie boli formátovo menšie evanjeliá, či presnejšie najmä žaltáre na osobné používanie. To viedlo k tomu, že aj cena daných diel bola menšia. V týchto dvoch typoch kníh čelná iluminovaná strana zväčša zobrazovala obraz Deisis s donátorom - malou postavou kľačiacou pri Kristových nohách, poprípade postavu donátora spolu s evanjelistami (multifigurálny deisis).
Významným dielom konca 11. storočia je Parmské evanjelium v ktorom sa prelínajú rôzne obdobia a štýly. Celostránkové iluminácie zobrazujúce výjavy z Kristovho života sú predelené a orámované bordúrami. Miniatúry sa tu riadia rovnakými pravidlami ako ikony, zároveň sa dielo snaží o zachytenie dramatickosti, čo sa vcelku darí scénam Judášovej zrady (bozku), Snímania z Kríža, či obrazu Narodenia Krista. Bohatá je výzdoba arkádových kánonových tabuliek, záhlavia i iniciály písmen. Tieto "vedľajšie" iluminácie nesú najmä rastlinné a zvieracie motívy, ktoré svojim prevedením pripomínajú orientálny dekoratívny štýl. vľavo|náhľad|Cisár [[Teofil (Byzantská ríša)|Theofilos v sprievode dvora, Madridský kódex Skylitzovej kroniky]] Významným náboženským iluminovaným dielom je Homiliár mnícha Jakuba z Kokkinabafy (obsahuje 6 homílií), ktorý sa zachoval v dvoch exemplároch - v Národnej knižnici v Paríži a vo Vatikáne. Dielo je datované do prvej polovice 12. storočia. Text je komentárom k apokryfnému evanjeliu a rukopis obsahuje viac ako osemdesiat obrazov. Vynaliezavosť v ikonografii je vysoko rozvinutá, o čom svedčí aj vyobrazenie Nanebovstúpenia Panny Márie v zobrazenom Chráme svätých Apoštolov. Niektoré obrazy v diele zobrazujú obrazy, aké v iných dielach nenájdeme (Jakub na brehoch Jordánu, Mária medzi chórmi vyvolených, či Kristus na Šalamúnovom lôžku). Fakt, že sa zachovali dva totožné rukopisy Homílií vedie k predpokladu, že v 12. storočí existovala v Konštantínopole dielňa, ktorá sa špecializovala na kopírovanie luxusných kníh a že ich rozšírenie sa neobmedzovalo len na elitnú vrstvu ale aj medzi širšiu (no stále majetnú) klientelu.
Zo sekulárnych diel 12. storočia možno spomenúť napr. tzv. madridský kódex Skylitzovej kroniky, ktorý vznikol na Sicílii. Manuskript je známy pre svojich 574 ilustrácií z byzantských dejín a preto, že ide o jedinú zachovanú iluminovanú kroniku v gréčtine.
V priebehu latinského interregna sa vyrábala iba malá skupina rukopisov, v ktorej sa miešali latinské a byzantské prvky. Jeden z nich je grécko-latinské dvojjazyčné evanjelium (dnes Národná knižnica vo Francúzsku), ktoré bolo pravdepodobne určené pre latinskú križiacku klientelu. Nebolo však dokončené. vľavo|náhľad|Prenosná mozaiková ikona Premenenia Krista náhľad|Cisárovná Irena Uhorská - Piroška vľavo|náhľad|Mozaika z [[Monastier Dafni|monastiera Dafni pri Aténach]] náhľad|Dafnijský Kristus Pantokrator
Mozaiky
Mozaiky boli už tradične v Byzancii obľúbeným typom umenia. Pre ich nákladnú výrobu sa však používali výnimočnejšie - najmä vďaka cisárskym alebo aristokratickým donáciám. Náboženské mozaiky zdobili najmä posvätné miesta kostolov významnejších centier ako boli Konštantínopol, či Solún, ale napríklad aj v meste Arta v Epire - Kostol Paregoritissy (Panny Márie Utešiteľky). Druhým významným centrom mozaiky boli bohaté kláštory, ktoré sa tešili podpore bohatých mecenášov - ako napríklad Karije Džámí, Hosios Loukas, či Dafni. Mozaiky sú tu však často ťažko časovo zaraditeľné a tvoria prelom macedónskeho a komnénovského štýlu. Čisto z komnénovského obdobia sa nám dochovalo menej mozaík, čo však neznamená, že ich výroba nebola početná.
Jediné dokonale zachované mozaiky z 12. storočia v Konštantínopole možno nájsť v Hagii Sofii. Ide o obraz cisára Jána II. s manželkou Irenou Uhorskou, ktorí stoja vedľa Bohorodičky ukazujúcej cestu (Theotokos Hodegetrii). Okrem toho sa na neďalekom stĺpe nachádza portrét cisára Alexia I., ktorý vyjadruje rovnaký realizmus a taktiež využíva chladnú úzku škálu farieb. Naopak séria Deisis na južnej tribúne má plastické prevedenie a pomerne rafinované farebné prechody. Je však pomerne ťažko zaraditeľná do konkrétneho obdobia.
Cisárske mauzóleum (heroín) dynastie Komnénovcov v kláštore Krista Pantokratora (dnes mešita Zeirek džámí) v Istanbule, malo byť tiež ozdobené mozaikami, ktoré však neskôr zmizli. O ich výzore sa preto dozvedáme len z písomných prameňov.
Komnénovské mozaiky sa zachovali aj v kláštore Dafni. Hoci chronologicky patria ku komnénovskému obdobiu, nesú ešte početné klasické znaky. Typický je pre ne kontrast farieb a plasticita tvárí. Každá z mozaík tvorí kompozične uzavretý orámovaný celok sledujúci proporcie a rytmus. Veľké rozmery má zobrazenie Krista Pantokratora, menšie mozaiky zobrazujú napríklad Narodenie Panny Márie, Modlitbu Jáchyma a Anny, či Neveriaceho Tomáša a iných svätcov.
Jednou z pozoruhodných technických inovácií komnénovského obdobia bola výroba cenných prenosných mozaikových ikon. Na týchto ikonách sa malé kamienky (mramor, lapis lazuli, farebné sklo a pozlátená a postriebrená meď) sa vtláčajú viac ako 1 – 2 mm do vosku alebo živice na drevený panel. Tieto umelecké diela boli určené pre osobné účely prevažne bohatých aristokratov. K takýmto dielam patria napr. mozaiková ikona „Premenenia“ v múzeu Louvre, či Kristova miniatúrna mozaika v Museo Nazionale vo Florencii. Miniatúra je vhodným príkladom jemnejšieho a humánnejšieho poňatia Krista, ktoré sa v byzantskom umení objavuje v 12. storočí. Mozaiky z obdobia komnénovskej renesancie nachádzame aj mimo Konštantínopola, vďaka umelcom ktorý tieto diela vytvárali aj za hranicami Byzantskej ríše.
Sicília
náhľad|Kráľ Roger II. korunovaný [[Ježiš Kristus|Kristom, mozaika z Katedrály Martorana (Palermo), medzi rokmi 11431151]] vľavo|náhľad|Viliam II. ponúka katedrálu Nanebovstúpenia Panny Márie v Monreale Panne Márii Vrchol umenia byzantskej mozaiky sa dosahuje na Sicílii v 12. storočí. Normanskí králi v Sicílskom kráľovstve plne prijali tento typ umenia a pozvali na svoje panstvo pracovať byzantských umelcov, ktorí tam čoskoro vyvinuli unikátny synkretický štýl. Spájal byzantské umenie so západoeurópskymi vplyvmi a prvkami islamského umenia.
Najlepším príkladom je Palatínska kaplnka kráľa Rogera II., Kostol Santa Maria dell' Ammiraglio v Palerme, katedrála Premenenia Pána v Cefalù a katedrála Nanebovzatia Panny Márie v Monreale.
Najmä Palatínska kaplnka výrazne ilustruje kombináciu západných, byzantských a orientálnych štýlov. Kaplnka je pomerne rôznorodá, najstaršie časti tvorili pôvodne byzantskí umelci, kým novšie časti ich miestni žiaci. Kupola (1142) a východná časť kostola (11431154) sú zdobené mozaikami vo vrcholnom byzantskom štýle: Kristus Pantokrator, anjeli a scény Kristovho života. Nápisy sú navyše písané v gréčtine. Naratívne scény nachádzajúce sa v lodi sa zase zaoberajú ranokresťanskými námetmi - napr. životom svätých Petra a Pavla. Pripomínajú mozaiky starej baziliky sv. Petra a Pavla v Ríme a nesú nápisy v latinke (1154 do 1166).
Interiér katedrály Premenenia Pána v Cefalù (1148) bol pokrytý byzantskými mozaikami, ktoré v polovici kupoly apsidy predstavovali Krista ako Pantokratora, Bohorodičku Orans (Prosiacu) a cherubínov na klenbe. Na stenách vidíme gréckych a latinských svätých, ako aj nápisy v gréčtine. Štýlovo nejde ale o charakteristické komnénovské umenie, čo dokazujú napríklad pretiahnuté postavy či typy tvárí s dlhými, ohnutými nosmi. Podobne bola vyzdobená aj katedrála v Messine, vysvätená v roku 1197, ale mozaiky boli niekoľkokrát značne poškodené a obnovované.
Katedrála Martorana (Santa Maria dell' Ammiraglio v Palerme) bola vyzdobená v rokoch 11431151. Pôvodne mala tiež podobný byzantský štýl ako katedrála v Cefalú. Veľká časť kostola však bola neskôr zbúraná. Opakujú sa nápisy v gréčtine a byzantské ozdobné motívy. Zachované sú mozaiky kráľa Rogera II. oblečeného v byzantskom cisárskom odeve prijímajúc od Krista korunu. Hierarchické postavenie postáv a grécka inskripcia sú typickým znakom byzantského zobrazenia. Podobne aj ďalšia mozaika predstavujúca Božiu rodičku s dieťaťom (Theotokos) so sicílskym admirálom, zakladateľom a patrónom kostola Jurajom z Antiochie.
Mozaiková výzdoba v katedrále Nanebovzatia Panny Márie (Monreale) s rozlohou 0,75 ha predstavujú najväčšiu dekoráciu tohto druhu na svete. Obrovská práca bola vykonaná v rokoch 1176 až 1186 na príkaz kráľa Viliama II. Ikonografia mozaík v presbytériu je podobná byzantskej ikonografii katedrály Premenenia Pána v Cefalù a je takmer totožná s naratívnymi scénami Palatínskej kaplnky. Ďalšia mozaika ukazuje kráľa, ktorý ponúka model katedrály Panne Márii. Mozaika už ale nedosahuje úroveň predchádzajúcich diel, chýba jej jemnosť, prejavuje sa tam schematickosť a poňatie priestorutvorných činiteľov značí nepochopenie tohto typu umenia. Ide o dielo domácich mozaikárov a nimi preferované precítenie niektorých znakov má už značne rozdielny nádych ako traičná byzantská mozaika.
Brain
Brain môže byť:
Byzantské umenie v komnénovskom a angelovskom období
Sicília
Paláce normanských kráľov boli zdobené mozaikami, ktorých motívmi boli zväčša zvieratá a krajinky. Tieto mozaiky so sekulárnymi témami majú viac orientálny, či perzský charakter. Najlepšie príklady sú Sala di Ruggero v Palazzo dei Normanni v Palerme a Sala della Fontana v letnom paláci v Zise, obe z 12. storočia.
Benátky a Rím
náhľad|Interiér zdobený mozaikami v [[Bazilika svätého Marka (Benátky)|Bazilike svätého Marka v Benátkach, východná strana]] V ravensko-benátskej oblasti ešte aj v 12. storočí pretrvávala stará byzantská mozaikárska tradícia. Interiér Baziliky svätého Marka v Benátkach je význačne pokrytý zložitými mozaikami. Najstaršie mozaiky boli vytvorené byzantskými majstrami na konci 11. storočia, väčšinu mozaík však vytvorili až miestni umelci z 12. a 13. storočia. Byzantské mozaikové cítenie v Benátkach pretrváva až do prvej polovice 13. storočia. Námetovo často vychádza z rímsko-byzantského umenia. Stodesať mozaík z Baziliky svätého Marka je priamo inšpirovaných ranokresťanským iluminovaným kódexom knihy Genesis (Codex Cottonianus) z 5. alebo 6. storočia, ktorý sa do Benátok dostal z Konštantínopolu v roku 1204. Mariánsky cyklus z obdobia okolo roku 1220 však už byzantské cítenie pre mozaiku stráca.
Ďalšie byzantské mozaiky nájdeme v Katedrále Santa Maria Assunta de Torcello z 12. storočia a v Bazilike Santi Maria a Donato de Murano, ktorá obsahovala mozaiku Krista Pantokratora v sprievode svätcov z 12. storočia v apside. Keď bol kostol v 19. storočí zbúraný, mozaiku kúpil Fridrich Viliam IV. a znova ju v roku 1840 zostavil vo Friedenskirche v Postupime. Dôležitým strediskom (mozaikárov bol aj Terst. Z Benátok sa umenie mozaiky neskôr dostalo aj do Florencie.
Mozaiková tradícia dlhodobo existovala aj v pápežskom Ríme, v 11. storočí sa ale čiastočne pre zlé vzťahy s ortodoxným východom utlmila. V Ríme sa byzantské mozaiky znovu objavujú v 12. a 13. storočí. Miestny štýl bol však odlišný a oslobodený od prísneho kanónu východnej tradície. Dal postavám realistickejší postoj a črty. Medzi diela tohto obdobia patria najznámejšie tzv. kvetinové mozaiky v Bazilike svätého Klementa, a na fasáde Baziliky Panny Márie v Trasteverea, či v Bazilike svätého Pavla za hradbami. Vynikajúca byzantská mozaika je v apside Baziliky Panny Márie v Trasteverea (1140). Zobrazuje Krista a Máriu sediac bok po boku na nebeských trónoch. Je to prvý príklad tejto ikonografickej témy.
Ďalšie krajiny
náhľad|Mozaika v apside nazývaná aj ako „Sláva [[Theotokos“ v Gelati, Gruzínsko, okolo roku 11251130]] Byzantské umenie už od vlády macedónskej dynastie prenikalo aj na územie Kyjevskej Rusi. Byzantskí freskári a mozaikári v kyjevsko-ruských chrámoch vytvorili viacero umeleckých diel a inšpirovali k tvorbe aj viacero miestnych umelcov. Ich štýl sa následne začal vyvíjať vlastnou cestou až úplne nahradil byzantských autorov. V roku 1108 postavil v Kyjeve knieža Sviatopolk II. Kostol svätého Michala, ktorého interiér určite vyzdobili byzantský umelci. Hoci bol kostol zničený sovietskou vládou, väčšina mozaík prežila. Takisto sa zachovali niektoré fragmenty mozaiky Katedrály svätej Sofie v Novgorode z 12. storočia. Mozaiky v kostoloch v ruských krajinách a na Balkáne následne v 12. storočí prestali byť pre výzdobu kostolov vo veľkej miere používané a výzdoba bola nahradená najmä freskami.
Vplyv byzantského umenia sa odzrkadlil aj na dielach križiackych štátov. V chrámoch postavených vo Svätej zemi a Levante preto možno vidieť viaceré mozaikové diela pochádzajúce z mozaikovej dielne v Jeruzaleme. V priebehu 12. storočia sa tak novými rekonštrukciami dokončili napr. viaceré existujúce byzantské mozaiky v Bazilike Svätého hrobu v Jeruzaleme. Len málo z nich však prežilo do dnešných čias (s výnimkou Nanebovstúpenia Krista v Latinskej kaplnke). Úplnejšie fragmenty sa naopak zostali v Bazilike Narodenia Pána. Mozaiky hlavnej lode sú usporiadané do piatich vodorovných radov, ktoré znázorňujú Kristových predkov a anjelov. V apsidách môžeme vidieť Zvestovanie, Narodenie Panny Márie, Klaňanie troch kráľov a Zosnutie presvätej Bohorodičky. Program reštaurovania výzdoby kostola bol dokončený v roku 1169 vďaka jedinečnej spolupráci byzantského cisára Manuela I. a jeruzalemského kráľa Amauryho I. Významný bol aj vplyv byzantského umenia a mozaiky v Gruzínsku a arménskych krajinách. náhľad|Byzantská slonovinová truhlica z [[12. storočie|12. storočia s rozetovým motívom, pre ďalšie slonovinové diela pozri macedónske umenie]] vľavo|náhľad|[[Ján II. (Byzantská ríša)|Ján II. Komnénos, mramorový reliéf z 12. storočia]]
Sochárstvo
Sochárstvo okrem reliéfu v Byzancii z náboženských dôvodov nikdy nepatrilo k obľúbeným a preferovaným formám umenia. Obľúbenou formou už od čias Rímskej ríše však bolo reliéfové sochárstvo zo slonoviny. Jeho zlaté obdobie sa začalo už v macedónskom období a plynule pokračovalo aj do komnénovského obdobia. Presná datácia slonovinových diel z týchto období je preto náročná. Odrážajúc obnovený záujem o klasické umenie, umelci zobrazovali postavy s prirodzenou drapériou na šatách a s kontrapostom. Neuznáva sa originalita, naopak, je zaužívaný jeden typ modelu, ktorý umelci opakovane používajú. Mnohé sochárske diela boli v neskoršom období (najmä v čase krížových výprav) privezené do Európy a dodnes sa uchovávajú v pokladniciach cirkevných inštitúcií, múzeí, ale aj v súkromných zbierkach. Vplyv umenia je badateľný v Benátkach a na Sicílii, ktorým sa byzantské umenie podarilo uspokojivo imitovať.
náhľad|vľavo|Byzantská reliéfna ikona Panny Márie, 12. storočie náhľad|Obetovanie Pána (v byzantskom obrade [[Stretnutie Pána), email na zlatom plechu, 12. storočie]]
Úžitkové umenie
Úžitkové umenie si v Byzancii dlhodobo zachovávalo veľkú kvalitu a obľúbenosť. Vrchol v tomto období dosiahlo byzantské zlatníctvo, ktoré sa (aj spolu so staršími exemplármi) exportovalo do celej Európy. Byzantskí kovotepci mali viaceré zákazky najmä v kultúrne blízkych Benátkach. Rozsiahle bolo používanie reliéfnej práce s filigránovými, drahokamami a malými plaketami smaltu. Vysokú kvalitu malo byzantské umenie v umení kovotepectva a liateho bronzu. Po páde Konštantínopola v roku 1204 sa do byzantského úžitkového umenia dostalo niekoľko prvkov i zo Západu. vľavo|náhľad|Zlatá ikona svätého Demetera, zlato a zvyšky smaltu, 12. storočie
Kovoremeselné a zlatnícke práce
náhľad|Oltár Pala d'Oro nesie prvky byzantského [[Byzantské umenie v macedónskom období|macedónskeho a komnénovského umenia]] Byzantínci zdokonalili formu smaltu nazývanú priehradkový email. Zlaté pásy sa pri ňom pri vysokej teplote spájkujú ku kovovej základni tvoriacej obrys obrazu. Vybraté priestory medzi zlatými pásmi alebo drôtom sa následne vypĺňali farebným emailom ľubovoľnej farby. Byzantské emaily obvykle zobrazovali osobu, ktorá bola predmetom záujmu, často príslušníka cisárskej rodiny alebo svätca. Smalty (emaily) sú vyrobené z drahých materiálov, napr. zlata a sú preto často veľmi malé. Príležitostne sa vyrábali v medailónoch, ktoré slúžili ako šperky alebo boli umiestnené na obaly kníh, či na liturgické vybavenie ako kalich, či paténu. Niektoré tvorili súčasť kráľovských korún. Kolekcie malých smaltov sa takisto skladali tak, aby sa vytvorili väčší naratívny prejav, napr. oltár Pala d'Oro.
Pala d'Oro
náhľad|Vývoj a prvky Pala d'Oro Hlavný oltár v bazilike sv. Marka, ktorý sa skladá z viacerých častí, ktoré sa líšia dátumom a štýlom a z ktorých veľké množstvo je byzantského pôvodu. O období vzniku jednotlivých častí sa vedú spory. Najstaršie časti pochádzajú z macedónskeho obdobia, novšie najmä z obdobia vlády Komnénovcov. Oltár obsahuje 250 kusov byzantských emailov z rôznych období od 10. po 14. storočie.
Vignaux
Vignaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Byzantské umenie v komnénovskom a angelovskom období
Pala d'Oro
V histórii diela možno identifikovať tri fázy. Prvá, dolná časť, je zložená z centrálneho obrazu Krista Pantokratora a emailového orámovania. Orámovanie zobrazuje príbeh svätého Mareka a oslavy liturgického roka. Datuje sa do obdobia vlády dóžu Ordelafa Faliera (11021118). Druhá, horná časť, zobrazuje sériu šiestich byzantských obrazcov a archanjela Michala uprostred. Bočné obrazce zobrazujú život Krista (vstup do Jeruzalema, Ukrižovania, Nanebovstúpenia, Turíce) a Zosnutie Panny Márie. Pridané boli pravdepodobne v roku 1209 a boli do Benátok privezené v rámci benátskej koristi štvrtej krížiackej výprave (1204). Časti tretej fázy oltára patria až do obdobia 14. storočia.
Rada mládeže Žilinského kraja
Rada mládeže Žilinského kraja (skratka RMŽK) je občianske združenie pre detské a mládežnícke organizácie a mládežnícke neformálne skupiny. Patria medzi ne školské parlamenty, obecné mládežnícke parlamenty a iné záujmové zoskupenia pôsobiace na území Žilinského kraja. Organizácia združuje 62 členských zoskupení, ktoré zastupujú 21 431 mladých ľudí zo Žilinského kraja. Rada mládeže Žilinského kraja bola založená v roku 2001.
Vignaux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Christopher Lambert
Christopher Lambert vlastným menom Christopher Guy Denis Lambert (* 29. marec 1957, Great Neck, New York) je americký herec francúzskeho pôvodu. Preslávil sa najmä úlohou Connora MacLeoda vo filme Highlander.
Vignaux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mastnice
Mastnice je prírodná pamiatka ev. č. 1058 neďaleko obce Hracholusky v okrese Prachatice. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany sú mokré lúky v strednej časti údolia potoka Mastnice, na ktorých hojne rastie značne ohrozený druh chránenej rastliny bledule jarnej (Leucojum vernum).
Rada mládeže Žilinského kraja
Výber činností
Rada mládeže Žilinského kraja sa venuje vzdelávaniu a podpore mládeže organizovanej v školských parlamentoch a obecných mládežníckych parlamentoch. RMŽK iniciovala a koordinovala proces tvorby analytických a strategických dokumentov pre mládež v 19 obciach Žilinského kraja. V niektorých obciach v procese vznikli obecné rady mládeže, ktoré sú zastupiteľským orgánom miestnych mladých ľudí smerom k samospráve.
Na základe skúseností s obecnými a školskými parlamentmi organizácia poskytuje konzultácie pri tvorbe politík týkajúcich sa obecných a školských mládežníckych parlamentov. RMŽK vypracovala za účelom zlepšenia práce s mládežou na lokálnej úrovni Metodiku procesu tvorby strategických dokumentov pre mládež na lokálnej úrovni.
RMŽK každoročne udeľuje Cenu za aktívne občianstvo a ľudskosť. Cieľom ocenenia je zviditeľnenie hodnôt aktívneho občianstva, ľudského prístupu a hodnotných príkladov záujmu o skvalitnenie života v miestnej komunite. Cena sa udeľuje v 5. kategóriách: Aktívny mládežník, Aktívny občan, Top starosta / primátor, Obec s najpriateľskejším vzťahom k mládeži, Top čin ľudskosti.
Horská ulica (Bratislava)
Horská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Križuje sa spolu so 7 ulicami: Horné Židiny, Na Koziarke, Modranská, Pezinská, Jurská, Otonelská a Vínna.
Boiskos
Boiskos (Boiskos) môže byť:
Chrám Zosnutia Bohorodičky (Dobrinište)
Chrám Zosnutia Bohorodičky, alebo Chrám Zosnutia Presvätej Bohorodičky je pravoslávny chrám pôvodne zo 17. storočia nachádzajúci sa v meste Dobrinište v okrese Bansko v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.
Charakteristika a dejiny
Chrám bol postavený v období neskorého stredoveku v roku 1684  a v priebehu histórie bol dvakrát zničený a následne obnovovaný. Prvýkrát bol zničený Turkami v období tureckej nadvlády a následne bol opravený  ku koncu 18. storočia. Druhýkrát bol chrám zničený v priebehu Prvej balkánskej vojny v roku 1912, alebo 1913, kedy budovu zničili grécki vojaci. Následná reštaurácia prebehla v rokoch 1915 – 1916. V roku 1980 sa budova chrámu čiastočne zrútila a v rekonštruovaná bola v roku 1985. Posledná reštaurácia chrámu prebiehala v roku 2018. V rámci tejto reštaurácie bol kostol vyzdobený novými stenomaľbami, ikonami a ikonostasom.
Chrám Zosnutia Bohorodičky je najstarším chrámom v Dobriništi a okolí. Budova chrámu je nízka s hrubými stenami čiastočne vkopaná do zeme. Chrám má dva vchody. Budova bola postavená na základoch ešte staršieho stredovekého chrámu. Z tohoto staršieho chrámu bola pri výzkumoch odkrytá časť až 1,2 metra hrubej steny.
Samuel Godra
Samuel Godra (* 25. august 1806, Bohunice – † 4. máj 1873, Stredné Plachtince) bol slovenský spisovateľ, a evanjelický kňaz.
Životopis
Samuel Godra sa narodil 25. august 1806 v rodine národne uvedomelého evanjelického kňaza Michala Godru a Márie rod. Maróthyovej. Samuel Godra získal základné vzdelanie v rodnom prostredí a v Banskej Štiavnici, potom študoval na Evanjelickom lýceu v Bratislave, následne absolvoval teologické štúdium vo Viedni. Po štúdiách pôsobil ako učiteľ v Bratislave, potom nastúpil na kňazskú dráhu ako kaplán v slavónskej obci Neudorf, od 1840 bol kaplánom v Radvani a v roku 1841 sa stal kaplánom a potom farárom v Stredných Plachtinciach; kde kňazské pôsobenie kvôli zhoršenému zdravotnému stavu ukončil v roku 1870. Potom tu žil na odpočinku do svojej smrti 4. mája 1873. Samuel Godra bol podporovateľom slovenských národných a kultúrnych podujatí, spoluzakladateľom Spoločnosti česko-slovanskej v Bratislave, neskôr zakladajúcim členom a prispievateľom Matice slovenskej a slovenských gymnázií. Prispel na stavbu kostola v Horných Plachtinciach a väčší finančný obnos testamentárne odkázal ako Godrovskú základinu, určenú na vzdelávacie a kultúrne ciele obci Stredné Plachtince.
Tvorba
Ako literát sa venoval poetickej a publikačnej činnosti. Najprv vydal kollárovsky ladené sonety v zbierke Múzy dcéra (1829), preromantickú prózu Zlatovič (1830), zbierku zneliek s náboženským obsahom Obět srdce pobožného (1856), Epigramy (1857 – 1858), Původní bájky (1859) a posledné básnické dielo s plachtinskými reflexiami Petrenčok (1865). K týmto prácam treba priradiť jeho publicistickú tvorbu v súdobých slovenských časopisoch a i. Udržiaval písomné kontakty s významnými slovenskými národovcami Pavlom Dobšinským, Jánom Drahotínom Makovickým, Augustom Horislavom Škultétym, Jozefom Viktorínom a i.
Majstrovstvá ASEAN vo futbale
Majstrovstvá ASEAN vo futbale (po angl. AFF Championship) sú hlavným futbalovým turnajom pre národné tímy Juhovýchodnej Ázie pod hlavičkou Futbalovej federácie ASEAN.
Od vzniku súťaže do roku 2004 sa súťaž volala Tiger Cup po singapurských sponzorov Asia Pacific Breweries, výrobcov Tiger Beer. V roku 2004 sa Asia Pacific Breweries stiahli ako hlavní sponzori a súťaž bola známa jednoducho ako Majstrovstvá ASEAN vo futbale. Od roku 2008 kúpila práva na pomenovanie súťaže japonská automobilka Suzuki, a preto bola súťaž zo sponzorských dôvodov pomenovaná ako AFF Suzuki Cup.
Austrália, od vstupu do AFF v roku 2013, nikdy nesúťažila na šampionáte.
Ázijský pohár vo volejbale mužov 2010
Účastníci
Na ázijský pohár sa kvalifikovala 🇮🇩, ktorá obsadila na Majstrovstvách Ázie 2009 6. miesto. Účasť ale na turnaji odriekla, nahradila ju India.
Kadnárova ulica
Kadnárova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Rača. Križuje sa spolu so 6 ulicami: Augustína Murína, Pekná cesta, Jozefa Hagaru, Vrbenského, Černockého a Hečkova.
Sophie Wilmèsová
Sophie Wilmèsová ( Sophie Wilmès [wilmɛːs]; * 15. január 1975, Ixelles, Belgicko) je belgická politička, v súčasnosti ministerka zahraničných vecí, európskych záležitostí a obchodu Belgicka. V rokoch 20192020 zastávala úrad predsedníčky vlády Belgicka. Bola prvou ženskou predsedníčkou vlády a prvou predsedníčkou vlády so židovskými koreňmi vo svojej krajine.
Životopis
Wilmèsová sa narodila v obci Ixelles, ktorá je jednou z 19 častí Bruselského regiónu. Otec Wilmèsovej bol učiteľom na Katolíckej univerzite v Leuvene. Jej mama je aškenázska Židovka, ktorej mnohí predkovia zomreli počas holokaustu. Vyrastala v meste Grez-Doiceau vo Valónsku a študovala na univerzite v Bruseli. Má diplomy z aplikovanej komunikácie a finančného manažmentu (z frankofónnej Univerzity Saint-Louis v Bruseli). Pracovala ako hospodárska a finančná poradkyňa v právnej firme.
Osobný život
Wilmèsová je vydatá za Austrálčana Christophera Stonea, majú spolu štyri deti (Jonathan, Victoria, Charlotte a Elizabeth).
Politická kariéra
V roku 2000 sa stala radnou v obci Uccle. V rokoch 2007-2014 bola Wilmèsová členkou mestskej rady v meste Sint-Genesius-Rode zodpovednou za financie, rozpočet, frankofónne školstvo, komunikáciu a miestny obchod. V rokoch 2014-2015 bola oblastnou radnou provincie Flámske Brabantsko. V roku 2014 bola zvolená do Snemovne reprezentantov.
V septembri 2015 oznámil minister rozpočtu Belgicka Hervé Jamar, že odstúpi z postu, aby sa stal guvernérom provincie Lutyšsko. Sophie Wilmèsová bola vybratá od 1. októbra 2015 ako jeho následníčka ako ministerka rozpočtu v prvej vláde Charlesa Michela. V decembri 2018 sa stala ministerkou pre rozpočet, civilnú službu, národnú lotériu a vedeckú politiku v druhej Michelovej vláde. 27. októbra sa stala po Michelovi premiérkou Belgicka. Wilmesová však nemá podporu v parlamente, v súčasnosti vedie iba úradnícku vládu, ktorá má vládnuť dovtedy, kým sa strany dohodnú na zostavení vládnej koalície, čo sa im nedarí už od parlamentných volieb v máji 2019. Po dosiahnutí širokej koaličnej dohody (flámski a valónski socialisti, flámski a valónski liberáli, flámski a valónski zelení a flámski kresťanskí demokrati) medzi belgickými stranami Wilmesovej vláda podala demisiu a 1. októbra 2020 bola vymenovaná nová vláda na čele s Alexandrom de Croom z flámskej strany OpenVLD. Wilmesová sa v novej vláde stala podpredsedníčkou vlády. Zároveň bola vymenovaná do funkcie ministerky zahraničných vecí Belgicka, čo je tradičný post v Belgicku pre bývalých premiérov.
Letečko
náhľad|Letečko Letečko (iné názvy: letočko, letko, leto, lesola, lésola, máj, májik, hájik ) je zelená vetvička, používaná pri jarných obchôdzkach dievčat, ktorá symbolizovala prichádzajúcu jar a prebúdzajúci sa život. V súlade s predstavami v tradičnom roľníckom prostredí bolo potrebné zabezpečiť príchod jari a zabezpečiť priaznivé podmienky pri získavaní obživy aj rituálnymi úkomni. Dospievajúce dievčatá s letečkom obchádzali dedinou domy, priali zdravie v rodine a prosperitu v hospodárstve, za čo boli odmenené naturáliami, prípadne finančne. Išlo buď o samostatný obrad alebo sa tieto obchôdzky uskutočnili hneď po zničení Moreny, symbolu zimy a smrti. Obchôdzky sa konali od štvrtej pôstnej nedele do Juraja (24. apríla) a boli sprevádzané piesňami:
V súčasnosti patria tieto obchôdzky najmä do detských folklórnych súborov.
Rastlinné mlieko
Rastlinné mlieko je potravina rastlinného pôvodu, ktorá má podobný vzhľad ako mlieko živočíšneho pôvodu, ale nie je mliečnym výrobkom. Je vyrobené napr. z niektorých odrôd orechov, obilia, zmieša sa s vodou a niekedy aj s ostatnými zložkami (pre zlepšenie chuti) a nutričnými hodnotami.
Rastlinné mlieko sa po stáročia konzumovalo v rôznych kultúrach, a to ako pravidelný nápoj (napr. španielska horcháta), ako náhrada mliečneho mlieka. Najobľúbenejšie odrody sú sójové mlieko, mandľové mlieko, ryžové mlieko a kokosové mlieko. Obsah bielkovín sa líši. Neobsahuje laktózu alebo cholesterol a zvyčajne sa predáva s pridaným vápnikom a vitamínmi, najmä B12.
Existuje niekoľko dôvodov na konzumáciu rastlinného mlieka: vegánstvo, environmentálne dôvody, zdravotné dôvody vrátane neznášanlivosti laktózy, alergie na mlieko, ovo-vegetariánstvo; náboženské dôvody, ako napríklad niektoré kresťanské denominácie počas pôstu; a jednoduché preferencie chuti.
Rastlinné mlieka sa používajú na výrobu zmrzliny, rastlinného krému, vegánskeho syra a jogurtu (napríklad sójového jogurtu).
Bažantia ulica
Bažantia ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Križuje sa len s Varínskou ulicou.
HK Drott Halmstad
Úspechy
Víťaz Švédskeho pohára:
Európske súťaže
Liga majstrov:
Pohár víťazov pohárov:
Pohár EHF:
Mestský pogár EHF:
Obchodná akadémia (Bratislava, Račianska 107)
Obchodná akadémia Račianska 107 je stredná škola na Račianskej ulici, Bratislava - mestská časť Nové Mesto.
Škola ponúka 4-ročné denné štúdium zakončené maturitou, mimobratislavským študentom poskytuje ubytovanie.
Vigoulet-Auzil
Vigoulet-Auzil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Severoatlantická rada
Severoatlantická rada je hlavný politický rozhodovací orgán Severoatlantickej aliancie so sídlom v Bruseli. V Severoatlantickej aliancii má najväčšiu autoritu a dozerá na politické a vojenské procesy ktoré majú súvis s bezpečnostnými otázkami celej aliancie. Je miestom, kde sa stretávajú a diskutujú všetci predstavitelia členských krajín a preberajú politické a operatívne otázky ktoré si vyžadujú kolektívne rozhodnutia. Stretnutia sú tiež príležitosťou na diskusiu členov kde sa preberajú témy ktoré ovplyvňujú mier a bezpečnosť.
História a zásady fungovania
Rada bola zriadená v roku 1949 článkom 9 Severoatlantickej zmluvy a je jediným orgánom ktorý má právomoc zriaďovať ďalšie subjekty. Predsedom rady je generálny tajomník ktorým je v súčasnosti Jens Stoltenberg.
Diopeithes (sochár)
Diopeithes bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. Diopeithes pochádzal pravdepodobne z Atén. Zo staroveku sa o ňom a o jeho sochárskych dielach nezachovali písomné správy. Diopeithes sa dostal do povedomia až po náleze jeho menom signovaných štyroch podstavcov (jeho nezachovaných sochárskych diel). Boli objavené na aténskej Akropole, sú z obdobia okolo rokov 500 až 480 pred Kr., tri z nich majú stopy sôch z bronzu, štvrtý z mramoru.
Severoatlantická rada
História a zásady fungovania
Zasadnutia rady sa zaoberajú všetkými aspektami činnosti organizácie a na základe diskutovaných bodov prijímajú rozhodnutia. Podriadené výbory pripravujú na žiadosť rady správy a odporúčania ktoré sú predmetom diskusie.
Podľa článku 4 Washingtonskej zmluvy môže radu zvolať generálny tajomník alebo hociktorí zo zástupcov členského štátu : "Strany budú vždy spoločne konzultovať, keď je podľa ich názoru ohrozená územná celistvosť, politická nezávislosť alebo bezpečnosť hociktorej zo strán."
Prijaté rozhodnutia musia byť prijaté jednomyselne spoločnou dohodou a každý členský štát má rovnaké právo prezentovať svoje názory. Výsledné rozhodnutia sú založené na konsenze.
Severoatlantická rada sa stretáva na viacerých úrovniach. Stretnutia prebiehajú na úrovni stálych predstaviteľov (alebo veľvyslancov) každý týždeň, na úrovni ministrov zahraničných vecí dva krát ročne, ministrov obrany tri krát ročne a na úrovni prezidentov a premiérov príležitostne. Rozhodnutia majú na každej úrovni rovnaké postavenie a platnosť.
Rade predsedá generálny tajomník, v prípade jeho neprítomnosti zástupca generálneho tajomníka.
Zástupcovia sedia pri stole podľa národnosti v poradí podľa anglickej abecedy a toto pravidlo platí v celej štruktúre výborov NATO. Každý z členov má úplnú suverenitu a zodpovednosť za svoje rozhodnutia.
Na rokovaní prezentujú zástupcovia stanoviská a politické rozhodnutia svojej krajiny a tiež informujú o názore, vývoji a dianí na rade svoje vnútroštátne subjekty.
Dôležitou úlohou rady je tiež jej verejný profil, prostredníctvom vyhlásení a komuniké vysvetľuje politiku a rozhodnutia aliancie. Zverejneniu dokumentov zvyčajne predchádzajú ministerské a samitové stretnutia.
Rada má tiež rôzne špecializované pracovné skupiny a výbory, napríklad výbor pre politiku a partnerstvo, ktoré sa v závislosti od témy podielajú na príprave zasadnutí Rady a následných opatreniach k rozhodnutiam Rady. Veľmi dôležitá je tiež skupina pre jadrové plánovanie ktorá má s Radou severoatlantickej aliancie porovnateľnú právomoc pre záležitosti v rámci jej špeciálnej oblasti pôsobenia ktorou je Jadrová politika, postupy plánovania a konzultácie.
Celý medzinárodný štáb v ústredí NATO sa priamo alebo nepriamo podieľa na spolupráci, podpore a pomoci Rade čím pomáha zabezpečiť vykonanie rozhodnutí Rady.
Základná škola s materskou školou (Bratislava, Riazanská 75)
Základná škola s materskou školou Riazanská 75 je základná škola na Riazanskej ulici, Bratislava - mestská časť Nové Mesto.