cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zápotok
Pôvod názvu
Názov vodného toku Zápotok bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Zápotok je jedinečným hydronymom (február 2022).
Cudos
Cudos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Jevgenij Libezňuk
Jevgenij Ivanovič Libezňuk, niekedy uvádzaný ako Eugen Libezňuk (* 31. október 1961, Kitsman) je slovenský herec ukrajinského pôvodu.
Cudos
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jevgenij Libezňuk
Životopis
Libezňuk sa narodil v Ukrajinskej sovietskej socialistickej republike, v obci Kitsman (Кіцьмань), neďaleko hraníc s Moldavskom. Herectvo vyštudoval na kyjevskej umeleckej univerzite Karpenka-Karyho. Od roku 1986 je členom činohry prešovského Divadla Alexandra Duchnoviča, jediného divadla na svete hrajúceho v rusínskom jazyku. Bol niekoľkokrát nominovaný na ocenenie Dosky za nalepší mužský herecký výkon, ktoré v roku 2009 aj získal, a rovnako získal aj Cenu Jozefa Kronera v roku 2007 za postavu Gogoľovho Chlestakova.
So svojou prvou manželkou Tatianou Masníkovou sa zosobášil ešte počas štúdií v roku 1984. V tomto manželstve sa im narodil syn Daniel. Neskôr sa s ňou rozviedol. Po siedmych rokoch vzťahu s herečkou Danielou Rusinkovou sa s ňou oženil. Narodila sa mu neskôr dcéra Uljana.
Pôľka
Pôľka môže byť:
Haitské národné futsalové družstvo mužov
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvá sveta FIFA sa haitskému družstvu nepodarilo ani raz kvalifikovať. Pokúsilo sa o to iba raz, v roku 2008.
Družstvo sa kvalifikovalo raz na majstrovstvá CONCACAF, v roku 2008. Po troch prehrách vo svojej základnej skupiny nepostúpilo do play-off a obsadilo posledné8. miesto.
Haitské družstvo sa zúčastnilo jedného turnaja majstrovstiev Karibiku. V roku 2008, keď turnaj hostil Trinidad a Tobago, vyhralo svoju základnú skupinu, z ktorej postúpilo do finále. V ňom prehralo s 🇹🇹, ale kvalifikovalo sa na kontinentálne majstrovstvá. V roku 2014 sa družstvo zúčastnilo medzinárodného turnaja v Dominikánskej republike, na ktorom po dvoch prehrách obsadilo posledné4. miesto.
Cursan
Cursan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Zemetrasenie na hore Tchaj
right|thumb|Tchaj-šan dnes
Cursan
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zemetrasenie na hore Tchaj
Zemetrasenie na hore Tchaj (Tchaj-šan) bolo prvé zaznamenané zemetrasenie v histórii ľudstva, ktoré sa odohralo pravdepodobne v roku 1831 pred Kr. Bolo zaznamenané na hore Tchaj, počas panovania Fa z dynastie Sia. Dodnes sa nevie akú malo magnitúdu, ani počet obetí.
Cursan
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cussac-Fort-Médoc
Cussac-Fort-Médoc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Život je...
Život je... je štúdiový album slovenského speváka Pavla Hammela. Tento album vydalo v roku 1997 hudobné vydavateľstvo BMG Ariola.
Album Život je... voľne nadväzuje na Hammelov album Unplugged. Sprievodná zostava hudobníkov v štúdiu nie je oficiálne nazvaná Prúdmi. Oproti predchádzajúcej koncertnej zostave tejto skupiny, gitaru pre tento album nenahrali Andrej Šeban a Peter Binder ale Juraj Burian. Klavír na albume nahrával aj Jaroslav Filip, vokály naspievali členovia skupiny YPS: Ján Hangoni a Ján Kapusta.
Formula 2 v roku 2019
Sezóna 2019 Formuly 2 je tretím ročníkom šampionátu FIA Formula 2. Šampionát prebiehal počas dvanástich pretekových víkendov ako sprievodná séria Formuly 1. Všetci jazdci pretekali v identických monopostoch so šasi Dallara F2 2018 a preplňovaným šesťvalcovým vidlicovým motorom od Mecachrome. Pneumatiky dodávalo Pirelli.
Sezónu zatienila smrť pretekára Anthoina Huberta, ktorý tragicky zahynul po nehode v hlavnom závode v Spa-Francorchamps 31. augusta 2019.
Šampionát jazdcov vyhral Nyck de Vries po skončení hlavných pretekov v Soči. Šampionát tímov vyhral francúzsky tím DAMS.
Jelcz PR110E
thumb|250px|Modernizovaný trolejbus PR110E v Gdyni thumb|250px|Lublinský trolejbus PR110E s novým čelom Jelcz PR110E je poľský trolejbus vyrábaný v rokoch 19801992 podnikom Jelcz.
Dejiny
Na začiatku 70. rokov sa vláda Poľskej ľudovej republiky rozhodla modernizovať vozidlový park mestskej hromadnej dopravy. Z tohto dôvodu už v rokoch 1970-1972 boli vo varšavských uliciach skúšané rôzne autobusy: maďarský Ikarus 242, západonemecký Magirus-Deutz M170-S11H, francúzsky Berliet PR100, taliansky FIAT 420A, britsko-dánský Leyland Lidrt 12/4 Worldmaster, španielsky Pegaso 5023, japonský Hino RC620 a česko-slovenský Karosa ŠM 11. Víťazom sa stal Berliet PR100. Od začiatku bol tento model považovaný za prechodný, pretože kvôli väčším prepravným potrebám bolo plánované jeho rozšírenie pridaním ďalšej dvojice dverí. Nový Jelcz PR110 bol dvanásťmetrovým autobusom s tromi dverami. Polovica týchto vozidiel bola vyrobená z francúzskych dielov.
V 70. rokoch začali poľské mesta rušiť trolejbusové siete. V roku 1975 zostali v prevádzke iba siete v Gdyni a v Lubline. Cez tento trend sa v Gdyni naďalej rozvíjala trolejbusová doprava. V roku 1976 bol vytvorený prototyp poľského trolejbusu nasadením elektrickej výzbroje česko-slovenskej Škody 9Tr do autobusu Jelcz PR 110U. V roku 1977 bol vo Varšave postavený prototyp trolejbusu Jelcz PR100E na základe autobusu Jelcz PR100.
Myšlienka prestavby autobusu Jelcz PR110 na trolejbus sa vrátila v roku 1979 z iniciatívy podniku WPK Gdańsk-Gdynia. Elektrická výzbroj pochádzala z trolejbusu Škoda 9Tr.
Prestavba autobusov na trolejbusy začala v roku 1980. V prvej sérii bolo vyrobených 20 trolejbusov, ktoré boli následne testované v prevádzke na uliciach v Gdyni a v Lubline. Po skúškach došlo k úpravám v elektrickej a mechanickej časti vozidiel. Sériová výroba ale nebola zahájená.
Jelcz však projekt nezrušil úplne a ponúkol autobusové karosérie bez pohonu, ktoré boli pripravené na montáž elektrickej výzbroje. V rokoch 19861992 bola vyrobená druhá rada trolejbusov Jelcz PR110, avšak s elektrickou výzbrojou vyrábanou gdanskou firmou Elmor. Konečná montáž vozidiel sa konala v slupskej spoločnosti Kapena.
V roku 1992 bola zahájená produkcia modernizovanej verzie Jelcz 120MT.
Konštrukcia
PR110 je dvojnápravový trolejbus. Celokovová vozová skriňa bola zvonku oplechovaná, v interiéri bola obložená preglejkou. Výstup a nástup cestujúcich zabezpečovali troje dvojkrídlové skladacie dvere na pravom boku karosérie. Sedadlá pre cestujúcich boli usporiadané priečne a boli polstrované.
Pohon trolejbusu zaisťoval jeden trakčný motor Elmore DK210A3P. Vo vozidlách PR110E bola použitá odporová elektrická výzbroj, ktorá ale nebola príliš hospodárna. Na začiatku 80. rokov bola vyvinutá nová, úspornejšia tyristorová výzbroj, ktorá bola od roku 1983 vyrábaná sériovo (trolejbusy s označením Jelcz PR110T).
Rekonštrukcia a modernizácia
V niektorých trolejbusoch v Gdyni, Lubline a v Tychách boli dosadené nové čela.
Dodávky trolejbusov
Výpočet miest, kam boli dodané nové vozidlá Jelcz PR110, zrejme nie je kompletný. Nie sú aj uvedené mesta, kam sa trolejbusy Jelcz PR110 dostali až ako ojazdené.
Ženská dvojhra na French Open 2016
Do súťaže ženskej dvojhry parížskeho grandslamu French Open 2016 nastúpilo sto dvadsať osem tenistiek. Z kvalifikácie prešlo trinásť hráčok, z toho dvanásť riadne po výhrach v troch kolách a jedna ako tzv. šťastná porazená. Turnaj prebiehal medzi 22. májom až 5. júnom 2016. Obhajkyňa titulu bola americká svetová jednotka Serena Williamsová.
Priebeh turnaja
náhľad|[[Garbiñe Muguruzová s ​​pohárom Suzanne Lenglenovej po víťazstve na French Open 2016]] Na začiatku turnaja súperili o post svetovej jednotky tri najvyššie nasadené hráčky - Serena Williamsová, Agnieszka Radwańská a Angelique Kerberová, ktorá ako úradujúca šampiónka Australian Open vypadla už v úvodnom kole. Agnieszka Radwańská potom skončila v osemfinále. Američanka si prvú pozíciu po turnaji udržala.
Serena Williamsová usilovala tretíkrát o svoju 22. grandslamovú trofej a vyrovnanie rekordu otvorenej éry Steffi Grafovej. Neuspela už v semifinále US Open 2015 a ani vo finále Australian Open 2016. Roland Garros predstavoval jej jediný turnaj "veľkej štvorky", na ktorom nikdy nevyhrala dva ročníky za sebou.
vľavo|náhľad|[[Kiki Bertensová sa prebojovala do prvého semifinále na Grand Slame v kariére]] V open ére sa parížska obhajoba do roku 2016 podarila piatim tenistkám. Išlo o 21. Grand Slam Sereny Williamsovej, na ktorom plnila úlohu najvyššie nasadenej hráčky (11 z 20 takýchto predošlých prípadov premenila na titul). Titulom sa mohla stať najstaršou šampiónkou French Open, ale vekový rekord Maďarky Zsuzsy Körmöczyovej z roku 1958, ktorá triumfovala vo veku 33 rokov a 279 dní, nezlomila.
Za zhoršené podmienky na dvorci kritizovala organizátorov svetová dvojka Agnieszka Radwańská, ktorá v osemfinále prekvapivo vypadla so 102. hráčkou rebríčka Pironkovovou. Pred prerušením pre dážď viedla 6–3 a 3–0. Následne však stratila desať hier za sebou a odišla porazená. Hru zhodnotila slovami: „''Toto predsa nie je desaťtisícový turnaj ..., ale Grand Slam. Ako vôbec môžete povoliť, aby sa hralo v daždi?“ Postupujúca Bulharka k tomu uviedla: „... bol to mimoriadne ťažký zápas, skoro dva dni sme čakali, než sme ho mohli dohrať.''“ V rovnaký hrací deň skončila aj šiesta nasadená Simona Halepová, ktorá medzi poslednou šestnástkou tenistiek nestačila na Samanthu Stosurovú potom, čo nezvládla dohrávku po dažďovej pauze.
Prvý Grand Slam pre Garbiñe Muguruzovú
Do štvrťfinále prešli štyri nenasadené hráčky, čo na Grand Slame znamenalo najvyšší počet takých tenistiek od US Open 2009 a v rámci French Open od roku 1988.
V repríze wimbledonského finále z roku 2015 oplatila 22-ročná Garbiñe Muguruzová porážku 34 ročnej Serene Williamsovej a vybojovala premiérový grandslamový titul kariéry. Po Arantxe Sánchezovej Vicariovej sa stala druhou Španielkou, ktorá Roland Garros vyhrala. Do rebríčka WTA si pripísala 2 000 bodov a získala sumu 2 000 000 eur, finalistka potom polovičnú prémiu. Pomer vzájomných zápasov znížila na 2–3, keď všetkých päť stretnutí dvojica odohrala na Grand Slame. Garbiñe Muguruzová sa v rebríčku WTA prvýkrát posunula na 2. miesto za Williamsovú a stala sa tak po Sanchezovej Vicariovej prvou ženou z Pyrenejského polostrova na tejto pozícii od roku 1996. Pohár prevzala od tenisovej legendy Billie Jean Kingovej.
Pri slávnostnom ceremoniáli potom šťastná Španielka uviedla: „''Hrala som grandslamové finále proti najlepšej hráčke histórie a som nesmierne šťastná, že som ju porazila. Serena je silová hráčka a nič mi nedala zadarmo. Musela som sa koncentrovať na každú loptu, čo sa mi podarilo. Bol to obrovský boj a som naozaj rada, že som to zvládla. Je to neskutočné!“ Williamsová svojej súperke zablahoželala a vyvrátila, že by za prehrou stálo jej zranenie: „Garbiñe má pred sebou veľkú budúcnosť. Vie, ako má hrať na veľkých turnajoch, a teraz už zjavne vie, ako vyhrať Grand Slam. Som v pohode. Rozhodlo to, že som nehrala tak, ako je potrebné k víťazstvu, a ona áno. Na tom záleží.''“
Tchaj-er-čuang Ku-čcheng
Tchaj-er-čuang Ku-čcheng (,, slovenský prepis: Tchaj-er-čuang Ku-čcheng, doslova: Staré Mesto Tchaj-er-čuang) alebo Tchaj-er-čuang je sídlo na Veľkom kanáli v Číne, kedysi historické mesto (Tchaj-er-čuang) založené za dynastie Čchin (221-207 pred Kr.), ktoré prosperovalo až do poslednej dynastie Čching (1644-1911).
Tchaj-er-čuang vznikol ako vodné mesto, pričom spájal kultúry severu a juhu Číny. Počas 2. svetovej vojny v Ázii (druhá čínsko-japonská vojna 1937-1945) bol v roku 1938 úplne zničený, z ruín bol znovu postavený v roku 2008 (v roku 70. výročia prvého historického víťazstva čínskej armády nad vojskami Japonského cisárstva v bitke o Tchaj-er-čuang). V dávnej minulosti bol Tchaj-er-čuang hlavne prístavom.
Dejiny a pamiatky
Tchaj-er-čuang, historicky veľmi významný vodný dopravný uzol so strategickou polohou, je v prefektúre Cao-čuang už jediným miestom, ktoré dokumentuje originálnu podobu objektov Veľkého kanála medzi Pekingom a Chang-čouom. V roku 1938 tam stálo pred 2. svetovou vojnou viac ako 6 000 budov s kvalitnými bunkrami. V roku 1918 strategickosť Tchaj-er-Čuangu skúmala a potvrdila tiež Japonská juhomandžuská železničná spoločnosť. V mingskom období mu bol udelený titul "prvé mesto na sveta"  vďaka jeho rastúcemu sociálnemu a ekonomickému významu potom, čo Veľký kanál presmerovali k mestu. V čase, keď bolo mesto v ruinách, prišlo o 53 významných vojnových pamiatok. Je v ňom múzeum venované pamiatke bitky o Tchaj-er-čuang.
V Tchaj-er-čuangu sa nachádzajú aj početné budhistické, kresťanské, katolícke, islamské a taoistické náboženské pamiatky.
Tchaj-er-čuang ako kultúrny a zábavný rezort
Dnes je Tchaj-er-čuang hlavne miestom mnohých atrakcií a rezortom pre chvíle zábavy - zvlášť v čase sviatkov na čínsky Nový rok ( "jarné sviatky") poskytuje početné ubytovacie možnosti a celoročne sa tam koná veľa kultúrnych podujatí. Je to mesto s monumentálnymi hradbami v dĺžke približne 2 km. Jeho rozloha dosahuje 2 km². Tchaj-er-čuang je v Číne od roku 2013 zaradený do najvyššej skupiny pre čínske turistické atrakcie kategórie AAAAA, je prístupný po zaplatení vstupného a je otvorený celoročne a nepretržite. Medzi najzaujímavejšie atrakcie patria bubnové pochody, vystúpenia akrobatov, spevácke predstavenia. V areáli je aj veľký kultúrny dom. Veľkou atrakciou sú výletné plavby po členitých kanáloch vnútri mesta sprevádzané spevom tradičných čínskych lyrických piesní. Na hlavnej triede mesta je tiež malé colné múzeum a mnoho obchodov so suvenírmi. A v posledných rokoch (od roku 2015) je pred jarnými sviatkami veľkou atrakciou aj pravidelný festival zimného plávania v bazéne umiestnenom v samotnom Veľkom kanáli s vytrvalostnou plavbou na 450 m. V letnom období sa v meste konajú súťaže tzv. dračích člnov.
Prométheus z Atén
Prométheus bol olympijský víťaz v tethrippe v roku 241. Titos Domitios Prométheus z Atén bol na 255. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v tethrippe. Tethrippon (preteky dvojkolesových vozov so štvorzáprahom) zaradili do programu olympijských hier v roku 680 pred Kr. Olympijské víťazstvo Prométhea je zaznamenané na epigrafickom náleze IG II² 3769 (Inscriptiones Graecae II, Inscriptiones Atticae Euclidis anno posteriores, ed. Johannes Kirchner, Berlin 1927-1931) objavenom v Atike, ktorý uvádza aj to, že Prométheus bol v tejto disciplíne periodonikés, t. j. víťaz na všetkých celogréckych hrách (hier usporadúvaných v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, olympiády ).
Podľa holandského epigrafika Henriho Plaketa sa počas cisárskeho obdobia mnohí usporiadatelia agonistických (amatérskych) hier udeľovaním peňažných cien víťazom, za účelom pritiahnuť významných súťažiacich, snažili povýšiť ich hry (agónes thematitai) do stavu „posvätných" súťaží. To nepriamo dokazuje text vyššie uvedeného čestného epigramu venovaného Prométheovi, v ktorom grécke slová „θεματεῖται στεφανεῖται ἀγῶνες" neuznávajú kombináciu korunovácie víťazným vencom s peňažnou cenou. Usporiadatelia týchto hier vyberali od divákov vstupné. Leskom mien štartujúcich atlétov sa usilovali vykompezovať to, čo im chýbalo na tradícii. Samozrejme, že najväčší záujem mali o olympionikov.
Iný epigrafický nález z Atiky IG II² 2243 uvádza, že Prométheus sa stal odborným juniorským trénerom, čiže grécky paidotribom. Paidotribés bol odborník na atletické zručnosti a techniky, ktorý sa venoval hlavne deťom a dospievajúcej mládeži (od 5. stor. pred Kr. niektorí z nich praktizovali aj výskum výkonu ľudského tela).
Daignac
Daignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gaštan
Gaštan (zastarano alebo nárečovo aj kaštan; v prvých dvoch významoch zastarano aj: gaštanovník  ) môže byť:
Gaštan môže byť aj: vrch na Slovensku, pozri Gaštan (vrch v Žiari)
Argeia
Argeia (gr. Argeia, ) môže byť v gréckej mytológii:
Animovaný seriál
Animovaný seriál je televízny seriál, ktorý obsahuje animované postavy: kreslené, bábkové, vytvorené počítačovou grafikou atď.
Užanský národný park
Užanský národný park je chránené územie na Ukrajine. Nachádza sa v Užhorodskom rajóne v Zakarpatskej oblasti pri hraniciach s Poľskom a Slovenskom. Park bol vytvorený 5. augusta 1999 a má rozlohu 39 159,3 hektárov. Od roku 2007 je súčasťou lokality Svetového dedičstva UNESCO Pravé bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy. Je tiež súčasťou biosférickej rezervácie Východné Karpaty. Park vznikol na ochranu pôvodného bukového lesa Karpát.
Ekosystém
V parku je viac ako 1500 druhov rastlín; asi 22 druhov cievnatých rastlín je endemických a 52 druhov vrátane 23 druhov orchideí je chránených na národnej úrovni. Medzi veľké cicavce patrí jeleň lesný, srnec lesný, diviak lesný, líška hrdzavá a jazvec lesný. Žije tu 114 druhov vtákov.
Turistický ruch a infraštruktúra
Oblasť obývajú Lemkovia a je tu silný vplyv ich kultúry. V parku sa zachovalo 6 drevených kostolíkov postavených v 17. – 18. storočí.
Dardenac
Dardenac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Unplugged (Pavol Hammel)
Unplugged je koncertný album slovenského speváka Pavla Hammela a skupiny Prúdy. Tento album vydalo v roku 1995 hudobné vydavateľstvo BMG Ariola.
Pršianska Terasa
Pršianska Terasa je mestská časť Banskej Bystrice.
Polohopis
Zo severu hraničí s mestskou časťou Fončorda, z východu s mestskou časťou Radvaň, z juhu s Kremničkou a zo západu s obcou Malachov.
Samospráva
Pršianska Terasa tvorí spolu s Iliašom, Kráľovou, Kremničkou a Rakytovcami volebný obvod č. 7, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov..
Hydinárska ulica (Bratislava)
Hydinárska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Podunajské Biskupice. Križuje sa spolu s 11 ulicami: Devätinová, Jonatánová, Družobná, Perličková, Korálová, Boragova, Monardová, Jastrabinová, Achátová, Ligurčeková a Ulica Akad. Mal. Jozefa Nagya.
Estónske národné florbalové družstvo mužov
Estónske družstvo sa predstavilo prvýkrát na MS už vo Švédsku v roku 1996, kde skončilo na 11. mieste. Jeho najväčším úspechom je 7. miesto na Majstrovstvách sveta 2010.
Hydinárska ulica (Bratislava)
Ulicu tvorí zástavba rodinných domov.
Jurij Jurijovič Muška
Jurij Jurijovič Muška (, * 8. september 1964, Berehovo) je ukrajinský diplomat. V rokoch 2017 až 2022 pôsobil ako veľvyslanec Ukrajiny na Slovensku. Pôsobil tiež ako veľvyslanec v Maďarsku a Kórejskej republike.
Diplomatické pôsobenie
Na Ministerstve zahraničných veci Ukrajiny pôsobí od júla 1991.
V rokoch 1993 až 1997 pôsobil na veľvyslanectve v Maďarsku. V rokoch 1997 až 2000 bol radcom a vedúcim oddelenia krajín Strednej a Východnej Európy a Ameriky na Ministerstve zahraničných vecí. V rokoch 2000 až 2003 opäť pracoval na veľvyslanectve v Maďarsku a predstaviteľom Ukrajiny v Dunajskej komisii. V roku 2003 sa stal veľvyslancom v Maďarsku, v tejto funkcii pôsobil do roku 2006. Vtedy sa stal veľvyslancom Ukrajiny v Kórejskej republike. V Soule pôsobil do roku 2008. Následne do roku 2010 pôsobil ako veľvyslanec s osobitným určením. V rokoch 2010 až 2014 bol opäť veľvyslancom Ukrajiny v Maďarsku a znovu zároveň predstaviteľom Ukrajiny v Dunajskej komisii. V rokoch 2014 až 2016 bol riaditeľ Druhého európskeho odboru, Ministerstvo zahraničných vecí Ukrajiny.
Veľvyslanec na Slovensku
Ako veľvyslanec na Slovensku pôsobí od januára 2017. Svoje poverovacie listiny odovzdal 8. februára 2017.
24. júna 2022 prezident Zelenskyj Mušku odvolal z postu veľvyslanca. Bližšie dôvody neudal. Agentúra Ukrinform však spomenula, že Zelenskyj avizoval, že odvolá veľvyslancov, ktorí „si neefektívne plnia svoje povinnosti“.
V októbri 2022 Zelenskyj menoval Muškovho nástupcu, Myroslava Myronovyča Kastrana. Premiér Eduard Heger s Muškom rokoval ešte v októbri 2022.
Daubèze
Daubèze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
László Kövér
László Kövér (* 29. december 1959, Pápa, Maďarsko) je maďarský politik, zakladajúci člen pravicovej strany Fidesz a súčasný predseda maďarského parlamentu. Z výkonu tejto funkcie bol oprávnený po rezignácií prezidenta Pála Schmitta dňa 2. apríla 2012 užívať kompetencie hlavy štátu (stal sa dočasným prezidentom Maďarska) do 10. mája 2012, kedy sa úradu oficiálne ujal novozvolený prezident János Áder.
Kontroverzia
V decembri v roku 2015 povedal denníku Právo, že sa Česko a Slovensko nemali nikdy stať súčasťou EU, ak majú zákony vychádzajúce z kolektívnej viny (myslené Benešové dekréty).
Niobé
Niobé alebo Nioba alebo zastarano Niobe (gr. Niobé, lat. Nioba alebo Niobe):
Niobe môže byť aj:
Tyche
Tyche môže byť:
Arete
Arete môže byť:
Noctua
Noctua je rakúska firma zaoberajúca sa výrobou ventilátorov počítačových skríň a na CPU. Chladiče na CPU sú kompatibilné pre procesory AMD aj Intel. Výrobky sú známe vysokou kvalitou, nízkou hlučnosťou ale aj vysokou cenou. Medzi jej hlavných konkurentov patrí Cooler Master, Thermalright, Phanteks a Zalman.
Dieulivol
Dieulivol je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Belaštica
Belaštica (🇧🇬) je dedina ležiaca v južnom Bulharsku. Nachádza sa v Plovdivskej oblasti v okrese Rodopi. Dedina leží na severnom úpätí pohoria Rodopy.
Geografia
Belaštica leží na severnom úpätí západorodopského horského chrbta Černatica (🇧🇬), 8 kilometrov južne od Plovdivu. Od cestného obchvatu Plovdivu je dedina vzdialená približne 3 kilometre. Najbližším sídlom je dedina Branipole (🇧🇬), ktorá nadväzuje na Belašticu popri ceste do Plovdivu. Ďalšími blízkymi sídlami sú dediny Brestnik (🇧🇬), ktorý leží 2 kilometre východne a Markovo (🇧🇬), ktoré leží 3 kilometre západne. Približne 8 kilometrov od Belaštice leží dedina Gălăbovo (🇧🇬).
Náboženstvo
Obyvateľstvo dediny tvoria prevážne pravoslávni kresťania.
Pamiatky
Najvýznamnejšou sakrálnou pamiatkou obce je Chrám svätých Kozmu a Damiána. V centre obce sa nachádza Pamätník Penča Slavejkova a vo východnej časti dediny blízko chránenej lokality Činarite stoja zvyšky osmanskej strážnej veže. V blízkosti dediny na severnom úpätí horského chrbta Černatica sa nachádza Belaštický monastier.
Z prírodných pamätihodností sa na východnom okraji obce nachádza Chránená lokalita Činarite, ktorú tvorí monokultúra platanu východného.
Turizmus
Dedina je východzím bodom k návštevám západorodopského horského chrbta Černatica.
Infraštruktúra
Dedina je spojená s oblastným centrom Plovdiv dvomi cestami. Stará cesta vedie z Plovdivu cez dedinu Branipole a následne prechádza centrálnou časťou dediny, nová cesta, vybudovaná v roku 2006, obchádza Branipole a vedie do vilovej časti. Za dedinou sa obe cesty spájajú a pokračujú dedinou Gălăbovo do pohoria Rodopy k horskej chate Zdravec. Belaštica je spojená aj s neďalekými dedinami Brestnik a Markovo, ale len nespevnenými cestami. Do budúcna sa však plánuje výstavba asfaltovej cesty, spájajúcej tieto tri dediny.
Občianska vybavenosť
V dedine sa nachádza moderná budova radnice, ktorej súčasťou je aj zdravotnícke stredisko a pošta. Z kultúrnych a vzdelávacích inštitúcií v Belaštici sú: kultúrne stredisko a knižnica Prosveta, základná škola OU "Penčo Slavejkov", materská škola a detské jasle.
Sviatky a tradície
V Belaštici sa oficiálne a hromadne slávi niekoľko sviatkov:
Legenda o vzniku a pomenovaní dediny
Podľa miestnej legendy sa traduje, že byzantský vojvodca Nikephoros Xiphias (ktorý bol od roku 1018 správcom mesta Filipopol) v roku 1014 významne prispel k porážke cára Samuila v bitke, ktorá sa odohrala pri pohorí Belasica. Byzantský cisár Bazil II. mu za jeho zásluhy podaroval 15 000 zajatých vojakov, ktorí sa následne utáborili na mieste, kde založili dedinu pod názvom Belasica (🇧🇬), ktorú neskôr premenovali na Belaštica.
Donnezac
Donnezac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zlaté halušky
Zlaté halušky je sladký spôsob prípravy halušiek pôvodom z Uhorska.
Maďarsko
náhľad|Zlaté halušky s vanilkovým krémom Jedlo pochádza z obdobia panovania kráľovnej Márie Terézie v Habsburskej monarchii. Halušky podľa pôvodného uhorského receptu boli koláčiky z jemného kysnutého cesta, ktoré mohli byť aj plnené, namočené v rozpustenom masle a posypané mletými mandľami. V súčasnosti sa polievajú vanilkovým krémom alebo šodó.
Česko-Slovensko
náhľad|Zlaté halušky so sladkou strúhankou Zo socialistického obdobia v Česko-Slovensku je známa aj príprava zlatých halušiek z tvarohovo-krupicových halušiek a posýpky zo strúhanky s cukrom, ktorá je poliata rozpusteným maslom. Tento recept je často využívaný českými alebo slovenskými školskými jedálňami.
Rašeliniště Kaliště
Ochrana
Dôvodom ochrany je zachovanie rašeliniska lúčneho typu so vzácnou a ohrozenou kvetenou.
Priamus
Priamus môže byť:
Portorické národné futsalové družstvo mužov
Portorické národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Portoriko v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Federación Puertorriqueña de Fútbol (FPF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2000, na kontinentálnych majstrovstvách. V októbri 2016 mu patrilo vo svetovom rebríčku 146. miesto. Do roku 2016 nevyhralo žiadny zápas.
Vrcholné podujatia
Na majstrovstvá sveta FIFA sa portorickému družstvu nepodarilo ani raz kvalifikovať. Pokúsilo sa o to trikrát, naposledy v roku 2008.
Družstvo sa kvalifikovalo raz na majstrovstvá CONCACAF, a to v roku 2000, keď to bolo na pozvanie CONCACAF. Po troch prehrách vo svojej základnej skupiny nepostúpilo do play-off a obsadilo celkové 7. miesto.
Portorické družstvo sa zúčastnilo prvých dvoch turnajov majstrovstiev Karibiku. Na turnaji v roku 2004, rovnako ako v roku 2008, prehralo všetky zápasy vo svojej základnej skupine a obsadilo zakaždým celkové predposledné miesto.
Donzac (Gironde)
Donzac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grigorij Jevsejevič Zinovjev
Grigorij Jevsejevič Zinoviev (, narodený ako Ovsej-Geršen Aronovič Radomyslski, * 23. september 1883, Kropyvnyckyj, Ruská ríša, dnes Ukrajina – † 25. august 1936, Lubianka, Moskva, Sovietsky zväz) bol sovietsky revolucionár a politik. Bol starobolševikom a blízkym spolupracovníkom Vladimíra Lenina. V 20. rokoch 20. storočia bol Zinoviev jednou z najvplyvnejších postáv sovietskeho vedenia a predsedom Komunistickej internacionály.
Život
Zinoviev sa narodil na Ukrajine v meste Jelisavethrad, ktoré neskôr istú dobu aj nieslo jeho meno, v židovskej rodine. Revolučnú činnosť začal vstupom do tajnej Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strany (RSDĽP) v roku 1901. V roku 1903 sa RSDĽP rozdelila na menševickú frakciu pod vedením Júliusa Martova a boľševikov pod vedením Vladimíra Lenina. Zinoviev sa pridal k Leninovej frakcii, čím sa stal jedným z pôvodných boľševikov. Ako boľševik sa Zinoviev zapojil do revolučných aktivít v Rusku aj v zahraničí a stal sa známym svojou neochvejnou lojalitou voči Leninovi.
Boľševici sa po októbrovej revolúcii v roku 1917 chopili moci a vytvorili vlastnú vládu, Ruskú sovietsku federatívnu socialistickú republiku. Toto prevzatie moci nakoniec viedlo k ruskej občianskej vojne. Komunistické strany v celej Európe, povzbudené prvou svetovou vojnou a októbrovou revolúciou, sa pokúsili zopakovať úspechy boľševikov vo svojich krajinách. Žiadosti o dodávky a pomoc viedli Lenina k vytvoreniu Komunistickej internacionály v roku 1919, ktorá mala rozdeľovať pomoc týmto začínajúcim komunistickým hnutiam. Komunistická internacionála pod vedením Zinovjeva poskytovala pomoc a dodávky existujúcim komunistickým stranám a snažila sa vytvoriť nové. Zinovievove snahy o mobilizáciu komunistickej revolúcie v zahraničí však skončili neúspechom a v očiach medzinárodného spoločenstva si rýchlo získal negatívnu povesť.
Počas Leninovej paralýzy spôsobenej syfilisom v rokoch 1923 – 1924 sa Zinoviev spojil s kolegami starými boľševikmi Levom Kamenevom a Josifom Stalinom proti Levovi Trockému. Títo muži vytvorili úspešný triumvirát, ktorý Trockému odoprel možnosť stať sa Leninovým nástupcom a tým začal jeho pád. Stalin s pomocou Kameneva a Zinovjeva v roku 1925 odstránil Trockého z funkcie ministra vojny. Trockij bol nakoniec odstránený z Ústredného výboru a v roku 1929 by nútený odísť do exilu. Porážka Trockého znamenala koniec koalície medzi Stalinom a Zinovjevom. V polovici 20. rokov sa Stalin a Zinoviev dostali do sporu, ktorý v roku 1925 vyústil do Zinovievovho vylúčenia zo strany. Obaja muži sa potom zmierili a Zinoviev bol nakoniec znovu prijatý. Búrlivé vzťahy medzi Stalinom a Zinovjevom však pokračovali počas celých 20. rokov a Zinovjev bol zo strany vylúčený trikrát (v rokoch 1927, 1932 a 1934).
Politický proces
náhľad|Zinovievova fotografia z policajného spisu z augusta 1936. Zinovievove ideologické nezhody a problematické vzťahy so Stalinom ho viedli k vytvoreniu partnerstva s Levom Trockým a Levom Kamenevom. V roku 1934 bol zavraždený Sergej Kirov, blízky Stalinov spojenec a spolupracovník. Zinoviev, Kamenev a ich najbližší spolupracovníci boli opäť vylúčení zo strany a zatknutí v decembri 1934. Následné vyšetrovanie NKVD došlo podľa vyfabrikovaných dôkazov k záveru, že Zinoviev bol zapojený do sprisahania a zosnoval plán na zvrhnutie Stalina. V januári 1935 boli súdení a prinútení priznať morálnu spoluúčasť na Kirovovej vražde. Zinoviev bol odsúdený na 10 rokov väzenia a jeho priaznivci na rôzne tresty odňatia slobody.
V auguste 1936, po mesiacoch vyšetrovania vo väzniciach tajnej polície, boli Zinoviev, Kamenev a 14 ďalších, väčšinou starí boľševici, opäť postavení pred súd. Tentoraz obvinenia zahŕňali vytvorenie teroristickej organizácie, ktorá zabila Kirova a pokúsila sa zabiť Stalina a ďalších vodcov sovietskej vlády. Tento proces so šestnástimi (alebo proces s „Trockisticko-Zinovievským teroristickým centrom“) bol prvým moskovským divadelným procesom a pripravil pôdu pre následné demonštračné procesy, v ktorých sa starí boľševici priznali k čoraz komplikovanejším a ohavnejším zločinom, vrátane špionáže, otravy a sabotáže. Zinoviev a ďalší obžalovaní boli uznaní vinnými 24. augusta 1936.
Pred procesom sa Zinoviev a Kamenev dohodli, že sa priznajú k falošným obvineniam pod podmienkou, že nebudú popravení. Túto podmienku Stalin akceptoval, pričom uviedol, že „to je samozrejmé“. Niekoľko hodín po ich odsúdení však nariadil Stalin ich popravu. Krátko po polnoci, ráno 25. augusta 1936, boli Zinoviev a Kamenev popravení zastrelením.
Zinoviev bol rehabilitovaný v roku 1988.
Roberta Metsolová
Roberta Metsolová (celým menom neprechýlene Roberta Metsola Tedesco Triccas; * 18. január 1979, San Giljan, Malta) je maltská právnička a politička, europoslankyňa a úradujúca predsedníčka Európskeho parlamentu.
Vyrastala v prímorskom meste Gzira a má dvoch mladších súrodencov. Vyštudovala právo s európskym a politickým zameraním na Maltskej Univerzite, kde získala titul v roku 2003 a v štúdiu pokračovala na College of Europe v Bruggách, ktoré ukončila v roku 2004. Politický záujem vyvolalo u Roberty Metsoli maltské referendum o vstupe do Európskej únie, keď počas štúdia založila politické strany Maltských kresťansko-demokratických študentov (Studenti Demokristjani Maltin), Národnú radu mládeže (KNZ, The National Youth Council) a Mládežnícke hnutie nacionalistickej strany (MZPN, Moviment Zgħazagħ Partit Nazzjonalista).
V roku 2002 sa stala viceprezidentkou Európskej demokratickej študentskej organizácie Konvencia mládeže o budúcnosti Európy, ktorou bola počas svojho štúdia na Maltskej Univerzite. Členstvo v tejto organizácií jej otvorilo cestu byť bližšie zapojená do vyjednávaní a prípravy Zmluvy o ústave pre Európu a neskôr aj Lisabonskej zmluvy. Vo veku 25 rokov počas štúdia prvýkrát neúspešne kandidovala v maltských voľbách do Európskeho parlamentu.
Od roku 2004 do roku 2012 pôsobila Roberta Metsola na Stálom zastúpení Malty pri Európskej únií na pozícii atašé pre právnu a justičnú spoluprácu Malty a na pozícii vedúcej oddelenia spravodlivosti a vnútorných vecí.
Pracujúca chudoba
Pracujúca chudoba je občianske združenie založené 13. júla 2016 v Bratislave, ktoré nadviazalo na činnosť rovnomennej stránky na sociálnej sieti Facebook vytvorenej 31. júla 2014. Združenie spoluzaložil a ako štatutárny orgán (predseda) ho vedie odborový funkcionár, bloger a komentátor Ing. Milan Kuruc (oficiálne od 11. augusta 2016). Analytikom združenia je odborár, komentátor a publicista Ján Košč. Združenie sa zaoberá problematikou výšky miezd, pracovným prostredím, pracovným právom a jeho vymožiteľnosti na Slovensku. Deklarovaným cieľom združenia je „pohnúť nízkymi mzdami [smerom nahor] a skvalitňovať pracovné prostredie na Slovensku“.
Aktivity združenia
Prierez aktivít podľa primárnych zdrojov združenia.
Otvorenie debaty
V prvom kroku z témy miezd pomohli urobiť verejnú tému. Dovtedy sa o mzdách medzi politikmi a vo verejnom priestore takmer vôbec nehovorilo. Politici riešili najmä podnikateľské prostredie a korupciu. Ale to, koľko Slováci zarábajú, či sa z toho dá dôstojne žiť a či nízke mzdy nedusia našu ekonomiku, nebola vôbec téma televíznych politických debát.
Mzdy v inzerátoch
V roku 2017 prišli s nápadom povinného zverejňovania miezd v inzerátoch. To sa podarilo zaviesť do slovenskej legislatívy a táto povinnosť platí od 1. mája 2018. Zamestnávateľ nesmie do zmluvy dať mzdu nižšiu, ako uviedol v inzeráte.
Sloboda hovoriť o vlastnej mzde
V roku 2018 prišli s nápadom zakázať zamestnávateľom dávať do zmlúv klauzulu, ktorá od zamestnancov požadovala zachovávať mlčanlivosť o vlastnej mzde. To sa podarilo zaviesť do legislatívy a tento zákaz platí od 1. januára 2019. Teraz už sa zamestnanci môžu slobodne baviť nielen o vlastnej mzde, odhaľovať tak platovú diskrimináciu a dožadovať sa nápravy, ale aj o pracovných podmienkach ako takých.
Pracovné súdy bez poplatkov
Členom združenia sa podarilo presvedčiť politikov, že treba zrušiť poplatky v pracovnoprávnych sporoch. Odstránila sa tak finančnú báriera pre zamestnancov, aby sa mohli slobodne domáhať svojich práv. Návrh bol schválený na jeseň 2019 v parlamente a poplatky boli zrušené od 1. januára 2020.
Iniciatíva Pracujúcej chudoby
Cieľom OZ Pracujúca chudoba je vybudovať na Slovensku dobré, kvalitné a civilizované pracovné prostredie, aby sa Slovákom v ich vlastnej krajine dobre pracovalo.
Skracovanie pracovného času
členovia združenia sa okrem ďalších tém venujú aj problematike skracovania pracovného času. Analytik združenia, Ján Košč, vypracoval publikáciu "Revolúcia pracovného času alebo mýty a fakty o jeho skracovaní", kde dopodrobna rozpracoval problematiku z hľadiska histórie, aktuálneho stavu, ako ak dôvodov prečo a ako skracovať pracovný čas na Slovensku. K tejto problematike sa uskutočnilo viacero rozhovorov a seminárov ktorých sa zúčastnil analytik združenia.
Odborné publikácie, články a komentáre
Komentáre a blogy:
Uhlisko (Banská Bystrica)
Uhlisko je mestská časť Banskej Bystrice.
Názov
Názov Uhlisko pochádza zo 16. storočia a z uhliarskej činnosti vykonávanej na území mestskej časti. Latinský názov Uhliska je Carbonaria. Osídlenie tesne pod Urpínom sa nazývalo Fabrika podľa obydlí robotníkov.
Dejiny
Územie mestskej časti patrí mestu Banská Bystrica od stredoveku. Základná osa osídlenia bola tvorená cestou z Hronskej brány von z mesta v smere na Hornú Mičinú. V 19. storočí v lokalite Žltý Piesok prebiehala ťažba tejto suroviny pre miestnu teheľnu.V prvej polovici 20. storočia sa začala výstavba tehlových domov a nájomných bytoviek a na prelome 20. a 30. rokov vilová štvrť.
Samospráva
Uhlisko tvorí spolu s Majerom, Senicou a Šalkovou volebný obvod č. 2, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.
Malý znak Česko-Slovenska
náhľad|Malý znak Česko-Slovenska
Malý znak Česko-Slovenska bol medzi rokmi 19201938 a 19451960 jeden zo štátnych symbolov Česko-Slovenska.
Dejiny Malého znaku
Malý znak bol 30. marca 1920 podľa ''zákona č. 252/1920 Sb.'' prijatý spolu so Stredným a Veľkým znakom.
Tento znak sa používal najmä v období Prvej česko-slovenskej republiky (19201938), údajne pre jeho symboliku, ktorá vystihovala jednotnosť štátu.
Štátny znak sa opäť začal používať až v roku 1945, teda po oslobodení Česko-Slovenska od nacistov. Používal sa do vzniku ČSSR, keď bol 17. novembra 1960 stanovený Štátnym znakom Československej socialistickej republiky.
Opis znaku
Štátny znak Česko-Slovenska mal tvar červeného štítu, v ktorom sa nachádzal dvojchvostý lev s korunou na hlave. Na levovej hrudi sa nachádzal znak Slovenska (tri modré hory symbolizujúce Tatru, Matru a Fatru, dvojramenný kríž znázorňujúci kresťanské hodnoty a červené pozadie).
Opis znaku bol podľa ''zákona č. 252/1920 Sb. § 4'' nasledovný:
Doulezon
Doulezon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Európska cesta 66
Európska cesta 66 (E66) je medzinárodná cesta I. triedy, ktorá vedie západo-východným smerom. Začína v talianskom Franzensfeste (pri Bolzane) a cez rakúsky Graz pokračuje do Stoličného Belehradu v Maďarsku.
Priebeh
Európska cesta 66 spája na svojej dĺžke mestá:
Escaudes
Escaudes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Slovenskí Branci
Slovenskí Branci alebo Slovenskí branci (skratka: SB) bola neregistrovaná polovojenská   organizácia, ktorá pôsobila na Slovensku od roku 2012. Organizácia bola založená ako neregistrovaný telesno-branný klub a od apríla 2016 jej aktivity zastrešovalo občianske združenie NAŠA VLASŤ JE BUDÚCNOSŤ, ktoré SB označovali ako svoje „civilné oddelenie“. Organizácia spolupracovala so slovenskou pobočkou Nočných vlkov, ruského motorkárskeho klubu a neoficiálne polovojenskej organizácie ruskej vlády.
Escaudes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenskí Branci
Organizácia mala približne 200 členov. Organizácia 11. októbra 2022 oficiálne ohlásila na svojom profile na Facebooku ukončenie činnosti. Dôvod prečo prišlo k ukončeniu neuviedla.
Vývoj
V júli 2018 minister obrany Slovenskej republiky (SR) Peter Gajdoš podal podnet na Generálnu prokuratúru SR vo veci preskúmania zákonnosti organizácie. Generálny tajomník Služobného úradu Ministerstva obrany SR Ján Hoľko označil za znepokojujúcu evidentnú snahu krajne pravicovej politickej strany Kotlebu – Ľudovej strany Naše Slovensko „o ovládnutie tejto polovojenskej organizácie“.
Politická orientácia
SB sa od svojho vzniku prezentujú ako názorovo a ideologicky neutrálna branná organizácia. Zdôrazňovali svoju „pronárodnú orientáciu“, ohradzujú sa voči nacizmu a fašizmu a deklarujú nadväznosť na ruské vojensko-vlastenecké oddiely a telovýchovný spolok Sokol. Podľa vyjadrení členov SB približne do polovice roka 2012 spolupracovali s krajne pravicovým občianskym združením Slovenské Hnutie Obrody, ktoré otvorene sympatizuje s režimom Slovenskej republiky rokov 19391945.
Na slávnosti 7. výročia vzniku síl SB 5. januára 2019 v Trnave vystúpil Ján Čarnogurský, ktorý vo svojom príhovore spomenul: „Ak by NATO a USA zatiahli aj slovenských vojakov do konfliktu proti Ruskej federácii, o čo sa veľmi snažia, Slovenských brancov by nedostali, tí by skôr boli na druhej strane.“ Bloger Ján Benčík poukázal na prepojenia funkcionárov SB na krajne pravicové a proruské politické subjekty.
Daniel Milo, slovenský trestný právnik skúmajúci extrémizmus a bývalý pracovník odboru prevencie kriminality Kancelárie ministra vnútra SR, v interview pre Denník N skonštatoval, že SB „presadzujú záujmy, ktoré idú proti bezpečnostným záujmom Slovenska [...] ...ich postoje sú v rozpore napríklad s tým, čo sa píše v oficiálnych strategických dokumentoch štátu“.
Organizačná štruktúra
Organizačná štruktúra SB pozostáva z oddielov, ktorých bolo v roku 2012 sedem, v roku 2015 11 a v roku 2016 12, samotná organizácia na svojich stránkach uvádza, že sa v roku 2017 zvýšil počet jej členov na „cca 170“.
Reakcie na Slovenských Brancov
Začiatkom augusta 2018 minister obrany Peter Gajdoš (SNS) oznámil zmenu zákonov a predpisov, ktorá by umožnila postihovať účasť profesionálnych vojakov na príprave organizácií ako sú Slovenskí Branci.
Prosper Guéranger
Prosper Louis Pascal Guéranger, O.S.B. (* 4. apríl 1805, Sablé-sur-Sarthe, Francúzsko† 30. január 1875, Solesmes, Francúzsko) bol katolícky kňaz a benediktínsky mních.
Takmer 40 rokov pôsobil ako opát opátstva v Solesmes. Stal sa zakladateľom Francúzskej benediktínskej kongregácie, ktorá napomohla obnove mníšskeho života vo Francúzsku po tom, ako boli kláštory zakázané a zničené počas francúzskej revolúcie (výnosom z 13. januára 1790).
Bol taktiež iniciátorom obnovy rímskej liturgie vo Francúzsku a zostavil monumentálne dielo s názvom Liturgický rok, ktoré pozostávalo z 15 zväzkov. Toto dielo sa stalo impulzom pre liturgické hnutie.
Michal Kravčík
Odborná verejnosť na Slovensku označuje jeho názory ako odborne a vedecky neobhájiteľné a kritizuje ho za to, že sa vyhýba odbornej konfrontácii.
Životopis
Michal Kravčík sa narodil v roku 1956 na území dnešnej Ukrajiny. Je rusínskeho pôvodu a jeho rodičia boli po druhej svetovej vojne nútene vysťahovaní do Sovietskeho zväzu. Späť na Slovensko sa mohli vrátiť v roku 1962. Vyštudoval vodohospodárske inžinierstvo na Stavebnej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. Pracoval 8 rokov v Slovenskej akadémii vied. Zaoberá sa ekologickými otázkami integrovaného manažmentu povodí. Publikoval viacero odborných prác, napr. Voda pre ozdravenie klímy – Nová vodná paradigma (2007). Je zakladajúcim členom a predsedom nevládnej organizácie Ľudia a voda. Je členom organizácie ASHOKA.
V rokoch 1992 až 1998 sa postavil proti výstavbe priehrady pri obci Tichý Potok na rieke Torysa.
Politické pôsobenie
Kravčík bol v rokoch 2018-2020 predsedom Demokratickej strany. Stranu viedol do parlamentných volieb vo februári 2020 a na kandidátku zobral tiež viacerých odídencov zo strana Sloboda a Solidarita združených okolo Ľubomíra Galka a Jany Kiššovej. Do parlamentu sa DS nedostala, keď získala len 0,14 % hlasov. Kravčík následne z postu predsedu strany odstúpil.
Osobný život
Kravčík býva už od 80. rokoch 20. storočia v Košiciach. Je rusínskeho pôvodu, mimo rodiny však rusínčinu nepoužíva.
Kastor
Kastor (lat. Castor) môže byť:
Castor môže byť aj:
Arete (mytológia)
Arete (iné názvy: Árété, Arété, Areta, Áréta, Aréta; gr. Arété/iný prepis Árété, lat. Arete) je v gréckej mytológii dcéra Rhéxénora a vnučka jeho otca, prvého fajáckeho kráľa Nausithoa.
Prvý kráľ Fajákov vyviedol svoj ľud z Hypereie a založil ich nový domov na ostrove Scheriu, dnešnom Korfu. Sú nazývaní "blaženým národom".
Nausithoos bol synom vládcu morí Poseidóna a jeho milenky Periboie. On sám mal dvoch synov: Rhéxénora, ktorý zomrel alebo bol zabitý. Arete sa vydala najskôr za Rhéxénora, po jeho smrti sa stala manželkou jeho staršieho brata Alkinoa. Ten sa stal nástupcom na kráľovskom tróne. Splodili spolu dcéru menom Nausikaa.
Kráľovná Arete pomohla Iasónovi a Médeii, keď ich na úteku z Kolchidy prenasledovalo vojsko Médeinovho otca, kráľa Aiéta. Kráľ Alkinoos stanovil, že Médeia bude vydaná svojmu otcovi, ak je ešte panna. Ak sa ukáže však, že je už Iasónovou ženou, zostane s ním. Arete vypočula túto podmienku, prezradila ju utečencom a pomohla zorganizovať rýchly svadobný obrad. Kráľ Aiétes sa musel vrátiť naprázdno.
Ploskochvost užovkový
Opis
Ploskochvost užovkový je svetlomodrej farby s charakteristickými tmavomodrými prstencami okolo tela. Typické su preň žlté pery. Na bruchu majú ploskochvosty na rozdiel od mornárov väčšie šupiny, ktoré im zlepšujú pohyb po pevnine. Dorastá do dĺžky 1 až 3 metrov a váži do 5 kilogramov. Je jedným zo 40 druhov, ktoré majú pádlovito sploštený chvost a žijú a živia sa v mori.
Arete (mytológia)
Keď sa neskôr po mnohých strastiach na mori zachránil pri brehoch ostrova Fajákov ithacký kráľ Odyseus, ktorý sa vracal z trójskej vojny, Nausikaa sa ho obetavo ujala a Odyseus sa vďaka kráľovi Alkinoovi dostal aj s veľa darmi na svoju Ithaku. Nausikaa sa neskôr stala manželkou Odyseovho syna Télemacha.
Ploskochvost užovkový
Výskyt
Tento druh žije prevažne v južnej a juhovýchodnej Ázii a to vo východnej časti Indického oceánu a na juhozápade Pacifiku. Obýva pobrežné vody, mangrovové močiare, ústia riek a koralové útesy.
Správanie
Nie je agresívny. Je prudko jedovatý, ako všetky morské hady, ale pre človeka nie je nebezpečný, lebo nehryzie a to dokonca ani pri manipulácii.
Potrava
V plytkej vode sa živí rybami, hlavne úhormi. Korisť loví pomocou silného jedu.
Rozmnožovanie
Tento morský had a jeho blízki príbuzní na rozdiel od väčšiny ploskochvostov, ktoré trávia celý život v mori a rodia živé mláďatá, vychádza v období rozmnožovania na súš a kladie vajcia pod napadané lístie. Znáša až 20 vajec. Po vyliahnutí sa mláďatá zdržiavajú v plytkej vode, časom sa po pobreží roztratia do mora.
Pollux
Pollux môže byť:
Podchočská brázda
Podchočská brázda je geomorfologická časť Oravskej vrchoviny. Rozprestiera sa v južnej časti vrchoviny, v okolí obcí Žaškov, Komjatná a Vyšný Kubín.