cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zakopané
18.19. storočie
Na začiatku sa Zakopané skladalo z niekoľkých osád. Postupne sa rozširovali v údolí potoka Cicha Woda. Obyvatelia sa zaoberali chovom dobytka, oviec, roľníctvom, remeslami. V roku 1676 v obci žilo 43 obyvateľov (spoločne s Olczou a Poroninom). Pôvodne osada patrila kráľovi. V roku 1824 bolo Zakopané a časť Tatier predané maďarskej rodine Homolacs. V 18. storočí boli v Kuźniciach postavené železiarne (v 19. storočí boli najväčšou hutníckou továrňou v Haliči). Bol tu drevený kostolík, trhovisko, obchodík a cirkevná škola, ktorú založil Józef Stolarczyk. V roku 1867 bola v Zakopanom zvolená prvá gminná rada (obecná rada). Jej kompetencie neboli na samom začiatku veľké. Starala sa o poriadok, opravu ciest a mostov, vydávala koncesie na služby, vyberala poplatky. V polovici 19. storočia začali do Zakopaného prichádzať prví turisti. Postupne ich počet rástol, a to bola príležitosť na založenie Tatranského spolku (Towarzystwo Tatrzańskie), ktorý chcel podporovať rozvoj turistiky v Karpatoch a predovšetkým v Tatrách. Medzi zakladateľmi bol Tytus Chałubiński, Józef Stolarczyk, Walery Eljasz Radzikowski a ďalší. Spolok vybudoval turistické chodníky, staral sa o ochranu prírody, organizoval sprievodcovské služby, postavil drevenú Tatranskú kúriu a založil Rezbársku školu.
Rozvoj turistiky a kúpeľníctva
Rozkvet Zakopaného sa začal v polovici 19. storočia, kedy po vybudovaní železnice do Chabowky v roku 1899 navštívilo Zakopané vyše 3000 turistov. Rozširovali sa ubytovacie kapacity. V roku 1889 tu stálo 250 domov, v roku 1902 takmer 600 s 3200 izbami. O rozvoj Zakopaného sa ako prvý pričinil Tytus Chałubiński, lekár, milovník prírody. Bol jedným z prvých priekopníkov klimatickej liečby a propagoval liečebné účinky tatranského podnebia. Veľký význam malo pre Zakopané objavenie horúcich prameňov v Jaszczuróvke. V roku 1885 bolo Zakopané uznané za kúpeľné mesto. Samotné kúpele boli založené v roku 1889.
Náboženský život
Na začiatku malo Zakopané dve farnosti. O vytvorenie samostatnej farnosti sa usiloval Emanuel Homolacs. Jeho úsilie v roku 1845 naplnili Klementyna a Edward Homolacsovci. Do novej farnosti patrilo Zakopané, Olcza a Kościelisko. V roku 1847 postavili prvý drevený kostol. Prvým zakopanským farárom bol Józef Stolarczyk. Podľa sčítania ľudu z roku 1900 v Zakopanom žilo 5768 obyvateľov z toho 5531 (95,9%) katolíkov a 234 (4,1%) židov.
Gróf Zamoyski
O rozvoj Zakopaného sa významnou mierou zaslúžil gróf Wladyslav Zamoyski. Okrem založenia Školy domácich prác žien sa významnou mierou pričinil o založenie Tatranského národného parku, ktorému daroval nielen svoje pozemky, ale aj iné, kúpené prostredníctvom fondu, ktorý založil. Pomohol pri zalesňovaní týchto pozemkov. Spoločne s predstaviteľmi Poľský turisticko-vlastivedný spolok sa podieľal na rozvoji Zakopaného stavbou vodných diel, poštového úradu, škôl, múzeí a ďalších verejných budov. Z jeho iniciatívy v rokoch 18991901 bola postavená železničná trať ChabówkaZakopané. V Kuźniciach zamoyského Školu domácich prác žien riadila grófka Zamoyska. Vzdelanie v nej získalo asi 6 tisíc mladých žien. Gróf Zamoyski po získaní majetkov sa dostal do konfliktu s majiteľom susedných tatranských pozemkov kniežaťom Christianom Hohenlohe, ktorého majetky siahali až po Dolinu Rybieho potoka. Tu boli pozemky, ktoré tiež patrili Zamoyskému. Rozhorel sa spor nielen o pozemky, ale aj o hranicu medzi Haličou a Uhorskom. Medzinárodný súd v Grazi v roku 1902 rozhodol v prospech poľskej strany.
Medzivojnové obdobie
Zakopané sa stále viac stávalo vyhľadávaným liečebným, rekreačným, športovým a turistickým strediskom. Boli tu liečebne, penzióny a hotely. Dynamicky sa rozvíjal lyžiarsky šport a horská turistika. V roku 1920 sa v Zakopanom konali Majstrovstvá Poľska v lyžovaní. V roku 1907 bola založená Lyžiarska sekcia poľského Towarzystwa Tatrzańskiego (Zakopanský lyžiarsky oddiel). Najznámejšími pretekármi boli Bronislaw Czech, Helena a Stanislav Marusarzovci, Jan Kula a iní. V doline Jaworzynky postavili v roku 1920 skokanský mostík. V roku 1925 bol dokončený nový skokanský mostík na svahoch Krokwy. V roku 1933 sa Zakopané stalo mestom. V roku 1936 postavili visutú lanovku na Kasprov vrch. V roku 1938 pozemnú lanovku na Gubalówku.
Druhá svetová vojna
Počas druhej svetovej vojny sa Zakopané stalo tranzitným bodom pre utečencov smerujúcich do Maďarska. Niektorí z goralov sa pripojili k pronemeckej organizácii Goralenvolk. V suteréne hotela Palace bolo väzenie Gestapa. Jeho celami prešlo niekoľko tisíc Poliakov. Na cintoríne fašisti popravovali rukojemníkov. Zo Zakopaného fašisti vytvorili špeciálnu zónu, kde sa mali zotavovať a rekreovať nemeckí vojaci a vysokí funkcionári Tretej ríše a ich spojenci. Počas vojny pracovali v Zakopanom a na jeho okolí viaceré odbojové protifašistické skupiny. Súčasťou odporu boli Tatranskí kuriéri - kuriérska služby, ktorých úlohou bolo prenášať hlásenia, inštrukcie, informačné materiály, peniaze a zbrane. Kuriéri pomáhali utečencom pri prechode tatranskými dolinami na Slovensko a ďalej k spojencom.
Povojnové obdobie
Mesto bolo oslobodené, keď ho 29. januára 1945 opustili nemecké vojská. V ten večer prišiel do mesta z Kościeliskej doliny ruský partizánsky oddiel Potemkin. Správy mesta sa ujali robotnícke ľavicové strany a najmä Poľská robotnícka strana. Komunisti prevzali moc a na čelo samosprávy postavili Bronislawa Kuleszu. Mesto riadili nasledujúcich 45 rokov. Po vojne, v dôsledku nových politicko-spoločenských pomerov, sa začal nový rozvoj mesta. Pribudli obyvatelia, začali sa stavať nové objekty potrebné pre život obyvateľov. V roku 1949 bol vytvorený Fond rekreácie pracujúcich. V roku 1955 vznikol Tatranský národný park. Turistickému ruchu začali slúžiť nové hotely a chaty. Počet základných škôl sa rozšíril na deväť, pribudli nové stredné školy. Mesto sa stalo organizátorom mnohých kultúrnych podujatí, medzi inými Festivalu Folkloru Ziem Górskich (Folklórny festival horských krajín). Veľkou udalosťou bola štvordňová návšteva pápeža Jána Pavla II., ktorý tu pobudol v dňoch 4.7. júna 1997.
Demografia
Údaje z 31. decembra 2014
690x480px
Šport
Od roku 2002 sa každoročne V Zakopanom koná Svetový pohár v skoku na lyžiach. V Zakopanom sa uskutočnili tri svetové šampionáty v severských lyžiarskych disciplínach - v roku 1929, 1939 a 1962. V roku 2008 sa uskutočnil sa Svetový pohár v alpskom lyžovaní v slalome.
Turistické trasy
Niektoré vybrané trasy
Medzinárodná spolupráca
Mestá a partnerské okresy:
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1963
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1963 boli v poradí 3. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 20.24. februára 1963 v šiestich švédskych mestách: Karlstad, Katrineholm, Nässjö, Štokholm, Uppsala a Västerås, za účasti 4 tímov. Titul tretíkrát v rade získal, ktorý v skupine vyhral všetky zápasy.
Podobnosť
Podobnosť môže byť:
Mária Anna Jozefa Habsburská
Mária Anna Jozefa Habsburská (* 7. september 1683, Linz, Rakúsko – † 14. august 1754, Lisabon, Portugalsko) bola rakúska arcivojvodkyňa a od roku 1708 portugalská kráľovná.
Životopis
Ako dcéra rímsko-nemeckého cisára Leopolda I. pochádzala z rodu Habsburgovcov. Jej matka Eleonóra Magdaléna (1655–1720) bola najstaršia dcéra falckého kurfirsta Filipa Viliama z rodu Wittesbachovcov.
Narodila sa ako piata z jedenástich detí, z ktorých šesť zomrelo v detskom veku.
27. októbra 1708 sa vydala za Jána V. a stala sa portugalskou kráľovnou.
V roku 1742 dostal jej manžel mozgovú mŕtvicu a nebol schopný ďalej vládnuť, preto sa Mária Anna stala regenttkou. Bola ňou až do manželovej smrti 31. júla 1750, kedy sa svojich vladárskych povinností ujal právoplatný následník trónu, najstarší syn Jozef I.
Jej ostatky boli uložené v lisabonskom kostole Karmelitánov a srdce v Kapucínskej krypte voViedni.
Saint-Benin-d'Azy (kantón)
Saint-Benin-d'Azy je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho 16 obcí.
Barcelonnette
Barcelonnette môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovská Osada
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovská Osada v okrese Ružomberok.
Bollène
Bollène môže byť:
Filip Machold
Filip Machold môže byť:
Pomník Janka Kráľa (Bratislava)
Pomník Janka Kráľa je národná kultúrna pamiatka zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod číslom 321/2) nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Petržalka v Sade Janka Kráľa. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963.
Autormi sochy sú akademický sochár Fraňo Gibala a Ing. arch. Štefan Imrich. Socha s pomníkom je venovaná slovenskému národnému buditeľovi, predstaviteľovi romantizmu a jednému z najvýznamnejších a najradikálnejších básnikov štúrovskej generácie Jankovi Kráľovi.
V spodnej často pomníka sa nachádza žulový podstavec sivej farby, na ktorom je pozlátený nápis Janko Kráľ. Na podstavci stojí samotná socha básnika. Vyhotovená je z kararského mramoru bielej farby, jej výška je 3 metre.
Socha získala v roku 1960 v Prahe Čestné uznanie. V tomto roku sa tiež rozhodlo, že socha bude umiestnená práve v bratislavskom Sade Janka Kráľa.
Sankt Lorenz
Žije tu 2 246 obyvateľov (1. 1. 2010).
Washington Capitals
Washington Capitals je hokejový klub NHL sídliaci v hlavnom meste USA - Washingtone.
Washington Capitals hrá v Metropolitnej divízii Východnej konferencie. Najväčší úspech dosiahlo družstvo v sezóne 2017/18 keď sa dostalo až do finále Stanley Cupu a ten aj v tejto sezóne získali proti Vegas Golden Knights ktorých porazili 4:1 na série.
Napred
Napred je slovenský literárny almanach s podtitulom národný zábavník mládeže slovenskej na rok 1871. Zostavili a redigovali ho Koloman Banšell a Pavol Országh-Hviezdoslav, vydavateľ a tlačiar Jozef Škarnicel. Almanach bol pokračovateľom rukopisných zábavníkov toho istého názvu študentov kolégia v Prešove. Almanach Napred predstavuje zásady Slovenského realizmu.
Washington Capitals
Najviac bodovaný hráči histórie klubu
Zoznam streleckých lídrov tímu v histórií. Aktualizované každú sezónu
Poznámka: Pos = Pozícia; GP = Odohrané zápasy; G = Góly; A = Asistencie; Pts = Body; P/G = Body na zápas; * = súčasný hráč Capitals
Saint-Pierre-le-Moûtier (kantón)
Saint-Pierre-le-Moûtier je francúzsky kantón v departemente Nièvre v regióne Burgundsko. Tvorí ho osem obcí.
L’Isle-sur-la-Sorgue
L’Isle-sur-la-Sorgue môže byť:
La Landec
La Landec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jiří Kulhánek
Jiří Kulhánek (* 31. december 1967, Brandýs nad Labem) je český spisovateľ fantasy a sci-fi románov.
Jeho diela sú špecifické čiernym humorom až sarkazmom, násilím (mučenie a krvavé scény) a nadľudskými vlastnosťami hrdinov. V jeho knihách sa objavujú upíri, zombie, kyborgovia v prostredí minulosti, súčasnosti a postapokalyptickej budúcnosti. Dej príbehov máva rýchly spád a je opisovaný v prvej osobe. Prezývka Mistr.
Sankt Marien
Sankt Marien je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Linz-vidiek.
Žije tu 4 616 obyvateľov (31. 3. 2010).
Dopravná ulica
Dopravná ulica je ulica:
Quiberville
Quiberville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Bonnieux
Bonnieux môže byť:
Quiberville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovská Štiavnica
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovská Štiavnica v okrese Ružomberok.
Quiberville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Malhoure
La Malhoure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Cadenet
Cadenet môže byť:
Javorie (vrch v rovnomennom pohorí)
Javorie je najvyšší vrch pohoria Javorie na strednom Slovensku. Nachádza sa približne juhozápadne od Detvy a tvorí dominantu okolia.
Poloha
Z diaľky viditeľný vrch sa nachádza v Javorianskej hornatine, v južnej časti pohoria Javorie, geomorfologického celku Slovenského stredohoria. Leží v okrese Zvolen, nad obcami Vígľašská Huta-Kalinka, Stará Huta a Horný Tisovník. Jeho vrcholom prechádza hranica vojenského výcvikového priestoru Lešť, do ktorého katastrálneho územia patrí. Na zalesnený vrchol nevedú značkované chodníky a prítomnosť vojenského priestoru sťažuje jeho dostupnosť. Susednými vrchmi sú na juhovýchode Sokolovo bralo, na juhozápade Vysoká , západe Homôľka a severe Makytová.
Opis
Mohutný masív dominuje tejto časti pohoria. Prevažná časť vrchu je pokrytá lesom, menšie oblasti na severných svahoch sú však bez porastu. Jeho severné svahy sú pramennou oblasťou rieky Tisovník, ktorá obteká východné úpätie Javoria a pokračuje do Ipľa. Juhozápadnú časť masívu odvodňujú prítoky riečky Koprovnica, ktorá smeruje do Starej rieky, čoby prítoku Tisovníka.
Výhľady
Zo zalesneného vrcholu sú len veľmi obmedzené výhľady, no menšie horské lúky a poľany v dostupnej časti vrchu umožňujú zaujímavé horizonty. Pozorovateľné sú najmä susedné vrchy a blízke pohoria, no pri vhodnej lokalite a dohľadnosti možno sledovať i vzdialený Vtáčnik, Štiavnické a Kremnické vrchy, Veľkú Fatru, Ďumbierske Tatry či Poľanu. Južným smerom sú viditeľné viaceré vrchy na maďarskom území.
Prístup
Na vrchol nevedie značkovaný chodník, no severne od vrchu prechádza červeno značená Rudná magistrála zo Zaježovej do Starej Huty. Z nej možno odbočiť a lesom vystúpať na severnú, prístupnú časť Javoria.
Dionysodóros z Tarentu
Dionysodóros (Dionysodóros) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 380 pred Kr.
Dionysodóros z Tarentu si na 100. olympijských hrách v roku 380 pred Kr. vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda. Záznam o olympijskom víťazstve Dionysodóra je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Dionysodóra zaznamenal aj historik Diodoros, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v starovekom Grécku, napr. úmrtia spartského kráľa Agésipolida I. a nástupu na trón jeho následníka Kleombrota I.
Priemyselná ulica
Priemyselná ulica je ulica:
Cavaillon
Cavaillon môže byť:
Fertrève
Fertrève je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pietro Lorenzetti
thumb|Pietro Lorenzetti, Tróniaca Madona s anjelmi, 1340, tempera na dreve, [[Galleria degli Uffizi, Florencia]]
Pietro Lorenzetti (* okolo 1280, Siena - † asi 1348, Siena) bol taliansky maliar činný v priebehu rokov 1306 - 1345. Spolu s bratom Ambrogiom a Simonem Martinim patril k najvýznamnejším predstaviteľom sienskej neskorogotickej maľby.
Život a dielo
O živote Pietra Lorenzettiho je veľmi málo poznatkov a takmer všetky sa týkajú výhradne umeleckej tvorby. Umeleckohistorické bádanie, uskutočnené v podstatnej miere s nástupom 20. storočia vymedzilo jeho tvorbe dôstojné miesto.
Všeobecne možno povedať, že svojím dielom nadviazal na dvoch slávnych predchodcov: Duccia, významného sienského maliara, v ktorého dielni strávil umelecké začiatky, a Giotta, ktorého maliarske umenie však podstatnou mierou rozvinul. Dôležitú úlohu v popularizácii Pietrovho diela zohral maliar a životopisec Giorgio Vasari, ktorý však na základe jedného jemu prisudzovaného oltárneho obrazu interpretoval Lorenzettiho meno ako Pietro Laurati. left|thumb|Ukrižovanie, okolo 1325, freska, [[Bazilika svätého Františka (Assisi)|Bazilika svätého Františka, Assisi]] Prvý, historikmi zaznamenaný údaj o Pietrovej tvorbe sa vzťahuje k roku 1305. Predpokladá sa, že už v tom čase bol slávnym maliarom, pretože pracoval na objednávku sienskej mestskej rady. Prvé bezpečne signované a datované dielo pochádza z roku 1320. Je ním polyptych Madona s Dieťaťom, svätým Jánom Krstiteľom, donátorom a svätými Jánom Evanjelistom a Matúšom z hlavného oltára v kostole Santa Maria della Pieve v Arezze.
K uvedenému roku sa viaže Pietrov pobyt v Assisi, kde vytvoril rad fresiek v dolnom chráme Baziliky svätého Františka. Na výzdobe baziliky, vysvätenej v roku 1253, sa podieľali významní talianski umelci tej doby, vrátane Cimabueho a Giotta. Cyklus nástenných malieb vytvorených z poverenia kardinála Giovanniho Orsiniho v priečnej lodi baziliky je jeho jediným zachovaným monumentálnym súborom a súčasne patrí k jeho najvýznamnejším dielam. Fresky s námetmi pašiového cyklu - Snímanie z kríža, Kladenie do hrobu, Zmŕtvychvstanie či Kristus v predpeklí - a námetmi zo života svätého Františka sú charakteristické živým farebným podaním a detailizujúcim vykreslením tvarov.
Po ukončení prác v Assisi vytvoril Pietro v rokoch 1328 - 1329 hlavný oltár sienského kostola San Niccolò del Carmine. Oltár v 16. storočí rozobrali a dnes sa oltárne maľby okrem miestnej obrazárne Pinacoteca Nazionale nachádzajú i v kostoloch okolitých miest.
Z rokov 1324 - 1327 a od roku 1335 sa datuje spoločná práca bratov Lorenzettiovcov v bazilike svätého Františka a nemocnici Santa Maria della Scala.
V roku 1335 Pietra poverili vytvoriť v sienskej katedrále Santa Maria Assunta oltár s námetom narodenia Panny Márie. Oltárny obraz Narodenie Panny Márie je považovaný za vrcholné Lorenzettiho dielo. thumb|Narodenie Panny Márie, 1335 - 1342, tempera na dreve, 188 x 183 cm, [[Museo dell'Opera del Duomo (Siena)|Museo dell'Opera del Duomo, Siena]]
Narodenie Panny Márie
Obraz je posledným umelcovým dielom a súčasne vrcholom jeho tvorby. Tvoril prostrednú tabuľu oltára sv. Savina v sienskej katedrále Santa Maria Assunta.
Pravé krídlo triptychu organicky prechádza do stredného; umelec tu zachytil pokračovanie izby s pohovkou, na ktorej leží rodička. Pohovka, biely záves a žena v červených šatách sú výtvarnými prvkami, prostredníctvom ktorých dve polia obrazu splývajú do jedného celku. Ľavý diel je samostatný; ide o akúsi predizbu, kde malý chlapec v modrých šatách dôverne oznamuje Joachimovi radostnú zvesť.
Dielo spĺňa charakteristiky Lorenzettiho tvorby - pestré farebné podanie a zmysel pre detail. Stredná tabuľa obsahuje v spodnej časti umelcovu signatúru.
Sankt Marienkirchen am Hausruck
Sankt Marienkirchen am Hausruck je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Horné Rakúsko v okrese Ried im Innkreis.
Žije tu 827 obyvateľov (1. 1. 2010).
Kôrovník dlhoprstý
Kôrovník dlhoprstý (lat. Certhia familiaris) je veľmi malý vták z čeľade kôrovníkovité (Certhiidae). Obýva Európu a Áziu. Hniezdi na väčšine územia Slovenska do. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kôrovník dlhoprstý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, populácia je stabilná (Európa v rokoch 19802013), nepravidelné kolísanie v severnej a východnej oblasti rozšírenia je pravdepodobne závislé od veľkosti úrody semien smreka.
Óšio (torpédoborec)
Óšio (🇯🇵) bol druhá jednotka torpédoborcov triedy Asašio japonského imperiálneho loďstva. Mala deväť sesterských lodí: Asashio, Mičišio, Arašio, Nacugumo, Jamagumo, Minegumo, Asagumo, Arare a Kasumi.
Kôrovník dlhoprstý
Opis
Kôrovník dlhoprstý meria. a váži 6 - 9,5 g. Na chrbtovej strane je samček aj samička hnedej farby s hnedými čiarkami a škvrnkami. Spodná časť tela je biela so striebristým leskom. Zobák je zahnutý nadol. Nadchvostové krovky majú hrdzavú farbu. Mladé vtáky majú spodok tela žltobiely.
Óšio (torpédoborec)
Bojové nasadenie
19.-20. februára 1942 sa Óšio zúčastnil bitky v Bandungskom prielive. Spoločne s torpédoborcom Asašio sprevádzal transportnú loď Sasago Maru, keď na konvoj okolo 23 hodiny zaútočila skupina spojeneckých lodí. Óšio pomohol Asašiu potopiť holandský torpédoborec Piet Hein a pri neskoršom stretnutí s ďalšou skupinou spojeneckých lodí sa podieľal na poškodení krížnika Tromp a torpédoborca USS Stewart. Sám Óšio bol v priebehu bitky tiež zasiahnutý a 7 členov posádky zahynulo. Po bitke z mora zachránil 10 trosečníkov z potopeného Piet Hein.
Kôrovník dlhoprstý
Hlas
Vábenie je jemné "siit" alebo "srii". Spev trvá asi 3 s a možno rozlíšiť dve časti "zi-zi zisirri zrisirirr".
Výskyt a stav na Slovensku
Je to stály druh a v mimohniezdnom období robí potulky v okolí hniezdiska.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 100 000 - 150 000, zimujúcich jedincov 300 000 - 600 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 žiadny. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Biotop
Žije najmä v ihličnatých a zmiešaných lesoch. Hniezdi aj v listnatých lesoch a parkoch.
Hniezdenie
Hniezdo si stavia pod odlúpenou kôrou, v škárach stromov a pod brečtanom. Stavia iba samica a umiestňuje ho vo výške od 1 do. Používa drobné konáriky a kúsky kôry, vo vnútri jemné rastlinné časti, srsť a perie, na spájanie používa pavučinu. Kladie 5 - 7 bielych vajíčok s hrdzavými škvrnkami. Škvrnky sa zahusťujú na širšom konci vajíčka. Samica sedí na vajíčkach a samec ju kŕmi. Mláďatká sa vyliahnu za 13 - 15 dní. Obaja rodičia ich kŕmia 15 - 16 dní. Hniezda dva krát za rok, v apríli a v máji a potom v júni, júli.
Potrava
Živí sa hmyzom alebo článkonožcami na kôre stromov v rôznom štádiu života - vajíčka, larvy aj kukly. Pri hľadaní potravy sa pohybujú skackavo a špirálovite hore po kôre. Preletia na susedný strom, na spodnú časť kmeňa a opäť smerujú nahor.
Ochrana
Podobne ako kôrovník krátkoprstý užitočný hmyzožravý druh. Obidva druhy treba všemožne chrániť.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Sadová
Sadová môže byť:
Kristián Genersich
Kristián Genersich (* 3. január 1759, Kežmarok – † 30. apríl 1825, Kežmarok) bol slovenský historik, prírodovedec a učiteľ.
Rodina
Venoval sa vlastivednému bádaniu, vykonával prieskum Karpát a Tatier, kde zbieral rastliny a minerály. Publikoval aj povesti o kežmarskom hrade. Podľa životopiscov býval vo Vyšnej Slanej u Martina Laučeka.
Gordes
Gordes môže byť:
Tesla Roadster
Tesla Roadster je elektromobil od automobilky Tesla Motors, vyrábaný od roku 2008 až do 2012. Celkovo bolo vyrobených 2400 kusov modelu Roadster.
Kylón z Atén
Kylón (Kylón) bol aténsky štátnik, v roku 640 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na dve stadiá.
Tesla Roadster
V roku 2007 po trojročnom vývoji predstavila firma Tesla model Tesla Roadster – dvojmiestny športový elektromobil s jedným elektromotorom (približne o veľkosti melónu) s maximálnym výkonm 185 kW s dvojstupňovou prevodovkou ktorá prenáša točivý moment na zadnú nápravu.
Kylón z Atén
Kylón pochádzal z vplyvnej aténskej aristokratickej rodiny. Na 35. olympijských hrách zvíťazil v behu na dve stadiá. Keďže v starovekom Grécku olympijské víťaztvo zaujímalo na stupnici výkonov dosiahnutých človekom rovnaké miesto ako víťazstvo vojvodcu vo vojne, Kylón už mal potom v spoločnosti Atén vyhradené miesto medzi najpoprednejšími občanmi. Okolo roku 632 pred Kr. zneužil svoju popularitu a pokúsil sa o štátny prevrat.
Antický historik Thukydides uvádza, že Kylón sa oženil s dcérou tyrana Theagena z Megary. Keď sa potom Kylón radil v delfskej veštiarni, vyveštili mu, aby sa zmocnil Akropoly v Aténach počas najväčšieho Diovho sviatku. Od svojho svokra Teagena dostal následne vojsko a so svojimi spoločníkmi sa v deň olympijských hier zmocnil Akropoly, vo viere, že sa mu veštba splní a stane samovládcom. O tom však, že o akom Diovom sviatku sa vo veštbe hovorilo, Kylón nerozmýšľal. V Atike sa konávali tzv. diasie, sviatky na počesť Dia Meilichia, ktoré sa pokladali za najväčšie sviatky Dia Milostivého. Celý okolitý ľud počas sviatkov prinášal do Atén obete, nie krvavé, ale posvätené domáce pečivo. Keď sa potom Aténčania dozvedeli, že vidiečania prišli do mesta a obsadili Akropolu, Kylóna a jeho spojencov obkľúčili a ochranu Akropoly zverili deviatim archontom (pod vedením archonta Megakla z rodu Alkmeónovcov). Kylón a jeho stúpenci začali onedlho trpieť nedostatkom potravín a vody. Kylónovi a jeho bratovi sa nakoniec podarilo ujsť, ale ostatní, ktorým hrozila smrť hladom začali prosiť pri oltári bohyne Atény o záchranu. Keď sa aténski strážcovia dozvedeli, že obliehaní môžu zomrieť na posvätnom mieste, odviedli ich odtiaľ so sľubom, že sa im nič nestane, ale vzápätí ich všetkých pobili. Podľa historika Herodota medzi obeťami tejto vraždy bol aj Kylón. Dôsledkom toho privolali na seba Alkmeónovci dedičnú kliatbu, ktorá sa v Aténach často pripomínala pri politických roztržkách.
Tesla Roadster
Ako zdroj energie slúži 6 831 kusov bežných Lítiových-Ionovných akumulátorov ktoré sa používaju napríklad v notebookoch s celkovou kapacitou cca 53 kWh, ktoré sa privádzajú v napätí 400 V na elektromotor. Všetky akumulátory vážia spolu cca. Výrobca zaručuje dojazd do, čo je vhodné pre každodennú dopravu mnohých zákazníkov. Po prejdení tejto vzdialenosti sa musia akumulátory znova nabiť, čo trvá približne 3,5 hodín. Celkove by mali akumulátory vystačiť na jazdu, po čom sa zníži ich kapacita na 80% ich pôvodnej kapacity.
V roku 2012 bola výroba ukončená a spoločnosť Tesla Motors pokračovala vo výrobe elektromobilov, modelom Tesla Model S.
Pohon
Roadster je poháňaný vzduchom chladeným, trojfázovým, 4 pólovým, indukčným elektromotorom, s maximálnym výkonom 248 koní (185 kW). Maximálny krútiaci moment je vďaka charakteristike elektromotorov, konštantný od 0-6000 ot./min.
Prevodovka je jednorýchlostná s pevným prevodovým pomerom (8.2752:1). Je vybavená parkovacím mechanizmom a olejovým čerpadlom mazania.
Dojazd
Podľa klasifikácie EPA, bolo vozidlo schopné priemerného dojazdu 372km v meste, 360km na diaľnici a 365km v kombinovanej premávke. Výrobca garantuje dojazd do, čo je vhodné pre každodennú dopravu mnohých zákazníkov. Po prejdení tejto vzdialenosti sa musia akumulátory znova nabiť, čo trvá približne 3,5 hodín. Celkove by mali akumulátory vystačiť na jazdu, po čom sa zníži ich kapacita na 80% ich pôvodnej kapacity.
Tesla Roadster 2
náhľad|Tesla Roadster 2 (2020) 16. novembra 2017 predstavila Tesla prototyp 2. generácie modelu Roadster. Ten ponúkne naozaj výnimočné špecifikácie. Vďaka 3 elektromotorom a krútiacemu momentu 10 000 Nm zrýchli z 0 na 100 km/h len za 1,97 sekundy a dosiahne maximálnu rýchlosť vyše 400 km/h. 200 kWh batéria sa zas postará o neskutočný dojazd 1 000 km na jedno nabitie. Cena základnej verzie je predbežne stanovená na 200 000 USD. Na trh by mala doraziť v roku 2023.
Martin Vanek
Život
Vyštudoval bábkoherectvo na DAMU v Prahe. S Igorom Adamcom účinkoval v detskej televíznej relácii Kakao v TV Markíza, neskôr spolupracovali v relácii Nebuďte bábovky na STV. Neskôr sa stal známy ako postava doktora Bélu v televíznom seriáli Mafstory.
Je členom divadla GUnaGU. Hral aj na scéne Divadla a.ha.
Ako moderátor a scenárista spolupracoval so Slovenskou filharmóniou na cykle Hudobných akadémií pre deti a mládež.
Zoznam kníh Agathy Christie
Toto je zoznam kníh napísaných Agathou Christie. V zozname nie sú zahrnuté kratšie práce (poviedky, básne, novely), sú tu uvedené iba zbierky, v ktorých vyšli. Ak bola kniha preložená do slovenského, alebo českého jazyka, v zozname je uvedený aj názov, pod akým kniha vyšla v preklade; v prípade, že kniha vyšla v preklade do oboch jazykov, je slovenský názov uvedený ako prvý. Niektoré knihy vyšli pod pseudonymom Mary Westmacott – tieto knihy sú romanticko-psychologické romány. Romány Zabudnutá vražda a Opona boli napísané cez 2. svetovú vojnu počas náletov na Londýn a uložené v trezore. Knižne vyšli až v rokoch ktoré sú uvedené v tabuľke.
Nitro Express
náhľad|.577 Nitro Express
Nitro Express je rad nábojov, ktoré sa používajú v puškách veľkého kalibru určených na lov veľkých zvierat, napríklad slonov. Názov týchto nábojov je odvodený od zápalnej látky, ktorú používajú. Tá je totiž zložená z nitrocelulózy a nitroglycerínu. Nábojnice sú väčšinou rovné, čiže nemajú krček.
.450 Nitro Express
.450 Nitro Express neoznačuje jeden náboj, ale niekoľko. Všetky sú skonštruované na účely lovu veľkej zveri ako sú napr. slony. Všetky tieto náboje používajú strelu kalibru .458" a majú podobnú balistickú charakteristiku. Používa sa v zbraniach typu dvoják, kedy sú dve hlavne vedľa seba a každá z nich má svoju spúšť.
.450 Nitro Express 3.25"
Tento náboj bol vyvinutý okolo roku 1895 J. Rigbym. Je odvodený od náboja na čierny strelný prach .450 Black Powder Express.
Antonov An-22
Antonov An-22 Antej je ťažké turbovrtuľové transportné lietadlo vyvinuté v Sovietskom zväze v 60. rokoch 20. storočia. Vo svojej dobe najväčšie dopravné lietadlo sveta, prekonané až strojmi Lockheed C-5 Galaxy a An-124. Výroba tohto pozoruhodného lietadla bola ukončená v roku 1975.
Vznik a vývoj
Ťažké turbovrtuľové vojensko-transportné lietadlo An-22 „Antej“ bol navrhnutý v OKB O.K.Antonova v prvej polovici 60. rokov 20. storočia. Prvý let prototypu sa uskutočnil 27. februára 1965. Jeho koncepcia bola podobná, ako u predošlého dopravného lietadla konštrukčnej kancelárie Antonova, An-12, bol však omnoho väčší a vybavený dvojitými chvostovými plochami, ktoré mu zaisťovali lepšiu stabilitu. Predná pretlaková časť trupu poskytovala miesto pre 29 cestujúcich. Hlavná nákladná kabína s titánovou podlahou je pre uskladnenie nákladných vozidiel a uľahčenie vykladania a nakladania vybavená dvoma pohyblivými žeriavmi a navijakmi. Pri dĺžke 33 metrov a šírke, tu môžu byť umiestnené i tanky. S užitočným nákladom 45 ton má lietadlo dolet cez 10 000 kilometrov.
Nitro Express
.450 Nitro Express 3.25"
Nábojnica je dlhá 3,25", okraj má priemer .670"
Antonov An-22
Vznik a vývoj
Sériová výroba prebiehala v taškentskom leteckom závode v rokoch 1966 – 1975. Spolu bolo vyrobených 68 lietadiel An-22, z toho dve v Kyjeve a 66 v Taškente. Od roku 1972 sa vyrábal v modernizovanej verzii An-22A (vyrobených bolo 28 lietadiel). Od roku 1967 začali prvé An-22 prichádzať k leteckým jednotkám. Väčšina z nich síce nesie znaky spoločnosti Aeroflot, ich hlavnou činnosťou sú však zrejme vojenské dopravné operácie. Niekoľko strojov An-22 bolo modifikovaných pre prepravu nosných plôch lietadla An-124, neskoršieho uchádzača o titul najväčšieho lietadla sveta, z Taškentu k montáži do Kyjeva.
Operačné nasadenie
thumb|Nočný pohľad na An-22 na letisku v Tveri, 2007. Vyše šesťdesiat strojov An-22 bolo vo výzbroji troch vojensko-transportných leteckých plukov ZSSR. Dnes však An-22 už používa len ''76. Leningradská špecializovaná vojensko-transportná gardová eskadra'', sídliaca na letisku Migalovo, na okraji Tveru. Okrem sovietskych vzdušných síl používala niekoľko strojov aj konštrukčná kancelária O.K Antonova na skúšky a špeciálne prepravné úlohy. Prvý letový exemplár bol v roku 1980 prestavaný na účely prepravy centroplánov a konzol krídla nových lietadiel An-124 a An-225 z Taškentu do Kyjeva. V priebehu rokov bolo na základe „Anteja“ vypracovaných niekoľko verzií: protilodný An-22PLO s ďalekým doletom, námorný hliadkovo-záchranný An-22PS, verzia na prepravu nosných a balistických rakiet a iné.
Nitro Express
.470 Nitro Express
Špecifikácia:
.577 Nitro Express
Tento náboj je známy tiež pod názvom .577 Nitro Express 2.75" (existuje totiž ešte jeho variant označovaný ako .577 Nitro Express 3"). Išlo o štandardný náboj lovcov slonoviny v 19. a na začiatku 20. storočia.
Kranaos (rozlišovacia stránka)
Kranaos (Kranaos) môže byť:
Antonov An-22
76. Leningradská špecializovaná vojensko-transportná gardová eskadra
An-22 nebol nikdy vyvážaný, avšak v roku 1992 bol An-22 sériového čísla №01-03 dvakrát krátkodobo prenajatý Bulharsku, spolu s posádkou, kde lietal pod logom firmy „Sigi Air Cargo“ s registračným číslom LZ-SGB a vo firme „Sofia Air Cargo“ s označením LZ-SFD. To bolo jedinýkrát, kedy bolo možné vidieť An-22 lietať pod cudzou vlajkou. V súčasnosti sa z 66 vyrobených An-22 naďalej prevádzkuje približne 7 lietadiel. Jedno z nich je na Ukrajine, kde ho prevádzkuje firma „Avialinii Antonova“ a má sériové číslo №05-09 a registráciu UR-09307; vyrobený bol v roku 1974.thumb|Pohľad do pilotnej kabíny An-22, 2004. Zvyšné stroje prevádzkujú vzdušné sily Ruskej federácie.Dňa 28. decembra 2010 boli všetky lietadlá An-22 uzemnené, kvôli nehode tohto stroja v Tulskej oblasti.Prvý let lietadiel An-22 po havárii sa uskutočnil 18. apríla 2011. Išlo o posledný vyrobený, teda najnovší An-22, s registračným číslom RA-08832, ktorý bol vyrobený v roku 1975. Okrem neho je ešte v službe približne 6 lietadiel An-22, z ktorých 2 boli po decembrovej nehode odoslané na generálne opravy. Z menšej časti bolo už 23 vyradených lietadiel An-22 a An-22A zošrotovaných, pričom ešte približne tridsať je zakonzervovaných. Na Ukrajine sú uložené 2 ks a zvyšné sú uložené na letisku Migalovo v Tveri. Tri lietadlá sú vystavené v múzeách v Monine, Ivanove a Speyer v Nemecku. Na lietadlách An-22 bolo v 60. a 70. rokoch 20. storočia ustanovených 41 svetových leteckých rekordov, spomedzi ktorých je najvýznamnejším let s nákladom 100,4 tony do výšky 7 848 m (v r. 1967).
Nehody
Sedem sériových „Antejov“ bolo zničených medzi rokmi 1970 – 1994 pri šiestich katastrofách a jednej havárii, počas ktorých zahynulo viac než 75 členov posádky a pasažierov. Dve posledné katastrofy sa udiali počas vzletu z letiska „Migalovo“. Dňa 11. novembra 1992 počas vzletu do Jerevanu bol v dôsledku preťaženia (o vyše 20 ton) zničený An-22A sériového čísla №09303, pričom zahynulo 33 ľudí. Druhá nehoda na tomto letisku sa odohrala 19. januára 1994, pričom bol zničený An-22A, sériového čísla №09331. Zahynulo v ňom 7 ľudí a za príčinu havárie bola určená námraza na krídle. thumb|left|Antonov An-22 s nastúpenou vojenskou jednotkou, 2007. Dňa 28. decembra 2010 sa v Tulskej oblasti počas návratu z Voroneže na domácu základňu Migalovo zrútil stroj An-22A s registračným číslom RA-09343. Lietadlo bolo na spiatočnej ceste z letiska Baltimor, kde priviezlo MiG-31. Na palube An-22 sa nachádzalo 12 ľudí. Nehoda sa udiala približne pol hodiny po vzlete, kedy sa An-22 nachádzal vo výške 7 000 m. V dôsledku pádu zahynulo všetkých 12 ľudí na palube. Havarovaný stroj bol vyrobený v roku 1974 a po dlhom uskladnení bol preletený na generálnu opravu do Ivanova, pričom začiatkom roka 2010 bol zaradený do služby. Po katastrofe boli všetky An-22 v službe uzemnené spolu s lietadlami Tu-95MS, ktoré majú podobnú pohonnú jednotku. Onedlho však boli lety Tu-95MS obnovené. Práca na vyšetrovaní nehody bola ukončená v apríli, kedy sa objavila informácia, že príčinou katastrofy bolo zlyhanie systému riadenia. Posádka sa snažila zvládnuť vzniklý pád do vývrtky avšak nepodarilo sa jej stroj vyrovnať a v polohe dole hlavou stroj narazil do zeme. Podľa expertízy však nemali šancu, keďže všetko sa odohralo v priebehu niekoľkých sekúnd.
Pertuis
Pertuis môže byť:
Nitro Express
.577 Nitro Express
Pôvodne sa do neho používal čierny strelný prach. Neskôr sa prešlo na bezdymový strelný prach. Pušky komorované na tento náboj sa stále vyrábajú. Najznámejšími výrobcami sú Heym, Holland & Holland a James Purdey.
Špecifikácia:
.600 Nitro Express
.600 Nitro Express bol predstavený v roku 1903. Ide o náboj druhého najväčšieho kalibru v sérii Nitro Express (ale najväčší v praxi používaný, pretože .700 Nitro Express bol skonštruovaný až v 90. rokoch 20. storočia, keď už sa slony príliš nelovili). Bol vyvinutý pre zbrane na slony. Väčšina lovcov ho považuje za príliš silný hlavne čo do spätného rázu pre čokoľvek iného než naliehavú obranu pred útočiacim zvieraťom (napríklad levom alebo slonom). Vzhľadom na to, že náboj sám je väčší než .577 Nitro Express, tak aj zbraň pre neho komorovaná musí byť väčšia a tým pádom aj ťažšia a z tohto hľadiska už ide o extrémne maximum, ktoré je profesionálny lovec schopný používať. Preto bol tiež .577 Nitro Express oveľa obľúbenejší a používanejší.
Vzhľadom na vysokú hmotnosť zbrane (často aj ) zbraň nesie lovcovi nosič. Pretože keby bol lovec vyčerpaný nosením zbrane, tak by mohol mať problémy dostatočne rýchlo zamieriť a vystreliť. Keď sa strieľa na slony, tak tento náboj je schopný rýchlo skoliť slona aj bez toho, aby bol zasiahnutý mozog.
Špecifikácia a balistické vlastnosti:
.700 Nitro Express
Konštrukcia tohto náboja vznikla zväčšením náboja .600 Nitro Express
Ide asi o najsilnejší lovecký náboj (ešte silnejším puškovým nábojom je .50 BMG, ktorý bol ale navrhnutý na vojenské použitie).
Špecifikácia:
Permutácia (kombinatorika)
Permutácia alebo poradie základného súboru n prvkov je skupina všetkých n prvkov, pri ktorej záleží na poradí prvkov v nej (pričom toto poradie môže byť ľubovoľné). Ako permutácia alebo premiestnenie sa označuje aj proces vytvorenia takejto skupiny.
Slovo permutovať znamená obmieňať.
Rozlišujeme permutácie s opakovaním a bez opakovania.
Permutácie bez opakovania
M je množina n rôznych prvkov, z ktorých tvoríme n - tice, pričom prvky v n - ticiach sa nemôžu opakovať. P(n) = n!, kde n! označuje faktoriál.
Ak sa nehovorí inak, sú permutácie myslené bez opakovania.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovská Teplá
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Liptovská Teplá v okrese Ružomberok.
Permutácia (kombinatorika)
Príklad
Ich počet je teda:
Permutácie s opakovaním
M je množina n prvkov, z ktorých je k_1 rovnakých 1. druhu, k_2 je rovnakých 2. druhu, až k_r je rovnakých r - tého druhu, pričom platí:.
Prvky vo výbere sa teda môžu opakovať. Počet permutácií s opakovaním je určený ako:
,
Príklad
Permutáciami s opakovaním získame skupiny aab, aba, baa. Počet týchto skupín je teda rovný:
2. Koľkými spôsobmi možno rozsadiť 8 žiakov, z ktorých majú dvaja zelené, traja červené a ďalší traja modré vetrovky?
Riešenie:
Douai
Douai (hol. Dowaai, lat. Duacum), je francúzske mesto v departemente Nord a v regióne Hauts-de-France ležiace na juhu oblasti Flandre romane. Ťažobná spoločnosť „Escarpelle“ tu ťažila uhlie už od roku 1870 a spoločnosť „Aniche“ otvorila baňu „Bernard” v roku 1910. Ťažba uhlia skončila v roku 1970 zatvorením bane č.5.
Poloha
Mesto je vzdialené od Lille a nachádza sa v blízkosti hlavných miest Paríž, Londýn a Brusel. Je dopravným uzlom medzi Flámskom a krajom Artois. Je prepojené s Parížom rýchlovlakom „TGV“, ktorý absolvuje trasu za jednu hodinu. Nachádza sa v blízkosti diaľnice A1. Mestom preteká rieka Scarpe. Urbanizácia mesta je nahustená, nachádzajú sa v ňom okrem historického jadra aj sociálne citlivejšie štvrte, kde bývajú prisťahovalci z Alžírska – La Clochette a Dorignies. Douai má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dejiny
Duacum, bol názov galo-románskej usadlosti. Ako naznačuje jeho latinský názov, Douai bolo pôvodne spojené z dvoch obcí umiestnených na oboch brehoch rieky Scarpe do jednej galo-románskej pevnosti v 4. storočí.
Prvá písomná zmienka o Douai sa datuje do roku 930 o hrade Duacum ako majetku grófa de Flandre. Gróf Arnoul I. Flámsky dal postaviť v roku 950 prvé kultúrne centrum kolégium Saint-Amé.
Po dobytí Normanmi a Viliamom I.Dobyvateľom bolo mesto pomenované princom Walterom ako Douai.
Mesto dostalo prvýkrát mestské práva pred rokom 1188. Bolo riadené radou konšelov do roku 1789. Počas ďalších storočí mesto patrilo striedavo buď francúzskym kráľom alebo grófom de Flandre až do roku 1369, kedy sa stalo definitívne flámskym a bolo grófstvom de Flandre pod vojvodami burgundskými.
V roku 1562 Filip II. Španielsky založil univerzitu, aby tak bojoval proti reforme cirkvi a Douai sa stalo baštou katolíckej viery. Douaiská protireformná biblia bola preložená do angličtiny práve na tejto univerzite. S jedným exemplárom tejto biblie skladal prísahu John. F. Kennedy počas svojho uvedenia do prezidentského úradu.
V období od panovania Ľudovíta XIV. dodnes bolo Douai bohaté mesto známe svojím vlnárskym priemyslom. V roku 1667 Ľudovít XIV. podnikol vojenské ťaženie do Flámska. Douai bolo dobyté a obsadené počas troch dní od 23. – 26. júla 1667 šľachticom de Vauban, ktorý zároveň obsadil Lille. Zmluva v Aachene (L´Aix-la-Chapelle) v roku 1668 priznala Flámsko Francúzsku a Douai zostalo francúzske dodnes. V roku 1716 bol ustanovený Flámsky parlament práve v Douai. Tento parlament mal hlavne právo na výkon súdnictva.
Pakracká prestrelka
Pakracká prestrelka (v Chorvátsku známa aj ako Bitka za Pakrac ("Bitka o Pakrac")) bol krvavý stret v meste Pakrac v marci 1991. Prestrelka bola výsledkom etnických nepokojov v Chorvátsku počas rozpadu Juhoslávie. Bol to prvý väčší boj, aký sa udial počas Chorvátskej vojny o nezávislosť.
Douai
Dejiny
V roku 1718 urbanistický projekt mesta schválený Flámskym parlamentom ustálil pravidlá výstavby. Výška budov je obmedzená, jednotný štýl fasád. Mesto zahŕňa dôležitý súbor nehnuteľností vo francúzskom štýle. Medzi rokmi 1790 – 1794 bolo Douai spojené s Wagnonville, kde dodnes zostala mestská časť Marais, bola to bývalá súčasť Wagnonville.
Po Francúzskej revolúcii boli parlament a univerzita zrušené. Centrom administratívy v novom departmente Nord bolo od roku 1790 a v roku 1803 bolo toto centrum premiestnené do mesta Lille.
Pakracká prestrelka
Prestrelka začala potom, čo srbskí povstalci obsadili mestskú policajnú stanicu a iné budovy prislúchajúce chorvátskej vláde. Chorvátska vláda zahájila úrok proti povstalcom poslaním špeciálnej polície ministerstva vnútra aby situáciu opäť získali pod kontrolu. Aj napriek vojenskej intervencie Juhoslovanskej Národnej Armády (Jugoslovenska Narodna Armija – JNA) sa Chorvátom mesto podarilo získať.
Douai
Dejiny
V roku 1802 v období francúzskeho Konzulátu bolo v Douai založené lýceum, aktuálne lýceum Albert-Châtelet ako jedno zo siedmich lýceí z prvej generácie výstavby. V roku 1804 založená prefektúra departementu Nord bola prenesená z Douai do Lille.
Priemyselná revolúcia začala postavením železnice na linke Paríž-Lille (1846), na ktorej bolo Douai dôležitou stanicou. V roku 1878 bola založená učňovská banícka škola, dnešná „Banícka škola“ v Douai. Koncom 19. storočia bola postavená mestská električková sieť liniek, vykopaný kanál rieky Scarpe v roku 1895. To vytvorilo z Douai súčasť vodnej trasy Conflans-Sainte-Honorine. Počas dvoch svetových vojen mesto utrpelo vážne škody, železničná stanica aj so svojou štvrťou boli celkom zničené v roku 1940. Električky boli v Douai zrušené v roku 1950.
Pakracká prestrelka
Príčina
V roku 1990 sa vyostrili etnické problémy v Chorvátsku. Juhoslovanská Ľudová Armáda zhabala Teritoriálnej Obrane (Teritorijalna obrana - TO) zbrane aby minimalizovala odpor.* 17. augusta sa situácia vyostrila v otvorenú vzburu chorvátskych Srbov, hlavne v oblasti Dalmácie v okolí mesta Knin, častí Liky, Kordunu, Banoviny a východného Chorvátska. Chorvátski Srbi založili v júli 1990 Srbský Národný Koncil ako koordinovanú opozíciu proti chorvátskemu prezidentovi Franjovi Tuđmanovi, ktorý bol jeden z vrchných predstaviteľov chorvátskej nezávislosti. Milan Babić, zubár z južnej časti Kninu, a veliteľ Kninskej polície Milan Martić založil paramilitárne milície. Títo dvaja muži sa stali politickými a vojenskými veliteľmi Republiky Srbskej Krajiny (RSK), štátu vyhláseného na územiach v Chorvátsku obývaných z väčšej časti Srbmi. Začiatkom roka 1991, Chorvátsko nemalo prakticky žiadnu armádu. Jediné, čo predstavovalo brannú moc Chorvátska bola polícia v počte približne 20 000 ľudí. Najsilnejšie zložky polície, stávajúce približne z 3000 mužov boli rozdelené do 12 bataliónov, pripomínajúcich vojenskú organizáciu. Približne 10 000 mužov bolo rozdelených do 16 bataliónov a 10 čát vyzbrojených ťažšími zbraňami.
Douai
Obyvateľstvo
Douai má 42 461 obyvateľov (2009).
Pakracká prestrelka
Príčina
Srbi boli aj napriek chorvátskej cenzúre najväčšia etnická skupina v Pakraci (46.4%) nasledovaní Chorvátmi (35.8%). Politický predstaviteľ Srbskej Demokratickej Strany Veljko Džakula sa stal politickým lídrom chorvátskych Srbov v západnej Slavónii. Bol to predstaviteľ myšlienky, že chorvátski Srbi by sa mali od Chorvátska osamostatniť.
22. februára koncil vedený Džakulom odsúhlasili vytvorenie a pripojenie do Srbskej Autonómnej Oblasti Krajiny (neskôr premenovanej na RSK) a začlenenie Pakrackej polície do ministerstva vnútorných záležitostí Krajiny. Hlasovanie bolo chorvátskou vládou vyhlásené za neplatné 28. februára.
Douai
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Pakracká prestrelka
Priebeh
Vo februári 1991. Babić a Martić nariadili srbským paramilitárnym jednotkám, aby obsadili mestskú políciu a vládne budovy. 1. marca odzbrojili 16 chorvátskych policajtov a zadržali chorvátskych dôstojníkov. Pakracká polícia bola vedená Jovom Vezmarom, ktorý nakoniec súhlasil s Babićom a Martićom. Ako odpoveď prezident Tuđman nariadil chorvátskemu ministerstvu vnútra aby opäť získali kontrolu nad vládnymi budovami v Pakraci. 2. marca o 04:30 vstúpila 200-členná jednotka chorvátskej polície do Pakraca. Jednotka „Omega“ z mesta Bjelovar prechádzala cez dedinu Badljevina, kde sa mnohí chorvátski civilisti pripojili k tejto jednotke. Barikáda v Pakraci bola prekonaná takmer bez odporu a chorvátska polícia obkľúčila policajnú stanicu. O niekoľko hodín neskôr, Vezmar vypálil niekoľko striel z policajnej stanice a utiekol. Neskôr dorazila druhá špeciálna chorvátska protiteroristická jednotka vedená Lučkom zo Záhrebu. Špeciálna polícia vedená Markom Lukićom a Mladenom Markačom zajali 180 etnických Srbov a 32 srbských policajtov bez zranení a strát. Vezmar bol nahradený Stjepanom Kupsjakom ako nový náčelník Pakrackej polície.
Po chorvátskych akciách nasledovala intervencia federálnej juhoslovanskej vlády. Srbský predstaviteľ Borislav Jović podporoval požiadavku ministra obrany Juhoslávie Veljka Kadijevića, ktorá sa týkala toho, aby na scénu vstúpila JNA. Prvých desať tankov JNA vstúpili do Pakracu večer 1. marca a zahájili obranné pozície, najviac ich bolo umiestnených blízko nemocnice. Ďalšie ráno jednotka JNA vedená Milanom Čeleketićom prišla do Pakracu zaujala pozície blízko chorvátskej špeciálnej polície. Čeleketić plnil príkazy majora generála Jevrema Cokića, veliteľa 32. varaždínskej jednotky. Cokić zariadil príchod troch obrnených bataliónov 256. mechanizovanej brigády so základňou v meste Bjelovar. Avšak tanky prišli neskoro a nestihli zastaviť obsadzovanie mesta chorvátskymi jednotkami.