cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny Lotyšska
Lotyšsko súčasťou Švédska
Počas Severnej vojny (1700 – 1721) sa Livónsko nečakane stalo dejiskom vojenských manévrov. V roku 1700 saské vojská Augusta II., spojenca Ruska, napadli Rigu. Mesto sa však nepodarilo obsadiť a vojna sa predĺžila. Na jeseň roku 1700 sa v Lotyšsku objavili švédske vojská. Po vyhratom boji proti ruskej armáde pri meste Narva porazili aj saské vojská a cez Kurónsko tiahli na Poľsko. V roku 1706 bol kráľ August II. Silný prinútený podpísať mierovú zmluvu. Ale víťazstvo Petra I. pri Poltave do základov zmenilo situáciu. V roku 1710 mali Rusi celé územie Livónska pod kontrolou. Podľa podmienok kapitulácie Rigy, podpísaných 14. – 15. júla 1710 malo mesto garantované všetky predchádzajúce práva a výhody. Obnovili sa švédskou vládou zrušené privilégiá lotyšskej šľachty a rižských patriarchov. Podľa Ništadskej mierovej zmluvy z roku 1721, uzatvorenej medzi Švédskom a Ruskom sa Livónsko a Estónsko stalo súčasťou Ruska. Livónsko dostalo samodŕžavné práva, obnovili sa orgány šľachty – landtag a kolégium zemských radcov. Rešitučná komisia postupne vracala majetok bývalým lotyšským šľachticom. Za obdobie 25 rokov komisia vrátila 75 % majetku Livónska.
Kurónske a Zemgalské kniežatstvo
thumb|180px|Erb kniežatstva. Spočiatku bolo Kurónske a Zemgalské kniežatstvo závislé na pôde od Litvy a po podpise poľsko-litovskej únie v roku 1659 muselo prisahať vernosť aj poľskému kráľovi.
Knieža Gotthard Ketler sa v prvých rokoch svojho panovania stretol s neposlušnosťou magnátov, ktorí ho odmietli uznať za svojho panovníka. Bol nútený neustále upevňovať svoju vlasť a chrániť trón pre svoje potomstvo. V roku 1570 na margo požiadaviek šľachty bolo podpísané tzv. Privilégium Gottharda, na základe ktorého sa mohla šľachta stať súkromným majetkom štátu. Do vnútorných záležitostí šľachty knieža nemal právo zasahovať.
Posledná Kettlerova vôľa spôsobila rast feudálnej rozdrobenosti. Po jeho smrti sa kniežatstvo rozdelilo na dve časti, v ktorých panovali jeho synovia – Fridrich von Kettler a Wilhelm von Kettler. Šľachta sa snažila sústreďovať politickú moc do svojich rúk a sabotovala všetky Wilhelmove opatrenia. Opozícia (bratia Nolgovci) sa s podaním žaloby na panovníka obrátila na poľského kráľa. Ten následne uspokojil šľachtu schválením časti ich požiadaviek. V roku 1615 pri pokuse o odpor pri zatýkaní boli bratia Nolgovci zavraždení. Komisia poľského kráľa uznala Wilhelma von Kettlera vinným zo zavraždenia bratov Nolgovcov a následne v roku 1617 bolo knieža detronizované. Kurónske a Zemgalské kniežatstvo bolo znova spojené do jedného štátu, ktorému vládol Wilhelmov brat Fridrich. Hlavným mestom kniežatstva sa stalo mesto Jelgava.
Zákony z roku 1617 dali kurónskym šľachticom veľkú moc v štáte. Boli oslobodení od povinností, okrem jednej: v čase hroziaceho nebezpečenstva vojny boli povinní vytvoriť dvestočlennú armádu jazdcov. Mali svoje vlastné vojsko a svojich veľvyslancov vo Varšave a Petrohrade. a mohli vydávať osobitné zákony pre svojich roľníkov.
Kurónske statusy prakticky prirovnávali roľníkov k otrokom, ktorých bolo možné predávať, darovať, vymieňať, trestať a sťahovať z jedného miesta na druhé. Mali zakázané vlastniť zbrane, obchodovať na svojom území a polovať na zvieratá. Ich povinnosťou bolo pracovať na panskom.
Poľsko-švédska vojna v rokoch 1600 – 1629 zanechala na kniežatstve veľké škody. Najväčšmi postrádalo územie Horného Zemgalska a hlavné mesto Jelgava, ktoré sa Švédom podarilo dobyť v roku 1621. Aj napriek tomu, že medzi kniežatstvom a Švédmi bolo v roku 1629 podpísané prímerie, švédske a poľské vojská pokračovali v drancovaní územia kniežatstva až do roku 1635. Veľké množstvo oblastí bolo zničených a ekonomika krajiny stála na bode mrazu.
Čiastočne pozdvihnúť krajinu z biedy sa podarilo až kniežaťu Jakubovi von Kettlerovi, ktorý štátu vládol v rokoch 1642 – 1682. Knieža Jakub bol synom Wilhelma von Kettlera, ktorý bol násilne odstránený z trónu. Veľa cestoval do zahraničia a na svojich cestách do Holandska a Francúzska sa zoznamoval s ideami merkantilizmu. Ešte počas života jeho deda – kniežaťa Fridricha von Kettlera – Jakub pozval na územie Kurónska holadských staviteľov lodí, ktorí mali na starosti výrobu lodí vo Ventspilse a vyučovanie nových majstrov v tomto remesle. Za jeho vlády bolo v krajine postavených 79 obchodných a 44 vojenských lodí.
Veľkú pozornosť knieža venovalo rozvoju poľnohospodárskej výroby. Do praxe sa snažil uviesť racionálne obrábanie pôdy, sial do pôdy unikátne zrná produktov a choval zvieratá. Peniaze, ktoré zarobil obchodovaním s poľnohospodárskymi produktami orientoval do rozvoja manufaktúr a lodného staviteľstva. Postavil sedemnásť závodov na spracovanie železa, jedenásť kováčskych dielní na výrobu kotiev a klincov a tkáčske dielne na výrobu lodných plachiet. Za jeho vlády vznikli nové odvetvia ako výroba obuvi, gobelínu a brokátov. Kurónske lode brázdili oceán od Afriky až po Ameriku a postupne kolonizovali oblasti. Na ostrove sv. Andreja v ustí rieky Gambia moreplavci v roku 1651 postavili fabriku, ktorá existovala do roku 1661. Aj Anglická obchodná spoločnosť venovala časť ostrova Tobago, kde bola založená kolónia (1639 – 1693), neskôr obsadená Holanďanmi. Z tohto ostrova vozili do Kurónska korenie, tabak a zázvor. Jelgava sa stala hlavným centrom obchodu so zámorskými produktami vo východnej Európe.
V zahraničnej politike sa knieža Jakub snažilo udržať neutralitu štátu a vyhnúť sa medzinárodným konfliktom. V roku 1647 bola podpísaná večná mierová zmluva so švédskou kráľovnou Kristínou a v roku 1655 s ruským cárom Alexejom I. Michajlovičom. Ale počas Poľsko-švédskej vojny v rokoch 1658 – 1660 sa Kurónsko znova stalo dejiskom vojenských pochodov. V roku 1658 vtrhli Švédi na jej územie a zajali knieža. Neskôr sa na základe Olivskej mierovej zmluvy Jakub dostal na slobodu, ale Kurónsko sa muselo vzdať väčšiny svojho územia.
Jakubov syn – knieža Fridrich-Kazimír (1682 – 1698) – sa pokúšal pokračovať v politike svojho otca. Mnoho peňazí poskytoval na kultúru, a tak sa v Jelgave mohla postaviť talianska opera. Aby pokryl svoje výdavky na kultúru, rozdával tituly tomu, kto viac zaplatil. Týmto jeho činom sa však čoskoro zostrili vzťahy medzi ním a šľachtou, ktorí boli nespokojní s jeho politikou. Po jeho smrti v roku 1698 vznikli tri vlády a kniežatstvo bolo na pokraji rozpadu.
V období Severnej vojny (1700 – 1721) sa do osudov kniežatstva vmiešalo Rusko. Na stretnutí Petra I. s Fridrichom I. sa dohodlo, že mladé knieža Fridrich Wilhelm si zoberie za ženu neter ruského cára – Annu Ivanovnu. V roku 1710 sa konala ich svadba, ale po skorej smrti svojho manžela sa musela ujať vlády v kniežatstve. Po tom, ako sa stala ruskou imperátorkou, na kurónsky trón vymenovala svojho favorita Ernesta Johanna Birona. Ten do Kurónska prispieval veľkými sumami peňazí a v Jelgave a Rundali postavil prekrásne paláce. V rokoch 1740 – 1763 bol Biron v zajatí a Poľsku sa za tento čas podarilo na trón dosadiť svojho kandidáta – Karla (1759 – 1763). Katarína II. však znova uznala práva Ernsta Birona na Kurónsko.
Dempsey a Makepeaceová
Dempsey a Makepeaceová (orig. Dempsey and Makepeace) bol britský televízny kriminálny seriál, vysielaný v 80. rokoch 20. storočia. V hlavných úlohách hrali Glynis Barber ako detektívka seržantka Harriet Makepeaceová a Michael Brandon ako poručík James Dempsey ktorý prišiel z New Yorku pracovať na britskú políciu na rok.
Dejiny Lotyšska
Kurónske a Zemgalské kniežatstvo
Posledným kurónskym kniežaťom bol Peter Biron, ktorý vládol v krajine v období rokov 1769 – 1795. V Jelgave založil Petrovskú akadémiu, ktorej daroval knižnicu s počtom 15 000 kníh. Počas jeho vlády bola situácia medzi šľachtou a panovníkom znova napätá a stúpol aj vplyv Ruska v kniežatstve. V tejto situácii delegáti kurónskeho snemu začali rokovať o možnosti pripojenia Kurónska k Rusku. Knieža dňa 28. marca 1795 abdikovalo a o mesiac neskôr – 27. mája 1795 – sa bývalé Kurónske a Zemgalské kniežatstvo stalo Kurlandskou guberniou Ruska. Ale ešte skôr, po prvom delení Poľska v roku 1792, sa súčasťou Ruska stalo Latgalsko.
Lotyšsko ako súčasť Ruského impéria
V roku 1783 sa v Lotyšsku uskutočnila reforma gubernátorskej vlády, ktorá začala v Rusku už skôr (1775). Podstata reformy spočívala v posilnení moci generál-gubernátora a ohraničení autonómie lotyšskej šľachty. Nariadením z roku 1786 sa zrušilo kolégium landrátov a tiež funkcia zemského radcu.
V tom istom roku (1786) bol v Rige zlikvidovaný magistrát. Administratívnu moc sa sústredila do Spolkového parlamentu, Šesťmandátového parlamentu a do rúk mestského radcu. Volieb sa mohli zúčastňovať iba tí obyvatelia ktorí 50 rubľami ročne podporovali mestského kata. Národnostný rozdiel sa vo voľbách nebral do úvahy. Takýto systém vlády fungoval v Lotyšsku do roku 1796, až pokým 28. októbra 1796 po nástupe Pavla I. (1796 – 1801) na trón v gubernii neurobil nový panovník poriadky.
V roku 1801 sa Livónska, Kurlandská a Estónska gubernia spojili do jednej general-gubernie s centrom v Rige, ktorej územie sa zachovalo do roku 1876. V roku 1845 mali v tejto časti krajiny prevahu nemeckí šľachtici, ktorým na základe svojich požiadaviek uznali nemčinu za úradný jazyk v tejto oblasti. Landtagi zostali zachované.
Latgalsko bolo po pričlenení k Rusku premenované na Dvinskú provinciu a patrilo do pskovskej gubernie. Pre samotnú vládu provincii bol v Daugavpilse otvorený provinčný úrad, na ktorého čele stál provinčný vojvoda. Teritórium provincií sa delilo na tri časti. V roku 1796 sa Latgalsko stalo časťou bieloruskej gubernie, kde do roku 1831 vládli na základe Litovského statusu. Po povstaní v Poľsku v rokoch 1830 – 1831 sa však zrovnoprávnila politická samospráva s ostanými guberniami v Rusku.
2823 van der Laan
2823 van der Laan je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
Disney Channel (Česko)
Disney Channel je americká televízna stanica, ktorá vysiela od 19. septembra 2009 aj v Česku a na Slovensku. Je pomenovaná podľa tvorcu Mickey Mousa, Walta Disneyho. Je zameraná na vekovú kategóriu 3 – 6 rokov v bloku Playhouse Disney a na 6 – 14 rokov v normálnom vysielaní.
Vysielanie
Kanál na slovenskom trhu ponúka iba dabované programy v češtine. Disney Channel poskytuje divákom iba filmy a seriály dabované v českom jazyku.
Dejiny Lotyšska
Lotyšsko ako súčasť Ruského impéria
Roľnícke povstania odohrávajúce sa v Livónsku a Kurónsku v druhej polovici 18. storočia a tiež zložitá situácia prinútili významných predstaviteľov miestnej šľachty a inteligencie zamyslieť sa nad možnosťami zmeny života roľníkov. V roku 1796 vydal Garlib Merkel knihu s názvom Lotyši, kde jasne vyjadril nedostatky poddanstva a načrtol únikový východ z neho. Preto gubernátor oblasti Aizkraukle vydal pre svojich poddaných Roľnícke právo, podľa ktorého im priznal právo na sťahovanie.
Disney Channel (Česko)
Programy
{|border="0" cellpadding="2"
Dejiny Lotyšska
Lotyšsko ako súčasť Ruského impéria
Po roľníckom povstaní v Kavhorách v roku 1802, ktoré sa podarilo pomocou delostreleckej armády Alexandra I. potlačiť, panovník vydal príkaz, že sa na najbližšom sneme šľachty majú jeho členovia zaoberať situáciou roľníkov. V roku 1804 cár potvrdil Zákon o lotyšských roľníkoch, vypracovaný špeciálnou komisiou. Podľa tohto zákona sa roľníci delili na dve skupiny – dvorní roľníci a pestovatelia obilia. Roľníkov, ktorí patrili do druhej skupiny zemepán nemal právo darovať ani predať. Povinnosti roľníkov voči zemepánom boli striktne dané. Ale zemepáni sabotovali uvedenie tohto zákona do praxe a dokonca sa dožadovali prijatia niekoľkých doplňujúcich bodov k tomuto zákonu vo svoj prospech. Chceli totiž obsadiť roľnícke územia, čo sa im v roku 1809, po schválení novely zákona podarilo. V tom čase mali doplňujúce body a zákona aj pozitívny význam. Určovali výplatu roľníkov a ohraničovali pracovný čas na panskom na dvanásť hodín denne.
Disney Channel (Česko)
Disney Channel
Disney Junior:
Dejiny Lotyšska
Lotyšsko ako súčasť Ruského impéria
Po porážke Napoleona v roku 1812 v bitke pri pokuse o obsadení Moskvy a zrušení kontinentálne blokády nastala konjunktúra obchodu, čo malo za následok aktivizáciu zemepánov, ktorí mali záujem rozšíriť svoje územia. Ale takémuto postupu prekážal zákon z roku 1804, ktorý zakazoval likvidáciu roľníckeho hospodárstva. Preto cár Alexander I. uskutočnil rokovania s estónskou šľachtou, ktorá sa ešte v roku 1810 dožadovala oslobodenia bezzemkov. V roku 1816 cár dal zelenú projektu estónskej šľachty. Následne bol tento zákon prijatý v roku 1818 v Kurónsku a o rok neskôr (1819) aj v Livónsku. Roľníci mali osobnú slobodu, no vzdali sa územia, ktoré mali v prenájme u zemepánov.
Počas vlády cára Mikuláša I. (1801 – 1825) sa lotyšské územie začalo postupne rusifikovať. Minister osvety gróf Seregej Semionovič Uvarov vypracoval špeciálny projekt rusifikácie lotyšských škôl a Tartuskej univerzity. Prvým krokom k rusifikácii bola zmena vedení škôl. V roku 1832 po prijatí zákona o luteránskej cirkvi, na základe ktorej sa luteráni stali časťou spoločného cirkevného systému v Ruskom impériu, toto náboženstvo dostalo práva religióznej menšiny. O tri roky neskôr (1836) sa pravoslávna diecéza v Rige aktívne zasadzovala o získ právoslávnej viery pre lotyšských roľníkov. Organizovala misionárov, ktorí mali toto náboženstvo medzi obyvateľstvom šíriť. Tí, ktorí ho prijali, mali nárok na kúsok „teplej zeme“ na juhu krajiny.
S príchodom nového panovníka na ruský trón – Alexandra II. (1855 – 1881) – rusifikačná politika Ruska sa trocha oslabila. V roku 1867 bol prijatý zákon, na základe ktorého sa ruština zaviedla do všetkých štátnych organizácii v pobaltských provinciách. Následník Alexandra II. – Alexander III. (1881 – 1894) – odmietol potvrdiť práva a privilégiá lotyšských provincií a v rokoch 1885 – 1890 do všetkých škôl zaviedol vyučovanie v ruskom jazyku. Od roku 1891 všetky knihy tlačené luteránskou cirkvou boli zrušené. Prestup z pravoslávnej viery na luteránsku bol prísne zakázaný. Takmer všetci (101 zo 120) luteránski kňazi boli odsúdení. V roku 1888 na územie pobaltských provincií Rusi preniesli svoju políciu a o rok neskôr (1889) aj súdy.
V tomto pohnutom období druhej polovice 19. storočia sa začína boj lotyšského národného hnutia a činnosť Krišjanisa Barona, Krišjanisa Waldemara a Agisa Kronvalda a iných dejateľov kultúrneho života Lotyšska. V roku 1888 lotyšskí študenti založili v Rige Rižsko-lotyšské spoločenstvo, ktoré sa zaoberalo otázkami kultúry a vedy. Okrem toho sa Krišjanis Waldemar zaslúžil o vznik lotyšského národného kapitálu. Od počiatku 80. rokov 19. storočia v Rige vznikali národné krúžky, ktorých cieľom bolo vyhnať Rusov z územia Lotyšska.
Koncom 19. storočia rusifikácia Lotyšska zosilnela. Vedúce pozície v štáte zastávali len ruskí občania, v školách sa vyučovalo po rusky. Lotyština sa v tomto období stala jazykom nižšej vrstvy obyvateľstva krajiny.
Účasť Lotyšska v revolúcii v rokoch 1905 – 1907 bola výsledkom radu sociálnych a národných problémov. Väčšina povstaní bola namierená proti privilegovaným nemeckým feudálom. Napriek tomu Rusko potlačila všetky pokusy o jej zvrhnutie. Po revolúcii tlak na lotyšské školy trocha klesol a znova sa začalo s tlačením a distribúciou kníh v lotyšskom jazyku. Plat najatých robotníkov v práci sa zvýšil.
Lotyšsko počas prvej svetovej vojny
V rokoch prvej svetovej vojny bolo územie Lotyšska okupované nemeckými vojskami. Na jeho území boli zakladané Lotyšské národné jednotky – prápory lotyšských strelcov, ktorých úlohou bolo zastaviť postup Nemecka. V roku 1916 sa transformovali do plukov, spojených do dvoch brigád po 4000 ľudí. Strelci boli na fronte do septembra 1917, keď na základe príkazu generála Kornilova bola Riga odovzdaná Nemcom a odišli do Petrohradu. Tu sa zúčasnili Veľkej októbrovej socialistickej revolúcie – ozbrojeného povstania boľševikov v Rusku.
Na oslobodenej časti Lotyšska od nemeckých okupantov bola v novembri 1917 vyhlásená sovietska republika. Hlavným mestom sa stalo mesto Valka. O mesiac neskôr sovietska vláda odovzdala územie Latgalska Sovietskemu zväzu, ale keď vo februári 1918 Nemci okupovali Lotyšsko, sovietska vláda bola zvrhnutá. Po podpise brest-litovského mieru bol v Pobaltí zavedený okupačný režim. Okupanti plánovali postaviť na území bývalého Livónska domy 2 000 000 – 7 000 000 nemeckých kolonizátorov. Tieto plány podporovala miestna šľachta, ale v konečnom dôsledku sa neuskutočnili, pretože Nemecko prehralo vojnu a v krajine vypukla revolúcia.
Dňa 18. novembra 1918 Národná rada Lotyšskej republiky vyhlásila nezávislosť nového štátu. Národnú radu založili ju strany z demokratického bloku, ktorý bol v čase okupácie v útlaku. Predsedom dočasnej vlády, ktorý vykonával aj funkciu prezidenta bol Karlis Ulmanis. Platnosť nemeckých zákonov po vyhlásení lotyšskej samostatnosti však ešte stále platila.
V dňoch 18. – 19. novembra 1918 sa v Rige konala konferencia lotyšských sociálnych demokratov, na ktorej účastníci prijali riešenie pripraviť povstanie. V decembri 1918 vznikla Dočasná vláda sovietskeho Lotyšska, na čele ktorej stál Peter Stučka. Zo sovietskeho Ruska prišli na požiadanie Lotyšska lotyšskí strelci. Následne dňa 17. decembra 1918 bola v meste Daugavpils vyhlásená Lotyšská sovietska republika. V nasledujúcom roku – 3. januára 1919 v Rige vznikol Ústredný výbor Komunistickej strany Lotyšska. Vláda Karlisa Ulmanisa sa v tom čase nachádzala v Liepaji.
Aj Nemecko malo v tomto období záujem založiť svoj štát na lotyšskom území. Generál Rudiger von der Goltz, ktorý mal na starosti pohyb nemeckých vojsk v Pobaltí, v apríli 1919 uskutočnil v meste Liepaja prevrat a v máji obsadil Rigu. Lotyšskému vojsku, podporujúcemu Ulmanisovu vládu, sa podarilo Nemcov z Rigy koncom júna vyhnať. Nemecký generál však podpísal zmluvu s belogvradijským generálom Pavlom Rafailovičom. Teraz bola spoločná armáda pripravená postupovať na Rigu. Dňa 10. novembra 1919 ju však lotyšské vojská porazili.
Dňa 11. novembra 1920 bola medzi Lotyšskom a sovietskym Ruskom uzatvorená zmluva, na základe ktorej sa Lotyšsko prvýkrát stalo nezávislým štátom. V januári 1921 bola krajina de jure uznaná Anglickom, Francúzskom, Talianskom a Japonskom. Neskôr sa postupne stabilizovali vzťahy Lotyška so susednými krajinami. Toho istého roku (1921) bola arbitrážnym konaním ustanovená hranica s Litvou a 12. septembra 1934 podpísaná zmluva o spolupráci medzi Pobaltskými krajinami – Litvou, Lotyšskom a Estónskom. right|thumb|300px|Lotyšsko, 1920 – 1940 V roku 1922 Lotyšsko prijalo novú ústavu, podľa ktorej bola krajina demokratickou republikou. Zakonodárnu moc v krajine mal parlament, výkonnú zastupoval prezident a kabinet ministrov, na čele ktorého stál ministerským prezidentom. Prvý prezidentom Lotyšska sa stal Janis Čakste.
Nestabilita vnútropolitickej situácie v Lotyšsku doviedla krajinu v máji roku 1934 k štátnemu prevratu. Nový prezident Karlis Ulmanis ustanovil režim diktatúry. Všetky politické strany boli zakázané, snem rozpustený a Ulmanis začal v krajine vládnuť sám.
Lotyšsko počas druhej svetovej vojny
thumb|Štátny znak Lotyšskej socialistickej republiky. Začiatkom druhej svetovej vojny bolo Lotyšsko prinútené podpísať zmluvu o priateľstve a vzájomnej pomoci so ZSSR (5. október 1939), podľa ktorého v sa na území Kurónska rozložili ruské vojská. Dňa 16. júna 1940 dostalo Lotyšsko ultimátum: prijať ďalší kontinget ruského vojska na Lotyšské územie. V tejto situácii bol prezident nútený ultimátum splniť. Dňa 20. júna 1940 sa v krajine sformovala nová vláda, na čele ktorého stál Augusts Kirhensteins. Ale reálnu moc v krajine mal ústredný výbor komunistickej strany.
Dňa 14. – 15. júla 1940 bol odhlasovaný nový Národný parlament Lotyšska, ktorý zároveň vyhlásil vznik Lotyšskej sovietskej socialistickej republiky. Taktiež prijal deklaráciu o vstupe krajiny do Sovietskeho zväzu, ktorého sa oficiálnym členom stala až 6. augusta 1940
V roku 1940 v krajine prebehla poľnohospodárska reforma. Pôda sa na neurčitý čas roľníkom rozdala zadarmo. Kvôli vysokým daniam, ktoré museli roľníci platiť do štátneho rozpočtu sa začali búriť. Výsledkom týchto nepokojov boli represálie a deportácia politicky aktívneho lotyšského obyvateľstva.
250px|thumb|left|Vlajka Lotyšskej socialistickej republiky. V rokoch Veľkej vlasteneckej vojny (v dejinách Ruska sa týmto pojmom označuje druhá svetová vojna) bolo územie Lotyšska okupované nemeckými vojskami a bolo súčasťou Východného bloku. Časť obyvateľstva okupantov podporovala. Z nich sa potom vo februári 1943 vytvoril Pluk lotyšských dobrovoľníkov SS. Mnohí z týchto kolaborantov sa aktívne podieľali na nacistickej vyhladzovacej politike, ktorá v Lotyšsku pripravila o život viac ako 60 000 Židov. V tom istom období však fungovalo aj antifašistické podsvetie, ktorého súčasťou boli rôzne politické sily. Po príchode sovietskych vojsk, protisovietska moc (tzv. lesní bratia) zorganizovala ozbrojené povstanie proti nim, ktoré sa skončilo až koncom 40. rokov 20. storočia jeho potlačením.
thumb|275px|Sovietske vojská v [[Riga|Rige v roku 1940.]]
Cesta k získaniu nezávislosti Lotyšska
Obdobie národného prebudenia Lotyšska sa začalo v rokoch prestavby. V roku 1988 vznikol Lotyšský národný front, Hnutie za národnú nezávislosť Lotyšska a Sociálno-demokratická strana Lotyšska. Dňa 4. mája 1990 Najvyššia rada Lotyšskej socialistickej republiky prijala Deklaráciu o obnovení nezávislosti Lotyšskej republiky. Obnovená bola tiež ústava, prijatá v roku 1922. Oficiálne uznanie nezávislosti Lotyšska zo strany ZSSR nastalo 6. septembra 1991.
Parlamentné voľby v júni 1993
V súlade s ústavou z roku 1922, boli znovu vytvorené politické, ekonomické a súdne inštitúcie krajiny. Dňa 5. – 6. júna 1993 sa konali voľby do nového parlamentu – Saeimy. O 101 kresiel v parlamente bojovalo 23 politických strán, ale iba 7 z nich získalo minimálnu hranicu zvoliteľnosti (4 %) a dostalo sa do parlamentu.
Väčšinu (37 kresiel) v parlamente získala centristická koalícia Lotyšská cesta, ktorej členmi boli reformne ladené osobnosti starej Najvyššej rady Lotyšska. Volili ju väčšinou bývalí lotyšskí emigranti, ktorí sa do krajiny vrátili po 6. septembri 1991. 15 kreslami disponovalo Hnutie za národnú nezávislosť Lotyšska, založené v roku 1988 a tretia strana, ktorá dotvárala vtedajšiu koalíciu 13 kreslami bola Strana národného porozumenia. Táto strana zastupovala záujmy rusky hovoriaceho obyvateľstva Lotyšska.
Vtedajšiu opozíciu v parlamente tvorili strany ako Kresťanský zväz Lotyšska (12 kresiel), Rovnosť (7 kresiel), Za vlasť a slobodu (6 kresiel), Strana kresťanských demokratov (6 kresiel) a Demokratický stred s 5 kreslami v parlamente. Bývalá strana v predchádzajúcej vláde – Lotyšský národný front – sa do parlamentu nedostala.
Za prezidenta Lotyšskej republiky parlament zvolil Guntisa Ulmanisa (druhýkrát na obdobie troch rokov bol zvolený v roku 1996), príbuzného Karlisa Ulmanisa.
Tento parlament vydržal do konca roka 1994. Po strate dôvery vlády prezident Ulmanis vymenoval menšinovú vládu.
Parlamentné voľby v septembri 1995
Nové parlamentné voľby, ktoré sa konali v septembri roku 1995 vytvorili typickú situáciu vo vzťahoch medzi pravicovými a ľavicovými stranami. V decembri 1995 prezident na post predsedu vlády vymenoval Andrisa Škeleho. Táto vláda pod jeho vedením vydržala do roku 1998 (v roku 1997 Škeleho na poste predsedu vlády vystriedal Guntars Krasts).
Parlamentné voľby v júni 1998
Po rozpade pravicovej koalície v apríli roku 1998 bola vytvorená menšinová vláda na čele s premiérom Krastsom. V tomto období boli vzťahy s Ruskom napäté. Dôvodom napätých vzťahov bol útok lotyšskej polície na rusky hovoriacu menšinu dôchodcov v krajine na ich manifestácii za zvýšenie dôchodkov. Po zavedení ekonomických sankcii zo strany Ruska a tlaku zo strany medzinárodného spoločenstva lotyšská vláda súhlasila so zmenou Zákona o občianstve. Deti, ktoré sa narodili ruským rodičom po roku 1991 tak automaticky mali lotyšskú národnosť. Tieto zmeny boli prijaté parlamentom v júni roku 1998 a odhlasované v referende v októbri toho roku. V ňom sa vyslovilo 53 % za zmenu daného zákona.
Referendum sa uskutočnilo spoločne s novými parlamentnými voľbami. Sociálno-demokratická strana Lotyšska a radikálni národniari v nich utrpeli porážku. Víťazne z volieb vyšiel bývalý predseda vlády Andris Škele, ktorého Národná strana Lotyšska v parlamente zo sto kresiel získala 24. Centristická strana Lotyšská cesta sa umiestnila na druhom mieste a v parlamente získala 21 kresiel. Hnutie za národnú nezávislosť Lotyšska oproti voľbám v roku 1995 získala o 5 miest menej – 8 kresiel.
Napriek tomu, že politický programy oboch koaličných strán – Národnej strany Lotyšska a strany Lotyšská cesta – sa veľmi podobali, nedošlo však k vytvoreniu koaličnej väčšiny.
Po rokovaniach sa vytvorila menšinová vláda z troch pravocentristických strán (Lotyšská cesta Krištopansa, Hnutie za národnú nezávislosť Lotyšska a Strana nového veku). Na jej čele stál Vilis Krištopans. Tieto tri strany, ktoré sa spoliehali na podporu opozičnej Sociálno-demokratickej strany Lotyšska mali v parlamente 46 kresiel.
Prezidentské voľby v júli 1999
Najdôležitejšou politickou udalosťou roka 1999 boli voľby prezidenta republiky. Dobré šance na víťazstvo mal predseda Novej strany Raimonds Pauls, známy hudobný skladateľ a verejný činiteľ, ktorý však pred druhým kolom volieb stiahol svoju kandidatúru. Výsledkom nového hlasovania bolo víťazstvo kanadskej emigratky, riaditeľky Inštitútu Lotyšska – Vairy Vike-Freiberga (po lotyšsky: Vaira Vīķe-Freiberga), ktorá orientovala krajinu na Európsku úniu a NATO.
Zahraničná politika Lotyšska sa zakladala na demokracii, sile zákona, právach a slobody človenka a úcte k národným menšinám. Prezidentka krajiny definovala lotyšskú zahraničnú politiku ako „politiku európskej jednoty“. Jej cieľom bola integrácia Lotyšska do Európskej únie a dosiahnutie plného členstva v Organizácii severoatlantickej aliancie. V Prahe 21. novembra 2002 sa konalo oficiálne otvorenie summitu NATO. Na tomto summite generálny tajomník NATO Georg Robertson pozval sedem európskych štátov do aliancie, medzi ktorými bolo aj Lotyšsko. Nové štáty sa členmi NATO stali v priebehu mája roku 2004. Lotyšsko sa k aliancii oficiálne pripojilo 29. marca 2004 a členom Európskej únie – 1. mája 2004.
Prezidentské voľby v máji 2007
V posledných prezidentských voľbách (31. máj 2007) v krajine bolo päť kandidátov – Valdis Zatlers a Aivars Endziņš, Sandra Kalniete, Māris Riekstiņš, Karina Pētersone. Poslední traja kandidáti stiahli svoje kandidatúry so súhlasom podpory pre Aivarsa Endziņša a do druhého kola postúpuli Valdis Zatlers a Aivars Endziņš. Z nich víťazne vyšiel Valdis Zatlers, ktorý získal nadpolovičnú väčšinu hlasov (58 hlasov).
Fournes-Cabardès
Fournes-Cabardès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Endianita
Endianita je v informatike spôsob uloženia čísel v pamäti počítača, ktorý definuje, v akom poradí sa ukladajú jednotlivé jednotky informácie príslušného údajového typu. Ak ide konkrétne o bajty, označuje sa tiež ako poradie bajtov.
Fournes-Cabardès
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Endianita
Rôzne platformy môžu používať rôznu endianitu a tento problém je potrebné brať do úvahy pri prenose binárnych súborov alebo sieťovej komunikácii medzi platformami s rôznou endianitou.
Fournes-Cabardès
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 67 obyvateľov (2009).
Endianita
Big-endian
V tomto prípade sa na pamäťové miesto s najnižšou adresou uloží najvýznamnejší bajt (MSB) a zaň sa ukladajú ostatné bajty až po najmenej významný bajt (LSB) na konci. Architektúry uplatňujúce tento princíp sa nazývajú big-endian (mnemotechnická pomôcka: big end first) a patria medzi ne Motorola 68000, SPARC a System/370.
Fournes-Cabardès
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Endianita
Big-endian
Napr. 32-bitové číslo  sa na adresu   uloží nasledovne:
Little-endian
V tomto prípade sa na pamäťové miesto s najnižšou adresou uloží najmenej významný bajt (LSB) a zaň sa ukládajú ostatné bajty až po najvýznamnejší bajt (MSB). Architektúry uplatňujúce tento princíp sa nazývajú little-endian (mnemotechnická pomôcka: little end first) a patria medzi ne MOS Technology 6502, Intel x86 a DEC VAX.
Napr. 32-bitové číslo  sa na adresu   uloží nasledovne:
Middle-endian
Niektoré architektúry označované ako middle-endian (alebo niekedy mixed-endian) používajú zložitejší spôsob určenia poradia jednotlivých bajtov, ktorý je daný kombináciou oboch vyššie spomenutých spôsobov. Medzi takéto architektúry patrí napr. rodina procesorov PDP-11. Tento formát sa tiež používa na ukladanie čísiel s pohyblivou desatinnou čiarkou a dvojitou presnosťou v systémoch VAX a ARM.
Napr. 32-bitové číslo  sa na adresu   uloží nasledovne:
alebo prípadne:
Tajan
Tajan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Autorádio
thumb|Autorádio značky Blaupunkt
Autorádio je rozhlasový prijímač určený pre inštaláciu do automobilu, kamiónu či autobusu, väčšinou kombinovaný so zariadením pre prehrávanie niektorých zvukových nosičov. Tiež sú modely vode odolné, vhodné do lodí, houseboatov a pod. Prvým autorádiom bolo v roku 1930 rádio značky Motorola. V súčasnej dobe sú rádiá schopné prehrávať pamäťové karty, CD, DVD a vďaka konektorom USB a ďalším rozhraním aj pripojenie nepreberného množstva zdrojov zvuku.
Semion Alexandrovič Varlamov
Semion Alexandrovič Varlamov (, * 27. apríl 1988, Samara) je ruský hokejový brankár pôsobiaci za tím New York Islanders. Na drese nosí číslo 40. Bol draftovaný v roku 2006 Washingtonom Capitals na 23. mieste v prvom kole.
Kariéra
S hokejom začal vo veku 8 rokov. Hrával v juniorskom klube Jaroslavľ-2 v tretej ruskej hokejovej lige. V sezóne 2004/05 bol preradený do prvého tímu Lokomotivy Jaroslavľ, kde pôsobil ako náhradník za Ivana Kaustina. V lete 2005 odišiel Kaustin z klubu preč, a tak pozíciu jednotky dostal Semion Varlamov. V roku 2008 výrazne pomohol postupu Jarosľavu do finále ruskej ligy. Sezónu 2008/09 sa z Jarosľavu presunul do farmárskeho klubu Washingtonu Capitals Hershey Bears v AHL. V Hersey Bears odohral 27 zápasov a v NHL-ke odchytal 6 zápasov. Na konci základnej časti sa zranil Brent Johnson a na pozíciu dvojky vo Washingtone bol povolaný s AHL-ky Varlamov. Zlom v jeho kariére prišiel po prvom zápase play-off s New Yorkom Rangers, keď po nepresvedčivom výkone Joseho Theodora dostal šancu chytať v druhom zápase. Odvtedy nepustil Joseho Theodora do bránky. Až v siedmom zápase v sérii proti Pittsburghu ho pustil po štvrtom inkasovanom góle. Pred sezónou 2009/10 ho tréner Bruce Boudreau vyhlásil za brankársku dvojku.
NGC 4764
NGC 4764 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel v roku 1882.
Semion Alexandrovič Varlamov
Reprezentácia
Tréner Ruského mužstva Viačeslav Bykov ho nominoval na MS 2010. Na šampionáte Rusko prehralo až vo finále s Českom, a skončilo na striebornej priečke. Na MS 2012 Rusko vyhralo nad Slovenskom 6:2 a získalo zlaté medaily.
NGC 4764
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,1.
Jefferson City
right|thumb|Jefferson City
Jefferson City je hlavné mesto amerického štátu Missouri a sídlo okresu Cole County.
Má rozlohu a žije tu 43 079 obyvateľov (2010), v širšej mestskej oblasti okolo 54-tisíc.
Partnerské mestá
Mníchov, Bavorsko, Nemecko, 2004
Tranzistorový prijímač
thumb|Tranzistorový prijímač thumb|Typické vnútorné usporiadanie thumb|Plošné spoje thumb|Prenosný tranzistorový prijímač
Tranzistorový prijímač alebo tranzistorové rádio (slangovo tranzistorák) je rozhlasový prijímač, ktorého elektronické obvody sú založené na tranzistoroch. Po uvedení prvého sériovo vyrábaného tranzistorového prijímača na trh v roku 1954 získali tranzistorové rádioprijímače veľkú popularitu. V období rokov 1960 až 1970 sa ich vyrobilo vo svete veľké množstvo. Tranzistorové prijímače vo vreckovom prevedení s batériovým napájaním umožnili počúvanie rozhlasového vysielania prakticky kdekoľvek v dosahu rozhlasových vysielačov.
Juno I
thumb|Štart raketa Juno I s družicou Explorer 2 Juno I je raketa, ktorá ako prvá vyniesla na obežnú dráhu družicu USA. Stalo sa tak, len zhodou okolností, pretože prvou raketou mala byť raketa Vanguard. Juno I je raketa typu Jupiter-C.
Dejiny
V roku 1951 Wernher von Braun a jeho tím začali začali vyvíjať raketu Redstone, čo bola raketa stredného doletu. Redstone mala dostrel okolo 200 míľ a používala tekutý kyslík a alkohol ako palivo.
Jupiter-C bol modifikovaný, aby mohol vyslať prvú družicu USA. Boli pridané ďalšie tri stupne potrebné k dosiahnutiu potrebnej rýchlosti. Juno I bol iba 21,23 metra vysoký a mal priemer 1. stupňa bol 1,78 metra. Jeho hmotnosť činila 29 ton. Bol omnoho menší ako prvé ruské nosiče. Užitočným zaťažením bola družica Explorer I, ktorá sa stala prvou americkou družicou. Družica objavila radiačné pásy zeme (tzv. Van Allenove pásy)
Salem
Salem môže byť:
Andrej Krno
Andrej Krno (* 26. jún 1827, Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča – † 14. február 1911, Novi Sad) bol slovenský evanjelický kňaz a národnokultúrny pracovník. Pseudonym: Oružný
Životopis
Študoval na gymnáziu v Levoči (18371845), teológiu v Bratislave. V roku 18531855 kaplán v Hornej Lehote, 18551857 farár v Brezne, 18571902 v Čerenčanoch, od 1902 žil v Novom Sade. Prispel do Prostonárodných slovenských povestí P. Dobšinského, obyčajmi a porekadlami do Sokola (1863, 1865). Písal prevažne cirkevnú publicistiku, autor rkp. katechetickej práce. Roku 1862 spoluzakladateľ slovenského gymnázia v Revúcej.
637 Chrysothemis
637 Chrysothemis je planétka s priemerom 43 km, ktorú objavil J. H. Metcalf 11. marca 1907.
21
Udalosti
Rimania zriadili v rokoch 21 – 50 n. l. Vanniovo kráľovstvo. Bol to prvý štátny útvar na území Slovenska a jeho centrom bolo Považie a Pomoravie. Existovalo pod ochranou Rímskej ríše. Bolo to kráľovstvo Markomanov a Kvádov.
Měrunice
Měrunice je obec v Česku v okrese Teplice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 325 obyvateľov, z toho 164 mužov a 161 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 39,0 roka, ženy 40,9 roka).
Mužská dvojhra na Heineken Open 1990
Mužská dvojhra na Heineken Open 1990 sa hrala ako súčasť Heineken Open 1990 od 8. do 15. januára 1990. Titul získal Američan Scott Davis, ktorý vo finále porazil Rusa Česnokova 4-6 6-3 6-3. Bol to jeho tretí a posledný titul v dvojhre na okruhu ATP.
2824 Franke
2824 Franke je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavil K. Reinmuth 4. februára 1934.
Derrick
Derrick je nemecký kriminálny seriál vyrobený televíznymi stanicami ZDF, ORF a SRG medzi rokmi 1974 a 1998. V hlavných úlohách vyšetrovateľov Oddelenia vrážd mnichovskej kriminálnej polície účinkovali Horst Tappert ako vrchný inšpektor Stephan Derrick a Fritz Wepper ako inšpektor Harry Klein.
Vysielanie na Slovensku
STV vysiela len 71 (od r. 2021: 84) častí, u ktorých disponuje použiteľnou slovenskou verziou z archívu - výber z každej série (nevysiela napr. 02 #09, 07 #01)
TV JOJ / JOJ+ vysielala (2009 - 2012) len 99 - "1.séria" + 95 "2.séria" častí
Bochníčky
Bochníčky (lat. Arcellinida, staršie aj Arcellida) je veľký taxón, ktorý sa v súčasnosti zaraďuje pod meňavkovce (Amoebozoa) a v rámci nich pod tubulinovce (Tubulinea) ; v starších systémoch sa zaraďoval pod koreňonožce a v rámci nich často pod lobopódiovce (Lobosea). Takmer alebo úplne identický je v starších systémoch taxón loboschránkotvaré (Testacealobosia).
Charakteristika
Bochníčky majú chitinóznu alebo pseudochitinóznu schránku, do ktorej sa môžu zatiahnuť, panôžky obyčajne vystupujú von otvorom na spodnej strane; patria sem limnické až edafické druhy, muscikolné druhy majú schopnosť encystácie. Morských druhov je veľmi málo, parazity v tomto rade neexistujú; patrí sem napr. rod bochníčka (=štítnačka; Arcella).
Pozri aj charakteristiku v článku meňavkovce (Testacea).
Mestečko South Park
Mestečko South Park je americký animovaný sitkom pre dospelých, ktorý sa vysiela od 13. augusta 1997 na stanici Comedy Central. Tvorcami seriálu sú Trey Parker a Matt Stone. Posledná 21. séria sa vysielala od 13. septembra do 6. decembra 2017. Nové časti sú potvrdené do roku 2019.
História South Park
Keď jedného dňa dvaja mladí chlapci Trey Parker a Matt Stone vytvorili krátku, vtipnú animáciu, v ktorej proti sebe bojuje Santa Claus - Ježiško, netušili aké to bude mať následky. Svoju krátku animáciu totiž darovali na Vianoce svojim priateľom. Tí videokazetu kopírovali a kópie posielali svojim priateľom a tí zase ďalším až sa to dostalo do rúk jedného z čelných predstaviteľov televízie Comedial Central. Tomu sa animácia veľmi páčila a preto dal chlapcom možnosť natočiť animovaný seriál. Trey a Matt ponuku samozrejme prijali, ale nevedeli čo natočiť. Treya Parkera nakoniec napadlo, že tvrdými slovami ukážu svetu svoj názor na práve letiace témy. Stále však nevedeli, aký príbeh bude mať ich seriál. Nakoniec sa však rozhodli že nebude mať žiadny. Jednoducho bude existovať mesto a hrdinovia, ktorý počas prežívania neobyčajného dňa povedia názory na letiace témy, a to necenzurovanými nadávkami.
Obsah
V každom dieli do siedmej série zabijú Kennyho (až na jeden diel v prvej sérii - Mr. Hankey), ten však už v nasledujúcej časti bez vysvetlenia znova ožije. V jednej časti sa vysvetlí, že Kenny sa vždy odznovu narodí a v epizóde 14x13-"Coon vs.Coon and friends" Kenny oblečení za superhrdinu povie, že jeho schopnosť je že nemôže umrieť a potom ešte dodá, že to myslí vážne.
Hlavní hrdinovia
Stan Marsh, Kyle Broflovski, Eric Cartman, Kenny McCormick, Butters Stotch (štvrtý do partie, vybraný v "konkurze" po Kennyho smrti v epizóde 5x13, po Kennyho návrate (epizóda 6x17) opäť druhoradá postava.
Rodinní príslušníci
Stanovi rodičia Randy & Sharon Marshovci, sestra Shelley Marshová, dedko "Grampa" Marvin Marsh, strýko Jimbo Kern a teta Flo (epizóda 2x15, "Spookyfish"); Kyleovi rodičia Gerald & Sheila Broflovskí, (adoptovaný) brat Ike, bratranec Kyle Schwartz a babka Cleo; Cartmanova matka Liane a široké príbuzenstvo v Nevade (epizóda 2x16, "Merry Christmas, Charlie Manson"); Kennyho rodičia Stuart & Carol McCormickovci, brat Kevin a sestra Karen McCormick; Buttersovi rodičia Stephen & Linda Stotchovci.
Škola
Wendy Testaburgerová, Bebe Stevensová, Clyde Donovan, Craig, Tweek, Token, Jimmy Vulmer, Timmy a Pip; riaditeľka Victoria, Chef (neskôr Darth Chef), školský psychológ pán Mackey, pán učiteľ Herbert Garrison (od epizódy 9x01 pani učiteľka Janet Garrisonová, od epizódy 12x05 opäť Herbert Garrison), pán Otrok, pani učiteľka Choksondiková, zdravotná sestra Gollumová a iní.
Iné postavy
Ježiš, Satan, Saddám Husejn & Chris, Terrance a Phillip; starostka McDanielsová, Big Gay Al, Dr. Mephisto & Kevin, Ned Gerblansky, policajt Barbrady, farár Maxi, Mr. Hankey, seržant Yates, Santa Klaus, Mitch Connor(Cartmanova ruka).
Ivan Knotek
Doc. Ing. Ivan Knotek, CSc. (* 26. august 1936, Sotina – † 11. marec 2020, Galanta) bol slovenský komunistický politik a na krátky čas v rokoch 19881989 predseda vlády Slovenskej socialistickej republiky.
Životopis
Narodil sa v Sotine na Záhorí, dnes časti mesta Senica ako posledné z piatich detí. Po ukončení základnej a štátnej meštianskej školy absolvoval poľnohospodársku technickú školu v Novom Meste nad Váhom a následne Prevádzkovoekonomickú fakultu Vysokej školy poľnohospodárskej (VŠP) v Nitre. V roku 1968 zložil na Katedre pedagogiky VŠP štátnu učiteľskú skúšku a v roku 1970 obhájil dizertačnú kandidátsku prácu na tému Príspevok k ekonomike špecializovaných sústav hospodárenia vo vybraných oblastiach Slovenska a získal titul kandidát ekonomických vied.
Od roku 1964 pôsobil ako vysokoškolský pedagóg, po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v auguste 1968 a nástupe normalizácie sa stal komunistickým funkcionárom. V rokoch 19691981 bol vedúcim tajomníkom okresného výboru KSS v Galante. V rokoch 19811986 bol tajomníkom a medzi rokmi 19871988 vedúcim oddelenia straníckej práce v poľnohospodárstve, potravinárskom priemysle, lesnom a vodnom hospodárstve ÚV KSČ. V roku 1988 bol krátko tajomníkom ÚV KSS.
Po Nežnej revolúcii sa venoval podnikaniu.
Pavol Križko
Pavol Križko (* 30. máj 1841, Banská Bystrica - † 25. marec 1902, Kremnica) bol historik, archivár, pedagóg. Pseudonym: Tribránsky. Práve on prezentoval kontroverzný Velestúrsky nápis širokej verejnosti  v roku 1868 v Letopise Matice slovenskej, ročník V., zväzok I.
Životopis
Vyučil sa za tkáča, 1860 absolvoval evanjelické gymnázium v Banskej Bystrici. V decembri 1859 si ho luteráni v Kremnici zvolili za svojho učiteľa a organistu. V roku1860 sa presťahoval do Kremnice, kde do roku 1872 bol učiteľ a organista a v období 12. apríla 1872-1889 bol súčasne účtovník (audítor) z poverenia komorského grófa Alexandra Goldbrunner. Okrem tejto funkcie od roku 1870 až do roku 1880 pôsobil v cirkevnom a hasičskom zbore a od 1880 do roku 1890 bol riaditeľom kráľovskej banskej spoločnosti v Kremnici.
Zomrel 25. marca 1902 v Kremnici.
Thil (Marne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
638 Moira
638 Moira je planétka s priemerom 67 km, ktorú objavil J. H. Metcalf 5. mája 1907.
Fenix
Fenix môže byť:
Bez ladu a skladu
Bez ladu a skladu je slovenská hudobná undergroundová skupina, ktorá vznikla v roku 1985 v Trenčíne. Je známa svojou rytmickou ale i kakofónickou hudbou a metaforickými textami pre ktoré bola v 80. rokoch typická odvážna kritika politického režimu. V r. 2009 ju americký denník New York Times zaradil medzi „skupiny, ktoré prispeli k pádu železnej opony“ v štátoch bývalého komunistického režimu a jej členov tiež nazval „hudobníkmi, ktorí vyčnievali spoza železnej opony“.
Špecifikom skupiny je aj vokál speváka a kľúčovej postavy Bez ladu a skladu, Michala Kaščáka, ktorý mal v čase vzniku zoskupenia iba 13 rokov. Skupina je známa aj svojou vizážou, ku ktorej patria čierne obleky, úzke kravaty, biele ponožky a tmavé okuliare, ku ktorým ich, rovnako ako hudobne, inšpirovala iná trenčianska undergroundová skupina Chór vážskych muzikantov. Bez ladu a skladu hrávali aktívne až do roku 1997 a vydali tri štúdiové albumy. Neskôr sa z rozpadnutej formácie opäť zoskupila kapela Neuropa (M. Kaščák, P. Kohout, P. Slameň). Skupina v súčasnosti hráva už iba na príležitostných akciách a koncertoch, zväčša na festivale Michala Kaščáka, Pohoda.
História
Skupina vznikla v r. 1985. Zakladateľmi skupiny boli Peter Kaščák spolu s Richardom Rybníčkom (bicie), Martinom Beďatšom (gitara) a Rasťom Kubicom (saxofón). Krátko na to sa k skupine pridal aj brat Petra Kaščáka, Michal (spev). Tvorba skupiny bola výrazne ovplyvnená trenčianskou hudobnou scénou: skupinou CHVM a pridruženými kapelami. „Na našom zvuku malo veľkú zásluhu aj to, ako málo sme ovládali hudobné nástroje.“
Skupina taktiež nenachádzala záujem o metalovú, či depešácku vlnu, klasický pop ani rock: „Vedeli sme iba, že nechceme spievať texty o láske a mieri, o čom vtedy spievali všetci.“
Skupina zaznamenala pozitívny ohlas už na svojom prvom koncerte. V r. 1986 absolvovali Bez ladu a skladu svoj prvý veľký koncert, sprostredkovaný manažérkou skupiny E, Lenkou Zogatovou, na ktorom si zahrali s Chórom vážskych muzikantov a spomínanou skupinou E. Na základe koncertu sa skupina dostala na pražský RockFest, ktorý jej pomohol odštartovať kariéru. V r. 1987 si Bez ladu a skladu zahrali na spoločnom koncerte spolu so svetovo uznávaným džezmenom Jiřím Stivínom, ktorý zorganizoval manažér a organizátor koncertov Ladislav „Agnes“ Snopko. V tom istom roku nahrali svoj prvý videoklip k skladbe Udavač a absolvovali poľské turné. Napriek istým koncertným činnostiam musela skupina neustále čeliť aj zákazom hrania.
Po vydaní albumu Horúce Hlavy vystriedal Richarda Rybníčka za bicími Peter Slameň.
LP
Štúdiové:
Neoficiálne:
NGC 4765
NGC 4765 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. apríla 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Európsky nástroj finančnej stability
Európsky nástroj finančnej stability alebo menej často Európsky finančný stabilizačný nástroj alebo Euroval (neoficiálne preklady: Európsky finančný stabilizačný fond, Európsky fond finančnej stability, Zariadenie pre európsku finančnú stabilitu, Európsky finančný stabilizačný rámec, nesprávne (lebo ide o inú organizáciu) Európsky finančný stabilizačný mechanizmus; slov. skratka ENFS; angl. European Financial Stability Facility, skr. EFSF) je účelovo založený subjekt (angl. special purpose vehicle), presnejšie akciová spoločnosť podľa luxemburského práva, založený 16 členskými štátmi eurozóny v júni 2010. Jeho účelom je najmä - za účasti MMF - vydávať dlhopisy (teda požičiavať si peniaze na kapitálovom trhu), za ktoré ručia členské štáty eurozóny do celkovej výšky 780 (predtým 440) miliárd EUR, a takto požičané peniaze poskytovať ako pôžičky členským štátom eurozóny, ktoré sú v ťažkostiach. Spolu s európskym finančným stabilizačným mechanizmom tvorí tzv. euroval 1.
Vzťah k slovenskej politike
V marci 2011 zástupcovia štátov eurozóny dohodli zvýšenie ručenia v rámci ENFS zo 440 na 780 miliárd eur. Ako posledný štát eurozóny túto dohodu malo ratifikovať Slovensko. Pri prvom hlasovaní 11. októbra 2011, ktoré premiérka Radičová spojila s hlasovaním o dôvere vláde, poslanci neschválili zvýšenie objemu ručenia v rámci ENFS (za hlasovali členovia SDKÚ, KDH a strany Most, SaS a Smer nehlasovali), čím zároveň spôsobila pád dovtedajšej vlády. O dva dni neskôr, 13. októbra, sa konalo druhé hlasovanie, pri ktorom bolo zvýšenie objemu ENFS schválené.
Dalibor Miloš Krno
Dalibor Miloš Krno (pseudonym: Miloševič; * 12. august 1901, Novi Sad† 6. september 1983, Bratislava) bol slovenský verejný činiteľ, publicista, vysokoškolský pedagóg.