cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudolf Kirchschläger
Životopis
Po vojne pracoval ako sudca, v roku 1954 však nastúpil na ministerstvo zahraničia a začala jeho diplomatická kariéra. V rokoch 1967 – 1970 bol veľvyslancom v Československu, z pričom tieto pozície zamieril rovno na post šéfa rakúskej diplomacie do vlády Bruna Kreiskeho. Po štyroch rokoch bol zvolený prezidentom ako nestranícky kandidát sociálno-demokratickej strany (SPÖ), v roku 1980 bol znovuzvolený (už ako kandidát oboch veľkých strán – SPÖ aj ÖVP) so ziskom 80 percent hlasov – patril k najpopulárnejším politikom rakúskej histórie. V pozícii rakúskeho veľvyslanca v Prahe sa preslávil tým, že v roku 1968, po invázii vojsk Varšavskej zmluvy, umožňoval československým občanom bezproblémový odchod do Rakúska.
Britské euromince
O vzhľade britských euromincí nikdy nebolo rozhodnuté a Spojené kráľovstvo prijatie eura ani neplánuje, keďže už nieje čenom EÚ. Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska k 31. januáru 2020 prestalo byť členom Európskej únie, a to na základe Dohody o vystúpení, ktorá nadobudla platnosť 1. februára 2020.
Spojené kráľovstvo bolo členom EÚ od roku 1973 a tiež členom Európskej menovej únie, no nevstúpilo do eurozóny, stále používalo svoju vlastnú menu, anglickú libru. Spojené kráľovstvo sa považovalo za člena EÚ s najkritickejším pohľadom na prijatie eura.
Thoralf Skolem
Thoralf Albert Skolem (* 23. máj 1887,Sandsvaer, Buskerud, Nórsko - † 23. marec 1963, Oslo, Nórsko), niekedy uvádzaný aj ako Albert Thoralf Skolem, bol nórsky matematik. Je známy najmä vďaka svojej práci v oblastiach teórie množín a matematickej logiky, zaoberal sa však aj teóriou grúp, zväzmi, okruhmi a ďalšími algebrickými štruktúrami. Po ňom a po Emmy Noetherovej je pomenovaná známa veta v teórii okruhov, Skolemova-Noetherovej veta.
Spartakus
Spartakus (* cca 109 pred Kr. – † 71 pred Kr.) bol rímsky otrok a vodca Spartakovho povstania otrokov v rokoch 73 pred Kr. – 71 pred Kr. v Starovekom Ríme. Utiekol z gladiátorskej školy a vytvoril armádu, ktorá udelila veľa trpkých porážok rímskym légiám. Toto povstanie je známe ako Tretia vojna otrokov, jedno z troch otrockých povstaní v Starovekom Ríme.
Pred Spartakom
V 3. až 1. storočí pred Kr. sa v Itálii prudko zvýšil počet otrokov pretože vojny vedené Rimanmi priniesli obrovské množstvo vojnových zajatcov, ktorí sa predávali na trhoch ako otroci. Pochádzali najmä z Grécka a Malej Ázie. Väčšinou ich využívali na prácu na veľkých poľnohospodárskych majetkoch latifundiách ako robotníkov alebo sa stali pastiermi v pastierskych oblastiach ako bola Sicília. Tí, čo mali najmenej šťastia a najviac fyzickej sily boli predaní do gladiátorských škôl, a tým odsúdení na smrť v aréne. Životné podmienky väčšiny z nich boli veľmi ťažké. Poľnohospodárski otroci boli obyčajne priviazaní reťazou, zle živení a často museli ujsť, aby prežili. Otrokom použitým na boj v aréne bol vypaľovaný znak, aj keď neskôr sa vypaľoval len otrokom na úteku. Na Sicílii sa vytvorili bandy pastierov, ktoré vykrádali farmy a napádali pocestných ľudí.
Títo ľudia boli pripravení na všetko, snažili sa dostať spod vlády majiteľov, čo vysvetľujú mnohé otrocké vzbury v tomto období, zvlášť na Sicílii. V 2. storočí pred Kr. okolo roku 140 pred Kr. Sýrčan Eunous, ktorý sa vyhlásil za veštca, viedol otrockú vzburu v Henne. Keď ho vyhlásili za kráľa, založil ozajstné kráľovstvo a nazval sa Antiochos. S 200 000 armádou ovládal počas siedmich rokov veľkú časť ostrova a porazil ho až v roku 132 pred Kr. V roku 104 pred Kr. vypukli na Sicílii ďalšie vzbury, ktoré podporoval nový veštec Salvius. K vzbúrencom sa pridávali aj slobodní muži a mnohí otroci na úteku. Salvius sa dal vyhlásiť za kráľa pod menom Tryfon a usadil sa v meste Triocala, ktorému dal vybudovať hradby. Po smrti Salvia nastúpil na trón jeho generál Aténion, ktorý pokračoval v plienení Ríma až do roku 101 pred Kr., kedy konzul Manius Aquillius vzbúrencov totálne rozdrvil.
Vzbura gladiátorov
Začala sa v lete roku 73 pred Kr. v gladiátorských kasárňach v meste Capua: sedemdesiat gladiátorov premohlo strážcov a ušlo. Na čele týchto vzbúrencov bol muž menom Spartakus, o ktorom vieme z histórie veľmi málo. Narodil sa v Trácii, v kmeni sídliacom pri rieke Strymon. Jeho matka zomrela pri pôrode a otca ukrižovali ešte keď bol Spartakus malý, pretože sa mu nepodarilo zaplatiť na čas dane. Podľa niektorých prameňov bol obyčajným pastierom, z iných zdrojov vyplýva, že vraj mal kniežací pôvod. Ako mnohí v tej dobe, bol násilne zverbovaný do rímskej armády, ale čoskoro sa mu naskytla situácia k úteku. Keď ho chytili, stal sa otrokom a bol odvedený do Ríma, aby ho predali. Cvičiteľ gladiátorov Lentulus Battiatus si všimol jeho mohutnú postavu a kúpil ho, aby bojoval v aréne ako gladiátor, Spartakus sa teda ocitol v ludus gladiátorskej škole svojho nového pána, v Capue, v spoločnosti iných gladiátorov, ktorí mali ten istý osud ako Spartakus, skôr či neskôr umrieť v aréne. Ale Battiatus urobil chybu, dal dokopy silných mužov hovoriacich tým istým jazykom, hoci pravidlo opatrnosti bolo, aby gladiátori neboli schopní sa medzi sebou dorozumievať, a teda spojiť sa proti svojmu pánovi. Utečenci sa z Capuy presunuli do Neapolského zálivu a cestou sa k nim pridávali mnohí otroci pracujúci na majetkoch v Kampánii. S pomocou dvoch galských dôstojníkov Crixusa a Oenomaeusa Spartakus zoradil svoje jednotky a získal pre ne zbrane a potraviny plieniac okolité veľké majetky. Gladiátori, ktorí sa dobre vyznali v boji, dali novým prišelcom vojenský výcvik. Ako desaťtisícová armáda sa vzbúrenci usadili v kaldere sopky Vezuv.
Spartakus v Itálii
Rimanom trvalo nejaký čas kým zareagovali, pretože podceňovali hnutia a brali to ako súkromnú záležitosť: ujdeného otroka mal nájsť a potrestať jeho pán. Navyše, bojovať s akousi hŕstkou vzbúreneckých barbarských otrokov nemohlo priniesť nijakú slávu. Podstatné však v tom čase boli dve veľké vojenské operácie, ktoré zamestnávali rímske jednotky: boj proti vzbúrenému generálovi Sertoriusovi v Hispánii a proti pontskému kráľovi Mitridatesovi VI., ktorý sa zmocnil rímskej provincie v Bitýnii. Keď nakoniec vyslali Rimania svoje jednotky proti vzbúreným otrokom, tí boli už dobre pripravení a zorganizovaní a Rimanov ľahko porazili. Prétor Glaber sa rozhodol rozmiestniť svoje jednotky pod svah Vezuvu, aby vzbúrencov zablokoval, ale tým sa podarilo preniknúť cez stráže a zvíťaziť. Po tom víťazstve sa mnohí pastieri z okolia pridali k Spartakovi, ktorého armáda už v zime v roku 73 pred Kr. dosahovala 70 000 mužov, a to Trákov, Germánov a Keltov. Vtedy sa Spartakus rozhodol vziať časť svojej armády smerom k Alpám v úmysle, aby sa bojovníci dostali každý do svojej krajiny. Niektorí z nich však chceli zostať v Kampánii a žiť z rabovania tejto bohatej krajiny. 30 000 mužov pod vedením Crixa zostúpilo do Apúlie, ale porazil a zmasakroval ich konzul Lucius Gellius Publicola. Armáda pod vedením Spartaka sa dostala na planinu Pádu, pričom sa k nej po ceste pridávali mnohí otroci na úteku. Pri Modene presvedčivo zvíťazila nad vyslanými rímskymi légiami. Namiesto prechodu cez Alpy, čo mal Spartakus pôvodne v pláne, sa odklonil smerom na juh. Doteraz nie je jasný tento náhly obrat, ale zdá sa, že veľký počet jeho mužov, ktorým sláva stúpla do hlavy, sa odmietlo vrátiť do svojich krajín a túžilo zmocniť sa Ríma.
Pád Spartaka
Spartakus teda tiahol na juh, ale odmietol ísť na Rím, rovnako ako Hannibal pred 150 rokmi. Zmocnil sa mesta Thurioi neďaleko bývalého gréckeho mesta Sybaris, a na niekoľko týždňov sa tam usadil. Aby sa jeho muži nedali zlákať bohatstvom, zakázal obeh zlata a striebra v meste. Zatiaľ sa v Ríme vo voľbách Marcus Licinius Crassus uchádzal o funkciu prétora s ambíciou potlačiť vzburu. Po zvolení dostal na splnenie svojho cieľa desať légií. Táto veľká armáda sa vydala rýchlym tempom na cestu. Hoci výsledky prvých bitiek boli nerozhodné, Spartakus pochopil, že protivník je silnejší. Rozhodol sa preto odísť na Sicíliu. Keď chcel prejsť s jednotkami Messinský prieliv, dohodol sa s kilíkijskými pirátmi a dal im veľkú sumu peňazí, tí však zmizli. Spartakus teda viedol svojich bojovníkov do mesta Rhegium. Crassus tam videl príležitosť, ako ho zablokovať a dal vyhĺbiť hlbokú priekopu naprieč polostrovom Bruttium. Vzbúrenci trpeli hladom, ale Spartakovi sa vďaka noci a snehovej búrke podarilo preniknúť cez rímske jednotky. Po mnohých potýčkach sa v Lukánii odohrala posledná bitka. Po dlhom a prudkom boji boli otroci porazení a Spartakus zahynul v boji. Jeho telo sa však nikdy nenašlo. Crassus dal ukrižovať 6 600 otrokov pozdĺž Via Appia medzi Capuou a Rímom. Toto potrestanie malo odradiť akýkoľvek nový pokus o vzburu.
Zaujímavosti
Viacerí umelci použili Spartakov osud ako námet svojich diel, napr. Gotthold Ephraim Lessing, Franz Grillparzer, Stanislav Kostka Neumann, Aram Chačaturjan (balet), Jaroslav Vrchlický, Stanley Kubrick a iní. Karol Marx označil Spartaka za svojho hrdinu, preto malo Spartakovo povstanie napríklad v socialistickom Česko-Slovensku pri vyučovaní dejepisu dôležité miesto.
Dolné Dubové
Dolné Dubové je obec na Slovensku v okrese Trnava.
V obci sa nachádza rímskokatolícky Kostol Panny Márie Nanebovzatej z 13. storočia.
Revoluční demokrati
Revolučná demokracia je hnutie za dovŕšenie buržoáznodemokratickej revolúcie v zmysle odstránenia feudalizmu revolučnou cestou pri opieraní sa o ľud (najmä roľníctvo). Jej predstaviteľom išlo o dôsledné uskutočnenie demokratických reforiem, neraz v spojení s utopickým socializmom. Vo filozofii revolučných demokratov dominoval materializmus.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Ňagov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Ňagov v okrese Medzilaborce.
Zygmunt Florenty Wróblewski
Zygmunt Florenty Wróblewski (* 28. október 1845, Hrodno, Bielorusko – † 16. apríl 1888, Krakov, Poľsko) bol poľský chemik a fyzik.
Životopis
Narodil sa v Hrodne, vtedy patriacom Rusku. Vyštudoval na univerzite v Kyjeve a po 6 ročnom exile pre spoluúčasť na januárovom povstaní (1863), študoval v Berlíne a Heidelbergu. Obhajoval doktoranskú dizertačnú prácu na Mníchovskej Univerzite v roku 1879 a stal sa asistentom profesora na Štrasburgskej univerzite. V 1880 sa stal členom Poľskej akadémie učenia (po poľsky: Polska Akademia Umiejętności).
Profesor Caillet na École normale supérieure v Paríži ho oboznámil o dôsledkoch kondenzácie plynov. Keď mu ponúkli funkciu predsedu fakulty fyziky na Uniwersytet Jagielloński odišiel do Krakova, kde začal študovať plyny a čoskoro začal spolupracovať s Karol Olszewski. 29. marca 1883 použili novú metódu pri kondenzovaní kyslíka, a 13. apríla toho istého roku aj dusíka.
V roku 1888 pri skúmaní fyzikálnych vlastností vodíka, prevrátil kerozínovu lampu a ťažko sa popálil. O niekoľko dňí neskôr umrel na následky popálenín v Krakovskej nemocnici. Karol Olszewski pokračoval na experimentoch s použitím vylepšeného kolíkového kaskádového prístroja a využitia oxidu uhličitého a vriaceho etylénu vo vákuu, tak ako vriaceho dusíka a vracieho vzduchu ako ochladzovacích produktov.
Bránica
Bránica môže znamenať:
Good Riddance (Time of Your Life)
„Good Riddance (Time of Your Life)“ je skladba americkej punk rockovej skupiny Green Day. hoci ju napísal spevák Billie Joe Armstrong ešte pred vydaním albumu Dookie (1994), skladba sa objavila až na albume Nimrod, pričom bola vydaná ako druhý singel z tohto albumu. Do januára 2012 sa predalo 2 072 000 kópií singlu. Za predaj 200 000 kópií v Spojenom kráľovstve získal singel striebornú certifikáciu.
Kakapo
Kakapo (lat. Strigops) je rod vtákov z čeľade papagájovité. Jediným druhom rodu je kakapo sovovitý (staršie papagáj soví; lat. Strigops habroptila) je jeden z najvzácnejších papagájov na svete, ktorý prežíva na niekoľkých ostrovoch Nového Zélandu. Je to 60 centimetrov vysoký papagáj, ktorý tvárou pripomína sovu a ako sova sa tiež vyznačuje nočnou aktivitou. S hmotnosťou 1,5 až 3 kg je najťažší zo všetkých papagájov a jediný nelietavý papagáj. Je nelietavý ale na svahoch dokáže plachtiť.
Vzhľad
Má výstredný vzhľad. Vyvinul sa na odľahlých ostrovoch bez prítomnosti dravcov. Keď sa časti južného prakontinentu Gondwana pred asi 90 miliónmi rokov začali pohybovať smerom od seba a Nový Zéland sa dostal do svojej dnešnej polohy, bol dosiahnuteľný už len vzduchom-teda pre vtáky, nie však pre štvornohé šelmy. A tak sa kakapovia vzdali energicky náročného lietania. Vystačí si so schopnosťou šplhať. Perie majú žlto-zeleno-čierne. Je to nočný vták, ktorého nie je ľahké spozorovať. Je ale možné ho vystopovať pomocou cestičiek (a zvyškov potravy), ktoré si pri opakovanom pohybe na zemi vytvára a ktoré sa podobajú cestičkám malých cicavcov. Živí sa iba rastlinnou potravou.
Je dlhý 63 cm s rozpätím krídel 1,2 m.
Spôsob života
Žije samotársky. Pári sa iba v období keď je dostatok potravy. Samec a samica sa podobajú. Samec je ale väčší a ťažší. Hniezdi v norách alebo skalných puklinách. Kladie 2 až 4 vajcia. Dĺžka života je 60 rokov (iný zdroj uvádza bežne 20 rokov, niektoré jedince 30 až 40 rokov ).
Ohrozenie a ochrana druhu
Kedysi obývalo Nový Zéland tisíce kakapov sovovitých. Keď prišli Maorovia so psami a 800 rokov po nich belosi priviezli ďalšie šelmy, začal sa počet kakapov rýchlo znižovať. V roku 1976 ostali iba 18 žijúcich samcov. Žijúce vtáky sa premiestnili na ostrovy bez predátorov a dohľadom ochranárov. Vypátralo sa posledných 51 jedincov na ostrove Stewart Island. V roku 2005 už existovalo 85 jedincov, najviac za posledných 25 rokov. Dnes sa kakapovia chovajú na ostrove Codfish Island; ich počet v marci 2009 prekročil sto jedincov (2019 = 116 jedincov ).
Demokratúra
Demokratúra je politické riadenie spoločnosti a ekonomiky, v ktorom sa diktatúra mieša s prvkami demokratických foriem. Demokratúra je výsledkom negociačných zmien, známych ako reforma pactada, kde časť politickej elity predchádzajúceho systému sa dohovára s časťou elity opozičnej, realizujúc model okrúhleho stola. Takéto riešenie je veľmi riskantné, pretože vedie k oprávneným výhradám, k nečistej politickej hre, kvázimafistických dohovorov a závislostí, nehovoriac už o tom, že takýto prístup odcudzuje masy.
Futbalista roka 2006 (Slovensko)
Futbalista roka 2006 bol 14. ročník ankety Futbalista roka. Vyhlásenie sa konalo decembra 2006 v bratislavskom hoteli Crowne Plaza. Vyhral Róbert Vittek s počtom bodov 347. Pred druhým Martinom Škrtelom mal náskok 68 bodov. Tretí skončil Marek Sapara.
Demokratúra
Poľsko a bývalé Česko-Slovensko prežili i systémové napätia späté s takýmto spôsobom odchodu od komunizmu. Línia oddeľujúca demokratúru od obyčajnej diktatúry je tenká a jej prekročenie môže byť vecou náhody.
Tallard
Tallard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Tallard má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Tallard má 1943 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Administratívne členenie Iraku
Irak sa hierarchicky člení na tieto jednotky:
Na území guvernorátov Dahúk (kurd. Dihok), Arbíl (kurd. Hewlér), As-Sulajmáníja (kurd. Silémaní) a časti guvernorátov Ninive a Dijálá (de facto aj na časti územia guvernorátov Karkúk a Saláh ad-Dín) sa navyše nachádza Autonómny región Kurdistan so špeciálnym postavením.
O zmenách členenia v rokoch 1974 a 1976 pozri článok guvernorát (Irak).
Švédske euromince
Švédsko je členom EÚ od roku 1995 a tiež je členom Európskej menovej únie, no ešte nevstúpilo do eurozóny a preto stále používa svoju vlastnú menu, švédsku korunu.
Biely potok (prítok Varínky)
Biely potok je potok v severovýchodnej časti okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Varínky, má dĺžku 5,9 km a je tokom IV. rádu.
Pramení na severnom okraji Malej Fatry, v podcelku Krivánska Fatra, na severnom úpätí vrchu Malý Rozsutec (1 343,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 800 m n. m. Najprv tečie na krátkom úseku severozápadným smerom, vstupuje do Kysuckej vrchoviny a pod sedlom Rovná hora (751,0 m n. m.) priberá pravostranný prítok spod Pupova (Pupovho vrchu; 1 095,6 m n. m.) a ďalej pokračuje západným smerom. Preteká viacerými osadami obce Terchová (Podhorskovci, Šparengovci, Podhate, Nižní Berešovci), na dolnom toku sa niekoľkokrát stáča a v severovýchodnom výbežku Žilinskej kotliny (podcelok Varínske podolie), pri obci Terchová, ústi v nadmorskej výške cca 513 m n. m. do Varínky. Z prítokov vyniká ľavostranný pretekajúci tiesňavou Dolné diery.
Démonizácia
Démonizácia je vyhlasovanie niečoho za diabla, interpretovanie niečoho ako diabolské.
Yvrandes
Yvrandes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Oľka
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Oľka v okrese Medzilaborce.
Michael Jackson 25th Anniversary of Thriller
Michael Jackson 25th Anniversary of Thriller je výberový album amerického speváka Michaela Jacksona, ktorý bol vydaný 12. februára 2008.
Vydanie Deluxe Casebook
Vydanie Deluxe Casebook obsahuje aj:
Referencie
スリラー (アルバム)
Saint Catherine
(Mount) Saint Catherine (doslova Hora svätej Kataríny) je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na karibskom ostrove Grenada. S výškou 840 m je to zároveň najvyšší vrch ostrova. Sopka, nachádzajúca sa v severnej časti Grenady je najmladšia z pätice pliocénno-pleistocénnych vulkanických centier.
Vek poslednej erupcie nie je známy, ale troskové kužele, nachádzajúce sa blízko dediny Radix nie sú staršie ako 1 000 rokov. Na viacerých lokalitách masívu Saint Catherine sa nachádzajú aktívne fumaroly.
Denominácia
Denominácia môže byť
Sedemdňová vojna
Sedemdňová vojna bol vojenský konflikt medzi Česko-Slovenskom a Poľskom o Tešínsko v roku 1919, prebiehajúci v rámci Česko-Slovensko-poľského sporu o Tešínsko.
Česko-slovenské jednotky po márnom proteste proti konaniu v rozpore s uzatvorenou dočasnou dohodou zaútočili na Poľskom obsadenú časť Tešínska, aby v spornom území zabránili konaniu volieb do poľského Sejmu a odvodom miestneho obyvateľstva do poľskej armády. Postup česko-slovenských jednotiek bol zastavený až na nátlak Dohody. Výsledkom vojny bolo stanovenie novej demarkačnej čiary, ktorá rozšírila územie kontrolované Česko-Slovenskom.
Pozadie udalostí
Prítomnosť Slovanov na Těšínsku je doložená od 8. storočia. Tešínsko sa dostalo do závislosti na Veľkomoravskej ríši. Po jej páde ho ovládli české kniežatá z rodu Přemyslovcov. Po vpáde poľského kniežaťa Boleslava Chrabrého do českého kniežatstva na konci 10. storočia pripadlo Těšínsko poľskému štátu. Břetislav I. ho síce získal koncom 30. rokov 11. storočia nakrátko naspäť, avšak v roku 1054 nakoniec pripadlo znova poľským Piastovcom. V procese drobenia poľského stredovekého štátu sa koncom 13. storočia vyčlenilo Tešínske kniežatstvo, v ktorom panovali bočné línie Piastovcov. Od roku 1327 bolo Tešínsko v oblasti závislosti na českom kráľovi a ako súčasť Krajín českej koruny sa stalo aj súčasťou Rakúsko-Uhorska. Na začiatku 20. storočia v oblasti žili Česi, Poliaci, Nemci a Židia. Významná časť obyvateľstva nebola národnostne vyhranená a uvedomovala si iba svoju regionálnu sliezsku príslušnosť (Šlonzáci). V dôsledku industrializácie v Tešínsku prichádzali početní prisťahovalci, najmä z poľského Haliča. V poslednom Rakúsko-Uhorskom sčítania ľudu v roku 1910 uviedla nadpolovičná väčšina obyvateľov Těšínska ako svoju obcovací reč (tzv. Umgangssprache) poľštinu, do tejto skupiny však boli zaradení aj Šlonzáci (hovoriaci do dnešnej doby těšínskym nárečím), ktorí mali priateľské vzťahy s Nemcami a orientovali sa ostro proti Poľsku.
Po rozpade Rakúska-Uhorska na Tešínsku vznikol český národný výbor (Národný výbor pre Sliezsko) a poľský národný výbor (Rada Narodowa Księstwo Cieszyńskiego). Poľský výbor vyhlásil Tešínsko za súčasť Poľska a vojensky väčšinu Těšínska v noci z 31. októbra na 1. novembra 1918 obsadil. Český výbor vyhlásil Tešínsko za súčasť Česko-Slovenska. Napätie sa stupňovalo a snaha upokojiť situáciu viedla k uzavretiu dočasnej dohody o rozdelení Těšínska medzi oba národné výbory. Podľa tejto dohody veľká väčšina Tešínska predbežne pripadla Poľsku, ktoré tak získalo aj kontrolu nad Košicko-bohumínskou železnicou, jediným železničným spojením Českých krajín s východným Slovenskom. Česko-slovenská vláda a česká verejnosť toto rozdelenie vnímali ako dlhodobo neprijateľné. Poľská strana bola s týmto rozdelením spokojná.
Na konci januára 1919 Poľsko naplánovalo konanie volieb do poľského Sejmu. V rozpore s uzatvorenou dohodou sa tieto voľby mali konať aj v Poľskom kontrolovanej časti Tešínska, kde tiež Poľsko začalo odvody miestneho obyvateľstva do poľskej armády. V súvislosti s konaním týchto volieb Poľsko v ním kontrolovanej časti Těšínska rozmiestnilo vojenské jednotky. Česko-slovenský protest proti konaniu volieb a vojenským odvodom miestneho obyvateľstva ako neprijateľnom prejavu štátnej zvrchovanosti v spornom území bol Poľskom odmietnutý a Česko-Slovensko sa rozhodlo pre vojenské riešenie sporu.
Účastníci
thumb|left|[[Česko-slovenské légie|Česko-slovenskí legionári z Francúzska na Těšinsku]] thumb|left|[[Česko-slovenské légie|Česko-slovenskí legionári z Talianska odchádzajú zo severozápadného Slovenska na Těšínsku]] Na česko-slovenskej strane bol vykonaním operácie poverený podplukovník Josef Šnejdárek. Česko-slovenské vojenské sily boli tvorené 21. streleckým plukom legionárov z Francúzska o sile 3 práporov, práporom 54. pešieho pluku z Olomouca, práporom 93. pešieho pluku zo Šumperka, 17. poľovníckym práporom z Fryštátu, práporom dobrovoľníkov z Bohumína a práporom dobrovoľníkov z Orlovej. Operácie sa na česko-slovenskej strane zúčastnili aj ďalší miestni dobrovoľníci, sformovaní v tzv. Národnej garde o sile približne 5000 mužov. Z oblasti severozápadného Slovenska mal postup hlavných česko-slovenských síl podporovať 35. česko-slovenský pluk z Talianska, vedený talianskym plukovníkom Grasellim a neskôr posilnený práporom 33. legionárskeho streleckého pluku z Talianska. V priebehu bojov bolo česko-slovenské vojsko posilnené novo utvorenou 2. brigádou o sile 6 práporov, s podporou 2 batérií delostrelectva a 1 jazdeckej eskadróny.
K pripravovanému útoku na Skoczów bolo česko-slovenské vojsko ďalej posilnené o 1. prápor 28. pešieho pluku z Prahy, 1. prápor 3. pešieho pluku z Kroměříža, 2. prápor 93. pešieho pluku zo Šumperka a 5 práporov dobrovoľníkov.
Poľské sily pod velením Franciszeka Latinika boli slabšie ako česko-slovenské sily. Poľsko malo po skončení prvej svetovej vojny územné spory so všetkými svojimi susedmi a v dobe sedemdňovej vojny boli jeho hlavné sily viazané v poľsko-ukrajinskej vojne o východný Halič. Poľské vojsko bolo o sile 5 práporov, s podporou 4 guľometných rôt, jazdeckej čaty a delostreleckej batérie. V zbrani bolo ďalej približne 550 príslušníkov poľskej polície a okolo 6500 miestnych poľských dobrovoľníkov. Aj poľské vojsko bolo v priebehu bojov posilňované.
Priebeh
19. januára 1919 vydalo česko-slovenské Ministerstvo národnej obrany rozkaz k vojenskému obsadeniu Tešínska. 21. januára 1919 vyzvalo Česko-Slovensko Poľsko k stiahnutiu poľského vojska a orgánov z Tešínska. Poľsko výzvu ignorovalo.
23. januára 1919 o 11:00 hodine sa v Těšíne ohlásil u poľského veliteľa Franciszeka Latinika česko-slovenský veliteľ Josef Šnejdárek so skupinou dôstojníkov, tvorených anglickým, francúzskym, talianskym a americkým zástupcom (ktorých autoritou ako predstaviteľov Dohody sa česko-slovenská strana zastrešovala). Poľskej strane bolo odovzdané ultimátum, žiadajúce vypratanie oblasti až k rieke Biala do dvoch hodín. Po uplynutí tejto lehoty začali o 13:00 česko-slovenské vojská postup v smeroch na Bohumín a Karvinú. Od východu súčasne iniciovali postup legionárske jednotky z Talianska. Česko-slovenské vojská postupovali vpred. Bol obsadený Bohumín (o 16:00 hod), Orlová a po ťažkých bojoch aj Karviná. Těšín bol obsadený bez boja 27. januára 1919. Poľské vojská ustúpili za Vislu.
27. januára 1919 obdržal Josef Šnejdárek rozkaz k prekročeniu Visly a zabezpečenie železnice Bohumín - Těšín - Jablunkov. 30. januára 1919 započal česko-slovenský postup a poľské vojská ustúpili ku Skoczówu, kde sa zastavil postup aj ústup. Česko-slovenským vojskám dorazili ďalšie posily, čím sa dostali do značnej prevahy nad poľskými jednotkami. Česko-slovenské vojská pripravovali útok na Skoczów s predpokladom, že dôjde k zrúteniu poľskej obrany.
Ukončenie bojov
thumb|Mapka bojov pod [[Skoczówom v múzeu Těšínskeho Sliezska v poľskom Těšíne]] Útok na Skoczów sa na nátlak Dohody neuskutočnil a v noci na 31. januára 1919 česko-slovenské vojská zastavili na základe rozkazu česko-slovenského ministerstva národnej obrany bojové akcie. Medzi Česko-Slovenskom a Poľskom bolo podpísané prímerie a 26. februára 1919 sa česko-slovenské vojská stiahli na novú líniu, stanovenoú Medzinárodnou komisiou Dohody na základe česko-slovensko-poľskej zmluvy, uzatvorenej 3. februára 1919 v Paríži. Sporné územie bolo postavené pod medzinárodnú kontrolu. Uzavretie dohody medzi Česko-slovenskom a Poľskom umožnilo Česko-Slovensku uvoľniť viazané jednotky pre obranu južného a východného Slovenska pred Maďarskom.
V poľskej literatúre sa často objavuje tvrdenie, že prímerie bolo uzavreté nie v dôsledku tlaku Dohody, ale v dôsledku údajnej porážky česko-slovenských vojsk pod Skoczówom.
Obete
thumb|left|Protičeský poľský leták, ukazujúci [[Česko-slovenské légie|česko-slovenských legionárov z Francúzska ako vrahov a nepriateľov náboženstva]] thumb|Pomník Cezary Hallera, ktorému podľa poľských správ česko-slovenskí legionári údajne vypichli pri vedomí oči Sedemdenná vojna bola krátka a relatívne málo krvavá. 44 (podľa iných zdrojov 53) česko-slovenských vojakov v bojoch padlo, 124 mužov bolo zranených a 7 bolo nezvestných. Tretina strát pripadla na česko-slovenských legionárov. Česko-slovenské obete pripomína pomník v Orlovej, ktorý bol podľa spomienok generála Vicherka za poľskej okupácie česko-slovenského Těšínska v roku 1938 rozbitý a zvyšky boli pohodené na verejné smetisko. Po druhej svetovej vojne bol pamätník čiastočne obnovený.
Na poľskej strane padlo 92 vojakov, 855 mužov bolo zranených a 813 bolo nezvestných (nezvestní boli najmä dezertéri z krakovského kontingentu). Poľské obete pripomína pomník v Žibřidovice a vo Stonava. Pomník v Stonava pripomína 20 padlých poľských vojakov 12. wadowického pluku pechoty, ktorí boli podľa spomienok vtedajších poľských pamätníkov 26. januára 1919 príslušníkmi 21. česko-slovenského pluku (legionári z Francúzska) povraždení (zastrelení, prebodnutí bajonetmi a dobití pažbami pušiek). Hroby poľských vojakov padlých v Sedemdennej vojne sú aj na cintoríne vo Skoczówe.
Obe bojujúce strany sa obviňovali z krutosti. Poľská strana napríklad obviňovala česko-slovenských vojakov, že synovi poľského generála Hallera údajne pri vedomí vypichli oči, čo však bolo českou stranou spochybnené. Česká tlač naopak písala o údajných zverstvách a streľbe od chrbta zo strany poľských civilistov a Poliakoch, ktorí údajne padlému českému legionárovi odrezali nos, uši a prirodzenie.
K obetiam došlo aj medzi civilným obyvateľstvom. Tieto straty je ale ťažké určiť. V priemyselných oblastiach Karvinej a Třinca sa miestne poľské obyvateľstvo stavalo česko-slovenským jednotkám na silný odpor. Vtedajší česko-slovenský argument, že išlo výlučne o miestnych poľských robotníkov, ktorí sa na Tešínsko prisťahovali z poľského Haliča (táto skupina poľských prisťahovalcov predstavovala takmer 12% celkového počtu obyvateľov Těšínska), je udržateľná len veľmi ťažko. Moderní poľskí historici opakujú dobové poľské správy o masových exekúciách poľských milicionárov a ťažkom týraní poľských zajatcov česko-slovenskými jednotkami. Staršia česko-slovenská historiografia priznáva 11 padlých poľských milicionárov, popravu osemnásťročného mladíka v Karvinej ako trest za úskočné zastrelenie česko-slovenského legionára a popravu jedného poľského hutníka v Třinci. Dnešná česká historiografia všeobecne pripúšťa násilné jednanie česko-slovenských jednotiek. Spomienky česko-slovenských vojakov hovoria o zákernom jednaní miestnych Poliakov, používanie medzinárodnými konvenciami zakázaných striel dum-dum poľskými jednotkami a priateľských vzťahoch medzi česko-slovenskými vojakmi a šlonzáckým obyvateľstvom.
Česko-slovenské jednotky na obsadenom území vykonávali podľa pripravených podkladov masové zatýkanie poľských aktivistov. Celkovo 251 osôb bolo internovaných vo väzniciach v Košiciach, Lipníku a Moravskej Třebovej. V reakcii na toto zatýkanie poľská strana previezla do internačného tábora Dąbie u Krakova 551 osôb slovenskej národnosti, z ktorých ich podľa česko-slovenských údajov 39 v tomto tábore zahynulo. Poľská strana tieto údaje popiera.
Dolné Lovčice
Dolné Lovčice sú obec na Slovensku v okrese Trnava.
Obec leží na východnom okraji Trnavskej pahorkatiny. Stred obce leží 135 m n. m. Východná časť chotára je rovina na nive Blavy a Dudváhu, západná časť s mocnými uloženinami spraše sa rozprestiera na svahu Trnavskej pahorkatiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1292, keď ju Michal, syn komesa Bacha daroval Nitrianskej kapitule. Zachovala sa pečať s nápisom SIGILLUM PAGI INFERI LOVSCZIC z roku 1633 ako dôkaz o existencii vlastnej obecnej správy. V pečati je na modrom štíte čerieslo a lemeš, pod ktorým je kytička so štyrmi stonkami ďateliny ako dôkaz poľnohospodárskeho charakteru obce. Terajší názov Dolné Lovčice sa datuje od roku 1920.
La Chapelle-Saint-Mesmin
La Chapelle-Saint-Mesmin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Demencia
Demencia je získané chorobné oslabenie rozumových schopností.
Zoznam planétok 41751 – 42000
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Demencia
Pojem demencia pochádza z latinského „de mentia", čo znamená „odchádzajúci duchom, strácajúci na duchu či na rozume, niečo čo prišlo o myseľ“. Označuje duševnú poruchu, ktorá je charakterizovaná úbytkom kognitívnych funkcií. Postihnutie kognitívnych funkcií v dôsledku ich nedostatočného vývoja sa nazýva mentálna retardácia. Vo väčšine prípadov demencií je najprv  postihnutá pamäť. Postupne sa rozvíja porucha logického uvažovania, exekutívnych funkcií, orientácie, až dochádza k ťažkej deteriorácii intelektu. Postihnuté ale sú aj nekognitívne funkcie. Typické sú poruchy emotivity. Dochádza k výskytu patických nálad, zhoršuje sa emočná stabilita, emotivita je oploštelá, v pokročilých štádiách ochorenia dochádza k strate vyšších citov. Pacienti s demenciou môžu byť agresívni, prestávajú dodržiavať spoločenské konvencie. Tieto príznaky sa označujú ako behaviorálna a psychiatrická symptomatológia demencie (Behavioral and Psychological Symptoms of Dementia – BPSD). Demencie tak vo svojom dôsledku vedú k ťažkému úpadku osobnosti, kedy postihnutý jedinec nie je schopný vykonávať bežnú dennú rutinu a je odkázaný na starostlivosť rodiny alebo profesionálov.
História
Už okolo 2000 rokov pred Kristom si starovekí Egypťania (považujúci za sídlo mentálneho života srdce a bránicu) všimli, že vysoký vek sa často spája s významným zhoršením pamäti. Tiež antickí lekári a filozofi opisovali proces úpadku duševných schopností súvisiacich so starnutím. Platón ale predpokladal, že staroba sama o sebe nemusí byť nutne sprevádzaná zhoršovaním mentálnej kondície.
Denotát
Denotát je:
Demencia
História
Predpoklad,že demencia je normálna súčasť starnutia ale pretrval až do 20. storočia. Neuvažovalo sa o tom, že by príčinou tohto stavu mohlo byť ochorenie, respektíve skupina ochorení. Je nutné zdôrazniť, že demencia je choroba a naopak starnutie neznamená byť dementný.
Klinický obraz
Dušek a Večeřová charakterizujú klinický obraz demencie:
Hoschl (tamtiež) uvádza rozdiel medzi demenciou ako symptómom a demenciou ako syndrómom:
Terapia
Väčšina demencií je liečbou len veľmi ťažko ovplyvniteľná, záleží však na druhu a rozsahu poškodenia. U demencií môže ísť o poškodenie celkové, alebo čiastočné – ostrovčekovité, parciálne. Demencia sa obvykle rozvíja postupne; prehlbuje sa úbytok intelektových schopností, ktorý je obvykle ireverzibilný a progredientný. Ale v prípade, že sa demencia rozvinula na podklade jednorazového poškodenia mozgu, alebo bol vyvolávajúci chorobný proces zastavený, demencia sa môže upraviť.
Etiológia
Etiológia demencií je rozmanitá. Degradáciu intelektových schopností môžu spôsobiť atrofické zmeny mozgu, vaskulárne zmeny, metabolické alebo posttraumatické poškodenia, vplyvy toxické, expanzívne vnútrolebečné procesy (tumory, hydrocefalus) a ďalšie. Demencia je vždy spôsobená organickými príčinami. Ak je príčina demencie psychogénna alebo spôsobená inou duševnou poruchou, hovoríme o pseudodemencii. Tá sa najčastejšie vyskytuje s depresívnou poruchou, alebo ide o prejav účelovej reaktivity človeka, vyplývajúcej z ťaživej situácie (väzba, výkon trestu, vojna).
Typy demencií
Demencia (F00 - F03) je syndróm zapríčinený chorobou mozgu, zvyčajne chronickou alebo progresívnou, pri ktorom sa zhoršujú viaceré vyššie kôrové funkcie vrátane pamäte, myslenia, orientácie, chápania, rátania, kapacity učenia, jazyka a úsudku. Vedomie nie je zastreté. Poznávacie poruchy zvyčajne sprevádzajú, niekedy aj predchádzajú zhoršenie ovládania emócií, spoločenského správania a motivácie. Tento syndróm sa objavuje pri Alzheimerovej chorobe, pri cerebrovaskulárnej chorobe a pri iných chorobách, ktoré prvotne alebo druhotne postihujú mozog.
F00* DEMENCIA PRI ALZHEIMEROVEJ CHOROBE (G30.-†) – Alzheimerova choroba je primárna degeneratívna choroba mozgu neznámej etiológie s charakteristickými neuropatologickými a neurochemickými črtami. Choroba sa začína nenápadne a pomaly, ale neprestajne sa vyvíja počas viac rokov.
F01 VASKULÁRNA DEMENCIA – cievna demencia je dôsledkom infarktovania mozgu zavineného vaskulárnou chorobou vrátane hypertenznej cerebrovaskulárnej choroby. Infarkty sú zvyčajne malé, ale majú kumulatívny účinok. Začiatok je zvyčajne vo vyššom veku. Zahŕňa artériosklerotickú demenciu. zapríčiniť jediné masívne krvácanie.
F02 DEMENCIA PRI INÝCH CHOROBÁCH ZATRIEDENÝCH INDE – prípady demencie zavinené alebo pravdepodobne zavinené inými príčinami ako Alzheimerova choroba alebo cerebrovaskulárna choroba. Môže sa začať kedykoľvek v živote, ale iba zriedka v starobe.
Ekonomická pridaná hodnota
Ekonomická pridaná hodnota (, skrátene EVA) je ekonomicko-finančný ukazovateľ  výkonnosti podniku.
Autormi metódy EVA sú predstavitelia spoločnosti Stern  Stewart & Co.,  Američania Joel M. Stern a G. Bennett Stewart III.
Liwá
Zo štátov, ktoré vznikli na území Osmanskej ríši, sa výraz najdlhšie zachoval v Iraku (do roku 1974). V Iraku (a do roku 1939 aj v Egypte) výraz znamená aj brigádu vo vojsku. Okrem toho existovala veľká správna jednotka liwá v štátoch Jordánsko (do roku 1965), Severný Jemen (v 80. rokoch 20. storočia) a Omán (zhruba do 90. rokov 20. stor.)
Ekonomická pridaná hodnota
Hlavnou úlohou Ekonomickej pridanej hodnoty je, že meria ekonomický zisk podniku. Ten dosahuje podnik v prípade, ak sú uhradené nielen bežné náklady, ale aj náklady kapitálu (cudzieho a predovšetkým vlastného kapitálu). Ďalšie využitie ukazovateľa EVA je ako:
Základný vzorec na výpočet ukazovateľa EVA je: kde: NOPAT (Net Operating Profit After Taxes) je zisk z operačnej činnosti podniku, K je kapitál, ktorý je potrebný pre hlavnú činnosť podniku, označovaný špeciálnym termínom NOA (Net Operating Assets) a WACC sú priemerné vážené náklady kapitálu (Weighted Average Cost of Capital).
Ekonomická pridaná hodnota vznikla ako dôsledok nedostatkov klasických ukazovateľov finančnej analýzy (hlavne nedostatočnej korelácií s hodnotami na kapitálových trhoch) a na prekonanie problémov vykazovania niektorých aktív (goodwill, náklady na výskum a vývoj, výdavky na marketing) v účtovníctve. Ďalšou výhodou EVA je, že vykazuje silnú koreláciu s vývojom hodnôt akcií a zobrazuje teda tvorbu hodnoty pre akcionárov.
Demencia
Typy demencií
F03 NEŠPECIFIKOVANÁ DEMENCIA
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Oľšinkov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Oľšinkov v okrese Medzilaborce.
Ara modro-žltá
náhľad|Párik ary modro-žltej. Ara modro-žltá (iné názvy: ara modrý, ara ararauna, nepresne: ara modrožltá; lat. Ara ararauna) je druh papagája z rodu Ara. Žije v severnej časti Južnej Ameriky. V Trinidade patrí medzi ohrozené druhy.
Veľkosť
Ara modro-žltá môže dosiahnuť až 76 dĺžku a hmotnosť medzi 9001 300 gramami. Krídla samca sú v priemere dlhé, chvost je dlhý v priemere. Vďaka týmto parametrom patrí medzi najväčšie papagáje sveta.
Sfarbenie
Najvýraznejšie sú jeho svetlomodré krídla a chvostové perá, čierna brada, v kontraste s jasnožltou brušnou partiou. Vrch hlavy má ara modro-žltá pokrytú svetlozeleným perím. Ara modro-žltá má veľký silný čierny zobák, prispôsobený na lúskanie orechov. Nahá tvárová časť okolo očí má bielu farbu, ktorá sa počas rozrušenia mení na staroružovú. Okolo očí má tento papagáj vytvorené linky, ktoré sa skladajú z jemných čiernozelených pierok.
Samica má oproti samcovi menšiu hlavu a zobák. Mladé vtáky sú podobné dospelým, majú svetlý zobák a líca majú ružové.
V zafarbení peria ary modro-žltej sa môžu vyskytovať niektoré odchýlky. Niektoré vtáky majú žlté brucho sfarbené viac do oranžova, iné môžu svojím zafarbením hlavne v prsných partiách viacej pripomínať maslovú farbu. Táto farebná variácia sa vo väčšej miere vyskytuje v Trinidade, či iných územiach karibskej oblasti.
Životné prostredie
Ara modro-žltá je spoločenský vták, ktorý hniezdi v dutinách na vrchole objemných stromov, často v palmách. V Guyane hniezdia v období od februára do júna, v Trinidade od apríla do mája. Samičky týchto papagájov znášajú spravidla dve vajcia. Ich silný zobák im umožňuje lúskať tvrdé orechy, ale často ho ary modro-žlté používajú ako tretí oporný bod pri lezení po stromoch.
V prírode sa tieto papagáje živia plodmi pralesa ako sú orechy, bobule a mladé výhonky vetvičiek rôznych stromov.
Chov ary modro-žltej
Vďaka svojmu nápadnému sfarbeniu a schopnosti reprodukovať ľudskú reč a zvuky sú ary modro-žlté atraktívne pre chov v domácnostiach. Ich cena v Severnej Amerike je vysoká, v rozpätí 1 000 – 2 000 USD. Chov ary modro-žltej je známy už od roku 1580. Patrí medzi najčastejšie dovážané druhy papagájov, chovaný je takmer v každej zoologickej záhrade. Dosť veľkým hendikepom pri domestikácii je pre tento druh papagája jeho veľkosť. Chov ary modro-žltej si vyžaduje oproti chovu tradičných domácich miláčikov ako sú psy a mačky oveľa viac skúseného opatrovateľa so značnou dávkou odborných znalostí.
Na Slovensku sa ich chovu systematicky dlhodobo venujú Zoologické záhrady v Bojniciach a Košiciach. V obidvoch dosiahli opakované odchovy.
Chov vo voliérach
náhľad V ľudskej opatere je ara modro-žltá najčastejšie chovaná vo voliérach, kde sa za dodržania určitých podmienok a s istou dávkou šťastia darí aj odchov potomstva týchto papagájov. Voliéry musia byť priestranné vyrobené z kovu. Drevené konštrukcie tento papagáj rýchlo likviduje. Voliérové vtáky sú plaché, temperamentné a na klietku, či stojan si nikdy nezvyknú. Austrálske druhy papagájov vyhľadávajú potravu väčšinou na zemi, preto sa im krmivo ukladá na dno voliéry. Väčšina juhoamerických druhov papagájov žije v pralesoch vo vysokých korunách stromov, na zem nesadá a preto im v zajatí, hlavne u importovaných vtákov, dávame krmivo a vodu na najvyšších miestach v blízkosti bidiel, na ktorých sa zdržiavajú. Časom znižovaním miesta kŕmenia sa dajú tieto vtáky naučiť na to, aby si potravu a vodu brali aj zo zeme. Tiež je dôležité si uvedomiť, že biotop, z ktorého ary pochádzajú, sa vyznačuje vyššou vlhkosťou vzduchu. Pre dosiahnutie úspešného hniezdenia týchto vtákov je potrebné udržiavať vlhkosť vzduchu na úrovni 80 – 85 %, ktorá je ročným priemerom na amazonskej nížine. V dobe ich hniezdenia je vlhkosť vzduchu v tropickom amazonskom pralese až 95 %.
Domáci miláčikovia
Ary sú sociálne a inteligentné vtáky a dokážu sa stať spoločenskými v rukách opatrovateľa, ktorý má dostatočné znalosti o spôsobe ich života a o ich životných potrebách. Skrotené vtáky vysedávajú na určenom mieste, málokedy ho opúšťajú. Stojan pre ary musí byť z tvrdého dreva a nádobky pre krmivo a vodu musia byť o tento stojan pevne prichytené. Priväzovanie papagájov o stojan retiazkou sa dnes vo všeobecnosti odsudzuje.
Je potrebné napríklad vedieť aj to, že v období sexuálnej aktivity, spravidla 6 – 8 týždňov počas jari sa ary stávajú silne agresívnymi. Chovateľ môže očakávať, že aj najlepšie opatrované ary modro-žlté sú veľmi hlučné a pre tento druh papagájov je prirodzeným správaním deštruktívne ozobávanie nábytku a iného zariadenia vo svojom okolí. Dokáže sa naučiť viac ako 800 slov. Majú rady škrabkanie na bruchu a hlave, keď si ľahnú na chrbát.
Potrava
Ary modro-žlté si vyžadujú pestrú stravu. Na rozdiel od austrálskych druhov papagájov sa živia hlavne plodmi v korunách stromov, sú preto viac citlivé na nedostatok vitamínov. Pre svoj život potrebujú mať k dispozícii orechy, ale aj vitamíny vo forme sušeného a čerstvého ovocia, nesmú byť chované ľudskou stravou, ako sú napríklad cestoviny či chlieb. Pri chove ary modro-žltej je dôležité vyvarovať sa väčšieho množstva tukov. Pre ary sú jedovaté napríklad aj višne či plody rastlín z čeľade ružovitých, avokádo, čokoláda a kofeín. Čokoládu a kofeín papagáje nedokážu metabolizovať, ružovité rastliny obsahujú glykosidy a avokádo obsahuje nedávno objavený karcinogén persin, ktorý nie je toxický len pre papagáje, ale aj pre ľudí. .
Jozef Bencúr (pedagóg)
Jozef Bencúr de Jeszenova (Benzur, Benczur, Bentzur) (* 28. február 1728, Jasenová - † 21. august 1784, Bratislava) bol spisovateľ, pedagóg, osvietenec a zeman.
Pseudonym: Eusebius Verinus.
Životopis
Študoval starovek a mytológiu na univerzite v Jene a Halle. V rokoch 1755-1760 a 1771-1776 bol rektorom a profesorom evanjelického lýcea v Kežmarku a medzitým v rokoch 1760-1771 v Bratislave. Bol prívržencom osvietenského absolutizmu. Spolupracoval s Adamom Františkom Kollárom. Pracoval v zmiešanej komisii pre reformu školstva v Uhorsku. Za svoju vedeckú prácu bol odmenený Máriou Teréziou. Cisár Jozef II. ho vymenoval za riaditeľa cisársko-kráľovskej dvornej knižnice vo Viedni, po prevzatí dekrétu však náhle zomrel.
Bol autorom geograficko-historických a právnických diel.
… viem, kde boh spí
… viem, kde boh spí je šiesty štúdiový album slovenskej rockovej skupiny Gladiator, ktorý v roku 1999 vydalo hudobné vydavateľstvo Sony Music. Je to prvý album, ktorý skupina naspievala celý v slovenčine.
Billy Martin
Billy Martin, vlastným menom William Dean Martin (*15. jún 1981, Naptown, Maryland, USA) je gitarista, hráč na keyboard a najmladší člen americkej punk rockovej skupiny Good Charlotte.
Na gitaru, ktorú dostal na Vianoce, začal hrať v šiestej triede. K skupine Good Charlotte sa pripojil v roku 1998, predtým hral v skupine Overflow s najlepším priateľom Steveom Sieversom. Od roku 2001 má spolu s ním odevnú značku Level 27. Momentálne je ženatý, s manželkou Linzi sa pozná od strednej školy. Majú spolu jedno dieťa (Dreavyn Kingslee).
Brandenburská brána
thumb|Brandenburská brána v noci
Architektúra
Brandenburská brána je 26 metrov vysoká, 65,5 metrov široká a 11 metrov dlhá stavba z pieskovca v štýle raného klasicizmu. Svojim vzhľadom veľmi pripomína propyleje aténskej Akropoly. Má päť prejazdov, stredný je o niečo širší než štyri postranné, na obidvoch stranách sa nachádza jedna malá hala.
thumb|Kvadriga na Brandenburskej bráne Bránu tvoria 15 metrov vysoké stĺpy v iónsko-dórskom štýle s priemerom 1,75 metrov pri päte. Stavba je vyzdobená ornamentami a reliéfmi, ktoré zobrazujú okrem iného rôzne výjavy z Herkulovho života, rímskeho boha Marsa a bohyne Minervy. Brána je korunovaná 5 metrov vysokou sochou kvadrigy, predstavujúcou okrídlenú bohyňu víťazstva, ktorá vchádza do mesta na štyrmi koňmi ťahanom voze.
Dejiny Brandenburskej brány
Brandenburská brána bola postavená v roku 1734 ako colná brána v opevnení Berlína. Medzi 1788 a 1791 ju pruský kráľ Friedrich Wilhelm II. nechal prestavať do dnešného štýlu raného klasicizmu, práce vykonal architekt Carl Gotthard Langhans. V roku 1793 dostala brána kvadrigu, zhotovenú Johannom Gottfriedom Schadowom.
Táto socha predstavovala okrídlenú bohyňu mieru Eirene; v roku 1806 bola Napoleonom dopravená do Paríža, ale už v roku 1814 bola prevezená naspäť do Berlína. Pri jej reštaurovaní bol pôvodný veniec z dubového lístia nahradený novým symbolom, a to železným krížom, ktorým bola Schadowova bohyňa mieru Eirene novo definovaná ako bohyňa víťazstva Viktória.
Brána dnes
Pôvodne mohol Brandenburskou bránou prechádzať iba nemecký cisár. Dňa 30. januára 1933 bola brána svedkom veľkého sprievodu nacistickej NSDAP, ktorá oslavovala prevzatie moci v Nemecku. Ku koncu druhej svetovej vojny, keď na nej sovietske jednotky vyvesili červenú zástavu, bola brána veľmi poškodená delostreľbou nemeckej armády (v tej dobe už pravdaže existoval sadrový odliatok sochy). Počas päťdesiatych rokov 20. storočia bola Brandenburská brána zrekonštruovaná po prvýkrát (za spolupráce NDR a SRN), pričom železný kríž a orol boli odstránené (ako symboly pruského militarizmu).
Počas existencie berlínskeho múru sa brána nachádzala v hraničnom pásme a nebola prístupná. Historicky známy je prejav prezidenta USA Ronalda Reagana, ktorý tu pri návšteve Západného Berlína v roku 1987 predniesol známu výzvu, adresovanú vtedajšiemu prvému tajomníkovi KSSZ Michailovi Gorbačovovi: ''„Mr. Gorbachev, open this gate! Mr. Gorbachev, tear down this wall!“'' („Pán Gorbačov, otvorte túto bránu! Pán Gorbačov, zbúrajte tento múr!“)
Po zjednotení Berlína bola socha kvadrigy ako aj brána samotná znovu zrekonštruovaná do pôvodnej podoby. Brána sa nachádza – ako symbol rozdelenia a zjednotenia mesta – na národnej strane nemeckej verzie euromincí s nominálnou hodnotou 10, 20 a 50 centov. Každoročne sa tu počas silvestrovskej noci konajú veľké oslavné zhromaždenia s ohňostrojom.
Laborecko
Laborecko (alter. Laborčina) je región na Slovensku, ktorý sa rozprestiera v blízkosti mesta Medzilaborce. Geograficky je s menšími odchýlkami totožný so súčasným okresom Medzilaborce (menšia časť súč. okres Stropkov). Je to územný celok v okolí horného toku rieky Laborec v Laboreckej vrchovine.
Théus
Théus je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Théus má 202 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Palota
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Palota v okrese Medzilaborce.
Julia Gillardová
Julia Gillardová (* 29. september 1961, Barry, Spojené kráľovstvo) je austrálska právnička a politička, bývalá predsedníčka Austrálskej labouristickej strany.
Od 24. júna 2010 do 27. júna 2013 bola predsedníčkou vlády Austrálie.