cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dalou
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lou Reed
Lewis Allan „Lou“ Reed, známy ako Lou Reed (* 2. marec 1942, Brooklyn, New York – † 27. október 2013 Southampton, New York) bol americký rock’n’rollový spevák, gitarista, multiinštrumentalista, hudobný skladateľ, producent, fotograf a príležitostný herec. Preslávil sa ako člen skupiny The Velvet Underground v šesťdesiatych rokoch, neskôr ako sólový interpret. Spoluvytváral základy rockovej hudby a ovplyvňoval jej vývoj uvedením intelektuálnejších a dospelejších myšlienok do žánru považovaného za hudbu detí a adolescentov.
Životopis
Narodil sa ako Lewis Allen Reed do židovskej rodiny (ktorej pôvodné priezvisko bolo Rabinowitz) v Brooklyne a vyrastal vo Freeporte na Long Islande. Už ako dieťa bol fanúšikom rockovej hudby a rhythm and blues. Svoj prvý singel nahral počas strednej školy v štýle práve v štýle rhytm and blues.
Reed vyštudoval angličtinu na univerzite v Syrakúzach. Počas školy sa Reed začal zaujímať o free jazz (jazz bez formálnych obmedzení) a experimentálnu hudbu. Neskôr sa vyjadril, že jeho cieľom bolo „priniesť citlivosť románov do rockovej hudby“ alebo vytvoriť „veľký americký román na albume“.
K jeho záľubám patrili motorky Harley-Davidson, fotografovanie, elektronická hudba, architektúra a taiči.
Kariéra
Pôvodne sa stal známym ako gitarista a hlavný tvorca piesní The Velvet Underground, ktorej prvým producentom bol Andy Warhol. Skupina, ktorá existovala medzi rokmi 1965 a 1973, Reed odišiel v roku 1970. The Velvet Underground neboli počas svojho pôsobenia príliš úspešní, no neskôr začali byť považovaní za inšpiráciu pre neskoršie alternatívne žánre rocku. Reedove piesne boli nezriedka o tabuizovaných témach ako sadizmus a masochizmus (Venus in Furs), transvestizmus (Sister Ray), transsexualizmus (Lady Godiva's Operation), prostitúcia (There She Goes Again) a narkománia (I'm Waiting for the Man , White Light/White Heat, Heroin ). Medzi Reedove inovácie patrilo využívanie skreslenia, spätnej väzby a neštandardného ladenia. Jeho netrénovaný plochý hlas bez emócií s newyorským prízvukom rovnako prispieval k dramatickému efektu hudby.
Reedova sólová kariéra sa začala v roku 1972 a v ten istý rok hneď zaznamenal prvý veľký hit - Walk on the Wild Side. Ďalšie desaťročie sa mu však väčší komerčný úspech vyhýbal. Reed tvoril nevyvážené albumy, ktoré frustrovali kritikov, ktorí si želali návrat The Velvet Undergound. Najznámejším Reedovým fiaskom je dvojalbum slučiek spätných väzieb Metal Machine Music z roku 1975, ktorý neskôr sám Reed okomentoval:„Vtedy som bol presvedčený, že to bude fungovať. Musel som byť naozaj veľmi mimo“.
Koncom osemdesiatych rokov sa Reedova kariéra opäť rozbehla a dostalo sa mu uznania ako významnému predstaviteľovi rocku, ktorý bol počas minulých desaťročí schopný písať úprimne o závažných a provokatívnych témach.
Na pohrebe Andyho Warhola v roku 1987 sa opäť stretol s Johnom Caleom s ktorým spoluzakladali The Velvet Underground. Z tejto spolupráce vznikol album Songs for Drella. Drella bola Warholova prezývka.
Tento album Reed v roku 1990 venoval aj Václavovi Havlovi. V tom roku priletel do Prahy, aby pre americký časopis Rolling Stone urobil rozhovor s novým prezidentom Česko-Slovenska.
Aj keď sa k tomu nerád priznáva, je veľmi aktívny v politike. Hral hneď pre niekoľko amerických prezidentov. Získal francúzsky Rad čestnej légie a miesto v rockandrollovej Sieni slávy (1996 s The Velvet Underground).
V posledných rokoch spolupracuje so svojou priateľkou, americkou speváčkou a performerkou Laurie Andersonovou.
Holandské národné lakrosové družstvo žien
Holandské národné lakrosové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Holandsko v medzinárodných lakrosových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Nederlandse Lacrosse Bond. Jeho najlepším umiestnením je 13. miesto na majstrovstvách sveta či 7. miesto na majstrovstvách Európy.
Holandské družstvo žien dohralo svoj prvý súťažný zápas v roku 2008 na 9. ME vo fínskom Lahti, kde skončilo na poslednej 10. pozícii. V roku 2012 viedla družstvo ako hlavný tréner Sandy Bridgeman.
Sasi
Sasi môžu byť:
Iwate (sopka)
Iwate je komplexný vulkán, nachádzajúci sa na severe ostrova Honšú, asi 20 km západne od mesta Morioka. Masív vulkánu je tvorený dvoma stratovulkánmi (Niši-Iwake a Higaši-Iwake). Higaši-Iwate je ukončený kalderou s rozmermi 1,8 × 3 km. Kaldera vznikla pred cca 700 000 rokmi, samotný masív vulkánu Iwate počas erupcií viackrát skolaboval (prvýkrát pred 230 000 rokmi, naposledy v roku 1615). Naposledy (v roku 1919) aktívny, 500 m široký kráter sa nachádza v strede kaldery a je čiastočne zaliaty vodou.
Iné projekty
.
1710 Gothard
1710 Gothard je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil G. Kulin 20. októbra 1941.
Revolučná veda
Revolučná veda je podľa T. S. Kuhna veda formulujúca novú paradigmu (definovaná ako „celková konštelácia názorov, hodnôt a postupov, ktoré zdieľajú príslušníci istého spoločenstva; paradigma vymedzuje predmet vedeckého skúmania, určuje, čo je hodné pozornosti, i to, čo si z rôznych dôvodov všimať netreba“), ktorá sa má presadiť proti starej.
Tento termín použil Kuhn vo svojom diele The Structure of Scientific Revolutions (1962) a je kontrastom k jeho ďalšiemu pojmu obyčajná veda.
L85ETC
L85ETC (Level 85 Elite Tauren Cheiftain) predtým L70ETC je rocková hudobná skupina. Tvoria ju výhradne zamestnanci firmy Blizzard Entertainment, ktorá sa preslávila výrobou počítačových hier ako série Warcraft, StarCraft a Diablo. Tvorba skupiny je samozrejme na tématiku týchto hier.
Názov
L70ETC si zvykne meniť meno skupiny podľa najaktuálnejšej hry zo série Warcraft. Na jej počiatku sa volala Tenth Level Tauren Chieftain pretože vo Warcrafte 3 mohli hrdinovia dosiahnuť maximálne 10. level, a jedným "typom" hrdinu bol Tauren Cheiftain (Taurenský náčelník). Keď vyšla hra World of Warcraft, premenovali sa na L60ETC, pretože maximálny dosiahnuteľný level bol 60, ďalej po nástupe datadisku The Burning Crusade, kde sa zvýšila hranica levelov na 70, sa skupina premenovala na terajší L70ETC. Je celkom pravdepodobné, že keď uzrie svetlo sveta 2. datadisk Wrath of the Lich King, premenujú sa na L80ETC. Napriek tomu, že sa vo World of Warcrafte s Taurenskými náčelníkmi ako hrateľnou postavou nestretneme, skupina sa rozhodla ponechať si toto meno. Slovíčko Elite si pridala pri prvom World of Warcrafte, pretože v hre sa vyskytovali potvory, ktoré boli nazývané Elity, a boli oveľa silnejšie, ako tie klasické. Všeobecne sa môže skupina nazývať aj Tauren Chiefatains. Po vydaní datadisku Cataclysm, kedy sa najvyšší možný level posunul na číslo 85 sa kapela premenovala na Level 85 Elite Tauren Chieftain skrátene L85ETC.
Členovia
Skupinu tvorí 5 členov, jedným z nich je aj prezident Blizzardu Mike Morhaime. Spieva v nej Samwise Didier, vedúci výtvarníkov v Blizzarde.
Tvorba
L70ETC má doposiaľ iba jeden album s názvom Udder Chaos:
Vystúpenia
Naživo si skupina zahrala v Irvine v Kalifornii na akcii BlizzCon 2007. V hre ju však môžeme nájsť s príslušnými maskotmi koncertovať v lokácii Terrokar Forest, avšak iba s datadiskom The Burning Crusade. Videoklipy k pesničkám su nakrúcané v hre, často práve na tomto mieste.
Zdroj
Level 70 Elite Tauren Chieftain na wowwiki.com
Clipeus (štít)
náhľad|Clipeus Clipeus je oválny štít doby rímskej, ktorý využívali pechotné pomocné zbory (auxilie) v rímskej armáde.
Flegón
Flegón (Flegón) môže byť:
Đà Nẵng
Đà Nẵng alebo po slovensky aj Danang je vietnamské mesto ležiace na pobreží Juhočínskeho mora. Podľa údajov z roku 2011 má 887 070 obyvateľov. Leží asi 965 km severne od Hočiminovho Mesta a 764 km južne od Hanoja. Asi 3 km severne od mesta sa nachádza Letisko Đà Nẵng. Susedí s provinciou Thừa Thiên - Huế, Quảng Nam a s Laosom. Administratívne je mesto na úrovni provincie Vietnamu. V okolí existuje niekoľko pláží, letovísk a hotelov. Mestom preteká rieka Han a nachádza sa v ňom najväčší námorný prístav v strednom Vietname.
Mustafa Kemal Atatürk
Mustafa Kemal Atatürk (* 19. máj 1881, Solún – † 10. november 1938, Istanbul, Turecko) bol turecký vojvodca a štátnik, zakladateľ a prvý prezident Tureckej republiky (1923).
Mladosť a vojenská kariéra
thumb|left|Atatürk, ako veliteľ armády (1918). Narodil sa v osmanskom, dnes gréckom, Solúne ako syn colníka. Bol pomenovaný Mustafa, jeho rodičmi boli Albánec Ali Riza Efendi a matka Zübeyde Hanim. Druhé meno Kemal získal až v škole, volal ho tak učiteľ matematiky na základe jeho výborných matematických vedomostí (kemal - dokonalý). Oveľa neskôr (roku 1934) sa ešte za svojho života dočkal čestného priezviska Atatürk.
Mustafa Kemal študoval mládežnícku vojenskú školu v dnešnej Bitole (Manastır Askerî İdadisi), študoval na Mekteb-i Harbiye-i Şahane v Istanbule roku 1902 a svoje štúdium ukončil na Vojenskej akadémii (Erkân-ı Harbiye Mektebi) 11. januára 1905. Ako mladý dôstojník sa angažoval v mladotureckom hnutí. Počas 1. svetovej vojny roku 1915 zohral ako veliteľ 19. divízie rozhodujúcu úlohu pri obrane polostrova Gallipoli proti dohodovému výsadku. Ako Mustafa Kemal Paša sa razom stal národným hrdinom. Roku 1920 odmietol ponižujúce mierové dohody, okliešťujúce Turecko, a o svojom vojenskom talente presvedčil znova, keď v lete 1922 porazil grécke vojská a ubránil tak pre Turecko egejské pobrežie.
Vytváranie moderného tureckého štátu
Po páde Osmanskej ríše sa ako generál stal prezidentom. Prvým jeho krokom bolo premiestnenie hlavného mesta Turecka z Istanbulu do Ankary, aby turecká metropola už nikdy nebola obsadená z lodí. Z Ankary, ktorá vtedy bola známa iba chovom angorských mačiek, sa tak do roku 1960 stalo veľkomesto. Po víťazstve nad Grékmi Atatürk rozkázal vyhostenie Grékov z Anatólie, hlavne z Istanbulu a západnej Anatólie, kde Gréci tvorili väčšinu. Atatürkovo vojsko po porážke gréckych jednotiek v Anatólii napadlo Smyrnu (Σμύρνη), mesto obývané Grékmi, pričom ho vypálili. Gréci potom masovo Smyrnu opúšťali a preplavovali sa do Grécka. Gréci však ostali v Ponte a v Kapadócii. Potom bolo Grécko donútené podpísať výmenu obyvateľstva, a tak sa väčšina anatólskych Grékov po 3 000 rokoch vysťahovala.
V roku 1923 Mustafa Kemal vyhlásil republiku tým, kalifát zrušil v roku 1924, neskôr prikázal mužom nosiť európske klobúky namiesto tradičných fezov, považovaných za symbol feudalizmu. Taktiež ženám boli odporúčané západné šaty. Ženy získali volebné právo rovnako ako muži, čím Turecko o mnoho rokov predbehlo aj také západné krajiny ako Francúzsko či Švajčiarsko. Mustafa Kemal laicizoval spoločnosť (islam prestal byť štátnym náboženstvom). V roku 1926 Turecko upustilo od islamského kalendára a symbolicky tak prestúpilo zo 14. storočia do storočia dvadsiateho. Roku 1928 odštartoval Atatürk latinizáciu abecedy a reformu turečtiny (veľa dovtedy používaných perzských a arabských slov bolo nahradených tureckými), dnes teda Turci používajú upravenú latinku s niektorými pridanými znakmi. Tým tiež výrazne napomohol k zvýšeniu gramotnosti obyvateľstva. V roku 1934 zaviedol priezviská, namiesto titulov.
Mustafa Kemal Atatürk zomrel (na cirhózu pečene) roku 1938 a na jeho počesť mu bolo roku 1953 postavené v Ankare mauzóleum Anitkabir. Pre Turkov je Kemal veľkou autoritou a je považovaný za otca národa (Ata-türk znamená „Otec Turkov“). Každý rok 10. novembra presne o 9:05, hodine jeho smrti, sa celá krajina na chvíľu zastaví, aby si pripomenula jeho dielo a najznámejšie slová: Ne mutlu Türk'üm diyene (Je šťastný ten, kto je Turkom). Dnes stojí takmer v každom meste jeho socha, jedno mesto v krajine sa dokonca volá Mustafakemal a Atatürk je zobrazený na všetkých bankovkách nových tureckých lír. Je po ňom pomenované aj najväčšie turecké letisko v Istanbule.
Dassault Rafale
Dassault Rafale je dvojmotorové viacúčelové stíhacie lietadlo 4. generácie s delta krídlom a kačacími plochami, vyvinuté spoločnosťou Dassault Aviation. Rafale je určený na letecký prieskum, vybojovanie nadvlády vo vzduchu, ale aj na bombardovanie cieľov nepriateľa jadrovými zbraňami. To mu umožňuje široká paleta zbraní, ktorými je vybavený a na základe súčasných plánov má byť hlavným bojovým lietadlom francúzskeho letectva až do roku 2040.
Vznik a vývoj
thumb|Technologický demonštrátor Dassault Rafale A
V roku 1975 začali francúzske vzdušné sily a námorníctvo hľadať jediného nástupcu za svoje rôznorodé letky, ktoré v tej dobe zastupovali napr. stroje typu Sepecat Jaguar alebo Super Étendard. S cieľom znížiť náklady na vývoj a zvýšiť šance pri predaji do zahraničia, zahajuje Francúzsko v roku 1983 spolu s ďalšími krajinami program FEFA (Future European Fighter Aircraft). Na programe vývoja budúceho európskeho stíhacieho lietadla začalo okrem Francúzska pracovať ešte Taliansko, Nemecko, Británia a Španielsko. V roku 1984 sa Francúzsko chcelo ujať vedúcej úlohy pri realizácii projektu. Predložilo taktiež požiadavku, skonštruovať lietadlo tak, aby bolo možné jeho nasadenie aj na lietadlovej lodi. Keďže sa Francúzsko nedokázalo s partnermi dohodnúť na uvedených požiadavkách, opúšťa v roku 1985 program FEFA, z ktorého neskôr vzišiel Eurofighter Typhoon.
Francúzi začínajú pracovať na vývoji lietadla samostatne a už v júli 1986 vzlieta prvý prototyp od firmy Dassault. Spočiatku bol prototyp vybavený motorom General Electric F404-GE-400 z lietadla F/A-18 Hornet. Až v máji 1990 bol nahradený francúzskym motorom Snecma M88, ktorý sa stal pohonnou jednotkou aj sériovo vyrábaných strojov.
Po skončení studenej vojny dochádza vo Francúzsku, tak ako i v mnohých iných západoeurópskych krajinách, ku škrtom výdavkov na zbrojný priemysel. Táto situácia sa síce podpísala na časovom sklze vo vývoji, ale i napriek tomu je Rafale v roku 2001 úspešne dokončený a zaradený do francúzskej armády.
Konštrukcia
thumb|Materiály použité v konštrukcii lietadla Rafale thumb|Dvojprúdový motor [[Snecma M88|Snecma M88-2]] thumb|Rafale M [[Francúzske námorné letectvo|francúzskeho námorného letectva pristáva na palubu lietadlovej lode USS George H.W. Bush]]
Lietadlo je k dispozícii v troch variantoch:
Drak
Hoci nepatrí do kategórie „stealth“ stíhačiek, Rafal navrhli so zreteľom na čo najväčšie zníženie radarovej a tepelnej stopy. Radarový odraz stroja sa podarilo znížiť hlavne špeciálnym tvarovaním draku a použitím kompozitných materiálov (70% plochy lietadla).
Kabína
V kabíne je využitý koncept HOTAS (Hands-On-Throttle-And-Stick), t.j. najdôležitejšie ovládacie prvky sú umiestnené na plynovej a riadiacej páke.
Sedadlo je naklonené smerom dozadu pod uhlom 29°, aby bol pilot schopný lepšie znášať vysoké preťaženia pri náročnom manévrovaní.
Informácie, získané zo senzorov lietadla, sa zobrazujú na HUD displeji (head-up display) a troch multifunkčných farebných displejov. V závislosti na preferencii pilota sa môže využívať aj displej zabudovaný do prilby, určený na zameriavanie cieľa.
Avionika
Zhruba prvých 100 sériovo vyrobených stíhačiek Rafale bolo vybavených radarom RBE2 od firmy Thales. V októbri 2012 sa však Rafale stal prvou európskou stíhačkou, vybavenou radarom typu AESA (Active Electronically Scanned Array). Je to moderný radar s aktívnym elektronickým vychylovaním lúča a nesie označenie RBE2 AA. Radar by mal byť schopný vyhľadať cieľ s radarovým odrazom 3m2 až na 200 km a sledovať ho na 167 km. Systém RBE2 AA by mal byť schopný navádzať rakety až na 8 cieľov súčasne a má mať horizontálne uhlové pokrytie +/- 70o.
Okrem radaru pomáha lietadlu Rafale pri vybojovaní vzdušnej nadvlády ešte systém pasívnych senzorov. Je nazvaný OSF (Optronique Secteur Frontal) a bol vyvinutý taktiež spoločnosťou Thales. Ako už z názvu vyplýva, ide o elektro-optický systém, integrovaný v prednej časti lietadla. Môže pracovať buď na viditeľnej alebo na infračervenej vlnovej dĺžke. To umožňuje pilotovi identifikáciu vzdušných cieľov a nasadenie tepelne navádzaných striel aj mimo vizuálnu vzdialenosť.
Rafale má integrovaný obranný systém s názvom SPECTRA, ktorý je spoločným produktom firiem Thales a MBDA. Ide o komplexný systém ochrany pred vzdušnými a pozemnými hrozbami. SPECTRA dokáže spoľahlivo detegovať, identifikovať a lokalizovať hrozbu na dlhú vzdialenosť. To umožňuje pilotovi okamžite vybrať najúčinnejšie obranné opatrenie založené na kombinácii radarového rušenia, vypúšťaní infračervených alebo radarových klamných cieľov, prípadne vykonať únikový manéver.
Intervencia v Afganistane
Prvá misia prebehla 12. marca 2007 a už 28. marca došlo k bombardovaniu pozemných cieľov bombami GBU-12.
Intervencia v Líbyi
Dňa 19. marca 2011 zahájili francúzske Rafale prieskumné operácie a ich prvými cieľmi sa stalo delostrelectvo v okolí mesta Bengázi. Dňa 24. marca 2011 zničil jeden Rafale ľahké útočné lietadlo G-2 Galeb, stojace na pristávacej dráhe. Raz boli použité taktiež strely Storm Shadow a to proti líbyjskej leteckej základni Al Jufra.
Intervencia v Mali
thumb|Rafale B [[Francúzske vzdušné a vesmírne sily|Francúzskych vzdušných síl počas operácie v Mali]]
Dňa 13. januára 2013 bombardovali štyri lietadlá Rafale výcvikové tábory, sklady a zariadenie povstalcov v meste Gao.
Intervencia v Iraku
Dňa 18. septembra sa lietadlá Rafale pripojili k americkým útokom na logistický sklad a pozície bojovníkov Islamského štátu v blízkosti mesta Zuma.
Intervencia v Sýrii
Dňa 8. septembra 2015 začali francúzske Rafale podnikať prieskumné lety nad Sýriou, s cieľom zhromaždiť informácie o Islamskom štáte. 19. septembra zahájilo francúzske letectvo v Iraku operáciu Chammal, čo je súhrnný názov pre boj proti Islamskému štátu v Iraku a Sýrii. 27. septembra podniklo päť lietadiel Rafale prvý nálet v Sýrii, kde zničili tréningový tábor neďaleko mesta Džaláa. O život prišlo 30 príslušníkov extrémistickej organizácie Islamský štát. Francúzsko podniklo 9. októbra ďalšie nálety na tréningový tábor ISIL, počas ktorých zahynulo šesť militantov. Francúzske lietadlá zničili 3.1.2016 v Sýrii ďalší objekt východne od mesta Aleppo. Štyri stíhačky Rafale vzlietli zo základne Al Dhafrah v Spojených arabských emirátoch a terčom ich náletov bola budova, ktorú extrémisti zo skupiny IS využívali na výrobu rakiet a skladovanie zbraní. Pri bombardovaní boli použité strely s plochou dráhou letu SCALP, známe tiež pod názvom Storm Shadow.
Používatelia
thumb|Rafale B [[Indické vzdušné sily|indických vzdušných síl]] thumb|Rafale C [[Katarské vzdušné sily|katarských vzdušných síl]]
Francúzsko Egypt India Katar
Špecifikácie
thumb|Strela [[MICA|MICA IR s infračerveným navádzaním na lietadle Dassault Rafale]]
Technické údaje
(C)
Výkony
Maximálna rýchlosť: /h
Litmanová
Litmanová je obec na Slovensku v okrese Stará Ľubovňa.
Powiat kutnowski
Powiat kutnowski je powiat v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Žije tu 103416 obyvateľov (30.6.2007).
Antonios Nikopolidis
Antonios Nikopolidis (* 14. január 1971) je grécky futbalový brankár, v súčasnosti hráč klubu Olympiakos. Je považovaný za jedného z najlepších gréckych brankárov v histórii, keďže v reprezentácii odohral najviac zápasov a bol dôležitou súčasťou mužstva, ktoré prekvapujúco triumfovalo na Eure 2004. Získal štyrikrát ocenenie Grécky brankár roka.
1711 Sandrine
1711 Sandrine je planétka s priemerom 84 km, ktorú objavil E. Delporte 29. januára 1935.
Intranet
Intranet je počítačová sieť, ktorá používa rovnaké technológie (TCP/IP, HTTP) založený na Klient/Server architektúre stojí za ňou jeden alebo viac firewallov je ale určený iba pre malé skupiny používateľov, napríklad pre pracovníkov nejakého podniku. Je to v podstate interný Internet. Spojenie s nim môžete dosiahnuť kdekoľvek, kde máte pripojenie na Internet a ak ste klientom tejto informačnej siete.
V súčasnosti sa stáva nevyhnutnosťou skoro každej organizácie. Zväčša slúži na dokonalé organizovanie pracovných procesov a zdieľanie informácii medzi jednotlivými zamestnancami. Intranet môže pomôcť zvýšiť firmám produktivitu práce.
New York Stock Exchange
thumb|right|Budova burzy v New Yorku
New York Stock Exchange (skratka NYSE), je americká burza, ktorá sídli v New Yorku na Wall Street na Manhattane. Je považovaná za najväčšiu, najlikvidnejšiu a najznámejšiu burzu cenných papierov. Obchod sa tu uskutočňuje prezenčným systémom s podporou počítačov.
Dejiny
NYSE vznikla v New Yorku v roku 1792, podpisom dohody o obchode s cennými papiermi (Buttonwoodská dohoda). Túto prvú dohodu podpísalo 24 brokerov. Súčasný názov vznikol v roku 1863.
Organizácia
Členom tejto burzy sa môže stať iba fyzická osoba. Počet členov je 1 366, členstvo je možné odkúpiť alebo prenajať. Samotná správa burzy funguje podobne ako akciová spoločnosť, členovia volia najvyšší orgán burzy, ktorým je tzv. Rada riaditeľov. Kontrola obchodov na tejto burze je veľmi problematická, preto sa vytvoril štvorstupňový systém kontroly, ktorého najvyšším orgánom je kongres Spojených štátov. Obchodovanie jednotlivých titulov je pod kontrolou tzv. burzového špecialistu, ktorý musí udržiavať likviditu, teda nakupovať a predávať neuspokojené príkazy. Okrem toho sú tu makléri, ktorí veľké obchody dohadujú pomocou open outcry so špecialistom.
Reprezentatívnym indexom je Dow Jones Industrial Average (DJIA).
Dunajská pohraničná stráž
thumb|Pamätník obetiam zastreleným do roku 1989 pri pokuse o prechod do Rakúska pod starobylým slovanským hradom Devín na sútoku riek Dunaj a Morava
Dunajská pohraničná stráž ako špeciálny útvar Pohraničnej stráže v Česko-Slovensku vznikla v roku 1952 a patrila do zväzku 11. brigády Pohraničnej stráže (PS) (útvar 5947). Príslušníci Dunajskej pohraničnej stráže zaisťovali štátnu hranicu na Dunaji, na jeho brehoch a v hraničnom pásme. Organizačne bola okrem krátkeho obdobia súčasťou Vojsk Ministerstva vnútra.
Činnosť
Činnosť príslušníkov Dunajskej pohraničnej stráže pozostávala z hliadkovania na člnoch, peších hliadok na brehu Dunaja a hliadok na slovensko-maďarskom priechode na moste v Medveďove. Dôležité bolo tiež sprevádzanie rakúskych, západonemeckých a juhoslovanských lodí počas ich plavby v česko-slovenských vodách. Od roku 1948 platila totiž "Belehradská dohoda" o režime plavby na Dunaji. Súčasťou tejto dohody bola aj slobodná plavba obchodných lodí všetkých dunajských štátov.
Incidenty
Pri strážení slovensko-rakúskej hranice na Dunaji došlo k viacerým tragickým incidentom, kedy boli pri pokuse o prekonanie železnej opony cez tok Dunaja usmrtení utečenci. Z pohľadu tzv. ochrany štátnej hranice predstavovali problém okrem iného výletné plavby z Bratislavy na Devín. Mimoriadne tragický prípad sa stal napríklad 19. augusta 1956. Z lode Turiec zoskočilo do Dunaja 5 maďarských turistov a chceli preplávať do Rakúska. Hliadka poriečneho oddielu sprevádzajúca loď spustila na utečencov paľbu. Traja utečenci boli usmrtení, jeden zadržaný a iba jednému z nich sa podarilo utiecť. Po tejto krvavej udalosti sa režim stráženia výletných lodí zmenil v tom zmysle, že hliadky Pohraničnej stráže a Verejnej bezpečnosti boli stavané priamo na palubu lode. Nasledoval však úplný zákaz plavieb výletných lodí po Dunaji do Devína.
Zánik
Dňom 31. decembra 1990 bola rozkazom ministra vnútra ČSFR 11. brigáda Pohraničnej stráže zrušená a na ochranu hranice s Rakúskom bola zriadená Správa ochrany štátnych hraníc Bratislava.
Smrek
Smrek môže byť:
Montbray
Montbray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Panamerické majstrovstvá vo futsale
Panamerické majstrovstvá vo futsale boli najvyššie panamerické podujatie národných družstiev vo futsale AMF, ktoré riadila Panamerická futsalová konfederácia (CPFS) v spolupráci so Svetovou futsalovou asociáciou (AMF). Do roku 1990, kedy vznikla CPFS, podujatie organizovala Medzinárodná futsalová federácia (FIFUSA), dnešná AMF. História podujatia siaha do roku 1980, kedy sa v Mexiku konali prvé panamerické majstrovstvá. Tie prebiehali s 3-ročnou periodicitou a iba v mužskej kategórii. Posledný turnaj sa konal v roku 1999, v Paraguaji.
V roku 1991 sa uskutočnil prvý a zároveň posledný panamerický futsalový turnaj pod záštitou Medzinárodnej futbalovej federácie (FIFA). Konal sa v Brazílii a zúčastnilo sa ho 5 družstiev.
Espiute
Espiute je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Papakalanosiwa
Papakalanosiwa je mýtická bytosť domorodého kmeňa Kwakiutl.
Papakalanosiwa je kanibalský tvor, ktorý je spojovaný s počiatkom Hamatsy, čo bola tajná spoločnosť Kwakiutlov. Členovia tejto spoločnosti vykonávali jeden z najdôležitejších obradov Tsetseky, predĺženého obdobia zimných obradov.
Espiute
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Powiat łaski
Powiat łaski je powiat v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Žije tu 50747 obyvateľov (30.6.2007).
Daumazan-sur-Arize
Daumazan-sur-Arize je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 718 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam planétok 103501 – 103750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
1712 Angola
1712 Angola je planétka s priemerom 66 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 28. mája 1935.
Operácia Uran
Operácia Uran alebo stalingradská strategická útočná operácia bola vojenská operácia červenej armády, ktorá prebiehala počas bojov na východnom fronte v oblasti západne od Stalingradu. Operácia sa začala 19. novembra a skončila 23. novembra 1942. Úlohou operácie bolo obkľúčiť nemeckú 6. armádu. Dňa 23. novembra sa sovietske jednotky stretli pri meste Kalač na Done, čo viedlo k obkľúčeniu 6. armády v neveľkom kotli v Stalingrade a západne od neho. Po jej realizácií mali sovietske vojská pokračovať v útoku smerom na Rostov nad Donom počas operácie Saturn. Táto ďalekosiahla operácia nebola realizovaná v plnej miere v dôsledku nemeckých protiútokov so snahou odblokovať obkľúčené sily v Stalingrade. Útočná fáza operácie Uran však bola úspešná. Následná operácia Koľco v decembri 1942 definitívne zlikvidovala nemecké sily obkľúčené v meste po vyše 2 mesiacoch bojov 2. februára 1943. Likvidácia síl Osi skupiny armád B bola rozhodujúcim momentom v bojoch na východnom fronte a mala podstatný vplyv na ďalší priebeh druhej svetovej vojny.
Situácia pred ofenzívou
Po tom čo sa nemeckému veleniu nepodarilo dosiahnuť všetky ciele svojej letnej ofenzívy v roku 1942 a ich vojská boli zatiahnuté do krvavých bojov v oblasti mesta Stalingrad a na Kaukaze, chýbali nemeckej armáde rezervy. Na krídlach skupiny armád B boli sústredené menej bojaschopné rumunské, talianske a maďarské jednotky. Sovietske velenie v tej istej dobe dokončovalo prípravy a hromadenie síl na nadchádzajúcu ofenzívu Juhozápadného a Donského frontu. Nemeckí najvyšší predstavitelia, predovšetkým Hitler, nechcel o takýchto plánoch nepriateľa ani počuť, naopak predpokladal, že sovietske sily sú vyčerpané letnými bojmi a nebudú v skorej dobe schopné veľkých ofenzívnych operácií.
Nemecká skupina armád B bránila asi frontu. Na jej ľavom krídle v oblasti Voroneže sa nachádzala nemecká 2. armáda. Na pravom brehu Donu operovala maďarská 2. armáda. Ďalej po prúde Donu operovala 8. talianska armáda, východne od nej držala svoje postavenia rumunská 3. armáda, ktorá bránila úsek o dĺžke. V oblasti Stalingradu sa nachádzala nemecká 6. armáda, postavenia južne od nej držali jednotky nemeckej 4. tankovej armády. Operatívne podriadená 4. tankovej armáde bola v postaveniach na juhu rumunská 4. armáda, ktorá bránila úsek o dĺžke. Najjužnejšiu časť nemeckého frontu na styku skupín armád A a B bránila v oblasti rieky Manyč roztiahnutá 16. motorizovaná divízia. Zo vzduchu nemecké sily podporovali jednotky Luftflotte 4 s vyše 1000 lietadlami. Celkovo disponovalo nemecké velenie v tomto úseku frontu asi miliónom mužov, približne 675 tankmi a vyše 10000 delami a mínometmi. Nemecké velenie, hlavne Hitler, trestuhodne ignorovalo správy svojho prieskumu, že Sovieti hromadia sily na úsekoch frontu držaných jednotkami spojencov (Rumunska, Talianska a Maďarska). Na nebezpečenstvo poukazovali aj niektorí jeho generáli, ako veliteľ generálneho štábu Kurt Zeitzler, Nemci sa ale celkovo pripravovali len na lokálne sovietske protiútoky v oblasti severne od Stalingradu a nemali však tušenie, že by k útoku mohlo dôjsť aj južne od mesta. Hitler si bol navyše celkom istý spoľahlivosťou vojsk svojich spojencov.
Sovietske velenie – Stavka a Generálny štáb od septembra pripravovali plány a sústredili sily na nadchádzajúcu protiofenzívu. Sovieti celkovo zhormaždili 11 armád a množstvo samostatných jednotiek veľkosti brigády až zboru. Prípravy však neprebiehali podľa ich predstáv, 8. novembra bol dátum operácie oddialený, kvôli problémom s presunom jednotiek. O jej definitívnej podobe bolo rozhodnuté 13. novembra 1942. Jej krycí názov znel operácia Uran. Plány operácie pripravoval široký kolektív štábnych dôstojníkov medzi nimi hlavne A. M. Vasilevskij, G. K. Žukov (hlavní koordinátori ), N. N. Voronov (koordinácia delostrelectva) A. A. Novikov a A. J. Golovanov (koordinácia letectva), J. N. Fedorenko (koordinácia obrnených vojsk). Posledné slovo pri schvaľovaní plánov mal zakaždým J. V. Stalin, ktorému bol prisudzovaný hlavný podiel na príprave operácie, až do jeho smrti v roku 1953. Presný čas prípravy operácie nie je celkom jasný. Konkrétne predstavy sa zrejme začali rysovať až v októbri 1942.
Sovietske velenie sústredilo do protiofenzívy sily Juhozápadného, Donského a Stalingradského frontu, dovedna asi 1,1 milióna mužov, 894 tankov 12000 diel a mínometov. Juhozápadný front disponoval 5. tankovou armádou (P.L. Romanenko), 21. armádou (I.M. Čisťakov) a 1. gardovou armádou (D.D. Leliušenko). Podporovali ich sily 17. (S.A. Krasovskij) a 2. leteckej armády (K.N. Smirnov). Ich cieľom bol postup z oblasti Serafimoviči-Kletskaja, likvidácia rumunskej 3. armády a následný postup k mestu Kalač na Done. Stalingradský front vyčlenil pre ofenzívu sily 64. (M.S. Šumilov), 57. (F.I. Tolbuchin) a 51. armády (N.I. Trufanov) ich cieľom bol útok smerom od Sarpinských jazier, prelomenie postavení rumunského VI. zboru a postup smerom na Sovetskij a Kalač, kde sa mali stretnúť s vojskami Juhozápadného frontu. Časť frontu mala postupovať na Abganerovo a Koteľnikovo a vytvoriť v tejto oblasti vnútornú čeľusť obkľúčenia vojsk pri Stalingrade. Donský front disponoval jednotkami 65. armády (P.I. Batov) a 24. armády (I.V. Galanin). Úlohou týchto jednotiek bolo zaútočiť z oblasti Kletskaja v smere na Verťačij, kde mali obkľúčiť a zlikvidovať nepriateľa brániaceho sa v malom ohybe Donu. Vojská 66. armády (A.S. Žadov) mali severne od Stalingradu viazať svojou bojovou činnosťou nepriateľské zálohy, rovnako ako jednotky 62. armády (V.I. Čujkov) v Stalingrade. 65. armáda mala zaútočiť 19. novembra, 24. armáda o 3 dni neskôr. Čujkov bol o realizácií protiofenzívy upovedomený iba deň pred jej začiatkom, aby jeho jednotky nepoľavili z obrannej činnosti.
Veľký podiel na úspechu nadchádzajúcej operácie mali tylové zásobovacie jednotky, ktorým sa podarilo v zložitých podmienkach prepraviť vyše 160 000 vojakov cez Volgu v tej dobe s prebiahajúcim ľadochodom.
Okrem plánovenej operácie Uran pri Stalingrade, mali udrieť na nemeckú skupinu armád Stred pri Rževe sily sovietskeho Kalininského a Západného frontu pod Žukovovym velením. Táto bojová operácia niesla krycie meno Mars. Tieto útoky sa začali 24. novembra 1942. V rovnakej dobe 28. novembra jednotky sovietskeho Severozápadného frontu napadli nemeckú 16. armádu skupiny armád Sever pri Demianskom výbežku. Niektorí autori preto usudzujú, že Stalin plánoval masívnu strategickú ofenzívu v podstate na všetkých strategických smeroch v duchu stratégie operovania na širokom fronte. Ale práve v strednej oblasti frontu Nemci útok očakávali a odrazili ho. Naproti tomu sovietske pramene prikladajú ostatným ofenzívam pozdĺž frontu menší význam a považujú ich za čiastkové operácie, ktorých cieľom bolo viazať nemecké zálohy, tak aby nemohli byť použité v kritických častiach južného úseku frontu. V skutočnosti boli pre operáciu pri Rževe vyčlenené rovnako veľké sily ako pre útok pri Stalingrade.
Priebeh operácie
náhľad|vpravo|Mapa operácie na obkľúčenie vojsk Osi pri Stalingrade Operácia Uran sa začala ráno o 7:30 19. novembra 1942 osemdesiatminútovou delostreleckou paľbou v úseku Donského a Juhozápadného frontu. Útok sa začal aj napriek nepriaznivým poveternostným podmienkam a hustej hmle, ktorá pri zemi znižovala viditeľnosť na približne. Jednotky Stalingradského frontu, ktoré čelili väčším problémom s transportom a maskovaním zaútočili o deň neskôr – 20. novembra.
Jednotky Stalingradského frontu zaútočili 20. novembra. Rumunská 4. armáda bola zničená rovnako rýchlo a sovietsky postup tu bol ešte rýchlejší než na severe. Aj tu sa von Weichs pokúsil o protiútoky tankovými jednotkami. Sily 16. a 24. tankovej divízie však boli príliš slabé. Velenie skupiny armád B preto nariadilo 6. armáde v Stalingrade, aby v danej kritickej situácii vyčlenilo sily a pripravilo sa na zabezprečenie obrany po oboch kolabujúcich krádlach a zároveň v oblasti vlastného tyla.
24. novembra sa vojskám Juhozápadného frontu podarilo zničiť skupinu obkľúčených rumunských vojsk pri obci Raspopinskaja. Do zajatia padlo vyše 30 000 mužov. Po úspešnom obkľúčení začali Sovieti upevňovať čeľuste obkľúčenia jednotkami 64., 57., 21., 65., 24. a 66. armády. Ľavé krídlo 1. gardovej armády a 5. tanková a 51. armáda mali postupovať na západ a zatlačiť nepriateľa čo najďalej od mesta. Nemci sa v rovnakej dobe pokúšali rýchlo skoordinovať a zachrániť obkľúčené jednotky. Hitler nariadil 24. novembra generálovi von Mansteinovi aby prebral velenie skupiny armád B, následne premenovanej na skupinu armád Don a stabilizoval situáciu a obnovil pozemné spojenie s vojskami obkľúčenými pri Stalingrade. Hitler v tej dobe váhal či povoliť týmto silám ústup. Opieral sa čiastočne o skúsenosti z bojov cez zimu 1941/1942, kedy sa podarilo držať kotol pri Demiansku. Tento kotol však bol podstatne menší, a napriek tomu pri jeho zásobovaní prišli Nemci o 250 lietadiel Junkers Ju 52. V tej istej dobe uistil H. Göring Hitlera, že luftwaffe je schopná dodávať do mesta dostatok zásob. Do oblasti bolo presunutých 11 skupín (gruppe) dopravných strojov Ju-52 a Ju-86 s dovedna asi 600 strojmi. Následne sa k nim pripojili aj jednotky vybavené strojmi He-111 a peruť s Fw 200 a Ju 290. Prilietali však aj ťažké dopravné Me 323 a Go 242. Na krytie celej operácie bola vyčlenená peruť strojov Bf 109, ktorá operovala z letiska Pitomnik vo vnútri kotla. náhľad|Mapa nemeckého protiútoku – operácie Wintergewitter V tej istej dobe začalo nemecké velenie chvatne sťahovať sily skupiny armád A z Kaukazu. Nemci v priestore zanechali veľkú časť svojich zásob, ktorá tam bola dopravená v priebehu jesene ako príprava na zimné obdobie. Manstein začal zároveň plánovať protiúder, ktorým sa chcel pokúsiť vybojovať spojenie s obkľúčenou 6. armádou v Stalingrade. Tento útok sa mal začať v polovici decembra. Jeho hlavnými aktérmi mali byť sily LVII. tankového zboru útočiace zo severozápadu a XXXXVIII. tankový zbor útočiaci z východu. Operácia, ktorej cieľom bolo vytvorenie koridoru smerom do Stalingradu bola nazvaná Wintergewitter. Začala sa 12. decembra 1942. Reálne sa však podarilo zaútočiť iba jednotkami východnej útočnej skupiny, teda silami XXXXVIII. tankového zboru pozdĺž železničnej trate z Koteľnikova, v ruských prameňoch známy aj ako skupina Hoth, podľa jej veliteľa generála H. Hotha. Jeho súčasťou bola časť síl 4. tankovej armády a 4. rumunskej armády. Jednotky LVII. tankového zboru z oblasti Tormosina v dôsledku sovietskych útokov, ktoré začali 16. decembra nikdy nevyrazili do útoku. Juhozápadný front po prevzatí 6. armády zo síl Voronežského frontu napadol vojská Osi v oblasti Morozovska a Kantemirovky s cieľom likvidácie vojsk Osi na strednom Done a odrezaní celej nemeckej južnej časti frontu južne od Rostova nad Donom. Táto operácia mala krycí názov Saturn. Nemci boli nútení stiahnúť sily Hollidtovej armádnej skupiny. Krachu frontu držaného silami 8. talianskej a 2. maďarskej armády však už nezabránili.
Postup nemeckých tankových jednotiek smerom z Koteľnikova prinútil sovietsku 51. armádu do 15. decembra ustúpiť za rieku Aksaj. Na tomto úseku sa začala vyhrocovať situácia, pretože sily 51. armády nedisponovali dostatkom tankov. Bola im preto na pomoc vyslaná 2. gardová armáda generála R.J. Malinovského. Medzitým boli sovietske sily zatlačené ešte viac na východ k rieke Myškova. Do 23. decembra von Mansteinovým vyslobodzovacím jednotkám zostávalo do mesta asi. S príchodom gardových jednotiek sa však stala možnosť ďalšieho nemeckého postupu k mestu už iba iluzórna. V tomto momente vydal von Manstein Paulusovi rozkaz na pokus o prebitie z kotla. Veľká časť obkľúčených síl však už v tomto momente nebola schopná takéhoto manévru a pokusu o prebitie sa z vnútra nakoniec nikdy nedošlo.
Potom ľavé krídlo skupiny armád Don napadli sily Juhozápadného a Voronežské frontu, a vojská Stalingradského frontu zlivkidovali aj zvyšky 4. rumunskej armády a zastavili postup 4. tankovej armády. Možnosti na nadviazanie styku s obkľúčenou armádou sa tak celkom vytratili. Nemci boli nútení ustúpiť 200 až na západ.
Dohra
náhľad|vpravo|Zástupy zajatých nemeckých spojencov kráčajúcich stepou. V oblasti Stalingradu zostalo obkľúčených najmenej 200 až 250 000 nemeckých vojakov. Nachádzali sa na území širokom zo západu na východ a z juhu na sever asi. Veľké množstvo ustupovalo v chvate bez zbraní a vybavenia. Cesty boli plné odhodenej a opustenej výzbroje. Nemecká 6. armáda si začala budovať obranné postavenia, mnohé jednotky v chaose unikali pred sovietskym postupom na východ k Stalingradu v nádeji, že tam nájdu lepšie podmienky na ochranu pred zimou ako v otvorenej stepi.
Zásobovanie Stalingradu leteckou cestou bolo neudržateľné. Nemci nemali v južnej časti krajiny pripravenú infraštruktúru na to aby v oblasti mohli operovať počas zimy veľké množstvá zásobovacích lietadiel. Čoskoro bola k bojaschopná iba malá časť z nich. Rovnako sovietska protilietadlová obrana a stíhačky spôsobovali nemeckým dopravným lietadlám ťažké straty. Nemci prišli o 266 Ju 52, 42 Ju 86, 165 He-111, 9 Fw 200, He-177 a jeden Ju-290. Značná časť zvyšných strojov však nebola v dôsledku mrazu a chýbajúcemu technickému zabezpečeniu na letiskách bez krytých hangárov bojaschopná. V prvej polovici decembra sa podarilo priviesť iba 20% potrebných zásob pre jednotky. Nemecké jednotky v kotli pociťovali nielen citeľný nedostatok pohonných hmôt a munície bezpodmienečne nutných pre aktívne vedenie bojových operácií, ale aj nedostatok potravín a medicínskeho materiálu.
Sovieti na začiatku januára začali aktívne útočiť na Stalingradský kotol (tzv. operácia Koľco). Nemecké velenie v tejto fáze bojov už chápalo, že neexistuje možnosť zachrániť obkľúčené vojská, navyše existovala reálna možnosť, že sa Sovietom podarí obkľúčiť aj sily skupiny armád Don a vojská sťahujúce sa z Kaukazu tým, že obsadia Rostov nad Donom. Všetky zálohy boli preto nasadené na spomalenie tohto sovietskeho postupu. Samotným jednotkám v meste bol vydaný rozkaz na obranu do poslednej možnej chvíle, pretože Hitler dobre chápal, že 6. armáda pri Stalingrade na seba viazala veľké množstvo sovietskych vojsk, ktoré mohli byť nasadené do ofenzívy proti von Mansteinovým jednotkám.
Zvyšky nemeckých vojsk v Stalingrade sa nakoniec podarilo zničiť až 2. februára 1943. Sovietska protiofenzíva pri Stalingrade radikálne zmenila situáciu v južnej časti východného frontu a Nemcom sa len s ťažkosťami podarilo odvrátiť krach ich obrany v tomto úseku. Straty na oboch stranách boli obrovské. Vojská Osi, predovšetkým nemeckých spojencov boli takmer zničené. Nemci boli nútení prejsť do stavu totálnej vojny. Úspech operácie Uran mal nesmierny dopad na dianie na východnom fronte a bol predzvesťou pokračujúcich nemeckých neúspechov.
Descabezado Grande
Descabezado Grande je menšie vulkanické pole (20 × 30 km), tvorené viacerými stratovulkánmi a troskovými kužeľmi, nachádzajúce sa v centrálnej časti Čile, asi 30 km západne od argentínskych hraníc. Vznik poľa sa odhaduje na neskorý pleistocén a petrograficky je tvorené andezitmi, dacitmi a ryolitmi. Samotný stratovulkán Descabezado Grande sa nachádza približne v strede poľa, jeho vrchol je tvorený 1,4 km širokom kráterom, v súčasnosti zaľadneným.
Oskar Schindler
Oskar Schindler (* 28. apríl 1908, Svitavy – † 9. október 1974, Hildesheim, Nemecko) bol nemecký továrnik, člen nacistickej strany NSDAP počas druhej svetovej vojny, záchranca 1 200 Židov pred istou smrťou v nacistických koncentračných táboroch. Za tento čin mu bol udelený titul Spravodlivý medzi národmi. Jeho príbeh bol sfilmovaný v slávnom filme Stevena Spielberga Schindlerov zoznam.
Život v Česko-Slovensku
Oskar Schindler sa narodil v českých Svitavách, v nemeckej rodine poisťovacieho agenta Hansa Schindlera a jeho manželky Franzisky, rod. Luserovej. Po skončení školskej dochádzky pracoval prevažne ako obchodný cestujúci pre rôzne firmy, pokúšal sa aj podnikať. 6. marca 1928 sa oženil s Emíliou Pelzlovou. Ich manželstvo zostalo bezdetné, no Schindler mal vraj vo Svitavách dve nemanželské deti. Počas Veľkej hospodárskej krízy v 30. rokoch 20. storočia firma, pre ktorú pracoval, skrachovala a Schindler musel niekoľkokrát zmeniť zamestnanie.
Aktivity počas druhej svetovej vojny
thumb|left|Smaltová továreň v Krakove thumb|left|Továreň v Brnenci (2004) Po nemeckej invázii do Poľska a následne po vypuknutí druhej svetovej vojny v septembri 1939 bol Oskar Schindler jedným z prvých nacistov, ktorí sa snažili z tejto situácie vyťažiť čo najviac. V továrni, ktorá bola po príchode Nemcov do Poľska skonfiškovaná židovským majiteľom v rámci arizačných opatrení, Oskar Schindler začal vyrábať smaltové výrobky (hrnce, panvice, ešusy atď) prevažne pre potreby frontu. V tejto továrni zamestnával približne 1 000 robotníkov, pričom asi polovicu tvorili Židia z krakovského geta. Na založenie prevádzky mu požičali peniaze práve samotní Židia. Fabriku pomenoval Deutsche Emailewaren-Fabrik. Pod vplyvom nacistického zaobchádzania so židovskými zajatcami, predovšetkým po brutálnej a krvavej likvidácii krakovského geta v marci 1943, sa jeho spočiatku odmeraná, povrchná a oportunistická obchodnícka povaha začala vo vzťahu k Židom meniť. Svojich židovských robotníkov začal intenzívne chrániť pred nacistickými vykorisťovateľmi. Pri presune židovského obyvateľstva z krakovského geta do koncentračného tábora Krakov-Płaszów sa Schindler dohodol s veliteľom tohto koncentračného tábora Amonom Göthom na osobitnom presune zhruba 700 Židov do pobočného tábora pri továrni, kde mali v porovnaní s inými židovskými väzňami podstatne lepšie postavenie. Jeho továreň bola akýmsi „útočiskom pre Židov“.
Ako sa postupne v roku 1944 blížila k poľskej hranici sovietska Červená armáda, koncentračný tábor Krakov-Płaszów mal byť likvidovaný a väzni mali byť likvidovaní v koncentračnom tábore Auschwitz-Birkenau, Schindler zorganizoval osobitný presun zhruba 1 000 Židov do novej pobočky jeho továrne v českom meste Brněnec. Tu sa tzv. „Schindlerovi Židia“ venovali výrobe protilietadlovej munície až do 2. mája 1945. Začiatkom roka 1945 Schindler ešte poskytol vo svojej továrni azyl 110 premrznutým väzňom z transportu, ktorý v Brněnci zastavil. Krátko pred oslobodením Česko-Slovenska 8. mája 1945 Schindler spolu s manželkou továreň opustil. Pri odchode mu Židia, ktorí mu boli nesmierne vďační za záchranu, venovali zlatý prsteň s nápisom z Talmudu: „Kto zachráni jeden život, ten zachráni celý svet.“
Život po vojne a medzinárodné uznanie
thumb|Schindlerov hrob v Jeruzaleme obložený malými kamienkami, ktoré zanechali Židia ako prejav vďaky Po skončení druhej svetovej vojny (8. mája 1945) Oskar Schindler istý čas pôsobil v Nemecku, neskôr emigroval do Argentíny, kde chcel podnikať s chovom dobytka. Po tom ako skrachoval, prijal pozvanie od Židov, ktorým počas vojny pomohol, do Izraela, kde žil istý čas z ich finančnej podpory. Tu pracoval ako vrátnik v múzeu, no keď mal problémy s alkoholom a bol prepustený z práce, vrátil sa v roku 1958 do Nemecka. Aj tu sa snažil podnikať, no bezúspešne. 9. októbra 1974 Oskar Schindler zomrel vo veku 66 rokov. Je pochovaný v Jeruzaleme.
Oskar Schindler získal celý rad mierových cien. Bol ocenený titulom Spravodlivý medzi národmi. V Aleji spravodlivých v Jeruzaleme zasadil svoj strom. Jeho osobe sú venované aj stále expozície v múzeach v poľskom Krakove, v českých Svitavách či v americkom Washingtone.
Powiat łęczycki
Powiat łęczycki je powiat v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
GG Allin
Kevin Michael „GG“ Allin (rodený Jesus Christ Allin, * 29. august 1956 – 28. jún 1993) bol americký punk rockový spevák a skladateľ, ktorý vystupoval a spolupracoval s viacerými hudobnými skupinami. GG Allin je všeobecne známy pre svoje živé vystúpenia, v ktorých často používal transgresívne umenie, vrátane koprofágie, sebazmrzačenia a útokov na publikum. V hudobnej činnosti bol plodný a nahral viacero piesní nielen v punk rocku ale aj v hovorenom slove, rocku a country. Jeho extrémne politicky nekorektné texty zahŕňali témy ako mizogýnia, pedofília a rasizmus. Z tohto dôvodu bol názor na jeho tvorbu polarizovaný.
Jeho hudba bola často zle nahraná, v limitovanej distribúcii a mala negatívnu kritiku. Napriek týmto faktorom, si Allin udržiaval svoju popularitu a fanúšikovskú základňu, ktorá sa po jeho smrti rozrástla. Hoci Allin niekoľko rokov pred smrťou sľuboval, že spácha samovraždu na javisku, zomrel 28. júna 1993 na neúmyselné predávkovanie heroínom.
1713 Bancilhon
1713 Bancilhon je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil L. Boyer 27. septembra 1951.
Juraj Palkovič
Juraj Palkovič môže byť:
Smrek (priezvisko)
Smrek je slovenské priezvisko odvodené od rovnomenného stromu. Najčastejšie je v Novej Ľubovni (okres Stará Ľubovňa), Lipanoch (okres Sabinov) a v Starej Ľubovni.
Známi nositelia
Pozri v článku Smrek.
Vojtech Bruoth
Vojtech Bruoth (* 2. január 1906, Dolná Lehota – † 9. apríl 1979, Bratislava) bol slovenský lekár – chirurg.
Jeho otec Samuel Bruoth, jeho matka Malvína rod. Mockovčáková
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a v Banskej Bystrici, 19231929 na Lekárskej fakulte KU v Prahe, 1929 MUDr., 1976 doc. Asistent očnej a chirurgickej kliniky UK, prednosta chirurgického odd. Onkologického ústavu v Bratislave, 19611974 prednosta chirurgického odd. OÚNZ v Trnave. V klinickej praxi sa venoval najmä chirurgii, štúdie a články z tejto oblasti uverejňoval v Bratislavských lekárskych listoch, Slov. lekárovi a v odborných zborníkoch, spoluautor zdravotnícko-osvetových príručiek. Účastník druhého odboja a SNP.