cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chrám Narodenia presvätej Bohorodičky (Kežmarok)
Základný kameň posvätil 10. júla 2004 Ján Babjak, SJ prešovský arcibiskup a metropolita, ktorý po dokončení výstavby 21. septembra 2008 cerkev aj posvätil. Nachádza sa na Hviezdoslavovej ulici, oproti drevenému artikulárnemu kostolu.
Záchranné člny na RMS Titanic
náhľad|Engelhardtov skladací čln D s pasažiermi pláva ku Carpathii, 15.4.1912. náhľad|Herečka Dorothy Gibson sa zachránila v člne 7 so svojou matkou Pauline. náhľad|3. dôstojník Herbert John Pitman. náhľad|Ida Strausová odmietla nastúpiť do záchranného člna bez manžela Isidora Strausa. náhľad|Manželia Gordonovci sa odmietli vrátiť späť. náhľad
Záchranné člny na lodi Titanic hrali kľúčovú úlohu pri jej potopení 15. apríla 1912. Ich nedostatok zapríčinil vysoký počet obetí, ktorý sa vyšplhal na okolo 1 500.
Počet člnov a kapacita
Pôvodné plány hovorili o 64 člnoch, neskôr 48, potom 32 a nakoniec 20. Dôvodom boli dva faktory – pri lodi sa nepredpokladalo, že sa potopí a sesterská loď Titanicu Olympic nebola pri svojej panenskej plavbe plne vyťažená, takže konečný počet člnov padol na 2014 drevených kutrov s kapacitou 65 osôb, 2 núdzové s kapacitou 40 a 4 Engelhardtove skladacie s kapacitou 47 osôb. Na pravoboku a aj na ľavoboku sa nachádzalo 10 člnov – 7 kutrov, 1 núdzový a 2 Engelhardtove. Laná, ktoré držali člny núdzové, museli spustiť 3 člny. Plná kapacita člnov bola teda 1 178 ľudí, čo by stačilo pre polovicu ľudí, no aj tak sa počet nedosiahol.
stred|náhľad|650px|Rozloženie člnov.
Evakuácia a spúšťanie člnov
Titanic narazil v nedeľu 14. apríla 1912 okolo 23:40 do ľadovca. Loď zastavila až po 15 minútach. Okolo 00:20 kapitán nariadil, nech sa pripravia záchranné člny a ženy a deti nech ako prvé nastúpia do člnov.
Záchranný čln číslo 7
O 00:40 sa začal spúšťať prvý záchranný čln, čln číslo 7 na pravoboku lode za dohľadu Murdocha. Čln mal kapacitu 65 osôb, ale spustil sa len s 28 osobami. Na člne sa nachádzalo 25 cestujúcich – 11 žien a 14 mužov a 3 členovia posádky. Murdoch dovolil nastúpiť aj do člna aj mužom, pokiaľ sa uistil, že v blízkosti sa nenachádzajú žiadne ženy.
Niektorí cestujúci:
Záchranný čln číslo 5
Záchranný čln číslo 7 sa spustil o 00:43 pod dohľadom Murdocha. Do člna nastúpilo okolo 35 pasažierov, na čele s 3.dôstojníkom Pitmanom. V člne sa nachádzali cestujúci prvej triedy a zopár členov posádky.
Cestujúci:
Záchranný čln číslo 3
Veľa ľudí si aj naďalej neuvedomovalo, že loď sa potápa, alebo nechceli uveriť, že sa Titanic potápa. Záchranný čln číslo 3 bol spustený za dohľadu Murdocha o 00:45 s 37 pasažiermi, opäť prevažovali muži – 27 cestujúcich prvej triedy, jedno dieťa a 10 kuričov a členov posádky.
Cestujúci:
Záchranný čln číslo 8
Záchranný čln číslo 8 bol prvý spustený čln na ľavoboku lode za dozoru Charlesa Lightollera. Lightoller bol prísny a dovolil nastúpiť len ženám a deťom. Ida Strausová, manželka milionára Isidora Strausa obaja židia sa vzdala svojho miesta v člne, pretože nechcela opustiť svojho muža. Nakoniec bolo miesto ponúknuté aj pánu Straussovi, ten však zásadne odmietol, že nepôjde skôr ako ostatní muži. Neskôr sa obaja utopili. V člne sa nachádzalo 24 žien prvej triedy a 2 námorníci. Čln bol spustený okolo jednej hodiny ráno.
Núdzový záchranný čln číslo 1
Núdzový záchranný čln 1 bol spustený okolo 01:05. Po spustení člnov 7, 5 a 3 sa ľudia pobrali na ľavobok a veľmi málo ľudí zostalo na pravoboku. Medzi nimi boli milionársky manželia Duff-Gordonovci. Lucy Duff-Gordonová bola módna návrhárka a Sir Cosmo Duff-Gordon bol bohatým statkárom. Murdoch dovolil Duff-Gordonovcom, ich slúžke, slečne Francatelliovej, 2 cestujúcim 1. triedy a kuričom s posádkou do člna nastúpiť. Počet ľudí bol však namiesto 40 len 12. Čln sa však nevrátil, sebeckí manželia nesúhlasili. Hovorí sa, že Cosmo ponúkol kuričom a posádke 5 libier ak sa nevrátia a doplávajú pokojne ku Carpathii. Cosmo sa však bránil, že 5 libier im skutočne ponúkol, ale len za bezpečnú plavbu.
Záchranný čln číslo 6
Záchranný čln 6 bol druhý spustený čln na ľavoboku lode s 24 pasažiermi – 21 žien z prvej triedy, 2 členovia posádky a muž z 3. triedy. V člne sa nachádzala Molly Brownová, ktorá si neskôr vyslúžila prezývku Nepotopiteľná Molly Brownová za svoju horlivú snahu prehovoriť námorníka Roberta Hitchensa o návrat pre ľudí, ktorý odmietal. Paradoxom je, že práve on kormidloval loď, keď narazila. K cestujúcim, ktorí mrzli v Atlantickom Oceáne sa nevrátili.
Záchranný čln číslo 16
Čln číslo 16 bol pravdepodobne tretím spusteným člnom na ľavoboku. Prvýkrát smeli do člnu nastúpiť aj cestujúci 2. a 3. triedy. Bol to pravdepodobne prvý z ôsmich kormových záchranných člnoch, ktorý bol spustený na vodu okolo 01:20 s asi 35 pasažiermi, prevažne členmi posádky cestujúcimi 3. a 2.triedy-ženy a deti.
Záchranný čln číslo 14
Jedná sa o ôsmy spustený čln na vodu za dohľadu Charlesa Lightollera. Člnu velil piaty dôstojník Harold Lowe, ktorý neskôr spojil záchranné člny a s jedným sa vrátil hľadať preživších. Čln bol naplnený len o niečo viac ako z polovice a bol spustený okolo 01:30. Pasažieri boli muži a ženy všetkých tried a posádka. Na člne sa nachádzalo 41 alebo 42 osôb. stred|náhľad|5.Dôstojník Harold Lowe. náhľad|Jacquess Frutelle presvedčil svoju manželku, aby nastúpila do člna číslo 9, ale on sám zomrel pri katastrofe.
Záchranný čln číslo 12
Zrejme deviaty spustený čln a piaty na ľavo-boku lode. Zachránilo sa v ňom 30 pasažierov, prevažne z 2.a 3.triedy.
Záchranný čln číslo 9
Bol to prvý spustený čln na korme pravoboku. Názory na počet pasažierov v člne sa líšia, dokopy sa asi 40 ľudí zachránilo. V člne bola žena spisovateľa Jacquesa Futrella
Záchranný čln číslo 11
Čln bol spustený ako piaty na korme so 70 pasažiermi. Člny začali dosahovať svoju kapacitu a tento bol jediný, ktorý ju presiahol. Istá stylistka, cestujúca prvej triedy Edith Louise Rosenbaum si do člna priniesla hraciu skrinku v podobe prasaťa, s ktorou zabávala deti. Čln sa na vode takmer potopil.
Povrchové úpravy (stavebníctvo)
Povrchové úpravy tvoria lícnu plochu konštrukcie, chránia pred mechanickým poškodením a poveternostnými vplyvmi. Zlepšujú technické vlastnosti konštrukcie a majú estetický a architektonický význam.
Záchranné člny na RMS Titanic
Záchranný čln číslo 13
Čln číslo 13 bol spustený s prevažne pánmi z druhej a ženami z druhej triedy. Mal okolo 65 pasažierov.
Povrchové úpravy (stavebníctvo)
Rozdelenie
Patria sem omietky, obklady, nátery, tapety a pohľadový betón.
Záchranné člny na RMS Titanic
Záchranný čln číslo 15
Čln bol naplnený plným počtom ľudí čiže 65 a prevažne pasažiermi z druhej a tretej triedy.
Yann Aurel Bisseck
Yann Aurel Ludger Bisseck (* 29. november 2000, Kolín nad Rýnom, Nemecko) je nemecký profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste obrancu v talianskom klube Inter Milan.
1. FC Kolín
Bisseck vyrastal v akadémii 1. FC Kolín. Debut za seniorský tím zaznamenal 26. novembra 2017 proti Hertha BSC. Stal sa najmladším hráčom Kolína, ktorý debutoval v Bundeslige aj najmladším nemeckým hráčom.
Hosťovanie do Holstein Kiel
17. januára 2019 bol Bisseck poslaný na polročne hosťovanie do Holstein Kiel v 2. Bundeslige.
Hosťovanie do Roda JC
22. augusta 2019 bol Bisseck poslaný do holandského klubu Roda JC Kerkrade v druhej holandskej lige Eerste Divisie.
Hosťovanie vo Vitória S.C.
Po návrate z hosťovania bol Bisseck zapožičaný do portugalského klubu Vitória S.C. v ktorom hral iba za rezervný tím.
Aarhus GF
Po návrate z Portugalska išiel Bisseck na ďalšie hosťovanie do dánskeho klubu Aarhus Gymnastikforening. Za klub debutoval 18. júla 2021 pri remíze 1:1 s Bröndby IF. Po skončení ročného hosťovania sa klub rozhodol pre opciu na trvalý prestup.
Klubové
''K 6. júlu 2023'' Poznámky
Arménske národné hokejbalové družstvo mužov
Arménske národné hokejbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Arménsko v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou International Ball Hockey Association of Armenia (IABHA), ktorá vznikla v Kanade v roku 2012 a jej hráči sú tvorení naturalizovanými Kanaďanmi alebo kanadskými a americkými potomkami Arménov. Najlepším výsledkom družstva je 15. miesto z majstrovstiev sveta v roku 2017.
Vrcholné podujatia
Arménske družstvo sa zúčastnilo 3 turnajov majstrovstiev sveta, prvýkrát v roku 2013. Na prvom turnaji bolo nasadené do skupiny B divízie, v ktorej dokázalo bodovať v zápasoch s 🇮🇱 a 🇧🇲, napriek tomu obsadilo až poslednú priečku. O dva roky neskôr na turnaji vo švajčiarskom Zugu bodovalo v jednej zo skupín B divízie iba s 🇭🇰, keď s ním remizovalo, potom vo vyraďovacej fáze dvakrát prehralo a skončilo opäť na poslednom mieste. V roku 2017 v Pardubiciach už dokázalo zvíťaziť v 4 stretnutiach a obsadilo konečné 15. miesto.
Kuruc (povstalecký vojak)
náhľad|Maľba znázorňujúca umeleckú predstavu boja kurucov a [[Labanec (cisársky vojak)|labancov]] Kuruc (🇭🇺) bol protihabsburský povstalecký vojak, z oblasti Uhorska v rokoch 1514 do 1711. Pojem kuruci sa používal najmä koncom 17. storočia. Avšak napr. František II. Rákoci, tento termín pre označovanie vlastných vojsk nepoužíval. Protivníkmi kurucov boli vojská habsburskej monarchie, nazývaní tiež labanci. Jadro kuruckého vojska tvorili poddaní a z nich bolo mnoho Slovákov.
Pôvod termínu
Pôvod slova kuruc nie je dodnes uspokojivo vysvetlený. Podľa Mateja Bela je slovo kuruc odvodené z maďarského označenia križiakov, resp. latinského crutianus. Prví kuruci boli pôvodne príslušníci armády Juraja Dóžu, ktorí mali zasiahnuť v rámci križiackych vojsk proti Osmanskej ríši. Turci označovali týmto termínom uhorských utečencov spod habsburskej nadvlády. Niektoré názory tiež poukazujú na možný pôvod z nemeckého slova (nemecká kliatba - fluch) Kruzitürken (doslova kresťanskí Turci, poturčení kresťania).
Omietka
Omietka je súčasť povrchových úprav stavby.
Rozdelenie
Omietky rozdeľujeme podľa umiestnenia (vonkajšie a vnútorné), použitého materiálu (vápenné – používa sa ako jednovrstvová v hrúbke 10 až, cementové ), sadrové, vápenno-cementové (10 – ), štukové , hlinené (20 – ) a úpravy povrchu (hrubé, hladké, ozdobné).
Postup pri omietaní
Omietame ručne alebo strojom. Vnútorné omietky sa nanášajú vtedy, ak je hotová hrubá stavba. Podklad musí byť pripravený tak, aby zabezpečil priľnavosť malty, musí byť čistý, zárubne a okná zakrývame. Osadíme maltové terče, oceľove omietníky do zvislej polohy a nahadzujeme jadro murárskou lyžicou medzi omietníky postupne v pásoch. Maltu po nahodení sťahujeme pomocou dosky a na stuhnutú jadrovú omietku nanášame lícnu vrstvu naťahovaním pomocou hladidla. Nakoniec povrch vyhladíme.
Bitka pri Bolimove
Bitka pri Bolimove bola nerozhodná bitka z obdobia prvej svetovej vojny, ktorá sa 31. januára 1915 odohrala medzi Ruskou ríšou a Nemeckým cisárstvom. Býva považovaná za úvod k Druhej bitke pri Mazurských jazerách. Nemci v boji použili aj slzný plyn, čím je bitka dodnes známa ako dejisko prvého širokého nasadenia chemických zbraní v rámci prvej svetovej vojny i dejín vojenstva vôbec.
Vojak z povolania
Vojak z povolania je príslušník ozbrojených síl (vojska), ktorý vojenskú službu vykonáva ako svoje povolanie v služobnom pomere. Táto vojenská osoba z povolania je povinná vykonávať vojenskú činnú službu v dĺžke určenej osobitnými predpismi.
Montbazon (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vojak z povolania
Dejiny
Korene vzniku celoživotnej vojenskej služby na dnešnom území Slovenska siahajú až do obdobia existencie habsburskej armády. Totiž cisárskym patentom zo 4. mája 1802 bola doživotná vojenská služba v habsburskej armáde zrušená a dĺžku služby určili na 10 až 14 rokov.
Montbazon (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vojak z povolania
Dejiny
Po vzniku Československej republiky v roku 1919 vznikla v Československej armáde kategória vojakov s názvom „dôstojníci a rotmajstri z povolania“. Branný zákon z roku 1949 zaviedol pojem „služba vojenských osôb z povolania“. Výraz „vojak z povolania“ sa vo vojenskej terminológii objavil v roku 1959.
Od 1.januára 1998 boli vojaci z povolania zákonom číslo 370/1997 Z.z. o vojenskej službe, preklasifikovaní ako „profesionálni vojaci“.
Charakteristika
Za vojakov z povolania bolo možné prijať len občanov Československej republiky s potrebnou telesnou zdatnosťou, ktorí spĺňali stanovené morálno-politické a odborné požiadavky určené vykonávacími predpismi. Vojakmi z povolania boli práporčíci, dôstojníci a generáli, ktorí vykonávali vojenskú službu ako svoje povolanie v služobnom pomere, do ktorého boli prijatí na vlastnú žiadosť až po vykonaní základnej alebo náhradnej služby. Vojaci z povolania boli povinní vykonávať službu v mieste a vo funkcii podľa potrieb ozbrojených síl.
Vojaci z povolania nemohli uzavrieť vedľajší pracovný pomer; konať zárobkové práce mohli len so zvolením kompetentných orgánov ozbrojených síl. Študovať na školách mimo ozbrojených síl mohli len so zvolením kompetentných orgánov ozbrojených síl.
Zoznam železničných staníc a zastávok v Bratislave
Toto je zoznam železničných staníc a zastávok na území Bratislavy. Nachádzajú sa tu osobné, zoraďovacie a nákladné železničné stanice.
Plánované zastávky
V rámci rozširovania železničnej dopravy v Bratislave je plánované vybudovanie viacerých železničných zastávok. Možné zastávky sú: Lamačská brána pri Bory Mall, Patrónka, Filiálka a Bosákova oproti Auparku, Devínska Nová Ves, Mladá garda, Trnávka a Ružinov.
Kevin Schade
Kevin Schade (* 27. november 2001, Postupim, Nemecko) je nemecký profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste útočníka v anglickom klube Brentford FC.
SC Freiburg
Schade sa pripojil k mládežníckemu tímu SC Freiburg v roku 2018. Hrával v rezervnom tíme Freiburgu dva roky. Svoj debut za A-tím absolvoval 21. augusta 2021 pri výhre 2:1 nad Borussiou Dortmund. V novembri 2021 aj napriek záujmu špičkových európskych klubov Schade predĺžil zmluvu s tímom o päť rokov.
Brentford FC
4. januára 2023 Schade odišiel na polročné hosťovanie do anglického klubu Brentford FC. Dňa 12. júla podpísal päťročný kontrakt za klubový rekordný poplatok 22 miliónov libier.
Medzinárodná kariéra
Schade reprezentoval Nemecko na rôznych mládežníckych kategóriach.
Za seniorskú reprezentáciu Nemecka debutoval v priateľskom zápase proti 🇵🇪 25. marca 2023.
Klubové
''K 7. júlu 2023''
Medzinárodné
''K 7. júlu 2023''
Monthodon
Monthodon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kopáčovská
Kopáčovská je prírodná pamiatka ev. č. 986, ktorá sa nachádza v okrese Písek na severovýchodnom okraji obce Čimelice v ktorej katastrálnom území aj leží. Oblasť leží v jednom z priľahlých údolí rieky Skalice v nadmorskej výške 416 až. Prírodnú pamiatku tvoria malý rybník, pás lesa a mokraďová lúka so vzácnou flórou, cez ktorú preteká bezmenný potok odvádzajúci vodu z rybníka. Správa AOPK České Budějovice.
Predmetom ochrany je mokraďová lúka s hojným výskytom žltohlavu európskeho (Trollius europaeus), ďalej potom sa tu vyskytuje kosatec sibírsky (Iris sibirica), hadivka obyčajná (Ophioglossum vulgatum), vstavačovec májový (Dactylorhiza majalis), ostrica dvojradová (Carex disticha), ostrica Hartmannova (Carex hartmanii) a lipkavec severný (Galium boreale). Okrem chránených rastlín sa tu vyskytujú aj vzácni zástupcovia fauny ako skokan zelený (Pelophylax esculentus), užovka obojková (Natrix natrix) a vlha obyčajná (Oriolus oriolus).
Lokalita
Kopáčovská sa rozkladá na katastrálnom území obce Čimelice v okrese Písek, konkrétne severozápadne od obce v blízkosti cesty spájajúcej Čimelice s obcou Králova Lhota. Územie má rozlohu 1,03 ha a je situované v nadmorskej výške medzi 416 až medzi dvojicou nízkych vrcholkov. Celá oblasť sa nepatrne skláňa k západu. Na južnom a severovýchodnom okraji je obklopená zalesnenými pozemkami čiastočne zasahujúcimi do územia pamiatky, na severe a východe sa nachádzajú poľnohospodársky využívané lúky a polia. Západnú hranicu potom tvorí spomínaná pozemná komunikácia medzi obcami.
Okolo územia nie je vyhlásené osobitným predpisom ochranné pásmo, teda sa za ochranné pásmo považuje podľa zákona 50 metrová zóna od hranice.
História
náhľad|Pohľad na východ, smerom k malému rybníku Ku skoršiemu využívaniu územia nie sú známe žiadne podrobnosti. Pravdepodobne bola ale lúka využívaná na príležitostnú pastvu či kosenie. V západnej časti územia sa historicky pravdepodobne nachádzal ďalší malý rybník, prípadne za vznik podmáčeného územia mohla výstavba pozemnej komunikácie. Prírodná pamiatka bola zriadená vyhláškou plenárneho zasadnutia Okresného národného výboru Písek zo 4. decembra 1985 s dátumom účinnosti od 1. februára 1986. Za komunizmu územie obhospodarovala Lesná správa Milevsko, no po reštitúcii majetku je plocha celej lokality v súkromnom vlastníctve. Kosenie potom zaisťuje Krajský úrad Juhočeského kraja.
V 90. rokoch 20. storočia uvádza prieskum lokality, že časť územia bola dlhodobo nekosená a teda zanedbaná. V priestore stredovej odvodňovacej stoky (potoka) rástli hojne ruderálne druhy ako napríklad pŕhľava dvojdomá (Urtica dioica). Zlepšením starostlivosti a pravidelným kosením sa darí tieto nepôvodné druhy postupne zatlačovať a umožňovať návrat pôvodných spoločenstiev.
V roku 2010 bol schválený plán starostlivosti o lokalitu na obdobie 1. januára 2010 až 31. decembra 2019.
Prírodné pomery
náhľad|[[Vstavačovec májový (Dactylorhiza majalis) kvitnúci na lokalite, 2013]] Lokalita patrí do mierne teplej klimatickej oblasti MT11, pre ktorú je charakteristická mierne teplá zima a dlhé, teplé a suché leto. Priemerná teplota je medzi 5 až 6°C. Z geomorfologického pohľadu spadá lokalita do Táborskej pahorkatiny, okrsku Zvíkovskej pahorkatiny.
Geológia
Podložie je tvorené amfibol-biotitickým granodioritom a granitom stredočeského plutónu. Na tomto horninovom podklade sú usadené deluviofluviálne sedimenty v podobe hlinitých pieskov a ílovopiesčitých hlín holocénneho obdobia. Na samotnom povrchu je potom pôdny profil tvorený prevažne kyslou kambizemou pseudoglejovou a glejom typickým.
Hydrológia
Vo východnej časti územia sa rozkladá bezmenný rybník. Na západnom okraji pod hrádzou potom začína krátky bezmenný potok tečúci priamo západným smerom a odvádzajúci vodu z rybníka do Skalice. Len na západnom okraji územia sa potok čiastočne rozlieva a vytvára menšiu mokraď. Potok sa následne vlieva do rieky Skalice tvoriacej jeden z prítokov rieky Otavy v mieste, kde už ale Otava tvorí časť priehradnej nádrže Orlík. vľavo|náhľad|Pohľad smerom k ceste na odtokový jarok spolu s tôňou
Flóra
Dnes je hlavným rastlinným spoločenstvom na lokalite lúčny porast vlhkých a striedavo vlhkých stanovíšť zväzu Calthion a Molinion, ktoré aj vzájomne medzi sebou prechádzajú v závislosti na konkrétnej časti lokality. V strednej časti prírodnej pamiatky sa tak na pravom brehu potoka vyskytujú skôr lúky striedavo vlhkého charakteru. V tejto časti sa najviac vyskytujú zástupcovia lipkavca severného (Galium boreale) vytvárajúci až súvislé porasty, ďalej vstavačovec májový (Dactylorhiza majalis) v počte desiatok kvitnúcich rastlín a žltohlav najvyšší (Trollius altissimus), ktorý je tu v počte približne 200 kvitnúcich rastlín. Na približne 2 metroch štvorcových sa v tejto časti taktiež vyskytuje aj silne ohrozený kosatec sibírsky (Iris sibrica). Predpokladá sa, že historicky pred príchodom človeka sa na lokalite vyskytovali luhy a jelšiny triedy Salicetae purpureae, Alnetae glutinosae a Quercy-Fagetea.
Z ďalších významných druhov tu rastie hadivka obyčajná (Ophioglossum vulgatum) s výskytom približne 10 rastlín podľa prieskumu z roku 2009, ďalej ostrica dvojradová (Carex disticha) vytvárajúca vitálnu populáciu a málo početná populácia ostrice Hartmanovej (Carex hartmanii).
Fauna
Podľa prieskumu z roku 1994 sa tu z vtákov vyskytuje kriticky ohrozená vlha obyčajná (Oriolus oriolus).
Ochrana
Prírodná pamiatka je s ohľadom na svoju rozlohu značne zraniteľná. Hlavné nebezpečenstvo predstavujú ruderálne druhy rozširujúce sa z okolitých pozemkov pozdĺž stredového odtokového jarku. Jedná sa prevažne o pŕhľavu dvojdomú (Urtica dioica), pichliač roľný (Cirsium arvense), lipkavec obyčajný (Galium aparine) a pýr plazivý (Elytrigia repens). Týmto druhom sa darí na hrádzi rybníka a na miestach, kam bola predtým vyhrnutá hlina z potoka či rybníka. Účinnou ochranou pred šírením týchto druhov je pravidelné kosenie lokality. náhľad|Kvitnúci [[žltohlav európsky (Trollius europaeus) v centrálnej časti územia, rok 2013]] Aktuálny plán starostlivosti uvádza, že vzhľadom na nedostatočnú frekvenciu kosenia do roku 2009, sa ruderálne spoločenstvá úspešne šírili naprieč lokalitou a vytláčali tak pôvodné cenné spoločenstvá rastlín. Plán starostlivosti tak odporúča zvýšiť frekvenciu kosenia a to minimálne 2 krát ročne. Taktiež uvádza, že skôr nekosená časť územia sa začína pozvoľna zotavovať.
Turizmus
Lokalita leží mimo značené turistické trasy. K prírodnej pamiatke Kopáčovská sa dá dostať z Čimelíc po ceste vedúcej do obce Králova Lhota. Za mostom cez rieku Smutnú sa nachádza približne po 300 metroch po pravej strane zjazd na poľnú cestu vedúcu k rybníku Nerestec. Táto poľná cesta prechádza severne od prírodnej pamiatky a postupne sa k nej približuje, až v severovýchodnom a východnom cípe tvorí jej hranicu.
I Only Wanna Be With You (Volbeat)
„I Only Wanna Be With You“ je singel dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat z ich prvého štúdiového albumu The Strength / The Sound / The Songs, ktorý sa objavil v roku 2005. Skladba je cover verzia skladby Dusty Springfieldovej „I Only Want to Be with You“. Skladba sa nedostala na žiadne rebríčky a bol to jediný singel z albumu.
V hudobnom videu môžme vidieť skupinu Volbeat hrať na vrchole budovy v Kodani, zatiaľ čo robia rez žene, ktorá je na operácii, kde sú pripravení lekár a dve sestry. Počas operácie sa zdá byť jasné, že lekár nie úplne zvládol svoje remeslo, a na konci žena umiera.
Citroën BX
thumb|Citroën BX prvej generácie 1982 – 1985 thumb|Citroën BX I. 1982 – 1985 náhľad|BX GTi Automatic interiér náhľad|BX 16V MK I. pohľad zozadu
Po krachu Citroenu a vzniku skupiny PSA Peugeot Citroen, bol BX prvým spoločným modelom strednej triedy. V rámci nového koncernu zaujal Citroen miesto inovatívnej a netradičnej značky a Peugeot konzervatívnej a stabilnej. Celkom nová koncepcia prevzala základ pruženia z modelu GS. Karoséria bola úplne novej koncepcie hatchback a rozmermi balancovala na hranici nižšej strednej a strednej triedy. Motorizácie boli modernizované alebo prevzaté z Peugeotu. Vďaka investíciám a technickým prínosom Peugeotu sa podarilo zmodernizovať BX zaznamenal veľký predajný úspech a zachránil automobilku pred pádom. Narozdiel od koncernovej Simcy. BX využíval hydropneumatické odpruženie na prednej aj zadnej náprave, vpredu závesy typu McPherson, vzadu vlečená náprava. Brzdy boli kotúčové na oboch nápravách, vo vyšších výbavách so systémom ABS.
Motorizácie
náhľad|BX Break 4x4, jeden z 562 vyrobených kusov
BX 4x4
Na podvozku BX vznikol aj variant označený 4x4 alebo 4WD s permanentným náhonom všetkých kolies. Platforma má spoločné súčasti s modelmi Peugeot 405 x4, Mi16x4 a T16. Celkovo bolo vyrobených iba 712 kusov modelu BX 4x4 a 562 kusov modelu BX Break 4x4. BX 4WD boli vybavené benzínovými aj naftovými motormi z rady XU a XUD výhradne o objeme 1905 ccm. Najsilnejšou motorizáciou bolo GTi 4x4 o výkone 125k použité iba vo verzií hatchback. Brzdy boli vybavené systémom ABS. Karoséria modelu mala upravený stredový tunel aby sa vošiel kardán pre zadnú nápravu, to malo za následok zmenšenie priestoru pre nohy spolujazdca. Tento model bol jediným hydropneumatickým vozidlom vybaveným náhonom všetkých kolies. Rozdelenie náhonu bolo 53% krútiaceho momentu pre prednú nápravu a 47% pre zadnú nápravu. Zadný diferenciál typu Torsen (citlivý na krútiaci moment), bol samosvorný. Medzinápravová rozvodovka bola ovládaná elektronickou uzávierkou diferenciálu, ktorú bolo možné spustiť pri rýchlosti pod 40 km/h, tým došlo k rozdeleniu krútiaceho momentu 50:50 medzi prednú a zadnú nápravu. Spolu s nastaviteľnou výškou podvozku sa BX stal predchodcom dnešných SUV.
BX SPORT
náhľad|BX SPORT, jeden z 7500 vyrobených kusov
V rokoch 1985 až 1987, bola uvedená špeciálna limitovaná séria BX SPORT v množstve 7500 kusov. Model sa líšil od normálnej série hlavne výkonným motorom a vonkajším vzhľadom. Dostal laminátové nárazníky podobné neskoršiemu modelu 16V, a rozširujúci laminátový bodykit. Motor o objeme 1905 cm3 mal dvojitý karburátor weber a dosahoval výkon 126 koní (93kW) a krútiaci moment 170 Nm. Pôvodne plánovaná séria 2500 kusov bola vďaka predajnému úspechu rozšírená o ďalších 5 000 kusov.
BX GTi 16V
náhľad|BX 16V Facelift Marcello Gandini 1990 – 1993 BX GTi 16 Valve alebo francúzsky 16 Soupapes je limitovaná séria modelu Citroën BX, s najsilnejším motorom o objeme 1905 cm3, vzhľadovo odlišný s pridanými laminátovými prahmi, širšími nárazníkmi a najvyššou výbavou. Jeho akcelerácia bola impozantná v 5-dverovej strednej rodinnej triede. (0-100 7,5s). Boli použité 2 motory, motor XU9J4 (D6C Motronic ML4.1) o výkone 160 koní a XU9J4Z (DFW Motronic M1.3) o výkone 148k (katalyzátor podľa krajiny určenia) alebo 158k, líšili sa hlavne kompresným pomerom a nastavením vačkových hriadeľov.
Model bol faceliftovaný v roku 1990 návrhárom Marcellom Gandinim. Pod výbavu BX 16V patrilo štandardne ABS, vyhrievané a elektricky ovládané zrkadlá, hmlové svetlá, bodykit, zadný stierač, elektricky ovládaný šíber (podľa krajiny) a klimatizácia (príplatok), palubný počítač (príplatok), vyhrievané sedadlá (príplatok). GTi 16V mali anatomické sedadlá od firmy Recaro s výrazným bočným vedením a bedrovou opierkou pre vodiča. Vpredu boli použité kotúčové brzdy s vnútorným chladením, vzadu klasické kotúčové. Boli použité hydropneumatické zásobníky („gule“) menšieho objemu kvôli aktívnejšej odozve podvozku na náklony.
Celkovo vyrobili 11896 kusov Mk1 a 3 544 kusov verzie Mk2.
BX 4x4 Dakar a Strakit
V roku 1984 bol postavený prototyp s číslom 250 pre závod Paris-Alger-Dakar. Posádku tvorili Michel Morkycki a Odile Viemon. Vozidlo havarovalo na bok ešte v európskej etape a nemohlo dokončiť závod. Projekt bol zrušený a posádka neskôr v roku 1983 jazdila prototyp modelu BX Strakit s rôznymi motorizáciami pre závody 1000 jazier.
BX 4TC EVO
náhľad|BX 4TC Evo, číslo 17 Phillipa Wamberga z rally Acropolis Nové oddelenie Citroen Compétition pod vedením Guy Verriera sa rozhodlo ,že podobne ako Peugeot, vstúpi na populárne preteky skupiny B. Začali prvé úpravy a prototypy postavené na modeli BX. Bol zvolený 4tý prototyp s motorom o výkone 405 koní, neskôr zníženým na 380 koní kvôli spoľahlivosti a výdrži. 1.1.1986 bol homologovaný model BX 4TC Evo, na základe povinnej 200 kusovej civilnej verzie BX 4TC. Označenie 4 TC znamenalo 4x4 Turbo Competition. Motor bol použitý z koncepcie Simcy zo 70-tých rokov, napriek tomu dosahoval N9TE L4 OHC 8V výkon 380 koní a maximálny krútiaci moment 461 Nm pri 550 otáčkach. Prevodovka bola z modelu Citroen SM, rovnako zo 70. rokov. 4TC bol postavený ako priama konkurencia starého modelu Audi Quattro. Narozdiel od ostatných účastníkov, BX mal skeletovú karosériu a nie modernejší trubkový rám. Motor bol umiestnený vpredu, nie vzadu a v strede ako bolo nastupujúcim trendom. Ako jediný využíval nekonvenčné a hydropneumatické odpruženie, kvôli nemu ale bol najťažším vozidlom v skupine (1150 kg). Posádkou prvého vozidla boli Jean-Claude Andruet a navigátorka Annick Peuvergne. Posádkou druhého vozidla bol Phillipe Wambergue a navigátor Jean-Bernard Vieu. Posádky boli neskúsené a vozidlá neboli dostatočne otestované a pripravené. BX sa zúčastnil iba troch rallye v skupine B.
Andruet strácal na vedúce vozidlo iba 5 sekúnd, keď zišiel z cesty a havaroval. Wambergue prišiel o všetku hydraulickú kvapalinu a zostal bez pruženia, skončil v prvej etape. Tretia posádka Chomat a Breton, mala odtrhnutý záves zadného kolesa, závod rovnako nedokončili.
Začiatkom roku 1987 bola skupina B zakázaná a zrušená. Vedenie Citroenu rozhodlo o zošrotovaní vozidiel a nepokračovalo v závodoch. O modeli sa oficiálne Citroen už nikdy nezmieňoval, napriek tomu uchoval jeden kus vozidla v múzeu Conservatoire Citroen. Niektoré vozidlá sa dostali do súkromných rúk a objavili sa v menších rallye a rallycross pretekoch. Jedno vozidlo bolo zachránené rodinou Wambergových, ktorá ho vlastní doteraz.
BX 16 Superturismo
V roku 1989 divízia Citroen Sport, vyrobila tri prototypy vozidla BX 16 ST (16V Supercompetition Turbo). Mali nahradiť menšie vozidlá v závode, Citroen AX Superproduction, ktoré nemohli použiť vačšie motory a lepší náhon 4x4. Dve vozidlá s číslami 12 a 14 sa zúčastnili pretekov. Posádky tvorili jazdci Peugeotu 505 a menších Citroenov AX. Jean-Pierre Jarrier, Jean-Pierre Jabouille, Jean-Pierre Beltoise a André Bourdon. V roku 1990 bol použitý motor T16 Evo2 o výkone 500 koní. Vozidlá jazdili v rokoch 1989 a 1990, umiestnenie dosiahli až na konci sezóny 1990. Vozidlo s číslom 14 skončilo v múzeu Conservatoire Citroen.
BX Rallycross
V roku 1988 začal Jean Luc Pailler jazdiť v závodoch rallycross v skupine N s Citroenom BX Sport. Neskôr s Citroenom BX 16V 4x4 v žltých farbách sponzora, známeho pod názvom La Postier (poštár). Po niekoľkých úspechoch, získal podporu sponzora Citroen Sport. V roku 1990 s novým vozidlom Citroen BX 2000 Turbo 4x4 s motorom T16 Evo o výkone 600 koní, začala séria víťazstiev Jeana Luca a Citroenu ktorá pokračovala neskôr s modelom Xantia. Vozidlo bolo vybavené hydropneumatickým odpružením, ktoré sa ukázalo byť prínosným na nespevnených a rozbitých povrchoch oproti konkurencií. Jean-Luc Pailler sa majstrom v rallycrosse s celkovým počtom 95 víťazstiev. Citroen BX tak napriek predošlým neúspešným pokusom zakončil športové pôsobenie víťazstvom na eurocup šampionáte v roku 1991,1992 a 1993.
Bezpečnosť
Bezpečnostné systémy: ABS
Karoséria bola navrhnutá s deformačnými zónami pod sedadlami a nad hlavami posádky, tak aby pri náraze vytvorila energiu odkláňajúcu kabínu. Volant sa pri náraze zasúval smerom od posádky. Model absolvoval čelné nárazové skúšky na firemnom polygone pri rýchlosti 50km/h. Po náraze sa dali otvoriť dvere.
Orol bronzový
Orol bronzový môže byť:
Rajón (Ukrajina)
náhľad|Mapa Ukrajiny s vyznačenými oblasťami a ich rajónmi
V roku 2020 prebehla reforma, pri ktorej sa znížil počet rajónov zo 490 na 136. Zároveň sa do rozšírených, prípadne novovytvorených rajónov začlenili bývalé mestá oblastného významu, ktoré boli pod správou oblastí. Mestá Kyjev a Sevastopoľ nie sú súčasťou rajónu, pretože majú zvláštne postavenie.
De iure je na Ukrajine ale 140 rajónov, pretože v Autónomnej republike Krym, v súčasnosti okupovanej Ruskom, neprebehla plánovaná redukcia 14 rajónov na 10 nových. Ďalších 7 rajónov je na nekontrolovanom území Luhanskej a Doneckej oblasti.
Mary Ann's Place
Sprievodné hudobné video zobrazuje príbeh skladieb „Danny & Lucy (11PM)“, „Fire Song“, „Mr. & Mrs. Ness“ a „Mary Ann's Place“, ktoré je súčasťou toho istého príbehu. Singel sa umiestnil v Tjeklisten na 1. mieste a v Tracklisten 35. miesto.
Skladba nasleduje skladby „Danny & Lucy (11PM)“ a „Fire Song“ z albumu  The Strength / The Sound / The Songs  (2005) a skladby „Mr. & Mrs. Ness“ z albumu Rock the Rebel / Metal the Devil (2007) a rozpráva tragický príbeh rodiny Nessovcov.
Produkcia
Skladbu zložil spevák a gitarista Michael Poulsen na turné skupiny Volbeat v súvislosti s Rock the Rebel / Metal the Devil. Ku koncu turné skupina hrala skladbu niekoľkokrát počas koncertov. Poulsen v rozhovore povedal, že cítil, že mu niečo chýbalo, a potom premýšlal o ženskom hlase. Počas jazdy počul CD so skupinou Swan Lee, ktorej speváčka, Pernille Rosendahl, mala taký hlas že si myslel, že by vyhovoval do skladby. Potom kontaktoval speváčku.
Skladba bola nahraná v meste Ribe spolu s Jacobom Hansenom v marci a apríli 2008 v Hansen Studios. Ako hosťujúci hudobník hral Kristian Pedersen na akustickú gitaru.
Pre skladbu bolo vytvorené hudobné video, ktoré režíroval Alex Diezinger. Videoklip medzi skupinou Volbeat a Rosendahlovou, ktorí skladbu spievajú, a celá akcia sa skladá zo štyroch skladieb. Najprv, spor medzi Pánom a Pani Nessovcami a ich dcérou vo svojej obývacej izbe, po ktorej ich Lucy opustí spolu s priateľom Dannym. Idu nesprávne a zahynú, po čom sa Mary Ann stará o seba v zármutku. Pán Ness je zatknutý a uväznený. Nakoniec má možnosť navštíviť cintorín a položí na ich hroby kvety, zatiaľ čo ich prízraky stoja a pozerajú na neho. Inšpirácie k videu prišli z filmu Dogville od Larsa von Triera (2003), rôzne miestnosti a priestory sú zaznamenávané provizórnymi kriedovými linkami, a sú tam napísané texty ako "Prison" a "Graveyard"
Hodnotenia a umiestnenia
Recenzent časopisu BT napísal, že „Michaelov duet s Pernille Rosendahlovou na skladbe "Mary Ann's Place" je božsky dobrý“ a časopis Diskant.dk napísal, že duet „[je] naozaj príjemný závan čerstvého vzduchu“. Recenzent časopisu GAFFA napísal, že „anjelsky sladké harmónie v refréne je ako mana z neba“, zatiaľ čo časopis Politiken nazval skladbu pekným duetom.
Singel debutoval na 35. mieste dňa 23. januára 2009 na Tracklisten, ktoré sa stalo najvyšším hodnotením. Do zoznamu sa dostali tri týždne. Skladba „Mary Ann's Place“ sa umiestnila do konca novembra 2008 na 9. mieste, ale po uplynutí troch týždňov sa opäť vrátila. Vrátila sa na konci konca januára 2009 a vo februári sa umiestnila na 1. mieste v 7. týždni, aby sa vrátila na konci marca. Strávila celkovo 12 týždňov na rebríčkoch Singel sa neumiestil v žiadnom rebríčku mimo Dánska.
Škaredá Betty
Škaredá Betty ( je americký komediálno-dramatický televízny seriál, ktorý bol pôvodne vysielaný na televíznej stanici ABC. Prvá epizóda bola odvysielaná 28. septembra 2006 a posledná 14. apríla 2010. Televízny seriál, je inšpirovaný kolumbijskou telenovelou, Yo soy Betty, la fea, ktorá sa dočkala mnohých ďalších medzinárodných adaptácií.
Obklad (staviteľstvo)
Obklady sú súčasť povrchových úprav stavby a je to úprava pomocou obkladačiek, dosiek, fólií atď. Poznáme keramický, sklené, drevené, kovové a obklady z prírodného kameňa. Ďalej ich rozdeľujeme na vnútorné a vonkajšie. Vnútorné obklady zlepšujú hygienu priestorov, zabezpečujú zvukovú a tepelnú nepriepustnosť stien. Keramické obklady sa používajú v rôznych tvaroch, rozmeroch a farbách. Obklady z kamenných dosiek sa používajú z materiálov : žula, mramor, travertín. Ich hrúbka je od 20 do. Používa sa na obklad soklov, pilierov a schodísk. Obklady z plastových dosiek majú výhody v tom, že sú ľahké a že sú odolné voči olejom a kyselinám. Drevené obklady sa prichytávajú na drevené lišty alebo drevený rám.
Zdvojnásobovanie
Zdvojnásobovanie je metóda (algoritmus) používaná k výpočtu súčinu dvoch činiteľov. Táto metóda umožňovala v dobe pred objavením základných aritmetických algoritmov nahradiť operáciu násobenia operáciami sčítavania.
Zdvojnásobovanie bolo v minulosti považované tiež za jednu zo základných matematických operácií.
Ukážka výpočtu
Pre nájdenie súčinu 94\times639 rozložíme menší činiteľ 94 na súčet mocnín čísla 2:
a opakovaným zdvojnásobovaním väčšieho činiteľa vypočítame jeho násobky mocninami čísla 2: Platí:
Bábkové divadlo Žilina
Bábkové divadlo Žilina (skratka BDŽ) je kultúrna a umelecká ustanovizeň, profesionálne, repertoárové divadlo so stálym umeleckým súborom, ktorej hlavným predmetom činnosti je utváranie podmienok na vznik a šírenie bábkarskej tvorby pre deti, mládež a dospelého diváka. Sídli v Žiline na ulici Kuzmányho a jeho zriaďovateľom je Žilinský samosprávny kraj.
BDŽ je najstaršie profesionálne divadlo pre deti a mládež na Slovensku (založené 1. septembra 1950 pod názvom Bábková scéna Krajového divadla pracujúcich, od 1. apríla 1961 nesie názov Bábkové divadlo Žilina).
Od roku 2008 organizuje každé dva roky festival slovenských profesionálnych bábkových divadiel Bábková Žilina - Živý festival a v spolupráci s Národným osvetovým centrom súťaž pôvodných dramatických textov pre deti a mládež Artúr.
Vznik divadla
Veľký kus nadšenia ale aj naivnej odvahy z nepoznaného sa spája s chvíľou, keď skupina ochotníkov zoskupených okolo žilinského bábkara Teodora Zvaru prešla do existenčne neistých podmienok rodiaceho sa profesionálneho bábkarstva na Slovensku. Stalo sa tak 1. septembra 1950 a Žilinčania boli prví. Ochotníci z bábkového divadla Radosť v Žiline prešli pod administratívne krídla vtedajšieho domáceho činoherného Krajového divadla pracujúcich a začali pôsobiť pod názvom Bábková scéna Krajového divadla pracujúcich. Takáto fúzia však aj po niekoľkých rokoch spolunažívania prinášala bábkarom mnohé vážne problémy. Prejavovali sa najmä pri rozdeľovaní spoločných financií, kedy sa obyčajne ukázalo, že „košeľa bola bližšia ako kabát.“ Na základe všeobecnej nespokojnosti a nátlaku bábkarov sa súbor napokon osamostatnil a 1. apríla 1961 vzniklo Bábkové divadlo Žilina. Tento názov nesie divadlo dodnes.
Prvé roky
Prvé roky existencie Bábkovej scény Krajového divadla pracujúcich sa niesli v znamení prenášania ochotníckych skúseností do tvoriaceho sa profesionálneho systému práce. Prejavovalo sa to v nenáročnej dramaturgii, v popisnej réžii a v naivnom výtvarnom prejave.
70. - 90. roky
Novú etapu divadla začína nastupujúci režisér Milan Tomášek. Tomášek inklinoval ku klauniáde a revuálnemu programu. Chýbajúce komerčné požiadavky na vycestovanie do zahraničia zapĺňa inscenáciou hry Ivana Pilného Revue Ferri a Tonny (1972), ktorá dlhé roky reprezentovala divadlo v blízkych i atraktívne „vzdialených“ krajinách sveta.
V 80. rokoch sa na čelo bábkového divadla dostáva spisovateľ Ján Papp. Pre jeho desaťročné pôsobenie v divadle je príznačné hľadanie umeleckých osobností na vedúcich postoch, schopných posunúť divadelný prejav na vyššiu umeleckú úroveň. Veľa očakával od tvorivej dvojice, režiséra Karla Brožka a dramaturga Jozefa Mokoša.
Na vedúcich postoch v Bábkovom divadle Žilina sa v priebehu 90. rokov vystriedal neuveriteľný počet režisérov a výtvarníkov z Česka i Slovenska. Umelecky kvalitatívne premeny divadla, posúvajúce jeho vývin vpred, boli vždy spojené s osobnosťou režiséra a jeho tvorivého tímu.
Montlouis-sur-Loire (obec)
Montlouis-sur-Loire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Bábkové divadlo Žilina
Po roku 2000
Pred túto úlohu sa v roku 2003 postavil riaditeľ Peter Tabaček s režisérom Tomášom Hudcovičom, šéfkou umeleckého súboru Janou Eliášovou a v nasledujúcej sezóne aj s dramaturgom Eduardom Kudláčom. Dramaturgia divadla sa v týchto sezónach pohybovala v troch žánrových rovinách. Venovala sa adaptáciám klasických ľudových rozprávok, dramatizáciám autorských rozprávok a orientovala sa aj na pôvodné autorské hry. Hoci po krátkom pôsobení odišiel z divadla režisér Hudcovič a po niekoľkých sezónach aj dramaturg Kudláč, vedenie divadla vynaložilo všetko úsilie, aby sa súbor nedostal do stavu umeleckej apatie. Do divadla sa podarilo získať koncepčne mysliaceho Petra Palika a k najstarším a skúseným členom hereckého súboru pribudla mladá generácia bábkohercov.
Montlouis-sur-Loire (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
SEAT Inca
náhľad|SEAT Inca náhľad|SEAT Inca zozadu SEAT Inca (Typ 9K) bol pick-up vyrábaný španielskym automobilovým výrobcom SEAT v rokoch 1995 a 2003. Bolo navrhnuté a zostavené v Španielsku. Inca je založená na SEAT-e Ibiza Mark 2. Prvýkrát bola predstavená na Barcelona Motor Show v roku 1995. Inca bola nástupcom modelu Terra.
SEAT Inca mala dve zadné krídlové dvere, ktoré, pretože neboli symetrické, mali uľahčiť nakladanie a vykladanie. Inca, je schopná uniesť užitočnú hmotnosť 550 kg a ťahať 1 000 kg brzdený príves. Osvedčila sa ako silné pracovné auto na mnohých trhoch.
Ocenenia
Získala ocenenie „Comercial do Ano“ v roku 1997 v Portugalsku.
Motorizácie a výkon
Inca prišla s benzínovými motormi 1,4 l (45 kW) a 1,6 l (56 kW) a bola dostupná aj s dieselovými motormi 1,9 l SDI (48 kW) a TDI (67 kW).
Údaje o predaji a výrobe
Od svojho uvedenia na trh v roku 1995 až do skončenia výroby v roku 2003 sa vyrobilo a predalo viac ako 115 000 automobilov SEAT Inca.
Ročná produkcia dodávky / panelovej dodávky SEAT Inca (bez bočných okien) a Kombi (s bočnými oknami a odnímateľnými sedadlami) vyrobených v SEAT Martorell sú uvedené v nasledujúcej tabuľke:
náhľad|Volkswagen Caddy (Typ 9K) SEAT Inca bola predávaná aj pod názvom Volkswagen Caddy (Typ 9K). Caddy bol rovnaký ako Inca okrem niektorých (ľahko zameniteľných) log, a prednej mriežky.
V roku 2000 sa skupina Volkswagen rozhodla presunúť marketingové zameranie značky SEAT na mladšieho vodiča s dôrazom na športovejšie modely. Cez tento krok, Caddy a Inca boli naďalej vyrábané v rovnakých výrobných zariadeniach, kým Inca bola prerušená v júni 2003.
Meno Inca potom vypadlo zo zostavy SEAT, ale Caddy bol nahradený novým variantom založenom na platforme Volkswagen Golf V.
Prskota
Prskota alebo prskavec môže byť zastarano:
Medzibunkový kontakt
Medzibunkové kontakty sú štruktúry tvoriace spoje medzi bunkami v mnohobunkovom organizme. Možno ich rozdeliť na:
Zonula occludens
Spojenie, v ktorom sa vonkajšie membrány buniek k sebe tesne približujú a utesňujú tak medzibunkový priestor. Do tejto skupiny patrí tzv. štrbinové spojenie (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿), kde membrány sú na malej ploche vzájomne veľmi blízko, ale je medzi nimi tenká štrbina – zaisťuje metabolické a elektrické prepojenie buniek.
Tesné spojenie
Ide o pravé spojenie, ktoré zvyšuje súdržnosť buniek v rámci jednotlivých tkanív; typický je pre endotel špecializovaný na transport molekúl.
Zonula adhaerens
Ide o voľné spojenie s miernym priblížením membrán susediacich buniek. Vnútorné strany membrán v tomto spojení sú vystužené cytoskeletom. Takisto slúži ako mechanické spojenie buniek.
Dezmozóm
Je to útvar v tvare disku s pomerne širokou medzibunkovou štrbinou, v ktorej je uložený denzný materiál rozdeľujúci ju symetricky na dve časti. Spojenie je posilnené systémom cytoplazmatických filamentov cytoskeletu. Hlavnou úlohou dezmozómu je zaistenie veľmi pevného mechanického vzájomného spojenia buniek a nachádza sa najmä v mechanicky najviac namáhaných tkanivách.
Gama nôž
náhľad|Schéma princípu fungovania gama noža Gama nôž alebo Leksellov gama nôž je lekársky prístroj, ktorý sa používa v rádiochirurgií na ožarovanie lézií v mozgu. Prístroj umožňuje dosiahnuť vysokú presnosť zamerania ošetrovanej lézie. Prístroj využíva žiarenie gama - elektromagnetické žiarenie izotopu 60Co.
Svet
História gama noža začala vo švédskom Štokholme, kde švédsky chirurg Lars Leksell publikoval v roku 1951 koncept rádiochururgie. Pri svojom výskume začal spolupracovať s rádiobiológom Borje Larssonom a v roku 1968 predstavili prvý prototyp prístroja pre efektívnu aplikáciu tejto metódy pod názvom "Gamma Unit I". Prístroj používa žiarenie gama a skladá sa z kobaltových žiaričov, názov gama nôž dostal až neskôr.
Česko-Slovensko
História gama noža v Česko-Slovensku začala v roku 1992, kedy sa uskutočnila zbierka Nadácie Charta 77, v ktorej sa vyzbieralo 100 milíonov československých korún. Prístroj bol zakúpený a uvedený do prevádzky 26. októbra 1992, výrobné číslo mal 37, v Európe sa jednalo o 8. prístroj a v postkomunistických krajinách o prvý. Gama nôž bol inštalovaný v pražskej nemocnici Na Homolce.
Kapčiar
Kapčiar môže byť:
Gama nôž
Liečba
Gama nôž sa používa pri najrôznejších mozgových chorobách, hlavne zhubné a nezhubné nádory mozgu a cievne malformácie mozgu. Liečia sa aj funkčné choroby ako epilepsia a rôzne neuralgie. Pomocou gama noža sa môže liečiť tiež glaukóm (zelený zákal). Liečba vedie k zlepšeniu príznakov zeleného zákalu (zníženiu bolesti hlavy, zníženiu vnútroočného tlaku).
Princíp
Tento asi dvadsaťtonový prístroj funguje na princípe polosféry. Jedná sa o helmu, do ktorej je upevnená hlava. V prilbe je umiestnených 201 kobaltových žiaričov, ktoré sú všetky zamerané na jedno miesto, ktoré ožiari. Vďaka malému žiareniu sa ale nepoškodí okolité tkanivo, liečebné účinky má len na miesto, kam smerujú všetky žiariče.
Púchovská vrchovina
Púchovská vrchovina je geomorfologická časť podcelku Nízke Javorníky v pohorí Javorníky. Rozprestiera sa v juhovýchodnej časti pohoria, severne od Považskej Bystrice.
Polohopis
Územie sa nachádza v južnej polovici pohoria Javorníky a zaberá južnú časť podcelku Nízke Javorníky. Má podlhovastý tvar severovýchodno-juhozápadnej orientácie a na južnom okraji ležia mestá Púchov a Považská Bystrica. Púchovská vrchovina susedí na severe s geomorfologickými časťami Nízkych Javorníkov, Javornícka brázda a Rovnianska vrchovina. Juhovýchodne a južne sa rozkladá Považské podolie s podcelkom Bytčianska kotlina, Podmanínska pahorkatina a Ilavská kotlina a na západe susedia Biele Karpaty s časťou Vršatské predhorie.
Centrálnou časťou Púchovskej vrchoviny preteká rieka Váh, na ktorej je medzi Púchovom a Považskou Bystricou vybudovaná Vodná nádrž Nosice. Vodné toky z tejto časti Javorníkov patria do povodia Váhu a medzi najvýznamnejšie patrí Marikovský potok, Papradnianka a Štiavnik. Sídla na území vrchoviny sú všetky prístupné cestami III. triedy, odbočujúcich z cesty II/507 (Púchov – Bytča). Juhozápadným okrajom vedie cesta I/49 z Púchova na Moravu, v ktorej blízkosti vedie i dôležitá železničná trať.
Chránené územia
Táto časť pohoria leží mimo Chránenej krajinnej oblasti Kysuce, zaberajúcej severnejšie oblasti. Z osobitne chránených území leží v centrálnej časti východne od obce Udiča prírodná rezervácia Klapy.
Turizmus
Juhovýchodná časť Javorníkov je charakteristická hlbokým údolím Váhu s významnou a rozsiahlou vodnou nádržou. Pri jej budovaní bol objavený zdroj mineralizovanej vody, čo podnietilo vybudovanie kúpeľov Nimnica. Nad vodnou nádržou sa východne od Udiče vypína masív vrchu Klapy, ktorého svahy patria do rovnomennej prírodnej rezervácie. Milovníci histórie vyhadávajú Považský hrad, vypínajúci sa nad údolím Váhu. Územie je najmä v údoliach riek a potokov pomerne husto osídlené a v okolí sídiel je mnoho neznačených chodníkov.
Turistické značené trasy vedú: