cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chorvátske rameno
História
Vplyvom zahlbovania Dunaja sa znížili hladiny podzemnej vody v oblasti natoľko, že sa v 80. a začiatku 90. rokov v prevažnej časti ramena voda takmer nevyskytovala alebo sa udržiavala len kolísavá, veľmi nízka hladina. Celoročná súvislá vodná hladina sa vyskytovala len v južnej časti ramena. Hetorogenitu ramena spôsobovalo okrem vodného režimu aj podložie. Na niektorých úsekoch bolo dno tvorené prirodzeným piesčitým alebo bahnitým materiálom, a niekde je to hrubá vrstva štrku,ktorú tam naviezlo Povodie Dunaja v snahe zabrániť zarastaniu dna prirodzenou vegetáciou. Na týchto úsekoch sú brehy a dno takmer bez vegetácie. Prostredie znečisťovali početné skládky stavebného a komunálneho odpadu. Nastal rozvoj synantropných druhov. Množstvo obyvateľov sídliska malo tiež negatívny vplyv na prostredie a živočíchy ramena.
Súčasnosť
thumb|Chorvátske rameno v premosteni pri katolíckom kostole na Markovej ulici Súvislá vodná hladina sa v ramene objavila až po naplnení zdrže Hrušov v priebehu roka 1993. Došlo k výraznému zlepšeniu životných podmienok vodných organizmov. Hĺbka vody v ramene je rôzna, vyhovujúca je v južnej, najviac zachovalej časti. Plytká voda má za dôsledok najmä v lete prehrievanie, negatívne zmeny v kyslíkovom režime a eutrofizáciu.
Chorvátske rameno predstavuje podľa RÚSES pre Bratislavu regionálny biokoridor. Najzachovalejšia časť tvorí regionálne biocentrum Chorvátske rameno – juh, na opačnom konci je navrhované regionálne biocentrum Chorvátske rameno – sever. V koryte ramena sa nachádza niekoľko výrazných bariérových prvkov. Sú to stavidlá ale najmä komunikačné presypy s rúrovými priepustami v miestach križovania ramena s rušnými komunikáciami. Spôsobujú nesúvislosť koryta a výrazné obmedzenie pohybu živočíchov v akvatickej a terestrickej časti. To sa odráža aj na heterogenite fauny v jednotlivých úsekoch ramena.
Biodiverzita ramena je dnes určite výrazne nižšia ako v časoch, keď sa jednalo o prírodný tok. Napriek tomu bolo v oblasti Chorvátskeho ramena zistených 12 druhov chránených a ohrozených druhov rastlín ako napr.: Butomus umbelatus L., Nymphaea alba L.. Z fauny bolo na tejto lokalite identifikovaných 7 chránených a 6 ohrozených druhov živočíchov, registrovaných v Červenej knihe. Sú to predovšetkým obojživelníky, 1 druh zastupuje ryby. Ešte v polovici tohto storočia tu hojne tu žili napr. korytnačky, zrejme druh Emys orbicularis. Dnes sa sa tu už nevyskytujú.
Budúcnosť
V okolí Chorvátskeho ramena sa plánuje viesť nosný systém MHD v Petržalke a objavujú sa aj zámery investorov územia pozdĺž Chorvátskeho ramena urbanizovať, sem môžeme zahrnúť projekt Petržalka city.
Rakov (okres Přerov)
Rakov je obec v okrese Přerov. Jeho katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
Chorvátske rameno
Budúcnosť
Pre koordinovanie činnosti boli vypracované viaceré odborné materiály: Zásady revitalizácie Chorvátskeho ramena.
Využitie
Chorvátske rameno sa v dnešnej dobe využíva ako miesto relaxácie, športu a rybárstva. Po celej jeho dĺžke vedie cyklistická trasa, ktorá sa napája na Dunajskú cyklistickú cestu. V Chorvátskom ramene a jeho okolí je jedinečný biotop, v ktorom žije veľa druhov živočíchov, ako napríklad labute, kačky a rôzne druhy rýb. Rastie tu aj veľké množstvo druhov rastlín, napríklad lekná a rôzne kroviny.
Staré názvy:
Klement Alexandrijský
Klement Alexandrijský (iné mená: Klemens Alexandrijský, Kliment Alexandrijský , vlastným menom Titus Flavius Clemens; * asi 150, Atény - † asi 211–216, Kapadócia) bol cirkevný otec, predstaviteľ alexandrijskej katechetickej školy, jeden z najvýznamnejších po grécky píšucich kresťanských učiteľov staroveku.
Klement postavil do služieb svojej viery obrovskú grécku kultúru a hebrejskú: Tak ako Zákon pripravil na Krista Židov, tak filozofia naňho pripravila Grékov.
Život a význam
V mladosti mal najprv blízko k platonizmu, ale keď prijal kresťanstvo, odišiel z Atén a vzdelával sa u rôznych kresťanských učiteľov v Grécku, Itálii a Egypte. Nakoniec sa usadil v Alexandrii, kde bol žiakom Pantaina Alexandrijského. Okolo roku 175 sa stal učiteľom alexandrijskej školy a po smrti Pantaena pred rokom 200 jej vedúcim predstaviteľom. Klementovým celoživotným úsilím bolo zblížiť grécku filozofiu a kresťanstvo. Jeho nástupcom vo vedení katechetickej školy a dedičom mnohých jeho myšlienok sa stal jeden z najväčších kresťanských teológov staroveku, Origenes. Kvôli prenasledovaniu kresťanov za Septimia Severa musel opustiť Egypt a uchýlil sa do maloázijskej Kappadokie, kde krátko pred rokom 215 zomrel.
Klement patril medzi často citovaných a používaných autorov v neskorej antike aj počas stredoveku, kedy jeho dielo preložili do latinčiny. Zrejme kvôli tomu, že ho na obhajobu svojich názorov často používali stúpenci protestantskej reformácie, roku 1584 ho vyškrtli z rímskeho kalendára svätých.
Zachované diela
Jeho zachované dielo tvorí akoby jednu veľkú na seba nadväzujúcu trilógii.
Jaxu
Jaxu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Klement Alexandrijský
Zachované diela
Posledná, ôsma kniha je pravdepodobne len zbierkou Klementových poznámok, nezodpovedá štandardu a povahe predchádzajúcich kníh.
Nasledujú samostatné diela:
Jaxu
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Klement Alexandrijský
Stratené diela
Okrem vyššie spomenutých spisov napísal Klement podľa svedectva iných otcov ešte ďalšie spisy:
Dajú sa nájsť odkazy aj na iné Klementove nezachované diela.
Jaxu
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kód (informatika)
V komunikácii je kód pravidlo pre prevod informácie (napríklad listu, slova alebo frázy) na inú formu alebo reprezentáciu, nie nevyhnutne rovnakého typu.
Vo všeobecnosti je kód zobrazenie, ktoré každému znaku alebo postupnosti znakov daného súboru znakov (vzorov) jednoznačne priradí znak alebo postupnosť znakov (obrazov) z iného súboru znakov. Väčšina kódov je jednoznačná, to znamená, že dvom rôznym postupnostiam z množiny vzorov sa vždy priradia dve rôzne postupnosti znakov z množiny obrazov. Postup, pomocou ktorého sa preloží znak alebo postupnosť znakov z množiny vzorov do množiny obrazov, sa volá kódovanie ; opačnému postupu hovoríme dekódovanie.
Príklady: na kódovanie textových údajov sa používajú kódy ASCII, UNICODE, UTF-8 a iné. Na kódovanie farebných bodov obrazu sa používa bitová mapa a na kódovanie zvuku sa používa kód PCM.
Řenče
Řenče je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 907 obyvateľov, z toho 462 mužov a 445 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 41,7 roka, ženy 41,2 roka).
Max Immelmann
Max Immelmann (* 21. september 1890, Drážďany – † 18. jún 1916) bol nemecký stíhací pilot – letecké eso v prvej svetovej vojne.
Život
Narodil sa v Drážďanoch ako syn miestneho zámožného priemyselníka. Od mladosti sa zaujímal o techniku a tak po ukončení školy v roku 1905 vstúpil ako kadet do armády k Eisenbahnregimentu v Berlíne, bol však sklamaný malým množstvom praktickej technickej práce. Od roku 1912 bol dôstojníckym čakateľom – rezervistom. Medzi rokmi 1913 a 1914, študoval mechaniku na drážďanskej technike.
Keď začala vojna, bol Immelmann povolaný do aktívnej služby, prevelený k letectvu (Luftstreitkräfte) a v novembri šiel do výcvikového kurzu pre pilotov. Po ukončení kurzu sa dostal na front v Ardenach v severnom Francúzsku ako pilot prieskumného lietadla Fliegerabteilung 10. Potom ho prevelili k Fliegerabteilung 62, ktoré boli vybavené lietadlami Fokker Eindecker, prvými strojmi so synchronizovaným guľometom.
3. júna 1915 sa jeho lietadlo poškodilo v súboji s francúzskym pilotom a Immelmann bol prinútený pristáť, čo sa mu aj podarilo a pristál až za nemeckými líniami. Za záchranu lietadla bol vyznamenaný Železným krížom druhej triedy. V roku 1915 sa stal stíhacím pilotom.
Immelmann bol vynikajúci taktik a excelentný pilot. Bol prvým pilotom, ktorý využíval výhodu útoku zo Slnka tak aby o ňom protivník do poslednej chvíle nevedel. V súbojoch využíval maximálne aj kinetickú energiu, rýchlosť a výšku. Robil aj akrobatické figúry, z ktorých niektoré sú po ňom pomenované. Jedna z najpovestnejších dostala meno „immelmann“. Manéver používal v prípade, že bol jeho stroj napadnutý zo zadnej polosféry. Išlo o polovičný premet, pri ktorom otočil stroj okolo vertikálnej osi a polovičný výkrut, pri ktorom stroj vrátil do normálnej horizontálnej polohy.
Od začiatku roku 1916 spolu s Oswaldom Boelckem lietal Immelmann nad oblasťou Flámska. Immelmann a Oswald Boelcke boli v januári roku 1916 prvými pilotmi, ktorých cisár Viliam II. vyznamenal rádom Pour le Mérite, najvyšším nemeckým vyznamenaním.
Medaila sa vďaka nemu stala známou aj pod prezývkou Modrý Max.
V súlade s oficiálnou britskou správou Immelmanna zostrelilo lietadlo F.E.2b, ktoré riadili G.R. McCubbin s J. H. Waller ako strelci-pozorovatelia patriaci k ''25. leteckej peruti'' Royal Flying Corps. Wallerovi zostrel oficiálne uznali, ale v štatistikách nemeckého letectva sa dodnes uvádza, že Immelann bol zostrelený delostreleckou paľbou.
Immelmann mal uznaných 17 vzdušných víťazstiev. Bol známy ako Der Adler von Lille – Orol z Lille.
Ján Pásztor
Ján Pásztor (* 27. január 1912, Prievidza† 8. november 1988, Nitra) bol diecézny biskup Nitrianskej rímskokatolíckej diecézy.
Životopis
Základnú a strednú školu, ktorú zavŕšil maturitou v roku 1930, absolvoval v rodnej Prievidzi. Štúdium teológie začal v nitrianskom seminári. Počas štúdia ho biskup Karol Kmeťko vyslal na štúdium do Prahy na Karlovu univerzitu. Kňazskú vysviacku prijal 30. septembra 1934 v Nitre. Počas kaplánskej služby v Močenku (19341936) a v Bytči (1937) pokračoval v štúdiách a v roku 1937 získal doktorát teológie na Karlovej univerzite. V roku 1937 bol kaplánom v Trenčíne, a od roku 1938 profesorom na gymnáziu v Žiline. Súčasne študoval na bratislavskej univerzite, kde v roku 1942 získal titul doktora práv. Stal sa farárom v Dubnici nad Váhom a od roku 1947 bol dekanom ilavského dekanátu.
V roku 1950 bol internovaný v kňazskom sústreďovacom tábore v Močenku a v roku 1953 bol väznený. Po prepustení pracoval ako správca farnosti v Jasenici (1953) a v Nitre-Dolnom meste (19541961), ako riaditeľ Biskupského úradu v Nitre (19551961). V rokoch 19611965 účinkoval ako farár a okresný dekan v Púchove, potom zastával funkciu generálneho vikára biskupa E. Nécseya, zároveň ho vymenovali za sídelného kanonika. V roku 1967 ho pápež Pavol VI. vymenoval za konzultora rímskej komisie pre revíziu cirkevného zákonníka, čím sa stal spolutvorcom nového Kódexu kánonického práva (CIC), ktorý vstúpil do platnosti v roku 1983. Po smrti arcibiskupa E. Nécseya (1968) sa stal kapitulným vikárom.
Česko-slovensko-vatikánske rokovania o menovaní biskupov dlho neprinášali konkrétne výsledky. Kompromisná dohoda sa dosiahla až v roku 1973. Vatikán navrhol Jána Pásztora a Júliusa Gábriša a štát Jozefa Feranca a Josefa Vranu pre Olomouc. Vo februári 1973 pápež Pavol VI. vymenoval a začiatkom marca 1973 Agostino kardinál Casaroli vysvätil v Nitre troch nových slovenských biskupov. Ján Pásztor sa stal biskupom v Nitre. Za svoje biskupské heslo si zvolil Deo et proximo (Bohu a blížnemu). Július Gábriš sa stal apoštolským administrátorom v Trnave a Jozef Feranec sídelným biskupom v Banskej Bystrici.
Goľam Perelik
Goľam Perelik je s výškou  najvyšší vrch v pohorí Rodopy.
Nachádza sa v južnom Bulharsku v Smoľanskej oblasti, asi 19 km západne od mesta Smoľan a 5 km severne od hraníc s Gréckom. Na vrcholovej plošine sa nachádzajú vojenské objekty, ku ktorým vedie asfaltová cesta. Vrch je ľahko prístupný od chaty Perelik.
Prírodovedecká fakulta Univerzity Komenského v Bratislave
Prírodovedecká fakulta Univerzity Komenského v Bratislave (skr. PriF UK) je jedna z trinástich fakúlt Univerzity Komenského v Bratislave.
V súčasnosti sa na Prírodovedeckej fakulte UK vyučujú predmety v odboroch biológia, chémia, geológia, geografia, environmentalistika a učiteľské kombinácie týchto predmetov.
Fakulta sídli v päťpavilónovom komplexe, postavenom v rokoch 1960 - 1987, v Mlynskej doline. Jednotlivé pavilóny sa označujú podľa začiatočných písmen chemickej, biologickej a geologickej/geografickej sekcie ako CH2, CH1, B2, B1 a G.
História
Snahy o založenie prírodovedeckej fakulty na Slovensku v medzivojnovom období neboli úspešné. Po rozbití Československej republiky, pred začiatkom druhej svetovej vojny boli zatvorené všetky české vysoké školy v Česku a Slováci, ktorí mali záujem o vzdelávanie v obore prírodných vied, nemali kde študovať. Fakulta vznikla na základe zákona č. 168/1940 Sl. z., pričom prvý zápis študentov na fakultu sa uskutočnil v zimnom semestri školského roku 1940/1941. Fakulta vznikla oddelením od Filozofickej fakulty vtedajšej Slovenskej univerzity, kde sa už predtým vyučovali niektoré prírodovedné predmety. Prvým dekanom bol František Valentin. Od začiatku mala botanický a geografický ústav, tiež ústav pre zoológiu a porovnávaciu anatómiu. Jednotlivé ústavy sa nachádzali na Rajskej a Moskovskej ulici. Výučba matematiky, fyziky a chémie sa realizovala na Slovenskej vysokej škole technickej V roku 1941 ich doplnil geologicko-paleontologický ústav a v roku 1942 aj mineralogicko-petrografický ústav, oba pracovali v provizórnych podmienkach bez dostatku kvalifikovaného personálu. V zimnom semestri 1942/1943 pribudol na fakulte ústav atómovej fyziky a v roku 1944 astronomický ústav a ústav matematiky. Bez samostatného ústavu až do roku 1948 zostávala chémia.
V roku 1950 boli ústavy fakulty reorganizované na katedry. Vzhľadom na štátom plánovaný veľký rozmach výstavby a rozvoja miest ČSSR sa v školskom roku 1951/1952 od Prírodovedeckej fakulty oddelila Fakulta geologicko-geografických vied, ktorá sa však v roku 1959 stala opäť jej súčasťou. V školskom roku 1978-1979 mala fakulta 6 sekcií: matematickú so 7 katedrami, fyziky so 7 katedrami, chémie so 7 katedrami, geológie s 8 katedrami, biológie s 10 katedrami a geograficko-spoločenskovednú so 7 katedrami. Ďalej zahŕňala 5 vedecko-výskumných ústavov, botanickú záhradu a biologickú stanicu Šúr. V roku 1980 sa oddelila Fakulta matematiky, fyziky a informatiky.
V roku 2013 sa začala rekonštrukcia a dlho očakávaná výmena okien jednotlivých pavilónov budovy fakulty. Ako prvý v priebehu jesene a zimy 2013 zrekonštruovali pavilón Ch-1. Na začiatku roku 2014 začali vedľa pavilónu Ch-2 s výstavbou budovy vedeckého parku Univerzity Komenského.
Vedenie fakulty
Od 1. februára 2019 je na čele fakulty dekan prof. RNDr. Peter Fedor, PhD.
Prodekani
Tajomníčka
Poznámky
<references group="pozn." />
Iné projekty
.
Lalibäla
Lalibäla (menej presné prepisy: Lalibela, Lalibala; menej často Labibäla) je mesto v severnej Etiópii, ktoré obýva približne 19 100 obyvateľov (odhad z roku 2012). Nachádza sa asi severne od hlavného mesta Addis Abeba v nadmorskej výške vyše. Väčšina obyvateľov je členmi etiópskej ortodoxnej cirkvi. Je to druhé najposvätnejšie mesto v krajine a je aj pútnickým centrom.
V meste sa nachádza jedna z pamiatok Svetového dedičstva UNESCO – komplex chrámov, budov a labyrintov, vytesaných priamo do skalných masívov (do tufu). Najznámejší je Kostol svätého Juraja (amh. Bete Giyorgis). Kostol Vykupiteľa sveta (Biete Medhane Alem) je s výškou najväčším do skaly vytesaným kostolom na svete.
Karol Černý
Karol Černý (* 17. január 1837 Banská Bystrica - † 6. január 1909 Bratislava) bol pedagóg, publicista.
Jeho otec Václav Černý, jeho matka Františka rod. Pauliková, jeho brat Emil Černý.
Životopis
Študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici, v Banskej Štiavnici, v Bratislave, do 1855 v Sibiu, právo a klasickú filológiu na univerzite vo Viedni, 1861 zložil profesorské skúšky vo Viedni, 1866 v Budapešti. Od 1860 profesor gymnázia v Banskej Bystrici, vyučoval cudzie jazyky, dočasný riaditeľ gymnázia (1867). Od 1867 profesor vyššieho kat. gymnázia v Bratislave. Okrem štúdií z klasickej filológie vo výročných správach v Banskej Bystrici (1861) a v Bratislave (1870, 1883) publikoval state, články a recenzie v časopisoch. Autor učebníc lat. jazyka pre gymnáziá. Člen MS.
NGC 4196
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Muži v čiernom (rozlišovacia stránka)
Muži v čiernom môže byť:
Rathangan (grófstvo Kildare)
Rathangan (ír. Ráth Iomgháin) je mesto vo východnej časti Írska, v grófstve Kildare. V roku 2011 tu žilo 2 374 obyvateľov.
Mestečko leží na rieke Slate a na ľavom brehu koryta Grand Canal, severozápadne od Kildare, v blízkosti hranice s grófstvom Offaly, na križovatke ciest R401, R414 a R419.
Na brehu kanála Grand Canal je vybudovaná lodenica.
Daniel Brejčák
Daniel Brejčák (* 29. október 1986, Poprad) je slovenský hráč ľadového hokeja. Hrá na poste obrancu, momentálne za klub HK Autofinance Poprad s číslom 86.
Kariéra
Hokej začal hrať v Poprade. Neskôr sa presunul do Kežmarku, kde hrával za miestny MHK. Od sezóny 2009/10 hral v klube HK ŠKP Poprad, odkiaľ po troch sezónach prestúpil do klubu HC Košice. Tam sa však nepresadil a v priebehu sezónny sa vrátil späť do Popradu.
Príbeh jazerného brehu
Príbeh jazerného brehu (po čínsky 水浒传 - pchin-jin Shuǐhǔ Zhuàn - šuej-chu čuan; doslova "Príbeh jazerného brehu", po česky vyšlo pod názvom Příběhy od jazerního břehu) sú popri Sne o Červenom pavilóne, Putovaní na západ a Príbehoch troch ríš jedným zo štyroch klasických románov čínskej literatúry. Ich autorstvo je pripisované Š’ Naj-anovi a vznikli na konci štrnásteho storočia.
Román sa voľne zakladá na príbehu Sung Ťianga, ktorý bol zbojníkom za dynastie Sung na začiatku dvanásteho storočia. Príbehy o jeho vyčíňaní sa ústne tradovali, boli obľúbenou témou ľudových rozprávačov a počas dynastie Jüan tieto príbehy spracoval Š’ Naj-an do románu. Š’ Naj-anovi sa pripisuje prvých 70 z celkových 100 kapitol románu, zvyšných 30 napísal Luo Kuan-čung, autor Príbehov troch ríš.
Les Cabannes (Ariège)
Les Cabannes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 354 obyvateľov (2009).
Chilón z Patrasu
Chilón alebo Cheilón (Chilón, Cheilón) bol víťaz olympijských hier v zápasení v 4. stor. pred Kr.
Chilón z achájskeho mesta Patrai zvíťazil v Olympii v zápasení pravdepodobne na 112. a na 113 hrách v rokoch 336 a 332 pred Kr.. Svoje majstrovstvo v tejto disciplíne predviedol aj na ostatných celogéckych hrách, keď si dva víťazné vence odniesol z pýtických, štyri z isthmických a tri nemejských hier. V starovekom Grécku sa víťaz všetkých štyroch hier nazýval periodonikés (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili periodos (pravidelný obeh). Zápasenie (palé) sa podobalo nášmu „grécko-rímskemu". Na hrách sa uzákonil tzv. „spriamený štýl", pri ktorom išlo o to, zhodiť súpera z pevného postoja trikrát na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom. Staroveký autor Pausanias uvádza, že socha Chilóna stála v posvätnom okrsku olympijskej Altidy. Chilón koniec svojho života našiel v boji a bol svojimi rodákmi pochovaný so všetkými poctami. To potvrdzuje nápis v Olympii: „''Pästný boj olympijský a pýthický som dvakrát vyhral, Nemea mi tlieskala trikrát, štyrikrát Isthmos. Som Chilón, Chilónov syn, a z Patrai, achájsky národ ma pochoval, padlého v boji, chrabrosti vzorom som bol."''
David Depetris
David Alberto Depetris známy aj ako David Depetris (* 11. november 1988, San Jorge) je argentínsky futbalista hrajúci za slovenský klub FK Dukla Banská Bystrica
Trenčín
18. júna 2019 oznámil AS Trenčín návrat Davida Depetrisa do svojho tímu po 7 rokoch.
Schizoafektívna porucha
Schizoafektívna porucha je psychiatrická diagnóza označujúca vážne duševné ochorenie, pri ktorom sa prejavujú symptómy psychózy (čiže poruchy myslenia a vnímania) spolu so symptómami afektívnej poruchy (teda poruchy nálady). Ide tak o skupinu porúch na rozhraní medzi afektívnymi a schizofrénnymi psychózami, ktorá vyúsťuje do výrazných patologických zmien správania, prežívania, emócií a často v akútnej fáze aj do straty schopnosti viesť zodpovedný, sociálne a ekonomicky usporiadaný život.
Pôvod pomenovania
Termín schizoafektívna psychóza ako prvý použil americký psychiater ruského pôvodu Jacob Sergi Kasanin (1897 – 1946) v roku 1933. Popísal ochorenie u mladých pacientov vo veku 20 až 30 rokov, u ktorých sa súčasne prejavovali schizofrénne aj afektívne príznaky. Trvali niekoľko týždňov až mesiacov a končili sa úplným uzdravením stavu. Toto ochorenie vnímal ako variant schizofrénie s dobrou prognózou.
Výskyt ochorenia
Najnovšie údaje uvádzajú prevalenciu od 0,2 až 0,5%, t. j. asi štvrtina až polovica výskytu schizofrénie. Na tisíc obyvateľov tak pripadajú dvaja až piati chorí. Ochorenie sa o čosi viac vyskytuje u žien. Táto porucha sa obvykle začína prejavovať v skorej dospelosti – medzi 16. a 30. rokom života, pričom u žien často neskôr ako u mužov.
Štúdie z r. 1979 a 1986 ukazujú, že spomedzi psychiatrických pacientov malo 5,7% až 8% ľudí diagnózu schizoafektívna porucha, čo predstavuje vôbec nie zanedbateľnú prevalenciu.
Vzťah k diferenciálnym diagnózam
Lekár skôr, ako sa rozhodne stanoviť diagnózu F25, musí zvážiť možnosť podobne sa prejavujúcich, tzv. diferenciálnych ochorení. Sú nimi schizofrénia, afektívne poruchy a organické poruchy.
V minulosti sa viedol spor o príbuznosti diferenciálnych diagnóz so schizoafektívnou poruchou. Uvažovalo sa, či je táto porucha legitímnou diagnózou, alebo iba prechodnou, kým sa nezistí, či u pacienta ide priamo o schizofréniu alebo o afektívnu poruchu. Rovnako bolo otázne, či je schizoafektívna porucha variantom schizofrénie alebo typ afektívnej (najčastejšie bipolárnej) poruchy, alebo je nezávislým, špecifickým ochorením.
Schizoafektívnu poruchu je možné odlíšiť od afektívnej poruchy aj na základe týchto príznakov:
Schizoafektívnu poruchu je možné odlíšiť od schizofrénie aj na základe týchto príznakov:
Pre odlíšenie schizoafektívnej poruchy od organických patologických zmien v mozgu je často nutné pacienta vyšetriť neurologicky a/alebo nechať vystaviť počítačovú tomografiu mozgu (CT). Stanovenie diagnózy F25 sa tak smie až po negatívnom výsledku CT, čím sa vylúči vplyv organickej zmeny a otvorí sa priestor pre úvahu o duševnom ochorení.
Diagnóza F25 sa teda stanovuje, keď pacient vykazuje príznaky aj schizofrénie, aj afektívnej poruchy, a klinický obraz nespĺňa diagnostické kritériá pre stanovenie diferenciálnej diagnózy. Sporné postavenie tejto poruchy v sústave psychiatrických ochorení malo za následok zanedbanie jej vedeckého výskumu. Diskusia je stále otvorená, no v súčasnosti väčšina odborníkov súhlasí s tým, že schizoafektívna porucha je variantom schizofrénie, a nie bipolárnej poruchy, prípadne úplne separátnou entitou.
Rizikové skupiny
Schizoafektívna porucha je neuroduševné ochorenie, ktoré úzko súvisí s vývojom mozgu na základe genetickej predispozície. Preto rizikovou skupinou sú ľudia, ktorí majú v príbuzenstve chorých na schizofréniu alebo priamo na schizoafektívnu poruchu. Mladí pacienti majú tendenciu vykazovať známky bipolárneho (zmiešaného) typu poruchy, starší pacienti skôr depresívneho typu.
Hoci genetická predispozícia je výrazná, nemožno poprieť aj vplyv prostredia, ktoré môže mať podiel na nepriaznivom formovaní osobnosti chorého, počítajúc sem aj somatické ochorenia, úrazy hlavy, pôrodné a popôrodné komplikácie alebo komplikácie počas gravidity.
Je tiež známe, že schizoafektívna porucha sa objavuje o čosi viac u žien (napr. v Anglicku v roku 2002 bolo zo všetkých hospitalizovaných pre túto diagnózu 57% žien a 43% mužov ).
Mortalita a morbidita
Schizoafektívna porucha nespôsobuje smrť priamo, ale výskyt samovrážd u chorých je až okolo 10% (Williams, 1998). Štúdie popisujú, že ženy si siahnu na život častejšie než muži, ale muži častejšie svoj pokus o samovraždu dokonajú. Inými nepriaznivými okolnosťami zvyšujúce riziko úmrtia sú fajčenie tabakových výrobkov a abúzus drog (najmä etylalkoholu), a takisto prípadné negatívne účinky psychiatrických liekov, ktoré v niektorých prípadoch dokážu privodiť diabetes alebo nepriamo zapríčiniť nárast telesnej hmotnosti.
Všeobecný prehľad
Príčina schizoafektívnej poruchy nie je v súčasnosti stále známa, no je predmetom vedeckých diskusií a výskumu, ktorý sa orientuje predovšetkým na samotnú schizofréniu. Pochopenie mechanizmu vzniku schizofrénie by výrazne dopomohlo k pochopeniu príčin schizoafektívnej poruchy, pričom nezanedbateľná je aj pomoc výskumu afektívnych ochorení.
Ako je spomenuté v časti Rizikové skupiny, výraznou je genetická predispozícia, ktorá sa popisuje tzv. dopamínovou hypotézou. Tá predpokladá osobitý vplyv chemickej nerovnováhy v mozgu chorého, obzvlášť zapríčinenej neúmerne zvýšeným množstvom neurotransmiteru dopamínu. Práve antipsychotická liečba koriguje účinky dopamínu (pôsobia ako antagonisty dopamínového receptora ) a tým potlačuje tzv. psychotické pozitívne príznaky (pozri aj Symptómy ochorenia). Komplexná nerovnováha ďalších chemických látok v mozgu (napr. serotonínu) nato zapríčiňuje aj afektívnu poruchu, prípadne úzkosť.
Citlivosť na ochorenie (vulnerabilita) je zrejme determinovaná nielen genetickými faktormi, ale aj podmienkami, v ktorom jedinec žil či žije (environmentálny vplyv). Nevylučujú sa spomedzi rizikových faktorov ani úrazy hlavy pri narodení alebo v skorom veku, somatické ochorenia, komplikácie v tehotenstve alebo pri pôrode, ani citová alebo výživová deprivácia v skorom detstve. Preto možno hovoriť o biologicko-psychologicko-sociálnom modeli príčin schizoafektívnej poruchy (a aj schizofrénie).
Dopamínová hypotéza
200px|right|thumb|Dopamín Psychotická alterácia schizofrénneho okruhu je charakterizovaná niekedy makroskopickými, no určite aj mikroskopickými neuropatologickými zmenami prefrontálnej mozgovej kôry hippokampu a príbuzných limbických štruktúr. Niektoré neurorádiologické štúdie naznačujú prítomnosť anatomických abnormalít mozgu, ale nie je jasné, či tieto abnormality sú následkom ochorenia, alebo ochorenie antedatujú. Každopádne je možné vylúčiť aktívny neurodegeneratívny proces. Dopamínová hypotéza poukazuje na neobvykle hyperaktívny dopamínergický systém mozgu počas akútnej fázy psychotického ochorenia. Niektorí vedci nepriamo ukázali, že hustota D4-dopamínových receptorov môže byť v mozgoch jedincov so schizofrénnou psychózou až šesťnásobná. Odborníci tak predpokladajú, že práve abnormálne hladiny neuroprenášača dopamínu súvisia s poruchami myslenia a vnímania. Neuroleptiká (antipsychotiká) ako antagonisty dopamínergický systém istým spôsobom upokojujú, čím sa potlačia pozitívne príznaky schizoafektívnej poruchy, hoci presný mechanizmus ich pôsobenia zostáva nejasný.
Je však isté, že táto hypotéza nevysvetľuje celú sústavu príznakov schizoafektívnej poruchy (alebo schizofrénie vôbec), preto ju možno považovať len za partikulárnu. Istou evidenciou v jej prospech je pôsobenie amfetamínov a kokaínu, ktoré prirodzene spôsobujú hyperaktivitu dopamínergického systému, čo má za následok pseudohalucinácie a v niektorých prípadoch môžu spustiť psychotickú reakciu, ba psychotické ochorenie. Jestvujú však aj štúdie, čo prezentujú pacientov, ktorých 90% D2-dopamínových receptorov bolo blokovaných neuroleptikami, ale ich psychóza zostala takmer nepotlačená. To vytvára priestor pre hypotézy, že zodpovednosť za psychotické príznaky je chemicky rozložená omnoho pestrejšie.
Stanovenie diagnózy
Klinická diagnóza schizoafektívnej poruchy sa, rovnako ako u schizofrénie, opiera o odobranie anamnézy (pohovory s pacientom a jeho známymi) a vyšetrenie duševného stavu pacienta. Vyšetrením lekár – psychiater zbiera údaje o tom, čo pacient prežíva, ako sa chová a tieto dopĺňa svojím vlastným pozorovaním. Diagnóza sa tak stanovuje hodnotením závažnosti jednotlivých príznakov a podľa ich kontextu. Medzinárodná klasifikácia chorôb (MKCH-10) a tiež americká príručka DSM IV ( č. 4 z r. 1994) obsahujú diagnostické usmernenia pre psychiatrov, ktoré stanovujú pravidlá pre hodnotenie prítomnosti či neprítomnosti týchto príznakov (pozri aj Symptómy ochorenia).
Lekár v rámci psychiatrického vyšetrenia obvykle posudzuje vzhľad, očný kontakt, výraz tváre, motoriku, mieru spolupráce s ním, náladu, afektivitu, reč a verbálne vyjadrovanie, samovražedné tendencie, agresivitu, celkovú orientáciu pacienta (napr. či vie, aký je deň v týždni, kde sa momentálne nachádza a pod.), tiež vedomie a koncentráciu, bludné ladenie, prítomnosť halucinácií a tiež náhľad pacienta (či si uvedomuje svoje ochorenie).
Pre stanovenie diagnózy je potrebné tiež vylúčiť organický pôvod psychotického prežívania či afektívnej poruchy. Dôležitým indikátorom je tiež existencia problémov v spoločenskom fungovaní pacienta, ako sú ťažkosti so školou či prácou, narušenie vzťahov či spoločenských väzieb, alebo narušenie starostlivosti o vlastnú hygienu. Niekedy je potrebné vykonať laboratórne vyšetrenia (napr. posúdenie krvného obrazu), zobrazovacie vyšetrenia (počítačová tomografia CT mozgu, elektroencefalografické vyšetrenie EEG), psychologické vyšetrenie, ale aj testy na užívanie niektorých liekov či drog.
Symptomatológia podľa DSM IV
Schizoafektívna porucha je komplexným ochorením, kedy chorý prežíva afektívnu aj psychotickú alteráciu. Všeobecne tak možno rozdeliť symptómy na príznaky manickej epizódy, depresívnej epizódy a príznaky schizofrénie, pričom chorý vykazuje niekedy mániu (alebo hypomániu), inokedy depresiu. Psychózou sýtený klinický obraz je však možno pozorovať aj nezávisle od aktuálnej afektivity a býva prítomný aj pri normálnej nálade. Celkové prežívanie chorého je mnohokrát veľmi pestré a závisí od typu schizoafektívnej poruchy (pozri Typy poruchy).
Uznávaná a rešpektovaná americká príručka DSM IV z r. 1994 poskytuje lekárom (aj na Slovensku) na identifikovanie manickej epizódy nasledujúce diagnostické usmernenia (kritériá):
DSM IV stanovuje tieto diagnostické usmernenia (kritériá) pre identifikáciu depresívnej epizódy:
DSM IV stanovuje tieto diagnostické usmernenia (kritériá) pre identifikáciu schizofrénnej symptomatológie:
Treba podotknúť, že pri zmiešanom type schizoafektívnej poruchy (pozri Typy poruchy) môže dochádzať k striedaniu manickej (hypomanickej) epizódy s depresívnou aj v priebehu niekoľkých dní, ba hodín. Schizofrénne príznaky sú vyjadrené aj pri neprítomnosti afektívnej alterácie (teda aj pri absencii depresie a mánie), pričom bývajú často menej výrazné (napr. môžu úplne chýbať zmyslové halucinácie).
Takisto je v rámci afektívnej alterácie obvyklá prítomnosť hypománie a nemusí pacient ani so zmiešaným typom poruchy vykazovať v priebehu choroby manickú epizódu (ukazuje to napr. priebehový typ bipolárnej poruchy na grafe A podľa M. Plzáka a kol., 1967). Hypománia sa prejavuje zníženou potrebou spánku, veľavravnosťou, roztržitosťou, hyperaktivitou a zvýšenou sexuálnou energiou. Hypomanická epizóda by podľa DSN IV mala trvať viac ako 4 dni a neznamená narušenie vykonávania sociálnej roly, naopak – môže sa zdať výhodnou pre povznesenú náladu a zvýšenú aktivitu spojenú s tvorivosťou.
Špecifickou situáciou v symptomatológii je stret manických a schizofrénnych pozitívnych príznakov, kedy bývajú prítomné poruchy vedomia, extatické stavy a halucinovanie celých scenérií a výjavov vrátane prítomnosti oneiroidných stavov. Oneiroidné stavy (gr. oneiros = sen) môže chorý spočiatku pokladať za snový obraz (prípadne ako pseudohalucinácie), neskôr môžu nadobudnúť dynamický charakter a často fantastický obsah.
Iné delenie symptómov
Symptómy typické pre schizoafektívnu poruchu možno aj rozdeliť do piatich základných tried, pričom pacient s touto diagnózou obvykle prežíva iba niektoré nasledujúce (nie všetky) príznaky:
Pozitívne príznaky
Pozitívne príznaky súvisia s myšlienkami, vnímaním a správaním, pričom sa zásadne neprejavujú u väčšinovej populácii. Tieto symptómy v priebehu času strácajú alebo naberajú na vážnosti. Zaraďujeme sem halucinácie (napr. hlasy ponižujúce, odsudzujúce, prikazujúce, výhražné; hlasy, ktoré rozprávajú o pacientovi či komentujú jeho správanie), bludy (silné falošné presvedčenia; napr. kontrolovanie, rušenie, sledovanie, odoberanie a vkladanie myšlienok; náboženské bludné presvedčenia; prenasledovanie, neúmerné zveličovanie významu svojej osoby a podobne), poruchy myslenia, pamäte a verbálneho prejavu (najmä nesúvislé a dezorganizované myslenie a správanie). (pozri aj Symptomatológia podľa DSM IV)
Negatívne príznaky
Pomenovanie negatívne príznaky vyjadruje absenciu takých myšlienok, vnímania alebo správania, ktoré u väčšinovej populácii prítomné sú. Dôsledkom tejto absencie sú práve negatívne príznaky. Patria sem predovšetkým ochudobnené vyjadrovanie, výrazná apatia, zlá koncentrácia, plochosť citov alebo neprimerané emočné reakcie. Následkom niektorých negatívnych príznakov môže byť sociálne utiahnutie sa pacienta a zníženie sociálnej aktivity. (pozri aj Symptomatológia podľa DSM IV)
Príznaky mánie
Príznaky mánie súvisia s bipolárnou poruchou, ktorá sprevádza manický a zmiešaný typ schizoafektívnej poruchy. Vo všeobecnosti je pre mániu typická výstrednosť v správaní (niekedy nebezpečnou pre spoločnosť, najmä ak sa popri nej prejavujú pozitívne príznaky), podráždenosť, zvýšená sebadôvera, výrečnosť, povznesenosť, žoviálnosť, velikášske myšlienky, zvýšená duševná aj telesná aktivita pri zníženej potrebe spánku. Niekedy sa môže vyskytnúť agresívne správanie, neprimerané plánovanie, nebezpečné podnikanie, utrácanie peňazí, neprimerané sexuálne aktivity, strata bežných spoločenských zábran. Môžu sa objaviť bludné presvedčenia o nadmerných, nadprirodzených schopnostiach. (pozri aj Symptomatológia podľa DSM IV)
Príznaky depresie
Depresívna nálada sa prejavuje celkovým spomalením, poklesom nálady, energie, aktivity. Býva prítomný smútok, neschopnosť tešiť sa, nadmerná únava aj po minimálnej námahe, sprevádzaná nechutenstvom (alebo nadmerným jedením), chudnutím, nespavosťou (alebo nadmerným spaním), nezáujmom o čokoľvek. Často sa objavujú pocity viny, neschopnosti, beznádeje. Je tu zvýšené riziko samovražedného konania (suicidálne tendencie). Ďalej medzi príznaky depresie zaraďujeme poruchy pozornosti, nižšiu odolnosť voči stresu či ochudobnenie záujmov. (pozri aj Symptomatológia podľa DSM IV)
Iné príznaky
Pacienti so schizoafektívnou poruchou sú väčšmi náchylní neprimerane požívať etylalkohol alebo brať drogy (abúzus drog). Niekedy sa objavuje aj komorbidita schizoafektívnej poruchy s inými psychiatrickými ochoreniami (napr. obsesívno-kompulzívna porucha, anxieta, sociálna fóbia a pod.).
Typy poruchy podľa MKCH-10 (ICD-10)
Podľa Medzinárodnej klasifikácie chorôb (MKCH-10), ktorá sa používa v Európe, poznáme tri typy schizoafektívnej poruchy:
Manický typ (F 25.0)
Pri tejto schizoafektívnej poruche sú zastúpené príznaky schizofrénne a manické. Prejavy ochorenia môžu byť niekedy nebezpečné tak ako pre pacienta samotného, tak i pre jeho okolie alebo spoločnosť. Začína sa často akútne (ataky ochorenia), dramaticky, môže byť hrubo narušené správanie. Priebeh býva väčšinou priaznivý, dochádza k uzdraveniu v priebehu niekoľkých týždňov.
Depresívny typ (F 25.1)
V tomto prípade sú v rovnakej fáze ochorenia vyjadrené schizofrénne aj depresívne príznaky. Schizoafektívna porucha depresívneho typu býva v porovnaní s manickým typom menej dramatická, môže začínať nenápadnejšie, ale má tendenciu k dlhšiemu priebehu.
Zmiešaný typ (F 25.2)
U tohto typu sú súčasne prítomné príznaky schizofrénne a zmes manických a depresívnych príznakov alebo ich striedanie (aj rýchle, aj pomalé). Výkyvy nálady od depresívnej po manickú (alebo hypomanickú) môžu byť v priebehu niekoľkých dní, dokonca v priebehu hodín.
Zmiešaný typ môže byť niekedy sprevádzaný tzv. zmiešanou epizódou, kedy sa prejavujú príznaky aj mánie (hypománie), aj depresie takmer každý deň v priebehu aspoň jedného týždňa (kritériá DSM IV). V takomto prípade hovoríme o dysforickej mánii, ak prevládajú manické príznaky a sú vyjadrené aspoň tri depresívne z DSM IV, alebo o agitovanej depresii, ak prevládajú depresívne príznaky a sú vyjadrené aspoň dva z týchto manických príznakov – motorická agitovanosť, psychická agitovanosť či intenzívne vnútorné napätie, a/alebo trysk myšlienok.
Typy poruchy podľa DSM IV
Americká príručka DSM IV z r. 1994 pozná iba dva typy schizoafektívnej poruchy – bipolárny typ a depresívny typ. Bipolárny typ je identifikovaný, ak sa prejavuje v klinickom obraze manická alebo zmiešaná epizóda, manická epizóda striedajúca sa s depresívnou alebo zmiešaná epizóda striedajúca sa s depresívnou. Depresívny typ je charakterizovaný exkluzivitou depresívnej epizódy.
Prognóza
Schopnosť emočného prežívania môže pacienta chrániť pred rozvracajúcim účinkom schizofrénnych príznakov. Považuje sa za známku vyššej odolnosti osobnosti schopnosť využiť emócie k zvládnutiu psychotického prežívania. Preto sa pozoruje všeobecne priaznivejší priebeh ochorenia v porovnaní napríklad so schizofréniou, ale v porovnaní s afektívnou poruchou je celkový výstup horší. Komplikujúcimi faktormi pre prognózu sú výskyt schizofrénie v rodinnej anamnéze, včasný a nenápadný nástup príznakov, prevaha psychotických symptómov, nepriaznivý vývoj premorbidnej osobnosti (osobnosti pred nástupom choroby) a abúzus drog. Naopak pozitívnymi prognostickými znakmi sú vyššie IQ, malá porucha abstraktného myslenia, dobrá pracovná adaptabilita a náhle prepuknutie choroby.
Priaznivá prognóza sa týka najmä pacientov s manickým typom schizoafektívnej poruchy, ľudia s bipolárnym (zmiešaným) typom sú znevýhodnení, pričom najhorší celkový výstup je u ľudí s depresívnym typom, ktorý nastupuje aj odoznieva pomalšie.
Nepriaznivý prognostický výhľad súvisí najmä s negatívnymi schizofrénnymi príznakmi (alógia, avolícia, prípadne citová plochosť a apatia) a s depresívnou epizódou, ktorá má tendenciu sa vracať.
Liečba
Pozri aj: Antidepresívum, Neuroleptikum, Psychoterapia
Liečba schizoafektívnej poruchy pozostáva predovšetkým z farmakoterapie a psychoterapie. Súčasťou psychoterapie môže byť pracovná terapia a práca s rodinou.
Farmakoterapia
Farmakoterapia zahrňuje kombináciu liekov na schizofrénne a afektívne príznaky. Používajú sa antipsychotiká (neuroleptiká), ktoré pôsobia na odstránenie patologických myšlienok, hlasov (halucinácií) a bludných presvedčení. Na úpravu porúch nálady sa volia lieky podľa typu ochorenia – antidepresíva alebo stabilizátory nálady (lítium, valproát sodný, karbamapezín a iné antiepileptiká), ktoré zabezpečujú aj prevenciu pred návratom ochorenia.
Známymi neuroleptikami sú haloperidol, risperidon (Rispen ®, Risperdal ®) quetiapín (Seroquel ®), aripiprazol (Abilify ®), ziprasidon (Geodon ®, Zeldox ®), klozapín (Leponex ®), amisulprid (Solian ®), sulpirid (Dogmatil ®) alebo olanzapín (Zyprexa ®).
Často používanými antidepresívami sú citalopram (Citalec ®, Citalopram ®, Seropram ®), escitalopram (Cipralex ®), sertralín (Zoloft ®, Asentra ®), venlafaxín (Efectin ®, Velaxín ®, Alventa ®) alebo fluoxetín (Prozac ®).
Je možné potvrdiť, že jednotliví pacienti reagujú na lieky rôzne. U všetkých sú popísané nežiaduce účinky, ale po úvodnej liečbe (asi 2 – 6 týždňov) väčšina pacientov začína lieky pomerne dobre tolerovať. Ak k tolerancii predsa len nedôjde, lekár volí inú kombináciu liečiv, kým nenájde takú, ktorá bude účinná a zároveň pre chorého tolerovateľná (alebo zníži dávkovanie). Takisto je vhodné dodať, že počas úvodnej liečby a liečby akútnej fázy psychiater volí vyššie dávky, ktoré môžu istým spôsobom utlmovať jasnosť myslenia (najmä neuroleptiká) a spôsobovať únavu a spánok (často potreba spať aspoň 12 hodín). Po odoznení primárnych symtómov (halucinácie, bludy) sa spravidla dávkovanie výrazne znižuje – na hranicu tzv. udržovacej dávky, ktorá má za cieľ udržať remisiu (stav bez psychózy). Tolerancia takejto udržovacej dávky je následne veľmi dobre tolerovaná a pacientom spôsobuje len minimálne nežiaduce účinky, čo umožňuje dlhodobú farmakoterapeutickú starostlivosť.
Je veľmi dôležité, aby pacient užíval lieky pravidelne vždy v lekárom určený čas a vždy lekárom určené dávky. Samovoľná úprava dávkovania (napr. v snahe zmierniť nežiaduce účinky) môže viesť k celkovému zlyhaniu liečby, ba návratu akútnej fázy (tzv. atak ochorenia). Ak pacient netoleruje nežiaduce účinky, odporúča sa konzultácia tohto problému s lekárom, ktorý rozhodne o ďalšom postupe (výmena lieku za vhodnejší alebo úprava dávkovania).
Hospitalizácia
Liečba pacienta s akútnou fázou schizoafektívnej poruchy často vyžaduje dočasnú hospitalizáciu na psychiatrickom oddelení, ale nie vždy je nutná. Závisí to od vnútorného rozpoloženia chorého, od miery závažnosti jeho príznakov a od jeho spolupráce s lekárom. Prítomnosť adekvátnej rodinnej a sociálnej podpory chorého môže výrazne pobyt v nemocnici skrátiť.
Elektrokonvulzívna terapia (ECT)
Ak zlyhajú bežné neuroleptiká, ukazuje sa ako účinnou práve elektrokonvulzívna liečba (ľudovo „elektrošoky“). Ide o efektívnu metódu, ako pomôcť psychotickému pacientovi vidieť opäť reálny kontext svojho usudzovania a vnímania, pričom efektívnosť rastie nepriamo úmerne s dĺžkou trvania príznakov. Používa sa najmä pri katatonických formách a u pacientov, kde bola predtým ECT účinná.
Procedúra sa realizuje pri úplnej narkóze (uspanie väčšinou pomocou látky thiopental), takže pacient zákrok nepociťuje. Rovnako sú podané myorelaxačné lieky, ktoré uvoľnia svalstvo, aby pri elektrokonvulzii nedochádzalo ku kŕčom. Elektródy umiestnené na hlave následne vysielajú krátky elektrický impulz do mozgu pacienta (300 až 400 mA 0,2 až 1,5 sekundy s frekvenciou asi 50 Hz ). Celý zákrok je monitorovaný elektroencefalogramom EEG. Procedúra sa väčšinou opakuje viackrát (aspoň šesťkrát). Nežiaducimi účinkami bývajú niekedy nevoľnosť a amnézia, ktorá sa upraví do 72 hodín.
Psychosociálna terapia
Individuálna (v nemocnici často skupinová) psychoterapia sa usiluje vytvoriť spoluprácu s pacientom. Súčasťou je poučenie o ochorení, jeho priebehu a vytvorenie dôvery pre ďalšiu, ambulantnú liečbu. Pacient by mal pochopiť a porozumieť tomu, čo sa s ním deje, mal by byť pripravený na možné problémy v liečbe, prípadné ťažkosti vyplývajúce z ochorenia.
Kľúčovým cieľom psychosociálnej podpory je priviesť pacienta k pochopeniu vlastných problémov. Tým sa otvorí cesta k zdarným riešeniam a schizoafektívny pacient môže takto predchádzať ďalším akútnym fázam či úspešne víťaziť nad depresiou. Psychoterapia sa, nasledujúc tento cieľ, zameriava na poskytovanie rád, vzdelávania, na objavenie vlastnej perspektívy či na modelovanie životných situácií tak, aby sa pacient učil zvládať stres a zodpovednosť.
Skupinová psychoterapia podporuje získanie či obnovenie sociálnych schopností (fungovanie pri bežných aktivitách). Pracovná terapia v rehabilitačných dielňach (prípadne chránené dielne) by mala poskytnúť upevnenie schopností a zručností a pripraviť pacienta na návrat do pracovného života.
Kultúrno-rekreačná terapia
V rámci liečby schizoafektívnej poruchy je vhodné v snahe pomôcť chorému zvládať jeho sociálnu rolu rozvíjať kultúrno-rekreačnú činnosť. Tá zahrňuje napríklad aktívne športovanie (telocvik, posilňovanie alebo aj organizovaný šport), ktoré obvykle dobre vplýva na limitovanie neurotických príznakov ochorenia a je aspoň do istej miery efektívne v boji proti depresívnej epizóde.
Kultúrna terapia slúži na rozvoj osobnosti pacienta a usiluje sa premôcť niektoré negatívne príznaky a prejavy depresie – obzvlášť ochudobnenie záujmov a apatia. Zahŕňa najmä arteterapiu, ktorá lieči pomocou umenia (maľovanie, kreslenie, modelovanie z hliny, plastelíny a pod.) a biblioterapiu, ktorá pôsobí prostredníctvom kníh a umeleckej literatúry (čítanie, umelecká písomná tvorba – básne, príbehy, blogovanie, denníček a pod.). Cieľom je podnietenie k záujmom a koníčkom, ktoré zvyčajne počas choroby vymizli. Zaujímavou kultúrnou terapiou je muzikoterapia, ktorá môže mať výborné účinky (hra na hudobnom nástroji, spev alebo aj pasívne počúvanie hudby).
Odporúčanou formou terapie je aj rekreačná činnosť, ktorá zahŕňa nielen prechádzky po vonku (napríklad pri nákupoch) či výlety do iných miest či lesa, ale aj sledovanie televízie, návštevu kina či divadla alebo hranie spoločenských hier.
Webasto
Webasto je nemecký dodávateľ automobilového priemyslu. Vyvíja a vyrába strešné systémy, kabrioletové strešné systémy a nezávislé kúrenia pre osobné motorové vozidlá, ako aj vykurovacie, klimatizačné a vetracie zariadenia pre nákladné automobily, autobusy, lode, rekreačné a špeciálne vozidlá.
Spoločnosť patrí medzi 100 celosvetovo najväčších dodávateľov automobilového priemyslu. Je zastúpená v 43 krajinách sveta a od jej založenia v roku 1901 je v rodinnom vlastníctve. Centrála spoločnosti má sídlo v obci Stockdorf pri Mníchove.
Dejiny
V roku 1937 bolo vyvinuté prvé strešné okno pre spoločnosť Daimler-Benz, od roku 1956 je Webasto stálym dodávateľom oceľových strešných konštrukcií pre Mercedes-Benz.