cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivan Stanislav
Opus
V januári 1971 vzniklo prvé slovenské hudobné vydavateľstvo OPUS, a Ivan Stanislav sa na 19 rokov stal jeho riaditeľom. Aj keď toto obdobie bolo poznačené silnejúcimi normalizačnými tlakmi, vydavateľskú politiku inštitúcie to výraznejšie nepoznačilo. Potvrdzujú to aj spomienky niektorých predstaviteľov populárnej hudby v memoárových dielach (napr. spomienky artrockového hudobníka Mariána Vargu na vtedajšieho ministra kultúry SSR Miroslava Válka), podľa ktorých sa vždy našiel spôsob, akým nahrávku zrealizovať. Slovenská hudobná kultúra vznikom OPUS-u dostala svoju národnú tvár. Na rozdiel od dovtedy neproporčne pokrivkávajúcich aktivít existujúcej bratislavskej pobočky pražského Supraphonu, sa dramaturgia OPUS-u plne zamerala na mapovanie slovenskej hudobnej kultúry. Hneď v prvých piatich rokoch existencie vydavateľstva stihli zaznamenať a vydať desiatky významných diel – od základných dielo ako Suchoňovej Krútňavy, cez aktivity Slovenskej filharmónie a Slovenského komorného orchestra, cez nahrávky Dariny Laščiakovej a Jána Berkyho-Mrenicu až po poéziu a skladby skupiny Prúdy, Collegium Musicum, Evy Kostolányiovej, Jany Kocianovej, Karola Duchoňa a ďalších. V neskoršom období ponúkol realizáciu nahrávok aj niektorým mladým rockovým skupinám (napr. skupine Tublatanka). Na dlhé roky sa stal OPUS značkou, ktorá sprevádzala Slovensko v zahraničí, ale aj doma – napríklad na Bratislavskej lýre, Bratislavských hudobných slávnostiach, či Východná|Východnej. Napriek trvalému komerčnému záujmu o populárnu hudbu sa vďaka prezieravej vydavateľskej politike Ivana Stanislava podarilo na prvé priečky záujmu dostať tzv. vážnu a ľudovú hudbu. Význam myšlienky zaznamenávania a vydávania slovenskej hudobnej a slovenskej kultúry vyvrcholil v roku 1985 vybudovaním komplexného prevádzkového centra vydavateľstva OPUS na Mlynských nivách v Bratislave podľa návrhu architekta Dušana Mitterpacha. Súčasťou centra boli unikátne digitálne štúdiá so špeciálnou protihlukovou ochranou, každé z nich určené pre iný hudobný žáner. V tom čase patrili medzi najmodernejšie v Európe, aj preto oň (okrem obligátnych interpretov zo strednej a východnej Európy) prejavili záujem aj hudobníci zo západnej Európy a USA. Žiaľ, porevolučné vedenie rezortu kultúry rozhodlo o privatizácii vydavateľstva, a tak archív, toto národné kultúrne dedičstvo v podobe tisícok záznamových pásov hudby a hovoreného slova, či knižnej produkcie, čakala neistá budúcnosť. Sčasti sa potvrdila už po niekoľkých rokoch, keď nový vlastník budovy rozhodol o zbúraní tej časti, v ktorej sa nachádzali unikátne digitálne štúdiá.
Ista a diplomacia
Začiatkom deväťdesiatych rokov založil Ivan Stanislav po odchode z OPUS-u vydavateľstvo Ista – spoločnosť pre obchod s kultúrnymi komoditami. Okrem vydávania vlastnej produkcie (napríklad ľudových rozprávok, ktoré upravil a nahral so slovenskými hercami pred desaťročiami) sa venoval aj dovozu a vývozu artefaktov. V rokoch 1998 – 1999 bol veľvyslancom Slovenskej republiky v Chorvátsku. Zákulisie tvorivých aktivít Ivana Stanislava je známe aj z jeho dvoch autorských kníh – v prvej Život v slove spomína na svojho otca, jazykovedca Jána Stanislava, a v druhej, Showbussines má rande v Cannes, píše o zákulisí hudobných veľtrhov v Cannes. V tejto knihe sa vracia aj k interpretom, ktorých ako riaditeľ festivalového výboru Bratislavskej lýry (na tomto poste pôsobil v rokoch 1972 – 1974) pozýval do Bratislavy.
Sergej Michajlovič Makarov
Sergej Michajlovič Makarov (* 19. jún 1958, Čeľabinsk, Rusko) je bývalý ruský hokejový útočník.
V sovietskej reprezentácii bol členom legendárnej päťky spolu s Larionovom, Krutovom, Fetisovom a Kasatonovom. Mali prezývku Green line podľa farby tréningových tričiek.
V ligovej súťaži odohral 11 sezón za CSKA Moskvu, 8-krát získal ocenenie hráč roka a 9-krát sa stal najproduktívnejším hráčom ligy. Spoločne s Igorom Larionovom a Vladimirom Krutovom sformovali jednu najproduktívnejších útočných formácii. Ta mala prezývku KLM, alebo aj Zelená formácia.
V roku 1989 dostal povolenie prestúpiť do NHL. Hrával za klub Calgary Flames, ktorý si ho vybral v drafte ešte v roku 1983. Počas svojej prvej sezóny nazbieral 85 bodov a získal Calder Memorial Trophy za najlepšieho nováčika súťaže. Túto cenu dostal ako 31 ročný hokejista, čím sa stal najstarším hráčom, ktorému sa to podarilo. Dôsledok toho bol, že NHL prijala pravidlo, že Calder Trophy môžu získať len hráči do 26 rokov. Makarov v rokoch 1993 až 1995 hrával so San José Sharks, kde sa opäť stretol s Igorom Larionovom a za Dallas Stars.
Grudziądz
Grudziądz [gruďžjondz] je poľské mesto v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve. Mestom preteká rieka Visla (po poľsky Wisła). Prvá písomná zmienka o meste Grudziądz je z roku 1065.
RT Sagittarii
RT Sagittarii je premenná hviezda v súhvezdí Strelec.
Thiberville
Thiberville môže byť:
The Alchemist Discovering Phosphorus
The Alchemist Discovering Phosphorus (po slovensky: Alchymista objavujúci fosfor, úplný názov v origináli znie The Alchymist, in Search of the Philosopher’s Stone, Discovers Phosphorus, and prays for the successful Conclusion of his operation, as was the custom of the Ancient Chymical Astrologers, po slovensky teda Alchymista, hľadajúc Kameň mudrcov, objavuje fosfor a modlí sa za úspešné zakončenie svojho pokusu, ako bolo zvykom u starodávnych chemických astrológov) je obraz Josepha Wrighta z Derby, ktorý bol pôvodne dokončený v roku 1771, ale potom bol tým istým človekom ešte v roku 1795 prepracovaný. Názov maľby býva rôzne skracovaný a obraz je tak označovaný tiež The Alchemist in Search of the Philosopher's Stone (po slovensky Alchymista hľadajúci Kameň mudrcov).
Opis
Obraz ukazuje alchymistu, ktorý sa snaží vytvoriť bájny Kameň mudrcov, ktorý by mohol pomôcť meniť kovy na zlato, ale namiesto toho, k svojmu úžasu, objavuje fosfor. Wright však neukazuje alchymistu v typickom prostredí sedemnásteho storočia, ale umiestňuje ho do miestností s gotickými klenbami a vysokými oknami hore ukončenými do špičky a typickými pre cirkevnú architektúru, ako keby chcel alchymistu umiestniť do kostola. Navyše pôvodný proces výroby fosforu, ktorý spočíva vo varení moči, romantizuje, lebo podľa popisu z roku 1730 má byť fosfor vyrábaný vyváraním 50 až 60 vedier moču, ktorá je však už "hnijúca a plodiaca červy".
Okrem umiestnenia do prostredia podobného kostolu dodal Wright do obrazu aj ďalšie náboženské prvky. Alchymista kľačí pred žiariace nádobou a rozťahuje ruky v podobnom geste, ktoré použil grécky umelec El Greco, keď maľoval obraz Svätý František prijíma stigmy.
Wrightov životopisec Benedict Nicholson uvádza, že inšpiráciou pre rozloženie obrazu mohol byť starší obraz Holanďana Thomasa Wijcka Alchymista, ktorý ukazuje alchymistu v podobnej budove, s asistentom a neusporiadaným množstvom pomôcok. Okrem toho tiež porovnáva pózu alchymistu s tou, ktorá je na niektorých zobrazenie učeníkov Ježiša Krista pri Poslednej večeri. Tento o storočie staršie obraz bol počas Wrightova života vystavený v Londýne a Wright ho teda mohol poznať. Naproti tomu je známy nákres Wrightova spoločníka, Petera Pereza Burdetta, ktorý mal na rozvrhnutie veľký vplyv. Tento nákres pochádza z 4. februára 1771 a ukazuje pivnici a rozvrhnutie obrazu so sklenenou bankou v jeho ohnisku. Je to Burdett, ktorý určil, ktorá postava bude kam umiestnená, a ktorý tiež odkázal Wrighta na Matthewa Turnera, ktorý Wrightovi objasnil vedecký základ zobrazované metódy výroby fosforu.
Existuje názor, že obraz inšpiroval priekopníka fotografickej techniky a vynálezca Thomasa Wedgwooda, ktorý o fotografických postupoch radil aj Jamesovi Wattovi.
História
Obraz bol najprv vystavený v roku 1771 a nepodarilo sa ho predať, hoci Wright bol v tej dobe už medzinárodne uznávaným umelcom. Wright si obraz vzal s sebou na cestu do Talianska v rokoch 1773-1175 a po návrate ho v roku 1795 prepracoval. Predať sa ho podarilo však až štyri roky po Wrightovej smrti a to v rámci aukcie. Dnes je obraz súčasťou zbierok Derbyjského múzea a umelecké galérie, kde je tiež vystavený.
Albert Renger-Patzsch
Albert Renger-Patzsch (* 22. jún 1897, Würzburg – † 27. august 1966, Wamel) bol významný nemecký fotograf. Radí sa do svetovej medzivojnovej avantgardy ako zástupca nemeckej Novej vecnosti (Neue Sachlichkeit) spoločne s umelcami ako boli Karl Blossfeldt, Walter Peterhans, Helmar Lerski a August Sander. Táto skupina predstavovala nový smer, ktorým sa vydala fotografia v Európe - tzv. nemanipulovaná fotografia. Bol tvorcom programu fotografie Novej vecnosti. Inšpiroval okrem iného tiež Josefa Sudka, ktorý pod jeho vplyvom urobil svoje prírodné snímky z roku 1935 ako Spadlý list, Jarní listy, Ranní rosa a Ostružiny.
Život
Regnerem-Patzsch sa narodil vo Würzburgu a fotografovať začal ako dvanásťročný. Po vojenskej službe v prvej svetovej vojne vyštudoval chémiu na Drážďanskej Technickej Univerzite. Na začiatku dvadsiatych rokov pôsobil ako fotožurnalista pre Chicago Tribune neskôr sa stal nezávislým a v roku 1925 vydáva knihu The choir stalls of Cappenberg. Svoju prvú výstavu mal v roku 1927. Druhá kniha The World is Beautiful (Svet je krásny) nasledovala o rok neskôr. Táto jeho najznámejšia kniha je kolekciou stovky fotografií, v ktorej sú rôzne prírodné formy, priemyslové objekty a výrobky prezentované s čistotou a brilantnosťou technickej ilustrácie. Jednotlivé predmety sú prevažne vytrhnuté z kontextu a zobrazované vo svojej jednoduchosti a tesnom oreze. Snímky fascinujú diváka svoju jednoduchosťou a prehľadnosťou.
Počas tridsiatych rokov Regner-Patzsch fotografoval pre priemysel a reklamu. Jeho archívy však boli zničené cez druhú svetovú vojnu. V roku 1944 sa presťahoval do Wamel Dorfu, kde strávil zvyšok svojho života.
Zvoňte, zvonky
Zvoňte, zvonky je debutový štúdiový album slovenskej rockovej skupiny Prúdy z roku 1969. Je všeobecne považovaný za jeden zo základných albumov modernej slovenskej populárnej hudby.
Zatiaľ čo názov albumu je Zvoňte, zvonky, názov titulnej skladby je pozmenený do podoby „Zvonky, zvoňte“. Album vyšiel v mono verzii a je zostavený z rozhlasových nahrávok realizovaných prevažne počas roka 1968.
Zoznam skladieb
Bonusové skladby reedície z roku 1999:
Autorstvo
Hudba: Texty:
Vessey
Vessey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
U Sagittarii
Je to pulzujúci nadobor, typická cefeida I. typu a v ďalekohľade má nápadnú žltú farbu. Jej premenlivosť bola objavená v roku 1866, medzi cefeidy ju zaradil J. B. Irwin v roku 1956. Vek hviezdy je iba 90 miliónov rokov. Vďaka U Sagittarii sa podarilo veľmi presne zmerať vzdialenosť celej hviezdokopy M25 od nás, ktorá je 2000 svetelných rokov.
Vessey
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Koleso (prenos pohybu)
náhľad|Koleso z 1. tisícročia pred Kr., vystavené v Národnom múzeu v [[Teheráne]] Koleso je kruhový predmet, ktorý otáčaním okolo svojej osi umožňuje pohyb iných predmetov.
V cestnej a železničnej doprave je to významná časť vozidla. Časti kolesa v cestnej a železničnej doprave sú:
V lodnej doprave sa používa na pohon niektorých lodí lopatkové koleso. Koleso sa používa aj na prenášanie zeminy či uhlia v tzv. lopatkovom nakladači. V strojárstve je to súčasť strojov buď voľne otočná na čape, alebo pevne spojená s hriadeľom (napr. koleso na hriadeli). Ak slúži na prenos krútiaceho momentu, má po obvode treciu plochu (trecie koleso), ozubenie (ozubené koleso, reťazové koleso), drážku (kladka, remenica na klinový remeň), veniec na uchopenie (ručné ovládacie koleso) alebo lopatky (lopatkové koleso, t. j. hlavná časť turbíny, čerpadla a pod.).
Dejiny
náhľad|Toto koleso s nápravou je najstarším dreveným kolesom. Pochádza z eneolitu (asi 3130 pred Kr.). Predpokladá sa, že koleso bolo vynájdené v Mezopotámii ale najstaršie nálezy pochádzajú z Európy. Ílový model býka zapriahnutého za štyrmi kolesami, ktorý sa našiel na západe Ukrajiny sa datuje do obdobia asi 3950 až 3650 pred Kr. Na juhu Poľska (Bronocice) sa našiel štvorkolesový prostriedok vyrytý na keramike starej 3630 až 3380 pred Kr. V Nemecku (Flintbek) sa našli paralelné koľaje z obdobia 3400 pred Kr. Najstaršie nájdené koleso, bolo objavené v Slovinsku neďaleko Ľubľany v roku 2002. Rádiokarbónove datovanie určilo jeho vek na približne 5 150 rokov. Koleso je z jaseňového dreva, má priemer 70 cm a je hrubé 5 cm.
Koleso (prevažne) v doprave
náhľad|Moderné motocyklové koleso s [[disková brzda|diskovou brzdou.]]
Charakteristika
Koleso stálo na počiatku pokročilej ľudskej technológie (pokročilej v porovnaní so skoršími mechanickými inováciami ako kamenné/kostené nože a sekery, napäťové projektily, lopatky a lopaty).
Ak sú kolesá použité spolu s hriadeľmi, tak sa koleso otáča buď na hriadeli alebo sa hriadeľ otáča vo vozidle (ako vo vozíku) alebo v kryte (ako v mlyne). Mechanika je rovnaká v každom prípade.
RU Sagittarii
RU Sagittarii je premenná hviezda v súhvezdí Strelec.
Koleso (prenos pohybu)
Charakteristika
Nízky odpor pri pohybe (v porovnaní s ťahaním) sa vysvetľuje nasledovne (referencia na trenie):
Ložiská sa používajú na redukciu trenia na rozhraní. Príklad:
Ďalšia energia sa stráca na rozhraní kolesa a cesty. To sa nazýva valivý odpor, ktorým je dominantne deformačná strata.
Druhy kolies v cestnej doprave
Podľa účelu použitia
Podľa konštrukcie kolesa
Alternatívy ku kolesám v doprave
Hoci sa kolesá používajú na pozemnú dopravu veľmi často, sú alternatívy, z ktorých niektoré sú vhodné pre terén, kde kolesá sú neefektívne. Alternatívne metódy pre pozemný transport bez kolies:
1948 Kampala
1948 Kampala je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 3. apríla 1935.
Argueil
Argueil môže byť:
Bacqueville-en-Caux
Bacqueville-en-Caux môže byť:
Pavel Viliam Fendt
Pavel Viliam Fendt (* 7. apríl 1898, Znojmo – † 27. december 1982, Bratislava) bol slovenský lekárnik a verejný činiteľ.
Životopis
Pracoval na viacerých miestach, od 30. rokov v Bratislave. Vedúci predstaviteľ ilegálnej organizácie Solidarita. Z vojenskej nemocnice v Bratislave ušiel do Banskej Bystrice (august 1944). Počas SNP viedol po MUDr. Danielovi Petelenovi Povereníctvo zdravotníctva v Banskej Bystrici.
Bellencombre
Bellencombre môže byť:
VX Sagittarii
VX Sagittarii je premenná hviezda v súhvezdí Strelec, je to desiata najväčšia známa hviezda.
Láhaur
Láhaur je hlavné mesto provincie Pandžáb v Pakistane. V roku 2009 bol s počtom 10 000 000 obyvateľov 27. najväčším mestom sveta a po Karáčí 2. najväčším mestom v krajine. Rozloha mesta je viac ako. Priemerná nadmorská výška je
Dejiny
Podľa legendy je vznik mesta spojený s Alexandrom Macedónskym a jeho koňom Bukefalom, podľa ktorej v bitke pri Hydaspese kôň svojho pána zachránil a aj keď bol sám zranený, odniesol Alexandra až do stanu. Tam Bukefalos padol mŕtvy na zem. Alexander mu usporiadal pohreb, vybudoval hrobku a vedľa nej položil základný kameň novej osady, nazvanej Alexandria Bucefalis - dnešného Láhauru.
Najstaršie zmienky v historických prameňoch pochádzajú zo 7. storočia. V roku 1398 mesto vyplienil Timúr Chromý, ale v 16. storočí bolo obnovené. Vtedy nastal čas jeho najväčšej slávy, keď boli v priebehu dvoch storočí vybudované najslávnejšie pamiatky mesta, vrátane Šalimarových záhrad.
Pamiatky
Medzi najslávnejšie pamiatky mesta patria Šalimarove záhrady, ktoré sú príkladom výnimočnej mughalskej stavby. Od roku 1981 sú zaradené aj na zoznam svetového dedičstva UNESCO. Založená bola v roku 1641 a tvorili ju tri obdĺžnikové terasy, na ktorých boli vodné plochy, kaskády a viac ako 400 fontán. Inými významnými pamiatkami sú cisársky palác, niekdajšie sídlo mughalských vládcov, alebo mešita Badšahi, na ktorej nádvorí sa môže modliť naraz až 60 tisíc moslimov.
Doprava
V roku 2003 sa rozhodlo mesto pre narastajúcu dopravu vybudovať nové letisko, Letisko Allamu Iqbala a nazvalo ho po národnom pakistanskom básnikovi Allamovi Muhammadovi Iqbalovi, a je to jedna zo základní vlajkovej národnej leteckej spoločnosti, Pakistan International Airlines.
Rem Koolhaas
Remment Lucas Koolhaas (* 17. november 1944) je holandský architekt, teoretik, urbanista a „profesor architektúry a urbánneho designu“ na Vysokej škole designu na Harvardovej univerzite v USA. Časť detstva strávil v Indonézií. Študoval najskôr scenáristiku na holandskej Filmovej akadémií, neskôr pracoval ako žurnalista v Haagste Post. Potom začal študovať architektúru na Architectural Association School of Architecture v Londýne, v štúdiách pokračoval v roku 1972 na Cornell University v New Yorku. Koolhaas, je riaditeľom architektonickej kancelárie OMA (Office for Metropolitan Architecture) so sídlom v Rotterdame a a jej na teóriu orientovanú platformu – AMO. V roku 2005 spolu s Markom Wigleyom a Ole Boumanom založil Magazín Volume. Jeho teoretická práca aj architektonické dielo je v súčasnosti vysoko cenené, v roku 2000 získal prestížnu Pritzkerovu cenu.
Začiatky architektonickej kariéry
Koolhaas sa prvýkrát dostal do širšieho povedomia v spojení s OMA (The Office for Metropolitan Architecture), teda architektonickej kancelárie, ktorú v roku 1975 založil spolu s architektami Eliom Zenghelisom, Zoe Zenghelis (Koolhaasova manželka), Madelon Vrisendorpom v Londýne. Neskôr sa k ateliéru pridala jedna z Koolhaasových študentiek – Zaha Hadid, ktorá sa čoskoro vydala na vlastnú profesionálnu dráhu a stala sa úspešnou samostatnou architektkou. Jednou z prvých prác, ktorá na konci sedemdesiatych rokov kanceláriu odlíšila od v tej dobe dominantného postmoderného klasicizmu bol ich príspevok k Benátskemu Bienále v roku 1980 s názvom „Súčasnosť minulosti“ (Presence of the Past). Úlohou jednotlivých architektov bolo navrhnúť štylizovanú potemkinovu ulicu a návrh OMA bol jediným modernistickým návrhom.
Ďalšími skorými projektami OMA, ktoré rozvírili kritické diskusie boli Parc de la Vilette v Paríži (1982) a sídlo prezidenta Írska (1981). Prvou významonou zakázkou bolo rotterdamský Kunsthal (1992). Tieto projekty boli okrem iného pokusom o praktickú aplikáciu Koolhaasových myšlienok, načrtnutých v jeho knihe Delirický New York (Delirious New York, 1978), ktorú napísal počas štúdia na Institute for Architecture and Urban Studies v New Yorku, pod vedením Petra Eisenmana.
Delirický New York
Jedná sa o retroaktívny manifest manhattanského architektonického úsilia. Delirický New York určil smerovanie Koolhaasovej kariéry. Jeho práca s veľkým vhľadom zachytáva rozpory dvoch disciplín (architektúry a urbanizmu. Ich hlavnou náplňou je boj za humanistický ideál života v dôstojných materiálnych podmienkach, prostredí ľudskej mierky a jasných hodnôt - všetko v rýchlo sa globalizujúcom svete, ktorý sa ženie za tovarovou ekonomikou, vytvára prostredia v mierke strojov a spochybňuje hodnoty. Namiesto tejto nostalgickej snahy Koolhaas oslavuje príležitosti, ktoré ponúka mestský život: „Mesto je návykovým strojom, z ktorého niet úniku“. Ako sám Koolhaas poznamenal, jeho postoj zaujímalo už Japonské Metabolistické hnutie v šesťdesiatych rokoch a začiakom sedemdestiatych rokov. thumb|250px|right|[[Verejná knižnica v Seattli, návrh OMA]] Ďalším kľúčovým aspektom architektúry v centre Koolhaasovho záujmu je „Dispozícia“. Od začiatku moderny v 20. storočí sa téma dispozície stala v architektúre kľúčovou. Dispozícia v diskurze architektúry znamená „cielené ovplyvňovanie funkcií priestoru a ľudských aktivít“ ako základ usporiadania prostredia. Je stelesnená vetou „Forma sleduje funkciu,“ ktorú prvýkrát formuloval americký architekt Louis Sullivan na začiatku dvadsiateho storočia. Toto tvrdenie bolo prvýkrát spochybnené v Delirickom New Yorku, pri analýze mrakodrapov na Manhattane. Z týchto úvah Koolhaas odvodil svoj počiatočný štýl navrhovania - „zmiešanú dispozíciu“ („cross-programming“). Spočívala v umiestňovaní netypických funkcií do rôznych priestorov, napríklad bežeckých dráh do výškových budov. Neskôr sa sa Koolhaas (neúspešne) pokúšal navrhnúť ako súčasť Seattleskej verejnej knižnice (2003) nemocničné priestory pre bezdomovcov.
S, M, L, XL
Ďalším dôležitým miľníkom v rade Koolhaasových publikácií je kniha S, M, L, XL, ktorú napísal spolu s Brucom Mau a Hansom Werlemannom v roku 1995. Objemná, takmer 1400 stranová kniha obsahuje rôzne eseje, manifesty, denníky, fikcie, cestopisy a rozjímania nad súčasným mestom. Grafický dizajn knihy ovplyvnil aj ostatné publikácie zaoberajúce sa architektúrou a nastolil ich nový štandard – plnofarebnú grafiku a hustý text. Zdanlivo ponúka S, M, L, XL záznam praktickej implementácie „Manhattanizmu“ skrz prezentáciu dovtedy (zväčša ne-)realizovaných projektov a textov OMA. V knihe, ktorá čiastočne pripomína slovník, je artikulovaných mnoho konceptov, ktoré sa prejavujú na neskoršej tvorbe. Napríklad koncept „Veľkosti“ („Bigness“): „staré“ architektonické princípy (kompozícia, mierka, proporcia, detail) už nemajú žiadnu platnosť, keď budova získa „Veľkosť“. Exemplárne to OMA demonštrovala na návrhu „Euralille“ (1990-1994) – novom centre francúzskeho mesta Lille. Význam tohto mesta výrazne narástol vďaka jeho polohe na novej železničnej trase Paríž-Londýn cez Tunel pod Lamanšským prielivom. OMA sem umiestnili železničnú stanicu, dve komerčné centrá, mestský park a „Congrexpo“ (v súčasnosti Grand Palais s veľkou koncertnou sálou, troma prednáškovými sálami a výstavnými priestormi). V ďalšej eseji v tejto knihe, „Neurčité mesto“ („The Generic City“), Koolhaas vyhlasuje, že progres, identita, architektúra, mesto a ulica sú záležitosťou minulosti: „Panoráma... s tým je už koniec. To je príbeh mesta. Mesto už nie je. Môžeme sa dvihnúť a odísť z divadla...“ Podľa Koolhaasa architektúra a mesto už boli nahradené Veľkosťou.
Projekt mesta
Ďalšia významná Koolhaasova séria publikácií „Projekt mesta“ vznikla vďaka jeho postu profesora na škole dizajnu na Harvardovej univerzite. Najskôr vznikla 720 stranová publikácia Mutácie (Mutations), nasledoval Harvardský Sprievodca nakupovaním a Veľký skok vpred. Všetky tri knihy sa za účasti Koolhaasovych študentov pustili do analýzy toho, čo sa bežne nazýva aj „ne-mesto“. Rozvláčne konglomerácie ako napríklad Lagos v Nigérií sú podľa autorov publikácií napriek nedostatočnej infraštruktúre vysoko funkčné. Autori tiež skúmajú vplyv nákupných zvykov a súčasný rýchly rast miest v Číne. Kritici Koolhaasovi vyčítali cynizmus s akým opisuje ničenie kultúrnej identity západným kapitalizmom a globalizáciou. „Nakoniec nebudeme môcť robiť takmer nič okrem nakupovania,“ píše sa v knihách. Takýto cynizmus ale môžeme chápať aj ako „realistický“ pohľad na transformáciu kultúrneho života, kde sa tak letiská, ako aj múzeá (kvôli finančným problémom) musia existenčne zabezpečiť predajom darčekových tovarov. Pokiaľ ide o pretavenie týchto pozorovaní do praxe, Koolhaas zapája to, čo nazýva "všemocnými silami urbanizmu" do unikátnych architektonických foriem, organizovaných súbežne so života dnešnej spoločnosti. Opakovane prepája svoje pozorovania súčasného mesta s vlastnými návrhmi, čo nazýva „kultúrnym zahltením“. Nakupovanie je napríklad analyzované z hľadiska „intelektuálneho komfortu“, kým neregulovaný, živelný rast a zahusťovanie Čínskych miest z hľadiska „výkonu“, teda kritéria zahŕňajúceho množstvo pochybných premenných: hustota, novosť, tvar, veľkosť, peniaze atď. Napríklad pri projekte novej Hlavnej budovy Čínskej televízie (CCTV) v Pekingu (2006, vo výstavbe) Koolhaas nenavrhol tradičný mrakodrap, aký sa pri vládnych budovách tohto typu často aplikuje ako znak postavenia a moci. Namiesto toho navrhol viacero objemov, ktoré prepájajú jednotlivé oddelenia spôsobom, ktorý znejasňuje celý areál a jeho vymedzenie. Okrem toho krížom cez areál zaviedol niekoľko verejných trás (opäť koncept „zmiešanej dispozície“), ktorým umožnil istý stupeň prístupu verejnosti k samotnému výrobnému procesu. Takýmto razantným (niekto by povedal surovým) spôsobom práce sa Koolhaas snaží vytrhnúť architektúru z kŕča mŕtvej profesie a vzkriesiť ju aj za cenu že jej existencia bude prchavá.
V roku 2003 Koolhaas vydal Content – 544 stranovú knihu na štýl magazínu, v ktorej podáva prehľad projektov OMA za posledné desaťročie. Okrem iného opisuje vlastný návrh nákupného centra Prada, Verejnú knižnicu v Seattli, plán na ochranu Camgridge od Harvardu znovuoživením Charlesovej rieky, budúcnosť Lagosu, ako tretieho najväčšieho miesta na Zemi, ako aj rozhovory s Marthou Steward a Robertom Venturim a Denisom Scottom Brownom. Formu magazínu zvolil kvôli jej väčšej dočasnosti a prispôsobivosti oproti tradičnej knihe.
AMO
Počas práce na hlavnej budove štúdií Universal (v súčasnosti Vivendi) na konci deväťdesiatych rokov sa OMA prvýkrát v plnej intenzite konfrontovala s rýchlosťou zmien, ktoré zasiahli svet médií a s nárastom významu virtuálnej sféry. To priviedlo Rema Koolhaasa a OMA k vytvoreniu novej spoločnosti – AMO, ktorá sa mala zaoberať výlučne výskumom a rôznymi aktivitami v rámci tohto fenoménu. Tento vôbec prvý think tank v oblasti architektúry vedie spolu s Reinerom de Graafom.
Magazín Volume
V roku 2005 Rem Koolhaas spolu s Markom Wigleyom a Olem Boumanom založili magazín Volume – spoločný projekt skupín Archis (Amsterdam), AMO (Rotterdam) a C-lab (Columbijská univerzita New York). Ide o dynamický experimentálny think tank venovaný procesu reflexie kultúry a priestorovej teórie. Ide za definíciu architektúry ako „robenia budov“ a ponúka globálne pohľady na architektúru a dizajn, širšie vzťahy k sociálnym štruktúram a tvorbu prostredia pre život. Magazín Volume nastoľuje agendu. Magazín sa pokúša o žurnalistiku, ktorá je investigatívna, aktívne predvída dopredu, dokonca je až preventívna. Žurnalizmus, ktorý sleduje potenciál namiesto pozitivistického opisu reálneho stavu.
Návrh Európskej zástavy
Po podpise zmlúv v Nice v máji 2001 sa stal Brusel oficiálnym hlavným mestom Európy. Prezident Európskej komisie Romano Prodi a Belgický Premiér Guy Verhofstadt pozvali Koolhaasa do diskusie o potrebách a nutnej podobe hlavného mesta Európy.
Počas prezidentských volieb v Rakúsku v roku 2006 bol čiarový kód prvý raz použitý oficiálne. Logo už bolo použité aj počas Európskej informačnej kampane. Istý rozruch vznikol okolo toho, že pásy Estónskej zástavy na nej neboli správne zobrazené.
Architektúra, móda a divadlo
thumb|right|Stanica metra, južná linka, [[Chicago]] thumb|250px|right|[[Casa da Música, Porto, Portugalsko]] thumb|250px|right|Holandská ambasáda v [[Berlíne, Nemecku. Otvorená v roku 2004. Koolhaasov návrh vyhral Architekturpreis Berlin v roku 2003 a Mies van der Rohe Award for European Architecture v roku 2005.]] Projektami centier Prada sa Koolhaas vydal do neistej oblasti navrhovania architektúry pre nestály svet módy, celebrít a spoločenskej prestíže. Podobne ako v Garnierovej opere, zaberá centrálny priestor Koolhaasovho centra Prada v Beverly Hills masívne centrálne schodisko, okázalo vystavujúce vybraný tovar, ale hlavne predávajúcich samotných. Predstava predaja značky dôležitejšieho ako predaja samotného tovaru sa uplatnila aj v obchodnom centre Prada v New Yorku, ktoré bolo predtým vlastnené múzeom MoMA (Museum of Modern Art). Muzeálne popisky počas prestavby priestoru neboli odstránené, akoby mali symbolizovať postavenie obchodného centra, v úlohe kultúrnej inštitúcie. Ešte pred svojim projektom Newyorskej Prady dokončil Koolhaas na druhej strane mesta svoj ďalší transformačný projekt. Navrhol prestavbu banky z roku 1929 a transformoval ju na atypický divadelný priestor s kapacitou 269 miest, ktorý bol súčasťou newyorského divadla Second Stage Theatre.
Videcosville
Videcosville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Suzuka Circuit
Suzuka International Racing Course, skrátene Suzuka Circuit, je názov japonského okruhu, ktorý sa nachádza v meste Suzuka v prefektúre Mie. Trať je dejiskom Veľkej ceny Japonska šampionátu Formule 1. Popri nej hostí napríklad i vytrvalostné preteky motocyklov.
Charakteristika trate
Jazdci majú tento okruh radi a väčšinu z nich netešilo, keď sa Veľká cena presunula do Fuji. O to radostnejší bol ich návrat v roku 2009. Medzi najobľúbenejšie úseky patrí séria zákrut tvaru S, od tretej po siedmu zákrutu s dĺžkou 850 metrov a samozrejme legendárna tiahla zákruta 130R, ktorá je často porovnávaná s fenomenálnou Eau Rouge. Asfaltový povrch trate je rovný a má vysokú priľnavosť. Pneumatiky a ani brzdy netrpia vážnym opotrebením, no na druhej strane, spotreba paliva dosahuje pomerne vysokú úroveň.
130R
Rovinka za tiahlou zákrutou Spoon je ukončená zákrutou 130R. Ide o veľmi rýchlu zákrutu, ktorá sa jazdí takmer na plný plyn. Jej názov vyplýva z jej polomeru (t. j. 130 metrov). V tejto zákrute došlo už k niekoľkým vážnym haváriám.
V roku 2002 sa v 130R stala nepríjemne vyzerajúca nehoda. Allan McNish v kvalifikácii na preteky Veľkej ceny Japonska šampionátu Formule 1 ťažko kolidoval. Jeho Toyota sa vtedy dostala do šmyku a McNish nekontrolovateľne vo veľkej rýchlosti prerazil ochranné bariéry, pričom zničil celú zadnú časť svojho monopostu, no našťastie vyviazol nezranený.
Aby sa predišlo ďalšej tragédii, predstavitelia okruhu pristúpili k úpravám v oblasti 130R. Tá bola modifikovaná a v súčasnosti má dvojitý vrchol. Jeden s polomerom 85 metrov a druhý s polomerom 340 metrov. Napriek úpravám sa však tomu najhoršiemu zabrániť nepodarilo. V roku 2003, po modernizácii, na Suzuku zavítal šampionát MotoGP s Veľkou cenou Japonska. Počas pretekov, krátko po ich začiatku, vo výjazde zo zákruty 130R prišiel o život mladý talentovaný pretekár Daijiro Kato. Od tej doby sa tu už preteky tejto série nejazdia.
Fakty a údaje
thumb|right|Časť okruhu, v pozadí sa nachádza vyhliadkové koleso
História
thumb|left|275px|Vytrvalostné preteky motocyklov - 8 hodín Suzuka Prvé dve japonské Grand Prix sa v roku 1976 a 1977 konali na Fuji Speedway. Práve na tejto trati sa pri premiérovej Veľkej cene Japonska rozhodlo o titule v prospech Jamesa Hunta, kým Niki Lauda svoj návrat po desivej nehode na Nürburgringu nedotiahol do konca. Potom bolo Japonsko na dlhých desať rokov vyradené z kalendára šampionátu Formule 1. Späť sa vrátilo až v roku 1987 vo veľkom štýle na obľúbenej Suzuke. Tá má síce krátku históriu, no už dlho je považovaná za jednu z technicky najnáročnejších tratí, ktorá nechá vyniknúť jazdecké schopnosti. Okruh, ktorý už tradične zakončuje šampionát, sa stal svedkom niekoľkých rozuzlení boja o titul šampióna. Prvým víťazom na Suzuke sa stal Gerhard Berger s monopostom Ferrari. Nebol však prvým pretekárom, ktorý v Japonsku získal vavríny. Úplne prvú nemajstrovskú Veľkú cenu Japonska dobyl Peter Warr, neskorší šéf tímu Lotus a o rok neskôr, v roku 1964, Michael Knight s monopostom Brabham. Celkovo najúspešnejším jazdcom je, ako bezmála na všetkých aktuálnych okruhoch, Michael Schumacher so šiestimi triumfami. V roku 2007 sa Veľká cena Japonska opäť vrátila do zrekonštruovaného moderného stánku rýchlosti – Fuji Speedway. Hondou vlastnená trať totiž nedokázala obnoviť zmluvu na organizovanie Veľkej ceny. Po druhých pretekoch v roku 2008 sa však preteky opäť uskutočnili na Suzuke, ktorá si zaistila kontrakt do roku 2011.
Podľa plánu sa mala Grand Prix Japonska každoročne striedať medzi okruhom Fuji a Suzukou. Fuji je domácou pôdou Toyoty, zatiaľ čo Honda je doma práve na Suzuke. Špekulovalo sa dokonca i o obnovení tradície Veľkej ceny Pacifiku. Tá sa mala jazdiť na Suzuke, pričom Japonsko by malo v kalendári dvojité zastúpenie. Podobne ako napríklad Veľká Británia, Španielsko, Nemecko, Taliansko či USA. Táto možnosť bola ale zamietnutá predovšetkým kvôli umiestneniu trate v odľahlej časti krajiny.
V júli roku 2009 automobilka Toyota oznámila, že už nebude hostiť preteky na okruhu Fuji. Príčinou bola globálna ekonomická kríza, kvôli ktorej automobilka stiahla zo šampionátu aj vlastný tím.
Hustý dážď a búrky znemožnili konanie kvalifikácie na Veľkú cenu Japonska 2010 v Suzuke v plánovanom termíne. FIA preto rozhodla, že ju presunie na nedeľu. Nepriaznivé počasie ovládlo Suzuku už pred tretím tréningom. Dážď zalial trať vodou a merané kolá absolvovali len Jaime Alguersuari a Timo Glock, ostatní sa po krátkych jazdách okamžite vracali do svojich garáží. Akékoľvek zmysluplné testovanie bolo znemožnené. Podmienky boli ale aj naďalej natoľko zlé, že sa všetci zhodli, že by v nich nebolo možné odjazdiť kvalifikáciu. Vedenie pretekov na čele s Charliem Whitingom si nechalo čas na rozhodnutie o plánovanom začatí kvalifikácie, ale podmienky sa nezlepšili, takže nebola iná možnosť, než začiatok bojov o pole position odsunúť o pol hodiny. Dážď v Suzuke ale neustal a safety car musel pri každom kontrolnom výjazde konštatovať, že nie je možné pustiť monoposty Formule 1 na trať. Po trojnásobnom odsunutí začiatku kvalifikácie predstavitelia FIA napokon rozhodli, že jazdci budú bojovať o postavenie na štartovom rošte japonskej Grand Prix až v nedeľu dopoludnia. Kvalifikácia sa začne o 3:00 ráno stredoeurópskeho času. Zopakovala sa tak situácia z roku 2004, vtedy kvalifikácia prebehla v Suzuke kvôli zlému počasiu tiež až v nedeľu.
Jedno kolo na modernom okruhu
thumb|right|250px|Preteky vozidiel na solárny pohon 2007 Dream Cup Solar Car Race Suzuka Pri akcelerácii na klesajúcej cieľovej rovinke piloti dosahujú rýchlosť až /h pri zaradenom siedmom rýchlostnom stupni. Pred prvou rýchlou zákrutou je potrebné zvoľniť tempo a podradiť na päťku. Trať sa ďalej hadí k druhej zákrute, ktorá je podstatne ostrejšia a prechádza sa rýchlosťou približne /h na trojku. Jazdci ďalej zrýchľujú k esíčkam, kde pri nájazde začínajú na rýchlosti /h, v poslednej pravej jazdia už len /h. Kombinácia niekoľkých pravotočivých a ľavotočivých zákrut je jazdecky veľmi náročná a kľúčová pre dosiahnutie dobrého času kola. Jej náročnosť spočíva v tom, že každá zákruta ústi hneď do tej nasledujúcej. Auto preto musí byť veľmi konzistentné a nesmie sa správať nepredvídateľne pri zmenách smeru. Ak totiž pilot pokazí výjazd zo zákruty číslo 3, negatívne to ovplyvní jeho stopu v zákrutách číslo 4, 5, 6 a 7. Túto sekvenciu zvládnu prejsť za 14 sekúnd, no v prípade drobnej chyby tu môžu stratiť až pol sekundy. Podľa inžinierov je tu najdôležitejšia jemná práca s plynom pri zaradenom piatom rýchlostnom stupni, s ľahkými dotykmi brzdového pedálu v zákrutách číslo 4 a 6. Za zákrutou Dunlop nasleduje Degner. Prvá časť dvojitej pravej zákruty sa ide na štvrtý rýchlostný stupeň, pred deviatou zákrutou veľmi jemne pribrzdia. Pod mostom sa trať mierne stáča doprava a potom nasleduje ostrá vlásenka. Na výjazde z nej sa prudko akceleruje a až pred dvojitým vrcholom zákruty Spoon sa znova brzdí. Prvú ľavotočivú pretekári prechádzajú rýchlosťou /h, v zákrute piloti ďalej zrýchľujú až do chvíle, keď sa priblížia k druhej ľavej. Na zadnej rovinke zaradia siedmu rýchlosť a blížia sa k zradnej zákrute 130R. Rýchla ľavotočivá zákruta sa jazdí buď úplne naplno, alebo len s miernym povolením plynového pedálu rýchlosťou okolo /h. Napriek tomu, že 130R už nie je tak náročná ako kedysi, ide o veľmi rýchlu zákrutu, v ktorej na pilotov pôsobí takmer 2,5 sekundy bočné preťaženie 3,5 G – na okamih dosiahne až 4 G. Ďalšia rovinka vedie k šikane Casino Triangle. Dlhá tiahla pravá zákruta napokon znovu privedie jazdcov na cieľovú rovinku.
Quentin Tarantino
Životopis
Preslávil sa začiatkom 90-tych rokov 20. storočia ako drsný rozprávač, ktorý vniesol nový život do najznámejších amerických archetypov. Svojim zvláštnym humorom a nezvyčajným pohľadom na svet si získal srdcia mnohých filmových fanúšikov. Detstvo neprežíval najlepšie, pretože jeho otec ho opustil krátko po jeho narodení a tak malý Quentin ostal sám so svojou 17-ročnou matkou. Ako malý chlapec trávil čas najmä so svojou starou mamou, u ktorej sa venoval pozeraniu televízie, čo ho značne poznamenalo.
Radeon HD 2000
náhľad|ATI Radeon HD 2400 XT
ATI Radeon HD 2000 je rad grafických kariet kanadskej firmy ATI postavený na jadre R600, ktoré bolo predstavené 14. mája 2007. Používa 80 / 65nm proces. Boli vydané verzie R600, RV610, RV630. R600 je označenie pre najvyšší model HD 2900 XT. Umiestňujú sa do slotu PCI-E 1.1 16x (je kompatibilný s verziou 2.0). Podporujú DirectX 10, Shader model 4.1 a OpenGL 3.0. Mená pre grafické karty sa volia podľa vzoru Radeon HD 2x00 xx, napríklad HD 2400 Pro, HD 2600 XT, HD 2900 GT, atď.
PCB
Na PCB nájdeme GPU variant R600, grafickú pamäť DDR2 – GDDR4, napájacie obvody, výstupy (DVI, HDMI,...), zbernicu PCI-Express pre komunikáciu so základnou doskou a ďalšie súčiastky.
Podpora
Podporuje DirectX 10, Shader model 4.1 a OpenGL 3.0. A umiestňuje sa do slotu PCI-E 1.1 16x (je kompatibilná s verziou 1.1). Ďalej podporuje CrossFireX, ktorý umožňuje zapojenie až 4 čipov a teoreticky zvýšenie výkonu až 4x, ale bežne to je zhruba do 2,5x.
Obchodné trh
AMD sa s touto radou začala venovať viac pomeru ceny / výkon a agresívnejšej cenovej politike.
HD 2400
Grafiky určené do HTPC a kancelárií, prípadne na nenáročné hranie starších hier. Vďaka stavbe čipu nepodáva veľký 3D výkon, napriek tomu stačí na akceleráciu videí a zobrazovanie štandardných 2D / 3D scén. Čip RV610 obsahuje 40 5D unifikovaných shaderov, ďalej 4 TMUs jednotiek a 4 ROPS jednotky. Vďaka limitu 64-bit zbernice a priepustnosti, sa nedá čakať vysoký výkon pamäťovej časti. Výrobcovia dávajú, ako pasívne, tak aktívne chladiče, vďaka spotrebe do 50 W. Dodáva sa buď s 256 alebo 512 MB pamäte. Hlavný rozdiel medzi HD 2400 Pro a HD 2400 je v použitých pamätiach DDR2 / GDDR3 a frekvenciách.
HD 2600
Rad mierený do strednej / nižšej triedy. Patrí sem HD 2600 Pro a HD 2600 XT. Výkon je dostačujúci pre nenáročné hranie moderných titulov. Čip RV635 obsahuje 120 5D unifikovaných shaderov, ďalej 8 TMUs jednotiek a 4 ROPS jednotky. Nájdete tu menej limitujúcu 128-bit zbernicu, na výkon čipu stačí bohato. Výrobcovia dávajú, ako pasívne, tak aktívne chladiče a to vďaka spotrebe do 75 W. Dodáva sa buď s 256 alebo 512 MB pamäte.
HD 2900
Rad vyššej triedy, ktorý dostačuje výkonom na väčšinu potrieb náročných ľudí. Čip a návrh karty je stavaný pre vysoký výkon potrebný pre zapnutie Anti-aliasing (vyhladzovanie hrán), vysokú kvalitu textúr a ďalšie. Medzi jednočipovým grafikami je to najvyššia rada. Čip RV600 obsahuje 320 5D unifikovaných shaderov, ďalej 12 alebo 16 TMUs jednotiek a 12 alebo 16 ROPS jednotiek. 256 alebo 512-bit zbernici sekunduje buďto GDDR3 alebo GDDR4. Výrobcovia dávajú iba aktívne (v nezaťaženom stave môže bežať iba na pasívne chladenie) chladiče, spotreba je od 180 do 230 W podľa daného modelu. Dodáva sa buď 265 MB alebo až 1 GB pamäte.
SU Tauri
SU Tauri je premenná hviezda v súhvezdí Býk.
1949 Messina
1949 Messina je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 8. júla 1936.
Sojuz MS-09
Sojuz MS-09 bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 6. júna 2018 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 56. Potom zostala u ISS ako záchranná loď až do decembra 2018, kedy sa s ňou rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu
Sojuz MS-09 úspešne vyštartoval dňa 6. júna 2018 o 11:12:39,519 svetového času (UTC) pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z kozmodrómu Bajkonur. Približne po deviatich minútach od štartu bola kozmická loď navedená na počiatočnú obežnú dráhu Zeme. Po dvoch dňoch letu, 8. júna o 13:01:08 UTC, sa loď pripojila k spojovaciemu uzlu modulu Rassvet na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Posádka prešla na stanicu a zapojila sa do práce Expedície 56.
Blangy-sur-Bresle
Blangy-sur-Bresle môže byť:
Belo Felix
Prof. Belo Felix, PhD. (* 9. máj 1940, Divín) je slovenský hudobný skladateľ, vysokoškolský učiteľ.
Sojuz MS-09
Priebeh letu
Dňa 30. augusta 2018 došlo k zisteniu malého úniku vzduchu z ISS. Ako zdroj úniku bola čoskoro odhalená asi 2-mm dierka v orbitálnom module Sojuzu MS-09, ktorú sa posádke Expedície 56 podarilo utesniť a únik vzduchu zastaviť. Bolo potvrdené, že nešlo o zásah mikrometeoroidom, ale dierka bola navŕtaná. Následne sa objavili špekulácie o chybe pri výrobe a potom aj o údajnej sabotáži americkou časťou posádky ISS. Ruská strana však priznala, že pracovník spoločnosti Energija omylom vyvŕtal malý otvor do steny lode na nesprávnom mieste a aby svoju chybu zakryl, dierku zalepil. Kozmická loď tak prešla kontrolou tesnosti, ale zmes po vyše dvoch mesiacoch na obežnej dráhe skrehla, popraskala a začala sa droliť. S neoverenými informáciami o sabotáži americkou časťou posádky prišiel ruský denník Kommersant. Dôvodom, ktorý mal k tomu Američanov viesť, mali byť neupresnené zdravotné problémy jedného z astronautov. Kvôli nim vraj chceli zámerným poškodením Sojuzu vyvolať nutnosť urýchleného návratu na Zem. Pokiaľ by posádka musela opustiť ISS z dôvodu zdravotných problémov a nie kvôli technickej poruche, musela by americká strana novú kozmickú loď zaplatiť. Pri evakuácii by poškodený orbitálny modul Sojuzu MS-09, ako aj pri bežnom návrate, zhorel v atmosfére a na vyvŕtaný otvor by sa neprišlo. K situácii sa vyjadril aj veliteľ Expedície 56 Andrew Feustel: ''„Môžem jednoznačne povedať, že posádka na obežnej dráhe s tým nemá nič spoločné, bez akýchkoľvek pochybností. A myslím si, že je to hanba a tiež je to trošku ponižujúce, že niekto mrhá čas rozprávaním o tom, že by do toho mohla byť posádka nejako zapojená.“''
Belo Felix
Životopis
V roku 1947-1953 navštevoval OŠ a v roku 1953-1958 Strednú pedagogickú školu v Lučenci. V roku 1958-1960 absolvoval štúdium na Vyššej pedagogickej škole v Bratislave, kombinácia hudobná výchova - slovenský jazyk. V roku 1998 sa habilitoval docentom (doc.) v odbore teória vyučovania predmetov všeobecnovzdelávacej a odbornej povahy. V roku 2004 bol menovaný za profesora. V roku 1960-1987 učiteľ vo Veľkej Lehote, v Hronskom Beňadiku, v Žiari nad Hronom a i. V roku 1987-1991 bol pracovníkom Mestského domu pionierov a mládeže v Banskej Bystrici a externe učil na Katedre hudobnej výchovy. Od roku 1991 pôsobí na Pedagogickej fakulte UMB v Banskej Bystrici, od roku 1999 vo funkcii vedúceho Katedry hudobnej výchovy.
Sojuz MS-09
Priebeh letu
Dňa 11. decembra 2018 uskutočnili dvaja ruskí kozmonauti Oleg Kononenko, veliteľ Sojuzu MS-11, a Sergej Prokopiev výstup do otvoreného vesmíru, ktorého cieľom bolo preskúmať orbitálny modul kozmickej lode Sojuz MS-09, odobrať vzorky z poškodeného miesta a opätovne ho zaistiť termálnym plášťom. Samotný výstup bol technologicky aj fyzicky náročný. Aby mohli kozmonauti skontrolovať vonkajšiu stenu pretlakovej kabíny Sojuzu, museli sa prestrihať a prepárať najprv cez ochranný štít proti mikrometeoroidom a tiež cez vrstvy tepelnej ochrany. Podobná operácia sa v otvorenom vesmíre predtým neuskutočnila. Pri pohybe mimo stanice totiž kozmonauti využívajú madlá, ktorých sa môžu chytiť alebo s k nim pripnúť. Na Sojuze ale madlá nie sú, takže bolo potrebné využiť ruský teleskopický manipulátor Strela. K nemu si Oleg Kononenko pripojil nohy, zatiaľ čo Sergej Prokopiev ovládal celý manipulátor. Následne sa Kononenko dostal cez všetky krycie vrstvy, preskúmal vonkajšiu stenu pretlakovej kabíny a z okolia diery odobral kontrolné stery. Výstup dvojice kozmonautov trval 7 hodín a 45 minút. Kononenko a Prokopiev zistili, že poškodené miesto na orbitálnom module Sojuzu nepredstavuje pre posádku ISS žiadne nebezpečenstvo a nebude ohrozovať bezpečnosť posádky ani pri návrate Sojuzu MS-09 späť na Zem.
Belo Felix
Životopis
Venuje sa komponovaniu v oblasti populárnej hudby, najmä však tvorbe pre deti a pre spevácke zbory. V súčasnosti komponuje prevažne scénickú hudbu pre profesionálne i neprofesionálne divadlá a detské hudobné divadlo. V pedagogickej práci sa zaoberá elementárnou detskou hudobnou  kreativitou, pracuje v lektorských zboroch celoštátnych  prehliadok, vedie tvorivé dielne, pracuje so slovenskými deťmi z Maďarska i s mentálne postihnutými deťmi. Spoluorganizuje semináre a cyklické vzdelávanie pre učiteľov na lepšie zvládnutie novej koncepcie hudobnej výchovy. Je členom viacerých profesných zväzov a združení na Slovensku, od roku 1999 členom odbornej komisie pre hudobnú výchovu pri Štátnom pedagogickom ústave v Bratislave. Podieľal sa na vydaní skrípt, učebných textov, učebníc a metodických príručiek. Publikuje vedecké práce v zborníkoch, odborné články v zahraničných a domácich periodikách. Jeho hudobné diela boli prezentované v rámci verejných vystúpení, v médiách, divadlách a na koncertoch.
Sojuz MS-09
Priebeh letu
Sojuz MS-09 sa 20. decembra 2018 o 01:40:22 UTC s rovnakou trojicou odpojil od stanice a ešte v ten istý deň o 05:02:48,7 UTC úspešne pristál v zasneženej kazašskej stepi, juhovýchodne od Džezkazganu.
Belo Felix
Ocenenie
Cena Rektora UMB v Banskej Bystrici v oblasti vedecko-pedagogickej a v oblasti umenia 24. mája 2001
Strieborná medaila UMB v Banskej Bystrici za rozvoj, budovanie a garantovanie nosných študijných odborov a programov. 17. september 2007
Zlatá medaila UMB v Banskej Bystrici za významný rozvoj odboru Didaktika hudobnej výchovy, za celoživotnú organizátorskú, publikačnú a popularizačnú činnosť v oblasti hudobnej edukácie. 16. september 2010 Čestný občan mesta Lučenec - 2019
Literatúra
Učebnice a metodiky
R Trianguli
R Trianguli je premenná hviezda v súhvezdí Trojuholník.
Cany-Barville
Cany-Barville môže byť:
Vŕšok (vrch v Slovenskom krase)
Vŕšok je druhý najvyšší vrch v Slovenskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Bôrka, približne východne od Rožňavy.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Horný vrch. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Bôrka. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná Bôrka, západne sa nachádza Lúčka a Kováčová, severne Štós, východne Hačava a Háj a južne Zádiel a Hrhov. Vrch patrí do Národného parku Slovenský kras.
Opis
Vŕšok zaberá centrálnu časť rozsiahlej planiny v podcelku Horný vrch, ktorá sa dvíha severozápadne od Zádielskej tiesňavy. Severne sa nachádza Jelení vrch, Grečov , Chvost a Tupý vrch , západne Osadník , Matesova skala , Žľab  a Luhota , južne Kresadlo , Vysoký vrch  a Hlinná  a východne Havrania skala , Ďurkova skala , Ploština  a Bujačí vrch. Lokalita patrí do povodia rieky Bodva, kde vodu odvádza na severnom úbočí prameniaci Šajbový potok do Turne. Vrchol traverzuje značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s nižšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Slovenského krasu, blízke Volovské vrchy a prihraničné vrchy v severnom Maďarsku.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no severným traverzom prechádza zeleno značená trasa zo Zádielskej doliny na rázc. Bodovka pod Osadníkom. Prístup je možný aj lesom z blízkej obce Bôrka.
Retardér (chémia)
Retardér alebo spomaľovač (chemických reakcií) je chemická látka, ktorá spomaľuje chemické a fyziologické procesy. Ak reakciu úplne alebo takmer zastavuje nazýva sa inhibítor.
Envermeu
Envermeu môže byť:
R Ursae Majoris
R Ursae Majoris je premenná hviezda v súhvezdí Veľká medvedica.
Literárny systém
Literárny systém je sústava všetkých jednotlivých literárnych diel. Podstatu literárneho systému tvorí umelecká literatúra s najvyššími estetickými aj umeleckými hodnotami. Podobný je pojem literatúra.