cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sub Pop
Vznik
História Sub Popu sa začína písať začiatkom 80. rokov, kedy Bruce Pavitt začal vydávať fanzin zvaný Subterranean Pop, ktorý sa zameriaval výhradne na americké nezávislé nahrávacie spoločnosti. Pavitt sa začal venovať tomuto projektu, aby získal kredity na štúdium na Evergreen State College v mestečku Olympia v štáte Washington. Počnúc štvrtým vydaním Pavitt skrátil názov na Sub Pop a k časopisu začal prikladať kompilačné kazety undergroundových rockových skupín. Kazety Sub Pop #5, vydanej roku 1982, sa predalo dvetisíc kusov. V roku 1983 sa Pavitt presťahoval do Seattlu v štáte Washington a vydal posledné, deviate číslo Sub Popu. V tomto období mal svoj vlastný stĺpec v miestnych novinách The Rocket nazvaný „Sub Pop U.S.A.“; tento mal až do roku 1988.
thumb|Zakladateľ Sub Popu Bruce Pavitt na fotografii z roku 2012. V roku 1986 vydal Pavitt prvú platňu pod hlavičkou Sub Pop – kompiláciu Sub Pop 100, na ktorej sa nachádzal materiál od interpretov ako Sonic Youth, Naked Raygun, Wipers či Scratch Acid. V júni 1986 si label vybrala seattleská kapela Green River na nahrávanie debutového albumu Dry as a Bone EP; ibaže Pavitt dosku vydal kvôli finančným problém až nasledujúci rok. Keď už bol album konečne vonku, Sub Pop ho propagoval ako „ultrauvoľnený maras [angl. grunge], ktorý znivočil morálku celej generácie“. V roku 1987 Jonathan Poneman poskytol čiastku 20 000 dolárov, aby Sub Pop vydal prvotinu skupiny Soundgarden, singel „Hunted Down“/“Nothing to Say“ (vyšiel v júli), nasledovaný ich prvým albumom Screaming Life toho roku v októbri. Zanedlho sa Poneman stal plnohodnotným partnerom labelu. Pavitt mal na starosti záležitosti týkajúce sa interpretov a repertoáru, zatiaľ čo Poneman sa venoval obchodným a právnym otázkam. Ako tvrdí Pavitt, spoločne sa rozhodli, že label sa bude zameriavať na „tieto svojské rockové výtvory, ktoré sa vtedy vynárali“.
„Seattleský zvuk“
Počiatkom roku 1988 Pavitt a Poneman odišli zo svojich zamestnaní, aby sa venovali naplno Sub Popu. Dali dohromady 43 000 dolárov a v apríli založili firmu. „Samozrejme, že táto čiastka nám vydržala zhruba tridsať dní“, spomína Pavitt. „Po mesiaci sme takmer zbankrotovali“. V auguste toho roku vydal Sub Pop prvý singel od kapely Mudhoney, ktorú založili bývalí členovia Green River. Sub Pop vydal singel Mudhoney „Touch Me I'm Sick“ v medzinárodnej limitovanej edícií, ktorá činila 800 kópií, čím vznikol po nahrávke veľký dopyt. Túto stratégiu si neskoršie osvojili aj iné nezávislé labely.
Pavitt a Poneman skúmali stratégie starších nezávislých spoločností ako Motown či SST Records a všimli si, že prakticky každé úspešné rockové hnutie fungovalo na regionálnom základe. Snažili sa pre Sub Pop vytvoriť jednoliaty firemný štýl. Tiež sa väčšmi zameriavali na propagáciu samotného labelu než jednotlivých skupín. Okrem toho propagovali „Seattleský zvuk“, k čomu im dopomáhal producent Jack Endino, ktorý pre Sub Pop medzi rokmi 1987 a 1989 produkoval 75 singlov, albumov a EP. Endino nahrával lacno a rýchlo; aby to dosiahol, používal rovnaké štúdiové techniky, čím nahrávky dosiahli podobný zvuk.
V novembri 1988 u Sub Pop vyšla nahrávka „Love Buzz“, debutový singel skupiny Nirvana pochádzajúcej z mestečka Aberdeen v štáte Washington, ako prvá položka v predplatiteľskom klube vydavateľstva umožňujúcom odberateľom získať prístup k novým singlom vydavateľstva na mesačnej báze poštou. Vo svojom vrcholnom období v roku 1990 mal klub dvetisíc predplatiteľov. Týmto klubom si Sub Pop vybudoval silné postavenie na seattleskej scéne a názov labelu sa stal fakticky synonymom pre hudbu zo seattleskej oblasti—podobne ako bol Motown Records synonymom pre scénu v Detroite—a tiež si takto zabezpečil svoje financovanie. Pôvodná séria bola ukončená roku 1993, načo nasledoval Singles Club V.2, spustený v roku 1998 a ukončený roku 2002.
Uvedomujúc si, že upútať pozornosť americkej hudobnej tlače z hlavného prúdu populárnej kultúry je ťažké i pre tie najväčšie nezávislé vydavateľstvá, Pavitt a Ponemen sa inšpirovali alternatívnymi kapelami ako Sonic Youth, Butthole Surfers či Dinosaur Jr. a snažili sa label propagovať pomocou britskej hudobnej tlače. V marci 1989 priviedli do Seattlu novinára časopisu Melody Maker Everetta Truea, aby napísal článok o miestnej hudobnej scéne. Ako Pavitt predpokladal, britská tlač bola Sub Popom a grungeovým zvukom očarená. Pavitt sa vyjadril, že „naozaj som cítil, že Briti a Európania chcú vidieť niečo spurné a väčšmi typicky americké – niečo vskutku svojské a vskutku čerpajúce z rokenrolových koreňov, čo je samo osebe také americké.“ Poneman úspech spoločnosti vysvetlil takto: „Mohlo sa to odohrať kdekoľvek, nastala ale nevídaná zhoda náhod. Bol tu Charles Peterson, ktorý celú scénu zdokumentoval, a bol tu Jack Endino, ktorý celú scénu nahral. A boli sme tu my dvaja s Brucom, aby sme scénu vyžmýkali.“
Keď Nirvana prešla k Geffen Records, Sub Pop získali tantiémy za predaj albumu Bleach, ktoré zabezpečili fungovanie labelu na niekoľko nasledujúcich rokov. V zmluvných podmienkach bolo tiež dohodnuté, že vybrané budúce štúdiové nahrávky Nirvany budú obsahovať popri logu Geffenu aj logo Sub Popu. Po tom ako Nirvana získala komerčný úspech, mnohé úspešné grungeové skupiny sa presunuli od Sub Popu pod krídla veľkých nahrávacích spoločností. Zanedlho nato vstúpila do labelu firma Warner Bros. Records (ktorá tiež distribuovala Geffen už od jeho vzniku v roku 1980; po desiatich rokoch Warner predal Geffen spoločnosti MCA Records), čím sa skončilo obdobie úplnej nezávislosti labelu.
Obdobie po odchode Pavitta
Poneman a Pavitt sa nevedeli dohodnúť akým smerom by sa mal label uberať, Poneman chcel totiž aby bol väčší a zarábal viac peňazí. V roku 1996, nedokážuc sa prispôsobiť novej firemnej kultúre, prameniacej z novovzniknutého partnerstva z Warnerom, Bruce Pavitt odišiel z firmy a začal sa väčšmi venovať svojej rodine. Príkry rozkol medzi Pavittom a Ponemanom viedol k tomu, že nasledujúcich sedem rokov spolu neprehovorili.
Krajná ulica (Bratislava)
Krajná ulica je jednosmerná ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Sub Pop
Obdobie po odchode Pavitta
Spoločnosť otvorila kancelárie po celom svete a začala investovať veľké peniaze do nových umelcov, čo ale neviedlo k želanému komerčnému úspechu, takže bola nakoniec nútená stiahnuť sa naspäť do Seattlu.
V roku 2006 sa Sub Pop stal prvou nahrávacou spoločnosťou v histórii, ktorá získala ekologický certifikát spoločnosti Green-e. Zapojením sa do spoločného programu firmy Green-e a Bonnevilleskej environmentálnej nadácie sa Sub Pop zameral na zníženie svojej ekologickej stopy tým, že 100 percent elektrickej energie využívanej v kanceláriách spoločnosti bude pochádzať z obnoviteľných zdrojov. Firma tak chcela pritiahnuť pozornosť širšej verejnosti k obnoviteľným zdrojom energie a primäť spotrebiteľov, aby sa zaujímali o boj voči globálnemu otepľovaniu.
Začiatkom roku 2007 Sub Pop založil sesterskú spoločnosť Hardly Art. V tejto spoločnosti má tiež čiastočný podiel Warner Music. V auguste 2008, pri príležitosti 20. výročia fungovania firmy, Sub Pop obnovil na jeden rok svoj predplatný klub.
V roku 1999 firma podpísala prvýkrát zmluvu s hip-hopovou skupinou – The Evil Tambourines; druhýkrát v roku 2009 so skupinou Shabazz Palaces. Ishmael Butler, člen Shabazz Palaces a bývalý člen džezovej formácie Digable Planets, sa stal členom A&R divízie spoločnosti (Artists and Repertoire – typ spoločnosti zameranej na vyhľadávanie nových talentov).
Komerčný úspech
Na domácom trhu vydal Sub Pop dva albumy, ktoré boli ocenené Asociáciou amerického nahrávacieho priemyslu platinovou platňou za predaj viac ako jedného milióna kusov: Bleach od Nirvany a Give Up od The Postal Service. Dvojnásobnú medzinárodnú platinovú platňu získal rovnomenný album skupiny Flight of the Conchords na Novom Zélande.
Zlatou doskou bolo ocenených šesť albumov, ktorých sa predalo viac než 500 000 kópií: Oh, Inverted World, Chutes Too Narrow a Wincing the Night Away od The Shins, Fleet Foxes od Fleet Foxes, The Head and the Heart od The Head and the Heart, a Everything All the Time od Band of Horses.
Deluxe edície
Počnúc rokom 2008 začal Sub Pop vydávať deluxe edície svojich najpredávanejších albumov s remasterovaným zvukom, zavše obohatených o živé nahrávky. Niektoré z prvých deluxe edícií obsahujú tiež demoverzie rôznych skladieb. K takto vydaným albumom patria napríklad Bleach od Nirvany, Superfuzz Bigmuff od Mudhoney, Bakesale od Sebadoh, Codes od Jasona Loewensteina, Give Up od The Postal Service či Bunny Gets Paid od Red Red Meat.
Zamietací list
Sub Pop je známy svojim predtlačeným formulárom, kde nevyberaným spôsobom informujú ašpirujúcich umelcov, že spoločnosť nemá o nich záujem. List začína oslovením „Vážený úbožiak“ (angl. „Dear Loser“).
Immaculata (Košice)
Immaculata (Morový stĺp) alebo Súsošie Nepoškvrnenej Panny Márie je najkrajšie košické barokové súsošie, ktoré sa nachádza na Hlavnej ulici v mestskej časti Staré Mesto v historickom centre Košíc.
Poloha
Súsošie sa nachádza v severnej časti Hlavnej ulice a Hlavného námestia, z južnej strany je ohraničené parkom s fontánou znamení a Štátnym divadlom. Zo severnej strany zase Čermeľským pôtôčikom.
Vznik
V rokoch 1709 - 1710 bol v Košiciach mor. Trvalo viac ako rok, kým mor skončil. Tí, čo prežili, sa z vďaky poskladali na nový morový stĺp na nevhodnom mieste starého vojenského popraviska. Tento čin bol iniciovaný zo strany poštového správcu Viktorína Flachenfelda. Kým bol položený základný kameň, prešli dva roky. Stavbu bolo treba totiž zabezpečiť nielen finančnými zbierkami, ale aj nájdením vhodného a skúseného architekta. Stal sa ním košický staviteľ Tomáš Tornyosi. Na samotné sochy bol lepší odborník sochár Šimon Grimming, ktorý s architektom úzko spolupracoval. Reliéfy s alegóriou Moru, Vojny a Hladu z pozlateného medeného plechu, ktoré boli umiestnené v spodnej časti súsošia, vytvoril zlatník Juraj Immerwohl.
Vrchol súsošia – Immaculatu ( Nepoškvrnená), predstavujúci Pannu Máriu, položili 3. októbra 1723 do výšky 14 metrov. Panna Mária má symbolizovať vernosť, lásku a dobrotu a mesto má chrániť pred biedou a utrpením. Tá má nad hlavou veniec s dvanástimi hviezdami. Okrem nej bolo súsošie tvorené nižšie postavenými sv. Jozefom, sv. Šebastiánom a sv. Ladislavom. Všetky sochy mali plné tvary, rozviate rúcha a na stĺpe je plno mráčikov v tvare rôznych kriviek a „kudrliniek“, z ktorých bolo jasné, že ide barokový štýl. Zaujímavosťou je, že v súsoší sa ukrýva aj socha Svätého Valentína, svätca všetkých zaľúbených.
Protestanti a katolíci mali medzi sebou rôzne spory, netrvalo dlho a vznikla aféra. Kalvínsky farár údajne pripevnil v noci na sochu hanlivý nápis a následne ho uväznili. Mestská rada ho vraj dokonca odsúdila na smrť, ale vtedajší panovník rozsudok zmiernil na vyhnanstvo. Aby sa to už viac nestalo, pokračovalo sa v zbierkach na večné svetlo. Znamenalo to, že vznikalo množstvo fondov na lampy, aj časté pobožnosti odbavované pri soche. No niektorí vystrašený katolícki veriaci následne okolo stĺpu vystavali množstvo lámp, zorganizovali aj nočné hliadky a ustanovili funkciu strážcu i opatrovateľa sochy.
O súsošie sa starali Košičania lepšie ako o ktorúkoľvek inú pamätnú tabuľu v súčasnosti, svedčí o tom aj to, že k nej patrili aj osobitné cirkevné pomôcky, napr. zvláštny organ. Aj všetci kňazi, klerici a miništranti mali počas slúženia pri súsoší, zvláštne rúcha a taktiež aj výnimočné platy. To isté sa týkalo aj organistu, strážcu a opatrovateľa sochy.
Rekonštrukcie
Immaculata bola prvýkrát reštaurovná v roku 1757, potom ďalej v rokoch 1776, 1829, 1856 a 1872. Rekonštrukcia v roku 1829 bola uskutočnená z dobrovoľných príspevkov, na pokyn košického biskupa Ignáca Fábryho. V 19. storočí počas ďalších opráv reliéfy zo súsošia sňali a uložili najprv do Archívu mesta a neskôr sa stali súčasťou zbierok Východoslovenského múzea. V 20. storočí až trikrát.
V roku 1909 sa upravilo oplotenie, do podoby v akej ho poznáme dnes, pričom vznikli sochy svätcov a svätíc na pilieroch plota. Sochy predstavujú Svätú Alžbetu Durínsku, Svätú Margitu, Svätú Barboru a Svätú Alžbetu Portugalskú a dvoch anjelov: Svätého Gabriela a Svätého Michala archanjela. Sochy zhotovil sochár Leopold Hild. V rokoch 1954 – 1957 a 1971 – 1972 ho kvôli poškodeniu po druhej svetovej vojne, reštauroval známy košický sochár a výtvarník Vojtech Löffler. V lete roku 2000 bola ukončená najnovšia rekonštrukcia celého súsošia, pričom sochy sú už vymenené za ich verné plastiky. Autorom kópií vzácnych reliéfov je akademický sochár Stanislav Kožela. Kópie boli osadené s podporou grantu nadácie VÚB banky.
Thézan-lès-Béziers
Thézan-lès-Béziers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Abwehrgruppe 218
Abwehrgruppe 218, známa aj pod krycím menom Edelweiss (Plesnivec) alebo Kampfgruppe Edelweiss, bola nacistická protipartizánska jednotka pôsobiaca počas 2. svetovej vojny na území Slovenska. V období od septembra 1944 do apríla 1945 to bola najaktívnejšia nemecká protipartizánska jednotka na Slovensku pôsobiaca v súčinnosti s Einsatzkomando 14. Sídlo jednotky bolo v Žiline a Kremnici. Mala približne 300 členov a jej veliteľom bol major Erwein von Thun-Hohenstein. Veliteľom slovenského oddielu, ktorý mal približne 130 členov, bol od 15. decembra 1944 Ladislav Nižňanský. Slovenská časť jednotky formálne podliehala vtedajšej slovenskej vláde. V priebehu asi 50 represívnych akcií na strednom a západnom Slovensku zavraždili príslušníci Edelweiss vyše 300 ľudí (väčšinou civilistov) a asi 600 zajatcov odovzdali Nemcom.
Thézan-lès-Béziers
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Abwehrgruppe 218
Organizácia
Jednotka Abwehrgruppe 218 „Edelweiss“ mala asi 300 mužov v 4 oddieloch :
Brenda Luckiová
Brenda Luckiová (neprechýlene: Brenda Lucki; * Edmonton, Alberta, Kanada) je súčasná veliteľka (Commissioner/Commissaire) Kráľovskej kanadskej jazdeckej polície (RCMP/GRC).
Thézan-lès-Béziers
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abwehrgruppe 218
Vznik, výzbroj a sídlo
Jednotka sa formovala v posledných septembrových dňoch roku 1944 v Nemcami okupovanej Žiline (v Krasňanoch pri Varíne). Slováci (občania Slovenskej republiky). Slováci pridelení k jednotke boli dobrovoľníkmi vybranými spomedzi bývalých príslušníkov Špeciálnej jednotky Slovenskej pracovnej služby - SPS (trojmesačné dobrovoľnícke pracovné nasadenie). Slovenský oddiel mal okolo 220 mužov. 131 Slovákov z SPS robili protipartizánske akcie už v novembri 1944, no oficiálne sa pričlenili k Edelweissu až v decembri 1944 po trojmesačnom špeciálnom výcviku a to prísahou Führerovi. Okrem týchto Slovákov, ktorým velil kpt. Nižňanský, ktorý bol aj príslušník štábu bolo do jednotky naverbovaných asi 25 bývalých partizánov a bývalých povstaleckých vojakov (všetci okrem jedného Čecha boli Slováci). Tí slúžili najmä na prieskum a provokácie a preto im bolo ponechané ich partizánske resp. vojenské oblečenie. Slovenský oddiel najprv viedol strážnu službu pri Budatíne a budoval zákopy pri Varíne, neskôr výcvik smeroval k protipartizánskej službe, najmä nácviku prečesávania lesov a nočných poplachov. Slovenský oddiel bol za súčasť Abwehrgruppe 218 prijatý po úspešných protipartizánskych akciách v priestore Počúvadlo a Jabloňovce-Nová Baňa v druhej polovici roku (novembri) 1944.
Brenda Luckiová
Policajná kariéra
Do Kráľovskej kanadskej jazdnej polície vstúpila v roku 1986. Jej prvé zaradenie bolo v quebeckom Granby kde sa venovala federálnym policajným veciam. Na začiatku 90. rokov pracovala v v Montreáli kde tri roky v utajení zbierala informácie o praní peňazí. V rokoch 1993 až 1994 pracovala v misii UNPROFOR v bývalej Juhoslávii. V misii dohliadala na kriminálne vyšetrovanie a na dodávky pomoci a zdravotných služieb. V misii pôsobila ako jedna z troch zástupcov RCMP/GRC. Jej vojenskí a policajní kolegovia z iných krajín neboli zvyknutí dostávať rozkazy od ženy. Od roku 1995 trénovala príslušníkov RCMP/GRC z Ottawy policajtov na vyslanie do misie na Haiti. Neskôr bola štyri roky inštruktorkou na Akadémii Kráľovskej kanadskej jazdnej polície (RCMP Training Academy/École de la GRC). Následne štyri roky pôsobila v provincii Manitoba.
Abwehrgruppe 218
Vznik, výzbroj a sídlo
Stále oporné stanovište mala skupina v Žiline, no v decembri 1944 už sídlom jednotky boli kasárne vybudované v Kremnici v roku 1935, ktoré od roku 1957 slúžia ako psychiatrická liečebňa , dnes ako Psychiatrická nemocnica Prof. Matulaya v Kremnici. 15. decembra 1944 prebral po Martinovi Kaniokovi velenie slovenského oddielu Ladislav Nižňanský, ktorý skladal prísahu fúhrerovi v Kremnici.
Príslušníci Abwehrgruppe 218 boli dobre vyzbrojení a vybavení. Používali výzbroj nemeckej, československej a sovietskej výroby. Nosili nemecké aj slovenské uniformy. Väčšina mužstva bola vyzbrojená československými puškami vz. 24 menej nemeckými Kar98k. Vojaci boli vyzbrojení aj granátmi a niesli mnoho podporných zbraní, vrátane relatívne veľkého počtu guľometov. Jednotka mala aj mínometnú čatu.
Brenda Luckiová
Veliteľka RCMP/GRC
9. marca 2018 ju kanadský premiér Justin Trudeau menoval do funkcie veliteľky Kráľovskej kanadskej jazdnej polície. Stala sa tak prvou ženou parmanentne v tejto funkcii. Funkcie sa ujala k 16. aprílu 2018.
Abwehrgruppe 218
Taktika
Edelweiss tvorili bývalí bielogvardejci a vlasovovci, ale aj bývalí slovenskí povstaleckí vojaci a partizáni, ktorých vyberal a preveroval Nižňanský. Nálada v jednotke sa stále sledovala a dá sa povedať, že mužstvo tvorili skoro samí ideoví fašisti alebo žoldnieri. Samotný Nižňanský sa najprv zapojil do SNP, padol do nemeckého zajatia a potom aktívne kolaboroval s nacistami. Činnosť pozostávala najmä z výzvednej činnosti a potom dostať sa medzi partizánov a ilegálnych pracovníkov a likvidovať ich. Abwehrgruppe 218 si na tento účel udržiavala sieť informátorov. S informátormi formovali aj falošné provokatérske partizánske oddiely, zložené z príslušníkov viacerých národností, ktoré mali za úlohu dezorientovať obyvateľstvo a diskreditovať skutočných partizánov lúpežami, násilnosťami a vraždami.
Brenda Luckiová
Veliteľka RCMP/GRC
V čase vymenovania bola dve hodnosti pod najvyššiou a v RCMP/GRC strávila 32 rokov.
Abwehrgruppe 218
Taktika
Najčastejšia taktika operácií bola takáto: skupina členov Edelweiss prezlečených za partizánov prenikla k partizánskej skupine. Pobudla s ňou zopár dní a potom vyslala spojku so správou o polohe a sile oddielu na štáb. Ten vyslal ostatných vojakov na zásah. Zatiaľ čo hlavné sily útočili, prezlečení "partizáni" rozsievali medzi skutočnými partizánmi paniku a útočili na nich a nedovolili im ustúpiť.
Brenda Luckiová
Veliteľka RCMP/GRC
Svoj odchod z funkcie na dôchodok k 17. marcu 2023 oznámila 15. feburára 2023.
Abwehrgruppe 218
Taktika
== Protipartizánske akcie == Do polovice marca 1945 Abwehrgruppe 218 uskutočnila asi 50 akcií proti povstalcom. Medzi významné akcie jednotky patrilo aj zajatie príslušníkov styčných misií západných Spojencov OSS pod vedením poručíka Jamesa Holt Greena a SOE majora Johna Sehmera 26. decembra 1944 v chate nad Polomkou v oblasti Veľkého boku v Nízkych Tatrách. Za túto akciu bolo velenie jednotky zvlášť pochválené H. Himmlerom.
Napadli partizánmi vyprázdnené dediny Kľak (21. januára 1945) a Ostrý Grúň (24. januára 1945). Pozri Masaker v Kľakovskej doline. Tieto prepady, pri ktorých došlo k brutálnym masovým vraždám civilného obyvateľstva (zavraždenie 146 civilistov) sú považované za jedny z najbrutálnejších nacistických protipartizánskych akcií na území Slovenska.
Vo februári 1945 za zavraždenie skupiny Židov nad obcou Kšinná.
4. januára 1945 nemecké oddiely prepadli obec Prochot. Zajali 12 partizánov a 42 civilistov, ktorých odvliekli do Kremnice, kde ich popravili.
Ústup a porážka
V dôsledku postupu sovietskych, československých a rumunských vojsk bol oddiel stiahnutý smerom na Makov. V jednotke sa množili dezercie, najmä Slovákov. Väčšina Slovákov chcela zostať v krajine a vrátiť sa do svojich domovov, zatiaľ čo Nemci a príslušníci národov ZSSR ustupovali rozhodnutí vzdať sa západným Spojencom. Koncom apríla 1945 sa jednotka presunula do Vsetína, kde spolu s ďalšími nemeckými jednotkami začala ústup smerom na Olomouc-Tábor a napokon 5. mája došla do Českých Budějovíc. Tu bol major Thun-Hohenstein 9. mája 1945 zajatý sovietskymi jednotkami a 12. februára 1946 popravený guľkou do tyla v maďarskom Šoproni.
Súvislosti
Jednotka Edelweiss vznikla ako súčasť Abwehru, čo bola vojenská spravodajská služba armády (Wehrmachtu). Koncom roku 1944 Hlavný ríšsky bezpečnostný úrad (RSHA), pod ktorý pôvodne patrili zložky SD, Gestapo a Kripo začalo preberať najprv Allgemeine-SS a potom aj Abwehr, ale ten si ponechal svoju organizačnú štruktúru. Jednotke Edelweiss boli ponechané hodnosti a štruktúra Wehrmachtu a to nielen pri Slovákoch, ale aj pri nemeckých vojakoch napriek tomu, že nemali hodnosti SS spolupracovali s SS.
Koncom roku 1944 (13.9.1944) bol Otto Skorzeny poverený vytvorením takzvaných stíhacích zväzov SS (SS-Jagdverbänd). Tieto zvláštne oddiely mali uskutočňovať protipartizánske akcie a rôzne druhy sabotážnych akcií za nepriateľskými líniami. Na Slovensku a Morave od jari 1945 pôsobil stíhací zväz SS Juhovýchod. Jeho súčasťou bola stíhacia skupina SS Slovensko, ktorá sa skladala z jednotiek okrem Abwehrgruppe 218- Edelweiss z podobných oddielov: SS-Jagdgruppe 232 Slowakei známa ako „Josef“ a oddiel „Schneewitchen“.
Nižňanského prípad bol v neprítomnosti v roku 1962 riešený Okresným súdom v Banskej Bystrici. V procese zohralo úlohu aj svedectvo očitých svedkov. V procese proti Nižňaskému v roku 2001 bol jediným svedkom ochotným proti nemu svedčiť Ján Repašský, ktorý tvrdil, že Nižňaský sa osobne podieľal na zločinoch spáchaných v Kľaku a Ostrom Grúni. Nižňanský bol odsúdený na trest smrti v neprítomnosti. 24 slovenských vojakov Edelweiss bolo v rokoch 1962 a 1963 odsúdených na 12–15 rokov väzenia. Vtedy dostal Repašský trest 8 alebo 9 rokov.
Dňa 16. januára 2004 Ladislava Nižňanského v nemeckom Mníchove zatkli pre podozrenie z účasti na vraždách z konca druhej svetovej vojny. Úspešne sa bránil tak že odmietol svoju účasť na všetkých obvineniach a súd ho v roku 2005 zbavil viny.
Poľská brána (Levoča)
Poľská brána (iné názvy: Kláštorná brána, Kláštorská veža , Brána pod jednou vežou  ) je veža z druhej polovice 14. storočia, ktorá sa nachádza medzi západnou stranou Starého minoritského kostola a vnútorným pásom mestského opevnenia. Ide o trojposchodovú hranolovú vežu s priechodom, horizontálne členenú trojicou kamenných profilovaných ríms. Nárožie veže je spevnené stupňovitým pilierom. Na pilieri je výklenok s kamennou kružbou a v ňom konzola pre plastiku. Na druhom poschodí sa zachovalo gotické lomené okno s kružbou a na jednotlivých poschodiach štrbinové alebo štvorcové strieľne.
Vežu pristavili k západnému múru Starého minoritského kostola a vnútornému pásu mestského opevnenia v druhej polovici 14. storočia. Veža pravdepodobne slúžila ako prejazd k hospodárskym budovám a ambitu Starého minoritského kláštora. Čiastočne plnila obrannú funkciu, pretože vo veži bola prítomna časť mestskej posádky, trubač a hlásnik, pretože veže kostolov a radnice slúžili ako pozorovateľne. V priebehu 15. storočia po predlžení mesta o dolný cíp stratila svoju obrannú funkciu. Neskôr tu boli umiestnené zvony a plnila funkciu kostolnej veže.
V staršej literatúre bolo pomenovanie Poľská brána spojené s interpretáciou trasy do Poľska, ktorá mala údajne viesť cez túto bránou. Označenie brána je mylné, pretože mestskou bránou nikdy nebola. Neďaleko Poľskej brány existovala Kláštorná veža (Kalastrum) s bránou, na mieste dnešného prechodu Žiackej ulice k schodisku a chodníkom v priekope, ktorá tvorila spojnicu k Levočskému potoku a mlynom. V roku 1531 bránu veže z bezpečnostných dôvodov zasypali. Veža ešte stála v roku 1835 a po požiari v roku 1849 na Kláštorskej ulici bola veža zlikvidovaná.
Hon Nové pole
Hon Nové pole je súbor štvorice melioračných kanálov medzi obcami Jakubov a Kostolište na Záhorí.
Hon Nové pole A
vľavo|náhľad|330x330bod|Hon Nové pole A pred ústim do Maliny Hon Nové pole A je najdlhší zo štvorice kanálov na Novom poli. Je to občasný vodný tok IV. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, medzi obcami Jakubov a Kostolište, v katastrálnom území obce Jakubov. Dosahuje dĺžku 1,275 km, zberá vodu z plochy 0,501 km² a jeho povodie sa rozkladá na ploche 2,738 km². Vzniká uprostred oblasti Nové pole približne 380 metrov od cesty II. triedy E 503, nadmorskej výške a ústi do Maliny vo výške
Opis toku
Jeho koryto počína uprostred veľkého poľa, ktoré sa nazýva Nové pole medzi obcami Jakubov a Kostolište v nadmorskej výške Od vzniku pokračuje 90 metrov na východ, potom sa v pravom uhle stočí na juh. Týmto smerom tečie 620 metrov, stále iba v poli. Na tomto úseku doňho ústi kanál Hon Nové pole C. Potom sa stočí na západ (tiež 90°) a takto pokračuje 260 metrov. Tu priberá vody kanála Hon Nové pole B. Potom pokračuje ešte kúsok na západ a stáča sa opäť kolmo na juh. V tomto zhybe sem zaúsťuje Hon Nové pole D. Dno bolo doposiaľ nevydláždené, bahnové. Na juh pokračuje taktiež 260 metrov, kde rastie veľa záružlia močiarneho a vŕby rakyty a následne, sprava, v nadmorskej výške ústi do Maliny. Tu je dno už vydláždené. Na toku je celkovo štyri krát premostený, raz z toho na hrádzi Maliny. Okolo kanála po celej dĺžke rastú stromy, kry a tráva, predovšetkým divo rastúce slivky, topole, jelše a černice.
História a výstavba kanála
Kanál, ako aj ostatné kanály Hon Nové pole, bol vystavaný v priebehu prvej etapy melioračných prác pri obci Jakubov v roku 1960. Finančný náklad tohto diela bol 371 186 Kčs.
Význam
Vystavali ho kvôli odvodneniu zamokrenej pôdy, aby sa dalo na nej pestovať, t.j. aby sa mohla začať poľnohospodársky využívať. Je zaradený do sústavy Natura 2000 s výskytom rôznych druhov vtáctva. V jeho koryte sídlia aj rôzne bezstavovce (napr. čmeľ zemný) a väčšia zver ako svine divé a srny lesné.
Hon Nové pole B
náhľad|vľavo|Koryto kanála B pred svojim ústím
Hon Nové pole B je jeden zo štvorice melioračných kanálov na Novom poli, medzi obcami Jakubov a Kostolište, na Záhorí, v okrese Malacky, v katastrálnom území Jakubova. Je to taktiež občasný vodný tok, V. rádu, s dĺžkou 0,482 km, plochou povodia 0,891 km² a plochou odtokových oblastí 0,355 km². Jeho koryto počína v srdci oblasti Nové pole 540 metrov od cesty II. triedy Záhorská Ves - Malacky, vo výške a vlieva sa do Honu Nové pole A, v nadmorskej výške
Opis toku
Jeho koryto vzniká v srdci oblasti Nové pole, v nadmorskej výške, 105 metrov od toku kanála Hon Nové pole A, s ktorým tečie svojich prvých 195 metrov rovnobežne, smerom na juh. Potom sa prudko, v pravom uhle stočí na západ, kde je ešte pred zhybom premostený. Na západ pokračuje 80 metrov, tiež rovnobežne so spomínaným kanálom. Na tomto úseku sa križuje s elektrickým vedením vysokého napätia. Napokon sa stočí na juhozápad, pokračuje 210 metrov a tu sa v nadmorskej výške, neďaleko poľovníckeho posedu vlieva sprava do kanála Hon Nové pole A. Dno je nedláždené, bahnové, široké 1 meter. Okolo toku aj priamo v ňom rastú stromy a kry, ako topole, slivky, vŕby, tŕstie a záružlie.
História a výstavba kanála
Táto vodná stavba, ako aj ostatné v oblasti bola vystavaná v priebehu prvej etapy melioračných prác pri obci Jakubov v roku 1960. Finančný náklad tejto stavby predstavoval 102 285 Kčs.
Význam
Vystavali ho Jakubovčania, podobne ako aj iné kanály v okolí, kvôli odvodneniu premočenej pôdy, ktorú následne začali obrábať a poľnohospodársky využívať. Dnes sa v povodí kanála pestuje najmä repka olejná a ďatelina. V jeho koryte sa vyskytuje bohatá diverzita rastlín (zlatobyľ, záružlie, topoľ, ...) a živočíchov (cifruša, čmeľ, srny, ...).
Opis toku
Tok počína výtokom z močaristého jazierka, 420 metrov od koryta rieky Maliny, v nadmorskej výške, neďaleko oblasti Pod uhliskami, v prehustenom poraste listnatých stromov, pálok a tŕstia. Počas celej svojej dĺžky tok pokračuje východným smerom, stále v hustom poraste, ale už iba tŕstia a trávy, v nedláždenom, bahnovom koryte, širokom 1 meter a následne sa, vo výške vlieva do kanála Hon Nové pole A, ako jeho ľavostranný prítok. Koryto kanála nie je premostené ani raz.
História a výstavba kanála
Odvodňovací, vodný kanál bol vybudovaný v priebehu výstavby kanálov na Novom poli, v prvej etape melioračných prác pri obci Jakubov, v roku 1960, s finančným nákladom 88 203 Kčs.
Význam
Kanál bol vystavaný za účelom odvodnenia močiaru a premočenej pôdy, aby sa dnes dala poľnohospodársky využívať. Jeho povodie je prevažne zalesnené, borovicou na priemyselné spracovanie a na ornej pôde sa v tomto povodí pestuje repka olejná, pšenica a slnečnice. Koryto toku, keďže je blízko lesa a vody prekypuje druhovou rozmanitosťou predovšetkým živočíchov (svine divé, srnky, čmele, žaby, myšiaky...) ale aj rastlín, ako pálka širokolistá, zlatobyľ, trsť obyčajná a ďalšie.
Hon Nové pole D
náhľad|Koryto kanála D
Hon Nové pole D je odvodňovací melioračný kanál, občasný vodný tok V. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, neďaleko obce Jakubov. Patrí do súboru štyroch melioračných kanálov na Novom poli. Dĺžka jeho toku predstavuje 0,285 km, plocha povodia zahŕňa 0,736 km² a do odtokových oblastí spadá 0,238 km². Koryto toku vzniká uprostred medze, v oblasti Malé pole, v nadmorskej výške a ústi do kanála Hon Nové pole A, vo výške
Opis toku
Jeho tok vzniká uprostred veľkej, 750 metrov dlhej medze, v hustom poraste topoľov a krov bazy čiernej, v nadmorskej výške, v srdci oblasti Malé pole (časť lokality Nové pole). Pokračuje západným smerom, uprostred ornej pôdy, v koryte rastie tráva a tŕstie. Potom preteká okolo malej skupinky stromov, a zase, keď sa zo stromov vynorí, tečie pomedzi tŕstie a trávu. Na tomto mieste je tok premostený mostom so sprašným povrchom. Pokračuje ďalej na západ, v koryte sa sem-tam objaví ker vŕby rakyty a pribudne aj záružlie. Následne, vo výške ústi do Honu Nové pole A, sprava.
Tourbes
Tourbes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Hon Nové pole
História a výstavba kanála
Hon Nové pole D vystavali, ako ekonomicky výhodnú stavbu v priebehu prvej etapy melioračných prác pri obci Jakubov, v roku 1960. Jeho finančný náklad činil 76 817 Kčs.
Tourbes
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Hon Nové pole
Význam
Nadmerné premočenie pôdy a stúpajúci dopyt po poľnohospodárskych výrobkov bol príčinou vystavania odvodňovacieho toku. Kanál odvodnil rozsiahlu časť medze a mokrej pôdy, ktorá sa následne mohla rozorať a začať plnohodnotne poľnohospodársky využívať. Ako aj pri iných kanáloch, aj tu platí, že tu je nepomerne väčšia druhová diverzita ako v okolí (t.j. na ornej pôde). Zástupcovia rastlín a drevín sú: záružlie močiarne, vŕba rakyta, pálka širokolistá,... a zástupcovia živočíchov: jašterice, bažanty, jarabice a iné.
Tourbes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ihla (vrch v Levočských vrchoch)
Ihla je tretí najvyšší vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad obcou Ihľany, približne východne od Spišskej Belej.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Kežmarok a zasahuje na katastrálne územie obce Holumnica a Ihľany. Najbližším sídlom sú západne ležiace Ihľany, severozápadne sa nachádza Holumnica a Lomnička, severne Kolačkov a severovýchodne Jakubany.
Opis
Ihla leží v hlavnom hrebeni medzi Derežovou a Rysovou, v spoločnom masíve s dominantnou Čiernou horou. Západne sa nachádza Lúčina, Malá Ihla a Holý vŕšok , južne Brezovec , Kovaľová  a Derežová, východným smerom Jankovec , Piesočný vrch , Šípková hora , Čierna hora  a Banisko  a severným Repisko , Rysová  a Kamenná hora. Oblasť je súčasťou povodia rieky Poprad, kde vodu z južných a západných svahov odvádza Holumnický potok a zo severných Lomnická rieka. Južným a západným úbočím prechádza značený turistický chodník z Nižných Ružbách.
Výhľady
Vrcholová časť Ihly je odlesnená s menšími plochami nesúvislého porastu, ktorý umožňuje zaujímavý rozhľad. Pri vhodných podmienkach možno pozorovať okolité vrcholy Levočských vrchov, Vysoké i Nízke Tatry, Stolické a Volovské vrchy, Branisko, Ľubovniansku vrchovinu a Spišskú Maguru, rovnako tak mnohé vrchy na území Poľska.
Prístup
Vrchol traverzuje južným a západným úbočím červený turistický chodník, vedúci z Nižných Ružbách. Oblasťou vedie viacero lesných ciest, prekonávajúcich hlavný hrebeň a križujúcich turistický chodník, ktoré tak umožňujú prístup i z okolitých obcí Ihľany, Kolačkov, Lomnička či Jakubany.
Pyrrha (mytológia)
náhľad|200px|Pyrrha a nový ľudský rod, autor sochy:[[Jean-Pierre-Antoine Tassaert (1727–1788)]] Pyrrha alebo Pyrra (starogr. Πύρρα – Pyrra) bola v gréckej mytológii dcéra Titana Epiméthea a jeho manželky Pandory.
Spolu s manželom Deukaliónom, Prometeovým synom prežila Pyrrha potopu sveta zoslanú najvyšším bohom Diom, ktorý sa rozhodol vyhubiť hriešne ľudstvo. Ako jediná dvojica tak stáli na začiatku ľudského rodu a založili tak nové o niečo lepšie pokolenie.
Aby Pyrrha s manželom neopakovali chyby svojich predchodcov, priniesli Diovi hneď po záchrane ďakovnú obeť. Zeus bol spokojný, rozhodol sa, že ich nechá žiť a dokonca im splnil želanie znovu osídliť svet ľuďmi. Zeus k nim nato poslal bohyňu Thetis, ktorá im poradila: "Zahaľte si hlavy a hádžte za seba kosti svojej matky." Po počiatočnej bezradnosti nad týmito slovami, ich význam čoskoro pochopili, matkou bola mienená krajina a jej kosťami kamene. Tak za seba hádzali kamene a z tých kameňov, ktoré hodil Deukalión, povstali noví muži a z tých ktoré hodila Pyrrha, vznikli ženy.
Podľa novších gréckych mýtov pochádzajúcich už z historických čias Pyrrha a Deukalión zaľudnili svet prostredníctvom svojho syna Helléna, ktorý sa stal praotcom Hellénov, teda Grékov.
Studená ulica (Bratislava)
Studená ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Križuje sa spolu s dvoma ulicami: Rožňavská a Krajná.
Bočná ulica (Bratislava)
Bočná ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.
Eurovision Song Contest 1957
Eurovision Song Contest 1957 bola druhá súťaž zo série Eurovision Song Contest, ktorá sa konala vo Frankfurte v Nemecku. Oproti minulému roku narástol záujem televíznych divákov, avšak stále počtom prevažovali rozhlasoví poslucháči. V tom čase ešte neplatilo pravidlo: Víťazná krajina hostí budúci rok, preto dostalo možnosť usporiadať súťaž v predchádzajúcom ročníku druhé Nemecko.
Účastníci
thumb|300px|Mapa účastníkov Oproti minulému roku narástol počet krajín o Dánsko, Rakúsko a Veľkú Britániu. Počet piesní však klesol zo 14 na 10.
Návraty
Títo interpreti sa vrátili po predchádzajúcej účasti aj do tohto ročníka.
Tressan
Tressan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2020
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2020 bola futbalová súťaž, ktorá sa začala v marci 2019 a skončila v novembri 2020. Kvalifikácie sa zúčastnilo všetkých 55 tímov členských krajín UEFA, pričom do záverečnej súťaže ME 2020 postúpilo 24 tímov. Priamo z kvalifikácie postúpilo 20 tímov, ďalšie 4 tímy vzišli z baráže, ktorá bola spojená s výsledkami reprezentácie v Lige národov UEFA 2018/2019. Prvýkrát od roku 1976 nie je žiadny účastník automaticky kvalifikovaný ako tím hostiteľskej krajiny. Žrebovanie kvalifikačných skupín prebehlo 2. decembra 2018 v Convention Centre Dublin v Dubline v Írsku.
Tressan
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2020
Kvalifikované tímy
náhľad|Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2020 {{Legend|#0000FF|Kvalifikované krajiny}} {{Legend|#FFCC00|Nekvalifikované krajiny}}|340px
<references group="p." />
Systém kvalifikácie
Prvýkrát od roku 1976 sa nekvalifikuje žiadna reprezentácia automaticky na záverečný turnaj a kvalifikácie sa tak zúčastňuje všetkých 55 tímov členských krajín UEFA. Pretože sa zápasy odohrajú v 12 rôznych krajinách, môže sa stať, že sa niektorý zo zápasov odohrá v krajine, ktorá sa záverečného turnaja nezúčastní.
V roku 2018 UEFA zaviedla novú súťaž, Ligu národov UEFA. Výsledok v ročníku 2018/2019 umožní reprezentačným tímom získať miesto na záverečnom turnaji, aj keď si nevybojujú priamy postup z kvalifikačných skupín. Vzhľadom k formátu baráže je zaistené, že sa na EURO 2020 objaví aspoň jeden tím z každej výkonnostnej skupiny Ligy národov.
Základné skupiny
55 tímov bolo rozžrebovaných do desiatich skupín. V 5 skupinách hrá šesť tímov, v 5 skupinách hrá päť tímov. V skupinách sa stretne každý s každým doma a vonku. Víťazi skupín a tímy na druhých miestach postúpia priamo na Majstrovstvá Európy vo futbale 2020.
Kritériá pri rovnosti bodov
Ak budú mať dva alebo viac tímov po skončení kvalifikačných zápasov rovnaký počet bodov, rozhodujú o poradí nasledujúce kritériá:
Ak budú mať po použití 1. až 4. kritéria dva alebo viac tímov stále rovnaké poradie, rozhodnú tieto kritériá:
Baráž
O zvyšných štyroch miestach sa prvýkrát nebude rozhodovať formou zápasov doma-vonku medzi tímami na tretích miestach po kvalifikačných skupinách, ale namiesto toho sa vyberie 16 tímov na základe výsledkov v Lige národov. Z každej výkonnostnej ligy v Lige národov (Liga A, Liga B, Liga C, Liga D) budú vybrané 4 tímy a tieto spolu zohrajú play-off o jedno miesto na záverečnom turnaji. Celkom sa tak odohrajú 4 play-off o 4 zostávajúce voľné miesta.
Víťazi skupín Ligy národov sú automaticky zaradení do play-off vo svojej výkonnostnej Lige. Ak si víťaz skupiny v Lige národov zabezpečí priamy postup z kvalifikačnej skupiny na EURO 2020, potom bude do play-off zaradený ďalší tím podľa umiestnenia v danej výkonnostnej Lige.
Ak v danej výkonnostnej Lige nebude po kvalifikačných skupinách ostávať dostatočný počet nekvalifikovaných tímov pre odohranie play-off, potom sa účasť v play-off presunie na ďalšie tímy podľa celkového rebríčka Ligy národov. Víťazi skupín v Lige národov majú zaistené, že sa nestretnú s tímami z vyššej výkonnostnej Ligy.
Každé play-off sa bude skladať z dvoch semifinále, hraných na jeden zápas. Najvyššie postavený tím privíta štvrtý tím; druhý tím bude hostiť zápas s tretím tímom. Hostiteľ finále sa rozhodne žrebom.
Tímy, ktoré sa na záverečný turnaj neprebojovali z kvalifikačných skupín, mali šancu sa naň dostať cez baráž vo forme play-off. Pre každú výkonnostný Ligu v Lige národov UEFA bolo vyhradené jedno miesto na záverečnom turnaji EURO 2020.
Play-off zohrali štyri tímy v každej výkonnostnej skupine, ktoré nepostúpili priamo na záverečný turnaj. Najskôr sa miesta prideľovali víťazom skupín v Lige národov, potom ďalším podľa rebríčka v rámci výkonnostných skupín a následne tímom podľa celkového rebríčka.
Žreb
Žreb prebehol po skončení kvalifikačných skupín. Odohral sa 22. novembra 2019 v Nyone, vo Švajčiarsku.
UEFA ešte pred žrebom načrtla všeobecné princípy, ktorými sa mal žreb riadiť a výnimky pre vybrané situácie.
Po kvalifikačných skupinách bol zostavený rebríček, z ktorého vyplynulo 16 tímov pre baráž. Postupne sa priraďovali tímy do skupín play-off, od Ligy D po Ligu A.
Žreb sa týkal týchto tímov (zoradené podľa poradia rebríčka Ligy národov):
Jednotlivé skupiny play-off po žrebe vyzerajú takto:
Play-off skupiny B
Semifinálové zápasy sa hrali 8. októbra 2020. Finále sa hralo 12. novembra 2020. Víťaz tohto play-off bude hrať na Majstrovstvách Európy v skupine E.
Play-off skupiny C
Semifinálové zápasy sa hrali 8. októbra 2020. Finále sa hralo 12. novembra 2020. Víťaz tohto play-off bude hrať na Majstrovstvách Európy v skupine D.
Play-off skupiny D
Semifinálové zápasy sa hrali 8. októbra 2020. Finále sa hralo 12. novembra 2020. Víťaz tohto play-off bude hrať na Majstrovstvách Európy v skupine C.
Usclas-d’Hérault
Usclas-d’Hérault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hérault, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Alex Pereira
Alexsandro Pereira (* 7. júl 1987, São Bernardo do Campo) je brazílsky profesionálny bojovník zmiešaných bojových umení a bývalý kickboxer. V súčasnosti zápasí v kategóriách strednej a poloťažkej váhy organizácie Ultimate Fighting Championship (UFC), kde je bývalým UFC šampiónom strednej váhy. V kickboxe je bývalým šampiónom poloťažkej a strednej váhy organizácie Glory, a počas svojej aktívnej kariéry bol považovaný za jedného z najlepších kickboxerov na svete naprieč váhami. Momentálne figuruje na desiatom mieste UFC rebríčka najlepších bojovníkov bez ohľadu na váhovú kategóriu (angl. pound-for-pound), a štvrtom mieste rebríčka najlepších bojovníkov poloťažkej váhy.
Detstvo a začiatky
Alex Pereira sa narodil v meste São Bernardo do Campo neďaleko São Paula v Brazílii. Obaja jeho rodičia pochádzajú z domorodých kmeňov v amazonskom pralese. Je tretím zo siedmich detí, má troch bratov a tri sestry. Vyrastajúc vo favele (brazílsky slum), Pereira ako dvanásťročný odišiel zo školy a začal pracovať v autoopravovni. Rovnako ako jeho kolegovia začal aj on v práci piť alkohol, a už v trinástich sa na ňom stal závislým. V roku 2009, ako dvadsaťjedenročný, začal trénovať box a kickbox za účelom zbaviť sa svojej závislosti na alkohole. Od roku 2013 je úplným abstinentom.
Kickboxerská kariéra
Pereira profesionálne debutoval v roku 2012. V priebehu nasledujúcich dvoch rokov zápasil v rôznych organizáciách, ako WGP či Jungle Fight, v ktorých sa stal šampiónom, a It's Showtime, kde bol vyzývateľom o titul. Na kickboxerskej scéne sa prvýkrát stal známym v roku 2013, po tom čo vyhral titul panamerického šampióna WAKO. V tom istom roku sa umiestnil druhý na svetovom šampionáte WAKO. V roku 2014 podpísal zmluvu s poprednou kickboxerskou organizáciou Glory.
Glory
Pereira v Glory debutoval 8. marca 2014 v rámci turnaja Glory 14: Zagreb - Middleweight Contender Tournament v Záhrebe v Chorvátsku. V semifinále knokautoval Dustina Jacobyho v prvom kole, a vo finále porazil Sahaka Parparyana na body väčšinovým rozhodnutím, stávajúc sa tak celkovým víťazom turnaja.
Počas vysielania podujatia Glory 15: Istanbul bolo oznámené, že Pereira bude jedným z ôsmych súťažiacich v turnaji bojovníkov strednej váhy Glory 17: Los Angeles - Last Man Standing, ktorý sa konal v Inglewoode v Kalifornii 21. júna 2014. Pereira v štvrťfinále prehral na body s eventuálnym víťazom turnaja Artemom Levinom a bol z turnaja vyradený.
Následne sa vrátil späť do organizácie WGP, kde dostal príležitosť zápasiť o titul šampióna proti Césarovi Almeidovi v odvete z ich prvého zápasu z roku 2013, ktorý Pereira prehral na body. Tentoraz Pereira porazil Almeidu jednohlasne na body. Svoj titul úspešne obhájil proti Mayconovi Silvovi, ktorého knokautoval v druhom kole.
Zo svojich ďalších piatich zápasov si Pereira odniesol štyri víťazstvá, prehrávajúc iba s jedným z najlepších kickboxerov naprieč váhami v tom čase, Arturom Kyshenkom. V tomto období dvakrát porazil budúceho UFC šampióna strednej váhy Israela Adesanyu, pričom raz zvíťazil na body a raz na KO.
Glory šampión strednej váhy
Pereira vyhral titul Glory šampióna strednej váhy 14. októbra 2017 na podujatí Glory 46: Čína porážkou Simona Marcusa jednohlasne na body.
Svoju prvú obhajobu uskutočnil na podujatí Glory 49: Rotterdam proti Yousrimu Belgarouimu, s ktorým už minulosti raz prehral na body. Tentoraz vyhral prostredníctvom zastavenia zápasu lekárom v treťom kole, po tom čo jeho úder kolenom otvoril nad súperovým okom veľkú ranu.
Druhá odveta s Belgarouim bola dohodnutá na podujatie Glory 55: New York 20. júla 2018. Pereira súpera knokautoval pravým hákom v prvom kole. Išlo o v poradí 28. výhru v jeho kariére a šiestu výhru v Glory.
V tretej obhajobe titulu sa Pereira postavil proti Simonovi Marcusovi 14. septembra 2018 na Glory 58: Chicago. Rovnako ako v ich prvom zápase, Pereira opäť porazil Marcusa jednohlasným rozhodnutím na body.
Jeho ďalším súperom bol Jason Wilnis na podujatí Glory 65: Utrecht, ktoré sa konalo 17. mája 2019. Wilnisa knokautoval letiacim kolenom v prvom kole.
Následne sa vrátil späť do strednej váhy, kde obhájil svoj titul po piaty krát 21. decembra 2019 na podujatí Glory Collision 2 proti Ertugrulovi Bayrakovi. Po tom čo Pereira dominoval celé prvé kolo svojho súpera na jeho konci knokautoval svojim známym ľavým hákom.
Glory šampión poloťažkej váhy
Pereirovi bol neskôr odobratý jeho titulu v strednej váhe.
V prvej obhajobe svojho titulu v poloťažkej váhe Pereira opäť čelil Vakhitovovi v odvete na Glory 78: Rotterdam. Zápas prehral väčšinovým rozhodnutím. Tento výsledok bol však kontroverzný, keďže v štvrtom kole bol Pereirovi strhnutý bod za opakované klinčovanie, čo bolo mnohými vnímané ako nesprávne rozhodnutie zo strany rozhodcu.
Začiatky
Pereira v MMA profesionálne debutoval v roku 2015, prehrávajúc na submisu uškrtením v treťom kole. Potom čo vyhral oba svoje nasledujúce zápasy prostredníctvom knokautu, Pereira v auguste 2018 oznámil že podpísal zmluvu na zápas s Diegom Henrique da Silvom v brazílskej edícii šou Dana White's Contender Series, kde bojovníci súťažia o možnosť získať zmluvu s UFC. Tento zápas sa však napokon nikdy neuskutočnil, keďže Pereira bol stále pod kontraktom s Glory, ktorí mu zápasiť nedovolili.
Bočná ulica (Trnava)
Bočná ulica je ulica v Trnave, v mestskej časti Trnava-juh. Križuje sa spolu s troma ulicami: Ostravská, Osadná a Gábora Steinera.
Shrewsbury Town FC
Shrewsbury Town FC (celým názvom: Shrewsbury Town Football Club) je anglický futbalový klub, ktorý sídli v meste Shrewsbury v nemetropolitnom grófstve Shropshire. Založený bol v roku 1886. Od sezóny 2015/16 hrá v tretej najvyššej anglickej súťaži EFL League One. Klubové farby sú žltá a modrá.