cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pinkasova synagóga
Pamätník
V rokoch 1954-59 tu akademickí maliari Jiří Jahn a Václav Boštík vyhotovili nápisy 77 297 mien českých židov, ktorí zahynuli v koncentračných táboroch. V roku 1968 bol pamätník uzavretý kvôli presakovaniu spodnej vody. Pri rekonštrukcii objavili pôvodnú mikvu a odkryli pôvodnú polychromiu a maľovanú výzdobu na strope. V roku 1990 bola náročná rekonštrukcia dokončená a počas rokov 1992-1996 boli obnovené nápisy na stenách. V hornej časti synagógy bola nainštalovaná expozícia Detské obrázky z Terezína 1942-1944“. Synagógu ťažko poškodili aj povodne v roku 2002.
Sébastien Buemi
Formula 3
Ešte v sezóne 2005 sa zúčastnil Buemi jedných pretekov vo Formule 3, na Grand Prix Španielska. Od roku 2006 sa stal stálym jazdcom, celkovo sa umiestnil na 12. mieste. V tejto série ostal aj v sezóne 2007, a obsadil celkovo 2. miesto. V tomto roku pretekal i vo špeciálnej Ultimate Masters of Formula 3 a v Macau Grand Prix.
Pinkasova synagóga
Pamätník
Mená obetí sú napísané ručne vždy v nasledujúcom poradí: Mesto / Priezvisko / Meno / dátum narodenia / dátum úmrtia alebo dátum poslednej zaručenej zmienky, že dotyčná osoba bola nažive (v mnohých prípadoch ide o deň nástupu do transportu do niektorého z vyhladzovacích táborov na východe). Vedľa aronu sú tiež napísané názvy táborov, get a miest, kde českí Židia umierali.
Sébastien Buemi
A1 Grand Prix
V sezóne 2006/07 série A1 Grand Prix sa Sébastian striedal v kokpitu Švajčiarska s Neelem Janim a Marcelem Fässlerem. Ich tím skončil celkovo na 8. mieste.
Zoznam planétok 52751 – 53000
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Mauroux (Lot)
Mauroux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Sébastien Buemi
GP2
thumb|right|180px|Buemi s monopostom na [[Arden International na okruhu Silverstone Circuit v sezóne 2008 v sérii GP2.]] Buemi sa v GP2 po prvýkrát objavil na Grand Prix Monaka v roku 2007, keď nahradil zraneného Michaela Ammermüllera z tímu ART Grand Prix. V týchto pretekoch obsadil solídne 7. miesto. V nasledujúcom roku sa pripojil k tímu Arden International v Ázijskej sérii GP2. V nej raz vyhral preteky a štyrikrát sa umiestnil na druhom mieste a obsadil konečné druhé miesto.
Mauroux (Lot)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sébastien Buemi
GP2
V sezóne 2008 štartoval znovu v GP2 v tom istom roku. Prvé víťazstvo si pripísal vo Francúzsku, v šprinte, keď štartoval až z 21. miesta. Ťažil hlavne z toho, že vyšiel na suchých pneumatikách na trať, ktorá sa pomaly vysušovala. Jeho konkurenti zvolili inú taktiku a museli ísť prezúvať pneumatiky na suchú trať. Ku konci sezóny vyhral ešte jedny preteky a celkovo sa Buemi umiestnil na 6. mieste.
Formula 1
thumb|left|180px|Buemi počas pretekov na okruhu [[Circuit de Catalunya v roku 2009.]] thumb|right|180px|Buemi vo voze [[Red Bull RB1 na Goodwood Festival of Speed v roku 2008.]] thumb|180px|Buemi vo voze Toro Rosso STR5 počas pretekov [[Circuit de Catalunya v roku 2010.]] 18. septembra 2007 sa Buemi dostal do Formuly 1, keď testoval voz Red Bull RB3 na okruhu Jerez. V testoch skončil na 3. mieste, lepší boli len Timo Glock (Toyota F1) a Vitantonio Liuzzi (Scuderia Toro Rosso). Porazil však jazdcov ako Rubens Barrichello (Honda F1) a Nelson Piquet Jr. (Renault F1).
16. januára 2008 potvrdil tím Red Bull Racing Buemiho ako tretieho a zároveň testovacieho jazdca pre rok 2008. Pri Grand Prix Japonska v sezóne 2008 riadil Sébastien medical car, keď jeho obvyklý jazdec, Dr. Jacques Tropenat, musel odpočívať kvôli ušným problémom.
19. septembra 2008 oznámila stajňa Scuderia Toro Rosso, že by rada podpísala s Buemim zmluvu na rok 2009. Zmluva bola podpísaná 9. januára 2009. Buemi sa tak stal prvým Švajčiarom od roku 1995 vo Formule 1 (naposledy jazdil Jean-Denis Délétraz s vozom Pacific na Európskej Grand Prix). Pri svojich prvých pretekoch porazil Buemi svojho tímového kolegu Sébastiena Bourdaise, a pripísal si premiérový bod. Po diskvalifikácii Lewise Hamiltona ale poskočil o priečku vyššie a pripísal si 2 body. V Číne si prišiel pre ďalší bod a mal po 3 pretekoch 3 body, ale ďalšie body získal až na konci sezóny v Brazílii a v Abú Zabí.
Počas prvého tréningu na veľkej cene Číny skúšal tím novú nápravu na predných pneumatikách. Ale pred 14-tou zákrutou 300 km/h sa Buemimu náhle odtrhola predná náprava v rýchlosti 300 km/h a jedno koleso vyletelo na tribúnu, kde boli diváci. Sám Buemi sa s monopostom nahol doľava a narazil do ochrannej bariéry. Ale našťastie sa nič nestalo divákom ani Buemimu.
Enquin-les-Mines
Enquin-les-Mines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gençay
Gençay môže byť:
Romeny-sur-Marne
Romeny-sur-Marne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Romeny-sur-Marne má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Romeny-sur-Marne má 496 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Pokazená gramoplatňa
"Pokazená gramoplatňa" je asertívna komunikačná technika, pri ktorej vytrvalo, pokojne (bez vzrastania neistoty, agresivity, hnevu, úzkosti,...) opakujeme, čo chceme dosiahnuť, bez nutnosti pripravených argumentov, alebo pocitu hnevu. Umožňuje ignorovať manipulatívne a argumentatívne pasce a nenechať sa odkloniť od problému.
Dióxippé (dcéra Danaa)
Dióxippé alebo Dióxippa (Dióxippé) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Pierie. Dióxippé bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Dióxippe potom za manžela vybrali Aigypta, syna Aigypta a jeho manželky Gorgo. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.
The Edge of Glory
Externé odkazy
Oficiálny videoklip k pesničke
Metrik
Tom Mundell, viac známy ako Metrik je anglický drum and bassový producent. Svoju kariéru začal v roku 2007. V roku 2010 vydal svoje prvé EP s názvom The Departure EP pod vydavateľstvom Viper Recordings. V roku 2011 vydal EP Between Worlds EP takisto pod Viper Recordings. V roku 2013 vydal tretie EP s názvom Flightvawe EP na voľné stiahnutie. V novembri 2012 podpísal zmluvu s exkluzívnym vydavateľstvom Hospital Records.
Metrik tiež vytvoril množstvo remixov piesní interpretov ako Eric Prydz, Swedish House Mafia, DJ Fresh, Dirtyphonics, Ayah Marar, John B, Camo & Krooked, Skepta apod.
Kostol svätej Barbory (Žilina)
'''Kostol sv. Barbory, známy aj ako Františkánsky kostol''', je rímskokatolícky kostol v Žiline. V súčasnosti, spolu s vedľajšou kláštornou budovou, je vo vlastníctve Rehole menších bratov františkánov, spravuje ho však Konvent sv. Martina de Porres v Žiline Rehole kazateľov (dominikáni). Z hľadiska architektúry patrí medzi významné barokové objekty v Žiline. Spolu s vedľajšou budovou konventu bol 05. novembra 1963 zapísaný pod číslom 1394/1 a 1394/2 do ústredného zoznamu pamiatkového fondu.
História
Postavili ho členovia Rádu františkánov v rokoch 1704 až 1730, ktorých do Žiliny v roku 1703 uviedol palatín Pavol Esterházy. Kostol bol situovaný na vtedajšom okraji mesta, čím chceli františkáni naznačiť spätosť s jednoduchým ľudom. Približne v čase, keď bola postavená veža (1728), bola zriadená i krypta s hlavným oltárom pod vežou i pod loretou. Kým v kryptách za oltárom a pod vežou sú pochovaní členovia rehole, v krypte pod loretou sú pochovaní laici. Táto kultúrna pamiatka má slovenský unikát, ktorý sa aj v zahraničí objavuje zriedka. Nachádza sa tu jediná dvojica organov od významného slovenského staviteľa týchto nástrojov, frátra Peregrina Wernera. Pochádza z prvej polovice 18. storočia. Tvorí ho veľký organ umiestnený na hlavnom chóre a menší, ktorý je rozdelený na dve časti po bokoch hlavného oltára. Ten využívali mnísi, podobne ako oratórium a priestor za oltárom na vlastné pobožnosti. Hoci z hlavného veľkého organa zostala už len baroková skriňa, z malého sa baroková skriňa i väčšina nástrojových komponentov dochovala.
Slávnostná konsekrácia kostola sa konala 27. júla 1834 Mons. Jozefom Vurumom, diecéznym biskupom nitrianskej diecézy. Do hlavného oltára vložil relikvie sv. mučeníkov Klementa, Jukundy a Inocenta. Konsekrácia sa konala až po 110 rokov od postavenia kostola.
1. júna 2012 v kostole sv. Barbory sa konala akcia Noc kostolov pod záštitou arcibiskupa Róberta Bezáka.
Magmatický kozub
Ak magma zostáva v kozube dlhšiu dobu, začínajú v nej prebiehať diferenciačné procesy. Ťažšie taviteľné minerály (napr. olivín) tuhnú a chemické zloženie magmy sa mení. Ďalší efekt postupnej kryštalizácie je uvoľňovanie rozpustených plynov a zvyšovanie tlaku. To často vedie k explozívnej erupcii a vyvrhnutiu množstva pevných úlomkov (vulkanoklastík) do okolia. Ak sa následkom takejto erupcie magmatický kozub úplne vyprázdni, dôjde niekedy k prepadnutiu stropu kozubu a poklesu nadložia - vzniknutý útvar sa nazýva kaldera.
V prípade úplného utuhnutia magmy v kozube sa vytvárajú intruzívne telesá granitov, alebo gabier.
Britsko-americká vojna
thumb|Britsko-americká vojna
Britsko-americká vojna alebo vojna roku 1812 alebo druhá americká vojna za nezávislosť alebo americká vojna 1812-1815 či anglo-americká vojna bol vojenský konflikt medzi USA a Britským impériom (1812 - 1815). Dôvodom vojny boli spory v oblasti námorného obchodu a rozdelenie území a sfér vplyvu na severoamerickom kontinente medzi Spojenými štátmi a Veľkou Britániou.
Vzťahy pred vojnou
V období príprav na ďalšiu vojnu s Britániou sa Spojené štáty zmietali vo vnútorných rozporoch. Zatiaľ čo juh a západ dávali prednosť vojne, New York a Nové Anglicko boli proti, pretože by tým utrpel obchod. Vyhlásenie vojny prišlo v čase, keď na ňu krajina nebola vojensky pripravená. Armáda mala sotva 7 000 vojakov, rozptýlených na vzdialených stanovištiach pozdĺž pobrežia, neďaleko kanadskej hranice a v hlbokom vnútrozemí. Týchto vojakov mala podporiť nedisciplinovaná domobrana jednotlivých štátov.
Invázia USA do Kanady
Nepriateľské akcie medzi oboma krajinami sa začali inváziou do Kanady, ktorá sa mala sústrediť do spojeného útoku na Montreal, keby bola správne načasovaná a uskutočnená. Celá akcia napokon skončila neúspechom a britskou okupáciou Detroitu. Americké loďstvo však zaznamenávalo úspechy a znovu si získalo dôveru. Navyše Atlantický oceán križovali americké korzárske lode, ktoré v jesenných a zimných mesiacoch roku 1812 - 1813 zajali 500 britských plavidiel.
Rok 1813
V roku 1813 sa bojovalo na Erijskom jazere. Generál William Henry Harrison - ktorý sa neskôr stal prezidentom - viedol armádu zloženú z domobrancov, dobrovoľníkov a vojakov z Kentucky s cieľom znovu dobyť Detroit.
12. septembra, keď bol ešte stále na hornom toku rieky Ohio, sa k nemu doniesla správa, že komodor Oliver Hazard Perry zničil britskú flotilu na Erijskom jazere. Harrison obsadil Detroit a počas pochodu do Kanady porazil utekajúcich Britov a ich indiánskych spojencov na rieke Thames. Cela oblasť sa dostala pod nadvládu Američanov.
K ďalšiemu rozhodujúcemu obratu vo vojne došlo o rok neskôr, keď komodor Thomas Macdonough zvíťazil v priamom delostreleckom súboji s britskou flotilou na Champlainovorn jazere v severnej časti štátu New York. Bez podpory námorníctva sa desaťtisícová invázna armáda Britov musela stiahnuť do Kanady. Približne v rovnakom čase britské lode s rozkazom „zničiť a spustošiť“ podnikali útoky na východe pobrežia. V noci 24. augusta 1814 britská expedičná armáda vtrhla do Washingtonu, D. C., sídla federálnej vlády, a zanechala ho v plameňoch. Prezident James Madison utiekol do Virgínie.
Ghentská dohoda
Keďže vojna pokračovala, britskí a americkí vyjednávači žiadali vzájomné ústupky. Len čo sa však britskí vyslanci dozvedeli o Macdonoughovom víťazstve na Champlainovom jazere, rozhodli sa ustúpiť. Na naliehanie vojvodu Wellingtona, ale aj preto, že pokladnica bola vyčerpaná v dôsledku nákladných napoleonských vojen, vyjednávači za Veľkú Britániu podpísali v decembri 1814 Ghentskú dohodu. Obidve strany sa dohodli na ukončení bojov a vrátení dobytých území a zaviazali sa vyriešiť spor o hraniciach. V Louisiane v New Orleanse však nevedeli o podpísaní mierovej zmluvy, a preto pokračovali v bojoch. Pod velením generála Andrewa Jacksona Američania zaznamenali najväčšie pozemné víťazstvo vo vojne. Kým Briti a Američania rokovali o dohode, delegáti federalistov, zvolení zákonodarnými zhromaždeniami v Massachusetts, Rhode Island, Connecticute, Vermonte a New Hampshire, sa stretli v Hartforde (Connecticut) na schôdzke, ktorá symbolizovala opozíciu voči „vojne pána Madisona“. Novemu Anglicku sa darilo obchodovať s nepriateľom po celý čas trvania konfliktu a niektoré oblasti dosiahli obrovské zisky. Napriek tomu federalisti vyhlasovali, že vojna pustoší hospodárstvo. Niektorí delegáti zhromaždenia vyzývali na odtrhnutie od Únie, väčšina však žiadala okamžité schválenie viacerých dodatkov k ústave, ktoré by obmedzili vplyv republikánov, vrátane zákazu embarga, ktoré by trvalo viac ako 60 dní, chceli zabrániť aj tomu, aby dvaja po sebe nasledujúci prezidenti boli z jedného štátu. Keď však poslovia z Hartfordu dorazili do Washingtonu, zistili, že vojna sa skončila. V dôsledku hartfordského zhromaždenia federalistov označkovali nálepkou nelojálnosti, ktorej sa už nikdy nezbavili.
22 (číslo)
22 (slovom dvadsaťdva) je číslo, ktoré nasleduje za číslom 21 a predchádza číslu 23. Je to zložené číslo, má tri vlastné delitele: 1, 2 a 11.
Ostatné oblasti
Dvadsaťdva je okrem iného aj:
Ženské práva
Ženské práva sú ľudské práva žien a dievčat, chápané ako integrálna, nescudziteľná a neoddeliteľná súčasť univerzálnych ľudských práv. Medzi témy súvisiace s ženskými právami zvyčajne patria aj požiadavky na možnosť slobodného rozhodnutia, možnosť pracovať a za primeranú odmenu, vlastnícke práva, možnosť vzdelávať sa, slúžiť v armáde a ďalšie. Napriek tomu, že všetky tieto uvedené práva možno považovať za univerzálne ľudské práva, označenie ženské práva sa používa v prípade, keď sú upierané ženám alebo sa naplnenia týchto práv dožadujú ženy. Aj keď vo vyspelých krajinách majú ženy rovnaké práva ako muži, pre veľa krajín to ešte neplatí.
17. a 18. storočie
Pod vplyvom prebiehajúcich sociálnych zmien si mnohé ženy začali uvedomovať vlastné nerovnoprávne postavenie v spoločnosti. Od koloniálnych čias mali slobodné ženy v mnohom rovnaké práva ako muži, hoci zvyk si vyžadoval, aby sa zavčasu vydali. Po vstupe do manželstva ženy v očiach zákona takpovediac stratili vlastnú identitu. Nemali právo voliť a ich vzdelanie sa v 17. a 18. storočí obmedzovalo zväčša na čítanie, písanie, hudbu, tanec a ručné práce.
Mary Wollstonecraftová, jedna z najdôležitejších spisovateliek v čase osvietenstva napísala v roku 1792 knihu „Obhajoba ženských práv“, v ktorej požadovala rovnoprávnosť žien, hlavne právo dievčat na vzdelanie. Autorka je považovaná za jednu zo zakladateliek v tej dobe vznikajúceho ženského hnutia. Vo Švédsku podobnú úlohu plnila Hedviga Charlotta Nordenflychtová. Súčasne v holandskom Middelburgu v roku 1785 vznikla prvá vedecká spoločnosť pre ženy pomenovaná „Natuurkundig Genootschap der Dames“ (Ženská spoločnosť pre prírodné vedy), ktorá fungovala až do roku 1887.
Štyridsiate roky
V štyridsiatych rokoch sa sformovala skupina žien, ktorá sa stala základom prvého hnutia za ženské práva. Na čele tejto skupiny stála Elizabeth Cady Stantonová. Roku 1848 Cady Stantonová a Lucretia Mottová, ďalšia bojovníčka za ženské práva, zorganizovali v Seneca Falls v štáte New York prvý zjazd žien v svetovej histórii. Delegátky spísali deklaráciu, v ktorej žiadali rovnosť s mužmi pred zákonom, právo voliť a rovnaké príležitosti na vzdelanie a prácu.
V tom istom roku Ernestine Rosová, pôvodom z Poľska, pomohla v štáte New York presadiť schválenie zákona, ktorý dovoľoval vydatým ženám rozhodovať o svojom majetku. Zákon o majetku vydatých žien ako jeden z prvých svojho druhu v krajine podnietil zákonodarné orgány ďalších štátov, aby prijali podobné zákony.
Národná asociácia za volebné právo žien (NWSA)
Roku 1869 Rosová spoločne s Elizabeth Cady Stantonovou a ďalšou vedúcou aktivistkou za ženské práva Susan B. Anthonyovou založili Národnú asociáciu za volebné právo žien (NWSA), ktorá presadzovala prijatie ústavného dodatku o volebnom práve žien. Spomínané dve ženy sa stali najhorlivejšími bojovníčkami za práva žien. O ich partnerskom vzťahu sa Cady Stantonová vyjadrila takto: "Ja som kula šípy bleskov a ona ich metala."
Marlee Matlinová
Marlee Matlinová (* 24. august 1965, Morton Grove, Illinois, USA) je americká herečka.
Životopis
Narodila sa ako tretie dieťa Donovi a Libby Matlinovým. Ako jedenapolročná prekonala osýpky. Následkom tejto choroby prišla o sluch. Toto postihnutie ju však ani v detstve neodradilo od jej veľkej lásky – herectva. V detskom divadelnom súbore hrala ako sedemročná Dorotku v Čarodejníkovi z krajiny Oz. Účinkovala aj v Mary Poppins. Jej hluchota ju nikdy nezväzovalo. Chodila do školy pre normálne deti, po strednej škole vyštudovala právo na Harper College v Palatine v Illinois.
Po škole sa opäť vrátila do divadla. Jej prvou rolou v dospelosti bola vedľajšia úloha hluchonemej Lydie v dráme Bohom zabudnuté deti. Pri tomto predstavení si ju všimla režisérka Randa Hainesová, ktorá ju prvýkrát postavila pred kameru do filmového spracovania tejto hry. Tentoraz zažiarila už v úlohe hlavnej. Jej filmový partner William Hurt sa na nejakú dobu stal aj jej partnerom životným. Vďaka úlohe Sáry získala nielen Zlatý glóbus a Oscara, ale cez noc sa stala hviezdou.
Nasledovali slabšie filmy (Walker, 1988; Linguini Incident, 1992). Sama seba si v krátkom vstupe zahrala v snímke Hráč (1992). Až film Nepočujem zlo (1993) jej opäť priniesol zaujímavejšiu hlavnú rolu. Viac príležitostí jej poskytla televízia. Seriál Picket Fences znamenal dokonca nomináciu na cenu Emmy. Objavila sa v seriáloch Seinfield aj Mesačný svit.
V čase účinkovanie v seriáli z kriminálneho prostredie Reasonable Doubts po boku Marka Harmona, sa vydala za policajného dôstojníka Kevina Grandalského (29. 8. 1993). Majú spolu štyri deti – Sarah Rose (* 1996), Brandon Joseph (* 2000), Tyler Daniel (2002), Isabelle Jane (2003). Pracuje tiež ako hovorca niekoľkých charitatívnych organizácií.
Solúnske kráľovstvo
Solúnske kráľovstvo (1204 – 1224) bol jeden z križiackych štátov, ktorý vznikol po dočasnom zániku Byzantskej ríše v dôsledku štvrtej križiackej výpravy (1204).
Nachádzal sa v Thrákii a Macedónii. Vládcami boli Bonifác Montferratský a po ňom Demetrius Montferratský.
O vzniku pozri Byzantská ríša. Roku 1224 ho dobyl Epirský despotát.
273 (číslo)
273 (dve sto sedemdesiat tri) je prirodzené číslo, ktoré nasleduje po čísle 272 a predchádza číslu 274.
Monda.eu
Monda.eu (pracovný názov Global E-learning ) je bezplatný webový portál venovaný globálnemu vzdelávaniu. Za svoju prioritu považuje „vzdelávať k mysleniu a vyhodnocovaniu zamotaných situácií plných previazaných, navzájom súvisiacich problémov”.
Ponúka 11 vzdelávacích modulov na rozličné témy (globalizácia, svetová ekonomika, rozvoj, ľudské práva, kritické myslenie, chudoba, migrácia, rodová rovnosť, občianska spoločnosť, životné prostredie, klimatické zmeny ) a je vhodný na samostatné učenie. Obsahuje aj fórum, odporúčanú literatúru a ďalšie doplnkové zdroje informácií a pridruženú mobilnú aplikáciu. Pri výučbe využíva kvízy a videá.
Vznik
S podporou Programu Socrates Európskej komisie na vytváraní portálu počas 2 rokov spolupracovali štyria partneri: E@I (Slovensko), Slovenské centrum pre komunikáciu a rozvoj (Slovensko), Studio GAUS (Nemecko) a Südwind Agentur (Rakúsko).
Orange County (film)
Orange County je americký film z roku 2002. Režisérom je Jake Kasdan. Príbeh je o mladom surferovi z Kalifornie Shaunovi Brumderovi.
Bohutín
Bohutín môže byť:
Zoznam geovedných článkov/Î
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 3 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
îl
Île aux Cochons · Île de l’Est · Île de la Possession
Nemocnica
náhľad|Univerzitná nemocnica Bratislava – [[Univerzitná nemocnica Bratislava – Nemocnica svätého Cyrila a Metoda|Nemocnica svätého Cyrila a Metoda]] Nemocnica (hovorovo špitál, historicky aj hospital) je zdravotnícke zariadenie (inštitúcia) určené na poskytovanie zdravotnej starostlivosti ľuďom. Nemocnica je zariadením ústavnej zdravotnej starostlivosti.
V nemocniciach sa počas hospitalizácie poskytuje nepretržitá zdravotná starostlivosť pacientom s najťažšími akútnymi ochoreniami, úrazmi, alebo ak je potrebná náročnejšia operácia. V nemocniciach je v rámci ústavnej pohotovostnej služby nepretržite dostupná možnosť vyšetrenia pacientov s akútnymi zdravotnými ťažkosťami, diagnostiky bezprostredne ohrozujúcich ochorení a ich bezodkladnej liečby.
Hospitalizácia je prijatie pacienta na nemocničné lôžko. Slovom hospitalizácia sa označuje pobyt pacienta v nemocnici. Hospitalizovaní sú pacienti, ktorých zdravotný stav vyžaduje nepretržité poskytovanie zdravotnej starostlivosti dlhšie ako 24 hodín.
Nemocničná medicína je lekársky špecializačný odbor orientovaný na starostlivosť o pacientov hospitalizovaných v nemocniciach. Nemocničný lekár (z angličtiny „hospitalista“) je lekárom, ktorý sa primárne venuje poskytovaniu zdravotnej starostlivosti hospitalizovaným pacientom.
Charakteristické súčasti nemocníc
Medzi základné oddelenia všeobecných nemocníc patrí interné a chirurgické oddelenie. Deti bývajú hospitalizované na detskom oddelení. Samostatne sa zriaďujú aj pôrodnice a oddelenia gynekológie. Ďalšie špecializované oddelenia sú napr. oddelenie infektológie (infekčné), pľúcne, neurologické, psychiatrické, úrazové (traumatologické), ortopedické, urologické, geriatrické, otorinolaryngologické (ORL), očné, hematologické, oddelenie dermatovenerológie a oddelenie fyziatrie a liečebnej rehabilitácie (FBLR). Pacienti po prekonaní najťažších akútnych ochorení, v pokročilých fázach ochorení, vyžadujúci dlhšiu liečbu v nemocnici, bývajú hospitalizovaní na oddelení dlhodobo chorých (ODCh) resp. doliečovacích oddeleniach. V univerzitných a fakultných nemocniciach sa zriaďujú aj užšie špecializované oddelenia napr. oddelenie (klinika) kardiológie, gastroenterológie, nefrológie, endokrinológie, reumatológie, onkológie, cievnej chirurgie a ďalšie podľa jednotlivých špecializačných odborov.
Nemocniční lekári poskytujú v rámci určitého vyhradeného času špecializovanú zdravotnú starostlivosť aj na špecializovaných ambulanciách nemocnice sústredených v poliklinike (tzv. Nemocnica s poliklinikou)..
Urgentné príjmy
Na Slovensku sa v súčasnosti zavádza systém urgentných príjmov I. a II. typu. Urgentný príjem II. typu je podobný súčasným JIS/ARO, disponuje vlastnými lôžkami (vyšetrovacími, expektačnými, miestnosťou určenou na zákroky, operácie ...) Je ďalej samostatným oddelením s viacerými špecialistami (lekár urgentnej medicíny, chirurg, traumatológ) a vyšším počtom sestier/praktických sestier, či sanitárov. K dispozícii je jednotka neodkladnej úrazovej starostlivosti, sadrovňa, zákroková miestnosť, jednotka neodkladnej všeobecnej starostlivosti, izolačná miestnosť, expektačné lôžka pre viac ako dvoch pacientov, čakáreň, registrácia resp. recepcia určená na triedenie pacientov, oddychová miestnosť pre personál, skladový priestor, očistná miestnosť pre pacienta a toalety pre pacientov a personál. Urgentný príjem I. typu tvorí odborná ambulancia a priestor pre 1-2 expektačné (pozorovacie) lôžka, izolačná miestnosť, čakáreň, prípadne registrácia – recepcia.
Druhy nemocníc
Nemocnice môžeme rozdeliť na všeobecné a špecializované. Podľa regionálneho významu ďalej na primárne, sekundárne a veľké terciárne (koncové) zdravotnícke zariadenia.
Národné ústavy
Zoznam národných ústavov na Slovensku:
Nemocničné polikliniky
Súčasťou nemocníc sú zvyčajne aj ambulancie. Súbor ambulancií tvorí polikliniku. Poliklinika býva vo všeobecnosti samostatné zdravotnícke zariadenie, ale aj súčasť väčšiny nemocnice (nemocnica s poliklinikou, NsP). V ambulanciách je poskytovaná zdravotná starostlivosť bez pobytu pacienta na lôžku. Aj pri ambulancii však môže byť zriadený denný stacionár na podávanie infúzií alebo expektačná miestnosť s monitorovanými lôžkami pre pacientov počas nevyhnutného obdobia pozorovania vývoja zdravotného stavu, prípadne do uvoľnenia štandardného nemocničného lôžka na nemocničnom oddelení.
Univerzitné nemocnice
Univerzitné nemocnice a fakultné nemocnice sú výučbovými základňami zdravotníckych vysokých škôl.
Zoznam univerzitných nemocníc na Slovensku:
Dejiny
Nemocnice popri lekárskej a ošetrovateľskej starostlivosti oddávna poskytovali chorým základné sociálne služby. Príkladom sú stredoveké nemocnice poskytujúce chorým (ale aj cestovateľom) základnú starostlivosť, stravu, oddych na lôžku a samozrejme duchovnú službu. Historické zmienky o prvých centrách poskytujúcich zdravotné služby sú z obdobia starovekého Egypta, neskôr starovekého Grécka a obdobia Rímskej ríše. Inšpiráciou stredovekých nemocníc, podobne ako stredovekej medicíny, boli v západnom svete (Európe) aj arabské kalifáty, kde v mestách vznikali prvé nemocnice ako verejné inštitúcie. Centrá poskytujúce zdravotnícke služby sa špecificky vyvíjali aj v Indii, Číne.
Prvá moderná nemocnica so zdravotnými asistentmi sa nachádzala v egyptskej Káhire už v roku 872. Všetci pacienti v nej dostávali zdravotnú starostlivosť zadarmo podľa moslimskej tradície.
Zdravotná starostlivosť v nemocniciach
Zdravotná starostlivosť poskytovaná počas časovo kratšie vymedzeného obdobia hospitalizácie býva zvyčajne zameraná na jeden hlavný (obyčajne akútny) zdravotný problém s cieľom bezpečne dosiahnuť rýchle zlepšenie zdravotného stavu pacienta, alebo bezpečne vykonať operačný zákrok. Zdravotnú starostlivosť po prepustení pacienta z hospitalizácie opäť poskytuje všeobecný ambulantný lekár v spolupráci s ambulantnými špecialistami. Zameranie ambulantne poskytovanej primárnej (všeobecnej) zdravotnej starostlivosti je širšie. Súčasne na viaceré (paralelné) zdravotné problémy. V ambulantnej praxi je popri krátkodobých rovnako dôležité aj stanovenie dlhodobých cieľov zdravotnej starostlivosti. Organizácia poskytovania zdravotnej starostlivosti vo veľkých koncových („terciárnych“) napr. univerzitných alebo fakultných nemocniciach a špecializovaných ústavoch s početným personálom úzko špecializovaných zdravotníckych pracovníkov má svoje špecifiká pri porovnaní s menšími periférnymi (primárnymi, „regionálnymi“, „rajónnymi“) zdravotníckymi zariadeniami („nemocnice prvého a druhého typu“, „terciárne centrá“) s menším počtom viac všeobecnejšie zameraných lekárov. Lekári najmä v menších nemocniciach často užšie spolupracujú s ambulantne pracujúcimi špecialistami a so špecialistami „vyšších“ pracovísk – koncových nemocníc.
Maxou
Maxou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Urban IV.
Urban IV. (rodným menom Jacques Pantaléon, * asi 1195, Troyes, Francúzsko – † 2. október 1264, Perugia, Taliansko) bol 182. pápež.
Pápežský úrad zastával od 29. augusta 1261 do svojej smrti.
Lê Ðức Thọ
Lê Ðức Thọ (* 14. október 1911, Phan Đình Khải, Vietnam - † 13. október 1990) bol vietnamský revolucionár, generál, diplomat a politik. Bol ocenený Nobelovou cenou za mier spolu s Henrym Kissingerom v roku 1973, cenu však odmietol.
Životopis
Narodil sa v Phan Đình Khải, vo vietnamskej provincii Nam Ha.
V roku 1930 pomáhal so zakladaním Indočínskej komunistickej strany. Francúzske koloniálne autority ho väznili v rokoch 1930 až 1936 a znova v rokoch 1939 - 1944. Po prepustení v roku 1945 pomáhal viesť vietnamské oslobodenecké ľavicové hnutie Viet Minh proti francúzskej nadvláde, kým nebola podpísaná Ženevská konferencia (1954). Potom sa pridal do politbyra Lao Dong Vietnamskej robotníckej strany (od roku 1955 Komunistická strana Vietnamu).
Americká intervencia
Lê viedol Vietkong do boja proti juhovietnamskej vláde. Začiatkom 60. rokov sa do Vietnamskej vojny aktívne zapojili aj Spojené štáty. Niekoľko kôl Parížskych mierových rokovaní (verejných aj tajných) sa uskutočnilo medzi rokmi 1969 a 1973. Zatiaľ čo Xuan Thuy viedol oficiálnu skupinu vyjednávačov zastupujúcu Demokratickú republiku Vietnam na rokovaniach v Paríži, Lê a Henry Kissinger (v tom čase poradca USA v otázkach národnej bezpečnosti) sa od februára 1973 angažovali v tajných rokovaniach, ktoré napokon viedli k ukončeniu bojov v podobe Parížskej mierovej zmluvy z dňa 23. januára 1973. Základné dohody v zmluve boli: prepustenie vojnových zajatcov do 80 dní; dodržiavanie prímeria bude kontrolované Medzinárodnou kontrolnou komisiou (ICC); slobodné a demokratické voľby v Južnom Vietname; pomoc USA Južnému Vietnamu bude pokračovať; severovietnamské jednotky môžu zostať v Južnom Vietname.
Borotice
Borotice môžu byť:
Lê Ðức Thọ
Americká intervencia
Zatiaľ čo 23. január je všeobecne uznávaný ako dátum prijatia Mierovej zmluvy, rokovania pokračovali, pretože sa stále objavovali občasné boje v niektorých regiónoch. Hoci americké pozemné jednotky boli z Južného Vietnamu stiahnuté, bombardovanie pokračovalo, pričom obe strany sa navzájom obviňovali z rozpútavania bojov. Preto sa Thọ a Kissinger stretli v máji a júni 1973 v Paríži, aby znova zaviedli do praxe dodržiavanie mierových dohôd. 13. júna 1973 podpísali USA a Demokratická republika Vietnam (Severný Vietnam) spoločné vyhlásenie, v ktorom sa zaviazali, že sa budú vzájomne podporovať v plnení Parížskej zmluvy.
Nobelova cena za mier
Lê a Henry Kissinger boli spoločne ocenení Nobelovou cenou v roku 1973 za ich úsilie v rokovaniach, ktoré predchádzali podpísaniu Parížskej mierovej zmluvy. Avšak Lê odmietol cenu prijať. Odôvodnil to tým, že v jeho krajine stále nie je mier.
Neskoršie obdobie
V rokoch 1978 - 1982 bol Lê vymenovaný severovietnamskou vládou na miesto hlavného poradcu hnutia za národné oslobodenie Kambodže (FUNSK) a neskôr rodiacej sa Ľudovej republiky Kambodža. Jeho úlohou bolo zaistiť, aby Červení Kméri neprevzali kontrolu nad vietnamskými záujmami v Kambodži po tom, ako bola zvrhnutá ich vláda.
Zomrel 13. októbra 1990 v hanojskej vojenskej nemocnici.
28. jún
Udalosti
thumb|Arcivojvoda Ferdinand s manželkou Žofiou opúšťajú sarajevskú radnicu
Karneval v Ríme
Karneval v Ríme (nem. Der Karneval in Rom) je opereta, ktorú skomponoval Johann Strauss ml..
28. jún
Narodenia
thumb|upright|[[Kathy Batesová (* 1948)]] thumb|upright|[[Steve Morse (* 1954)]] thumb|upright|[[Elon Musk (* 1971)]] thumb|upright|[[Andrea Verešová (* 1980)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Abraham Ortelius († 1598)]] thumb|upright|[[František Ferdinand d’Este († 1914)]]
Karneval v Ríme
Premiéra sa konala 1.marca 1873 v Theater an der Wien. Kvalitné libreto napísali Josef Braun a Richard Genée. Bola to druhá Straussova opereta, prevláda v nej rytmus polky. Na rozdiel od prvej (Indigo a štyridsať zbojníkov) autor prejavil viac scénického pohľadu, hudba je viac „ponorená“ do deja. Opereta bola úspešná doma aj v zahraničí.
Dej operety bol prepracovaný v roku 1912 Josefom Kleinom a dielo bolo uvedené pod novým názvom Der blaue Held (Modrý hrdina). Nová verzia sa však nezaznamenala výraznejší úspech.
Obsah
Mária, mladá slečna z vidieka sa zamiluje do maliara Artúra Bryka. Ten jej namaľuje portrét. Keď Artúr odíde do Ríma, Mária portrét predá, aby získala peniaze na cestu a mohla sa vybrať za svojou láskou. Prezlečie sa do mužských šiat, Artúr ju nespozná a vezme ju za svojho učňa. V tom čase Artúr dvorí grófke Falconiovej. Mária tomu chce zabrániť a preto začne sama grófku zvádzať. Prichytí ich však gróf a Máriu vyzve na súboj.
Do Ríma prichádzajú Hesse a Rafaeli, ktorí kúpili od Márie obraz. Keď Artúr obraz uvidí, spozná vo svojom učni Máriu. Počas nasledujúcej veľkej karnevalovej slávnosti sa všetky osoby stretávajú, a všetky problémy sa urovnajú.
Drásov
Drásov môže byť:
Palác Leopolda de Pauliho
thumb|Palác Leopolda de Pauli
Palác Leopolda de Pauliho je palác na Ventúrskej ulici 11 v Starom Meste v Bratislave.
Bol postavený v rokoch 17751776 pre hlavného správcu cisárskych majetkov, Leopolda de Pauli na bývalom kráľovskom pozemku. Postavil ho architekt František Römish. Ako jediný vnútromestský palác mal záhradu, dokonca s rokokovým hudobným pavilónom. V salóne na prvom poschodí tu 28. novembra 1820 ako 9-ročný koncertoval Franz Liszt. V rokoch 19601968 bol zrekonštruovaný, podľa projektov architekta Alojza Daříčka st. a sprístupnený v roku 1969.
Dnes tu sídli Univerzitná knižnica v Bratislave.
Tepe
Tepe môže byť:
Aténske vojvodstvo
thumb|Mapa aténskeho vojvodstva Aténske vojvodstvo (1204-1456) bol jeden zo štátov, ktorý vznikol po dočasnom zániku Byzantskej ríše (1204). Bol to križiacky štát.
Nachádzal sa na polostrove Atika a čiastočne v Macedónii. Prví vládcovia boli z rodu De la Roche.
Štát bol najprv vazalom Solúnskeho kráľovstva, od 1224 vazalom Epirského despotátu. Roku 1456 ho dobyli osmanskí Turci.
Terminátor 3: Vzbura strojov
Terminátor 3: Vzbura strojov je film režiséra Jonathana Mostowa. Film je pokračovaním filmov Terminátor (The Terminator, 1984) a Terminátor 2: Deň zúčtovania (Terminator 2: Judgement Day, 1991).
Štruktúra (štruktúrna geológia)
Štruktúra vo všeobecnej a štruktúrnej geológii predstavuje celkové vzťahy, priestorové usporiadanie horninových jednotiek. Horninové jednotky (napr. vrásy, zlomy, diskordancie) predstavujú funkčné časti v štruktúrnom celku, ktorým je geologické (horninové) prostredie. Štruktúra zároveň vyjadruje vzájomné vzťahy medzi prvkami a celkom.
Pojem štruktúra môže mať v iných oboroch geológie, ako je petrológia alebo mineralógia iné významy.
Štúdiom geologických štruktúr, postupnosti ich vzniku sa venuje odbor štruktúrnej geológie označovaný štruktúrna analýza.
Delenie
Geologické štruktúry možno rozdeliť podľa vzniku na primárne (prvotné) a deformačné štruktúry (sekundárne, ktoré vznikli pôsobením deformácie na primárne štruktúry).
Primárne štruktúry
Primárne pôvodné štruktúry hornín možno ďalej deliť na základe ich vzniku na sedimentárne a magmatické. Medzi magmatické štruktúry patria rôzne magmatické telesá ako sú lakolity, batolity, plutóny, dajky, žily, neky a iné. Vulkanické telesá tvoria kaldery, diatrémy atď.
Štruktúry sedimentárnych hornín tvorí vrstvovitosť, ktorá reprezentuje vodorovne uložené vrstvy, ale i rôzne iné typu uloženia ako šikmé zvrstvenie, gradačné zvrstvenie, čeriny, diskordancie a iné. Pri pozícií vrstiev usadených hornín sa aplikujú základné pravidlá stratigrafie, hlavne pravidlo superpozície.
Zmiešané štruktúry
Zmiešané (tzv. penekontemporánne) deformácie sedimentov môžu byť tiež podmienené regionálnym napäťovým poľom, prípadne môžu byť spôsobené syntektonickým umiestnením intrúzie a jej následným chladnutím počas deformácie. Takto tiež vznikajú niektoré premenené horniny ako syntektonické anatektické migmatity a pod.
Hvožďany
Hvožďany môžu byť:
Dopravná zápcha
right|thumb|Dopravná značka A23: Kolóny right|thumb|Kolóna na holandskej diaľnici A 13
Dopravná zápcha (iné názvy: zápcha (v doprave), kongescia , dopravná kongescia , vzdutie dopravy , nesprávne: (dopravná) zácpa) je stav premávky na pozemnej komunikácii, električkovej trati alebo inej dopravnej ceste charakterizovaný spomalením rýchlosti, predĺžením jazdných časov a kolónami vozidiel alebo iných dopravných prostriedkov.
Nastáva vtedy, keď je aktuálna premávka silnejšia ako jej aktuálna kapacita, často vzniká tiež následkom krátkodobého znemožneniu prejazdu alebo znížením kapacity komunikácie vplyvom dopravnej nehody, pracovnej činnosti, zlej činnosti signalizačného zariadenia alebo inej mimoriadnej udalosti.
Možnou ochranou pred dopravnými zápchami je buď zvyšovanie kapacity komunikácií výstavbou ďalších komunikácií alebo naopak regulácia premávky, obmedzovanie práva vjazdu do určitých oblastí alebo spoplatňovanie premávky. Vplyv má tiež modernizácia riadenia dopravy, najmä koordinácia a dynamické riadenie svetelných signalizačných zariadení a preferovanie niektorých druhov dopravy, napríklad hromadnej, cyklistickej alebo pešej.
Enquin-sur-Baillons
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam geovedných článkov/X
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 9 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
x
X (sopka)
xe
Xenacanthus · Xenolit · Xenotím
xi
Xingu (rieka) · Xiongguanlong
xu
Xuanhanosaurus · Xuanhuaceratops · Xuwulong
Magula
Magula môže byť:
Éperlecques
Éperlecques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Adygejsko
Adygejsko, dlhý tvar Adygejská republika, je autonómna republika Ruskej federácie, z hľadiska federálneho usporiadania ide o subjekt Federácie. Administratívne patrí do Južného federálneho okruhu. Nachádza sa v západnej časti Severného Kaukazu. Územie Adygejska je enklávou vo vnútri Krasnodarského kraja.
Adygejsko vzniklo 27. júla 1922 ako Adygejská (Čerkesská) autonómna oblasť.
Napriek svojej polohe patrí Adygejsko medzi najpokojnejšie oblasti Kaukazu.
Prírodné podmienky
Územie Adygejska má nepravidelný tvar v smere juh-severozápad. Severná časť sa rozprestiera na rovine, leží na ľavom brehu rieky Kubáň (Kubáňska nížina), na ktorej sú vybudované viaceré vodné priehrady. Južnú tvorí predhorie Veľkého Kaukazu. Asi 40 % rozlohy zaberajú prevažne listnaté lesy (buk, dub, hrab, javor, a i.).
Podnebie Adygejska je prevažne mierne, s priemernými teplotami v januári −2 °C a v júli +22 °C. Sú tu však veľké rozdiely, čo vyplýva z rôznorodosti krajiny. Severné rovinaté oblasti majú skôr mierne kontinentálne podnebie, podhorie vlhké teplé a južná časť chladné vysokohorské podnebie. Klímu výrazne ovplyvňuje blízkosť nezamŕzajúceho Čierneho mora, vďaka ktorému krajinu zohrievajú aj v chladných mesiacoch teplé vzdušné prúdy. Rovnako je aj zdrojom tzv. „čiernomorských cyklónov“, ktoré sú hlavným zdrojom zrážok v oblasti. Priemerný ročný úhrn zrážok je. Ročne má Adygejsko 200 – 250 slnečných dní.
Prírodné zdroje
Adygejsko má bohaté zásoby dreva.
Z nerastných surovín sa na jeho území nachádzajú ložiská zemného plynu, ropy, zlata a iných rúd.
Sú tu veľké zásoby stavebných materiálov  – štrku, piesku, ílu a vápenca.
Rieky
Hlavnými riekami sú: Kubáň, Laba a Belaja.
Dejiny
Územie Kaukazu je osídlené od praveku. Oblasť v okolí hlavného mesta Majkop je známa nálezmi z Majkopskej archeologickej kultúry. Na území dnešného Adygejska boli nájdené mnohé úžitkové i ozdobné predmety, ktoré dnes tvoria svetoznámu zbierku „Zlato skýtov“ vystavovanú v petrohradskej Ermitáži. Megalitické kamenné dolmeny sú rozmiestnené po celom území Adygejska i Kaukazu. Pre Kaukaz bola typická multinacionalita aj v ďalekej minulosti – žilo tu množstvo rôznych kmeňov. Dnešní Adygejci odvodzujú svoj pôvod zo starovekých kmeňov Skýtov a Sarmatov, Meotov, Achejov či Kerketov, ktorí obývali severozápadný Kaukaz a čiernomorské pobrežie.
Adygovia takisto oddávna udržovali čulé obchodné i politické styky s ruskými kniežatstvami. V roku 1557 časť adygejských kniežat požiadala ruského cára o pričlenenie ich území k Rusku. Toto spojenie bolo potvrdené sobášom cára Ivana IV. s dcérou miestneho vládcu – kniežaťa Termjuka Goševnaja. Vďaka tomu sa otvorila cesta mnohým adygejským kniežatám na cársky dvor a stali sa významnými vojenskými hodnostármi Moskovského štátu a neskôr Ruského impéria.
V 17.-18. storočí došlo pod vplyvom Osmanskej ríše k islamizácii obyvateľstva.
V 18.storočí Adygovia obývali územie od ústia rieky Kubáň, pozdĺž pobrežia Čierneho mora až po rieku Psou v dnešnom Abcházsku a zo severu až po Osetsko, a až do 1. polovice 19. storočia boli nezávislým štátom. V rokoch 1830 – 1863 bolo toto územie pripojené k rozpínajúcemu sa Rusku. V dôsledku Kaukazskej vojny, ktorá sa tohto územia dotkla v rokoch 1859 – 1864, utieklo alebo bolo vyhnaných do Osmanskej ríše až 95% pôvodného obyvateľstva.
Na krátky čas ešte Adygejsko získalo samostatnosť, keď v máji 1917 bola vyhlásená nezávislá Horská republika, kde okrem Čerkeska patrilo i Čečensko, Ingušsko, Dagestan, Osetsko, Karačajsko a Kabardsko. V rokoch 1918 – 1919 patrilo do Terskej sovietskej republiky, od roku 1921 Horskej autonómnej sovietskej socialistickej republike.
Vznik Adygejska
Za záchranu adygejského národa a vznik novodobého Adygejska sa považuje vyhlásenie Adygejskej (Čerkesskej) autonómnej oblasti 27. júla 1922, ktorá vznikla vyčlenením z okolitých administratívnych útvarov. 28. júna 1991 bola prijatá Deklarácia o štátnej suverenite Sovietskej socialistickej republiky Adygejsko. Následne bola zákonom Ruskej federácie z 3. júla 1991 zakotvená premena Adygejskej autonómnej oblasti na Sovietsku socialistickú republiku Adygejsko a jej začlenenie do Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republiky.
V súlade s politickými zmenami a zánikom Sovietskeho zväzu 12. decembra 1991 došlo 24.marca 1992 k premenovaniu na Adygejskú republiku, ktorá je dnes jedným zo subjektov Ruskej federácie.
Obyvateľstvo
Väčšina obyvateľstva je sústredená na rovinatom území Adygejska, tam dosahuje hustota osídlenia miestami až 141 ľudí na km2. Najmenšie osídlenie je v horských oblastiach. Priemerná hustota osídlenia je takmer 57 ľudí na km2.
Národnostné zloženie
Adygejsko je mnohonárodnostná republika. Žijú tu príslušníci viac ako 100 národností. Väčšinu tvoria Rusi – 64,5 %, Adygejci – 24,2 %, Ukrajinci – 3,2 %, Arméni – 2,7 %, Tatári – 0,7 %, Bielorusi – 0,6 % a iné národnosti tvoria 1,5 %.
Náboženstvo
Adygejci sú suniti, ostatné národnosti prevažne ortodoxní kresťania.
Administratívne členenie
náhľad|Administratívne členenie Adygejska V súčasnosti (2011) sa Adygejsko člení na 2 mestské okruhy a 7 municipálnych rajónov.
Štátne symboly
Štátnymi symbolmi Adygejska sú štátny znak, vlajka a hymna. Všetky štátne symboly boli prijaté zákonmi 24.marca 1992. V roku 2007 bol prijatý spoločný zákon upravujúci všetky štátne symboly a spôsob ich používania. Oproti pôvodným zákonom z r.1992 však nedošlo k výrazným zmenám v ich vzhľade.
Štátna vlajka
Vlajka Adygejska má obdĺžnikový tvar v pomere strán 2:1 (dĺžka k výške). Pole vlajky má zelenú farbu (do r.2007 to bola tmavozelená akvamarínová farba). Na zelenom poli je umiestnených 12 žltých hviezd predstavujúcich 12 dávnych čerkeských kmeňov a 3 prekrížené šípy symbolizujúce tri starobylé adygejské kniežacie rody. Zelená farba symbolizuje život, večnosť, adygejské lesy, ale zelená je aj farbou islamu.
Túto vlajku používalo v minulosti aj Čerkesko (historické územie Čerkezov (Adygejcov) rozprestierajúce sa na severozápade Kaukazu).
Priemysel
Adygejsko má rozvinutý potravinársky (spracovanie olejov, tabaku a vína), drevospracujúci a strojársky priemysel, ťaží sa ropa, zemný plyn a stavebné materiály. V poľnohospodárstve sa prevažne pestujú obilniny, tabak a slnečnica, pomerne rozšírené je i pestovanie ovocia a chov dobytka. Priemyselným centrom krajiny je mesto Majkop.
Sedličan (súbor dospelých)
Medzi svoje veľké úspechy súbor zaradzuje vystúpenie na STV v relácii Kapura kde sa 15. novembra 2008 umiestnil na prvom mieste s piesňou „V nedzeľu na valaľe“. V rádiu Janko Hraško bol 8. januára 2009 vysielaný záznam z vystúpenia Folklórneho súboru Sedličan s pásmom „Fašiangy a zmes tancov“.
V súčasnosti súbor vydal CD V tich Śedľicoch dobre.
Alkazár
thumb|Alcazar v Tolede, známy aj vďaka svojmu obliehaniu republikánmi v roku 1936
Alkazár alebo alcazar (po španielsky alcázar [alkaθar], z ar. القصر -al-kasr – pevnosť, hrad, palác) je v užšom zmysle typ pevnostnej budovy stavanej v mestách na Pyrenejskom polostrove Maurami, v širšom zmysle opevnený hrad či pevnosť vôbec.
Alkazáre sa vyvinuli z alcazáb v 13. – 14. storočí a potom, čo ich opustili maurskí obyvatelia, často slúžili ako sídlo kresťanských vládcov. Týmto názvom boli označované aj niektoré sídla budované neskôr. Medzi známe patrí alkazár v Seville, Alcázar de los Reyes Cristianos v Córdobe, či alkazár v Tolede. V Portugalsku sa nazývajú tieto stavby alcácer a portugalské mesto Alcácer do Sal prevzalo toto označenie do názvu.
Jacobo Arbenz Guzmán
Jacobo Árbenz Guzmán (* 14. september 1913, Quetzaltenango, Guatemala – † 27. január 1971, Mexiko, Mexiko) bol guatemalský armádny dôstojník a ľavicovo orientovaný politik, od r. 1951 demokraticky zvolený prezident Guatemaly. Jeho vláda bola zvrhnutá v r. 1954 pri štátnom prevrate podporovanom vládou USA a pripravenom CIA.
Životopis
V Guatemale už od r. 1931 udržoval vojenskú diktatúru generál Jorge Ubico. Represívne metódy jeho vlády Arbenz odmietal a bol na čele dôstojníkov, ktorý sa dostali voči nemu do opozície. Ubico ho vylúčil z postu profesora na akadémii a Arbenz musel emigrovať do Salvádoru, kde sa podieľal na organizovaní skupiny revolucionárov proti Ubicovi a jeho spolupracovníkovi Juanovi Ponce Vaidesovi, ktorý v lete 1944 oficiálne Ubica nahrádza na poste prezidenta. V októbri 1944 skupina študentov a vojakov pod Arbenzovým velením zaútočila na prezidentský palác a donútila Ponceho k rezignácii. Moci sa následne ujala vojenská chunta pod vedením Arbenza, majora Francisca Arana a právnika Jorge Torielliho, ktorá po dlhom čase pripravila v Guatemale prvé demokratické voľby. Tie v zime 1944 vyhráva profesor filozofie Juan José Arévalo, ktorý Arbenza dosadzuje na miesto ministra obrany.