cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny Filipín
Krajina získala nezávislosť až v roku 1946. Vplyv USA však zostal silný. Zem bola demokratická, ale roku 1972 ju premenil v diktatúru Ferdinand Marcos. Demokracia bola obnovená v roku 1986, avšak bola často ohrozovaná pokusmi o vojenský puč. Trvalým problémom je tiež separatizmus moslimov na ostrove Mindanao.
Marie Čermáková (trénerka)
Život
Trénerstvu sa venovala od skončenia pretekárskej kariéry (1957). Trénovala medzinárodne úspešných skokanov Milenu Duchkovú-Neveklovskú, Tomáša Krčmu, Alenu Niederlovú, Heidemarie Bártovú, Hanu Novotnú, sestry Luciu a Andreu Absolonovú, sestry Kristýnu a Elišku Daňkovú a Jaroslava Makohina.
Dejiny Filipín
Raná história
Medzi 4.- 8. storočím nadviazali kontakt s Malajským polostrovom a východnou Áziou. Oblasť na Malajskom polostrove bola vtedy pod silným indickým kultúrnym vplyvom a odtiaľ sa tiež na Filipíny rozšíril budhizmus a hinduizmus. Pravdepodobne z Malajského polostrova sa na Filipíny dostalo aj prvé písmo - Kawi (v ňom je napísaný najstarší známy text, datovaný k 21. aprílu 900). Typickým rysom filipínskej prehistórie však bolo, že sa nevytvoril žiadny väčší centralizovaný štát. Doložené sú len menšie štátiky zvané Barangay, ovládané lokálnymi vodcami.
Marie Čermáková (trénerka)
Život
Zomrela po chorobe 18. júna 2020 a skremovaná bola 3. júla 2020 v Pardubickom krematóriu.
Osobný život
25. augusta 1951 sa zosobášila s vojenským dôstojníkom Vladimírom Hošpesom. Rozviedli sa v roku 1967.
Dejiny Filipín
Raná história
Po 10. storočí sa niektoré štáty predsa len viac rozvinuli. Najvýznamnejšími štátnymi útvarmi pred príchodom Európanov boli kráľovstvá Maynila a Tondo, Suluský sultanát a konfederácie Madyaas. Vodcovia týchto štátov boli ako hinduisti, moslimovia, tak vyznávači animistických kultov. Filipíny boli na prahu európskej kolonizácie v 16. storočí oveľa roztrieštenejším územím než Indonézia alebo Malajzia. Pomerne archaickým rysom, na ktorý prví kolonialisti narazili, bola tiež neexistencia súkromného vlastníctva pôdy.
Plouigneau
Plouigneau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Dejiny Filipín
Španielska nadvláda
náhľad| Zabitie [[Fernão de Magalhães|Magalhãesa domorodcami]] Prvým Európanom, ktorý roku 1521 pristál pri brehoch Filipín, bol španielsky objaviteľ portugalského pôvodu Fernão de Magalhães. Krajinu vyhlásil dŕžavou španielskeho kráľa a dal im názov Ostrovy svätého Lazara (Islas de san Lázaro). Nadviazal veľmi dobré vzťahy s jedným z lokálnych vládcov, Humabonom, a ten na jeho počesť konvertoval na kresťanstvo. Humabon potom Magalhaesa sprevádzal na cestách po ostrovoch a sprostredkovával kontakt s inými miestnymi vodcami. Nádejná diplomacia však vzala za svoje, keď bol Magalhães zabitý náčelníkom ostrova Mactan nazývaný Lapu-Lapu.
Plouigneau
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dejiny Filipín
Španielska nadvláda
Španieli potom vyslali ďalšie výpravy, ktoré sa s vyjednávaním už zďaleka toľko nezdržiavali a boli veľmi koristnícke. Dali krajine aj nový názov. V roku 1543 totiž Ruy Lopez de Villalobos pomenoval dva objavené ostrovy (Samar a Leyte) ako Ostrovy Filipové (Las Islas Filipinas), na počesť španielskeho kráľa Filipa II. Časom sa tento názov preniesol na celé súostrovie a ten pomenovanie od Magalhãesa poslal do zabudnutia.
Plouigneau
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dejiny Filipín
Španielska nadvláda
Novú stratégiu priniesol v roku 1565 Miguel López de Legazpi, ktorý koristníctvo nahradil kolonizačným úsilím a založil na ostrove Cebu prvú európsku základňu. Tá sa stala oporným bodom španielskeho ťaženia proti Portugalcom, ktorí sa v oblasti začali tiež realizovať. Španieli Portugalcov vytlačili a oblasť Filipín sa tak vyznačuje takmer čisto španielskym kolonizačným vplyvom (do konca 19. storočia). V roku 1571 Španieli ostrovy plne ovládli a založili mesto Manilu. To bolo následne vyhlásené hlavným mestom tzv. Španielske Východnej Indie. Posledný veľký pokus domorodých vládcov striasť španielsku nadvládu sa odohral v rokoch 1587- 1588 a bol neúspešný. Jedinou oblasťou, kde sa Španielom nikdy nepodarilo získať moc, bol moslimami ovládaný ostrov Mindanao.
Problémy s kolóniou viedli k tomu, že sa Španieli museli začať venovať jej rozvoju. V 2. polovici 19. storočia sa odhodlali k niektorým modernizačným pokusom - začala veľkorysá výstavba železnice. V roku 1851 bola založená prvá banka, vzápätí vznikla miestna mena (filipínske peso). V roku 1863 zaviedli Španieli na Filipínach bezplatné školstvo (vyučovanie prebiehalo však len vo španielčine). To na filipínsku spoločnosť malo značný vplyv a prvá generácia filipínskych vzdelancov rozprávalo "illustrados". (Práve španielčina začala formulovať prvé nacionalistické a protikolonialistické idey). Podľa väčšiny historikov, reformy z druhej polovice 19. storočia urobili z Filipín druhú najbohatšiu a najlepšie fungujúcu krajinu regiónu hneď za Japonskom.
Revolúcia a vojna
náhľad|Vlajka filipínskych revolucionárov z roku 1896 Napriek rozvoju Filipín vzniklo protišpanielske hnutie. Za jeho symbolický počiatok je považovaná poprava troch kňazov zvaných Gomburza (skratka ich mien: Gomez, Burgos, Zamora) v roku 1872. Hlavným vodcom hnutia za nezávislosť sa stal José Rizal. Vzniklo tiež tajné odbojové hnutie Katipunan. V roku 1896 sa nacionálne sily odhodlali k otvorenej konfrontácii. José Rizal sa sprisahania nezúčastnil a nevedel o ňom, však španielske úrady ho ako najznámejšieho rebela zatkli a popravili. Tým z neho urobili silný symbol. Dodnes je na Filipínach uctievaný ako najväčší národný hrdina. Do čela reálne prebiehajúcej revolúcie sa postavil generál Francisco Makabulos.
Do priebehu revolúcie zasiahla v roku 1898 španielsko-americká vojna. Američania, filipínsky odboj podporili, pretože sa snažili oslabiť Španielov. Povstalci vzápätí ovládli ostrov Luzon a 12. júna 1898 vyhlásili republiku (vo filipínskej historiografii známu ako Prvá republika). Filipíny sa tak stali, hoci len na chvíľu, prvou demokraciou v Ázii. Nakoniec ale došlo k roztržke medzi filipínskymi nacionalistami a Američanmi. Stalo sa to už v roku 1898, kedy Američania definitívne vytrhli zo španielskych rúk Manilu a neodovzdali ju miestnym. Vzápätí vyvolalo filipínske rozhorčenie, keď ich delegát nebol prizvaný na mierové rokovania v Paríži. Definitívne rozčarovanie potom Filipínci zažili, keď Američania anektovali územia (presnejšie povedané v Paríži dohodli jeho odkúpenie od Španielov za 20 miliónov dolárov). Filipínci pochopili, že namiesto nezávislosti bol jeden kolonializmus vystriedaný druhým, americkým. Známe odôvodnenie amerického prezidenta Williama McKinleyho, že Filipíncov je potrebné pred udelením slobody najprv "civilizovat a pokresťančiť" (hoci išlo už o spoločnosť plne pokresťančenú a jednu z najrozvinutejších v Ázii), vyvolalo silnú kritiku aj v samotných Spojených štátoch.
Filipínci sa však iba s kritikou neuspokojili a zahájili proti Američanom ozbrojený boj. Vojna trvala štrnásť rokov (1899-1913), hoci sa filipínska vláda musela uchýliť do exilu ( v Hongkongu) a po roku 1901 prejsť na partizánsky typ vojny. Na americkej strane prišlo o život 4200 vojakov. Filipíncov najmenej milión (z toho 200 000 pripadlo na epidémiu cholery v závere vojny).
Americká a japonská nadvláda
Američania ponúkli Filipínam niektoré výhody a vymoženosti, v podstate ako by boli novým štátom únie. Predovšetkým im otvorili svoj trh, a tak už v roku 1920 tvoril vývoz do USA 66 percent všetkého filipínskeho exportu, čím si Američania naklonili obchodnícku vrstvu spoločnosti. Bolo tiež zavedené verejné zdravotníctvo, vďaka čomu prudko poklesla úmrtnosť. Politická elita sa však túžby po nezávislosti nikdy nevzdala. Predovšetkým predseda senátu Manuel Quezon o nej nikdy neprestal hovoriť. Američania pritom tvrdili, že nezávislosť je aj ich cieľ, len je nutné ju odsunúť. Nebola to len taktika. V Spojených štátoch silneli hlasy, ktoré proti postaveniu Filipín protestovali - predovšetkým americkým cukrovarom vadilo, že čelia lacným dovozom svojich filipínskych konkurentov. Rovnako tak americké odbory brojili proti príchode filipínskych pracovníkov. Tieto hlasy zosilneli po vypuknutí veľkej hospodárskej krízy v roku 1929. V roku 1935 preto Američania zmenili status Filipín. Posunuli ich do pozície, ktorá zodpovedala členom britského Commonwealthu a zároveň stanovili pevný dátum, dokedy získajú plnú nezávislosť - 4. júl 1946. Quezon získal post prezidenta.
V roku 1941, desať hodín po útoku na americkú pacifickú základňu Pearl Harbor, Japonci napadli aj Filipíny. Americko- filipínskej jednotky pod velením Douglasa MacArthura sa museli hneď stiahnuť na polostrov Bataan a ostrov Corregidor. V januári 1942 stratili Manilu, v apríli kapitulovali na Bataan a v máji aj na Corregidoru. 80 000 vojakov padlo do zajatia a krátko na to ich čakal smutne preslávený bataanský pochod smrti, počas ktorého z nich 11 500 zahynulo. Quezon odletel do Spojených štátov, kde ustanovil exilovú vládu. McArthur presunul svoj štáb do Austrálie. náhľad|Generál MacArthur a prezident Osmeña vstupujú na breh ostrova [[Leyte, 20. októbra 1944]] Japonci sa na okupovaných územiach snažili vybudiť nacionalizmus namierený proti starým koloniálnym pánom. Na Filipínach nechali vyhlásiť republiku a do jej čela postavili José P. Laurela. Filipínci to ale neakceptovali. Chápali dobre, že republika je iba bábkovým štátom a po celú vojnu viedli tuhý odboj partizánskeho charakteru. Vďaka tomu na konci vojny kontrolovali Japonci len dvanásť zo 42 filipínskych provincií. Niektoré odbojové skupiny si však osvojili komunistickú ideológiu a po vojne sa stali nebezpečné aj pre filipínsku vládu. Medzi nich patrila najmä skupina Hukbalahap, ktorá operovala na ostrove Luzon.
V októbri 1944 sa na Filipínach vylodili Američania. Boje o Filipíny trvali až do úplného konca vojny a Filipínci za ne zaplatili státisícami mŕtvych. Filipíny prišli celkovo za vojny asi o milión ľudí. Navyše hlavné mesto Manila bolo po konci bojov v troskách.
Nezávislosť
Američania dodržali predvojnový záväzok a 4. júla 1946 získali Filipíny nezávislosť, hoci ekonomická závislosť na Spojených štátoch bola evidentná. A nielen ekonomická - Filipíny sa zaviazali poskytovať Američanom 99 rokov svojej vojenskej základne. To sa nepáčilo komunistickej skupine pod vedením Guerilla Hukbalahapa. Centrálna vláda mala s jej povstaním problémy až do roku 1954, kedy partizáni kapitulovali. Bojom proti partizánom si získal veľkú popularitu minister obrany Ramon Magsaysay. Vyniesla mu v roku 1953 víťazstvo v prezidentských voľbách. Magsaysay potom siahol k razantným reformám, z ktorých najvýznamnejšia bola pozemková reforma. Tá mala primárne prideliť pôdu nemajetným roľníkom, avšak skrýval sa v nej aj náboženský útok - reforma mala presunúť katolíkov zo severu na juh a rozriediť tak tamojšiu moslimskú majoritu. To zvýšilo náboženské napätie v oblasti.
Magsaysayova reforma mu zaistila mimoriadne politické postavenie. Nestihol ho však plne využiť, pretože v roku 1957 zahynul pri leteckej nehode. Jeho nástupca Carlos P. Garcia trochu oslabil väzbu na USA a vymohol si návrat niektorých vojenských základní.
V 60. rokoch začala Indonézia presadzovať zjednotenie Filipín, Indonézie a Malajzie do jedného štátneho celku. Na Filipínach tento projekt podporoval prezident Diosdado Macapagal, ale po sporoch medzi Indonéziou a novovznikajúcou Malajziou projekt padol a s ním aj kredit Macapagala. Vo voľbách roku 1965 ho tak porazil Ferdinand Marcos. náhľad|[[Ferdinand Marcos skladá prezidentskú prísahu po svojom znovuzvolení, 30. decembra 1969]] Marcos bol spočiatku veľmi úspešným prezidentom. Započal masívnu výstavbu ciest a škôl a dokázal vybrať oveľa viac daní ako jeho predchodcovia. Vďaka tomu sa v roku 1969 stal prvým filipínskym prezidentom, ktorého Filipínci zvolili na druhé funkčné obdobie. V ňom ale začal čeliť dvom zásadným nebezpečenstvám. Jednak posilňovanie komunistickej strany ( niesla názov Nová ľudová strana) a separatistickému moslimskému hnutiu na ostrove Mindanao. Marcos sa tak rozhodol pre diktatúru. Spúšťačom bol teroristický bombový útok počas zasadnutia senátu v roku 1971. Protesty síce Marcosa donútili nakrátko demokraciu obnoviť, ale od 23. septembra 1972, kedy vyhlásil stanné právo. Diktatúra fungovala nepretržite štrnásť rokov, hoci v roku 1981 bolo stanné právo zrušené. Marcosov politický koniec začal v roku 1983. Vtedy bol po prílete z exilu na letisku v Manile zavraždený opozičný politik Benigno Aquino ml. Následná vlna protestov prinútila Marcosa vyhlásiť nové prezidentské voľby, ktorými chcel upevniť svoju legitimitu. Postavila sa proti nemu vdova po zavraždenom menom Corazon Aquinová. Aj tentoraz Marcosom kontrolovaná volebná strana vyhlásila víťazom volieb jeho. Opozičné orgány výsledok odmietli a vyhlásili za víťaza Aquinovú. Keď víťazstvo Marcosa odmietli uznať aj niektorí z jeho ministrov a ulice filipínskych miest zaplnili tisíce protestujúcich, odišiel Marcos do exilu. Prezidentkou sa roku 1986 stala Aquinova.
Jedným z krokov Aquinovej bolo, že ostrov Mindanao získalo autonómiu. To dráždilo armádu, ktorá sa pokúsila o šesť pučov, ktoré však boli neúspešné. Vyrovnávať sa však musela aj s tým, že na konci 90. rokov moslimovia na juhu, napriek autonómii, obnovili boj za odtrhnutie.
Od 9. mája 2016 je prezidentom Rodrigo Duterte.
Moosseedorf
Moosseedorf je obec v okrese Bern-Mittelland v kantóne Bern vo Švajčiarsku.
Nachádza sa južne od jazera Moossee a susedí s obcami Bolligen, Ittigen, Münchenbuchsee, Urtenen-Schönbühl a Wiggiswil. Medzi obcou a miestnou časťou Sand na kopci sa nachádza pamätník bitky pri Grauholzi.
Plouhinec (Finistère)
Plouhinec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dohovor o ochrane voľne žijúcich živočíchov, vtákov a rýb v Afrike
Dohovor o ochrane voľne žijúcich živočíchov, vtákov a rýb v Afrike (ang. Convention for the Preservation of Wild Animals, Birds and Fish in Africa), alebo Londýnsky dohovor z roku 1900 je viacstranná zmluva o ochrane voľne žijúcich živočíchov na Africkom svetadieli, ktorú podpísalo Spojené kráľovtsvo, Francúzsko, Nemecko, Taliansko, Španielsko, Portugalsko a Konžský slobodný štát. Zmluva bola podpísaná 19. mája 1900 v Londýne.
Táto zmluva nikdy nenadobudla platnosť, keďže ani jedna krajina, ktorá ju podpísala, ju neuplatnila počas ratifikácie, ale aj napriek tomu je uznaná za jednu z najstarších dohôd o ochrane prírody v dejinách ľudstva.
Kategórie ochrany
Kľúčovou inováciou dohovoru (ktorá sa v dohodách o ochrane prírody používa aj v súčasnosti) bolo zahrnutie plánov, ktoré zaraďujú zvieratá do rôznych kategórií ochrany.
Kategória 1: Úplný zákaz lovu alebo ničenia
Zvieratá, ktoré boli zahrnuté do prvej kategórie, boli buď vzácne, alebo užitočné pre Afriku.
Kategória 2 a 3: Zákaz lovu mladých a tehotných zvierat
Zvieratá uvedené v druhej kategórii mali byť chránené pred akýmkoľvek lovom mladých zvierat, zatiaľčo v tretej kategórii mali byť chránené graviditné samice pred akýmkoľvek lovom. Zvieratá v druhej a tretej kategórii boli totožné.
Kategória 4.: Zvieratá, ktoré môžu byť lovené v obmedzenom počte
Lov zvierat uvedených v štvrtej kategórii malo byť povolené len v obmedzenom počte:
Kategória 5: Škodlivé zvieratá, ktorých rozšírenie treba obmedziť
Zvieratá uvedené v piatej kategórii boli označené za škodlivé, ktorých rozšírenie po Afrike by malo byť obmedzené.
Plouider
Plouider je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
György Gyimesi
PhDr. György Gyimesi, PhD., do roku 2020 Juraj Gyimesi (* 24. august 1980, Kráľovský Chlmec) je slovenský politik maďarskej národnosti. V roku 2020 bol na kandidátke hnutia OĽANO-NOVA-KÚ-ZMENA ZDOLA zvolený za poslanca Národnej rady SR. Po odchode zo strany dnes pôsobí ako nezaradený poslanec.
Životopis
Gyimesi absolvoval Osemročné športové gymnázium Košice a následne vyštudoval na Fakulte verejnej správy Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, kde 19. 1. 2021 získal titul PhD. (jedným z oponentov jeho dizertačnej práce bol bývalý stranícky kolega z OĽaNO Mgr. Peter Pollák, PhD.).
Politická kariéra
Vo februári 2020 bol Juraj Gyimesi vo voľbách do Národnej rady SR zvolený za poslanca Národnej rady SR, keď kandidoval za hnutie OĽANO-NOVA-KÚ-ZMENA ZDOLA zo 49. miesta kandidátky. V celkovom poradí skončil na 56. mieste s 2 370 prednostnými hlasmi a bol náhradníkom, v marci 2020 si však uplatnil poslanecký mandát ako náhradník za ministra obrany Jaroslava Naďa. V parlamente pôsobí ako podpredseda Výboru NR SR pre financie a rozpočet.
V januári 2021 Gyimesi kritizoval navrhovanú reformu systému o štátnom občianstve. V marci 2021 sa Gyimesi ako poslanec bez mandátu vlády v Komárne stretol na rokovaniach s maďarským ministrom zahraničných vecí Pétrom Szijjártóom o téme dvojakého občianstva. Minister zahraničných vecí a európskych záležitostí Ivan Korčok Gyimesiho obvinil z porušenia programového vyhlásenia vlády a jednania bez akéhokoľvek mandátu, ministerstvo si preto predvolalo maďarského veľvyslanca na Slovensku. Gyimesi následne obvinil Korčoka a štátneho tajomníka MZVEZ, Martina Klusa, zo šovinizmu a prirovnal ich rétoriku k mečiarizmu.
Valkovský potok (prítok Radomky)
Valkovský potok je potok v regióne Šariš, na území obcí Štefurov, Valkovce a Okrúhle v okrese Svidník a na území obcí Marhaň a Lascov  v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Ústi do Radomky. Má dĺžku. Rád toku VII.
Opis toku
Od prameňa v tečie juhovýchodovýchodným smerom sledujúc obecnú hranicu medzi Štefurovom v okrese Svidník a Marhaňom v okrese Bardejov, v sa končí úsek toku po spoločnej hranici medzi obcou Štefurov a obcou Marhaň a vodný tok začína pretekať úsekom spoločnej hranice medzi obcami Lascov v okrese Bardejov a Štefurovom, tečie poľnohospodárskym extravilánom, mení smer na severovýchod, v vteká na hranicu medzi obcami Valkovce a Štefurov obe obce v okrese Svidník a preteká po hranici, obmýva intravilán Štefurova, v opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie Štefurova, priberá bezmenný ľavostranný prítok, v sa vracia na obecnú hranicu medzi obcami Štefurov a Valkovce a tečie po hranici, v pokračuje po obecnej hranici medzi obcami Valkovce a Okrúhle, v priberá ľavostranný prítok Šapinský potok pritekajúci z časti obce Šapince v obci Okrúhle, ľavým brehom obmýva v vodohospodárske zariadenie na území obce Okrúhle v okrese Svidník, opúšťa obecnú hranicu a posledných 100 m toku tečie územím obce Okrúhle a ústi do Radomky v ako jej pravostranný prítok.
Valkovský potok patrí do okresu Svidník a v menšom rozsahu do okresu Bardejov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Má jeden dôležitejší prítok Šapinský potok.
Ploumoguer
Ploumoguer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam Slovákov s titulom z TOP5 európskych futbalových líg
Zoznam Slovákov s titulom z TOP5 európskych futbalových líg sumarizuje všetkých slovenských futbalistov a futbalových trénerov, ktorým sa počas ich kariéry podarilo získať aspoň jeden titul v ktorejkoľvek z TOP5 európskych líg. Za TOP5 európskych futbalových líg sa všeobecne považujú anglická Premier League, francúzska Ligue 1, nemecká Bundesliga, španielska La Liga a talianska Serie A. Do dnešného dňa len 6 slovenských hráčov a 1 tréner takýto úspech dosiahli.
Pozri aj
Zoznam klubových úspechov slovenských futbalistov v zahraničí
Piper Alpha
V čase katastrofy predstavovala produkcia plošiny približne 10 % ropy a zemného plynu vyťaženého zo severného mora. Nehoda bola najväčšou katastrofou ropnej plošiny na mori v histórii čo do škôd a počtu mŕtvych v histórii. Kostol sv. Mikuláša na Union Street v Aberdene venoval kaplnku tým, ktorí pri nešťastí zahynuli. V Ružovej záhrade v Hazlehead Parku v Aberdene stojí pamätná socha. 30 tiel sa nikdy nenašlo.
Ropné pole Piper
Štyri spoločnosti, ktoré boli neskôr transformované do spoločného podniku OPCAL, získali v roku 1972 licenciu na prieskum ropy. Na začiatku roku 1973 objavili ložisko ropy Piper. Začala sa výroba plošiny, potrubia a podporných štruktúr. Ťažba ropy sa začala v roku 1976. Spočiatku sa ťažilo 250 000 barelov ropy denne, neskôr 300 000 barelov. V roku 1980 bol inštalovaný modul na ťažbu a spracovanie zemného plynu. Ropný terminál Flotta v Orknejách prijímal a spracovával ropu z polí Piper, Claymore a Tartan. Každé malo vlastnú plošinu. Hlavný ropovod mal priemer a viedol  z plošiny Piper Alpha do terminálu Flotta, spolu s krátkym ropovodom z plošiny Claymore asi  na západ. Oddelené plynové potrubia s priemerom viedli z plošiny Tartan na Piper a z Piper na plynovú kompresnú platformu MCP-01  na severozápade.
Konštrukcia
Veľká pevná plošina Piper Alpha sa nachádzala na ropnom poli Piper asi severozápadne od Aberdeenu. Bola vysoká, z toho siahalo pod hladinu mora. Zahŕňala štyri moduly oddelené protipožiarnymi prepážkami. Plošinu postavili firmy Mcdermott Engineering z Adersieru a UIE z Cherbourgu v roku 1976. Z bezpečnostných dôvodov boli moduly usporiadané tak, že najnebezpečnejšie operácie boli vzdialené od osobných oblastí. Zmena z ropy na zemný plyn túto koncepciu zmenila, napríklad kompresorová stanica na stláčanie zemného plynu bola umiestnená hneď vedľa riadiacej miestnosti, čo zohralo zásadnú rolu pri nehode. Ropa a zemný plyn boli ťažené z 24 vrtov a dodávané tromi potrubiami do terminálu Flotta a na ďalšie zariadenia. V čase katastrofy bola Piper Alpha jednou z najťažších plošín (spolu s Magnus a Brae B) pracujúcich v Severnom mori.
Priebeh katastrofy
V neskorých 70. rokoch prebehli hlavné práce s cieľom splniť požiadavky vlády na export plynu a potom bola táto plošina dokončená. Piper Alpha pôsobila v režime fáza 2 (pracujúca s Konzervačným plynovým modulom (CGM)), od konca roku 1980 do júla 1988. Režim fáza 2 bola jej normálny prevádzkový stav. V neskorých 80-tych rokoch plánovaná údržba a modernizácia plošiny. Navzdory náročnému a zložitému rozvrhu sa spoločnosť Occidental rozhodla pokračovať v prevádzke plošiny v režime fáza 1, a nie ju vypnúť, ako bolo plánované. Plánovanie a ovládacie prvky, ktoré boli zavedené, boli považované za dostatočné. Preto Piper Alpha mohla v tomto náročnom období aj naďalej vyvážať ropu necelých 120 000 barelov denne a export plynu v množstve 33 MMSCFD (v miliónoch štandardných kubických stôp za deň).
Vzhľadom na to, že bola celá plošina zničená, a mnohí zo zamestnancov zahynuli, analýza udalostí môže navrhnúť len možný sled udalostí na základe známych faktov. Niektorí svedkovia udalostí spochybňujú oficiálnu časovú os.
Od skoršieho auditu bolo odporúčané, aby bol vyvinutý zavedený postup, aby čerpadlá boli v automatickom režime, pokiaľ v blízkosti prívodov nepracovali potápači, tak ako to bolo v praxi na plošine Claymore. Toto odporúčanie však nebolo nikdy zavedené.
Plounéour-Ménez
Plounéour-Ménez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Piper Alpha
Priebeh katastrofy
Vietor, oheň a dym zabránil v pristátí vrtuľníku a žiadne ďalšie inštrukcie už nedostali. Dvaja muži sa obliekli do ochranných odevov a pokúsili sa dostať do podpalubia k dieselovým čerpadlám, aby aktivovali hasiaci systém. Nikto ich už viac nevidel.
Plounéour-Ménez
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Piper Alpha
Priebeh katastrofy
Oheň by vyhorel, keby z plošín Claymore a Tartan nebola privádzaná ropa. Výsledný protitlak privádza čerstvé palivo z prasknutého potrubia na Piper priamo do srdca ohňa. Plošina Claymore pokračovala v čerpaní ropy do druhého výbuchu, pretože hlavný inžinier nemal povolenie od riadiaceho Centra spoločnosti Occidental potrubie odstaviť. Plynovod na plošinu Tartan takisto bol stále v prevádzke. Dôvodom tohoto postupu boli obrovské náklady v prípade odstavenia. Obnovenie by trvalo niekoľko dní so značnými finančnými dôsledkami. Dve plynové potrubia s priemerom a  prebiehali cez Piper Alpha. O dva roky skôr vedenie Occidental zadalo štúdiu, ktorej výsledky varovali pred nebezpečenstvom týchto plynovodov. Kvôli ich dĺžke a priemeru by trvalo niekoľko hodín, kým by sa v nich znížil tlak, čiže bolo takmer nemožné ich uhasiť. Hoci vedenie pripustilo, aký môže byť výbuch zničujúci, plošiny Claymore a Tartan po prvom núdzovom volaní neboli vypnuté.
V čase katastrofy bolo na plošine 226 ľudí; 165 zomrelo a 61 prežilo. Zomreli taktiež dvaja členovia posádky záchranného člna z lode Sandhaven.
Vyšetrovanie
Odporúčania viedli k prijatiu "Regulácie zariadení na mori" (Safety Case) v roku 1992. Najvýznamnejším z týchto odporúčaní bolo, že operátori museli predložiť bezpečnostný prípad, a že zodpovednosť za presadzovanie bezpečnosti v Severnom mori bola presunutá z ministerstva energetiky na Úrad zdravia a bezpečnosti práce, aby sa vylúčil konflikt záujmov, keď na výrobu a bezpečnosť dohliadala jedna agentúra. Katastrofa viedla k poistnému plneniu vo výške zhruba 1,4 miliardy dolárov, čo bola v tej dobe najväčšia katastrofa spôsobená človekom. Poisťovací a zaisťovací proces zistil závažné nedostatky, akými poisťovňa Loyds sledovala potenciálne expozície, a viedli k reformácii postupov. Pozostalí a príbuzní tých, ktorí zomreli, vytvorili združenie rodín Piper Alpha a preživších, ktorí bojovali za otázky bezpečnosti v Severnom mori. Bója, ktorá označuje zvyšky Piper Alpha, je umiestnená približne 1,1 námornej míle od náhradnej plošiny Piper Bravo. Trvalým účinkom Piper Alpha bolo založenie prvej post-Margaret Thatherovej odborovej organizácie Styčného výboru morského priemyslu. Pamätná plastika, zobrazujúca troch ropných pracovníkov, bola postavená v Ružovej záhrade v Hazlehead Park v Aberdeene. Tieto postavy symbolizujú na západe fyzickú podstatu morských obchodov, na východe mladosť a večný pohyb a na severe držiteľ odvíjajúcej sa špirály, ktorá predstavuje ropu. Vytvorila ju škótska sochárka Sue Jane Taylorová, ktorá navštívila plošinu Piper Alpha v predchádzajúcom roku a vytvorila veľkú časť diela okolo toho čo videla a okolo ropného priemyslu. Jeden z preživších bol použitý ako model postáv. V roku 1991 napísal škótsky skladateľ James McMillan skladbu pre klarinet a sláčikový orchester "Tuireadh", ako hudobný doplnok k pamätníku. V roku 2008 u príležitosti 20 výročia, bola predstavená súborom Aberdeen Performing Acts hra "Nezabudnime", ktorú napísal dramatik Mike Gibb.
Začiatkom roku 1998 mesiac po 10 výročí, profesor David Alexander, riaditeľ Aberdeenského centra pre výskum tráum na univerzite Roberta Gordona vykonal štúdiu o dlhodobých psychických a sociálnych dopadoch Piper Alpha. Podarilo sa mu nájsť 36 preživších, ktorí boli ochotný dávať rozhovory a vyplniť dotazníky. Takmer všetci v tejto skupine hlásili psychické problémy. Viac než 70 % opýtaných hlásilo psychologické a behaviorálne príznaky posttraumatickej stresovej poruchy. 28 z nich malo problémy pri hľadaní práce po katastrofe. Zdá sa, že niektorí morskí zamestnávatelia považujú preživších z Piper Alpha za tzv. Jonahs – nositeľov smoly, ktorí by nemali byť vítaní na iných plošinách. Rodinní príslušníci mŕtvych a preživších obetí taktiež hlásili rôzne psychologické a sociálne problémy. Alexander taktiež napísal, že "niektorí z týchto mužov sú silnejší než pred Piper. Naučili sa veci o sebe, zmenili svoje hodnoty, niektoré vzťahy sa stali silnejšími. Ľudia si uvedomili, že majú silu, o ktorej nevedeli. Tam bolo veľa hrdinstva". V roku 2013 na 25 výročie bolo vydané video Rozpamätávanie Piper-Noc, ktorá zmenila naše životy ako krok k zmene bezpečnosti. V Aberdeene sa konala trojdňová konferencia, ktorá reflektovala poučenie z Piper Alpha a všeobecných otázok bezpečnosti.
Media
Táto nehoda bola uvedená v roku 1990 v dokumentárnom seriáli "Záchrana" o záchranných a pátracích silách RAF na základni RAF v Lossiemouthe v epizóde Piper Alpha. Zhodou okolností bol filmový štáb dokumentovať záchranné tímy na Loosiemouthe v čase nehody Piper Alpha. National Goegrafic predstavil tento incident v epizóde zo seriálu Sekundy pred katastrofou. V roku 2013 bol o nešťastí nakrútený dokumentárny film Skaza Piper Alpha.
Odds BK
Odds BK, celým názvom Odds Ballklubb, skrátene Odd je nórsky futbalový klub sídliaci v meste Skien. Klub vznikol v roku 1894 a je najstarším futbalovým klubom v Nórsku. V súčasnosti je účastníkom Eliteserien, najvyššej nórskej futbalovej súťaže. Domáce zápasy hrá na štadióne Skagerak Arena, ktorý má kapacitu 11 767 miest.
V rokoch 1994 až 2012 bol klub známy pod názvom Odd Grenland.
Odds BK v európskych pohároch
zdroj: kassiesa.net
Sedlo pod Smrekovom
Sedlo pod Smrekovom je nevýrazné sedlo vo Veľkej Fatre, pod  vysokým Smrekovom.
Poloha
Nachádza sa v južnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Bralná Fatra. Leží v katastrálnom území obcí Blatnica (okres Martin) a Mošovce (okres Turčianske Teplice), južne pod vrcholom Smrekova. Sedlo oddeľuje Smrekov od južne situovaného pahorku v bočnom hrebeni, tiahnúcom sa od Krížnej západným a neskôr severozápadným smerom až po Prostredný grúň (1 037,9 m n. m.).
Prístup
Sedlom vedie zeleno značený chodník z Blatnice cez Blatnickú dolinu, ktorý pokračuje cez rázc. Kráľova studňa, prameň do Tureckej. Možný prístup je od horského hotela Kráľova Studňa cez spomínané neďaleké rázcestie Kráľova Studňa, prameň, kde sa križuje červeno značená magistrála Cesta hrdinov SNP (smerujúca zo sedla Malý Šturec na Krížnu),  žltá značka z Dolného Harmanca resp. Blatnice, so spomínanou zelenou značkou z Tureckej na Smrekov.
Volgré
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Londýnsky dohovor (1840)
náhľad|Zástupca [[Muhammad Alí paša|Muhammada Alího pašu rokuje s Angličanmi]] Londýnsky dohovor alebo Londýnska zmluva z roku 1840 (úradne po ang. Convention for the Pacification of the Levant, doslovný preklad: Konvencia o obnovení mieru v Levante) bola medzinárodná zmluva podpísaná 15. júla 1840. Zmluvu podpísali vtedajšie mocnosti Spojené kráľovstvo, Habsburská ríša, Prusko a Rusko. Jej účelom bola garancia územnej celistvosti Osmanskej ríše. Zmluva pomohla vyriešiť osmanské nezhody s egyptským správcom Muhammadom Alím, ktorý vládol relatívne samostatne a mocensky vystupoval proti svojmu pánovi – Osmanskej ríši.
Predohra
Osmanská ríša sa dlhodobo potýkala s vnútornými i zahraničnopolitickými problémami. V rámci ríše museli sultáni často potláčať povstania miestnych správcov, či národov žijúcich v ríši. Tieto spory neraz riešili za pomoci ďalších guvernérov, ktorých moc tým však ešte viac rástla. Podobne si svoje panstvo a moc vybudoval Muhammad Alí paša, ktorý vládol v Egypte. Muhammad sultánom viackrát pomohol proti povstaniam (napr. povstanie v Grécku a Arábii), nakoniec sa však sám proti sultánom v okamihu ich slabosti postavil a povstal. Počas prvej vojny s osmanským sultánom (1831 – 1833) svoju moc rozšíril do Palestíny a Sýrie a v roku 1838 proti osmanským sultánom vytiahol do boja opäť.
Európske veľmoci sa obávali zrútenia Osmanskej ríše, pretože by to malo príliš veľký dopad na politickú stabilitu v Stredomorí a ich obchodné záujmy v Osmanskej ríši. Najmä Briti, ktorí s Osmanmi v roku 1838 uzavreli obchodnú dohodu, sa obávali možnej ruskej a francúzskej intervencie do osmanských záležitostí. Ruská ríša a Osmanská ríša totižto v roku 1833 po vzájomnej vojne uzavreli v zmluve z Hünkâr İskelesi ochranný pakt a Egypťanov zase podporovali Francúzi. V roku 1839 sa konflikt medzi Osmanmi a vzbúreným pašom vyhrotil po tom, čo Egypťania Osmanov porazili pri Nizipe, a po tom, čo Osmani prišli o námornú prevahu pre dezertovanie osmanskej flotily k Egyptu. Osmanský minister Mustafa Reşid paša sa preto so žiadosťou o pomoc obrátil na európske veľmoci. Z tohto dôvodu sa v Londýne stretli zástupcovia Veľkej Británie, Pruska, Ruska a Rakúska a prerokovali situáciu v Oriente.
Zmluva
Európske veľmoci v zmluve z 15. júla 1840 stanovili, že výmenou za mier a obnovu osmanskej moci v Oriente malo Muhammadovi zostať dedičné panstvo v Egypte, a doživotné panstvo nad provinciou (ejáletom) Akra v Palestíne. Muhammad dostal od veľmocí desať dní na vyjadrenie súhlasu so zmluvou, inak mal prísť o vládu nad územiami v Ázii. Ďalšie zdržanie by znamenalo vypuknutie vojny a stratu všetkých území. Keď Muhammad odmietol zmluvu podpísať, vyhlásili mu Spojené kráľovstvo a Habsburská monarchia vojnu. Spustili zároveň ofenzívu na Muhammadove dobyté dŕžavy v Sýrii. Muhammadov spojenec Francúzsko Egyptu nebolo schopné pomôcť, a Muhammad, ktorý nemohol veľmociam čeliť, nakoniec s ich podmienkami súhlasil, a 27. novembra 1840 Londýnsku zmluvu podpísal. Udržal si tak ako osmanský vazal dedičné panstvo v Egypte, ktorý mal v rámci krajiny zvláštne postavenie, a pred tým obsadené územia a flotila sa vrátili Osmanom.
Plounéour-Trez
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dimebag Darrell
náhľad|Dimebag Darrell Darrell Lance Abbott (* 20. august 1966 Ennis, Texas, USA - † 8. december 2004, Columbus, Ohio, USA) známy pod menom Dimebag Darrell bol americký heavy metalový gitarista, skladateľ a zakladateľ metalových skupín Pantera a Damageplan, ktoré založil spolu so svojim bratom Vinnie Paulom. Je považovaný za jedného z najlepších metalových gitaristov 90. rokov a začiatku nového milénia až do jeho tragickej smrti v roku 2004. Svojou nekompromisnou, živelnou hrou a mohutným zvukom ovplyvnil celý rad neskorších hudobníkov a gitaristov po celom svete.
V roku 2011 bol v časopise Rolling Stone umiestnený na 92. miesto zo 100 najlepších gitaristov všetkých čias a v roku 2018 magazínom Metal Hammer na 19. miesto z 50 najlepších gitaristov. V roku 2015 bol taktiež vyhlásený stanicou VH1 za najvplyvnejšieho gitaristu ostatných 25 rokov.
Polyol
náhľad|212x212bod|Štruktúra idealizovanej alkydovej živice odvodená od polyolu glycerolu (červená farba, nízkomolekulárny polyol) a ftalanhydridu. Polyol je organická zlúčenina, ktorá obsahuje niekoľko hydroxylových (alkoholových) skupín. Termín "polyol" označuje rôzne látky podľa toho, či sa používa v potravinárstve alebo v chémii polymérov. Polyoly s dvoma, troma a štyrmi hydroxylovými skupinami sú dioly, trioly a tetroly, ďalšie názvy sa tvoria analogicky.
Dimebag Darrell
Dimebag Darrell a Pantera
Po odohraní svetového turné k albumu Reinventing The Steel sa Phil Anselmo a basgitarista Rex Brown odmlčali od zvyšku kapely s odôvodnením potreby prestávky a venovaniu sa svojim bočným projektom. Darrell a Vinnie Paul sa pokúšali so svojimi spoluhráčmi viackrát spojiť ale neúspešne a tak sa rozhodli projekt Pantera v roku 2003 rozpustiť.
Polyol
Nízkomolekulárne polyoly
náhľad|130x130bod|Pentaerytritol Nízkomolekulárne polyoly sa bežne používajú v chémii polymérov, kde spájajú dokopy reťazce. Napríklad alkydové živice sa používajú v náteroch alebo formách na odlievanie. Sú hlavnou živicou vo väčšine komerčných náterov "založených na oleji". Ročne sa produkuje približne 200 000 ton alkydových živíc. Skladajú sa z esterov tvorených reaktívnymi monomérmi. Polyoly používané vo výrobe komerčných alkydových živíc sú glycerol, trimetylolpropán a pentaerytritol.
Dimebag Darrell
Dimebag Darrell a Damageplan
Po rozpustení Pantery sa Darrell spolu s Vinnie Paulom rozhodli založiť novú formáciu Damageplan, do ktorého prijali na post speváka Patricka Lachmanna a Boba Zillu na post basgitaristu. S kapelou Damageplan nahrali jeden album New Found Power (2004), ktorý podobne ako v predchádzajúcej kapele dosiahol komerčný úspech.
Polyol
Sacharidové alkoholy
náhľad|180x180bod|Xylitol Sacharidové alkoholy sú nízkomolekulárne polyoly, ktoré sa bežne získavajú hydrogenáciou cukrov. Ich vzorec je (CHOH)nH2, kde n = 4–6. Cukrové alkoholy sa pridávajú do jedál, pretože majú nižší obsah kalórií než cukry. Sú však zvyčajne i menej sladké, takže sa často kombinujú s intezívnejšími sladidlami. Takisto sa pridávajú do žuvačiek, pretože ich baktérie v ústach nerozkladajú ani sa nepremieňajú na kyseliny, takže neprispievajú k zubným kazom. Bežné cukrové alkoholy sú maltitol, sorbitol, xylitol, erytritol a izomalt.
Dimebag Darrell
Smrť
Po nahraní albumu New Found Power sa skupina vydala na Devastation Across the Nation tour po Spojených štátoch. Svoj predposledný koncert odohrali v Columbuse, štát Ohio. Na koncert sa dostal aj Nathan Gale, pomätený fanúšik Pantery, ktorý trpel schizofréniou a dlhodobo sa na ňu liečil. Počas úvodnej skladby sa dostal až na pódium, na ktorom so zbraňou v ruke zastreilil Dimebaga Darrella troma strelami do hlavy a jednej do ruky. Po príchode polície, ktorá nepríčetného fanúšika na mieste zastrelila, konštatovali Darrellovu smrť priamo na pódiu. Okrem neho zomreli ďalší traja ľudia vrátane ochranky a fanúšika z davu, ktorý sa snažil dostať na pódium, aby chránil Darrella. Ďalší traja ľudia boli zranení. Dimebag Darrell tak zomrel vo veku 38 rokov. Ako dôvod zavraždenia hudobníka po vyšetrovaní sa uvádza Galeove presvedčenie, že Pantera nahrala niekoľko skladieb, ktoré už predtým zložil on a zabitie Darrella považoval za pomstu za "ukradnutú identitu".
Okamžite po jeho smrti zorganizovali tisíce fanúšikov verejnú spomienku, ktorej sa zúčastnili aj hudobníci ako Eddie van Halen, Zakk Wylde či Dino Cazares. Darrell bol pochovaný po boku svojej matky Carolyn na cintoríne v rodnom Arlingtone v štáte Texas v truhle s motívmi skupiny Kiss, ktorú mu venoval basgitarista Gene Simmons. Eddie van Halen venoval Darrellovi svoju žlto-čiernu Bumblebee gitaru, ktorú vložil k nemu priamo do truhly. Van Halen na pohrebe povedal: "Dime bol originál a jedine originál si zaslúži originál."
Polyol
Polymérne polyoly
Termín "polyol" takisto označuje iné molekuly, ktoré obsahujú hydroxylové skupiny. Napríklad polyvinylalkohol má vzorec (CH2CHOH)n s n hydroxylovými skupinami, kde n môžu byť až tisíce. Celulóza je takisto polymér s mnohými hydroxylovými skupinami, ale neoznačuje sa ako polyol.
Dimebag Darrell
Smrť
V júni 2018 v dôsledku srdcového infarktu zomrel v spánku aj bubeník Vinnie Paul, ktorého pochovali, podobne ako jeho brata v truhle od Kiss priamo vedľa Darrella a ich matky.
Polyol
Vlastnosti
Keďže názov polyol pochádza z chemického názvoslovia a naznačuje len prítomnosť niekoľkých hydroxylových skupín, polyolom nie je možné priradiť všeobecné vlastnosti. Polyoly sú však pri izbovej teplote zvyčajne viskózne (polyméry) alebo tuhé (nízkomolekulárne) kvôli vodíkovým väzbám.
Kríková ulica (zaniknutá)
Kríková ulica (do roku 1950 Žižkova ulica) bola ulica v Petržalke v rokoch 1950 až 1975.
Premenovaná bola v roku 1950 z dôvodu duplicity pomenovania po pripojení obce k Bratislave, predtým bola pomenovaná po Janovi Žižkovi (1360-1424), husitskom vojvodcovi.
Bola tu pôvodná radová domová zástavba obce, ulica zanikla v súvislosti s novou sídliskovou zástavbou Dvory.
Nachádzala sa približne na mieste a vo vnútrobloku dnešnej Wolkrovej ulice.
Riegrova ulica
Riegrova ulica bola ulica v Petržalke v rokoch 1950 až 1975.
Pomenovaná bola podľa Františka Ladislava Riegera (1818-1903), českého politika.
Nachádzala sa tu pôvodne radová domová zástavba. Ulica zanikla v súvislosti s novou sídliskovou zástavbou Dvory.
Ulica sa nachádzala približne na mieste súčasnej Pifflovej ulice.
Dido
Dido môže byť:
Turón (geochronologická jednotka)
Turón je druhý najstarší chronostratigrafický stupeň oddelenia vrchnej kriedy, ktorý je datovaný do rozmedzia pred 93,9 až 89,8±0,3 Ma (miliónov rokov). Turónu predchádzal cenoman a nasledoval ho koňak.
Podmienky
Rozhranie cenomanu a turónu zaznamenalo globálnu transgresiu (tzv. Kriedové more) - najvyššiu hladinu svetových oceánov za posledných 600miliónov rokov, asi o 150 až 300 metrov vyššiu ako dnes (po zvyšok turónu hladina klesala). Toto obdobie tiež prinieslo anoxickú udalosť (masové vymieranie druhov v oceáne kvôli absencii kyslíka), tzv. udalosť cenomansko-turónskeho rozhrania, tiež známu ako "Bonarelliho udalosť".
Delenie
Stupeň turón býva ďalej delený na tri podstupne: spodný, stredný a vrchný.
Západné Karpaty
V Západných Karpatoch na Slovensku je turón zvyčajne chápaný ako obdobie presunu subtatranských príkrovov.
Brizolit
thumb|Brizolitová omietka na tzv. [[šumperáku]] Brizolit je druh jednovrstvovej vápenatej omietky, ktorá sa nanáša na zdrsnený podklad z jadrovej omietky. Používa sa najmä na vonkajšie fasády budov. Možno sa stretnúť aj s názvom minerálna škrabaná omietka, ale ten sa používa pri moderných stavebných hmotách a rozhodne nejde o brizolit. Typický povrch je rovný, hrubý, s malými priehlbinami s veľkosťou cca 0,5×0,5 cm a s drobnými lesklými plôškami sľudy. Na brizolit sa nenanáša žiadna ďalšia vrstva.
Pôvodný brizolit v Česku začala vyrábať v roku 1912 kaolínka a porcelánka v Hornej Bříze v Plzenskom kraji. Z názvu tejto obce pochádza aj názov brizolit (v češtine ľudovo aj „břízolit“).
Zmes sa už dnes vyrába priemyselne a dodáva už ako hotová vrecovaná. Obsahuje kopaný piesok s frakciou 0 až 6 mm, na hrubo drvenú sľudu, hydrát vápenatý a obyčajný alebo biely cement. Nanáša sa ručne, a to nahadzovaním a utiahnutím hladidlom v jednej vrstve od hora, čerstvé do čerstvého a následným škrabaním (na druhý deň). V súčasnosti sa nepoužíva, pre svoju prácnosť, nároky na počet zohraných pracovníkov (pri nahadzovaní 2 pracovníci na každom poschodí lešenia, 2 doprava materiálu a obsluha vrátku/výťahu, 2 miešanie a 1 premiešavanie karbu) a zlú opraviteľnosť. Dobre realizovaná omietka má dlhú trvanlivosť. Druhý variant je striekaný brizolit. Nanáša sa dvomi spôsobmi:
V Česko-Slovensku bol brizolit populárny najmä v období prvej republiky a následne aj v 70. a 80. rokoch. Vtedy sa dostal okrem novostavieb aj na mnohé staršie budovy, za obdobia prvej republiky počas tzv. purizácie alebo modernizácie budov, ktoré dovtedy boli štukované a bohato zdobené, ale ich stav už nezodpovedal dobovému vkusu, poničil ich zub času alebo ľahostajnosť majiteľov. Tradičná farebnosť brizolitu zodpovedá farebnosti spojiva a plniva, väčšinou sú teda pieskové, šedé alebo biele odtiene so sľudou. Brizolit možno prifarbiť napríklad farbou Fronton (stále sa vyrába) a podľa želania investora zvýrazniť niektoré architektonické prvky. Zvyčajne špalety, šambrány alebo sokle.
Kino Excelsior (Plovdiv)
Kino „Excelsior“,  neskôr známe aj ako Kino „Christo Botev“ , alebo Filmotékové kino  je budova bývalého kina zo začiatku 20. storočia, ktorá sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita
Budova leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na ulici „Kňaz Aleksandăr I“.
Dejiny a súčasnosť
Myšlienka na založenie neskoršieho kina Excelsior vznikla už v roku 1896. Autorkou myšlienky bola vnučka významného plovdivského obyvateľa Vălka Čalăkova, Aleksandra Stančevová, ktorej iniciály možno dodnes vidieť na fasáde budovy. Uskutočnenie myšlienky neskôr inicioval bohatý talianský výrobca tabaku a vedúci plovdivského tabakového kartelu Carlo Alberti Vaccaro.
Budova kina bola napokon postavená v rokoch 19111912. Bola postavená na mieste bývalého hotelu „Veliko Tărnovo“, ktorý Carlo Vaccaro aj s pozemkom odkúpil od rodiny Stančevových a nechal kvôli výstavbe zbúrať. Otvorenie kina pre verejnosť prebehlo v máji 1912. Elmondo Vaccaro kino spravoval do roku 1923, kedy ho spolu s technikou predal G. Adamovovi a G. Kacarovovi. V roku 1929 sa do kina inštalovala nová technika za účelom premietania ozvučených filmov. V roku 1947 bol názov kina zmenený na kino „Christo Botev“.
Budova slúžila bez akejkoľvek väčšej rekonštrukcie až do roku 1998 svojmu pôvodnému účelu, pričom v rokoch 19771992 to bolo jediné filmotékové kino v Bulharsku mimo Sofie. Po roku 1998 bolo kino vrátené v reštitúcii do súkromných rúk a v budove bola na čas umiestnená bingo sála. Neskôr bola budova predaná novým majiteľom, interiér bol kompletne rekonštruovaný a budova bola zmenená na nákupné centrum.
Charakteristika
Ide o prvú budovu v Plovdive, ktorá bola postavená účelovo tak, aby fungovala ako kino. Bola postavená ako spojenie troch architektonických štýlov: neobaroka a secesie a rokoka. Budova sa vyznačuje okrasnou fasádou a priestorným foyerom. Steny v interiéri sú ornamentálne zdobené. Podlahy boli zdobené pestrou talianskou mozaikou. Budova bola od začiatku vybavená elektrickým osvetlením. Kinosalón mal kapacitu 410 miest a ďalších 220 miest sa nachádzalo na terase spolu s piatimi priestornými lodžiami. V priestore pred plátnom sa nachádzalo miesto určené pre orchester, ktorý zabezpečoval hudobnú produkciu v prípade vysielania nemých filmov.
Kostolná veža
náhľad|Najvyššia veža na území Slovenska Kostolná veža je náboženská stavba v kresťanstve. Má aj iné použitia, napríklad ako rozhľadňa. Zvyčajne sú v nej zavesené zvony a slúži teda ako zvonica. Na kostolnej veži môžu byť umiestnené hodiny.
Na Slovensku je najvyššou kostolná veža kostola Panny Márie v Spišskej Novej Vsi, ktorá má 87 metrov.
Jana Kovalčiková
Jana Graňáková Kovalčiková (* 16. marec 1991, Prešov) je slovenská divadelná a filmová herečka. Je členkou súboru Slovenského národného divadla. Známa je predovšetkým pre svoju televíznu tvorbu a účinkovanie v seriáloch Oteckovia, Ulice alebo Kavej.
Životopis
Po gymnáziu vyštudovala herectvo na VŠMU v Bratislave. Ešte počas štúdia hosťovala v Slovenskom národnom divadle v dielach Tančiareň, Veľa kriku pre nič, Bratia Karamazovovci alebo Pán Mimo.
Jej prvým pôsobením mimo divadelných dosiek bolo účinkovanie v televíznom seriáli Panelák. V roku 2016 hrala v celovečernom snímku Ondreja Šulaja Agáva.
V roku 2018 si po boku Anny Jakab Rakovskej v relácii Kredenc. Kovalčíková prvý raz zahrala rolu východniarky Veroniky. Roly si následne Kovalčíková a Jakab Rakovská zopakovali v internetovom seriáli Kavej, v ktorom účinkujú od roku 2019. V Česku účinkovala okrem iného v seriáloch Hraběnky a Ulice.
Osobný život
Kovalčiková rada číta, jej obľúbeným žánrom je magický realizmus a autorom Gabriel García Márquez. Medzi jej záľuby patrí joga, squash a bedminton.
Dušan Viest
Dušan Viest môže byť:
Plounéventer
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.