cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Národný park Nízke Tatry
Flóra a fauna
Rôznorodé typy biotopov, členitý reliéf, rozľahlosť a neprístupnosť niektorých častí územia podmieňuje aj druhovú pestrosť živočíšstva. Žijú tu takmer všetky západokarpatské horské a vysokohorské druhy, z ktorých viaceré sú endemické a reliktné. Domov tu nachádzajú vzácne druhy hmyzu a iného drobného živočíšstva, ale i veľké cicavce, vzácne šelmy a početné vtáctvo. Medzi najznámejšie živočíchy Nízkych Tatier patrí kamzík vrchovský tatranský (Rupicapra rupicapra tatrica). Súčasná populácia kamzíka v Nízkych Tatrách žije vyše 30 rokov. Je potomstvom 30 jedincov, ktoré boli do tohto územia postupne umelo vypustené z Vysokých a Belianskych Tatier v polovici 70-tych rokov 20. storočia.
Geomorfológia
Nízke Tatry sú geomorfologicky jednotný celok. Z hľadiska geologickej stavby patria k dvom odlišným pásmam centrálnych Západných Karpát. Západná ďumbierska časť (Ďumbierske Tatry, najvyšší vrch Ďumbier ) patrí k pásmu jadrových pohorí, východná kráľovohoľská časť (Kráľova hoľa) k veporskému pásmu. Obe časti sú od seba oddelené sedlom Čertovica.
Elixhausen
Elixhausen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Salzburg-okolie.
Žije tu obyvateľov.
Vitry-Laché
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sviaščennaja vojna
Pieseň sa stala symbolom nezlomného odporu a odhodlania sovietskeho ľudu v boji s fašizmom a objavila sa v mnohých filmoch, napr. aj v epopeji J. Ozorova Boj o Moskvu, kde pieseň v zákopoch vojakom spievajú práve Alexandrovovci. Tento vojenský súbor ju má vo svojom repertoári dodnes.
Upravená ukrajinská verzia piesne, hovoriaca o svätej vojne proti „moskovskej temnej sile“, sa objavila krátko po začiatku vojenskej agresie Ruskej federácie proti Ukrajine (24. februára 2022).
Text piesne:
Preklad piesne:
Moreuil (kantón)
Moreuil je francúzsky kantón v departemente Somme v regióne Pikardia. Skladá sa z 23 obcí.
Elsbethen
Elsbethen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Salzburg-okolie.
Žije tu obyvateľov.
Tréogan
Tréogan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lycaenops
Lycaenops bol rod z vyhynutej čeľade Gorgonopsidae z taxónu Gorgonopsia patriaceho medzi teriodonty. Vynikal nápadne cicavcovitou stavbou tela. Dosahoval dĺžku asi jedného metra a žil pred 250 miliónmi rokov, to znamená v permskom období prvohôr v južnej Afrike.
Poznávacie znaky
V odbornom rodovom názve môžeme postrehnúť upozornenie na podobnosť s vlkom (grécky je vlk lykos) – jeho lebka do značnej miery pripomína lebku psa alebo vlka. Rezáky sú však pomerne dlhé, ale za nimi stáli dlhé zahnuté špicáky, ktoré vyčnievali z tlamy. Ostatné zuby potom už boli malé a tupo kuželovité. Stavba zubov prezrádza, že Lycaenops prijímal značne špecializovanú potravu, ktorú bolo nutné drviť alebo rozmieľať. Zatiaľ sa nezistilo, čo tou špecializovanou potravou mohlo byť, ale bola to pravdepodobne nejaká živá korisť (vzhľadom na špicáky). Končatiny boli vysoké, už podsunuté pod telo, nie posadené zo strán ako u jašterov. Boli prispôsobený rýchlemu behu a oveľa viac pripomínajú končatiny cicavcov ako plazov. Lycaenops a jeho príbuzní boli menej špecializovaný ako príslušníci taxónu Anomodontia a predpokladáme, že sa oveľa jednoduchšie prispôsobovali nárokom prostredia, a mohli byť teda rozšírený na ďaleko väčšom území.
Amponville
Amponville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Otakar Jaroš
Otakar Jaroš (* 1. august 1912, Louny† 8. marec 1943, Sokolovo, Ukrajina ) bol česko-slovenský armádny dôstojník, účastník zahraničného odboja v ZSSR, ktorý hrdinsky padol v bitke pri Sokolove. Za statočnosť v boji bol vôbec ako prvý cudzinec ve druhé světové vojně vyznamenaný najvyšším sovietskym radom hrdina Sovietskeho zväzu.
Životopis
Narodil sa v rodine kuriča c. k. štátnych dráh a detstvo prežil v Mělníku, kde pôsobil v organizácie Skaut a Sokol. Navštevoval tamojšie gymnázium, no nedokončil ho. Následne absolvoval Vyššiu elektrotechnickú školu v Prahe, od roku 1934 poddôstojnícku školu v Trnave, ďalej školu pre dôstojníkov v Turnove a od roku 1937 Vojenskú akadémiu v Hraniciach na Morave. Do roku 1939 bol veliteľom telegrafnej čaty v Prešove.
Bitka pri Sokolove
Bitka pri Sokolove bolo ozbrojené stretnutie medzi jednotkami 1. čs. samostatného práporu a jednotkami dvoch bojových skupín 6. a 11. nemeckej divízie, ktorá sa uskutočnila 8. až 13. marca 1943 pri obci Sokolovo neďaleko Charkova na Ukrajine vo vtedajšom Sovietskom zväze. Bitka bola súčasťou širšieho ozbrojeného stretnutia počas tretej bitky o Charkov. Československým vojakom sa s podporou sovietskych jednotiek podarilo odraziť nemecké útoky a zabrániť im z chodu prechod cez rieku Mža na najkratšom úseku smerom na Charkov.
Situácia pred bitkou
Ku koncu februára 1943 po mohutných ofenzívach Červenej armády, ktoré nasledovali po bitke o Stalingrad, bol je postup smerom na západ zastavený na východnej Ukrajine posilnením nemeckej obrany ako aj vyčerpaním sovietskych síl. V oblasti Charkova nemali Sovieti súvisle pokrytý front, čo dokázali Nemci využiť a vrhli sa do protiútoku. V úseku, kde sa nachádzal 1. čs. samostatný prápor útočili jednotky nemeckej 4. tankovej armády, ktorej velil ostrieľaný generálplukovník Hermann Hoth, Boli to bojmi opotrebované sily jej XXXXVIII. tankového zboru pod vedením generála von Knoblesdorffa. Nemecké útočiace jednotky tvorili dve bojové skupiny (tzv. kampfgruppe) 6. a 11. tankovej divízie.
Otakar Jaroš
Životopis
Po odchode česko-slovenskej jednotky na front, bola jednotka súčasťou 25. gardovej streleckej divízie v rámci síl Voronežského frontu. 1. rota bola na jeho osobnú žiadosť presunutá do oblasti Sokolova, 8. marca 1943 pôsobila na najťažšom úseku v centre obrany. Ich protivníkom boli dve bojové skupiny nemeckej 6. a 11. tankovej divízie s asi 60 tankmi. Veliteľské stanovisko bolo v kostole priamo v strede dediny. Zahynul pri obrane veliteľského stanoviska v neskorých popoludňajších hodinách 8. marca. Jestvuje viacero verzií o jeho smrti.
Bitka pri Sokolove
Situácia pred bitkou
Vojaci 1. čs. samostatného práporu sa prepravili z výcvikového tábora Buzuluk na Urale do železničnej stanice Valujka, odkiaľ vyrazili na 350 kilometrový pochod do Charkova pešo, pretože železnica smerom na západ bola kompletne zničená. Pochodovalo sa iba v noci, nakoľko počas dňa hrozili nálety Luftwaffe. Do práve oslobodeného Charkova sa prápor dostal 1. marca 1943, kde si vojaci odpočinuli a 2. marca napriek plánovanej prestávke po polnoci vyrazili na ďalší pochod do priestoru Sokolova. Tam dostali svoju prvú bojovú úlohu – udržať za každú cenu postavenie na línii novo budovanej obrany na rieke Mža a nepustiť Nemcov na východ.
Prístupy k Sokolovu bránil v prvom slede v osade Taranovka sovietsky 78. gardový strelecký pluk, ktorý bojoval s obrovskou presilou Nemcov a zdržoval ich postup ich tankových jednotiek celý týždeň. 25 mužov 1. čaty 8. roty pluku pod vedením P.N. Šironina bránilo od 2. do 7. marca prístupy k železničnej stanici Bespalovka. Nemci v tomto boji prišli o 16 až 30 tankov a obrnených vozidiel a vyše 100 vojakov. Všetci príslušníci čaty v boji padli alebo boli ranení. 5 raneným (vrátane veliteľa) sa podarilo 7. marca z postavenia ustúpiť, s vedomím že vďaka ich tvrdošijnej obrane boli československé a sovietske jednotky v zázemí schopné pripraviť ďalšiu líniu obrny. Všetci obrancovia stanice boli vyznamenaní najvyšším sovietskym vyznamenaním Hrdina Sovietskeho zväzu.
Otakar Jaroš
Životopis
Nadporučík Jaroš bol in memoriam povýšený na kapitána a 17. apríla 1943 mu bolo výnosom Prezídia najvyššieho sovietu ZSSR udelené najvyššie sovietske vyznamenanie Hrdina Sovietskeho zväzu ako vôbec prvému cudziemu štátnemu príslušníkovi. Neskôr mu bol udelený aj Rad Lenina a Rad bieleho leva prvého stupňa. Bola po ňom pomenovaná škola v Sokolove a ulice v Buzuluku na Urale, kde sa 1. čs. prápor formoval, ďalej v Charkove a Poltave. V Mělníku sa nachádza jeho pamätník.
Bitka pri Sokolove
Situácia pred bitkou
Aj vďaka tvrdošijnej obrane jednotiek v prvej línii sa mohli československí vojaci na blížiaci sa útok dobre pripraviť a dokončiť opevňovacie práce. Zásadným problémom bolo, že rieka Mža bola zamrznutá a nebránila nemecký tankom v postupe. Veliteľ práporu Ludvík Svoboda preto rozhodol, že sa jedna rota presunie na pravý breh rieky Mžu, kde zaujme v dedine Sokolovo vysunuté obranné postavenie. Druhá rota mala držať postavenie na ľavom brehu v obci Arťuchovka, kde strážila prechod cez Mžu a zaisťovala styk s 25. gardovou streleckou divíziou. Blízko tohto miesta medzi obcami Arťuchovka a Čemužovka sa nachádzal styk Voronežského a Juhozápadného frontu.
K náročnej úlohe brániť Sokolovo sa dobrovoľne prihlásil veliteľ prvej roty nadporučík Otakar Jaroš. Dedina bola dobre opevnená a na posilnenie obrany Jarošovi pridelili dva sovietske protitankové kanóny ZIS-3 kalibru. Ďalšími podpornými prostriedkami bolo ťažké delostrelectvo a raketomety, umiestnené za riekou Mža a desať sovietskych tankov T-34 ako záloha k protiútoku. Tankmi však obrancovia nedisponovali priamo, boli zálohou vyššieho velenia. Od 6. marca čs. prieskumné oddiely viackrát narazili na Nemcov a pri prestrelkách ich niekoľko zastrelili. Bola to predzvesť nasledujúceho útoku.
Bitka
Dňa 8. marca 1943 okolo pol druhej poobede zaútočilo štrnásť nemeckých tankov na Sokolovo. Paľbou sovietskych diel a raketometov sa však postup podarilo zastaviť a tanky sa dali na ústup. Pred dedinou ostali stáť tri horiace tanky, čo sa však ukázalo ako lesť, pretože minimálne jeden z nich bol nepoškodený a vychádzal z neho iba dym z dymovnice. Nemecká posádka odhalila palebné postavenie československých a sovietskych zbraní a pri druhom útoku, ktorý začal o tri hodiny neskôr, už mali Nemci sokolovskú obranu úplne odkrytú. Podarilo sa im zneškodniť jedno z dvoch protitankových diel a ťažký guľomet. Rozhorel sa urputný boj. Brániaci sa českí a slovenskí vojaci sa snažili ničiť postupujúcich obrnencov protitankovými puškami a protitankovými granátmi, tieto zbrane však neboli dostatočne efektívne. Protitankové pušky PTRS-41 neboli schopné preraziť čelný pancier nemeckých tankov, vojaci boli nútení mieriť na pásy alebo na boky, či zadné časti a do priestoru motora, ktorý je slabšie pancierovaný. Československí vojaci síce odrazili niekoľko útokov pechoty, ale nemecká presila bola príliš veľká. Jednotka bola odrezaná na pravom brehu rieky. Okolo piatej hodiny popoludní vojaci zaujali kruhovú obranu okolo sokolovského kostola.
Veliteľ práporu Ludvík Svoboda, ktorý od začiatku útoku nemal žiadny kontakt s 1. rotou v Sokolove sa rozhodol vyslať do protiútoku sovietske tanky s podporou jednej čaty rotmajstra Hynka Voráča. Pechota sa pri postupe dostala do ťažkej paľby. Pod prvým z postupujúcich tankov sa pri prechode zamrznutej rieky preboril ľad, takže v podpore prvej roty sa nedalo pokračovať. Táto udalosť však bola zároveň aj dobrou správou pre brániace sa československé a sovietske vojská, lebo bolo jasné, že nemecké tanky sa z chodu cez rieku nedostanú. Svoboda preto o siedmej hodine prikázal, aby sa vojaci bojujúci v Sokolove stiahli za rieku. Následkom mínometného ostreľovania však bolo prerušené telefonické spojenie vedenie a bola zničená i rádiostanica, rozkaz ustúpiť sa tak do Sokolova nedostal. Rovnako sa tam nepodarilo preniknúť ani spojkám, ktoré nemecké vojská jednoducho zlikvidovali. A tak v priestore sokolovského kostola pokračoval tvrdý boj. Napr. vojak Černý najprv zlikvidoval granátom jeden nemecký tank, potom vhodil ďalší protitankový granát do obrneného vozidla zlikvidujúc tak dvadsať nemeckých vojakov. Padol i nadporučík Otakar Jaroš, ktorý bol smrteľne ranený do hrude. Po súmraku prudké boje ustali a ústup vojakov československej jednotky zo Sokolova prebiehal celú noc. Nemecké jednotky ovládli celé Sokolovo.
Protiútok
Boje ešte pokračovali 9. marca, kedy československý prápor podporil sovietsky protiútok na Sokolovo a o ďalší sa pokúsil v noci z 9. na 10. marca. Dňa 11. marca zachytili čs. radisti nemeckú správu, vďaka ktorej sa podarilo odhaliť nemecký protiútok. Sovietske delostrelectvo začalo paľbu do miesta predpokladaného sústredenia Nemcov a útočiace jednotky tak zastavilo. Neskôr československí vojaci držali obranné postavenia na Mži. Po opätovnom dobytí Charkova nemeckými vojskami 15. marca 1943 hrozilo 1. československému samostatnému práporu obkľúčenie, jeho strata by znamenala vážne problémy, keďže bol prvou zahraničnou pozemnou jednotkou nasadenou Sovietmi na východnom fronte, a tak padlo rozhodnutie jednotku urýchlene stiahnuť. Tragicky však skončil osud československých ranených a zajatých vojakov. Ako občania Protektorátu a Slovenskej republiky boli vyhlásení za „vlastizradcov“ a bez milosti popravení. Väčšina z nich sa do zajatia dostala nedobrovoľne. 5 zajatcov Nemci využili na propagandistické účely pri natáčaní krátkeho propagandistického filmu, títo zajatci sa dočkali konca vojny v zajateckom tábore vo Francúzsku. O ostatných 15 zajatých nie sú žiadne informácie, pravdepodobne boli popravení. Ťažko ranení Česi a Slováci, ktorí boli hospitalizovaní v nemocnici v Charkove, boli po obsadení mesta postrieľaní rovnako ako všetci sovietski vojaci, ktorých jednotky SS našli v Charkovskej nemocnici.
Výsledok bojov
Československí vojaci splnili svoju bojovú úlohu, ktorou bolo zastaviť a nepustiť Nemcov cez rieku Mžu, pričom zlikvidovali podľa odhadov 300 až 400  vojakov protivníka, zničili pravdepodobne 2 tanky a 4 až 6 obrnených transportérov. Po prvom boji mala jednotka 86 padlých a 56 ranených. Omnoho dôležitejší než vojenský úspech bol však politický rozmer tejto bitky. Bolo to vôbec prvý raz, čo sa pozemných bojov na sovietskej strane na území Sovietskeho zväzu zúčastnila zahraničná vojenská jednotka. Sovietske velenie vysoko ocenilo tak statočnosť českých a slovenských vojakov v boji ako aj politickú skutočnosť, že sa Česko-Slovensko stalo jeho prvým spojencom v pozemnom boji s nacistickým Nemeckom, pričom výsledok vojny nebol v tom čase zďaleka rozhodnutý. Kapitán Otakar Jaroš, veliteľ prvej roty, ktorý hrdinsky padol v boji, bol vôbec ako prvý cudzinec posmrtne vyznamenaný najvyšším sovietskym vyznamenaním Hrdina Sovietskeho zväzu. Účasť československých vojakov v boji mala veľký ohlas v Protektoráte a vytvorila dobré podmienky pre politické rokovania medzi Benešom a Stalinom, ktoré vyvrcholili podpisom Zmluvy o priateľstve, vzájomnej pomoci a povojnovej spolupráci v decembri 1943 v Moskve medzi ČSR a ZSSR.
Odraz bitky v politike a kultúre
thumb|Mozaika zobrazujúci bitku pri Sokolovu v bývalej stanici [[Florenc (stanica pražského metra)|Sokolovská (dnes Florenc) pražského metra]] V komunistickom Československu bola bitka využívaná ako propagandistický nástroj. Prebiehali jej veľkolepé oslavy, pričom išlo o komunistickú propagandu večného a nerozlučného priateľstva Československa so Sovietskym zväzom, na konkrétní hrdiny však bylo zapomínáno.
Len jeden z nich, veliteľ obrany Sokolova, Otakar Jaroš bol in memoriam povýšený na kapitána a ako prvý cudzinec posmrtne vyznamenaný najvyšším sovietskym vyznamenaním "Hrdina Sovietskeho zväzu", bol naopak celkom neoprávnene označovaný "mladý komunista", aj keď tento prvorepublikový dôstojník nemal s komunistami nič spoločné.
V roku 1974 režisér Otakar Vávra nakrútil dvojdielny film Sokolovo, ktorý je tiež silne poplatný dobe svojho vzniku.
Pre deti téma bitky pri Sokolove spracoval z retrospektívy Miroslav Ivanov v príbehu Chlapci od Uralu (kniha Všade čaká dobrodružstvo, Albatros: Praha, 1975).
Ešte tvrdšie sa vyjadril Karel Hahn:
Napriek spochybňovaniu niektorých udalostí či bagatelizovaniu tejto historickej bitky sa historici na základe historických dokumentov stotožňujú s jej oficiálnym výkladom a Armáda Českej republiky sa k odkazu tejto bitky hrdo hlási.
Iktinos
Iktinos alebo Iktínos bol významný grécky architekt, ktorý pôsobil v polovici 5. storočia pred Kr. Jeho pôvod, narodenie a úmrtie nie je známe. Spolu s Kallikratom je autorom Partenónu, významného antického chrámu v Akropole (Plutarchos, Perikles 13). Spolu Karpiónom o jeho výstavbe napísali dielo. Postavil aj chrám telesterion v Eleusine a podľa Pausania je autorom aj Apolónovho chrámu v Bassai.
Eugendorf
Eugendorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Salzburg-okolie.
Žije tu obyvateľov.
Moyenneville (kantón)
Moyenneville je francúzsky kantón v departemente Somme v regióne Pikardia. Skladá sa zo 14 obcí.
Abancourt (Nord)
Abancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Marek (prvé meno)
Marek je mužské krstné meno. Pôvodne latinské meno Marcus bolo rímskym rodovým menom, ktoré pravdepodobne súvisí s rímskym bohom vojny Marsom. Jeho význam by tak mohol byť „bojovník“, „vojak“.
Meniny
Meniny na Slovensku má 25. apríla.
Abancourt (Nord)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bureja
Bureja je rieka na Ďalekom východe Ruska. Preteká Chabarovským krajom a Amurskou oblasťou, je ľavým prítokom rieky Amur. Rieka vzniká sútokom Pravej a Ľavej Bureji. Pravá Bureja pramení na južných stráňach Ezopského chrbáta, Ľavá, na západných stráňach chrbáta Dusse-Alin’. Dĺžka je (od prameňov Pravej Bureji až ).
Plocha povodia je približne. V povodí sa nachádza okolo 1 500 jazier s plochou.
V hornom toku je Bureja horskou riekou, jej stredný a spodnom toku tečie Zejsko-burejskou rovinou.
Hlavné prítoky: Niman, Tujun, Tyrma, Urgal.
V povodí Bureji sa vyskytuje železná ruda a uhlie.
Na rieke je postavená Burejská hydroelektráreň.
Andrezel
Andrezel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Faistenau
Faistenau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Salzburg-okolie.
Žije tu obyvateľov.
Frisbee
Frisbee je disk nazývaný aj lietajúci tanier, určený na rôzne športové, rekreačné či zábavné využitie. Tvar disku je aerodynamický, prispôsobený na hádzanie, let a chytanie.
História
Frisbee pochádza z USA. Fred Morrison so svojou budúcou manželkou Lucile v roku 1938 ponúkali za 25 centov na pláži v Santa Monica na hádzanie panvice na vyprážanie. V roku 1954 Morrison založil vlastnú firmu, ktorá obchodovala s "lietajúcimi tanierami" vyrobenými z polypropylénu vo firme Southern California Plastics. V roku 1955 zistil, že sa dajú vyrábať aj lacnejšie a navrhol model Pluto Platter, ktorý nebol z polypropylénu a stal sa prototypom dnešných diskov. 23. januára 1957 predal práva firme Wham-O a v roku 1958 získal patent (U.S. Design Patent D183,626) na tento produkt. Firma Wham-O zmenila názov Pluto Platter na frisbee z marketingových dôvodov. Názov Frisbee pochádza z Frisbie Pie Company of Bridgeport, Connecticut, ich obaly na koláče si študenti Columbia High School hádzali podobne, ako dnešné Frisbee. Frisbee je teda obchodná značka Wham-O ale termín sa ujal na opis skoro akéhokoľvek, zvyčajne plastového lietajúceho taniera (disku na hádzanie). Frisbee je zároveň názov hier a športov, v ktorých sa používa Frisbee (Frisbee športovci na Slovensku aj inde uprednostňujú názov disk namiesto tanier).
Frisbee hry a športy
Podobne ako iné herné náčinie (lopta a pod.) sa aj frisbee využíva pri najrôznejších hrách. Tie sa delia na tímove a individuálne.
tímové sú:
individuálne:
Annet-sur-Marne
Annet-sur-Marne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kolárska ulica (Bratislava)
Tiahne sa od Jedlíkovej po Špitálsku. Treskoňova ulica je na ňu kolmá.
Tressignaux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam slovenských vojenských generálov
vpravo|thumb|Generálske insígnie Ozbrojených síl Slovenskej republiky
Tento zoznam obsahuje slovenských vojenských generálov, ktorí boli do prvej generálskej hodnosti vymenovaní od 1. januára 1993 počas svojej aktívnej vojenskej služby, alebo až vo výslužbe.
Návrhy na vymenovanie do prvej generálskej hodnosti predkladá prezidentovi vláda na návrh ministra obrany. Podľa stavu zo septembra 2018 bolo na Ministerstve obrany SR a v Ozbrojených silách 20 miest, ktoré by mali byť obsadené generálom. Z toho bolo 14 obsadených, 3 boli obsadené plukovníkmi a 3 neboli obsadené vôbec.
Rok vymenovania 2004
30. júna 2004 prezident Ivan Gašparovič vymenoval :
26. augusta 2004 prezident Ivan Gašparovič vymenoval týchto generálov :
Rok vymenovania 2005
8. mája 2005 prezident Ivan Gašparovič vymenoval týchto generálov :
Rok vymenovania 2007
1. januára 2007 prezident Ivan Gašparovič vymenoval týchto generálov :
Rok vymenovania 2008
23. januára 2008 prezident Ivan Gašparovič vymenoval týchto generálov :
2. septembra 2008 prezident Ivan Gašparovič vymenoval týchto generálov :
Rok vymenovania 2010
25. januára 2010 prezident Ivan Gašparovič vymenoval
Rok vymenovania 2012
7. mája 2012 prezident Ivan Gašparovič vymenoval
Záchrana dát
V počítačovej terminológii záchrana dát znamená proces obnovy dát z poškodeného pamäťového média, keď dáta nemôžu byť prečítané normálnym spôsobom. Dáta sa zachraňujú väčšinou z interných alebo externých pevných diskov (HDD, SSD diskov, USB kľúčov, CD, DVD, magnetických pások, RAID polí, ale aj iných elektronických zariadení. Záchrana dát je potrebná v prípade, že médium bolo poškodené fyzicky (pád na zem, opotrebovanie materiálu) alebo logicky (systém kvôli chybe súborového systému zabraňuje operačnému systému pristúpiť na HDD).
Zoznam slovenských vojenských generálov
Rok vymenovania 2013
30. januára 2013 prezident Ivan Gašparovič vymenoval týchto generálov :
Záchrana dát
Medzi typické situácie straty dát patrí zlyhanie operačného systému, poškodenie na pamäťovom médiu, omylom vymazané súbory. Cieľom záchrany dát je všetky údaje skopírovať na iné médium.
Zoznam slovenských vojenských generálov
Rok vymenovania 2015
26. novembra prezident Andrej Kiska vymenoval generálov :
Záchrana dát
Fyzické poškodenie
Existuje veľké množstvo fyzických poškodení pamäťového média, počnúc ľudskou chybou a končiac prírodnými pohromami. Pri CD médiách môže byť poškriabaná kovová vrstva, pri HDD môže byť poškodený povrch (zlé sektory), poškodené hlavy, motor disku. Fyzické poškodenie spôsobuje stratu dát, no vo väčšine prípadov je poškodená aj logická štruktúra súborového systému. Pred tým aby boli dostupné súbory aj adresáre, na pamäťovom médiu musí byť vyriešené aj logické poškodenie.
Zoznam slovenských vojenských generálov
Rok vymenovania 2016
19. apríla prezident Andrej Kiska vymenoval generálov :
Záchrana dát
Spôsob záchrany dát
Záchrana dát z fyzicky poškodených médií môže byť vykonaná rôznymi spôsobmi. Niektoré poškodenia môžu byť vyriešené výmenou komponentu disku. Po tejto operácii môže byť disk fyzicky funkčný, no často treba vyriešiť ešte logické poškodenie.
Logické poškodenie
Logické poškodenie sa týka hlavne situácií, keď pamäťové médium nemá hardvérové poškodenie, ale iba softvérové. Problém sa dá vyriešiť spustením softvérového nástroja na záchranu dát.
Zoznam slovenských vojenských generálov
Rok vymenovania 2018
20. septembra 2018 prezident Andrej Kiska vymenoval troch generálov :
Abscon
Abscon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam slovenských vojenských generálov
Rok vymenovania 2020
15. januára 2020 prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala dvoch generálov:
Záchrana dát
Priebeh záchrany dát
Úspešná záchrana dát sa skladá väčšinou zo 4 krokov. Môžu sa líšiť podľa miery poškodenia média.
Abscon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam slovenských vojenských generálov
Rok vymenovania 2020
16. júna 2020 prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala troch generálov :
Záchrana dát
1. krok: Oprava pevného disku
Oprava pevného disku znamená, že disk dokáže čítať dáta. Ak sú zlé čítacie hlavy, treba ich vymeniť, ak je zlá doska, treba ju opraviť alebo vymeniť.
Abscon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam slovenských vojenských generálov
Rok vymenovania 2020
16. decembra 2020 vláda schválila vymenovanie do hodnosti 5 plukovníkom, povýšení by mali byť: Pavol Tököly, Róbert Tóth, Roman Jantoš, Branislav Benka a Ladislav Dovhun.
Rok vymenovania 2021
28. januára 2021 prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala piatich generálov:
19. októbra 2021 prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala troch generálov :
Rok vymenovania 2022
4. mája prezidentka Zuzana Čaputová do prvej generálskej hodnosti vymenovala :
Rok vymenovania 2023
16. marca 2023 prezidentka Zuzana Čaputová do prvej generálskej hodnosti vymenovala štyroch plukovníkov :
Rok vymenovania 2006
31. augusta 2006 prezident Ivan Gašparovič vymenoval týchto generálov :
Záchrana dát
2. krok: Klon disku na nový disk alebo do obrazu disku
Keď zlyhá pevný disk, najväčšou prioritou je získať z neho nejaké dáta. Vytvorenie klonu obsahu disku zaistí, že v prípade testovania softvérových nástrojov nebude postihnutý pôvodný poškodený disk
3. krok: Logická záchrana dát, partície, MBR a MFT
Ak bol poškodený disk vyklonovaný na nový disk a stále nie sú viditeľné dáta, je potrebné použiť softvérový nástroj na záchranu dát
4. krok: Opraviť poškodené súbory, ktoré boli obnovené
Stáva sa, že aj po záchrane dát sú niektoré väčšie súbory poškodené a nutná ich oprava.
Nouvion (kantón)
Nouvion je francúzsky kantón v departemente Somme v regióne Pikardia. Skladá sa zo 17 obcí.
Filzmoos
Filzmoos je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Sankt Johann im Pongau.
Žije tu 1 457 obyvateľov (31. 12. 2009).
Pavol (prvé meno)
Pavol alebo Pavel je mužské krstné meno. Pochádza z latinského paulus, čo znamená „malý“, „skromný“. Meniny má 29. júna.
rímskokatolícky kalendár:
gréckokatolícky kalendár:
Pápežské meno
Pápežské meno Pavol (lat. Paulus) nosilo v histórii rímskokatolíckej cirkvi osem pápežov.
Audi A4
náhľad|Audi A4 B9 Audi A4 je osobný automobil strednej triedy od nemeckej spoločnosti Audi, ktorý sa vyrába od roku 1994. Na trh bol uvedený ako nástupca modelu Audi 80.
Prvá generácia 1995-2001
náhľad|Audi A4 B5 Audi predstavilo model A4 v roku 1994 a bolo postavené na platforme B5 od Volkswagenu. Model poháňal prvý motor od Volkswagen Group, vybavený päťventilovou technikou, čím sa stalo s Ferrari F355 jediným sériovo vyrábaným automobilom s touto technológiou. Audi A4 dostalo facelift v roku 1999, čo zahŕňalo okrem drobných zmien číre predné svetlá a nové kľučky.
Motory
Zážihové
Vznetové
Druhá generácia 2001-2005
Úplne nové A4 bolo predstavené v roku 2000, teraz na platforme B6. Malo úplne novú prevodovku Multitronic.
Kombi verzia Avant bola predstavená v polovici roku 2001.
Nový kabriolet bol predstavený v roku 2002. Predával sa od 2002 do 2006.
Tretia generácia 2005-2008
Tretiu generáciu A4, postavenú na platforme B7, predstavilo Audi v roku 2004. Kabriolet bol predstavený vo februári 2006.
Štvrtá generácia B8 2008-2015
Štvrtá generácia bola predstavená v auguste 2008. Rozdielom oproti staršej verzii sú nové svetlá s LED pruhom. K dispozícii je aj kabriolet s klasickou plátenou strechou.
Od roku 2012 sa Audi A4 B8 vyrába s novým faceliftom. Upravené boli predné a zadné svetlá.
Novoobjavené druhy vtákov
Počet druhov vtákov ešte stále nie je konečný a prakticky každý rok sú publikované v odbornej literatúre články, prinášajúce informácie o nových, dovtedy pre vedu neznámych vtáčích druhoch. Tieto objavy sú lokalizované väčšinou v menej prebádaných kútoch sveta, predovšetkým v Južnej Amerike a v juhovýchodnej Ázii či v Afrike. Medzi krajiny s najvyšším počtom objavených operencov patria Brazília, Peru, Indonézia, Čína... Ale niekedy sú prekvapujúco "odhalené" nové vtáčie druhy aj v relatívne dobre zmapovaných oblastiach, napr. v r. 2009 druh krivonosa v USA. V poslednom období boli novopopísané tieto druhy vtákov:
Rok 2011
Mentocrex beankaensis Goodman, Raherilalao et Block, 2011
Rok 2010
Scytalopus petrophilus B. M. Whitney, M. F. de Vasconcelos, L. F. Silveira et J. F. Pacheco, 2010 Grallaria fenwickorum Barrera et Bartels, 2010 Buteo socotraensis Porter et Kirwan, 2010
Rok 2008
Foudia delloni Cheke et Hume, 2008 Thalobata monteiroi (Bolton, Smith, Gómez-Díaz, Friesen, Medeiros, Bried, Roscales et Furness, 2008) – Oceanodroma monteiroi Phyllomyias weedeni Herzog, Kessler et Balderrama, 2008 Phylloscopus occisinensis Martens, 2008 Pyrrhura (roseifrons) parvifrons Arndt, 2008 Stachyris nonggangensis Zhou et Jiang, 2008 Stiphrornis pyrrholaemus Schmidt et Angehr, 2008 Zosterops gibbsi Dutson, 2008 Zosterops somadikartai Indrawan, Rasmussen et Sunarto, 2008
Rok 2007
Atlapetes blancae Donegan, 2007 Cnipodectes superrufus Lane, Servat, Valqui, et Lambert, 2007 Cyanistes (teneriffae) hedwigii Dietzen, García del Rey, Delgado Castro et Wink, 2007 Eriocnemis isabellae Cortes, Ortega, Mazariegos-Hurtado et Weller, 2007 Formicivora grantsaui Gonzaga, Carvalhaes et Buzzetti, 2007 Melipotes carolae Beehler, Prawiradilaga, Fretes et Kemp, 2007 Scytalopus diamantinensis Bornschein, Mauricio, Belmont-Lopes, Mata et Bonatto, 2007 Serpophaga griseicapilla Straneck, 2007
Rok 2006
Aratinga hockingi Arndt 2006 Atlapetes (latinuchus) yariguierum T. M. Donegan et Huertas, 2006 Batis crypta Fjeldså, Bowie et Kiure 2006 Horeites haddeni (LeCroy et Barker 2006) – Cettia haddeni Liocichla bugunorum Athreya, 2006 Loriculus camiguinensis Tello, Degner, Bates et Willard, 2006 Ninox dubiosa Weick, 2006 Scytalopus notorius Raposo, Stopiglia, Loskot et Kirwan, 2006
Rok 2005
Aratinga pintoi Silveira, de Lima et Höfling, 2005 – pozn. platný vedecký názov je Aratinga maculata (Statius Müller, 1776) Jabouilleia naungmungensis Rappole, Renner, Shwe et Sweet, 2005 Polioptila clementsi B. M. Whitney et J. A. Alonso, 2005 Scytalopus pachecoi Mauricio, 2005 Scytalopus rodriguezi Krabbe, Salaman, Cortes, Quevedo, Ortega et Cadena, 2005 Scytalopus stilesi Cuervo, Cadena, Krabbe et Renjifo, 2005
Rok 2004
Caprimulgus meesi Sangster et Rozendaal, 2004 Gallirallus calayanensis D. Allen, C. Oliveros, C. Espanola, G. Broad et J. C. T. Gonzalez, 2004 Ninox burhani Indrawan et S. Somadikarta, 2004 Otus thilohoffmanni D. H. Warakagoda et P. Rasmussen, 2004 Sheppardia aurantiithorax Beresford, Fjeldså et Kiure, 2004 Cacatua goffiniana Roselaar et Michels, 2004 Thamnophilus divisorius Whitney, Oren et Brumfield, 2004
Rok 2003
Cyanoloxia carrizalensis (M. Lentino et Restall, 2003) – Amaurospiza carrizalensis Apteryx rowi Tennyson, Palma, Robertson, Worthy et Gill, 2003 Henicorhina negreti Salaman, Coopmans, Donegan, Mulligan, Cortes, Hilty et Ortega, 2003 Xenoperdix (udzungwensis) obscurata Fjeldså et Kiure, 2003
Rok 2002
Anthus pseudosimilis Liversidge et Voelker, 2002 Atlapetes melanopsis Valqui et Fjeldså, 2002 Cistothorus (apolinari) hernandezi Stiles et Caycedo, 2002 Glaucidium mooreorum Silva, Coelho et Gonzaga, 2002 Micrastur mintoni Whittaker, 2002 Ninox sumbaensis Olsen, Wink, Sauer-Gürth et Trost, 2002 Pyrilia aurantiocephala Gaban-Lima, Raposo et Höfling, 2002 – Pionopsitta aurantiocephala Pyrrhura (roseifrons) peruviana Hocking, Blake et Joseph, 2002 Pyrrhura (amazonum) snethlage Joseph et Bates, 2002 – Pyrrhura snethlageae Tockus (erythrorhynchus) ruahae Kemp et Delport, 2002 Xiphocolaptes (promeropirhynchus) carajaensis Cardoso da Silva, Novaes et Oren, 2002
Rok 2001
Agelaioides oreopsar P. E. Lowther, 2001 – pozn. predošlý neplatný názov Oreopsar bolivianus Sclater, 1939 Ianthocincla konkakinhensis Eames et Eames, 2001 – Garrulax konkakinhensis Lipaugus weberi Cuervo, Salaman, Donegan et Ochoa, 2001 Motacilla samveasnae Duckworth, Alström, Davidson, Evans, Poole et Setha, 2001 Percnostola arenarum M. L. Isler, J. A. Alonso, P.R. Isler et B.M. Whitney, 2001 Poecilotriccus luluae N. K. Johnson et R. E. Jones, 2001 Pterodroma occulta Imber et Tennyson, 2001 Scolopax bukidnonensis Kennedy, Fisher, Harrap, Diesmos et Manamtam, 2001 Suiriri islerorum Zimmer, Whittaker et Oren, 2001 Zimmerius villarejoi Alvarez et Whitney, 2001
Rok 2000
Bradypterus alishanensis Rasmussen, Round, Dickinson et Rozendaal, 2000 ''Buteo (buteo) socotrae Clouet et Wink, 2000 Capito wallacei O'Neill, Lane, Kratter, Capparella et Fox Joo, 2000 Centrocercus minimus Young, Braun, Oyler-McCance, Hupp et Quinn, 2000 Ficedula beijingnica G. Zheng, J. Song, Z. Zhang, Y. Zhang et Guo, 2000 Herpsilochmus sellowi Whitney, Pacheco, Buzzetti et Parrini, 2000 Megapodius amissus Worthy, 2000 – pozn. vyhynutý druh Myiopagis olallai Coopmans et Krabbe, 2000 Tockus (erythrorhynchus) kempi Treca et Erard, 2000
Trévé
Trévé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Flachau
Flachau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Sankt Johann im Pongau.
Žije tu 2 639 obyvateľov (31. 12. 2009).
Arbonne-la-Forêt
Arbonne-la-Forêt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Střížkov (stanica pražského metra)
Střížkov je stanica metra v Prahe na linke C. Nachádza sa na Vysočanskej ulici vo štvrti Střížkov v hĺbke 6.3 m pod povrchom. Bola otvorená 8. mája 2008.
Charakteristika stanice
Střížkov je hĺbená stanica (nástupište je 6,3 m pod povrchom, budova však stúpa vysoko nad úroveň terénu). Tvorí ju veľká oceľovo-sklenená konštrukcia, svojím pôdorysom pripomínajúca kvapku vody alebo veľrybu. Celá konštrukcia je zavesená na dvoch masívnych oblúkoch, ktoré vedú v ose stanice. Súčasťou stavby je aj podchod pod Vysočanskou ulicou. Nástupištia sú bočné, cestujúci môžu prechádzať pomocou troch mostov umiestnených v dvoch úrovniach z jedného nástupištia na druhé. Celá stanica je bezbariérová, jednotlivé lávky a nástupištia sú prepojené výťahmi.
Architektúra
Architektonické riešenie stanice obsahuje aj rôzne mostíky a fontány. Jeho autorom je Ing. arch Patrik Kotas, ktorý sa preslávil už aj inými dopravnými stavbami, napríklad terminál Fügnerova v Liberci, stanice metra Rajská záhrada a Lužiny, alebo dizajnom niektorých dopravných prostriedkov. Európska asociácia oceľových konštrukcií (ECCS) udelila v roku 2009 stanici jedno z 19 ocenení za vzhľad v medzinárodnej súťaži Steel Design Awards.
Výstavba
náhľad|Stanica Střížkov exteriér v noci Výstavba tejto stanice bola rozvrhnutá do niekoľkých etáp. Najprv bolo potrebné vyhĺbiť stavebnú jamu, zabezpečiť ju a potom vystavať železobetónové nástupišťa. Na založenie stanice sa spotrebovalo okolo 2 000 ton armatúry, takmer 22 000 m³ betónových konštrukcií a 65 000 m² debnenia. Následne sa mohlo začať s výstavbou oceľovej konštrukcie a dvoch veľkých oblúkových nosníkov o rozpätí 150 m a priemerom 1,5 m. Do konca júla 2006 už oba oblúky stáli, samotná konštrukcia pod nimi sa dokončovala v auguste toho istého roku. V októbri 2006 sa tu konal deň otvorených dverí, počas ktorého už boli dokončené nástupišťa a konštrukcie, a to vrátane náteru. Strecha stanice je zasklená, použité bolo špeciálne tvrdené a vrstvené sklo pôvodom z Francúzska. Okrem toho sa používalo aj sklo akusticky izolačné.
Lystrosaurus
Lystrosaurus je rod z vyhynutej čeľade Lystrosauridae z taxónu Dicynodontia patriaceho do taxónu Anomodontia patriaceho do taxónu terapsidy.
Dosahoval dĺžku 100 až. Žil pred asi 250 miliónmi rokov na rozhraní permu a triasu v južnej Afrike a v Antarktíde. Nálezy kostier týchto cicavcovitých plazov v týchto oblastiach sú jedným z dôkazov, že kontinenty južnej pologule boli v dávnej geologickej minulosti spojené v jednu súvislú pevninu (Pangeu). Bol bylinožravý.
Poznávacie znaky
left|thumb|Rozšírenie Lystrosaura (hnedou farbou) na kontinentoch budujúcich [[Gondwana|Gondwanu.]] Lystrosaurus bol vzrastom tela veľký asi ako dnešná sviňa. Mal guľatú hlavu s nosnými otvormi položenými značne vysoko, priamo pod očnicami. Rovnako ako iní príslušníci taxónu Dicynodontia mal ústa premenené do formy pripomínajúcej korytnačí zobák, ktorý mu slúžil na spásanie rastlinnej potravy. Mal aj dva očné zuby podobné klom, ktoré mu mohli slúžiť pri predvádzaní sa alebo pri obrane. Valcovitý trup niesli krátke a silné končatiny, z ktorých predné boli silnejšie ako zadné. Mali päť prstov so silnými plochými pazúrmi značnej veľkosti, ktoré pravdepodobne slúžili na hrabanie.
Lyrika v starovekom Grécku
Lyrika v Starovekom Grécku sa začala presadzovať na prelome 8. a 7. storočia pred Kr. a postupne zatlačila epickú literatúru na okraj záujmu. Lyrická tvorba sa na rozdiel od epickej vyjadrovala k aktuálnym udalostiam. Lyrika ako taká sa vyvinula z ľudovej a hymnickej poézie. Za najstaršie odvetvie býva označovaný nomos (nápev), ktorý koncom 8. storočia pred Kr. začal rozvíjať Olympos z Frýgie. Za vrchol tohto žánru sa považujú diela Echembrota.
Tento druh poézie bol spievaný alebo recitovaný v sprievode vtedajších hudobných nástrojov – najčastejšie lýry, poprípade píšťaly. Často bol do tvorby zakomponovaný aj tanec. Na konci 7. storočia pred Kr. sa hudba a tanec z lyrickej tvorby začína oddeľovať a postupne sa z nej úplne vytráca. Za posledného významného básnika, ktorý skladal pre recitáciu s hudbou, je považovaný Archilochos. Lyrika tohto obdobia sa dá deliť niekoľkými spôsobmi. Najčastejšie býva delená na elegickú (vážnu), jambickú (vyjadrujúcu sa spravidla kriticky k spoločenským udalostiam) a melickú (subjektívnu). Podla spôsobu prednesu sa lyrika môže deliť na zborovú a monodickú (prednášanú jedným interpretom).
Spočiatku bol spôsob recitácie doprevádzaný hudbou veľmi obľúbený a nazýval sa Parakatalogé. Parakatalogé sa delil na: Oba tieto sprievody mohli byť jednohlasné (monodiá) alebo viac-hlasné (choros). Básnik nebol len autorom textu, ale aj hudby a v prípade tanečného predstavenia aj choreograf.
Dôležité je delenie lyriky podľa nárečí, pretože v jednotlivých oblastiach boli populárne rôzne druhy lyrickej poézie. Napríklad v dórskom nárečí prevažuje zborová lyrika, v iónskom zase elégia a jamb, ktorého najvýznamnejším predstaviteľom je Anakréon. Významný je taktiež vplyv aiolskej oblasti reprezentovanej Alkaiom a Sapfó z Lesbosu.
Elégia
Vo svojich počiatkoch mala elégia dosť trúchlivý charakter (tzv. elégia thrénodická), ktorý neskôr prešiel do mnohých druhov, preto v gréckej literatúre existujú elégie vojenské, politické, mravoučné, či filozofické. Postupne odosobňovanie v tomto žánri viedlo k vzniku erotických elégií. Toto samozrejme posunulo jej trúchlivý charakter, ktorý sa menil podľa daného typu elégie. Pravdepodobne prvým významnejším autorom elégií bol Kallínos z Efezu, autorom elégií bol taktiež Solon. Ďalším vývojom sa z elégie vyvinul epigram (t. j. oslavný, náhrobný nápis); v tejto oblasti sa preslávil Simonydes z Keu.
Melická poézia
Melická (spievaná) poézia sa od jambov a elégie značne líši, pretože musí dodržovať iný druh rytmu. Väčšina týchto piesní spadá do milostnej lyriky, ale môžeme nájsť politické či opilecké básne tohto typu. Tento druh poézie pravdepodobne vznikol na ostrove Lesbos. Najznámejšími predstaviteľmi sú Alkaios a Sapfo, na tvorbu ktorých nadväzujú takmer všetci ďalší básnici tvoriaci v tomto štýle. Za vrchol tejto tvorby sa považujú diela Pindara z Klazomen v Boiotii.
Zborová lyrika
V zborovej lyrike sa dajú rozlíšiť dva hlavné prúdy a to je svetská a náboženská. Táto časť lyriky bola používaná v mnohých oblastiach života. Spevy spojené s kultom Apolóna sa nazývali Paian, ďalej sa zborová lyrika využívala v sprievodných spevoch (prosodion), tanečných spevoch (hyporchéma), dievčenských spevoch (partheneion),smútočných spevoch (thrénos), hodovných spevoch (skolion) a v piesňach spojených s kultom Dionýza (dithirambos). Skladali sa aj pre kulty iných bohov, či pre svadby.
Zborová lyrika vznikla v polovici 7. storočia, a svoj najväčší rozmach dosiahla v Sparte.
Epiníkie
Epiníkie sa sústreďovali na oslavu víťazov športových hier (Olympia, Istmos, Téby, Nemea). V tomto štýle sa najviac vyznamenal Pindaros z Klazomen, ktorého tvorba spadá už do klasického obdobia. Dĺžka týchto spevov sa pohybovala od 40 až do 200 veršov. Pindaros v svojich dielach opisuje víťazstvo prostredníctvom mytologických scén a tým dáva svojmu dielu nadčasový charakter. Taktiež neoslavuje samotných atlétov ale vyzdvihuje spôsob života, ktorý ich k triumfu doviedol. Vo svojich oslavných spevoch nakoniec dochádza k akémusi povzneseniu športovca po víťazstve na olympijských hrách, ktoré z neho robí bytosť porovnateľnú s bohmi. Pindaros je mnohými považovaný za vôbec najlepšieho lyrika Grécka.
YMCA (budova v Bratislave)
náhľad|Pohľad na budovu YMCA z Karpatskej ulice náhľad|Pohľad na hlavný vstup do budovy YMCA z križovatky YMCA je budova v Bratislave na Karpatskej 2 a 4, na križovatke so Šancovou ulicou. Je národnou kultúrnou pamiatkou.
Vznikla na niekdajšom pozemku baróna Georga von Schulpeho, starého mládenca, ktorý ho po prvej svetovej vojne venoval kresťanskej mládežníckej organizácii YMCA z USA. Tá financovala samotnú stavbu, jej architektmi boli českí architekti pôsobiaci v Bratislave Jiří Grossmann (1892 – 1957) a Alois Balán (1891 –1960).
Budova obsahovala okrem ubytovacej a administratívnej časti aj telocvičňu, spoločenské priestory a priestrannú sálu. Priečelia budovy sú ozdobené červenými neomietanými tehlami, čo korešpondovalo s architektúrou robotníckej kolónie Zehnhaus, ktorá sa nachádzala oproti na Palárikovej ulici, podobný dizajn mala aj fasáda blízkej Menzlovej továrne na asfalt.
Budova bola dokončená v roku 1921, stala sa tak prvým strediskom tejto organizácie v Európe. Po druhej svetovej vojne v roku 1946 sa stal majiteľom budovy spolok YMCA. V roku 1951 bola budova znárodnená. Priestranná sála bola využitá ako kino, ktoré malo názov Kino Dukla, po Nežnej revolúcii získalo názov Kino YMCA.
Organizácia YMCA sa snažila o reštitúciu budovy, jej snahy spočiatku neboli úspešné. Budovu prevzal do užívania Fond detí a mládeže, neskôr ju mala v správe Nadácia Intenda. Od roku 2005 trval súd o vlastníctvo budovy medzi touto nadáciou a organizáciou YMCA na Slovensku Nadácia Intenda spochybňovala, že spoločnosť YMCA na Slovensku je totožná so spolkom YMCA, ktorý vznikol v roku 1946. Definitívne rozhodnutie súdu padlo až v októbri 2014, podľa ktorého budovu získalo združenie YMCA na Slovensku.
V budove sídli Inštitút ľudských práv, Dezorzovo lútkové divadlo, občianske združenie TransFúzia, hudobné kluby Majestic Music Club a Randal Club, kultúrne centrum A4 Nultý priestor, hudobná akadémia Musicana, viacero iných združení a apartmány.
Biotechnológia
thumb|Štruktúra [[inzulínu]]Biotechnológia je technológia založená na využívaní poznatkov z biológie, ktorá sa využíva v poľnohospodárstve, potravinárskom priemysle a v medicíne. Ide najmä o využívanie mikroorganizmov.
Jedna zo sekcií biotechnológie sa zaoberá produkciou potravín (pivo, mliečne produkty, kvasnice…). Niektoré prírodné baktérie sa využívajú aj na ťažbu niektorých prvkov (tzv. bioleaching, v prípade rastlín tzv. fytomining).
Biotechnológia sa uplatňuje aj pri úprave odpadov a organických materiálov (napr. kompostovanie, anaeróbne trávenie, mechanicko-biologická úprava). Používa sa aj na revitalizáciu znečistenej pôdy (bioremediácia). Široké uplatnenie má aj v medicíne, napríklad pri výrobe antibiotík, niektorých amínokyselín a pod.
Forstau
Forstau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Sankt Johann im Pongau.
Žije tu 551 obyvateľov (31. 12. 2009).
Aibes
Aibes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tréveneuc
Tréveneuc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 1990
Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 1990 boli v poradí 12. Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov, ktoré organizuje Medzinárodná hádzanárska federácia (IHF). Konali sa v siedmich česko-slovenských mestách: Praha, Ostrava, Plzeň, Zlín, Bratislava, Prešov a Žilina, v dňoch od 28. februára10. marca 1990, za účasti 16 tímov. Česko-Slovensko organizovalo mužské MS druhýkrát, predtým to bolo v roku 1964. Víťazom sa tretíkrát v histórii stalo 🇸🇪.
Skupina A
Plzeň
Skupina B
Prešov
Skupina C
Zlín
Skupina D
Žilina
Skupina o 13.16. miesto
Zlín
Skupina 1
Ostrava
Fusch an der Großglocknerstraße
Fusch an der Großglocknerstraße je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Zell am See.
Žije tu 680 obyvateľov (31. 12. 2009).