cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Native Command Queuing
Podstata technológie je v inovatívnom odosielaní požiadaviek na uloženie alebo zápis dát na pevný disk. Požiadavky na uloženie alebo načítanie údajov sa odosielajú a zaraďujú do radu, pričom elektronika pevného disku sama rozhoduje o poradí, v akom sa budú tieto požiadavky plniť. Postup spracúvania požiadaviek je pomerne logický a vytvorený tak, aby sa čo najviac skrátil čas potrebný na zapisovanie alebo načítavanie údajov. Keďže pri načítavaní alebo zapisovaní údajov trvá najdlhšie presun čítacích a zapisovacích hlavičiek pevného disku nad určenú oblasť na úložnej platni, elektronika disku sa s využitím tejto technológie usiluje práve o eliminovanie zbytočných presunov hlavičiek. Ak teda čítacie a zapisovacie hlavičky prejdú nad určitú časť disku, najskôr sa vykonajú všetky požadované operácie na tomto mieste a hlavičky sa až potom presúvajú nad ďalšie oblasti úložných platní.
Aby táto technológia fungovala, nestačí iba jej podpora pevným diskom, musí ju podporovať aj radič pevného disku, prípadne aj ovládače zariadenia.
Dá sa povedať, že až na malé rozdiely technológia Native Command Queuing vychádza z podobnej technológie TCQ, ktorá sa začala používať v 90-tych rokoch na pevných diskoch s rozhraním SCSI. V roku 2002 sa technológia TCQ použila po prvý raz aj na pevnom disku s rozhraním ATA. O presadenie sa na trhu sa vtedy usilovala najmä firma IBM, no kvôli nedostatočnej podpore radičov pevných diskov, nakoniec nebola veľmi úspešná.
Trojrohé pleso
Trojrohé pleso, Trojuholníkové pleso, Trojhranné pleso je druhé najväčšie jazero zo skupiny Bielych plies ležiacich na juh od Veľkého Bieleho plesa v Doline Bielej vody vo Vysokých Tatrách. Leží na východ od magistrály medzi Žeruchovým prameňom a Veľkým Bielym plesom. Pleso dostalo názov od trojuholníkového tvaru. Je to morénové jazero. Má rozlohu. Je dlhé,  široké a  hlboké. Leží v nadmorskej výške
Okolie
Okolo plesa rastie kosodrevina. Na juhozápade sa dvíhajú Žeruchové kopy. Vo vzdialenosti 200 metrov od neho je Veľké Biele pleso.
Ochrana prírody
Pleso postupne zarastá rašelinou. Vyskytuje sa v ňom vzácne vodné rastlinstvo.
1466 Mundleria
1466 Mundleria je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavil K. Reinmuth 31. mája 1938.
Arbérats-Sillègue
Arbérats-Sillègue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
1467 Mashona
1467 Mashona je planétka s priemerom 111 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 30. júla 1938.
Symmetry
Symmetry je prvé oficiálne mini CD skupiny Abstract, ktoré vzniklo v roku 2002 na podnet malého vydavateľstva FeedBack Productions. Nahrávalo sa opätovne v hlohovskom nahrávacom štúdiu Exponent v 5-člennej zostave známej už z demo albumu Fragmenthea – Peter "Lego" Lengsfeld (sprievodná gitara), Pavol Gáblik (sólová gitara), Tomáš "Julo" Balon (basová gitara), Miloš "Milosh" Fábry (klávesy) a Peter Gáblik (bicie). Album sa už vyznačoval profesionálne spracovaným obalom, bookletom a potlačou samotného CD. Obsahoval 4 skladby inštrumentálnej metalovej hudby a jeho prvých 100 kusov navyše obsahovalo orientálne ladenú skladbu „Alladin“.
Trieštivá strela
Trieštivá strela (môže byť aj dum-dum alebo dumdum) je projektil, ktorý je dodatočne upravený tak, aby sa pri priechode cieľom ľahko a silno deformoval. Takéto projektily majú buď zoslabený plášť na hrote, sú bez plášťa, alebo je strela navŕtaná. Strela sa ľahko deformuje a spôsobuje masívne devastovanie tkanív, čo spôsobuje krvácanie. Cieľom takejto úpravy je rýchla likvidácia protivníka. Nasadenie takto upravenej munície bolo pozorované už v prvej svetovej vojne.
Trieštivé strely sa uchytili ako lovecká munícia. Je to jedno z najrýchlejších usmrtení zveri, pričom zviera netrpí skoro vôbec.
Saint-Loup-Terrier
Saint-Loup-Terrier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 163 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
PŠC Pezinok
PŠC Pezinok (celým názvom Pezinský športový club Pezinok) je amatérsky slovenský futbalový klub so základňou na Mestskom štadióne v Pezinku a súťaží v IV. bratislavskej lige, najvyššej regionálne súťaži pod hlavičkou Bratislavského futbalového zväzu. Prezývka „Zelenobieli“ spolu s klubovými farbami zelenou a bielou sa viažu na príbeh o založení klubu z roku 1921, kedy sa inšpiroval dresmi maďarského klubu Ferencváros Budapešť.
Klub má v súčasnosti vyše 380 hráčov rozdelených do dvoch seniorských tímov a 21-tich mládežníckych družstiev. Jedným z družstiev je aj družstvo žiačiek pôsobiaci v druhej bratislavskej lige.
Pred začiatkom súťažného ročníka 2020/21 sa predstavitelia klubov PŠC Pezinok a GFC Grinava dohodli na spojení síl v prospech pezinského futbalu. PŠC Pezinok „B“ hrajúci na grinavskom štadióne je účastníkom piatej ligy pod hlavičkou ObFZ Bratislava-vidiek. Mladý a odhodlaný B-tím, nováčik súťaže, vstúpil do premiérovej sezóny tou správnou nohou. Vďaka vysokému víťazstvu 5:0 v poslednom kole nad Suchohradom sa stal majstrom 6. ligy ObFZ Bratislava-vidiek a zaslúžene sa radoval zo zisku titulu.
Začiatky klubu (1921 – 1923)
náhľad|Družstvá PŠC Pezinok a ŠK Veľké Leváre po jednom z prvých zápasov pezinského klubu s víťazstvom 2:1 (rok 1923) Počiatky futbalu v Pezinku siahajú do roku 1913, kedy túto svetovo obľúbenú hru priniesli študenti z Bratislavy. Najprv sa hrávalo na tzv. „frajčulu“, na jednu bránku až neskôr pribudla aj druhá brána. Prvý oficiálny futbalový zápas sa v Pezinku odohral v roku 1919. Zorganizovala ho posádka československej leteckej jednotky dislokovanej v meste. Jej príslušníci pravidelne hrávali na poľnom letisku na Rozálke. Miestni nadšenci, združení okolo Aladára Takácsa a bratov Korínkovcov, sa v roku 1921 rozhodli založiť futbalový klub. Po predchádzajúcich prípravných krokoch (zbierka na podporu, nákup dresov a lôpt) vznikol 29. augusta 1921 na schôdzi v hostinci „U zeleného stromu“ Pezinský športový club – PŠC Pezinok. Jeho prvým predsedom sa stal Ľudovít Korínek.
V zelenobielych dresoch, inšpirovaných budapeštianskym Ferencvárosom – údajne niekdajším pôsobiskom Aladára Takácsa, s monogramom PŠC Pezinok odohrali prvé prípravné zápasy, turnaje, prišla i účasť v majstrovských súťažiach, do ktorých klub vstúpil v roku 1923 (iné pramene uvádzajú až rok 1927). Zelenobieli hneď v prvom roku súťaž II. triedy vyhrali a postupne sa prebojovali do I.B triedy.
V roku 1923 klub vytvoril dorastenecké družstvo. K jeho členom patril aj Eugen Suchoň, slávny pezinský rodák, budúci hudobný skladateľ a národný umelec. Na pozícii brankára hrával za Pezinok až do roku 1929.
Pezinský futbal za 1. ČSR (1927 – 1938)
V roku 1933 postúpili zelenobieli do najvyššej súťaže Západoslovenskej župy – do I. A triedy (v župnej súťaži sa Pezinok udržal až do oslobodenia). V rovnakom roku odohral klub historicky tretí medzinárodný zápas, tentokrát proti maďarskému BAK TK Budapešť, s prehrou rozdielom triedy 0:3. Domáce zápasy sa odohrávali na tzv. Pažiti. O silnej podpore fanúšikov svedčia návštevy na domácich stretnutiach približne na úrovni 1 000 divákov. Postupom času prišla stagnácia výkonov, seniorské mužstvo zostúpilo do okresných súťaží a nedarilo sa mu nadviazať na predchádzajúce skvelé výkony. Klub veril v skorú zmenu, ale začiatok druhej svetovej vojny neveštil pre blízku budúcnosť futbalu nič dobré.
Vojnové roky (1939 – 1945)
Počas druhej svetovej vojny zaznamenal čiastočný úpadok kvality nielen pezinský, ale slovenský futbal vôbec. Množstvo perspektívnych a nádejných futbalistov si muselo plniť vojenské povinnosti v posádkach či dokonca na fronte. Po vzniku Slovenského štátu došlo aj k radikálnej reorganizácii slovenského futbalu. Najvyššou slovenskou súťažou sa stala Slovenská liga. Nižšie súťaže boli rozdelené do žúp: Bratislavskej, Žilinskej, Zvolenskej a Prešovskej a následne do ďalších úrovní. Ak sa ešte na začiatku roka 1939 nižšie súťaže hrali, po útoku na Poľsko sa zredukovali, keďže muži odchádzali na bojisko. V tejto dobe sa PŠC Pezinok nachádzal v nižších ligových súťažiach, pretože aj jadro pezinských futbalistov odišlo po vypuknutí vojny proti Poľsku a následne proti ZSSR na front.
Po vojne prišlo k návratu futbalistov a s nimi aj chuti a odhodlania dosiahnuť lepšie výsledky, ako boli tie v posledných rokoch. Nasvedčuje tomu aj fakt, že Pezinčania sa stali jesennými majstrami súťaže v sezóne 1945/46.
Povojnové roky (1946 – 1961)
náhľad|Šestica významných pezinských hráčov na starom ihrisku (rok 1959). Zľava: Milan Barták, Milan Mlynek, Marián Jokel, Rudolf Šefčík, Vojtech Bauer, Božin Laskov (hrajúci tréner) V sezóne 1945/46 postúpili pezinskí futbalisti do západnej divízie Slovenského futbalového zväzu, v dnešných pomeroch do 3. slovenskej ligy. Už v ročníku 1947/48 sa stali jesennými majstrami divízie, čo prebudilo záujem pezinského publika. V závere 40. rokov sa PŠC prebojoval do SNL. Jeho futbalová základňa bola taká široká, že Pezinčania dokázali vychovávať kvalitných hráčov a dokonca budúcich reprezentantov ČSR.
Začiatkom 50. rokov, po odchode viacerých kvalitných hráčov a reorganizácii súťaží, zaznamenal futbal v Pezinku hlboký prepad. Klub bojoval s mnohými ťažkosťami a jeho pôsobisko sa presunulo do okresných súťaží. V krátkom období zmenil klub trikrát meno. Z PŠC sa najskôr stal Sokol Tehelne Pezinok, v roku 1953 Tatran Pezinok a napokon v roku 1956 Slovan NV Pezinok. Pod novým názvom vyhrali Pezinčania v roku 1956 I.A triedu a postúpili do krajskej súťaže. Trénerom tímu bol Karol Šefčík, nestor pezinského futbalu. Od roku 1959 bol hrajúcim trénerom Pezinka reprezentant dvoch krajín, Bulharska a Československa, legendárny Božin Laskov. Spolu s Karolom Šefčíkom patria medzi najznámejšie osobnosti pôsobiace v Pezinku v povojnových rokoch.
Obdobie húpačky (1962 – 1990)
V 60. a 70. rokoch pôsobil seniorský tím pod novým názvom Lokomotíva Pezinok prevažne v súťažiach Západoslovenského kraja, prípadne po reorganizáciách v divíznej súťaži. Začiatkom roka 1961 nahradil Božina Laskova staronový tréner Karol Šefčík, ktorému sa s tímom darilo udržať v divízii do roku 1967. Nasledoval zostup do krajských súťaží a desaťročie márnych pokusov o návrat do divízie. Klub disponoval dvoma seniorskými mužstvami, ale aj výborným areálom, ktorý hostil niekoľko vzájomných zápasov medzi Pezinkom a československou futbalovou reprezentáciou.
Až v roku 1979 sa Pezinčanom pod vedením trénera Vladimíra Korčeka podarilo opäť vybojovať postup do divízie vtedy 2. Slovenskej národnej ligy. Účinkovanie v nej bolo sprevádzané striedavými úspechmi, Pezinok v priebehu najbližších rokov až do roku 1987 celkovo štyrikrát postúpil a štyrikrát vypadol. Navyše sa Pezinčanom prestalo dariť aj v nižších súťažiach, keď zostúpili až do I.A triedy. V roku 1984 dochádza k organizačnej zmene v podobe odčlenenia od Lokomotívy a následnému vzniku Stavbára Pezinok.
Na prelome milénia (1991 – 2005)
Nový výbor pod vedením Františka Slezáka sa v roku 1991 rozhodol pre návrat k historickému názvu klubu PŠC Pezinok. Po športovej stránke sa Pezinok v rozmedzí rokov 1991 a 2000 pohyboval na úrovni tretej, štvrtej a piatej najvyššej ligy. Spočiatku hrával zápasy so súpermi zo Záhoria a Žitného ostrova. Neskôr sa v rámci Bratislavského futbalového zväzu reorganizovali súťaže, vytvorila sa nová 4. liga, v ktorej pôsobil aj PŠC Pezinok. Zelenobieli stavili na mladý tím, ktorý každou sezónou výkonnostne rástol, čo vyvrcholilo do postupu do 3. bratislavskej ligy. V rokoch 1994 - 1997 sa v nej mužstvo stabilizovalo a hralo futbal, na ktorý sa chodilo pozerať približne 800 divákov.
Seniorské mužstvo v úvode tretieho milénia striedalo lepšie sezóny s tými horšími. Horšie boli identické v zbabranej jesennej a výbornej jarnej časti znamenajúcej záchranu súťaže na poslednú chvíľu, tie lepšie sa niesli v duchu stabilných výkonov počas celej sezóny s konečným umiestnením v pokojnom strede tabuľky.
Postupy a pády (2006 – 2016)
V nasledujúcom období zaznamenal pezinský futbal hlboký pád. V dôsledku nefutbalových sporov prišiel klub o partnerov, podporovateľov a seniorský tím sa prepadol až do 5. najvyššej súťaže. V tom momente sa pozornosť upriamila na šikovných dorastencov prevažne s ročníkom narodenia 1995. Neskúsený, no odhodlaný kolektív prebral tréner Daniel Federl, ktorý s mladými odchovancami odštartoval krásny futbalový príbeh. V jeho premiérovej sezóne mužstvo obsadilo 11. miesto, v nasledujúcom ročníku 3. miesto. Tímu prospela aj reorganizácia súťaží, keď zo 4. ligy (5. najvyššej) sa stala štvrtá najvyššia súťaž. Bojovné výkony odchovancov so zelenobielym srdcom vyústili v absolútnu dominanciu v sezóne 2014/15, kedy sa zaslúžene stali majstrami 4. ligy. Návrat medzi regionálnu elitu okorenil aj súboj v rámci Slovenského pohára proti vtedajšieho slovenskému majstrovi z AS Trenčín, ktorý v tom čase pôsobil aj v predkolách Ligy majstrov UEFA. Ani jasná prehra nezanechala na tíme žiadne šrámy a hráči sa pohotovo preorientovali na ligovú súťaž, v ktorej obsadili 8. miesto.
Nová éra (2017 – súčasnosť)
Dlhoročným trénerom A-tímu bol Daniel Federl, ktorý bol pri kormidle už 8 rokov s polročnými prestávkami v rokoch 2017 a 2019. Môže sa spoľahnúť aj na spoluprácu s novovzniknutým B-tímom, ktorého činnosť sa obnovila na začiatku sezóny 2020/21. „B“ tím sa v premiérovej sezóne stal majstrom 6. ligy a ako nováčik hneď postúpil do vyššej súťaže.
Novú éru pezinského futbalu poznačila pandémia koronavírusu s obmedzením tréningov i zápasov. Sezóny 2019/20 a 2020/21 sa nedohrali podľa pôvodného plánu a odohrala sa iba polovica zápasov.
V auguste 2021 klub oslávil sté výročie od svojho založenia. PŠC Pezinok zorganizoval výstavu historických materiálov a vydal prvú publikáciu o storočnej klubovej histórii. Z dôvodu protipandemických opatrení zorganizoval veľkolepé športovo-kultúrne podujatie až v roku 2022, ktoré bolo významným míľnikom v histórii klubu. Oslavy storočnice boli najväčším pezinským futbalovým podujatím za posledné dekády.
Rivali
Hlavnými rivalmi pezinských futbalistov boli prevažne tímy zo Záhoria. V 80. rokoch bol Pezinok súčasťou západných súťaží, preto jeho rivalmi boli predovšetkým Malacky, Jakubov a Jablonové. Zápasy proti týmto klubom boli vždy ostré a vyznačovali sa bojovným priebehom, tzv. "kopanicou".
Najznámejšie derby zápasy sú proti CFK Pezinok Cajla a ŠK Svätý Jur. Stretnutia nie sú až také vyhrotené, ako proti tímom zo Záhoria. Zápasy však vždy prilákajú divákov z celého pezinského okresu a nesú sa v priateľskej atmosfére.
Klubový znak a farby
Prvé klubové logo bolo nájdené v predzápasovom Bulletine Lokomotívy Pezinok v roku 1961. Odvtedy prešlo štyrmi zmenami. Najprv v roku 1983, kedy klub premenoval na Stavbár Pezinok, potom v roku 1991, kedy sa klub vrátil k pôvodnému názvu PŠC Pezinok, následne v roku 2006 v rámci prvého redizajnu a poslednýkrát v roku 2009 v rámci druhého redizajnu.
Klubovými farbami sú zelená a biela, ktorých voľba sa viaže na príbeh o založení klubu. Tieto farby v klubovom logu dopĺňa odtieň čiernej, ktorý tvorí stredný vertikálny pruh. Ten je z oboch strán obklopený zelenými vertikálnymi pruhmi. Okrem pruhov tvorí logo názov klubu, futbalová lopta a text roku založenia klubu – 1921.
Farby pezinského klubu boli určené hneď pri jeho vzniku. 29. augusta 1921, keď skupina nadšencov, Aladár Takacs, bratia Korinekovci a ďalší odcestovali do Budapešti, kde kúpili prvé sady dresov a lopty. Dresy prvého mužstva boli po vzore Ferencvárosu Budapešť biele so zelenými priečnymi pruhmi. Od tejto doby až doteraz ostali pezinskí futbalisti verní svojej „zeleno-bílej“ farbe.
1921–súčasnosť: Mestský štadión Pezinok
Mestský štadión v Pezinku bol prvým a jediným ihriskom, kde PŠC Pezinok hral svoje domáce zápasy. Spočiatku sa zápasy hrali na území dnešného tréningového ihriska. V roku 1934 bol okolo ihriska postavený približne dvojmetrový drevený plot, ktorý je možné vidieť na viacerých historických fotografiách.
V roku 1959 bolo ihrisko presunuté z dnešného tréningového ihriska bližšie smerom ku Komenského ulici. Počas výstavby hlavnej tribúny spolu so šatňami, ktorá sa začala v tomto roku, boli už domáce zápasy hrané práve na "novom štadióne". V roku 1961 bola svojpomocne vybudovaná tribúna oficiálne otvorená.
Dnes tvorí športový areál hlavné ihrisko, tréningové ihrisko a malá ihrisko s umelou trávou. Mestský štadión v Pezinku je stále domovom klubu PŠC Pezinok s kapacitou 3 000 miest, čo z neho robí najväčší štadión v Pezinku. Športový areál v Pezinku je považovaný za jeden z najlepších v súťaži. Navyše, štadión v minulosti hostil niekoľko kultúrnych podujatí a koncertov.
2020–súčasnosť: Štadión v Grinave
Domovským klubom hrajúcim na grinavskom štadióne bol GFC Grinava, takmer od úplných začiatkov klubu. Ihrisko bolo vybudované približne v 30. a 40. rokoch, kedy bola upravená plocha pri dnešnej Myslenickej ulici. V rozmedzí rokov 1954 a 1955 boli vybudované hráčske kabíny.
Hráči
Legenda: B – brankár, O – obranca, S – stredopoliar, Ú – útočník
Umiestnenia v sezónach
Legenda: Z - zápasy, V - výhry, R - remízy, P - prehry, VG - vstrelené góly, OG - obdržané góly, +/- - rozdiel skóre, B - body, červené podfarbenie - zostup, zelené podfarbenie - postup, fialové podfarbenie - reorganizácia, zmena skupiny, či súťaže
Nikolaj Konstantinovič Rerich
Nikolaj Konstantinovič Rerich (, v anglosaskom svete známy ako Nicholas Roerich; * 9. október 1874, Petrohrad – † 13. december, 1947, Paňdžáb) bol ruský umelec, publicista, archeológ, cestovateľ, kolektívny činiteľ, impresionista. Spolu namaľoval viac než 7 000 obrazov spojených do tematických okruhov a sérii.
Životopis
Narodil sa v rodine advokáta. V roku 1909 ukončil štúdium na akadémii umenia v Petrohrade. V roku 1920 prišiel do New Yorku spolu s manželkou Helenou Roerichovou, kde spolu založili Agni Yoga spoločnosť. V roku 1929 bol Nicholas Roerich nominovaný na Nobelovu cenu mieru parížskou univerzitou, druhú nomináciu dostal v 1935. Zomrel 13. decembra 1947 v Indii.
Tvorba
Jeho smelé, svetlé, intenzívne obrazy, ktorý zahrňujú historické situácie, náboženské tematiky, Himalájske krajiny, všetko to odráža umelcovu túžbu spojiť ľudstvo cez spoločný jazyk krásy a vedomosti. Maľby z roku 1900 sú jedinečné historické rekonštrukcie starých miest a spôsobu života pohanského a prvotného kresťanského Ruska.
thumbnail|right|280px|Nicholas Roerich: Hostia zo zámoria ([[1899)]]
Literatúra
a mnoho ďalších
Destiny (ISS)
náhľad|right|200px|Modul Destiny Destiny je americký laboratórny modul, súčasť Medzinárodnej vesmírnej stanice. Má dĺžku a priemer. Vynesený bol 7. februára 2001 raketoplánom Atlantis pri misii STS-98 a 10. februára bol pripojený k modulu Unity. V module môže byť umiestnených celkovo 23 skríň (päť na podlahe, šesť po stranách a na strope) s experimentami a nákladom. Kvôli obmedzenej hmotnosti však bol vypustený len s 5 skriňami, ďalších 6 bolo dopravených raketoplánom Discovery počas misie STS-102. Každá skriňa váži približne.
5. symfónia
5. symfónia alebo '''symfónia č. 5 alebo piata symfónia''' je názov niekoľkých hudobných diel od rôznych autorov:
Trabant (automobil)
thumb|Trabant 600 náhľad|logo thumb|Trabant 601
Gonfreville
Gonfreville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Trabant (automobil)
Prvým typom bol Trabant 600 s oblými tvarmi karosérie a jeho nástupcom bol hranatejší Trabant 601 s hrdým názvom Limousine alebo Combi. Prevodovka bola 4 stupňová s radiacou pákou pod palubnou doskou. Karoséria bola dvojdverová plus zadné dvere vo verzii Combi, mala oceľový skelet s prilepenými plátmi plastu, vďaka čomu si získal ironickú prezývku PVC jaguár alebo BMV (Bakelitové Motorové Vozidlo). Bol určený pre 4 osoby. Vyrábal sa aj vo verzii pre invalidov - tzv. Hycomat, ktorá mala ovládanie spojky na radiacej páke, ako aj vo verziách pre armádu a políciu, ako otvorené terénne vozidlo s plátennou strechou a s nezávislým benzínovým kúrením (bufíky). Pred ukončením výroby sa vyrábal aj so štvortaktným motorom Volkswagen a s nádržou na benzín nie v motorovom priestore, ale v zadnej časti vozidla. Tiež elektroinštalácia bola v 80. rokoch zmenená zo 6 V na 12 V. Jeho nevýhodou bolo teplovzdušné kúrenie s výmenníkom tepla na výfukovom potrubí, ktoré bolo účinné len so spusteným motorom, kedy vrtuľa na chladenie motora časť vzduchu hnala do kabíny.
Gonfreville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trabant (automobil)
ZWIKAU AWZ P70
Bolo auto ktoré bolo predchodcom Trabanta. Motor mal objem 700 ccm3, chladený vyduchom. Max. rýchlosť auta bola približne 100km/h. Auto sa vyrábalo ešte s drevenou karosériou a vyrábalo sa od roku 1955 do roku 1958. Malo 4 rýchlosti a jeden prevodový stupeň vzad.
TRABANT 500
Auto sa začalo vyrábať v roku 1958 ako náhrada za Zwikau AWZ P70. Auto dostalo názov podľa vtedy nedávno vypustenej družice Sputnik. Trabant znamenalo po latinsky (sprievodca, súputník, družica). Auto dostalo motor dvojtaktný motor o objeme 500 ccm3 s max. rýchlosťou do 90 km/h a štyrmi prevodmi. Trabant mal motor vpredu s predným náhonom a motor bol chladený vzduchom (vtedy ešte nemal kúrenie). Auto už malo oceľový rám. Výroba skončila v roku 1960.
Bol nástupca Trabantu 500 s objemom motora 600 ccm3. Mal rovnakú karosériu ako Trabant 500. Trabant dostal silnejší motor o výkone 19kw a 24Hp. Mal 4-rýchlostnú prevodovku, motor chladený vzduchom a už dostal kúrenie. Max. rýchlosť už bola okolo 120 km/h kvôli ľahkej karosérií z duroplastu. Vyrábal sa od roku 1960 do roku 1964. Pomenovanie 600 sa udávalo od objemu motora.
TRABANT 601
Vyrábal od roku 1964-1990 s menšími vizuálnymi úpravami. Získal motor z Trabantu 600 a mal novú karosériu ktorá mal o 50% väčší výhľad. Mal 4-rýchlostnú prevodovku a vzduchom chladený motor. Mal predný náhon, motor vpredu a boli 2 výbavové a karosárske verzie. boli 2 výbavy: Standart a Deluxe. Deluxe verzia aml zadné vyhrievané sklo, viac rýchlostí pre stierače, ostrekovače a chrómové nárazníky. Nasávanie studeného vzduchu nemal, mal iba rúrku do ktorej sa počas väčších rýchlostí dostával studený vzduch pomocou nárazu vetra.
TRABANT 1.1
Fernsehturm
Fernsehturm (nem. = televízna veža) môže byť:
Mohill
thumb|Socha slepého harfistu v Mohill
Mohill (ír. Maothail) je malé mesto v severozápadnom Írsku, v južnej časti grófstva Leitrim. Žije tu 931 obyvateľov (2006).
Leží v povodí rieky Rinn v nadmorskej výške, severne od jazera Lough Rinn. Nachádza sa na križovatke regionálnych ciest R201 a R202, na východ od Carricku,  na juh od Ballinamore,  na sever od Longfordu a  ZJZ Cavanu.
Mesto je pomenované podľa svätého Manachana (írsky názov mesta Maothail Manachain), ktorý tu pred r. 500 založil kláštor. Na začiatku 13. storočia tu sídlili augustiniáni a neskôr ho dal kráľ Henrich VIII. zatvoriť. Ruiny sa zachovali dodnes, v súčasnosti tu stojí protestantský kostol.
V meste žil známy írsky harfista Turlough Carolan. Svoje detstvo tu strávil aj prvý írsky prezident Douglas Hyde. 25. februára sa v meste každoročne usporadúva slávnosť Monaghan Day na počesť sv. Manachana (anglický prepis Monaghan), v auguste letný festival a poľnohospodárska výstava.
Margaréta II. (Dánsko)
Margaréta II. (Margrethe Alexandrine Ingrid) (* 16. apríl 1940, Kodaň) je od roku 1972 dánska kráľovná.
Jej heslo je Guds hjælp, folkets kærlighed, Danmarks styrke (Božia pomoc, láska ľudu, sila Dánska).
Životopis
Narodila sa ako najstaršia dcéra kráľa Frederika IX. a Ingrid Švédskej.
Študovala právo, históriu, politológiu, ekonómiu, archeológiu a sociológiu v Kodani, Cambridge, Århuse, Paríži a v Londýne.
V roku 1967 sa vydala za francúzskeho diplomata Henriho de Laborde de Monpezat, s ktorým má dvoch synov: dediča trónu Frederika a Joachima.
František Eduard Bednárik
František Eduard Bednárik (niekedy sa podpisoval aj ako Edvard Bednařík) (* 11. február 1902, Bystřice pod Hostýnem - † 16. február 1960, Žilina) bol architekt.
Jeho otec František Bednárik, jeho matka Božena rod. Plánková
Životopis
Študoval na Štátnej vyššej škole stavebnej v Brne, potom pracoval u architekta B. Hubschmanna v Prahe, kde pokračoval v štúdiu architektúry na ČVUT. V roku 1930 dosiahol titul Ing. Absolvoval študijné cesty v Nemecku, Francúzsku, Belgicku, Holandsku a i. Pôsobil ako samostatný architekt. Navrhoval verejné budovy najmä v Žiline a v Banskej Bystrici, naposledy sa zúčastnil súťaži návrhu športového areálu v Prešove. Bol členom Zväzu slovenských architektov. Patril pomerne k zreteľnej podskupine moderne funkcionalisticky orientovaných tvorcov, ktorí smerovali k organicky poňatej architektúre. Neuspokojila ich strohá racionálnosť funkcionalizmu, hoci ich diela vychádzali z tohto základu.
1468 Zomba
1468 Zomba je planétka s priemerom 17 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 23. júla 1938.
American Express
American Express je medzinárodná spoločnosť poskytujúca finančné služby najmä prostredníctvom kreditných kariet so sídlom v New Yorku. Firma obchoduje na New York Stock Exchange pod symbolom "AXP". Podľa rebríčku časopisu Fortune je American Express 74. najväčšia firma na svete a 14. najdrahšia značka na svete s hodnotou US$20 miliárd. Prezidentom (CEO) American express je od roku 2001 Kenneth Chenault.
Zoznam planétok 97501 – 97750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Saint-Marceau (Ardennes)
Saint-Marceau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Arbonne
Arbonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Upsilon Carinae
Upsilon Carinae je dvojhviezda v súhvezdí Kýl. Má rozstup zložiek 4,9″. Jasnosti zložiek sú 3,02 a 6,03 mag.
Koncert pre orchester (Bartók)
Skladateľ dielo skomponoval počas svojho núteného exilu v USA. Tu prežíval mimoriadne ťažkú životnú situáciu – bol odtrhnutý od milovaného Maďarska a jeho inšpiračných zdrojov, cítil sa v Amerike izolovaný a navyše mali s manželkou veľké finančné problémy. Do tohto už aj tak nepriaznivého osudu prišla ďalšia ťažká rana, keď mu v roku 1943 diagnostikovali leukémiu. V tejto situácii sa mu rozhodli pomôcť jeho priatelia Joseph Szigeti a Fritz Reiner v spolupráci so šéfdirigentom Bostonskej filharmónie Sergejom Kusevickým. Ten navštívil Bartóka v nemocničnej izbe s objednávkou orchestrálneho diela za 10 000 dolárov.
Tento finančný ale hlavne umelecký impulz znamenal pre Bartóka veľkú životnú vzpruhu. Na čas sa presťahoval do domu k jazeru Saranac Lake v štáte New York, kde od augusta do októbra 1943 pracoval na svojom diele. Jeho premiéra sa s veľkým úspechom uskutočnila v roku 1944 v Bostone, skladateľ sa jej však nemohol pre zdravotné ťažkosti zúčastniť. Skladateľ dielo v roku 1945 ešte zrevidoval, pričom najväčšie zmeny spravil v poslednej vete, kde predĺžil záver skladby. Je zachovaná stará aj revidovaná verzia záveru skladby.
Päťveté orchestrálne dielo by sa dalo pokojne považovať za atypickú symfóniu, Bartók však zámerne zvolil netradičný názov Koncert pre orchester, aby zdôraznil dôležitú sólovú úlohu nástrojov v tomto diele a vysokú, až virtuóznu náročnosť jednotlivých orchestrálnych partov. Ďalším dôvodom je, že počas celého diela sa z „veľkého“ orchestra vyčleňujú jednotlivé, rôzne obsadené skupiny nástrojov, čo pripomína princíp „concertina“ a „ripiena“ barokového concerta grossa. V diele nenachádzame široké symfonické rozvedenie tém a odlišná je aj forma. Bartók tu zvolil svoju obľúbenú symetrickú formu pripomínajúcu oblúk – schematicky by sa päť viet svojím charakterom dalo znázorniť ako:
Prvú vetu Introduzione otvárajú violončelá a kontrabasy v tempe Andante non troppo. Hlavný tematický materiál prinášajú trúbky v pianissime v Allegro vivace. Po nich tému preberá orchester vo forte. Vedľajšia lyrická téma je uvedená hobojom. Znovu sa vracia pôvodné tempo. V druhej vete, ktorú možno preložiť ako Hra párov skladateľ využíva duá rovnakých drevených dychových nástrojov. Každá dvojica nástrojov využíva odlišný interval. Elégia predstavuje akýsi základný kameň celej skladby. Jej ponurá atmosféra vyjadruje skladateľove pocity v danej dobe. Je to typická ukážka tzv. „nočnej hudby“, termínu používaného pre Bartóka. V ďalšej vete Intermezzo interrotto prichádza uvoľnenie, najviac z celej skladby sa tu uplatňujú motívy ľudovej hudby. Je tu v satirickom duchu využitá druhá časť pochodovej témy zo Šostakovičovej Leningradskej symfónie, diele ovplyvnenom druhou svetovou vojnou, ktoré Bartók počul v rozhlase a ktoré si v USA získalo veľkú popularitu. Citácia je prerušená skvelou orchestrálnou imitáciou smiechu. Bartókove pohnútky k tejto satire nie sú celkom objasnené a sú predmetom špekulácií. V záverečnej vete Finale využil niektoré tematické prvky z prvej vety, avšak v optimistickejšom duchu. Vetu otvára volanie lesných rohov unisono, nasledované rýchlou tanečnou časťou, ktorej živý spád pretrváva až do konca vety. Existujú dva možné závery diela – pôvodné rázne ukončenie alebo revidovaný dlhší záver s väčšou gradáciou. Voľba je dnes väčšinou vecou preferencie dirigenta.
Asmidiske
Asmidiske (gr.) alebo Azmidi alebo ksí Puppis (ξ Pup) je spektroskopická dvojhviezda v súhvezdí Korma zdanlivej jasnosti 3,34m. Patrí do spektrálneho typu G3, do triedy svietivosti Ib, teplota na jej povrchu dosahuje 5 000 K. Na oblohe vo vzdialenosti 5,4" od seba má sprievodcu, hviezdu zdanlivej jasnosti 13,8m. Vzdialenosť od Zeme je približne 1 300 ly.
ZTE
náhľad|Sídlo ZTE v Šen-čene thumb|Logo firmy
ZTE Corporation (skôr Zhong Xing Telecommunication Equipment Company Limited) je čínska spoločnosť podnikajúca v odbore komunikačných technológií.
ZTE ponúka kompletné riešenie infraštruktúry pre káblové aj bezdrôtové počítačové siete, pevné aj mobilné telefónne siete, video konferencie, optický prenos signálu a podobne. Mimo to sa zaoberá aj vývojom sietí novej generácie (LTE) a stáva sa významným celosvetovým výrobcom mobilných telefónov. Momentálne patrí ZTE medzi 5 najväčších dodávateľov mobilných telefónov.
Spoločnosť bola založená v roku 1985 a dnes patrí k najväčším v Číne, jej sídlo sa nachádza v Šen-čene. V roku 2011 zamestnávala približne 70 000 ľudí. Spoločnosť zriadila niekoľko výskumných a vývojových pracovísk v Číne, USA, Francúzku, Švédsku, Indii a Pakistane. Spolupracuje s viac ako 500 operátormi vo viac ako 120 krajinách sveta.
Na Slovensku sa spoločnosť aktívne rozvíja v segmente mobilných telefónov od základnej kategórie až po kategóriu smartfónov. Dodáva veľké množstvo smartfónov spoločnosti Orange ktorá ich ďalej predáva pod svojou značkou. V poslednom období ZTE zbiera úspechy v predaji smartfónov s operačným systémom Android, (napr. ZTE Blade, ZTE Skate, ZTE Racer II), najnovšie ponúka smartfón s operačným systémom Windows Phone 7,5 (ZTE Tania). Taktiež patrí medzi prvých výrobcov ktorí začali vyrábať smartfóny s procesorom Intel (ZTE Grand X In).
Pí Puppis
náhľad|Poloha Pí PUppis Pí Puppis (π Pup) alebo Ahadi je dvojhviezda v súhvezdí Korma. Hlavná zložka je oranžový nadobor a má jasnosť 2,7 mag.
1469 Linzia
1469 Linzia je planétka s priemerom 60 km, ktorú objavil K. Reinmuth 19. augusta 1938.
Andrej Begala
Andrej Begala (* 2. február 1921, Slotince† 5. jún 1992 Kežmarok) bol slovenský dôstojník a protifašistický bojovník, účastník SNP.
Životopis
Jeho otec Juraj Begala, jeho matka Zuzana rod. Kittanová. V rokoch 19361940 študoval na Učiteľskom ústave v Prešove, 1941 na poddôstojníckej škole v Spišskej Novej Vsi, 19411943 na Vojenskej akadémii v Bratislave, 1943 absolvoval kurz spojovacieho vojska v Halle. Od 1943 dôstojník slovenskej armády, od 1945 dôstojník čs. armády, 1949 z armády prepustený, neskôr pracoval v úradníckych povolaniach. Účastník druhého čs. odboja, v máji 1944 s práporom odoslaný na východné Slovensko, kde nadviazal spojenie s partizánmi, ktorým dodával zbrane.
Po vypuknutí SNP v neprítomnosti veliteľa práporu prevzal velenie a odviedol ho k partizánom, od 28. augusta 1944 príslušník 1. čs. armády na Slovensku, po príchode do Banskej Bystrice pridelený k armádnemu telegrafickému práporu, od 15. októbra 1944 príslušník 1. taktickej skupiny (Kriváň), po potlačení povstania pokračoval v boji s touto partizánskou skupinou. Po 1948 z politických dôvodov prepustený z armády, 1991 rahabilitovaný v hodnosti podplukovník.
Anton Jurko
Doc. RNDr. Anton Jurko, DrSc. (* 28. august 1924, Ličartovce – † 23. marec 1997, Bratislava) bol slovenský botanik, geobotanik, ekológ a pedagóg.
Tidal Wave
„Tidal Wave“ je tretí singel anglického drum and bassového hudobníka Sub Focusa, ktorý bude vydaný z jeho nadchádzajúceho druhého štúdiového albumu. Skladba obsahuje vokály speváčky Catherine Pockson zo skupiny Alpines. Skladba dosiahla 12. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart a 4. miesto v rebríčku UK Dance Chart.
Hudobné video
Videoklip k skladbe „Tidal Wave“ bol prvákrít vydaný na YouTube dňa 10. októbra 2012 s celkovou dĺžkou 3 minút a 52 sekúnd. Bol natočený na skalnatom pobreží (podobnom ako na grafike obalu singla) a je v ňom skupina Alpines.
B’Day Anthology Video Album
B'Day Anthology Video Album je názov albumu americkej speváčky Beyoncé Knowlesovej vydaný v roku 2007.
Slovensko-česká interliga hádzanárok 2003/04
Účastníci
Pozn: Družstvo AŠK Inter Bratislava, ktoré v minulej sezóne skončilo na 5. mieste v interlige a získalo bronzovú medailu z Majstrovstiev Slovenska, sa do tejto sezóny neprihlásilo. Nahradilo ho prvé nepostupujúce družstvo z prelínacej súťažeBánovce nad Bebravou.
Karol Béla
Životopis
Po maturite na gymnáziu vo Zvolene pôsobil v rôznych občianskych a hudobníckych povolaniach. V r.19491954 spevák a zbormajster SĽUK-u, 19541955 dirigent Maď. ľud. umeleleckého kolektívu, 19551956 člen speváckeho súboru v Prahe, 19561959 hudobný referent Krajského domu osvety a 19591978 zbormajster opery DJGT v Banskej Bystrici. Do 1975 bol jediným zbormajstrom súboru DJGT. Naštudoval zbory do inscenácií Eugen Onegin, Krútňava, Faust a Margaréta, Knieža Igor a i.
Rudolf Piskáček
Rudolf Piskáček (* 15. marec 1884, Praha, Česko – † 24. december 1940, Praha, Česko) bol český hudobný skladateľ známy najmä svojimi operetami.
Život
Vyštudoval gymnázium a hudobné konzervatórium, odbor organ a kompozícia. Už počas gymnaziálneho štúdia vzbudil pozornosť ako skladateľ hudby k veselohrám. Bol jedným zo žiakov Antonína Dvořáka. Jeho absolventskou prácou bola symfonická báseň Sardanapal a Sonáta pro housle a-moll, ktorá získala cenu Českej akadémie vied a umenia.
Bol kapelníkom Pištěkovho divadla a v rokoch 19091918 pôsobil v Divadle na Vinohradoch ako korepetitor, zbormajster a neskôr aj kapelník. Po prevrate bol krátko kapelníkom 2. pešieho pluku, aby sa vrátil na Vinohrady a riadil Vinohradskú spevohru. V roku 1924 podnikol úspešné turné po Spojených štátoch.
Pokúsil sa o samostatné divadlo v Českých Budějoviciach, ale bez úspechu. Divadlo čoskoro narazilo na finančné ťažkosti a skrachovalo. Krátko pôsobil v žižkovskej Akropole, ale s rastúcim diváckym úspechom svojich operiet sa ďalej venoval iba skladaniu. Všetky premiéry jeho diel boli uvádzané vo Vinohradskej spevohre.
Populárna hudba
Počas života zložil viac ako 40 hudobno-divadelných diel, väčšinou operiet, frašiek a hier so spevom. Medzi najúspešnejšie patria:
Klasická hudba
Komponoval však aj vážnu hudbu inšpirovanú predovšetkým ľudovými melódiami:
Adolfovice
Adolfovice sú dedina, ktorá je časťou obce Bělá pod Pradědem na Jesenicku. Rozkladajú sa v údolí rieky Bělej, na severe nadväzujú na Bukovice u Jeseníka a na juhu na Domašov.
Majstrovstvá sveta v lakrose mužov 2010
Majstrovstvá sveta v lakrose mužov 2010 boli v poradí 11. Majstrovstvá sveta v lakrose mužov, ktoré organizuje Medzinárodná lakrosová federácia (FIL). Konali sa v Manchesteri, v Anglicku, od 15.24. júla 2010, za účasti 29 tímov rozdelených do dvoch výkonnostných divízií. Nováčikmi turnaja boli Argentína, Francúzsko, Mexiko, Nórsko, Poľsko, Rakúsko, Slovensko a Švajčiarsko. Zápasy sa hrali v športovom areáli Manchester University Armitage Sports Centre. Anglicko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov už tretíkrát, z toho druhýkrát v Manchesteri. Predtým hostilo turnaj v rokoch 1978 (v Stockporte) a 1994 (v Manchesteri). Po 4-ročnej prestávke získuli opäť titul Spojené štáty, pre ktoré to bol už deviaty v histórii. Vo finále zvíťazili nad svojim tradičným finálovým súperomKanadou.
Adolfovice
História obce
Adolfovice sa po prvý raz spomínajú v roku 1284 ako súčasť majetku vratislavských biskupov patriaceho k obvodu hradu Otmuchova. Vznikli vrcholne stredovekou kolonizáciou a ich meno (1284 Adolcovici, 1305 Adolph villa, 1417 Adolphsdorf) pochádza pravdepodobne z mena lokátora. Zrejme na začiatku 14. storočia získali dedinu príslušníci lúpeživého rodu Haugwitz, ktorí v mieste vybudovali tvrdzu (zaniknutú zrejme v 2. štvrtine 15. storočia a novodobo zvanú Adelsburg – jej pozostatky sú na Zámockom kopci). Písomne sú Adolfovice v majetku rodu doložené k roku 1370, kedy ich rytier Albrecht Haugwitz predal svojmu bratovi Merhotovi; v držbe nemenovaných biskupských lénnikov sa pripomínajú aj roku 1420. V Adolfoviciach sa už roku 1305 pripomína zákupné fojtstvo a farský kostol, ktorý však v 15. storočí zanikol (podľa tradície bol zničený husitmi v roku 1428).
Majstrovstvá sveta v lakrose mužov 2010
Pôvodne sa malo na turnaji objaviť aj družstvo Irokézov, ktoré malo hrať v Modrej divízii, ale kvôli problémom z vízami sa na turnaji nepredstavili. Kvôli tomu sa posunulo do top divízie družstvo Nemecka a do Fialovej divízie boli preradení Irokézi.
Adolfovice
História obce
Roku 1506 sa dedina nachádza opäť v majetku biskupa, ktorý toho roku celé frývaldovské panstvo zastavil augsburgským podnikateľom Fuggerovcom, ale už v roku 1547 boli včlenené späť do biskupských statkov. Aj v Adolfoviciach, ako v celom širšom okolí Jeseníku, sa od stredoveku do tridsaťročnej vojny ťažila a nahrubo spracovávala železná ruda. Obce sa významne dotkli čarodejnícké procesy 17. storočia, najmä za ich vyvrcholenia v roku 1651, kedy prišlo o život 14 tunajších obyvateľov; upálené boli aj ročné a osemročné dievča.
Koncom 18. storočia začala vrchnosť rozpredávať pôdu záujemcom. Nový kostol, farnosť a škola boli zriadené v roku 1730 síce v Domašove, ale tesne na hraniciach Adolfovicami a s ich prispením. Od 17. do polovice 19. storočia mnoho obyvateľov tiež domácky spracovávalo ľanovú priadzu a plietlo pančuchy.
Miestne obyvateľstvo nemohlo uživiť pole ani lesy, preto boli zakladané rôzne malé, najmä drevospracujúce závody (1881 továreň na nástroje a píly, 1916 závod na výrobu drevitej vlny). Po opätovnom osídlení po roku 1945 nadviazala obec na tradíciu drevospracujúceho priemyslu, ktorý bol však znárodnený. Miestne jednotné roľnícke družstvo bolo po neúspechu prvého pokusu založené v roku 1955, v roku 1962 sa spojilo s družstvom v Domašove a v roka 1973 bolo pričlenené k družstvu v Jeseníku.
V roku 1964 boli Adolfovice spojené so susednou obcou Domašov, čím vznikla nová obec – Bělá pod Pradědem.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov Adolfovice podľa sčítania alebo iných úradných záznamov : V Adolfoviciach je evidovaných 253 adries : 244 popisných čísel (trvalé objekty) a 9 čísiel evidenčných (dočasné alebo rekreačné objekty). Pri sčítaní ľudu v roku 2001 tu bolo napočítaných 214 domov, z toho 198 trvale obývaných.
Prírodné pamiatky
Na územie Adolfovíc zasahujú aj:
Vecné právo
Vecné právo môže byť:
Bitka o Ninive
Bitka o Ninive môže byť:
Gonneville
Gonneville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Dolnodunavska nizina
náhľad|Rumunská nížina so Starou planinou v pozadí
Gonneville
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dolnodunavska nizina
Dolnodunavska nizina alebo Dolnodunajská nížina je súhrnné označenie nížin a plošín po oboch stranách Dunaja okolo rumunsko-bulharskej hranice od Železných vrát na východ; dĺžka je 500 km, šírka 200 - 300 km. . Podunajská nížina patrí do Alpsko-karpatskej oblasti Európy a teda aj do Alpsko-himalájskej sústavy.
Gonneville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dolnodunavska nizina
Delenie : Poznámka: Z knihy Král 1999 (a z priložených schematických máp) nie je jasné, či autor za súčasť Dolnodunajskej nížiny považuje aj plošinu Dobrudžansko plato.
Eta Leonis
Eta Leonis (Éta Leonis, η Leo, η Leonis) je hviezda s magnitúdou 3,5 v súhvezdí Lev. Podľa katalógu Hipparcos leží vo vzdialenosti 1 275 ly od Zeme. Je to nadobor triedy A (A0) s povrchovou teplotou 9 730 K, svietivosťou 5 600 Sĺnk a priemerom 27 – 28-násobku priemeru Slnka. Jej hmotnosť sa odhaduje na vyše 7 hmotností Slnka.
Viktoriánska éra
thumb|[[Viktória (Spojené kráľovstvo)|Kráľovná Viktória, po ktorej je obdobie pomenované]]
Viktoriánska éra Spojeného kráľovstva je obdobie vlády kráľovnej Viktórie trvajúce od júna 1831 po jej smrť dňa 22. januára 1901. Jej vláda bola pre Britov obdobím dlhého blahobytu. Zisky získané zo zámorských oblastí Britského impéria ako aj priemyselných vylepšení v krajine umožnili rozvoj vzdelanej strednej triedy. Niektorí učenci udávajú začiatok tohto obdobia v roku 1832, kedy bol prijatý zákon o reforme volebného práva.
Tejto ére predchádzalo georgiánske obdobie a nasledovalo po nej eduardovské obdobie. Druhá polovica viktoriánskej éry sa približne prelínala s prvým obdobím „Belle Époque“ v kontinentálnej Európe a s americkým „Zlatým vekom“.
Toto obdobie je často charakterizované ako dlhé obdobie mieru, známe ako Pax Britannica a ako ekonomická, koloniálna a priemyselná konsolidácia, dočasne narušená Krymskou vojnou. Napriek tomu bola Británia vo vojnovom stave každý rok počas tohto obdobia. Ku koncu 19. storočia viedla politika Nového Imperializmu ku koloniálnym konfliktom a vyústila do Anglo-Zanzibarskej vojny a Boerskej vojny.
Počet obyvateľov Anglicka sa takmer zdvojnásobil zo 16,8 milióna obyvateľov v roku 1851 na 30,5 milióna obyvateľov v roku 1901. Obyvateľstvo Írska sa rapídne znížilo, z 8,2 milióna obyvateľov v roku 1841 na 4,5 milióna obyvateľov v roku 1901. V rovnakom čase približne 15 miliónov obyvateľov odišlo zo Spojeného kráľovstva a usadilo sa väčšinou v Spojených štátoch, Kanade a Austrálii.
Na začiatku tohto obdobia Dolnú snemovňu viedli dve strany, Whigovci a Toryovci. Od päťdesiatych rokov 19. storočia sú Whigovci liberálmi a Toryovci konzervatívcami. Tieto strany boli vedené množstvom prominentných štátnikov: Lord Melbourne, Sir Robert Peel, Lord Derby, Lord Palmerston, William Ewart Gladstone, Benjamin Disraeli a Lord Salisbury. Nevyriešené problémy ohľadne 'Irish Home Rule' (Návrh zákona o samospráve) hrali veľkú rolu v politike viktoriánskeho obdobia, najmä kvôli odhodlaniu Gladstona získať politické urovnanie. Takéto udalosti by eventuálne viedli k Veľkonočnému povstaniu v roku 1916 a hrali veľkú rolu v páde impéria.
Kráľovná Viktória je druhou najdlhšie vládnucou britskou panovníčkou v histórii. Prvou je Alžbeta II.
Kultúra
thumb|Budova Crystal Palace, Hyde Park, Londýn V tomto období nastal návrat gotickej architektúry- neogotické obdobie, čo viedlo k súboju štýlov medzi gotickými a klasickými ideálmi. V polovici 19. storočia sa konala prvá svetová výstava, Veľká výstava (1851), ktorá predviedla najväčšie inovácie tohto storočia. Jej stredom bol Crystal Palace (Krištáľový palác), konštrukcia zo skla a železa. Vznik fotografie, prezentovaný na Veľkej výstave, viedol k významným zmenám vo viktoriánskom umení - kráľovná Viktória bola prvým britským panovníkom, ktorý sa nechal odfotografovať.
Udalosti
thumb|Korunovácia kráľovnej Viktórie thumb|Prvé vydanie The Illustrated London News thumb|Dielo Charlesa Darwina O pôvode druhov
Ján Daniel Belák
Ján Daniel Belák (* 13. jún 1922, Horná Lehota – † 23. október 1944, Slavošovce) bol slovenský protifašistický bojovník.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, zemepis a telesnú výchovu na univerzite v Bratislave, 1947 PhDr. i in memoriam. Člen hnutia odporu proti klérofašistickému režimu. Počas SNP príslušník partizánskej brigády Za slobodu Slovanov, zahynul pri výbuchu muničného skladu v Slavošovskej papierni.
Majstrovstvá sveta v lakrose do 19 rokov
Majstrovstvá sveta v lakrose do 19 rokov je najvyššie medzinárodné podujatie národných družstiev mužov a žien do 19 rokov v lakrose, ktoré riadi Medzinárodná lakrosová federácia (FIL). Jeho história siaha do roku 1988, kedy sa v Austrálii konali prvé majstrovstvá sveta mužov do 19 rokov, a potom v roku 1995 v USA aj prvé majstrovstvá sveta žien do 19 rokov. Prebiehajú so 4-ročnou periodicitou. V mužskej aj ženskej kategórii v nich dominujú juniorské tímy Spojených štátov amerických. V mužskej kategórii dokonca americký tím do roku 2012 neprehral ani jeden zápas.
Saint-Marcel (Ardennes)
Saint-Marcel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 326 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Arbouet-Sussaute
Arbouet-Sussaute je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Laboratórium
náhľad|Laboratórium Laboratórium (lat.) je pracovňa, miestnosť vybavená prístrojmi a technickým zariadením na prírodovedecké alebo technické experimenty a výskum.
Jiří Kánský
Jiří Kánský (* 16. apríl 1930, Praha, Česko-Slovensko – † 24. október 1999 ) bol český filozof pôsobiaci na Slovensku.
Po maturite na reálnom gymnáziu v Prahe 3, absolvoval štúdium filozofie na VŠPHV v Prahe. V rokoch 1953 – 1956 pôsobil ako odborný asistent na katedre spoločenských vied na Vysokej škole poľnohospodárskej v Nitre. V rokoch 1956 – 1959 bol interným vedeckým ašpirantom na katedre filozofie Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave, kde tiež obhájil kandidátsku dizertáciu. Na tejto katedre potom pracoval (s výnimkou rokov 1964 – 1965, kedy bol redaktorom časopisu „Predvoj“) ako odborný asistent, od r. 1966 ako docent. Za publikovanie článku vyjadrujúceho nesúhlas so sovietskou okupáciou ČSSR a objasňujúceho jej príčiny bol z FF prepustený, jeho práce nesmeli byť uverejňované ani citované. V rokoch 1972 - 1990 pracoval v Slovenskej pedagogickej knižnici v Bratislave.