cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Okruh (algebra)
Definícia
Komutatívne teleso nazývame pole.
Jednoduché vety
Nie je ťažké dokázať, že v každom okruhu platia nasledujúce vzťahy:
V každom netriviálnom okruhu s jednotkou (t. j. ktorý má aspoň dva prvky) je jednotka vždy rôzna od nuly.
Konštrukcia nových okruhov
Nech je daný okruh (A, +, *). Hovoríme, že (B, +', *') je podokruh okruhu A, ak
Nech C je ľubovoľná podmnožina A. Najmenší podokruh okruhu A (s indukovanými operáciami) obsahujúci množinu C nazývame podokruhom generovaným množinou C (symbolicky zapisujeme [C]). Takýto podokruh existuje vždy práve jeden.
Direktný (priamy) súčet okruhov (A,+,*) a (B,+',*') je okruh, kde
Centrum okruhu je jeho podokruh prvkov, ktoré komutujú so všetkými ostatnými.
Ak je daný ľubovoľný ideál I okruhu A, existuje k nemu faktorový okruh A/I.
David Hume
David Hume (* 7. máj 1711, Edinburgh, Škótsko, Spojené kráľovstvo – † 25. august 1776, Edinburgh) bol škótsky osvietenský filozof, etik, historik a ekonóm.
Bol pokračovateľom anglického empirizmu a senzualizmu, subjektívny idealista. Nadviazal na Locka. Svojím agnosticizmom ovplyvnil Immanuela Kanta.
Narodil sa ako mladší syn Josepha Huma, Lorda z Ninewells. Jeho otec zomrel, keď mal David iba dva roky. Bol knihovníkom, neskôr pracoval v štátnych službách, vrátane diplomatických misií vo Francúzsku, kde sa stýkal s encyklopedistami. Je pochovaný na Old Calton Burial Ground v škótskom Edinburghu. V roku 1987 bol po ňom pomenovaný asteroid 7009 Hume.
Filozofia
Filozofia je podľa Huma v prvom rade kritika, a síce kritika všeobecne prijímaných presvedčení a racionalizmu. Na tento Humov kriticizmus nadväzuje napr. Kant alebo analytická filozofia. Ale aj Krišnamurtiho kriticizmus a skepticizmus v mnohom pripomína Huma.
Hazembourg
Hazembourg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
David Hume
Filozofia
Zdroj poznania videl v skúsenosti, chápanej ako naše duševné zážitky. Rozlišuje pôvodné zmyslové dojmy (impresie) a ich otlačky v pamäti (idey).
Hazembourg
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
David Hume
Filozofia
Predmetom filozofie nie je vonkajší svet, ale vzťahy medzi dojmami a ideami. Skutočnosť, ako ju vnímame, je podľa neho len tok dojmov. Zákon združovania ideí vedie v mysli k asociácii predstáv podľa podobnosti či odlišnosti, podľa priestorovej a časovej spojitosti a podľa príčinnosti. Toto združovanie nemá reálny základ - presvedčenie, že i v budúcnosti za určitými javmi budú nasledovať určité účinky, je založené len na zvyku a viere, že tomu tak bude vždy. Vo spojovaní predstáv nie je podľa neho žiadna nutnosť. Ak po udalosti A nasleduje udalosť B – je to len následnosť, a nie príčinnosť. Nedá sa hovoriť o kauzalite, ale o pravdepodobnosti.
Hazembourg
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
David Hume
Filozofia
Napriek tomu vedám prisudzoval oprávnenosť, poznanie geometrie a matematiky považoval dokonca za isté, pretože sa zaoberajú kvantitatívnymi vzťahmi predstáv. Navrhol nahradiť vo vedách prísnu kauzalitu pravdepodobnosťou a sám sa jej teóriou zaoberal.
Vo vzťahu k zázrakom upozornil, že čím starobylejší a barbarskejší je národ, tým lepšie sa darí zázrakom najrôznejších druhov. Všimol si sklon ľudí vo všetkých dobách a v každom veku túžiť po mimoriadnych udalostiach, byť o nich klamaný, vyrábať ich, tvoriť, prikrášľovať, vylepšovať a napokon uveriť, že sa stali. Neznamená to, že sa zázraky nemôžu stať. Avšak znamená to, že ak sa povie, že sa stal zázrak, vždy bude pravdepodobnejšie, že človek, ktorý to tvrdí, sa buď mýli, alebo je oklamaný, ako že sa zázrak naozaj stal. Veriť v zázrak, ako povedal Hume, nie je akt rozumu ale viery.
Edgar Schmued
Edgar Schmued (* 30. december 1899, Hornbach – † 1. jún 1985, Oceanside) bol americký letecký konštruktér nemeckého pôvodu. Preslávil sa najmä ako šéfkonštruktér slávneho lietadla North American P-51 Mustang a neskôr i North American F-86 Sabre.
David Hume
Filozofia
V etike zdôrazňoval úlohu citov a praktickosť konania, bol blízky utilitarizmu.
Ekonómia
Ako národohospodár bol v určitom zmysle predchodcom Adama Smitha. Spojil postrehy mnohých predchodcov v ucelenú spoločenskú a národohospodársku teóriu. Jeho najdôležitejšie ekonomické pojednania sa týkajú meny, zahraničného obchodu a úroku. Kritizoval merkantilistickú politiku, formuloval základnú myšlienku kvantitatívnej teórie peňazí, zdôrazňoval kľúčový význam obchodu pre mierové vzťahy medzi národmi, odmietal sťažnosti, že obchod ničí cnosti, že spôsobuje úpadok civilizovaných národov. V psychológii anticipoval behaviorizmus. Veľa rokov pôsobil v zahraničí a v Londýne.
Vasilij Grigorievič Lazarev
Vasilij Grigorievič Lazarev (, * 23. február 1928, Porošino – † 31. december 1990, Moskva) bol sovietsky lekár a kozmonaut.
Mladosť a výcvik
Už na základnej škole sa rozhodol, že bude pilotom. Neskôr sa prihlásil na Sverdlovskú špecializovanú školu vojenského letectva, ale pretože sa na túto školu spolu s ním nedostal jeho najväčší kamarát, zvolil si Sverdlovský lekársky inštitút. V treťom ročníku volil špecializáciu na chirurgiu. V roku 1951 nastúpil na základnú vojenskú službu, dostal sa na vojenskú fakultu saratovského lekárskeho inštitútu. Po štátnici bol vymenovaný za vojenského náčelníka nemocnice. Zostal len krátko, pretože využil ponuku a pokračoval v štúdiu na čugujevskom leteckom učilišti.
Potom si osvojil profesiu skúšobného pilota. Skúšal rôzne záchranné prostriedky, výškové obleky a dostal sa aj na skúšku výškového stratostatu, laboratória Volga. Potom sa dostal aj ku skúškam zariadení pre kozmické lety a nakoniec aj ako všestranný a skúsený výskumník na štart kozmickej lode Sojuz. V tíme kozmonautov bol vedený od roku 1966.
Lety do vesmíru
Na misiu Sojuz 12 odštartoval z Bajkonuru s Olegom Makarovom v septembri 1973. Cieľom letu bolo vyskúšať veľa rôznych prístrojov pred projektom Sojuz-Apollo, vrátane testov nových skafandrov Sokol. Bol to prvý let po predchádzajúcej havárii Sojuzu 11, Lazarev bol veliteľom lode. Pristáli s kabínou na padákoch pri meste Karaganda na území Kazachstanu. .
V apríli 1975 letel Lazarev spolu s Makarov ešte raz na plánovaný dvojmesačnej pobyt na orbitálnej stanici Saľut 4. Po 20 minútach letu vo výške 192 km však došlo k poruche tretieho stupňa rakety a kozmická loď sa vrátila po strmej balistickej dráhe, pri ktorej museli kozmonauti vydržať preťaženie až 20,6 G. Pristáli juhozápadne od Gorno-Altajska (Altajská republika, RSFSR). Za tento nepodarený let, v zoznamoch Sojuzov sprvu ani neuvádzaný, získali obaja vyznamenanie Leninovým radom. Pretože nedoleteli, nezískali zvyčajne finančnú odmenu, len náhradnú dovolenku. Neskôr bol pokus vedený ako Sojuz 18a.
Po lete
Lekár, plukovník Lazarev zostal v oddiele kozmonautov až do roku 1985, zomrel vo svojich 62 rokoch. Bol ženatý a mal jedno dieťa.
Kostol svätej Alžbety
Kostol svätej Alžbety môže byť:
Vŕba biela
náhľad|Vŕba biela smútočná Vŕba biela (Salix alba L.) je listnatý dvojdomý strom z rodu vŕba (Salix).
Vzhľad
Pripomína metlu.Vŕba je ker, neskôr strom. Vŕba biela je drevina s rovným kmeňom a metlovitou, vysoko posadenou korunou. Môže dorastať do výšky okolo 30 metrov. Priemer kmeňa býva až 2 metre a pri starších stromoch býva skoro vždy vyhnutý. Konáre sú tenké, v ostrom uhle odstávajú od kmeňa a tým dostatočne vypĺňajú korunu. Strom je charakteristický výbornou výmladkovosťou kdekoľvek na kmeni a na pni. To bol dôvod upravovania vŕb takzvane „na hlavu“. Sfarbenie prútia na výhonkoch je nápadné, prevažuje špinavo červená, ale vyskytuje sa aj jasne červená, oranžová a aj žltá. Jednoročné konáriky bývajú vždy aspoň mierne previsnuté.
Kôra
Kôra býva na kmeni spočiatku hladká, tmavosivá neskôr pozdĺžne rozpukaná a šedo hnedá. Striedavé listy sú kopijovité, 7 –  dlhé. Stopka listov so žliazkami pri báze listu. Z vrchnej strany sú listy matné a lesklé, na spodnej strane šedo zelené, šedo biele a rovnobežne chlpaté. Ochlpenie listov sa mení. Na jeseň lístie jemne zožltne, zosivie a opadáva. Vŕba biela kvitne každoročne približne od desiateho roku. Po zrezaní zo začiatku nekvitne alebo len minimálne.
Semeno
Semeno je drobné a vetrom je odnášané ďaleko od dreviny. Semeno je zo začiatku vysoko klíčivé. Klíčivosť rýchlo klesá a po vyschnutí semena sa stráca úplne. Pri vhodných podmienkach môže semeno vyklíčiť už za pol dňa.
Púčiky
Púčiky sú kužeľovité, tupé, hnedozelené a chlpaté. Vŕba biela je dvojdomá drevina, kvitne vzpriamenými jahňadami, ktoré sú úzko valcovité (40 – 60 x 5 –  veľké). Kvitne krátko po pučaní listov koncom apríla a v máji. Plody, tobolky, dozrievajú po 5 týždňoch.
Semenáčik
Semenáčik je útly, s drobnými klíčnymi listami, zo začiatku citlivý na dostatok svetla a vlahy. V zatienení klíčky rýchlo hynú. V priaznivých podmienkach a v prvom roku dosiahne 30 – 50 centimetrov. V ďalších rokoch sa stupňuje výškový prírastok až na meter za rok. V desiatom roku môže vŕba biela dosiahnuť výšky 8 – 12 metrov, v 20 rokoch 16 – 20 metrov a v 30 rokoch až 22 – 25 metrov. Vo veku 25 – 30 rokov hmotný prírastok už silne klesá.
Koreňový systém
Koreňový systém je rozvinutý ďaleko od kmeňa, nezasahuje síce do veľkej hĺbky, ale drevinu upevňuje aj v bahnistom pôdnom materiáli. Veľké množstvo kratších koreňov smeruje do hĺbky čím dobre bránia podmývaniu. Vŕba biela ľahko tvorí adventívne korene z kôry do novo naplavovaného materiálu, na druhej strane jej nevadí odnos pôdy a obnažovanie koreňov.
Ak stúpne hladina vody nad pôdny povrch na dlhšiu dobu, vyrastú niekedy celé trsy adventívnych koreňov na spodnej strane kmeňa, pomocou nich môžeme neskôr zistiť, ako vysoko siahala voda. Zvalené alebo aj ulomené kmene na povrchu pôdy zakorenia a rastú ďalej. Korene môžu vyrastať aj vyššie nad zemou do dutého, zhnitého kmeňa. Trvalé vykonárovanie síce spôsobuje rýchlu hnilobu vo vnútri kmeňa, ale výmladkovosť z okrajových vrstiev kmeňa trvá až do staroby, kedy už z kmeňa zostávajú len trosky. Vo vyhnitých hlavách často vyklíčia rôzne byliny a niekedy aj dreviny. Vŕba biela veľmi dobre korení z tyčí, aj veľmi silných. V niekoľkých rokoch tak vzniknú pekné stromy, podobne ako u topoľov. Koreňové výhonky sa nevytvárajú. Zverou a dobytkom býva menej poškodzovaná než iné vŕby, pretože listy a kôra bývajú dosť horké.
Poškodenie hmyzom
Vŕba býva najčastejšie poškodzovaná požieraním liskavkou dvadsaťbodkovou (Chrysomela vigintipunctata) (Sc.), listovníčkom (Phyllocnistis Zell.) a peniarkou (Aphrophora).
Pri poškodení listovníčkom sú na listoch prítomné strieborné miny pod pokožkou, končiace na okraji listov a v tomto mieste býva list prehnutý. Poškodenie je najnápadnejšie na jar, vyskytuje sa však aj neskôr.
Peniarka poškodzuje vŕby penovými výlučkami, v ktorých sa nachádzajú larvy hmyzu, listy bývajú deformované. Zámena tohto poškodenia je nepravdepodobná
Význam
Z kôry sa získavalo trieslo a salicín pre farmaceutický priemysel. Teraz vŕbovú kôru vcelku vytlačili syntetické zlúčeniny. Na liečbu sa využívali okrem kôry stromu aj samčie jahňady. Kôra sa zbierala na prelome februára a marca do kvitnutia. Droga sa používala ako prostriedok, ktorý zastavuje krvácanie, proti zápalom, pri hnačkách a kataroch žalúdka. Odvar zo samčích kvetov sa dodnes používa pri zápaloch obličiek. Používa sa aj vo veterinárstve.
Pre vŕby je charakteristická vysoká schopnosť kríženia. Kritickým štúdiom v teréne, ako aj pestovaním v kultúre sa ukázalo, že množstvo udávaných krížencov na území Česka je prehnané a v skutočnosti sa spontánne krížence vyskytujú pomerne zriedka.
Ekológia druhu
Vŕba biela je druh znášajúci iba slabý bočný tieň, nie je však tak náročná na svetlo ako vŕba krehká. Vŕby rastúce pri brehoch potokov sa kvôli nedostatku svetla šikmo nakláňajú nad vodnú hladinu. Je to druh ktorý sa vyrovnáva aj s kolísavým množstvom vody v pôde. Dokáže znášať aj dlhotrvajúce záplavy počas vegetačnej doby (až 60 dní), ale obstojí aj pri poklese podzemnej vody po melioračných terénnych úpravách. Vtedy rastie bez následkov na brehoch vypustených nádrží alebo zahrnutých tokoch. Rovnako dobre znáša pomaly tečúcu ba až stojatú vodu slepých ramien a močiarov. Najlepšie rastové podmienky ma na hlinitých a pieskohlinitých pôdach s blízkou hladinou podzemnej vody. Kritickými miestami sú pre ňu pôdy chudé a príliš kyslé. Nedarí sa jej na štrkoch, kde jej chýba jemnozem. Zrašelinelé podklady obchádza. Znáša pôdy nevyvinuté, s čerstvými nánosmi alebo naopak aj s odplaveným pôdnym povrchom. Rovnako toleruje aj mierne zasolenie a v mestách znáša aj znečistené ovzdušie.
Ku klimatickým činiteľom je však citlivá. Prirodzené stanovisko vŕby bielej je v teplejších polohách. Aj keď raší dosť neskoro, je veľmi ľahko poškodzovaná neskorými mrazmi. Vyžaduje dlhú vegetačnú dobu. Vŕba sa vyskytuje v lužných lesoch teplejších oblastí, kde je súčasťou takzvaného mäkkého luhu spolu s topoľmi a jelšou lepkavou.
Rozšírenie
Vŕba biela je euroázijský druh zasahujúci cez stepné oblasti na východe až do Strednej Ázie. V Európe sa nevyskytuje v chladnej severnej časti ale naproti tomu je hojne rozšírená v Stredomorí, odkiaľ zasahuje do severozápadnej Afriky (Tunis, Maroko, Alžír). V Malej Ázií prechádza v príbuzný druh Salix excelsa Gmel. V atlantickej časti Európe sa jej prirodzené rozšírenie nedá zrekonštruovať, kvôli jej dávnemu vysádzaniu. Predpokladá sa, že chýbala na severe Britských ostrovov a nevyskytovala sa ani na Pyrenejskom polostrove, kde ju zastupuje podobná Salix neotricha Goerz. Vďaka rozšírenej výsadbe je vŕba dnes rozšírená aj ďaleko mimo jej pôvodného areálu napríklad v Severnej Amerike a Austrálií.
Príprava
Zápar: Z 20kg sušených jahniad alebo listov na liter horúcej vody sa po 15-minútovom lúhovaní pije po pohári pri nespavosti, nervovom
podráždení, bolestiach. Zvonka ho možno použiť aj na mastnú pokožku alebo v kúpeľoch na potiace sa nohy.
Zber a úprava
Kôra sa odlupuje v marci z odrezaných jedno- až dvojročných konárov.
Neskôr sa už tažko odlupuje. Niekedy sa v apríli zbieraju aj kvety a listy
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zemianske Kostoľany
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zemianske Kostoľany v okrese Prievidza.
Thüringerberg
Thüringerberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Bludenz.
Žije tu obyvateľov.
Senlis (kantón)
Senlis je francúzsky kantón v obvode Senlis v departemente Oise v regióne Pikardia. Tvorí ho 17 obcí.
Leopold II. (Belgicko)
Leopold II. (celým menom Léopold Louis-Philippe Marie Victor), (* 9. apríl 1835, Brusel, Belgicko – † 17. december 1909. , Laeken) bol od 17. decembra 1865 do 17. decembra 1909 druhý kráľ Belgičanov zo sasko-cobursko-gothajskej dynastie a od 30. apríla 1885 do 15. novembra 1908 prvý konžský kráľ.
Životopis
thumb|left|Leopold so sestrou Charlottou a bratom Filipom
Pôvod
Narodil sa ako druhý z troch synov prvého belgického kráľa Leopolda I. a jeho druhej manželky Lujzy Márie Orleánskej, jeho starší brat Louis-Philippe však zomrel ako ročné dieťa ešte pred Leopoldovým narodením.
Vláda
V roku 1865 nastúpil po smrti svojho otca na belgický trón. Bol známy svojou tvrdosťou a bezcitnosťou, najmä k svojmu najbližšiemu okoliu. Vládol štyridsať rokov a zanechal silné a bohaté Belgicko.
Olympijské hry (moderné)
right|thumb|Olympijská zástava|270x270bodModerné olympijské hry alebo olympské hry (francúzsky: Jeux olympiques) sú vrcholové medzinárodné športové podujatia, ktoré zahŕňajú letné a zimné športové súťaže a na ktorých sa zúčastňujú tisíce športovcov z celého sveta. Olympijské hry sú považované za vrcholové svetové športové súťaže s účasťou viac ako 200 krajín. Zvyčajne sa konajú každé štyri roky, v rámci štvorročného obdobia sa striedajú letné a zimné olympijské hry každé dva roky.
Leopold II. (Belgicko)
Vláda
Bohatstvo pochádzalo najmä z afrického Konga, kolónie v strednej Afrike, ktoré dobyl svojou politickou obratnosťou bez vojenského zásahu. V roku 1885 sa tu stal vládcom a dlho to bolo jeho súkromné vlastníctvo. Bol jedným z najväčších vlastníkov kolónií. Finančne podporoval cestovateľa H. M. Stanleyho, ktorý pre neho Kongo objavil. V kolónii panovalo otrokárstvo a Leopold tu bezohľadne vykorisťoval hospodárstvo, ťažil kaučuk a slonovinu. Jeho majetok dosahoval tri milióny libier. Podľa časopisu History revue to zodpovedá čiastke jednej miliardy dnešných libier. Podľa rôznych prameňov bol Leopold jedným z najväčších masových vrahov v dejinách, lebo mal na svedomí smrť niekoľkých miliónov ľudí
Corcelles-les-Arts
Corcelles-les-Arts je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Olympijské hry (moderné)
Ich vznik bol inšpirovaný starovekými olympijskými hrami (starogrécky: Ὀλυμπιακοί Ἀγῶνες), ktoré sa konali v gréckej Olympii od 8. storočia pred naším letopočtom do 4. storočia nášho letopočtu. Barón Pierre de Coubertin založil Medzinárodný olympijský výbor (MOV) v roku 1894, čo viedlo k prvým moderným hrám v Aténach v roku 1896. MOV je riadiacim orgánom olympijského hnutia a jeho štruktúru a autoritu vymedzuje olympijská charta.
Corcelles-les-Arts
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Leopold II. (Belgicko)
Vláda
V 90. rokoch 19. storočia sa pokúšal prenajať si britskú kolóniu Sudán. V roku 1908 po zverejnení exploatácie Konga, ktoré urobil novinár a politik Edmund Dene Morel, vypukla aféra, ktorá viedla k tomu, že kontrolu nad teritóriom dovtedy známym ako Belgické Kongo, prebral štát. Belgickému štátu potom odkázal Leopold všetky svoje vlastnícke práva ku konžskej kolónii vo svojom závete.
Corcelles-les-Arts
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Olympijské hry (moderné)
Vývoj olympijského hnutia v priebehu 20. a 21. storočia vyústil do niekoľkých zmien na olympijských hrách. Medzi tieto úpravy patrí vytvorenie zimných olympijských hier pre sneh a ľad, športové paralympijské hry pre športovcov so zdravotným postihnutím, olympijské hry mládeže pre športovcov vo veku od 14 do 18 rokov, päť kontinentálnych hier (panamerické, africké, ázijské, európske a pacifické) a Svetové hry pre športy, ktoré nie sú zahrnuté v olympijských hrách. MOV podporuje aj deaflympijské hry a špeciálne olympijské hry. MOV sa musel prispôsobiť rôznym ekonomickým, politickým a technologickým pokrokom. Zneužívanie amatérskych pravidiel národmi východného bloku viedlo MOV k odklonu od čistého amatérstva, ako to predpokladá Coubertin, k prijatiu profesionálnych športovcov zúčastňujúcich sa hier. Rastúci význam masmédií spôsobil problém firemného sponzorstva a všeobecnej komercializácie hier. Svetové vojny viedli k zrušeniu olympijských hier 1916, 1940 a 1944; veľké bojkoty počas studenej vojny obmedzili účasť na olympijských hrách v rokoch 1980 a 1984; a olympijské hry v roku 2020 sa v dôsledku pandémie COVID-19 odložili na rok 2021.
Leopold II. (Belgicko)
Posledné roky života
12. decembra 1909, päť dní pred svojou smrťou, sa oženil so svojou dlhoročnou Blanche Zéliou Joséphine Delacroix (* 1883 –† 1948), s ktorou mal už synov Luciena (* 1906 – † 1984) a Philippa (* 1907 – † 1914), ktorých uznal za svojich.
Olympijské hry (moderné)
Olympijské hnutie sa skladá z medzinárodných športových federácií (IF), národných olympijských výborov (NOC) a organizačných výborov pre jednotlivé olympijské hry. Ako rozhodovací orgán je MOV zodpovedný za výber hostiteľského mesta pre jednotlivé hry a organizuje a financuje hry podľa olympijskej charty. MOV tiež určuje olympijský program pozostávajúci zo športov, ktoré sa majú hrať na hrách. Existuje niekoľko olympijských rituálov a symbolov, napríklad olympijská vlajka a pochodeň, ako aj otváracie a záverečné ceremoniály. Na letných olympijských hrách 2016 a zimných olympijských hrách 2018 súťažilo viac ako 14 000 športovcov, a to v 35 rôznych športoch a na viac ako 400 podujatiach. Účastníci prvého, druhého a tretieho miesta v každej súťaži dostávajú olympijské medaily: zlato, striebro a bronz.
Leopold II. (Belgicko)
Posledné roky života
Vzhľadom na to, že Leopold zomrel bez mužského potomka (syn Leopold zomrel ani nie desaťročný 22. januára 1869 na zápal pľúc potom čo spadol do rybníka), nastúpil po ňom na belgický trón mladší syn jeho brata Filipa Albert (Filip a jeho starší syn Baudouin zomreli ešte pred Leopoldom; Baudouin v 22 rokoch bezdetný). Ich potomkovia vládnu v Belgicku dodnes.
Juhokórejské národné futsalové družstvo mužov
Juhokórejské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Kórejskú republiku v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Korea Football Association (KFA). Prvý medzištátny zápas odohralo v roku 1996, v kvalifikácii na majstrovstvá sveta. Jeho najväčším úspechom je strieborná medaila z majstrovstiev Ázie v roku 1999. V marci 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 75. miesto.
Leopold II. (Belgicko)
Rodina
22. augusta 1853 sa oženil s rakúskou arcivojvodkyňou Máriou-Henriettou Habsbursko-lotrinskou (* 1836 – † 1902), dcérou uhorského palatína Jozefa Antona Habsbursko-lotrinského a jeho tretej manželky Márie Doroty Württemberskej. Z manželstva sa narodili štyri deti:
Olympijské hry (moderné)
Hry sa rozrástli natoľko, že je dnes zastúpený takmer každý národ. Tento rast priniesol množstvo výziev a kontroverzií, vrátane bojkotov, dopingu, úplatkov a teroristických útokov v roku 1972. Každé dva roky olympiáda a jej mediálne pôsobenie poskytuje športovcom príležitosť dosiahnuť národnú a niekedy aj medzinárodnú slávu. Hry tiež predstavujú príležitosť pre hostiteľské mesto a krajinu, aby sa predstavili svetu.
Juhokórejské národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Juhokórejské družstvo sa 5-krát pokúšalo kvalifikovať na majstrovstvá sveta FIFA, ale ani raz sa mu to nepodarilo.
Olympijské hry (moderné)
Staroveké olympijské hry
vľavo|náhľad|Štadión v gréckej [[Olympia (Grécko)|Olympii]] Staroveké olympijské hry boli náboženské a atletické slávnosti, ktoré sa konali každé štyri roky vo svätyni Dia v gréckej Olympii. Konkurencia bola medzi zástupcami niekoľkých mestských štátov a kráľovstiev starovekého Grécka. Tieto hry obsahovali hlavne atletické, ale aj bojové športy, ako je zápasenie a pankration, preteky na koňoch a vozoch. Všeobecne sa píše, že počas hier sa všetky konflikty medzi zúčastnenými mestskými štátmi odkladali, kým sa hry neskončili. Toto zastavenie nepriateľstva bolo známe ako olympijský mier alebo prímerie. Táto myšlienka je moderným mýtom, pretože Gréci svoje vojny nikdy neprerušili. Prímerie skutočne umožnilo tým náboženským pútnikom, ktorí cestovali do Olympie, nerušene prechádzať cez bojujúce územia, pretože ich chránil Zeus. Začiatok olympiády je zahalený tajomstvom a legendou, jeden z najpopulárnejších mýtov označuje Herakla a jeho otca Dia za pôvodcov hier. Podľa legendy to bol Herakles, kto ako prvý označil hry za „olympijské“ a ustanovil zvyk konať ich každé štyri roky. Mýtus pokračuje, že potom, čo Herakles dokončil svojich dvanásť prác, postavil olympijský štadión na počesť Dia. Po jej dokončení kráčal po priamke na 200 krokov a túto vzdialenosť nazval „štádium“ (grécky: στάδιον, latinsky: stadium, „javisko“), z ktorého sa neskôr stala jednotka vzdialenosti. Najrozšírenejším dátumom začiatku starovekej olympiády je rok 776 pred Kr., je to založené na nápisoch, ktoré sa nachádzajú na Olympii a uvádzajú výhercov stopy, ktorá sa každé štyri roky drží od roku 776 pred n. l. Staroveké hry obsahovali bežecké podujatia, päťboj (pozostávajúci zo skokov, hodov diskom a oštepom, pretekov v nohách a zápasov), box, zápasenie, pankration a jazdecké podujatia. Traduje sa, že Koroibos, kuchár z mesta Élida, bol prvým olympijským víťazom.
Juhokórejské národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Majstrovstiev Ázie sa zúčastnilo, resp. kvalifikovalo sa na ne 13-krát, prvýkrát v roku 1999 v Malajzii. A hneď na prvých majstrovstvách získalo svoje najlepšie umiestnenie. Z druhého miesta v základnej skupine postúpilo do semifinále, v ktorom porazilo 🇰🇿. Vo finále potom prehralo s 🇮🇷 vysoko. O 2 roky zopakovalo medailové umiestnenie, keď v boji bronz zdolalo družstvo 🇯🇵. O rok neskôr v Indonézii znova postúpilo do semifinále, ktoré s Iránom prehralo. V dueli o 3. miesto tentoraz podľahlo 🇹🇭. Na ďalších dvoch turnajoch ázijského šampionátu skončilo vo štvrťfinále, ktoré tesne prehralo. V roku 2006, kedy sa konala prvá kvalifikácia na kontinentálne majstrovstvá, nepostúpilo družstvo prvýkrát na finálový turnaj. V skupine B skončilo až tretie za postupujúcimi Austráliou a 🇭🇰. V kvalifikácii na šampionát v roku 2007 už postúpilo, ale v samotnom finálovom turnaji skončilo už v základnej skupine, rovnako ako ňa ďalších 4 turnajoch. V rokoch 2012,2014 a 2018 družstvo Kórey prehralo všetky tri zápasy základnej skupiny.
Družstvo sa predstavilo v roku 2009 aj na Ázijských halových hrách, na ktorých skončilo po 2 prehrách už v základnej skupine. O 4 roky neskôr, keď turnaj organizoval juhokórejský Inčchon, sa prebojovalo do štvrťfinále, v ktorom ho vyradil 🇰🇼.
Olympijské hry (moderné)
Staroveké olympijské hry
Olympijské hry dosiahli vrchol svojich úspechov v 6. a 5. storočí p.n.l., avšak potom postupne klesali na dôležitosti, keď Rimania získali moc a vplyv v Grécku. Aj keď neexistuje vedecký konsenzus o tom, kedy sa hry oficiálne skončili, najčastejšie sa odhaduje dátum 393 n.l., keď cisár Theodosius I. rozhodol, že všetky pohanské kulty a praktiky musia byť eliminované. Ďalším bežne uvádzaným dátumom je rok 426 n.l., keď jeho nástupca Theodosius II. nariadil zničenie všetkých gréckych chrámov.
Olympijské symboly
Olympijské symboly sú znaky vyjadrujúce olympijské myšlienky a univerzálnosť olympijského hnutia, jeho úlohy a ciele. Rozlišujeme:
Najvyšším olympijským symbolom sú olympijské kruhy, ktoré sú vzájomne prepojené. Päť kruhov predstavuje päť kontinentov spojených olympijskou myšlienkou a zároveň sa aspoň jedna z ich 5-tich farieb nachádza na vlajkách všetkých štátov sveta. Existuje všeobecný názor, že kruhy predstavujú jednotlivé kontinenty, ale nie je to tak. Barón de Coubertin vnímal kruhy a farby ako dva nezávislé symboly a MOV výslovne uvádza, že žiadny z kruhov nereprezentuje konkrétny kontinent. Olympijské kruhy sú súčasťou olympijskej zástavy, ktorá má biely podklad a v jej strede je umiestnených päť olympijských kruhov:
Zástava po prvýkrát zaviala pri VI. olympijskom kongrese 1914 a na olympijskom štadióne po prvýkrát 1920. Na OH sa vyvesuje zástava, ktorú 1920 venovali Antverpy, na ZOH zástava, ktorú 1952 venovalo Oslo. Súčasťou historickej zástavy je aj olympijské heslo Citius, Altius, Fortius (Rýchlejšie, vyššie, silnejšie), ktoré vyjadruje cieľ olympijského hnutia, úsilia o neustály pokrok. Najvyššie symboly olympijského hnutia sú podľa čl. 6 olympijskej charty výlučným vlastníctvom MOV. S výnimkou oficiálneho olympijského dňa nesmie NOV používať olympijské symboly bez jeho výslovného povolenia. Najvyššie symboly sa nesmú použiť na komerčné účely. Kombináciou olympijských kruhov s inými znakmi alebo atribútmi (napr. so štátnou zástavou) vznikajú emblémy, znaky NOV a organizačných výborov OH (ZOH), ktorých sú vlastníctvom, musia však byť schválené MOV. Novo používaným symbolom OH (ZOH) sú maskoti, ktorí majú vyjadrovať národnú tradíciu hostiteľskej krajiny.
Príslušenstvo piestových spaľovacích motorov
Príslušenstvo piestových spaľovacích motorov je súhrn zariadení, ktoré slúžia na zabezpečenie činnosti piestového spaľovacieho motora, jeho uvedenie do chodu a na kontrolu chodu.
Ide najmä o zariadenia na mazanie, chladenie, prívod paliva, prívod vzduchu, tvorbu zmesi, zapaľovanie a ďalšie elektrické príslušenstvo.
Quintal (Haute-Savoie)
Quintal je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ketoj
Ketoj je neobývaný ostrov strednej skupiny ruských Kurilských ostrovov. Administratívne patrí do ruskej Sachalinskej oblasti. Ostrov vytvoril rovnomenný stratovulkán.
Jamestown (Severná Dakota)
Jamestown je mesto v Spojených štátoch amerických, v centrálnej časti štátu Severná Dakota. Je sídlom Stutsman County, má rozlohu a žije v ňom 15 527 obyvateľov (2000).
Käsong
thumb|Käsong - centrum mesta thumb|Poloha
Jamestown (Severná Dakota)
Nachádza sa v oblasti Veľkých prérií, na rieke James River, v nadmorskej výške n. m. Mesto leží na hlavnej železničnej trati a diaľnici, na polceste medzi mestami Fargo a Bismarck.
V meste stojí najväčšia socha bizóna na svete (angl. World's Largest Buffalo), severne od mesta bola na rieke James River vybudovaná priehrada Jamestown Reservoir. Jamestown je obsluhovaný regionálnym letiskom Jamestown Regional Airport.
Ketoj
Geografia
Ostrov má okrúhly tvar, keďže je ako celé súostrovie vulkanického pôvodu. Pozdĺž rovnobežky má šírku 10 km a pozdĺž poludníku 9 kilometrov. Rozloha ostrova činí 73 km². Najvyšším bodom je vrch Ketoj (1 166 m n.m.). Na ostrove sa nachádza činná sopka Pallasa (990 m). V strede ostrova sa nachádza jazero Malachitovoje, ktorého vody zaplavili kalderu o šírke okolo 1,6 km a hĺbke 110 metrov, z ktorého vyteká vodný tok Stočnyj. Hladina jazera leží v nadmorskej výške 667 m n.m.
V kaldere sopky Pallasa sú vody jazera Glazok, širokého cca 300 metrov a hlbokého 40 m. Na severe ostrova sa nachádza vodopád Kaskad.
Ostrov je oddelený prielivom Rikorda оd ostrovov Ušišir, nachádzajúcich sa 26 km severovýchodne, a prielivom Diany — od ostrova Simušir, nachádzajúceho sa 20 km juhozápadným smerom.
Käsong
Käsong (kórejsky 개성, ) je šieste najväčšie mesto v KĽDR s počtom asi 338 tisíc obyvateľov. Mesto sa nachádza len niekoľko kilometrov severne od demilitarizovanej zóny, ktorá tvorí hranicu s Kórejskou republikou. Patrí do provincie Hwanghäbuk-do. V minulosti bolo asi 500 rokov hlavným mestom.
V blízkosti mesta Käsong sa nachádza Käsongský priemyselný park - centrum severokórejského ľahkého priemyslu.
Dejiny mesta
Po skončení éry zjednotenej Šilly si ho kráľ Wangkon - zakladateľ novej dynastie Korjo- vybral za svoje nové sídlo. Funkciu hlavného mesta kráľovstva Korjo plnilo 5 storočí. Počas tohto obdobia viackrát zmenilo názov: Kädžu (개주), Kägjong (개경) a Käsongbu (개성부). Neskôr za dynastie Čoson bolo vedľajším hlavným mestom a súčasťou provincie Kjonggi-do. Po oslobodení v roku 1945 a rozdelení polostrova mesto patrilo južnej časti polostrova až do vypuknutia kórejskej vojny v roku 1950. Po skončení kórejskej vojny v roku 1953 bola hranica vytýčená na juh od Käsongu a mesto pripadlo Severnej Kórei. V 50. rokoch sa z neho stalo "mesto pod priamou vládou" (po kórejsky 개성직할시 / Käsong čikhal-ši) a od roku 2003, keď bol vytvorený priemyselný park sa zmenilo na mesto so špeciálnym postavením (po kórejsky 개성특급시 / Käsong thükgüp-ši).
Quartier Saint-Vincent-de-Paul
thumb|upright=1.2|Kostol Saint-Vincent-de-Paul
Quartier Saint-Vincent-de-Paul (štvrť Svätého Vincenta de Paul) je 37. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 10. obvodu.
Má rozlohu 92,7 ha a celú štvrtinu plochy zaberajú železničné stavby a koľajnice. V štvrti sa nachádzajú dve významné parížske nádražia - Východné a Severné. Jej hranice tvoria ulice Rue de Chabrol na juhu, Rue du Faubourg Poissonnière na západe, Boulevard de la Chapelle na severe a Rue du Faubourg Saint-Martin na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa kostola Saint-Vincent-de-Paul.
Benigna
Benigna Maďar (maďarsko-latinský prídomok „Magyar de Mére“, ; † po r. 1523) bola uhorská šľachtičná, v Maďarsku známa renesančná postava.
Biografia
Benigna bola dcérou uhorského vojvodcu Blažeja Maďara. Ten si na vojenských výpravách obľúbil talentovaného Pavla z Abovskej Kiniže. Toto priateľstvo spečatil adopciou a Pavol Kiniži sa stal jeho synom. Neskôr mu dal za manželku aj svoju mladú dcéru Benignu. Vekove nerovné manželstvo skončilo v roku 1494 smrťou Pavla Kinižiho a z Benigny sa stala veľmi bohatá vdova. Zdedila majetky aj po otcovi, ktorý zomrel v roku 1490. Vlastnila tak aj panstvá na Považí, vrátane hradu Strečno.
V roku 1495 sa Benigna vydala za Mareka Myslenoviča (Mišljenović), chorvátsko-slavónsko-dalmátskeho bána a kapitána Budínskeho hradu. V roku 1508 však po páde z koňa zomrel. Tretie manželstvo uzavrela Benigna o rok neskôr (1509) s Gregorom Kerekym. Po desiatich rokoch ho vraj pre jeho zlú, krutú a zištnú povahu nechala zhodiť z hradnej bašty. Za túto vraždu bola odsúdená na stratu hlavy a majetkov. Kráľ ju však nakoniec omilostil. Roku 1523 predala hrad Strečno Jánovi Zápoľskému. Ďalšie stopy o nej miznú, podľa maďarskej historiografie vraj zomrela v roku 1526.
Literárna pamiatka
Do histórie sa zapísala hlavne po maďarsky napísanou modlitebnou knihou, ktorú pre ňu vytvorili mnísi v kláštore sv. Michala v Nagyvázsony. Zachovala sa v dvoch exemplároch: Festetich kodex z roku 1493 a Czech kodex z roku 1513.
Kostol Svätej rodiny
Kostol Svätej rodiny môže byť
Sklená vata
Vlákna sa sekajú a stlačeným vzduchom nafúkajú do vrstvy požadovanej hrúbky, ktorá sa následne lisuje do pásu. Ten sa reže na jednotlivé dosky.
Vata či už vo forme dosák, alebo voľná sa používa hlavne ako tepelná izolácia.
Výhody
Výhodou je, že materiál je anorganický, sterilný, nealergický, nehorľavý, do stanovenej teploty nemäknúci, odolný voči olejom, riedidlám a väčšine bežných chemických látok (okrem kyseliny fosforečnej, hydrofluórovej a silných zásad), nehnijúci, nenasakujúci, vodeodolný, nenapádajú ho huby, baktérie ani vyššie živočíchy napr. hlodavce, má vysokú pružnosť, stlačiteľnosť, dlhodobú stálosť (ak nie je mechanicky namáhaný, je prakticky večný). Zároveň je to však čisto prírodný materiál, ktorý sa mechanickým pôsobením mení na kremičitý prach, ktorý je bežnou súčasťou pôdy.
Nevýhody
Nevýhodou sú samotné sklené vlákna, ktoré sú tenké a zabodávajú sa do ľudskej pokožky, z ktorej sa ťažko odstraňujú. Nebezpečné sú zvlášť pre oči a dýchacie cesty. Z dýchacích ciest sa uvoľňuje len postupne hlienom alebo zarastá v tkanive pľúc, kde je tento materiál potom prakticky nevylúčiteľný. Existujú dohady, že v pľúcach môže pôsobiť karcinogénne. Pri manipulácii so sklenou vatou sa odporúča používať respirátor.
Tschagguns
Tschagguns je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Bludenz.
Cayenne-1 Nord-Ouest
Cayenne-1 Nord-Ouest je francúzsky kantón v departemente Francúzska Guyana v regióne Francúzska Guyana. Je tvorený časťou mesta Cayenne.
Brusník
Brusník môže byť:
Ján z Gentu
Ján z Gentu, prvý vojvoda z Lancasteru, akvitánsky vojvoda (* 6. marec 1340, Opátstvo svätého Bava, Gent, Flámske grófstvo – † 3. február 1399, Zámok Leicester, Leicestershire, Anglické kráľovstvo) bol členom dynastie Plantagenetovcov, tretí syn anglického kráľa Eduarda III. a jeho manželky Filipy z Hainault. Meno Ján z Gentu dostal podľa miesta, kde sa narodil – na svet prišiel v meste Gent, ktoré sa nachádza v dnešnom Belgicku. Ján mal veľký vplyv na vládu v Anglicku, kde vládol namiesto svojho neplnoletého synovca Richarda II., a tiež počas nasledujúcich období politických bojov, ale historici nepredpokladajú, že patril medzi kráľových oponentov.
Titul lancasterského vojvoda
Henrich Grosmontský a kráľ Eduard III. boli bratrancami z druhého kolena, čo znamená, že obaja boli pravnukmi kráľa Henricha III.. Ján z Gentu bol synom Eduarda III. a Blanka Lancasterová bola dcéra Henricha Grosmontského. Z toho vyplýva, že Ján z Gentu a jeho prvá manželka boli bratranec a sesternica z tretieho kolena. Blanka a Ján sa vzali v roku 1360 v Readingskom opátstve.
Po smrti Jánovho svokra v roku 1361 získal Ján polovicu Henrichových pozemkov, titul lancasterského grófa a povesť najväčšieho vlastníka pôdy v severnom Anglicku, pričom bol dedičom lancasterského majetku. Takisto získal aj titul štrnásty haltonský barón. Keď 10. apríla 1362 zomrela Blankina sestra Maud, leicesterská kontesa, manželka Viliama V., vojvodu z Hainautu, tak Ján získal aj zvyšok dedičstva. 13. novembra 1362 získal Ján od Eduarda III. titul lancasterského vojvodu. Ján bol veľmi zámožný človek – vlastnil najmenej tridsať hradov a zámkov a ďalších majetkov v Anglicku a Francúzsku. Čo sa týkalo veľkosti a organizácii jeho služobníctva, bolo porovnateľné s kráľovským služobníctvom.
Neúspechy
Po smrti jeho staršieho brata, Eduarda Woodstocka, známeho aj ako Čierneho princa, ochraňoval Ján z Gentu náboženského reformátora Jána Viklefa. V čase, keď anglická armáda utrpela porážky a neúspechy v storočnej vojne proti Francúzsku a vláda Eduarda III. začala byť čoraz viac neobľúbená, najmä z dôvodu vysokých daní a kráľovho milostného pomeru s Alicou Perrersovou, začali ľudia spájať Jána z Gentu s neúspešnou vládou v roku 1370. Navyše pokým kráľ a waleský princ mali titul obľúbeného hrdinu vďaka ich úspechom na bojisku, Ján z Gentu nikdy nedosiahol podobnú vojenskú slávu, ktorá mohla posilniť jeho povesť. Hoci bojoval v bitke o Nájera, boli jeho neskoršie vojenské projekty, ako napríklad Chevauchée (fr. jazda na koni) z roku 1373 a jeho vpád do Kastílie v roku 1386, neúspešné.
Obdobie vlády Jánovho synovca
Keď sa v roku 1371 zosobášil s infantkou Konstance Kastílskou, prevzal Ján z Gentu titul kráľ Kastílie a Leonu a trval na tom, aby ho anglickí šľachtici označovali titulom náš španielsky lord. Keď v roku 1377 zomrel kráľ Eduard III. a Jánov desaťročný synovec nastúpil na trón ako Richard II., Jánov vplyv naďalej rástol. No nedôvera voči nemu zostala a niektorí ho podozrievali, že čaká, kedy bude môcť trón prevziať. Ján sa zaručil, že sa nikdy nespojí s nepriateľmi kráľa Richarda. Ako skutočný vládca Anglicka počas Richardovej neplnoletosti, urobil niekoľko nerozumných rozhodnutí ohľadom daní, ktoré viedli k povstaniu v roku 1381, počas ktorého povstalci zničili jeho palác Savoy v Londýne.
Kastília a občianska vojna
V roku 1386 Ján z Gentu opustil Anglicko a vybral sa do Kastílie, aby tam uplatnil svoj nárok na trón. No kríza nasledovala takmer okamžite a v roku 1387 zlá vláda Richarda priniesla Anglicko na pokraj občianskej vojny. Iba Ján z Gentu bol po svojom návrate do Anglicka v roku 1389 schopný dosiahnuť kompromis medzi odporcami kráľa, tzv. Lords Appellant, a kráľom Richardom. Počas roku 1390 bola povesť o oddanosti Jána z Gentu ohľadom blahobytu kráľovstva obnovená.
Smrť
náhľad|Hrobka Jána z Gentu a Blanky Lancasterovej. Ján z Gentu zomrel prirodzenou smrťou 3. februára 1399 na Leicesterskom zámku. V čase smrti bola pri ňom jeho tretia manželka Katarína. Pochovali ho vedľa jeho prvej manželky Blanky Lancasterovej v Katedrále svätého Pavla v alabastrovej hrobke, ktorú navrhol Henrich Yevele. Jeho hrobka je veľmi podobná hrobke jeho syna v Canterburskej katedrále.
Po jeho smrti prepadol jeho majetok korune, pretože kráľ Richard II. vyhnal v roku 1398 z krajiny Jánovho syna a dediča Henricha Bolingbrokea. Henrich Bolingbroke a Richard II. boli bratranci (ich otcovia boli bratia). Bolingbroke sa neskôr vrátil z exilu, aby znovu získal svoje zabavené dedičstvo a zosadil neobľúbeného Richarda z trónu. Bolingbroke potom nastúpil na trón ako anglický kráľ Henrich IV. (1399 – 1413) a stal sa prvým potomkom Jána z Gentu, ktorý získal anglický trón.
Manželstvá a deti
Legitímni mužskí dediči Jána z Gentu boli kráľ Henrich IV., Henrich V. a Henrich VI.. Jeho legitímne dcéry boli Filipa Lancasterová (manželka portugalského kráľa Jána I. a matka kráľa Eduarda), exeterská vojvodkyňa Alžbeta a manželka kastílskeho kráľa Henricha III. Katarína Lancasterová.
Ján z Gentu mal aj 5 nemanželských detí. Prvé dieťa mal s dvornou dámou svojej matky a zvyšné štyri, ktoré nesú meno Beaufort, mal s Katarínou Swynfordovou, jeho dlhoročnou milenkou a nakoniec treťou manželkou. Tieto štyri deti, traja synovia a dcéra, boli zlegalizované kráľovským a pápežským dekrétom po svadbe Jána s Katarínou v roku 1396. Medzi významných potomkov Jána a Kataríny patria ich syn winchesterský biskup a kardinál Henrich Beaufort, ich vnučka Cecília Nevilleová, matka kráľa Eduarda IV. a Richarda III., a ich pra-pravnuk Henrich Tudor, ktorý sa po bitke pri Bosworthe v roku 1485 stal anglickým kráľom a zakladateľom tudorovskej dynastie.
Milenka Mária de St. Hilaire z Hainaut
Blanka Plantagenetová sa v roku 1381 vydala za sira Thomasa Morieuxa. Ten mal niekoľko významných postavení, bol napríklad Strážca veže (post získal v roku sobáša) a o dva roky neskôr sa stal veliteľom jazdeckej jednotky. Zomrel v roku 1387 po šiestich rokoch manželstva. Blanka Plantagenetová Morieuxová nebola začlenená do nariadenia z roku 1396, ktorým Ján zlegalizoval svoje nemanželské deti, ktoré mal s Katarínou Swynfordovou.
Blanka Lancasterová
náhľad|Jánova manželka Blanka Lancasterová. 19. mája 1359 sa Ján z Gentu oženil so svojou sesternicou z tretieho kolena, Blankou Lancasterovou, dcérou Henricha Grosmonta, prvého lancasterského vojvodu. Majetok, ktorý priviedla do manželstva, bol základom Jánovho bohatstva. Blanka zomrela 12. septembra 1369 v Bolingbrokeskom zámku na bubonický mor. V čase jej smrti bol manžel Ján z Gentu na mori. Ich dcéra Filipa sa stala portugalskou kráľovnou, keď sa v roku 1387 vydala za portugalského kráľa Jána I..
Konštancia Kastílska
V roku 1371 si Ján zobral za manželku Konštanciu Kastílsku, dcéru kastílskeho kráľa Petra, vďaka čomu získal právo na kastílsky trón, o ktorý sa aj usiloval. Hoci Ján nebol schopný uplatniť toto svoje právo, jeho a Konstaceina dcéra Katarína Lancasterová sa stala kastílskou kráľovnou, keď sa vydala za kastílskeho kráľa Henricha III..
Katarína Swynfordová
Počas manželstva s Kontance počal Ján so svojou milenkou, vdovou Katarínou Swynfordovou, ktorej sestra Filipa de Roet bola vydatá za Geoffreyho Chaucera, štyri deti. Katarína mala z predchádzajúceho manželstva dve alebo tri deti s lancastrským rytierom, sirom Hughom Swynfordom. Mená týchto detí sú Blanka a Thomas. Ján z Gentu sa stal krstným otcom Blanke Swynfordovej.
Konstance zomrela v roku 1394. O dva roky neskôr si Ján vzal za ženu Katarínu a ich spoločné deti, Beaufortovci, boli zlegalizované kráľom Richardom II. a cirkvou, ale nemali právo na trón. Ich najstarší syn Ján mal dcéru, Margaret Beaufortovú, ktorej syn, neskorší anglický kráľ Henrich VII., sa napriek tomu o trón uchádzal.
Heining-lès-Bouzonville
Heining-lès-Bouzonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Clonové číslo
Clonové číslo (\kappa\,) je pomer ohniskovej vzdialenosti (f\,) optickej sústavy k priemeru (D\,) vstupnej šošovky.
Matematické vyjadrenie:
Hodnoty clonového čísla
Typické hodnoty clonového čísla fotografických objektívov sú pri maloformátových fotoaparátoch od 1,4 do 5,6 a pri bežných formátoch od 4,55,6 do 1622 a pri objektívoch pre veľkoformátové fotoaparáty do 4664.
Pri danej ohniskovej vzdialenosti, nízke clonové číslo znamená väčší svetelný tok vnikajúci do objektívu, čo umožňuje veľmi krátky expozičný čas na úkor nízkej hĺbky ostrosti. Naopak, vyššie clonové číslo znamená menší svetelný tok, čo si vyžaduje vyššiu citlivosť filmu a/alebo dlhší expozičný čas, zvyšuje však hĺbku ostrosti.
Clonový rad
náhľad|upright=1.5|Clonový rad so zodpovedajúcimi clonovými otvormi.
Clona mení clonové číslo objektívu na hodnoty, ktoré keď sa zoradia za sebou, vytvárajú takzvaný clonový rad.
V minulosti sa variabilné clony objektívu označovali celočíselnou hodnotou clonového čísla, aj keď bolo možné clonu zväčšovať alebo zmenšovať plynulo. Neskoršie objektívy mali preto stupnicu rozdelenú podrobnejšie s označením polovičných alebo tretinových intervalov. Clony moderných elektronických objektívov sa nastavujú interne v intervaloch napríklad 1/8, aj keď ovládanie fotoaparátu umožňuje nastavenie v intervale 1/3. Clona sa potom nastaví na hodnotu najbližšiu tretinovému intervalu.
Margareten
vľavo|50px vpravo|náhľad|Poloha
Margareten je piaty viedenský obvod. Má rozlohu a žije tu 52 296 obyvateľov (1. 1. 2007).
Národný park Pyrénées
Východná časť parku je súčasťou francúzskej časti Pyrénées – Mont Perdu, lokality svetového dedičstva, ktorá sa rozkladá na území Španielska a Francúzska.
Quartier de la Porte-Saint-Denis
thumb|upright=0.9|Porte Saint-Denis Quartier de la Porte-Saint-Denis (štvrť Brána Saint-Denis) je 38. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 10. obvodu.
Má rozlohu 47,2 ha a ohraničujú ju ulice Boulevard de Bonne-Nouvelle a Boulevard Saint-Denis na juhu, Rue du Faubourg-Poissonnière na západe, Rue de Chabrol na severe a Boulevard de Strasbourg na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa Brány Saint-Denis.
Flavia Pennettová
Flavia Pennettová (* 25. február 1982, Brindisi, Taliansko) je súčasná profesionálna talianska tenistka, víťazka Poháru federácie, finalistka štvorhry na US Open. V roku 1999 na dvorcoch v Paríži získala juniorský grandslamový titul vo štvorhre spolu s Robertou Vinciovou. Hrá pravou rukou, obojručný bekhend. Počas kariéry vyhrala 9 turnajov WTA v dvojhre a 13 turnajov vo štvorhre.
Reignier-Ésery
Reignier-Ésery je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Flavia Pennettová
Kariéra
Flavia začala hrať tenis vo veku päť rokov. V roku 1997 po prvýkrát nastúpila na juniorskom turnaji vo Florencii. Pennettová sa tam dostala do druhého kola. O niečo lepšie si viedla v roku 1999, keď vyhrala dva tituly v dvojhre na okruhu ITF (Cagliari, Grado) a dva tituly vo štvorhre (Cagliari, Alghero). Partnerkou jej bola Roberta Vinciová, s ktorou získala pohár na Italian Junior Open a potom sa stali víťazkami aj na French Open. S juniorskými súťažami sa rozlúčila v roku 2000 v Austrálii.
Reignier-Ésery
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Flavia Pennettová
Kariéra
V deň svojich osemnástych narodenín, 25. februára 2000, sa stala profesionálnou tenistkou. Dlho sa neúspešne skúšala prebojovať do hlavného rebríčka WTA. Podarilo sa jej to až v roku 2002 v Memphise. Prehrala tam 4:6, 2:6 so Šinobu Asagoe. Zahrala si tiež v Palerme a Sopotách. Práve v Poľsku po prvýkrát v profesionálnom zápase hlavného turnaja odišla z kurtu víťazne. Vyradila Bielorusku Tatianu Pučekovovú 7:5, 6:3, ale nasledujúci deň už nedokázala vzdorovať silnejšej Vere Zvonariovovej. Solídne výsledky na turnajoch ITF ju posunuli medzi stovku najlepších tenistiek sveta.
Reignier-Ésery
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Flavia Pennettová
Kariéra
V januári 2003 v Canberre si vylepšila svoj najlepší výkon dovtedajšej kariéry, keď sa dostala do štvrťfinále. V ňom podľahla Francesce Schiavoneovej 6:3, 4:6, 6:2. O mesiac neskôr už figurovala medzi semifinalistkami turnaja v Hajdarábade. Postarala sa tam o senzačné víťazstvo nad 4. nasadenou Mary Pierceovou. V tomto roku hrala na všetkých štyroch grandslamových turnajoch. Najlepší výsledok dosiahla v Paríži, kde sa dostala do 3. kola; okrem iných tam porazila Američanku Lisu Raymondovú.