cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Model oceňovania kapitálových aktív
Teória portfólia
Teória portfólia analyzuje dopyt investorov po aktívach za predpokladu znalosti výnosu daných aktív. Zaoberá sa vzťahom rizika a výnosu a ako tieto ovplyvňujú dopyt a ponuku. Teória portfólia sa snaží vysvetliť ako môže investor maximalizovať výnos a minimalizovať s tým späté riziko. Je nutné podotknúť, že napriek tomu, že za rozvoj a príspevky k teórii portfólia dostalo viacero ekonómov nobelové ceny, platí táto teória len za podmienky dodržania mnohých obmedzení a predpokladov a navyše portfólio vytvorené podľa tejto teórie nie je odolné voči následkom finančných kríz.
Sklo
Prísady
Olovnaté sklo, tiež olovnatý krištáľ, má lepšie vizuálne optické vlastnosti, pretože zvýšený index lomu (refrakcia) spôsobuje omnoho viac odrazov. Takéto sklo sa používa pre výrobu umeleckých predmetov zo skla. Bór sa pridáva pre zmenu teplotných a elektrických vlastností. Pridanie bária zvýši optický index lomu skla. Oxid tória dá sklu veľmi vysoký refrakčný index a je používaný pre výrobu vysoko kvalitných šošoviek. Väčšie množstvo železa sa používa v skle, ktoré má absorbovať infračervenú energiu, napr. pre tepelne absorbujúce filtre filmových projektorov. Cér sa používa pre sklo, ktoré absorbuje UV vlnové dĺžky (biologicky škodlivé žiarenie).
Model oceňovania kapitálových aktív
Teória portfólia
Moderná teória portfólia predstavuje koncept diverzifikácie rizika. Snahou je vytvoriť také portfólium, ktorého celkové riziko je menšie ako riziko jednotlivých aktív v portfóliu. Toto je možné vďaka faktu, že existuje predpoklad normálneho rozdelenia rizík jednotlivých aktív a teda riziká jednotlivých aktív sa vzájomne „vyrušia“. Znamená to teda, že moderná teória portfólia pristupuje k výnosom aktív ako k náhodným veličinám a modeluje porfólio ako váženú kombináciu výnosov jednotlivých aktív. Riziko v tomto modeli je predstavované štandardnou odchýlkou, resp. rozptylom.
Sklo
Prísady
Kovy a oxidy kovov sú pridávané do skloviny počas výroby tiež pre zmenu farby skla. Mangán odstraňuje zelený odtieň železa, vo vyšších koncentráciách dodáva ametystovú farbu. podobne ako mangán aj selén sa používa pre dekolorizáciu skla, vo vyšších koncentráciách dodáva červenú farbu. Malé koncentrácie kobaltu (0,025 – 0,1 %) dávajú modré sklo. Oxid cínu s oxidmi antimónu a arzénu vytvára nepriehľadné biele sklo, po prvýkrát použité v Benátkách na výrobu imitácie porcelánu. Použitie dvoch až troch percent oxidov medi vytvára tyrkysovú farbu. Čistá kovová meď dáva veľmi tmavé červené nepriehľadné sklo, ktoré sa používa ako náhrada za zlaté rubínové sklo. Nikel podľa koncentrácie vytvára modré, fialové alebo čierne sklo. Pridaním titánu vzniká žlto-hnedé sklo. Zlato vo veľmi malých koncentráciách (okolo 0,001 %) vytvára rubínovo zafarbené sklo. Urán (0,1 – 2 %) sa pridáva na dodanie fluorescenčnej žltej alebo zelenej farby. Strieborné zlúčeniny (hlavne dusičnan strieborný) produkujú rozsah farieb od oranžovo červenej po žltú. Metóda, akou je sklo zahriate a ochladené tak isto môže ovplyvniť farbu produkovanú týmito zlúčeninami. Často sa objavujú nové zafarbenia skla a nové využitia vďaka novo preskúmaným vlastnostiam.
Model oceňovania kapitálových aktív
Efektívna množina
Efektívna hranica je množina portfólií, z ktorých každé je optimálne pre danú veľkosť rizika. Veličina známa ako Sharpov koeficient (Sharpe ratio) predstavuje mieru veľkosti dodatočného výnosu oproti bezrizikovému portfóliu pri danej úrovni rizika. Portfólio na efektívnej hranici s najvyšším Sharpovým koeficientom je známe ako tržné portfólium alebo tzv. tangentné (dotyčnicové) portfólium.
Sklo
Spracovanie skloviny
Tekutá sklovina sa ďalej spracováva fúkaním, lisovaním, liatím a to ručne alebo strojovo. Takto vzniknuté polotovary sa môžu ďalej upravovať brúsením, leštením, maľovaním, leptaním...
Model oceňovania kapitálových aktív
Efektívna množina
Každá kombinácia aktív môže byť zakreslená do priestoru rizík a výnosov (matematicky ide o zobrazenie z množiny vzorov:riziko do množiny obrazov:výnosy), pričom súhrn všetkých možných portfólií definuje oblasť v tomto priestore. Priamka v severozápadnej oblasti tohto priestoru sa nazýva efektívna hranica (často aj Markowitzova hranica). Kombinácie na tejto priamke predstavujú portfólia (s vylúčením bezrizikovej alternatívy), ktoré majú pri danej úrovni výnosu najmenšiu úroveň rizika a pre danú úroveň rizika najvyšší možný výnos. Matematicky predstavuje efektívna hranica prienik množiny portfólií s minimálnym rozptylom a maximálnym výnosom.
Sklo
Fúkanie
Fúkanie je klasická sklárska technika pre ručné, alebo strojové spracovanie skloviny. Princípom je prichytenie viskóznej skloviny na sklársku píšťalu, do ktorej je tlačený vzduch. Tento na konci rúrky vytvorí bublinu. Súčasným tlačením vzduchu a otáčaním píšťaly sa sklovina udržiava osovo vycentrovaná. Strojovo sa takto vyrábajú napr. fľaše, poháre, karafy a pod. Ručným fúkaním sa vytvárajú hlavne duté umelecké predmety, poháre, karafy, chemické sklo (banky, chladiče) a pod. Tieto predmety nemusia byť vždy len duté. Môžu sa spracovávať aj plné predmety ako napr. ťažítka, kvetinky a veľa predmetov pre dekoračné využitie.
Model oceňovania kapitálových aktív
Vznik CAPM a vzťah k teórii portfólia
Páni Jack Treynor (1961, 1962), William Sharpe (1964), John Lintner (1965a, b) a Jan Mossin (1966) publikovali nezávisle od seba články o CAPM. Tieto články vychádzali z predchádzajúcej práce Harryho Markowitza, ktorá sa zaoberala teóriou portfólií a diverzifikáciou rizika. Sharpe, Markowitz a Merton Miller spolu dostali Nobelovú cenu za ekonómiu za prínos v oblasti finančnej ekonómii.
Sklo
Tabuľové sklo
Sklenené tabule (tabuľové sklo) sa vyrába odlievaním do plochých foriem. Existuje sklo valcované a plavené. Pre dosiahnutie ideálne rovného a hladkého povrchu /sklo plavené/tabuľového skla je vnútro formy tvorené roztaveným cínom.Tato technika sa nazýva float coating, pôvodom z Anglicka. Kvapalná sklovina sa teda vo forme vznáša na kvapalnom cíne. Toto sklo sa nazýva plavené – float. Vyrába sa v odberateľskom formáte od 3 –  vo veľkosti 200/225* a 600x. Niekedy sa do tabuľového skla zalieva kovová mriežka (bezpečnostné sklo) – ide o sklo s drôtenou vložkou tzv. „drôtenka“. Toto sklo je valcované. Takéto sklo sa po rozbití nerozpadne na voľné črepy, ale ostane popraskané v celku. Je pomerne krehké, ale ako bezpečnostné sklo postačuje. Sklo v automobiloch je kalené aj vrstvené – predné a zadné sklá sú lepené (sklo-fólia-sklo) a bočné sú kalené. Po rozbití lepeného skla črepy ostávajú prilepené na fólii. Kalené sklo sa rozbije na množstvo drobných kruhových črepín. Nepriestrelné sklo sa vyrába ako viacvrstvové lepené sklo. Použité sú sklá od hrúbky 3 –, striedané bezpečnostnou fóliou.
Fusing – fusingové sklo
Fusing je technika používaná pri spekaní a tvarovaní skla za pomoci vysokých teplôt. V súčasnej dobe patrí k bežným metódam spracovania skla, ako sú brúsenie, lisovanie, tvarovanie, ohýbanie a pod.
Technológia fusingu je známa už od staroveku, svedčia o tom aj archeologické dôkazy z obdobia okolo roku 2000 pred Kr. Ako prví používali, techniku podobnú dnešnému fúzovaniu Egypťania a Rimania.
S rozvojom fúkaného skla ustupuje fusing do ústrania. K znovuobjeveniu tejto techniky došlo až v priebehu 19. storočia v Európe. V súčasnosti sa fusingové sklo stáva vyhľadávaným artiklom pri dekorácii interiérov a v architektúre.
Iné použitie skla
Zo skla sa vyrábajú aj polotovary, ktoré slúžia na ďalšie spracovanie. Príkladom sú sklenené vlákna, ktoré slúžia ako polotovar pre výrobu sklenených tkanín, napr. povrazov, knôtov, armovacích mriežok, rohoží, spletaných vláken, sklenenej vaty a pod..
Model oceňovania kapitálových aktív
Vzorec CAPM
Matematický vzťah pre model CAPM je nasledujúci:
Tento vzťah sa dá interpretovať nasledovne: výnosová miera investora je zložená z bezrizikovej výnosovej miery a tzv. rizikovej prémie, t. j. odmeny investora za to, že sa podujal na seba zobrať riziko. Priamka, ktorý vzniká nanesením príslušných veličín sa nazýva security market line (SML) a dáva do vzťahu riziko a výnos.
Security market line (SML)
SML je grafické zobrazenie výsledkov z modelu CAPM. Riziko (zobrazované na osi x) je merané pomocou \beta faktoru, zatiaľ čo na os y sa vynáša výnos. Sklon priamky určuje riziková prémia. Miesto, kde SML pretína os y predstavuje nulový \beta faktor a teda určuje výšku bezrizikovej miery výnosu.
Capital market line (CML)
Priamka CML z teórie tržného portfólia je veľmi často a nesprávne zamieňaná so SML z modelu CAPM. Priamka CML vzniká keď je tržné portfólio skombinované s bezrizikovým aktívom. Znamená to, že všetky body na CML majú vyšší profil riziko-výnos ako akékoľvek portfólio na efektívnej hranici.
Matematicky zápis pre CML je nasledovný:
kde
Oceňovanie aktív
Po vypočítaní očakávanej výnosovej miery je možné diskontovať cenu daného aktíva a teda vypočítať súčasnú hodnotu aktíva. Takto diskontovaná cena sa porovná s aktuálnou cenou aktíva na trhu a v prípade, že sa veľmi nelíšia, ide o správne ocenené aktívum (v zmysle správnej vnútornej hodnoty). Ak je cena aktíva na trhu menšia ako vypočítaná súčasná hodnota, aktívum je podcenené a možno ho výhodne kúpiť. Naopak, ak je tržná cena vyššia ako vypočítaná, aktívum je precenené a možno ho výhodne predať. \beta faktor (koeficient), ktorý je väčší ako 1 znamená, že riziko daného aktíva je väčšie ako je tržný priemer. Preto aktíva s väčším \beta faktorom budú diskontované väčšou percentuálnou mierou. Pre investora z toho vyplýva poznatok, že pri držaní rizikovejších aktív by mal vyžadovať väčšiu mieru výnosu. \beta rovný 1 znamená, že aktívum má priemerné tržné riziko. Preto investor, ktorému sa podarilo poskladať veľké a diverzifikované portfólio môže dosiahnúť stav, keď výkonnosť jeho portfólia a trhu je presne rovnaká.
Ladislav Berák
Ladislav Berák (* 7. jún 1938, Trenčín-Záblatie† 15. august 2018) bol slovenský akademický sochár a maliar.
Model oceňovania kapitálových aktív
Riziko a diverzifikácia
Model CAPM rozkladá riziko portfólia na dve zložky: systematické riziko (nediverzifikovateľné) a špecifické riziko. Systematické riziko vyplýva už zo samotného faktu, že investor drží portfólio. Je to preto, lebo toto riziko vyplýva z celkového ekonomického vývoja a postihuje všetky zúčastnené subjekty. Špecifické riziko je riziko, ktoré nesie so sebou konkrétne zvolené aktívum. Úzko súvisí s tou časťou výnosu daného aktíva, ktorá nie je korelovaná s všeobecným tržným výnosom. Model CAPM hovorí, že každý investor je odmeňovaný za systematické riziko, ktoré na seba berie. Špecifické riziko môže byť vhodnou voľbou aktív diverzifikované. Riziko daného portfólia je možné vhodnou diverzifikáciou zmenšiť až na hodnotu systematického (tržného) rizika. Je dôležité podotknúť, že táto teória bola vyvinutá pre rozvinuté trhy v USA a GB.
Nedostatky modelu CAPM
Niektoré z uvedených nedostatkov sú jednoducho nesplnené predpoklady vymenované v predchádzajúcom odstavci.
Ladislav Berák
Študoval na Strednej škole umeleckého priemyslu v Bratislave (1953 – 1957) u akad. sochára L. Korkoša, kde jeho maturitnou prácou bol drevený reliéf „Dievča s vencom“ a na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (1957 – 1963) u národného umelca prof. J. Kostku. Vtedy vznikli jeho štúdie „Sediaca medvedica“ a „Antilopy“ (1961) i „Tatranská medvedica“, „Rys strhávajúci srnu“ a „Kanec“ (1962). Diplomovou prácou bola moderná zváraná plastika „Zubor“ (1963). Tomuto sochárskemu prejavu je podobný aj „Zhasínajúci jeleň“ (1970).
Manželka Drahomíra (Andika), rod. Javorová je tiež akademická sochárka. Od roku 1965 býva v Žiline na Bôriku. Chatu – ateliér v kráľovolehotskej osade Svarín má od roku 1976. V rokoch 1965 – 1972 vyučoval na ĽŠU v Žiline. Od roku 1990 začal maľovať obrazy poľovnej zveri. Vo svojej sochárskej tvorbe sa venuje predovšetkým portrétom a realistickej tvorbe. Jeho dielo bolo ocenené spoločenskými, politickými i poľovníckymi vyznamenaniami, k päťdesiatinám mu udelili titul Zaslúžilý umelec.
Paars
Paars je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Jana Balážová
Jana Balážová (* 1. august 1952, Martin† 7. október 2004, Bratislava) bola slovenská filozofka.
Paars
Poloha
Paars má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ladislav Berák
Kritika
Ladislav Berák patril spolu s Jánom Kulichom, Rudolfom Pribišom a Tiborom Bártffayom k najvýraznejším predstaviteľom tzv. socialistického realizmu v sochárstve. Tzv. socialistický realizmus slúžil vládnucej KSČ ako politický nástroj formovania „pracujúcich más“.
Jana Balážová
Svoj vedecký záujem spočiatku smerovala na problémy tvorivosti v poznávacom procese, špeciálne vo vedeckom poznaní. Neskôr sa preorientovala na štúdium filozofie dejín so špeciálnym dôrazom na koncepciu anglického mysliteľa R. G. Collingwooda, výnimočného predstaviteľa anglosaskej školy, ktorá nadlho ovplyvnila smerovanie filozofie dejín v anglofónnom kultúrnom regióne. V posledných rokoch simultánne pracovala aj na filozofických problémoch teórie národa.
Paars
Obyvateľstvo
Paars má 273 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Leonid Chovanec
Životopis
Po absolvovaní strojárskeho SOU pracoval v rôznych zamestnaniach (vrátane U.S. Steel, železniciach, a inde) a pozíciách. Po dvoch mozgových príhodách je na invalidnom dôchodku.
Politická činnosť
V parlamentných voľbách v roku 2012 bol kandidátom strany 99 % – občiansky hlas.
Svoju kandidatúru do prezidentských volieb 2014 ohlásil 4. marca 2013. Jej dôvodom mala byť nespokojnosť so situáciou na Slovensku. Kandidatúru stiahol 6. januára 2014. Ako dôvod uviedol nerovnaké podmienky pre straníckych a občianskych kandidátov. Chýbalo mu „zhruba 4000“ podpisov.
Società Sportiva Lazio
Società Sportiva Lazio, skrátene S.S. Lazio, známy aj ako Lazio, je taliansky športový klub so sídlom v Ríme. Založený v roku 1900 v rímskej mestskej časti Prati. Športový oddiel zahŕňa 37 športových odvetví, najznámejší je klub pre svoj futbalový tím. Dresy klubu majú belasú farbu. Klub vyhral dvakrát Seriu A a to v sezónach 1973/74 a 1999/00. Šesťkrát vyhral Taliansky pohár (Coppa Italia) a v roku 1999 triumfoval aj na európskej úrovni, vyhral Pohár víťazov pohárov a Európsky superpohár. Svoje domáce zápasy hrá na štadióne Stadio Olimpico, o ktorý sa delí s mestským rivalom AS Rím.
História
thumb|left|Pamätná tabuľa pripomínajúca založenie klubu. Klub bol založený v 9. januára 1900 v rímskej štvrti Prati pod menom Società Podistica Lazio. Lazio je tak najstarším rímskym futbalovým klubom. Do roku 1910 hralo Lazio na amatérskej úrovni. V sezóne 1912/13 sa klub zapojil do najvyššej súťaže. Podarilo sa mu vyhrať skupinu regiónu Lazio, následne vyhralo vyraďovaciu časť v rámci južného Talianska a prebojovalo sa až do národného finále, kde jednoznačne prehralo s klubom Pro Vercelli. To isté sa opakovalo aj v nasledujúcej sezóne, keď Lazio prehralo v národnom finálne opäť jednoznačne, tento raz s tímom Casale. Aj sezóna 1914/15 sa vyvíjala rovnako, keď sa postupne Lazio dostávalo cez jednotlivé kolá domácej súťaže, no jeho snaha bola ukončená prerušením súťaže z dôvodu prebiehajúcej prvej svetovej vojny. Po vojne sa už klubu nedarilo tak ako pred tým. Do národného finálne sa dokázal klub opäť prebojovať až v sezóne 1922/23, kedy podľahol tímu Genoa. Až do reorganizácie najvyššej talianskej futbalovej súťaže na začiatku 30tych rokov sa však už Laziu veľmi nedarilo.
Reorganizácia súťaže
thumb|[[Silvio Piola]] V roku 1922 sa stal Benito Mussolini predsedom vlády Talianska. V priebehu niekoľkých rokov došlo nútene na nátlak vládnych predstaviteľov k postupnému spájaniu rímskych futbalových klubov do jedného, z ktorého v roku 1927 vznikol AS Rím. Iba Lazio odolalo tlaku a do nového klubu nevstúpilo. V sezóne 1929/30 došlo k veľkej reorganizácií talianskeho futbalu, keď najvyššia súťaž bola premenovaná na Serie A a nebola už rozdelená na viacero súťaží. Lazio sa umiestnilo na 15. mieste z 18. V roku 1931 angažovalo Lazio Brazílčana menom Amílcar Barbuy, ktorý sa stal zároveň prvým brazílskym futbalistom v Serie A. Tento zároveň Lazio trénoval, no ani dve sezóny pod jeho vedením sa Laziu príliš nedarilo. V roku 1934 sa ku klubu pripojil legendárny Silvio Piola, ktorý je až do súčasnosti najlepší strelec klubu. Až v sezóne 1936/37 sa Laziu konečne podarilo uhrať lepší výsledok, keď v konečnej tabuľke obsadilo druhé miesto. Následne v roku 1937 hralo Lazio prvýkrát európsku súťaž, keď si zahralo Stredoeurópsky pohár, kde sa dostalo až od finále, v ktorom prehralo s maďarským klubom Ferencváros Budapešť. Okrem tohto ročníka sa však Lazio v priebehu celých 30. a 40. rokov 20. storočia rokov umiestňovalo prevažne v strede ligovej tabuľky. Naopak najväčší rival Lazia AS Rím dokázal v sezóne 1941/42 vyhrať svoj prvý ligový titul.
Povojnové roky
V roku 1950 si zahralo Lazio druhýkrát európsky pohár, keď sa zúčastnilo Latinského pohára, v tej dobe najprestížnejšieho európskeho pohára. V roku 1951 si Lazio opätovne zahralo Stredoeurópsky pohár. V tomto období obsadilo Lazio v tabuľke trikrát po sebe štvrté miesto. V sezónach 1955/56 a 1956/57 obsadilo Lazio v Serie A tretie miesto. Prvý veľký domáci úspech sa dostavil v roku 1958, keď Lazio vyhralo prvýkrát národný pohár. V sezóne 1960/61 však skončilo Lazio z dôvodu finančných problémov posledné a zostúpilo do Serie B. Druhú ligu hralo Lazio dva ročníky, keď sa mu v druhej sezóne podarilo postúpiť z tretieho miesta späť do najvyššej súťaže. Tu však klub vydržal iba do roku 1967, kedy opäť nasledoval zostup do druhej ligy. V Serie B bolo Lazio zas dva ročníky, keď v roku 1969 postúpilo z prvého miesta. Hneď v prvej sezóne po návrate do najvyššej súťaže sa Lazio kvalifikovalo do ďalšieho ročníka Pohára Veľtržných miest, predchodcu Pohára UEFA. Tu sa Laziu veľmi nedarilo, keď vypadlo už v prvom kole s anglickým klubom Arsenal.
Cesta za titulom
thumb|left|Majstrovský tím Lazia z roku 1974 Začiatok 70tych rokov bol pre klub neúspešný, keď v roku 1971 opätovne zostúpil do druhej ligy. Tu však tento raz bol iba jednu sezónu, po ktorej sa hneď vrátil späť do Serie A. V sezóne 1972/73 skončilo Lazio na treťom mieste. V nasledujúcom ročníku tak mohlo hrať Pohár UEFA, kde vypadlo v druhom kole s anglickým tímom Ipswich Town. Tento zápas však poznačili výtržnosti fanúšikov, ktoré mali neskôr pre Lazio nepríjemné následky. V sezóne 1973/74 získalo Lazio svoj prvý majstrovský titul, hráč klubu Giorgio Chinaglia sa zároveň s 24 gólmi stal najlepším strelcom súťaže. Lazio tak malo právo hrať v nasledujúcom ročníku Pohára majstrov európskych krajín. Z dôvodu výtržností fanúšikov z predchádzajúceho ročníka Pohára UEFA však Lazio nebolo do Pohára majstrov európskych krajín pripustené a Taliansko tak nemalo v tejto súťaži v nasledujúcom ročníku žiadneho zástupcu. Až do konca 80tych rokov skončilo Lazio ešte niekoľkokrát na mieste zaručujúcom účasť v Pohári UEFA. Sezóna 1979/80 bola poznačená škandálom, ktorý súvisel s ovplyvňovaním zápasov. Jedným z dotknutých klubov bolo aj Lazio, ktoré bolo automaticky preradené na posledné miesto tabuľky a zo Serie A tak vypadlo. Nasledujúce tri sezóny strávilo Lazio v druhej najvyššej súťaži. V Serie A vydržalo Lazio iba dve sezóny, keď v roku 1985 opäť zostúpilo. V roku 1987 dokonca hrozil Laziu reálne zostup aj zo Serie B, keď sa zachránilo až v barážových stretnutiach. Toto obdobie je považované za najhoršie v dejinách klubu. Do najvyššej súťaže sa vrátilo až v sezóne 1988/89.
Príchod Cragnottiho a druhý titul
V roku 1992 do Lazia vstúpil nový vlastník Sergio Cragnotti, šéf potravinárskej spoločnosti Cirio. S príchodom nového majiteľa prišli aj peniaze, ktoré pred tým Lazio nemalo, čím začali nebývalé nákupy. Do klubu prišli v nasledujúcich rokoch Giuseppe Signori, Paul Gascoigne, Aron Winter, Diego Fuser, Giuseppe Favalli, Pierluigi Casiraghi, Roberto Di Matteo, Paolo Negro, Luca Marchegiani, Alen Bokšić, Marco Di Vaio, José Chamot, Carlo Cudicini, Pavel Nedvěd, Giuseppe Pancaro, Vladimir Jugović, Matías Almeyda a Roberto Mancini. V roku 1993 sa do hlavného tímu presadil aj odchovanec klubu Alessandro Nesta. Po príchode posíl sa Lazio postupne umiestnilo na piatom, štvrtom, druhom, treťom, štvrtom a siedmom mieste. V sezóne 1994/95 sa Lazio prebojovalo do štvrťfinále Pohára UEFA. V roku 1997 sa trénerom Lazia stal Švéd Sven-Göran Eriksson. V sezóne 1997/98 sa dostalo dokonca do finále Pohára UEFA, kde prehralo s Interom Miláno. V roku 1998 však Lazio vyhralo Coppa Italia. Veľký úspech sa dostavil v sezóne 1998/99. Do klubu prišli Siniša Mihajlović, Dejan Stanković, Sérgio Conceição, Iván de la Peña, Fernando Couto a Christian Vieri. V lige skončilo Lazio na druhom mieste a vyhralo taliansky superpohár. Najväčší úspech však zaznamenalo v Pohári víťazov pohárov, ktorý dokázalo vyhrať. Pred sezónou 1999/00 prišli do klubu Roberto Sensini, Marcelo Salas, Diego Simeone, Juan Sebastián Verón a Fabrizio Ravanelli. Nové posily splnili presne to, čo od nich majiteľ klubu očakával a pomohli získať Laziu jeho druhý majstrovský titul v histórií. V Lige majstrov skončil klub vo štvrťfinále, no zaznamenal triumf v Superpohári UEFA. V roku 2000 sa Lazio zároveň stalo prvým talianskym futbalovým klubom, ktorý začal obchodovať svoje akcie na burze. V ďalšej sezóne skončilo Lazio tretie v tabuľke, no vyhralo taliansky superpohár. Ligu však vyhral mestský rival AS Rím. Do klubu prišli Hernán Crespo, Claudio López, Karel Poborský, Dino Baggio a Angelo Peruzzi. Hernán Crespo sa stal najlepším strelcom ligy s 26 gólmi. Pred ďalšou sezónou do klubu prestúpili Darko Kovačević, Fabio Liverani, Stefano Fiore, Jaap Stam, no predovšetkým Gaizka Mendieta, ktorý sa stal v danej dobe jedným z najdrahších hráčov. Napriek nákladným posilám skončilo Lazio v lige šieste.
Finančné problémy a zostup z pozícií
150px|thumb|left|[[Claudio Lotito]] V roku 2002 sa majiteľ klubu Sergio Cragnotti a jeho spoločnosť dostali do veľkých finančných problémov. Následkom toho musel Cragnotti v roku 2002 odísť z čela klubu a až do roku 2004 ho nahradil správca, ktorý dohliadal na reštrukturalizáciu klubu. Nasledoval nútený odchod väčšiny najväčších hviezd. Napriek zlej finančnej situácií prišli do klubu Juan Pablo Sorín či Massimo Oddo a Laziu sa pod vedením svojho bývalého hráča Roberta Manciniho podarilo v lige skončiť na štvrtom mieste. Pred sezónou 2003/04 prišiel do klubu okrem iných aj Demetrio Albertini. V lige skončilo Lazio šieste, no dokázalo v zložitej situácií vyhrať Coppa Italia. V roku 2004 sa novým majiteľom klubu stal Claudio Lotito, ktorý de-facto zachránil klub pre úplným krachom. V nasledujúcom ročníku skončilo Lazio na desiatom mieste. Sezóna 2005/06 bola poznačená veľkým korupčným škandálom, ktorý postihol aj Lazio. To pôvodne skončilo v tabuľke na šiestom mieste. Po prepuknutí škandálu sa zistilo, že je doň zapojené aj Lazio. Pôvodný trest pre Lazio hovoril o zostupe klubu do Serie B, odpočítaní 7. bodov a zákaze štartu v Pohári UEFA. Zákaz sa týkal tiež prezidenta Lazia Claudia Lotita. Po odvolaní sa trest pre Lazio zmenil na odpočítanie 11 bodov, no klub mohol zostať v Sérii A. Súdny verdikt nakoniec zmenil trest pre Lazio len na odpočítanie 3. bodov. Konečné umiestnenie Lazia v tabuľke sa tak zmenilo až na 16 miesto. Klub sa rýchlo spamätal a v nasledujúcej sezóne obsadil v lige tretie miesto. V roku 2009 vyhralo Lazio opäť národný pohár, v nasledujúcom roku vyhralo taliansky superpohár. V lige sa však klubu veľmi nedarilo, keď končil v spodnej časti tabuľky.
Farby a znak klubu
thumb|right|Symbol klubu a klubové farby Farbami klubu sú od začiatku biela a belasá. Tieto boli inšpirované jednak štátnym znakom Grécka, ktorý má obdobné farby a tiež skutočnosťou, že športová tradícia Európy je spojená s antickými olympijskými hrami. Pôvodné dresy Lazia boli rozdelené na štyri štvorce, rovnomerne rozdelené na biele a belasé. Rozdelenie do štvorcov už síce v súčasnosti nie je, no farby si klub na svojich dresoch zachoval. Práve z klubových farieb vychádza najpoužívanejšia klubová prezývka „biancocelesti“, teda bielo-belasí.
Tradičným symbolom klubu je orol, ktorý bol ako znak klubu vybraný už pri jeho založení jedným zo zakladateľov klubu. Orol je spätý s gréckym antickým bohom Zeusom. So znakom klubu sa spájajú jeho ďalšie známe prezývky a to „le Aquile“, čiže orly a „Aquilotti“, teda orlíčatá. V súčasnosti Lazio používa znak, v ktorom je na vrchu zlatý orol nad bielym štítom, v ktorom je uvedený názov klubu a menší znak v klubových bielo-belasých farbách. Lazio má tiež klubovú hymnu „Vola Lazio vola“ z roku 1983 od talianskeho pesničkára Toni Malco.
Štadión
thumb|right|[[Stadio Olimpico počas zápasu Lazia.]] Až do roku 1931 hrávalo Lazio svoje domáce zápasy na Stadio della Rondinella s kapacitou 15 000 divákov. V roku 1931 sa klub presunul na Stadio Nazionale s kapacitou 47 300. Tento štadión bol uzavretý v roku 1953 a Lazio spolu s mestským rivalom AS Rím sa presunuli na vtedy zrenovované Stadio Olimpico s kapacitou až 100 000 divákov. V tej dobe sa štadión nenazýval svojim súčasným menom, ale Stadio dei Centomila. Tento bol postavený už v roku 1928 a jeho pôvodný názov bol Stadio dei Cipressi. Svoje súčasné meno dostal až v roku 1960, kedy prešiel rozsiahlou rekonštrukciou pri príležitosti konania olympijskych hier, vtedy bola kapacita štadióna zredukovaná na 65 000 miest. Ďalšou renováciou prešiel štadión pred konaním Majstrovstiev sveta vo futbale 1990, kedy sa kapacita zvýšila na 82 911 divákov. V čase tejto renovácie museli hrať rímske kluby na náhradnom Stadio Flaminio s pôvodnou kapacitou 40 000 miest. V súčasnosti je kapacita Stadio Olimpico 70 634 miest, pričom je to hlavný štadión v Ríme, ktorý je využívaný nielen na športové akcie. Domáce zápasy tu hráva aj talianska futbalová reprezentácia a oba hlavné rímske kluby.
Rivalita a fanúšikovia
thumb|right|Sektor fanúšikov Lazia Lazio má jednu z najväčších fanúšikovských základní v Taliansku. Tradične má klub najväčšiu podporu v severných častiach Ríma. Počiatky organizovaného fandenia klubu siahajú do 60tych rokov, kedy existovalo viacero samostatných fanúšikovských skupín ako Tuparamos, Eagles, Ultras, Vigilantes, NAB, CAST a Marines. Až do začiatku 70tych rokov nedošlo k spojeniu týchto skupín, potom sa sformovala prvá veľká ultras skupina menom Commandos Monteverde Lazio, tiež známa ako C.M.L. 74. V roku 1976 sa sformovala druhá väčšia skupina s názvom Gruppi Associati Bianco Azzurri, ktorá sa o rok neskôr premenovala na anglické Eagles Supporters. Od tej doby sa skupiny ultras fanúšikov Lazia stretávajú počas zápasov na severnej tribúne štadióna nazývanej „Curva Nord“. Štýl Curva Nord bol v priebehu 80tych rokov nasledovaný a kopírovaný podobnými fanúšikovskými skupinami po celom Taliansku. V 80tych rokoch, keď sa klubu vôbec nedarilo a musel bojovať dokonca o udržanie sa v druhej lige, chodilo na vonkajšie zápasy Lazia až 20 000 jeho skalných fanúšikov. Do Neapola na barážové stretnutia na neutrálnej pôde o záchranu v druhej najvyššej súťaži ich cestovalo dokonca až 35 000. Na niektoré domáce zápasy Serie B prišlo Lazio dokonca podporiť až 80 000 tisíc ľudí, čo je na Lazio nezvykle veľké číslo. V roku 1987 vznikla najznámejšia a do súčasnosti najväčšia ultras skupina fanúšikov Lazia menom Irriducibili. Táto skupina postupne buď pohltila, alebo vytlačila ostatné skupiny zo severnej tribúny. V čase, keď bol prezidentom klubu Sergio Cragnotti a Lazio hrávalo pravidelne európske pohárové súťaže, vytvorili si fanúšikovia Lazia priateľské vzťahy s fanúšikmi klubov Inter Miláno, Helas Verona, Real Madrid, Chelsea a Paris Saint-Germain. Počas sezóny 2002/03 rozhodlo vedenie Lazia, že na počesť pätnásteho výročia založenia skupiny Irriducibili vyradí z kádra číslo 12, ktoré bude permanentne priradené ku Curva Nord. V priebehu nasledujúcich rokov došlo k deleniu skupiny, pričom časť fanúšikov prešla počas domácich zápasov na opačnú tribúnu Curva Sud, kde sa počas svojich zápasov nachádzajú fanúšikovia mestského rivala AS Rím.
Hlavným a tradičným rivalom Lazia je druhý rímsky klub AS Rím. Kluby spolu hrávajú slávne mestské derby, ktoré sa nazýva Derby della Capitale a patrí medzi najznámejšie zápasy podobného druhu na svete. Ďalším významným rivalom je klub SSC Neapol. Od 70tych rokov vládne rivalita tiež s klubom Delfino Pescara. V súčasnosti sú ultras fanúšikovia Lazia známi svojim príklonom ku krajnej pravici. Z tohto dôvodu majú zlé vzťahy s fanúšikmi klubov Livorno a Atalanta, keďže títo naopak inklinujú ku krajnej ľavici. K rivalom sa tiež radia kluby Fiorentina, Juventus a Miláno.
Štatistiky
thumb|right|[[Giorgio Chinaglia, najlepší strelec Serie A v prvej majstrovskej sezóne Lazia.]] Giuseppe Favalli odohral za Lazio najviac zápasov. Od roku 1992 do roku 2004 stihol za klub absolvovať 401 zápasov. Medzi brankármi drží rekord v počte odohratých stretnutí za Lazio Luca Marchegiani, ktorý odohral 339 stretnutí za tím. Najviac zápasov v Serie A za Lazio odohral Aldo Puccinelli a to 339.
Najviac gólov za klub strelil legendárny Silvio Piola so 149 zásahmi. Zároveň je historicky najlepším strelcom najvyššej talianskej súťaže, keď počas svojej kariéry strelil spolu 274 gólov za rôzne kluby. Najviac gólov v európskych pohárových súťažiach strelil Simone Inzaghi a to 20.
Úspechy
270px|thumb|right|Zostava Lazia (žlté dresy) vo finále Pohára víťazov pohárov v roku 1999
Zostava
12px|Kapitán klubu
Lazio ako akciová spoločnosť
Už v roku 1998, za prezidentovania Sergia Cragnottiho, sa Lazio stalo akcionou spoločnosťou ako vôbec prvý taliansky futbalový klub. Väčšinový podiel v klube (66.692%) má prezident Lazia Claudio Lotito, zvyšok akcií je rozdelený medzi ostatných akcionárov. Lazio patrí medzi tri kluby v krajine, z akciami ktorých sa obchoduje na burze a medzi niekoľko málo veľkých európskych klubov, ktoré vykazujú už niekoľko rokov stabilne plusové čísla.
Somatopédia
Somatopédia je disciplína špeciálnej pedagogiky, ktorá sa zaoberá nápravnou starostlivosťou, výchovou, vzdelávaním a vyučovaním telesne postihnutých, zdravotne oslabených a chorých detí, mládeže a dospelých.
Edukácia
Edukácia je zameraná na ich osobnosť v rôznych obdobiach vývinu s ohľadom na vek, psychiku i postih.
Socializácia
Definuje sa ako návrat, začlenenie a zaradenie postihnutých do spoločnosti = integrácia. Zahŕňa učenie sa chodiť, komunikovať, sebaobsluhe, žiť v skupine, využívať svoj čas a iné.
Monbalen
Monbalen je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juraj Sarvaš
Juraj Sarvaš (* 14. júl 1931, Radvaň – † 17. jún 2023, Bratislava) bol slovenský herec, scenárista a režisér.
Životopis
Herectvo vyštudoval na VŠMU v Bratislave, absolvoval roku 1955. V roku 19551961 člen činohry DJGT vo Zvolene, od roku 1961 v Bratislave. Pedagóg Hudobnej fakulty VŠMU a dramatického odboru ĽŠU v Bratislave, od roku 1987 vedúci tajomník ZSDU.
Ochotníckej činnosti sa venoval už počas gymnaziálnych štúdií vo zväzáckom súbore, neskôr v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici, kde zaujal ako Ján v Kozom mlieku (1949), Vinco v Bukoch Podpolianskych (1950) a i. Hereckým naturelom, impozantným mužným zjavom a príjemne zafarbeným, melodickým hlasom bol výrazným predstaviteľom rozmanitých typov mladých mužov v súčasnom i klasickom repertoári zvolenskej činohry – Dr. Habura (Pacient stotrinásť, 1955); Braňo (Nepokojná mladosť, 1957); Rohoň (Dobrodružstvo pri obžinkoch, 1959); Eben (Túžba pod brestami, 1959) a i. Sklon k heroickému pátosu a expresívnemu hereckému prejavu zúročil v podaní viacerých shakespearovských postavách. V hrách modernej svetovej dramatiky stvárňoval charakterové typologické portréty, v ktorých využíval realistické i štylizáciou ozvláštnené výrazové prostriedky: Dunois (Svätá Jana, 1961); Phyleus (Herkules a Augiášov chliev, 1963); Jevtušenko (Človek s puškou, 1977); Hermann (Bockerer, 1986) a i.
Uplatnil sa v hrách svetovej klasiky, i v postavách súčasníkov v hrách slovenských dramatikov. Popri práci v divadle, filme, televízii a v rozhlase sa venuje umeleckému prednesu. Hral vo viacerých televíznych inscenáciách pre deti a mládež. Uplatnil sa aj v dabingu.
Pôsobil ako pedagóg na Akadémii umení v Banskej Bystrici.
Protozoárne choroby (MKCH-10)
B50 - B64: PROTOZOÁRNE CHOROBY patria do I.kapitoly MKCH-10 - Infekčné a parazitárne choroby (MKCH-10, A00 - B99).
Skupina nezahŕňa amebiázu (A06.-) a iné protozoárne črevné choroby (A07.-).
B50 - MALÁRIA ZAVINENÁ PLASMODIUM FALCIPARUM
Zahŕňa aj zmiešané infekcie Plasmodium falciparum s akýmkoľvek iným druhom plazmódií.
B50.0 - Malária zavinená Plasmodium falciparum s mozgovými komplikáciami B50.8 - Iná ťažká a komplikovaná malária zavinená Plasmodium falciparum B50.9 - Nešpecifikovaná malária zavinená Plasmodium falciparum
B51 - MALÁRIA ZAVINENÁ PLASMODIUM VIVAX
Zahŕňa aj zmiešané infekcie Plasmodium vivax a inými druhmi plazmódií okrem Plasmodium falciparum.
Nezahŕňa zmiešané infekcie Plasmodium falciparum.
B51.0 - Malária zavinená Plasmodium vivax s ruptúrou sleziny
B51.8 - Malária zavinená Plasmodium vivax s inými komplikáciami
B52 - MALÁRIA ZAVINENÁ PLASMODIUM MALARIAE
Nezahŕňa:
B52.0 - Malária zavinená Plasmodium malariae s nefropatiou
B52.8 - Malária zavinená Plasmodium malariae s inými komplikáciami
B52.9 - Malária zavinená Plasmodium malariae bez komplikácií
B53 - INÁ PARAZITOLOGICKY POTVRDENÁ MALÁRIA
B53.0 - Malária zavinená Plasmodium ovale
Nezahŕňa: B53.1 - Malária vyvolaná opičími plazmódiami
Nezahŕňa: B53.8 - Iná parazitologicky potvrdená malária nezatriedená inde
B54 - NEŠPECIFIKOVANÁ MALÁRIA
Klinicky diagnostikovaná malária bez parazitologického potvrdenia
B55 - LEIŠMANIÓZA
B55.0 - Viscerálna leišmanióza B55.1 - Kožná leišmanióza
B55.2 - Mukokutánna leišmanióza
B55.9 - Nešpecifikovaná leišmanióza
B56.0 - Gambijská tripanosomóza B56.1 - Rodézska trypanosomóza B56.9 - Nešpecifikovaná africká trypanosomóza
Zahŕňa Americkú trypanosomózu a infekciu zapríčinenú Trypanosoma cruzi.
B57.0† - Akútna Chagasova choroba s postihnutím srdca (I41.2*, I98.1*) B57.1 - Akútna Chagasova choroba bez postihnutia srdca B57.2† - Chagasova choroba (chronická) s postihnutím srdca (I41.2*, I98.1*) B57.3 - Chagasova choroba (chronická) s postihnutím tráviacej sústavy
B57.4 - Chagasova choroba (chronická) s postihnutím nervového systému
B57.5 - Chagasova choroba (chronická) s postihnutím iných orgánov
B58 - TOXOPLAZMÓZA
Zahŕňa infekciu zapríčinenú Toxoplasma gondii.
Nezahŕňa kongenitálnu toxoplazmózu (P37.1).
B58.0† - Toxoplazmová okulopatia B58.1† - Toxoplazmová hepatitída (K77.0*)
B58.2† - Toxoplazmová meningoencefalitída (G05.2*)
B58.3† - Pľúcna toxoplazmóza (J17.3*)
B58.8 - Toxoplazmóza s postihnutím iných orgánov B58.9 - Nešpecifikovaná toxoplazmóza
B59 - PNEUMOCYSTÓZA
Pneumónia vyvolaná Pneumocystis carinii
B60 - INÉ PROTOZOÁRNE CHOROBY NEZATRIEDENÉ INDE
Nezahŕňa kryptosporidiózu (A07.2) a izosporiózu (A07.3).
B60.0 - Babezióza B60.1 - Akantamebóza B60.2 - Naeglerióza B60.8 - Iné špecifikované protozoárne choroby
B64 - NEŠPECIFIKOVANÉ PROTOZOÁRNE CHOROBY
Rezervácia Atlantického lesa na Pobreží objavov
Rezervácia Atlantického lesa na Pobreží objavov (portugalsky Reservas de Mata Atlântica da Costa do Descobrimento) je jedna z brazílskych lokalít svetového prírodného dedičstva zapísaná od roku 1999 na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Je to 8 rozdielnych území, vrátane troch brazílskych národných parkov v štátoch Bahia a Espírito Santo s celkovou rozlohou 1 120 km² so zachovaným lesným porastom atlantického lesa (portugalsky Mata Atlântica, jeden zo šiestich základných biómov v Brazílii).
Tropické lesy brazílskeho atlantického pobrežia patria medzi územia s najväčšou biodiverzitou na Zemi. Žije tu veľký počet endemických zvierat a rastie mnoho rastlín.
Košariská
Košariská sú kopaničiarska obec na Slovensku v okrese Myjava. Dedina leží na rozhraní Malých Karpát a Myjavskej pahorkatiny pri štátnej ceste z Brezovej pod Bradlom do Piešťan.
Dejiny
Najstarším dôkazom ľudského osídlenia na území obce sú nálezy kamennej škrabky a úlomkov pazúrika z kamennej doby.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1786.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2012 – Skupina G
Článok Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2012 - Skupina G zahrňuje zoznam zápasov a ich výsledkov odohraných v skupine G v rámci kvalifikačných zápasov na ME 2012.
Najlepší strelci
3 góly
2 góly
1 gól
Meurchin
Meurchin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Hauts-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Priepasné
Priepasné je obec na Slovensku v okrese Myjava v Trenčianskom kraji.
Polohopis
Obec Priepasné sa rozprestiera v juhozápadnej časti Slovenska na 48°50' severnej zemepisnej šírky a 17°30' východnej zemepisnej dĺžky. Územne je začlenená do okresu Myjava v Trenčianskom kraji. Reliéf obce je členitý, v obci sa striedajú pohoria s výškou približne s dolinami. Juhozápadnú hranicu tvorí hrebeň pohoria Bradlo dosahujúci nadmorskú výšku 544 m n. m. Na tomto vrchu sa nachádza národná kultúrna pamiatka, mohyla Milana Rastislava Štefánika, rodáka z obce Košariská. Najnižšia výška na území obce je 300 m n. m. Ide o miesto na hraniciach územia U Minárčiných a druhé na hraniciach územia Pod Mierkovým. Rozloha obce je, z toho 500 ha tvorí lesný porast. Obec má cestné spojenie cez susednú obec Polianku s okresným mestom Myjava, vzdialeným. Ďalej západným smerom s mestom Brezová pod Bradlom, ktoré je vzdialené a smerom na východ s obcou Košariská vzdialenou.
Obec Priepasné nepredstavuje jeden monolitný celok sústavne zastavenej plochy (dedina). Osídlenie je kopaničiarskeho charakteru. Jednotlivé kopanice, osady a samoty sú roztrúsené po celom území obce. Obec má celkovo 19 lokálnych osídlení pomenovaných väčšinou podľa obyvateľov, ktorých mená v danej kopanici prevládajú, prípadne prevládali v minulosti: Batíková, Dlhý Vršek (miestne sa rozdeľuje na Haluzice, Pažite a Výhon), Jandech Dolina, Jurčatári, Končiny, Podmynárová, U Bachárov, U Bielych, U Blatniakov, U Čúvalov, U Hrajnohov, U Kázikov, U Kopeckých, U Markov, U Mosnáčkov, U Petráši, U Potúčkov, U Ševcov a U Zubákov. Cez obec preteká v rokoch 1962-1963 zregulovaný potok, miestne nazývaný "Priepasňanský potok". Hranicu obce smerom východným tvorí chotár obce Krajné, smerom na juh až juhovýchod sa rozprestiera územie obce Košariská, na juhozápad až západ sa rozprestiera hranica mesta Brezová pod Bradlom a severnú hranicu hranica obce Polianka. Územné hranice sú riešené v súlade s prírodnými hranicami, ktoré tvorí reťaz pohorí. Najvýznamnejšie z nich sú Bradlo, Batková a Lipovec.
Dejiny
Postupné začiatky rozrastania sa obce sú datované ako súčasť Brezovej, pretože Priepasné spolu s Košariskami patrili k Brezovej až do roku 1926. Cirkevne sa však Košariská-Priepasné odčlenili od Brezovej už v roku 1870, kedy obyvatelia Košarísk dali na súdne trovy v Prahe 150 000 korún, aby dostali povolenie vytvoriť si samostatnú cirkevnú obec, nezávislú od Brezovanov. Samostatná obec vznikla až v roku 1957 odčlenením od susednej obce Košariská.
Názov
Názov Priepasné pochádza od slova „pasenie“. Meno obce úzko súvisí s menom obce Košariská, kde sa v dávnej minulosti pásli ovce a tieto ovce sa cez obec Priepasné pásli (prepásali), odtiaľ názov obce Priepasné. Mnoho ľudí si mýli obec Priepasné s menom Priepastné, ako by pomenovanie bolo odvodené od slova priepasť.
Symboly obce
Prvý znak zaznamenávame na pečatidle z roku 1786, keď sa kopanice Košarísk a Priepasného prvýkrát odčlenili od obce Brezová a utvorili spoločnú obec. V priebehu 18. storočia zanikla, znova bola utvorená v roku 1926 opäť ako obec Košariská-Priepasné. Znakom obce bola stojaca holubica s ratolesťou v zobáku.
Typáriá
Súčasné symboly obce Priepasné boli zaevidované v roku 1996 v Heraldickom registri Slovenskej republiky pod signatúrou P-66/96 a slávnostne dané do užívania na zasadnutí Obecného zastupiteľstva v Priepasnom.
Erb obce
Erb obce tvorí v zelenom štíte strieborná pec.
Zaujímavosti
Od roku 1999 je v obci pamätník gen. Dr. M. R. Štefánika, ktorý bol postavený v roku 1999 pri príležitosti 80. výročia jeho smrti. Pamätník naprojektoval Prof. Ing. Arch. Ľudovít Jendreják. Na pamätníku sa nachádzajú mená občanov obce, ktorí padli v I. a II. svetovej vojne. Pamätník sa nachádza pri Obecnom úrade v Priepasnom.
Kultúra
Výraznejšie sa kultúra formuje v obci po prvej svetovej vojne, kedy sa na celom okolí formovali prvé slovenské spolky. V roku 1928 vznikol Slovenský národný bratský spolok a v roku 1929 vznikol Slovenský národný sesterský spolok. Prvé divadelné predstavenia sa v obci hrávali už v roku 1880, kedy bola postavená prvá škola v obci.
Spoločenské organizácie
V našej obci pôsobí v súčasnej dobe sedem spoločenských a záujmových organizácií, ktoré obohacujú spoločenský a kultúrny život v obci.
Školstvo
Na území obci sa nachádzali štyri školy, tri z nich sa ešte zachovali, ale v súčasnej dobe funguje len jedna, v ktorej je dnes materská škola.
Šport
Zo športu v obci dominuje futbal a turistika.
Vznik futbalu siaha do roku 1934, keď sa tu odohrali prvé futbalové zápasy pod vedením učiteľa Ondreja Senku. V obci sa v roku 1959 založila Telovýchovná jednota Slovan Priepasné. Každoročne sa zúčastňujú majstrovských futbalových súťaží. V súčasnosti hrajú III. triedu – juh. V roku 1979 bol v obci vybudovaný lyžiarsky vlek, ktorý využívali i lyžiari z okolia. V súčasnosti už nie je v prevádzke a ani zariadenie nezodpovedá dnešným požiadavkám. Možnosť lyžovania poskytuje neďaleké Bradlo, kde je i lyžiarsky vlek. V roku 1989 sa v obci vybudovalo športové zariadenie na ihrisku v roku 1989, kde pribudli šatne, sprchy a ubytovacie priestory pre asi 45 ľudí. Zriadila sa i posilňovňa.
Paissy
Paissy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Paissy má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Paissy má 70 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Bukovec
Bukovec môže byť:
James Mark Baldwin
James Mark Baldwin (* 12. január 1861, Columbia Južná Karolína, Spojené štáty – † 9. november 1934, Paríž, Francúzsko) bol americký psychológ a filozof.
Zastával estonomický idealizmus, alebo pankalizmus, podľa ktorého je skúsenostná kategória krásna základnou kategóriou celej skutočnosti. Bol systematizátorom pragmatizmu. Pôsobil ako profesor na Johns Hopkins University v Baltimore.
Dielo
Prispieval aj článkami do Psychological Review, v rokoch 1901-1905 spoluvytváral a bol hlavným vedeckým redaktorom Dictionary of Philosophy and Psychology.
Michail Alexandrovič Bakunin
Michail Alexandrovič Bakunin, (* 30. máj 1814, Priamuchino, Ruské impérium – † 1. júl 1876, Bern, Švajčiarsko) bol ruský revolucionár, ideológ anarchizmu a národníctva.
Charakteristika jeho myslenia
Vychádzal z Fichteho a Hegelovej filozofie, neskôr – ako mladohegelovec – bol pod vplyvom Feuerbachových ideí: Bakuninov antiteologizmus. Zúčastnil sa revolúcie 1848-49. Ako člen vedenia I. robotníckej internacionály vystupoval proti Marxovi z anarchistických pozícií. Neskôr bol práve pre nezhody s Marxom z internacionály vylúčený. Dejiny interpretoval ako pohyb ľudstva z kráľovstva živočíšnosti do kráľovstva slobody. Hlavným utláčateľom ľudstva je podľa neho štát, pretože štát ako forma akejkoľvek centralizácie je iba novou obdobou otroctva.
Náboženstvo je kolektívna šialenosť, zvrátený produkt vedomia utláčaných más a cirkev je druhom nebeskej krčmy, v ktorej sa ľud usiluje zabudnúť na svoje každodenné strasti. Prechod ľudstva ku kráľovstvu slobody predpokladá vyhodiť do vzduchu štát a vylúčiť zo života ľudu princíp moci. Namiesto štátu má nastúpiť slobodná federácia poľnohospodárskych a priemyselno-remeselníckych asociácií. Ľudové masy sa podľa Bakunina vyznačujú socialistickými inštinktami a nevyčerpateľnosťou živelnej revolučnosti. Bakuninove myšlienky sa rozšírili v 70. rokoch 19. storočia v Rusku, Taliansku, Španielsku a ďalších hospodársky málo rozvinutých krajinách.
V rámci svojho kolektivistického anarchizmu požaduje spoločné vlastníctvo výrobných prostriedkov a konfiškáciu všetkého majetku cirkvi a štátu v prospech federatívneho zväzu robotníckych združení. Výroba by sa mala riadiť tak, aby sa zladil dopyt s ponukou, štáty by produkovali to, čo vedia produkovať najefektívnejšie, pre všeobecné blaho. Sloboda bez socializmu je výsadou a nespravodlivosťou, socializmus bez slobody je otroctvom. Republikánsky štát so všeobecným volebným právom môže byť aj despotický, ak bude škrtiť vôľu a slobodný pohyb svojich členov. Bakunin sa hlásil k sociálno-demokratickému hnutiu.
Profesionáli
Profesionáli môžu byť
Stratón z Alexandrie (1. stor.)
Stratón (Stratón) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 77.
Jaime Luciano Balmes
Jaume Balmes (* 28. august 1810, Vic – † 9. júl 1848, Barcelona) bol jeden z najvýznamnejších španielskych filozofov 19. storočia. Nosným pojmom jeho filozofie je pojem istoty (certeza, certitúdo).
KwaZulu-Natal
KwaZulu-Natal, často skracované na „KZN“, je provincia vo východnej časti Južnej Afriky. KwaZulu Natal sa delí na 11 okresov. Hlavným mestom provincie je Pietermaritzburg. Dominantným jazykom je zuluština.
Ženská dvojhra na US Open 2008
Justine Heninová bola obhajkyňa titulu ale ukončila kariéru 14. mája 2008.
Serena Williamsová porazila Jelena Jankovićovú 6–4, 7–5 vo finále a vyhrala svoj tretí titul na US Open. Výsledok znamenal jej návrat na čelo rebríčka, prvýkrát od roku 2003.