cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uhliskový potok (prítok Hlinského potoka)
Pôvod názvu
Motivantom názvu vodného toku Uhliskový potok na území obce Hlinné v období pomenovacieho procesu bol pasienok Uhliská, v blízkosti prameňa vodného toku, ako pôvodná lokalita využívaná na tvorbu drevného uhlia. Produkcia drevného uhlia ako jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach''. Z toponyma Uhliská rozšírením o formant -ový bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Uhliskový potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku Uhliskový potok bol štandardizovaný v roku 1990. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum Uhliskový potok nie je jedinečným hydronymom (marec 2022); existuje niekoľko takýchto homonymných názvov potokov.
Faik Ali Ozansoy
Mladosť
Faik Ali Ozansoy, ktorý sa pôvodne volal Mehmet Faik, sa narodil 10. marca 1876 v Diyarbakır, vtedy Osmanskej ríši. Narodil sa v rodine, ktorá bola známa svojou poetickou zručnosťou. Jeho otec, Saîd Paşa, bol známy historik Diyarbakıru. Jeho matka, Ayşe Hanim, bola dcérou významného člena tureckého kmeňa Akkoyunlu. Ozansoy mal dve sestry a brata Süleymana Nazifa, ktorý bol slávnym tureckým básnikom a politikom.
Arménska genocída
Počas arménskej genocídy vykonával Ozansoy funkciu guvernéra provincie Kütahya. Keď Ozansoyovi dorazili príkazy na deportácie, odmietol ich vykonať. Jeho brat Suleyman Nazif v liste trval na tom, že sa „nezúčastní na tomto podujatí, vzhľadom na česť našej rodiny“. Kým mnohí Arméni boli deportovaní cez Kutahyu do ďalších destinácií, Ozansoy ich chránil a poskytoval im prístrešie. Potom bol pozvaný do Konštantínopolu (dnes Istanbulu), aby vysvetlil svoje činy voči Arménom.
Kým Ozansoy v hlavnom meste vyjednával s Mehmedom Talaatom, šéf polície v Kutahyi Kemal Bey využil Ozansoyovu neprítomnosť a prinútil mnohých Arménov v provincii konvertovať na islam. V dôsledku toho mnohí Arméni konvertovali, aby sa zachránili pred deportáciou. Po návrate do Kutahye bol Ozansoy pobúrený hromadnými konverziami. Okamžite odvolal Kemala Beya zo svojho postu a prehodnotil situáciu tak, že sa Arménov z Kutahyi spýtal, či chcú zostať moslimami. Všetci, s výnimkou jedného, sa rozhodli zostať kresťanmi.
Po arménskej genocíde Ozansoy odmietol ďakovný dar od Arménov pozostávajúci z 500 zlatých a namiesto toho zlato odovzdal na pomoc arménskym utečencom. Finančné prostriedky boli použité na zriadenie vývarovne a školy. Ali Faik vymenoval Stepana Stepanyana za prvého riaditeľa školy.
Neskorší život
náhľad|Hrob Ozansoya na [[Zincirlikuyu Mezarlığı|cintoríne Zincirlikuyu]] Po skončení prvej svetovej vojny a založení Tureckej republiky Faik Ali Ozansoy pokračoval v práci politika, presťahoval sa do Istanbulu, kde sa stal starostom mestských častí Üsküdar a Beyoğlu. Počas vlády Damata Ferida Pašu bol vymenovaný za námestníka ministra zahraničných vecí. V marci 1919 pôsobil niekoľko mesiacov ako guvernér provincie Diyarbakır. Vrátil sa do Istanbulu, kde sa stal učiteľom francúzštiny na škole Mulkiye Mektep. V rokoch 1930-32 pôsobil ako námestník ministerstva vnútra. V roku 1933 sa presťahoval do Ankary so svojím synom Munisom a venoval sa literatúre.
Zomrel 1. októbra 1950 a je pochovaný na cintoríne Zincirlikuyu v Istanbule.
Literárne dielo
Vybrané Ozansoyové básne:
Čínsky Tchaj-pej
náhľad|Olympijská vlajka Čínskeho Tchaj-pej Čínsky Tchaj-pej je názov Čínskej republiky na Taiwane dohodnutý na základe Nagojskej rezolúcie, v ktorej sa Čínska republika a Čínska ľudová republika navzájom uznali v rámci aktivít Medzinárodného olympijského výboru. Meno je Čínskou republikou používané pre činnosť v mnohých medzinárodných organizáciách a pri niektorých udalostiach, ako sú Olympijské hry, Paralympijské hry, Ázijské hry, Univerziáda a Majstrovstvá sveta vo futbale. Patria sem aj nešportové organizácie ako Miss Earth, Svetová obchodná organizácia a Svetová zdravotnícka organizácia.
Pojem je úmyselne dvojznačný. Pre ČĽR je „Čínsky Tchaj-pej“ nejednoznačný, čo sa týka politického statusu alebo zvrchovanosti Čínskej republiky/Taiwanu. Pre Čínsku republiku ide o inkluzívnejší termín než „Taiwan“ (ktorý kuomintangská vláda, ktorá vtedy bola pri moci, považuje za súčasť Číny a rovnako ako vláda ČĽR sa považuje za legitímnu vládu celej Číny) a pre vládu ČĽR je termín „Taiwan“ spojený s nezávislosťou ostrova na ČĽR. Spojenie Taiwan, Čína môže byť zase vnímané ako podriadenie oblasti ČĽR.
Tento názov je považovaný niektorými Taiwancami za urážku. Ide hlavne o tú časť populácie, ktorá nie je etnicky čínska, a tiež o tých, ktorí nemajú bydlisko v Tchaj-peji.
PrestaShop
PrestaShop je systém s otvoreným zdrojovým kódom na správu internetového obchodu. Zdrojový kód je publikovaný pod otvorenou licenciou Open Software License (OSL). Celý systém je napísaný v jazyku PHP a využíva databázového systému MySQL.
V súčasnosti systém PrestaShop využíva viac ako 250 000 internetových obchodov po celom svete a je preložený do 60 rôznych jazykov.
História
PrestaShop bol vytvorený v roku 2005 ako študentský projekt v organizácií EPITECH IT School v Paríží, Francúzsko. Pôvodné meno projektu bolo phpOpenStore a na začiatku bol dostupný v dvoch jazykových mutáciách: angličtine a francúzštine. O tri mesiace neskôr už pol preložený do trinástich jazykov.
V období od mája 2010 do apríla 2012, sa spoločnosť rozrástla zo 17 zamestnancov na viac ako sto. Navyše bola založená nová centrála v Miami.
V marci 2014 spoločnosť PrestaShop obdržala investíciu v hodnote 9,3 mil. $ v kampani Series B Funding, aby sa mohla globálne rozšíriť.
V januári 2015 bola spustená nová služba PrestaShop Cloud, ktorá zdarma poskytovala hosting pre PrestaShop.
Obchodný model
Ako organizácia zaoberajúca sa otvoreným zdrojovým kódom, čelila spoločnosť PrestaShop problému s generovaním zisku. Rozšírením systému a vybudovaním komunity okolo neho boli vytvorené dva hlavné zdroje prímu:
Šablóny
PrestaShop v základe poskytuje jednoduchú responzívnu šablónu. Užívatelia si môžu nainštalovať alebo vytvoriť svoju vlastnú šablónu, ktorá zmení vzhľad stránky bez zmeny obsahu.
Saché
Saché je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Cize (Ain)
Cize je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Cize má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Cize má 167 obyvateľov (2009).
Saint-Antoine-du-Rocher
Saint-Antoine-du-Rocher je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Joanne
Joanne môže byť:
Joanne (album)
Joanne je piaty štúdiový album americkej speváčky Lady Gaga. Vyšiel 21. októbra 2016 prostredníctvom Streamline a Interscope Records. Pieseň „Perfect Illusion“ bola 9. septembra 2016 vydaná ako prvý singel; vo Francúzsku a Španielsku dosiahla číslo jeden, zatiaľ čo sa dostala do top 20 v krajinách vrátane Austrálie, Spojeného kráľovstva či Spojených štátov.
Ranking (vyhľadávanie)
Ranking môže byť :
Cleyzieu
Cleyzieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Ranking (vyhľadávanie)
Úvod
Pri vyhľadávaní stránok je veľmi dôležitá ich pozícia tzn. ich ranking v zozname vyhľadaných výsledkov, od ktorej sa odvíja zvyčajne i marketingová a spoločenská popularita, úspešnosť, používanie a podobne aj rozšírenie stránky medzi používateľmi a medzi ostatnými stránkami.
Pri určovaní rankingu stránok sa zohľadňujú mnohé faktory ako napr. frekvencia výskytu kľúčových slov v URL adrese stránky, v jej zápise v body (tele) v kódovacom jazyku (napr. http), v doméne stránky, jej hlavičke a iných hodnotiacich ukazovateľoch relevantnosti stránky.
Cleyzieu
Obyvateľstvo
Cleyzieu má 133 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ranking (vyhľadávanie)
Výpočet pozície vo vyhľadávači
Výpočet pozície stránky vo vyhľadávači vykonáva robot vyhľadávacieho nástroja a zameriava sa na rozličné ukazovatele v závislosti od typu prieskumového stroja (napr. Google sleduje viac než 200 kritérií súčasne). Významnú pozíciu pri výpočte pozície stránky zohrávajú aj odkazy (pomyselné citácie), tzn. počet stránok, ktoré spomínajú dané web sídlo a jeho obsah, či aktuálnosť, čiže ktoré stránku prakticky citujú.
Ovplyvňovanie pozície stránky pri vyhľadávaní
Často sa vykonáva optimalizácia návrhu obsahu, vzhľadu a fungovania stránok pre vyhľadávacie nástroje, ktorej cieľom je dosiahnuť čo najlepšie umiestnenie vo výsledkoch, čo najlepší ranking a práve s tým sú spojené viaceré negatívne fenomény viazané na vyhľadávanie, ale najmä na tvorbu webových stránok. Služba umožňujúca zistiť ranking webovej stránky (hodnotenie 0 až 10) je napr. GooglePageRank, ktorá vychádza zo spôsobu rankingu Googlu na základe ktorého sú stránky usporiadané v jeho vyhľadávacích výsledkoch.
Negatívne fenomény ovplyvňovania pozície stránky pri vyhľadávaní
Ak chcú dizajnéri webu, aby boli ich stránky marketingovo hodnotné a na prvých priečkach vyhľadávačov, často pristupujú k tzv. „black hat“ metódam. Pod tento pojem spadajú napríklad spamovanie, predimenzovanie tela (obsahu) stránky kľúčovými slovami (typické na blogoch), pridávanie nesúvisiacich kľúčových slov a neviditeľného textu (používateľ ho nezaznamená, vyhľadávač áno), linkovanie vlastnej stránky na iných, zrkadlenie a duplicita stránok atď.
Šifrovanie disku
Šifrovanie disku je technológia, ktorá chráni informácie tým, že spraví z čitateľných dát nečitateľné, pričom je tento proces vratný (dáta sa dajú dešifrovať). Dôvodom je dosiahnutie dôvernosti, teda aby neoprávnené osoby nemohli dáta prečítať. Šifrovanie disku používa diskový šifrovací softvér alebo hardvér na šifrovanie všetkých dát, ktoré sa nachádzajú na celom disku alebo na jeho časti, nazývanej partícia alebo zväzok.
Výraz full disk encryption (FDE) (šifrovanie celého disku) označuje, že hoci je celý disk zašifrovaný, Master Boot Record (MBR) alebo podobná oblasť boot sektora so zavázdačom operačného systému, zašifrovaný nie je. Niektoré hardvérové riešenia šifrovanie celého disku dokážu skutočne zašifrovať celý boot sektor vrátane MBR.
Transparentné šifrovanie
Transparentné šifrovanie, známe aj ako šifrovanie v reálnom čase a šifrovanie za behu (OTFE), je metóda, ktorú používajú niektoré softvéry na šifrovanie diskov. "Transparentné" sa vzťahuje na skutočnosť, že údaje sa automaticky šifrujú alebo dešifrujú pri ich načítaní alebo ukladaní bez potreby použitia dodatočného softvéru.
Pri transparentnom šifrovaní je od používateľa na začiatku spustenia operačného systému vyžiadaný šifrovací kľúč a súbory sú prístupné okamžite podľa potreby. To znamená že súbory sú rovnako prístupné ako všetky ostatné nezašifrované súbory. Žiadne údaje uložené na zašifrovanom zväzku nie je možné prečítať (dešifrovať) bez použitia správneho hesla/súboru(-ov) kľúčov alebo správnych šifrovacích kľúčov. Celý súborový systém v rámci zväzku je zašifrovaný (vrátane názvov súborov, názvov priečinkov, obsahu súborov a ďalších metadát).
Aby mohlo byť šifrovanie transparentné pre koncového používateľa, šifrovanie zvyčajne vyžaduje využitie ovládačov zariadenia, ktoré umožňujú proces šifrovania. Hoci sa na inštaláciu takýchto ovládačov zvyčajne vyžadujú prístupové práva správcu, šifrované zväzky môžu bežní používatelia zvyčajne používať aj bez týchto práv.
Vo všeobecnosti, každú metódu, pri ktorej sa údaje pri zápise šifrujú a pri čítaní dešifrujú takýmto spôsobom a pri ktorom používateľ a/alebo softvér o tomto procese nevie, môžeme nazvať transparentným šifrovaním.
Šifrovanie disku vs. šifrovanie súborového systému
Šifrovanie disku nenahrádza šifrovanie súborov vo všetkých situáciách. Šifrovanie disku sa niekedy používa v spojení so šifrovaním súborového systému so zámerom poskytnúť bezpečnejšiu implementáciu. Keďže pri šifrovaní disku sa spravidla používa rovnaký kľúč na šifrovanie celého disku, všetky údaje možno po spustení systému dešifrovať. Niektoré riešenia šifrovania disku však používajú viacero kľúčov na šifrovanie rôznych zväzkov. Ak útočník získa prístup k počítaču počas behu, nadobúda takto prístup ku všetkým súborom počítača. Bežné šifrovanie súborov a priečinkov namiesto toho umožňuje používať rôzne kľúče pre rôzne časti disku (súbory alebo priečinky). Útočník tak nemôže získať informácie zo zvyšných, dodatočne (v podstate duplicitne) zašifrovaných súborov a priečinkov.
Na rozdiel od šifrovania disku, šifrovanie súborového systému zvyčajne nešifruje metadáta súborového systému, ako sú štruktúra adresárov, názvy súborov, časové značky modifikácií alebo veľkosť.
Šifrovanie disku a Trusted Platform Module
Podporu pre TPM má len obmedzený počet riešení na šifrovanie diskov. Tieto implementácie dokážu dešifrovací kľúč vytvoriť pomocou čipu TPM, a tým pevný disk (HDD) previazať s konkrétnym zariadením (počítačom). Ak sa HDD vyberie z tohto konkrétneho zariadenia a umiestni sa do iného, disk sa nepodarí dešifrovať.
Obnovenie prístupu k dátam je ale možné pomocou dešifrovacieho hesla alebo tokenu. Má to ale aj svoje výhody. Jednou z nich je že disk je zbytočné vyberať zo zariadenia, keďže ak ho vložíme do iného, môže to spôsobiť zlyhanie de/šifrovania. Ak sa napríklad niečo stane s čipom TPM alebo základnou doskou, používateľ by sa k údajom nedostal pripojením pevného disku k inému počítaču, pokiaľ by nemal samostatný kľúč na obnovu.
Implementácie
Hardvérové riešenia šifrovania diskov sú podstatne rýchlejšie ako softvérové riešenia. Riešenia závislé na procesore sú do značnej miery závislé od jeho výkonu a kľúče na šifrovanie médií nie sú tak dobre chránené ako v prípade hardvérových riešení.
Všetky riešenia pre bootovateľné disky, kde je zašifrovaný aj boot sektor, vyžadujú, aby mal BIOS/UEFI dostupné rozšírenie s názvom overovanie pred spustením systému, čo ale väčšina dnešných počítačov má implementované. Vo všetkých prípadoch je však jasné, že sila autentifikačných údajov je zvyčajne hlavnou potenciálnou slabinou, pretože symetrická kryptografia, ktorou sa disk šifruje, je sama o sebe dostatočne silná, aby ochránila dáta.
Mechanizmus obnovy hesiel/dát
Bezpečné a spoľahlivé mechanizmy obnovy sú nevyhnutné pri rozsiahlom nasadení akýchkoľvek spôsobov šifrovania diskov v podnikoch. Riešenie musí poskytovať jednoduchý, ale bezpečný spôsob obnovy hesiel (predovšetkým údajov) v prípade, že sa heslo stratí alebo zabudne.
Mechanizmus obnovy hesla typu challenge–response
Mechanizmus challenge–response obnovy hesla umožňuje obnoviť heslo bezpečným spôsobom. Ponúka ho ale iba obmedzený počet riešení na šifrovanie diskov.
Niektoré výhody challenge–response obnovy hesla:
Emergency recovery information (ERI) - súborový mechanizmus obnovy hesla
Emergency recovery information (ERI) poskytuje alternatívu obnovy, ak je mechanizmus challenge-response nerealizovateľný z dôvodu nákladov pre malé spoločnosti alebo z dôvodu problémov s funkčnosťou.
Niektoré výhody obnovy pomocou ERI:
Obavy týkajúce sa bezpečnosti
Úplné šifrovanie disku je zraniteľné aj pri krádeži počítača, ktorý je v režime uspania. Keďže prebudenie nezahŕňa štartovaciu sekvenciu systému BIOS, zvyčajne sa nevyžaduje heslo pre dešifrovanie disku. Naproti tomu hibernácia prebieha prostredníctvom spúšťacej sekvencie systému BIOS a je bezpečná.
Všetky softvérové šifrovacie systémy sú zraniteľné voči rôznym "side channel" útokom, ako sú napríklad akustická kryptoanalýza (heslo odchytené zo zvuku klávesov pri jeho zadávaní) a hardvérové keyloggery. Naopak, samošifrovacie disky nie sú voči týmto útokom zraniteľné, pretože hardvérový šifrovací kľúč nikdy neopustí ovládač disku.
Takisto väčšina schém úplného šifrovania disku nechráni pred manipuláciou s údajmi (alebo tichým poškodením údajov, t. j. bitrotom). To znamená, že poskytujú len dôvernosť, ale nie integritu. Režimy šifrovania založené na blokových šifrách, ktoré sa používajú na šifrovanie celého disku, nie sú samy o sebe autentizovaným šifrovaním, pretože v prípade, že by zabezpečovali aj integritu, boli by veľmi pomalé a zaberali by ďalšie miesto na disku. Jedným zo spôsobov, ako zmierniť tieto dopady, je používať súborové systémy s úplnou kontrolou integrity údajov prostredníctvom kontrolných súčtov (ako napríklad Btrfs alebo ZFS) pred úplným zašifrovaním disku. Program cryptsetup však začal experimentálne podporovať autentické šifrovanie.
Výhody
Šifrovanie celého disku má v porovnaní s bežným šifrovaním súborov alebo priečinkov niekoľko výhod. Nižšie sú uvedené niektoré výhody šifrovania disku:
Problém so zavádzacím kľúčom
Jedným z problémov, ktoré je potrebné riešiť pri šifrovaní celého disku, je, že zväzky, v ktorých je uložený operačný systém, sa musia dešifrovať pred spustením operačného systému. To znamená, že kľúč musí byť k dispozícii skôr, ako sa objaví používateľské rozhranie, ktoré požiada o heslo. Väčšina riešení šifrovania celého disku využíva "pre-boot" autentikáciu načítaním malého, vysoko zabezpečeného operačného systému, ktorý je prísne uzamknutý a zaheslovaný. Niektoré implementácie, ako napríklad BitLocker Drive Encryption, môžu využívať hardvér, ako napríklad Trusted Platform Module, na zabezpečenie integrity boot sektora, a tým znemožniť útoky, ktoré sa zameriavajú na "rootkit" tým, že boot sektor nahradia modifikovanou verziou. Tým sa zabezpečí, že overovanie môže prebiehať v kontrolovanom prostredí.
V prostredí "pre-boot" autentikácie sa kľúč, použitý na šifrovanie údajov, dešifruje až po zadaní externého kľúča do systému.
Medzi riešenia na uloženie externého kľúča patria napr:
Všetky tieto možnosti majú rôzny stupeň zabezpečenia; väčšina z nich je však lepšia ako nešifrovaný disk.
Ďalšia literatúra
Casey, Eoghan; Stellatos, Gerasimos J. (2008). "Vplyv šifrovania celého disku na digitálnu forenznú analýzu". Operating Systems Review. 42 (3): 93–98. doi:10.1145/1368506.1368519. S2CID 5793873.
Cheney
Cheney môže byť:
Tri scenérie Japonska
náhľad|vpravo|200px|Tri japonské scenérie (Nihon sankei) 1. [[Macušima 2. Amanohašidate 3. Svätyňa Icukušima]]
Tri scenérie Japonska ( - Nihon=Japonsko, san=tri, kei=scenéria, výhľad) je zoznam troch najslávnejších pohľadov na miesta v Japonsku, ktoré by mal každý Japonec aspoň raz v živote uvidieť. Tento zoznam je obvykle pripisovaný učencovi Hajaši Razanovi, ktorý ho mal zostaviť v roku 1643.
Tri japonské scenérie sú:
Chairestratos (syn Chairedéma)
náhľad|Obnovený fragment hornej časti „Stĺpa tanečníc“ (alebo „stĺpa Akanthos“), ktorý stál pred Apolónovým chrámom v Delfách, cca 330 pred Kr., Archeologické múzeum v Delfách. Socha Themidy je zhotovená z pentelského mramoru, vysoká je 2,22 m. Hlavu má natočenú mierne doprava a vlasy sčesané dozadu, kde sú rovnomerne zrolované (jej „impresionistický“ účes naznačuje prvé predbežné fázy takzvaného uzlového účesu, v ktorom sú pramene vyčesané a zviazané do uzla, nezvyčajný vysoký trojuholníkový tvar účesu nad čelom je vnímaný ako napodobenina dramatického onkos – príčesku k divadelnej maske). Hruď jej zakrýva tenký chitón s rukávmi a hrubý himatión, ktorý jej zakrýva väčšiu časť tela je pozoruhodný najmä tým, akú pozornosť venoval umelec stvárneniu drapérii. Predpokladá sa, že ľavá ruka držala rovnoramenné váhy (kovové) a pravá misku s obetinami. Nachádza sa v Národnom archeologickom múzeu v Aténach (ev. č. 231) Podpis „Chairestrata z Atén“ sa tiež našiel na fragmente podstavca mramorovej sochy, objavenej v Delfách v roku 1896 (v blízkosti náleziska bronzovej sochy delfského vozataja počas vykopávok francúzskych archeológov v roku 1896). Predpokladá sa, že podstavec v podobe pňa alebo skaly s časťou odevu patril soške Apolóna Kitharoida. Tento nález je zrejme dôkazom toho, že Chairedémov syn Chairestratos pracoval aj v Delfách. Nápis datujú do posledných rokov 4. stor. pred Kr.
V roku 1979 archeológ Jiří Frel vyslovil hypotézu, že Chairestratos mohol byť autorom stĺpa Akanthos  (tzv. „stĺpa tanečníc“) objaveného v Delfách roku 1894 (aj na základe štylistických znakov). Vo svetle predatovania tohto stĺpa do obdobia okolo rokov 335 – 332 pred Kr. a niekoľkých ďalších prisúdených stél a sôch Chairestratovi (napr. mramorového torza ženskej sochy, pravdepodobne personifikácie bohyne Tyché), Frel tvrdil, že bouleutés (βουλευτής/bouleutés – člen mestskej rady ) ocenený v roku 328/7 bol samotný sochár, nie jeho starý otec (vyznamenali ho počas archonátu Euthykrita ). Podporou tejto hypotézy je aj podobnosť sošky Apolóna v Delfách podpísanej Chairestratom a kolosálneho Apolóna Patróosa z aténskej Agory. Rhamnouský umelec tu zrejme zhotovil zmenšenú kópiu známeho diela. Stély (stélai), ktoré sa mu pripisujú, sú pomerne pôsobivé, ale nepresahujú produkciu kompetentného, aj keď druhoradého majstra. Stĺp Akanthos je ale iná záležitosť, je oveľa originálnejší v koncepcii a uspokojivejší v prevedení.
Coligny (obec)
Coligny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Coligny má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
451 stupňov Fahrenheita
451 stupňov Fahrenheita je dystopický román amerického spisovateľa Raya Bradburyho z roku 1953. Autor uvádza, že názov diela je odvodený od teploty pri ktorej začne horieť papier.
Coligny (obec)
Obyvateľstvo
Coligny má 1148 obyvateľov (2009).
Saint-Aubin-le-Dépeint
Saint-Aubin-le-Dépeint je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
451 stupňov Fahrenheita
Román opisuje americkú spoločnosť v budúcnosti, kde sú knihy zakázané a úlohou požiarnikov je tieto knihy spáliť. Hlavná postava, požiarnik Guy Montag, sa nedokáže stotožniť so svojou úlohou. Skončí so svojou prácou a stane sa ochrancom literatúry a kultúry.
Saint-Aubin-le-Dépeint
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Coligny (obec)
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Saint-Aubin-le-Dépeint
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
451 stupňov Fahrenheita
Ľudia použili tento román, na poukázanie historickej úlohy pálenia kníh. V rozhlasovom rozhovore v roku 1956 Bradbury povedal, že napísal 451 stupňov Fahrenheita kvôli svojim vtedajším obavám (počas mccarthizmu) z hrozby pálenia kníh v Spojených štátoch. V neskorších rokoch knihu opísal ako komentár k tomu, ako masmédiá znižujú záujem o čítanie literatúry.
Saint-Aubin-le-Dépeint
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
451 stupňov Fahrenheita
Román sa považuje za Bradburyho najlepšie dielo. V rooku 1954 román vyhral ocenenie z aliteratúru American Academy of Arts and Letters a zlatú medailu Commonwealth Club of California. Neskôr v roku 1984 vyhral Prometheus Award "Hall of Fame" a v roku 2004 dostal retrospektívne ocenenie Hugo za rok 1954 v kategórii najlepší román.
Adaptácie románu zahŕňajú film Françoisa Truffauta z roku 1966, film Ramina Bahraniho z roku 2018 a dve dramatizácie rádia BBC.
Bradbury publikoval verziu divadelnej hry v roku 1979 a pomohol vyvinúť interaktívnu počítačovú hru s rovnakým názvom z roku 1984, ako aj zbierku jeho poviedok s názvom A Pleasure to Burn.
Deklarácia nezávislosti Izraela
Deklarácia nezávislosti Izraela je oficiálne vyhlásenie, že nový židovský štát, nazývaný Izraelský štát (Medinat Jisrael) bol formálne založený v časti oblasti v minulosti známej pod názvom Britský mandát Palestína v miestach, kde sa skôr nachádzalo Kráľovstvo Izraelské, Judské a Judea.
Historické súvislosti
vľavo|náhľad|[[David Ben Gurion prvý ministerský predseda Izraela verejne číta Deklaráciu nezávislosti Izraelského štátu 14. mája 1948 v Tel Avive v Izraeli na fotografii Rudiho Weissensteina.]] Deklarácia nezávislosti Izraelského štátu bola verejne prečítaná o polnoci pred vypršaním Britského mandátu, 14. mája 1948 v Tel Avive. Potom, čo David Ben Gurion prečítal deklaráciu nezávislosti, rabín Fischman predniesol modlitbu Šehechejanu a deklarácia bola podpísaná. Slávnostná ceremónia bola zakončená spevom Izraelskej hymny Hatikva.
Ceremónia
O 16:00 Ben Gurion otvoril ceremóniu ťuknutím kladivka na stole, čo vyvolalo spontánny spev Hatikvi 250 hostí. Na stene za ním visel veľký obraz Theodora Herzla, zakladateľa moderného Sionizmu a dve vlajky, ktoré sa neskôr stali oficiálnymi vlajkami Izraela.
Po tom, čo oznámil prítomným: „Teraz Vám prečítam zvitok založenia štátu, ktorý prešiel prvým čítaním národnej rady“. Ben Gurion pokračoval v čítaní deklarácie v trvaní 16 minút, ktoré zakončil slovami „Prijmite zvitok založenia Židovského štátu tým, že vstanete“ a zavolal rabína Fischmana na prednes požehnania.
Návrh deklarácie
Návrh deklarácie bol spísaný počas predchádzajúcich mesiacov a výsledná verzia bola výsledkom kompromisu medzi rôznymi skupinami izraelskej verejnosti. 14. mája 1948 sa Židovská národná rada (Va'ad le'umi) zišla pred Telavivským múzeom umenia a potvrdila vyhlásenie nezávislosti.
S ohľadom na prevažne ľavicové cítenie vedúcich predstaviteľov sionistického hnutia bola zvolená za formu usporiadania nového útvaru republika. Oficiálny názov Medinat Jisra'el bol uprednostnený pred ďalšími zvažovanými, ktorými bol napríklad Medinat Jehuda, vzťahujúci sa na predbabylonské a makabejské herodovské dedičstvo, a Medinat Cijon, Štát Sión, reflektujúci existenciu štátu ako dôsledku sionistického úsilia a znejúci revolučne a sekulárne oproti obom predchádzajúcim variantám. Termín Izrael sa vzťahoval na prvé židovské historické, nerozdelené Kráľovstvo a pôsobil univerzálnejšie, obyvatelia tak nemuseli byť nutne nazývaní Židia alebo Sionisti, ale Izraelčania.
Deklarácia bola napísaná v štýle pripomínajúcom rezolúciu OSN. Začína preambulou, ktorá vysvetľuje dôvody deklarácie a právo Židov na nezávislý štát.
Signatári
Na čele jišuvu bol David Ben Gurion prvou osobou, ktorá podpisovala Deklaráciu nezávislosti. Bol nasledovaný týmito ľuďmi: Dani'el Auster, Jicchak Ben Cvi, Mordechaj Bentov, Elijahu Berligne, Fritz Bernstein, Rachel Kohen Kagan, Elijahu Dobkin, Rabi Jehuda Lejb Fischman, Rabi Wolf Gold, Me'ir Grabovsky, Dr. Avraham Granovsky, Jicchak Gruenbaum, Rabi Kalman Kahana, Eli'ezer Kaplan, Avraham Kacnelson, Sa'adja Kobaši, Moše Kolodny, Rabi Jicchak-Me'ir Levin, Me'ir David Loewenstein, Cvi Luria, Golda Meyersonová, Nachum Nir, David Cvi Pinkas, Felix Rosenblueth, David Remez, Berl Repetur, Cvi Segal, Mordechaj Šatner, Ben-Cijon Sternberg, Bechor-Šalom Šitrit, Chajim-Moše Šapira, Moše Šaret, Herzl Vardi, Me'ir Vilner, Zerach Warhaftig a Aharon Cizling.
Uznanie Izraela
11 minút potom, ako bola podpísaná Deklarácia nezávislosti (14. mája 1948 o 18:00 vo Washingtone D.C.) USA formálne uznali vznik Izraela. Nasledovali štáty Irán, Guatemala, Island, Nikaragua, Rumunsko a Uruguaj. Sovietsky zväz uznal Izrael 17. mája 1948. Nasledovali štáty Poľsko, Česko-Slovensko, Juhoslávia, Írsko a Južná Afrika.
Čierny Feld
Čierny Feld je prirodzené jazero, súčasťou Prírodnej rezervácie Šmolzie, na Záhorí, v okrese Malacky, v katastrálnom území obcí Jakubov a Suchohrad.
Jazero sa nachádza na okraji jaseňovo-brestovo-jelšového lesa, v prírodnej rezervácii Šmolzie, v blízkosti koryta Maliny (cca 50 metrov). Je to prírodné jazero, nižinného charakteru, s bahnitým dnom a okolím, o maximálnej hĺbke 3 metre. Jeho celková plocha je, priemerná hĺbka asi meter, najširšie miesto široké 22 metrov a najdlhší úsek je dlhý 436 metrov.
Rozprestiera sa na hranici lesa a močarinovej lúky, nadpolovičnou väčšinou v Jakubovskom katastri. Jazero (ako aj jeho okolie) je bohaté na výskyt bobra vodného, rôznych bahenných vtákov, bezstavovcov, kaprov a rôznych iných živočíchov a húb. Je obohnané po celom obvode tŕstim a pálkami, na jeho hladine rastie žaburinka menšia.
Neďaleko jazera sa nachádza chatová oblasť Feld.
11. brigáda Vzdušných síl Nitra
11. brigáda Vzdušných síl Nitra je brigáda Vzdušných síl Ozbrojených síl Slovenskej republiky sídliaca v Nitre. Veliteľom brigády je k 1. júlu 2022 pplk. Pavel Kožlej.
História
náhľad|Raketový systém [[S-300 počas svojej služby vo vzdušných silách]]
Brigáda odvodzuje svoju históriu od 11. česko-slovenského pešieho práporu, ktorý bol vytvorený v novembri 1940 a dislokovaný v Sýrii. V októbri 1941 bol presunutý do Tobruku, kde spolu s britskými jednotkami bránil prístav. V máji 1945 ako súčasť 1. česko-slovenskej obrnenej brigády prekročil pri Chebe štátne hranice. V novembri 1950 vznikol 11. protilietadlový oddiel v Plzni. Ten bol v septembri 1958 presunutý do Stříbra. Odtiaľ bol k 1. júlu 1991 presunutý do Nitry. Po vzniku samostatnej Slovenskej republiky sa stal súčasťou Štábu letectva a protivzdušnej obrany Armády Slovenskej republiky a bol zreorganizovaný na 36. protilietadlovú raketovú brigádu. Tá bola k 1. októbru 2001 reorganizovaná na 2. protilietadlovú raketovú brigádu. K 1. októbru 2003 bola zrušená protilietadlová raketová skupina „Neva“ v Pezinku, ktorá sa stala súčasťou brigády dva roky predtým. K 1. máju 2005 bola tiež zrušená protilietadlová raketová skupina „Kub“ v Rožňave. Na základe rozkazu prezidenta Ivana Gašparoviča zo 7. februára 2011 bol brigáde pridelený historický názov „Nitrianska protilietadlová raketová brigáda“ a čestný názov „Protilietadlová raketová brigáda obrancov Tobruku“.
Predchádzajúce jednotky
Súčasnej 11. brigáde Vzdušných síl predchádzali nasledujúce jednotky:
Úlohy
Úlohami brigády sú:
Brigáda tiež pripravuje príslušníkov ozbrojených síl do misie UNFICYP na Cypre.
Technika
Brigáda používa túto vojenskú techniku:
Od apríla 2022 chráni vzdušný priestor Slovenska aj systém MIM-104 Patriot ako náhrada systému S-300, ktorý Slovensko darovalo Ukrajine na obranu pred ruskou inváziou na základe žiadosti Ukrajiny o pomoc pri výkone sebaobrany v zmysle článku 51 Charty OSN. V roku 2023 Slovensko darovalo Ukrajine aj dve odpaľovacie zariadenia systému Kub s príslušnými náhradnými dielmi a skladom náhradných dielov, jednu radarovú stanicu Kub, 52 protilietadlových rakiet 3M9ME a 148 rakiet 3M9M3E.
Saint-Avertin (obec)
Saint-Avertin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovenské futbalové kluby v európskych súťažiach v sezóne 2023/2024
V európskych futbalových súťažiach organizovaných Úniou európskych futbalových zväzov hrali v sezóne 2023/2024 štyri kluby zo Slovenska na základe postavenia v ligovej tabuľke sezóny 2022/2023 a Play off o európsku konferenčnú ligu. Do predkola Ligy majstrov sa kvalifikoval víťaz Fortuna ligy, ŠK Slovan Bratislava. Do predkola Európskej konferenčnej ligy druhý a tretí tím z Fortuna ligy (FC DAC 1904 Dunajská Streda, resp. FC Spartak Trnava) a víťaz play off o európsku konferenčnú ligu MŠK Žilina.
Koeficient UEFA
Legenda
V - Počet výhier
P - Počet prehier
ZB - Získané body
PB - Pripočítane body do koeficientu po vydelení
1.predkolo
1. Zápas 2. Zápas Celkový výsledok
2.predkolo
1. Zápas
2. Zápas
Celkový výsledok
3.predkolo
1. Zápas
VG - Vlastný gól
2. ZápasCelkový výsledok
4.predkolo
1. Zápas
2. Zápas
Celkový výsledok
1.predkolo
FC Spartak Trnava nehral 1. predkolo Európskej konferenčnej ligy pretože bol nasadený priamo v 2. predkole.
2.predkolo
1. Zápas 2. Zápas Celkový výsledok
3.predkolo
Celkový výsledok
Zdroj
UEFA
Saint-Bauld
Saint-Bauld je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kallón z Tespií
Kallón bol olympijský víťaz v dolichu v 4. storočí.
Markos Aurélios Kallón, rodák z boiótskych Tespií, bol na 278 olympijských hrách v roku 333 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v dolichu, t. j. v dlhom behu.
Kallóna medzi olympijských víťazov staroveku zaradil nemecký klasický filológ a historik Joachim Ebert po výskume nových ešte nepublikovaných nápisov (SEG 48:553, Olympia. List of Olympic victors, after 385 A.D. ) hlavne z vedeckej publikácie Supplementum Epigraphicum Graecum (publikácie gréckych nápisov a štúdií známych dokumentov. )
Sela (slovo)
Sela (, v Septuaginte, iný prepis: diápsalma) je židovský hudobno-liturgický výraz s nejasným významom, ktorý sa v Starom zákone nachádza 74-krát.
Výskyt
Slovo sela sa vyskytuje  :
V septuagintom preklade knihy žalmov sa nachádza ako diapsalma 92-krát.
Nachádza sa v strede alebo na konci žalmu alebo slohy, nikdy nie na začiatku.
Význam
Neexistuje zhoda medzi starovekými verziami Starého zákona a stredovekými židovskými komentátormi ohľadom významu a funkcie slova sela.
Etymológia je problematická a aj masoretská vokalizácia je asi druhotná. Septuagintný preklad „diapsalma“ je rovnako nejasný ako hebrejský originál. Hoci inde je výklad LXX prekladu jasnejší: „inštrumentálna medzihra“ alebo štrukturálny znak, ktorý člení žalm na slohy.
Možné vysvetlenia významu sú: značka pre medzihru, zopakovanie (refrénu), zosilnenie spevu, pozdvihnutie rúk či úklon, prestávka na požehnanie alebo hudobnú pauzu.
Ján Zlatoústy píše: „Ak on (Dávid) poukázal zastať uprostred žalmu a dať nasledujúcu časť žalmu druhému zboru, tak takéto odovzdanie spevu žalmu sa nazvalo zmenou spôsobu spevu, diapsalma, v hebr. sela. A keď chcel Dávid uprostred žalmu zmenu na tzv. pastierske píšťaľky, to sa nazvalo odi diapsálmatos, pretože píšťalky prevzali hru ostávajúcej časti žalmu (Ž 9,17)“.
Targúm, Aquilla a Vulgáta prekladajú výraz sela ako „navždy“ (podobne ako amen alebo aleluja), Talmud ako „na veky vekov“. Jakub z Edesy porovnáva sela s kresťanským amen.
V (pravoslávnej) exegéze Ž 3,3 je k výskytu slova sela uvedené: „Na tomto mieste je tento termín použitý aj v súvislosti s prechodom od prorokovej ponosy k oslavnej óde na Božiu zvrchovanosť, neporaziteľnosť a majestát. Ide tu teda o obsahovú zmenu, ktorá snáď mohla vyžadovať zmenu prednesu alebo sprievodnej hudobnej melódie, príp. jej zosilnenie.“
Wu Chuej-žu
Wu Chuej-žu (,, ; * 1982 ) je taiwanská lukostrelkyňa, na Letných olympijských hrách 2004 v Aténach získala bronzovú medailu v tímovej súťaži.
Športová kariéra
Medzinárodne debutovala v roku 1989. Na Letných olympijských hrách 2004 v Aténach získala bronzovú medailu v tímovej súťaži, v individuálnej súťaži získala 6. miesto. Tím vyhral striebro na svetovom šampionáte v roku 2007. Na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu získala v tímovej súťaži 9. miesto a v individuálnej 57.
Neskôr pôsobila ako trénerka.
Asiatikos z Halikarnasu
Asiatikos bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. storočí.
Asiatika, rodáka z maloázijskeho Halikarnasu, na 197. olympijských hrách v roku 9 korunoval athlothetés (najstarší z hellanodikov) olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Asiatika uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika. Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne.
Ženy v slovenskom dokumentárnom filme
Ženami v slovenskom dokumentárnom filme do roku 2001 sa vo svojom článku vo filmovo-vedeckom časopise Kino-Ikon z roku 2001 zaoberá Marcela Plítková. Rozdeľuje dve kategórie: Zobrazenie žien ako ich vidia mužskí režiséri a ženy - autorské režisérky. Z prvej kategórie spomína filmy Učiteľka, Spoveď, ABCD, Návraty za šťastím, Deň náš každodenný, Balkón plný plienok, Dcéra bohyne Atalanty, Tak som prešla veľký svet, Sestrička a z druhej kategórie filmy režisérok Viery Polakovičovej, Stanislavy Jendraššákovej a Evy Štefankovičovej. Po roku 2001 vznikli od mužských režisérov filmy ako: Cesta Magdalény Robinsonovej, Nový Život alebo Očami fotografky. Ženskými autorskými režisérkami sú napríklad Zuzana Piussi, Tereza Nvotová, Anna Gusková či Diana Fabiánová.
Zobrazenie žien mužskými režisérmi
Štefan Uher v roku 1955 zrežíroval 21. minútový film Učiteľka. Zameral sa v ňom predovšetkým na zobrazenie učiteľkinho vzťahu k deťom. A hoci hlavná postava, Vilma Potmanová, obdrží štátne vyznamenanie, dôraz je kladený hlavne na príkladnosť a skromnosť učiteľky. „Film vznikol na tradičnom pôdoryse, ale práve detaily, ktorými vyjadruje svoj vzťah, svoj názor, robí z neho výnimočné dielo“, píše o Uhrovom filme Plítková.
Režisér Otakar Krivánek sa v roku 1969 viditeľne inšpiroval českými „intimistami“ (Miloš Forman, Ivan Passer, Jaroslav Papoušek). Vo filme Deň náš každodenný, kladie dôraz predovšetkým na autenticitu. Dokumentárnym spôsobom pozoruje dianie v jednej z nitrianskych domácností, ženské osadenstvo v nej zastupujú matka a dcéra, vychádzajúce z celej rodiny ako najsympatickejšie postavy. Marcela Plítková spomína ďalšie filmy: Balkón plný plienok (1978, Peter Solan), Dcéry bohyne Atalanty (1979, Milan Černák), Tak som prešla veľký svet (1982, František Fenič) i Sestrička (1989, Ľubomír Štecko).
Na filme Petra Solana oceňuje autorský prístup, mimoriadnu citlivosť a kultivovanosť vyjadrujúcu vnútorný pátos a hlbokú úctu. Film zobrazuje matku starajúcu sa o choré dieťa. „Dcéra bohyne Atalanty sleduje históriu žien v športe a naznačuje aj špecifické problémy ženského športovania. Osobný postoj vyjadril vo filme z majstrovstiev sveta v hádzanej s ironickým titulom, ktorý presne vyjadruje jeho autorský názor: „Taký ženský šport...“ Je to pohľad muža, ktorý predstavuje fyzickú zdatnosť, vtip a dravosť hráčok hádzanej, ale zároveň sa s rozpakmi díva na surovosť a brutalitu, ktorú si žiada táto hra. Černák opúšťa zaužívaný uhol pohľadu a vnáša do filmu rozpor, ktorý sprevádza vstup žien do sveta donedávna prístupného len mužom. Aj keď v podstate išlo o reportáž z vrcholného súťažného turnaja, vyznenie filmu tohoto filmu výrazne prekračuje rámec športovej problematiky.“ Tak som prešla veľký svet je približne sedemnásťminútovým portrétom starenky. Rozprávanie využíva nemalý počet statických záberov alebo vo veľkých celkoch, či naopak v detailoch tvárí, trpezlivo oddaľuje a približuje vzdialenosť kamery, pozorujúc starenkin pohyb. Dôležitá je obyčajnosť každodenných úkonov a rozprávanie životných príbehov i názorov. V Sestričke mladé dievča váha nad správnosťou výberu vlastnej práce. „Zaužívaný prístup k portrétu ženy porušil aj Ľubomír Štecko, ktorý sa pokúsil predstaviť vyslovene konfliktnú situáciu“, vysvetľuje Plítková.
Ženy ako autorské režisérky
V Štúdiu krátkych filmov Bratislava bola Viera Polakovičová dlho jedinou režisérkou. Vytvorila niekoľko dokumentárnych portrétov žien, Plítková konkrétne spomína Balogčanky (1974), Fárajúca inžinierka (1982) a Poslankyňa (1983). Polakovičová pracovala s ideálmi ženskej emancipácie v rámci socialistického systému: Dôležité bolo vyrovnať sa s mužmi v pracovnom výkone, no zároveň si udržať ženskosť.
V texte Ženy v slovenskom dokumentárnom filme je pomerne veľký priestor venovaný filmu Ozveny slávnych dní (1974) od režisérky Stanislavy Jendraššákovej. Autorka článku na ňom vyzdvihuje režisérkinu pedantnosť: Precíznosť realizovaného scenára. V pedantnosti a v scenári však vidí zároveň problém, režisérka sa ho príliš pridržiava, pričom ignoruje námety, ktoré prináša skutočnosť. „Autorke sa nechcelo ísť do boja, o ktorom bola presvedčená, že je vopred prehraný. Bola to vyslovená autocenzúra.“ Jendraššáková v Ozvenách slávnych dní vyhľadá postavy z filmu Marienka a starý otec (1966) a snaží sa dopovedať ich príbeh.
V Štúdiu krátkych filmov pracovala ešte Eva Štefankovičová. Snažila sa o autenticitu: improvizovala pri nahrávaní komentára (Lasica a Satinský v Pozvaní ku streľbe kráľovskej, 1973), nahrávala so skrytou kamerou (Divadlo, 1980), nakrúcala reportážnou formou (Adresát neznámy, 1980). V piesni pre Teba! (1979) konfrontovala hudbu Deža Ursínyho s fotografiami. V Murárovi z Pribiliny (1983) vyjadrila obdivný postoj k ťažko pracujúcemu mužovi. Pre Hlavnú redakciu vzdelávacích programov zrežírovala Silu (1982) o žene úspešne prekonávajucej nepriazeň osudu (dvakrát vyhorený byt). V Prázdnom hniezde (1983) sa pokúša analyzovať spolužitie starých ľudí v tradičnom dedinskom prostredí. O 62 minútovom dokumente Vedľajšie zamestnanie: matka Plítková píše ako jedinom pokuse o spoločenskú analýzu po roku 1968. Ide o „cenné svedectvo o období, v ktorom končí totalita a spoločnosť stojí na rozhraní dvoch spôsobov života a myslenia. Dnes vieme, že je to skôr myslenie ovplyvnené minulosťou, ale práve to zvyšuje hodnotu filmu. Je to jedna z mála prác, ktorá sa týmto problémom zaoberá, a ktorá ho dokumentuje.“
Ženy v slovenskom dokumentárnom filme po roku 2001
Portrét – poctu ženskej predstaviteľke prekonávajúcej nepriazeň osudu zrežíroval Marek Šulík s Cestou Magdalény Robinsonovej z roku 2008. Pracuje v ňom so značne symbolickým a metaforickým filmovým jazykom i experimentálnou hudbou od Martina Burlasa. Režisér Adam Oľha v Novom Živote (2012) spracoval približne 30 ročný videoarchív života vlastnej rodiny, kde významnú úlohu zohráva matka, Jana Oľhová. Na oba filmy istým spôsobom nadviazal Matej Mináč. V roku 2015 zrežíroval portrét silnej ženy s krutými spomienkami z koncentračného tábora, podobne ako Marek Šulík. Očami fotografky zároveň pracuje s témou rodinného portrétu, podobne ako Adam Oľha, keďže hlavná postava, fotografka Zuzana Mináčová je režisérovou matkou. Spomenúť sa možno ešte dá Kauza Cervanová (2013). Režisér Robert Kirchhoff skúma nevyjasnenosti okolo prípadu vraždy Ľudmily Cervanovej, ide o prípad filmu, otvárajúceho celospoločenskú diskusiu.
Výraznou autorskou osobnosťou slovenského dokumentárneho filmu je Zuzana Piussi. Jej štýl sa vyznačuje estetickou neučesanosťou i značnou investigatívnosťou. V rannej tvorbe sa vo filmoch ako Anjeli plačú a Babička venuje tabuizovaným témam v oblasti sexuality, v Anjeli plačú homosexuálom, v Babičke vzťahu 55 ročnej ženy s podstatne mladšími sexuálnymi partnermi. Neskôr sa orientuje viacej politickým smerom: Koliba (2008), Nemoc tretej moci (2011), Muži revolúcie (2011), Od Fica do Fica (2012), Krehká identita (2012), Kríza slovenských elít (2013), Težká volba (2013) alebo Český žurnál: Český Allah (2016). Je tiež autorkou obdivného portrétu filmového teoretika Pavla Branka, Hrdina našich čias (2009), ale aj ďalších dokumentárnych projektov.
Tereza Nvotová v roku 2008 debutovala s filmom Ježiš je normálny!. Nvotová v detstve navštevovala školu, kde vyučovanie prebiehalo v duchu charizmatického kresťanského hnutia. To ju inšpirovalo k vytvoreniu dokumentu, kladúceho si za cieľ otvoriť diskusiu o hranici medzi manipuláciou a slobodou.
Anna Gusková je autorkou televíznych dokumentárnych portrétov ako Rabínka (2012), Návrat do horiaceho domu (2014), Profesionálna cudzinka (2016). Venuje sa v nich ženským hlavným postavám, Rabínka a Návrat do horiaceho domu sa dotýkajú tém druhej svetovej vojny, Profesionálna cudzinka je portrétom spisovateľky a aktivistky žijúcej vo Švajčiarsku Ireny Brežnej.
Z pohľadu Evy Filovej
Zaujímavo (skrze rodovú optiku) nazerá na ženy v slovenskom dokumentárnom filme filmová teoretička a historička Eva Filová. Vo svojej knihe Eros, Sexus, Gender v slovenskom filme spomína filmy ako Zem spieva (1933, Karol Plicka), Deň náš každodenný (1969, Otakar Krivánek), Babička (2009, Zuzana Piussi) či Mesiac v nás (2009, Diana Fabiánová).
O filme Karola Plicku napríklad píše: „Plicka prezentoval aspekt prirodzenej krásy s dominantným zastúpením žien (absencia mužov je zdôvodnená ich „blúdením svetom za robotou“) – jeho pohľad na ne je asexuálny, poetický, obdivný.“