cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1. slovenská národná futbalová liga 1981/1982
Súpisky mužstiev
Viliam Kulcsár (20/0), Jozer Záhorský (10/0) - Ľubomír Bartovič (30/7), Atila Belanský (9/0), Miroslav Bóžik (1/0), Jaroslav Brázdik (30/0), Jozef Černák (11/0), Jozef Depeš (3/0), Milan Fekiač (7/0), Ladislav Hajdamár (4/0), Ľudovít Haris (29/5), Jozef Chovanec (15/2), Jozef Ivančík (30/4), Ondrej Jobko (29/1), Milan Kička (4/0), Jozef Kocián (10/1), Jozef Krenčan (7/0), Miroslav Lieskovský (22/4), Ľubomír Petro (3/0), Dušan Sepeši (13/1), Štefan Slanina (30/13), Miroslav Svýba (30/2), Jaroslav Ťažký (10/0), Tibor Velický (9/1), Jaroslav Vida (9/0) - tréner Dušan Danko (od 1. 1. 1982 Michal Pucher), asistent Eugen Černák
Slavoj Poľnohospodár Trebišov
Eleg Jakubička (1/0), Anton Jánoš (9/0), Jaroslav Olejár (23/0) - Daniel Benkovský (2/1), Andrej Blanár (1/0), Zoltán Breuer (15/0), Alexander Comisso (30/4), Stanislav Čech (29/10), Viktor Daňko (22/2), Gabriel Gojdič (27/4), Barnabáš Hami (2/0), Milan Jakim (7/0), Milan Juhás (28/5), Ladislav Juhász (27/0), Jozef Kiraľ (3/0), Pavol Kretovič (25/1), Ján Novák (25/3), Michal Sokirka (26/1), Jozef Ščerbák (20/2), Štefan Tóth (6/0), Štefan Voroňák (22/1), Ján Zátorský (21/3), Ján Zuzčin (14/0) - tréner Vojtech Malaga, asistent Pavol Kövér
Baník Prievidza
Ján Mucha (11/0), Michal Šimko (21/0) - Juraj Bátora (9/0), Vladimír Ekhardt (17/0), Dušan Gábriš (1/0), Dušan Chromý (6/0), Jaroslav Kostoláni (11/0), Marián Krejčík (20/2), Jozef Krško (3/0), Michal Kuzma (17/3), Milan Oršula (24/1), Milan Peciar (6/0), Ľuboš Pisár (30/6), Pavol Poruban (29/0), Rudolf Rozenberg (18/0), Jaroslav Šebík (29/11), Vladimír Šlosár (29/3), Pavol Tkáč (29/3), Emil Turček (28/4), Anton Žember (30/4) - tréner Jozef Marko, asistent Jozef Balažovič
DAC Poľnohospodár Dunajská Streda Karol Bránik (3/0), Tibor Kriszán (2/0), Lóránt Majthényi (3/0), Ján Veselý (22/0) - Juraj Audi (23/5), Gabriel Bertalan (24/10), Jozef Brosz (21/1), Jaroslav Černil (11/1), František Duba (13/5), Ján Ďurica (7/1), Dionýz Horváth (10/0), Vojtech Horváth (15/3), Ladislav Jakli (1/0), Jozef Kováč (18/5), Karol Krištof (27/0), Jozef Laincz (28/1), Tibor Lelkes (14/0), Pavol Leškiv (14/0), Juraj Lépes (9/0), Juraj Majoroš (26/11), František Németh (1/0), Michal Sill (5/0), Viliam Sipos (19/0), Jozef Šajánek (29/1), Ladislav Tóth (17/4) Ľudovít Varga (6/0) − tréner Štefan Jačianský (od 1. 1. 1982 Anton Richtárik), asistent Juraj Szikora (od 1. 1. 1982 Gustáv Školek)
Slovenský hodváb Senica
Ferdinand Jurkovič (12/0), Štefan Šimkovič (4/0), Jozef Žitný (21/0) - Miroslav Brezovský (30/1), Viktor Buzay (2/0), Jozef Čechvala (2/0), Jozef Čikoš (5/0), Július Dieneš (1/0), Vladimír Gerič (12/0), Jozef Hrebíček (2/0), Jaroslav Hutta (11/1), Milan Macánek (23/0), Miloš Malárik (27/5), Rudolf Pavlík (29/4), Peter Poláček (13/0), Miroslav Reha (29/2), Jozef Režnák (26/8), Jozef Sloboda (25/2), Jaroslav Šarmír (23/4), Jozef Šuran (23/0), Jozef Uhlár (3/0), Milan Vach (18/0), Dušan Vrťo (10/0), Milan Zíšek (28/5) - tréner Stanislav Jarábek, asistent Ján Baďura
Spartak ZŤS Dubnica nad Váhom
Milan Beharka (27/0), Miloš Volešák (4/0) - Ľudovít Baďura (25/8), Jozef Berec (30/1), Štefan Bobot (26/2), Miroslav Čatár (1/0), Štefan Černík (21/1), Jozef Gába (3/0), Jozef Hatnančík (1/0), Štefan Kopačka (24/0), Milan Kostolný (26/4), Ján Križko (26/1), Štefan Kunštár (29/10), Peter Lonc (26/5), Ladislav Mackura (30/2), Jaroslav Mazán (1/0), Marián Mecele (17/0), Jozef Nemčovič (4/0), Ján Oťáhel (4/0), Ladislav Pavlikovský (17/1), Vladimír Poliak (1/0), Pavol Stratený (15/2), Štefan Zábojník (18/0) - tréner Theodor Reimann, asistent Ján Tomík (od 1. 1. 1982 František Katerinčin)
VSŽ Košice
Rudolf Bottka (5/0), Anton Flešár (26/0) - Ján Andráš (10/0), Juraj Bilohlávek (3/0), Jozef Ďurko (24/8), Pavol Golenya (3/0), Jaroslav Gorei (5/0), Ľudovít Kapolka (27/6), Karol Kisel (26/4), Igor Krajňák (15/0), František Müller (9/0), Gabriel Nagy (26/10), Pavol Pencák (20/0), Ján Platko (30/2), Jaroslav Rybár (24/0), Štefan Sabol (16/2), Gabriel Sekereš (1/0), Stanislav Sokolský (15/0), Miroslav Tóth (22/0), Vladimír Valach (30/1), Rudolf Varga (11/0), Jozef Vlčej (6/0), Ľudovít Žitňár (26/2) - tréner Fridrich Hutta, asistent Anton Flešár
Chemlon Humenné
Vagónka Poprad
Vladimír Balogh (1/0) Milan Mikuláško (29/0) - Štefan Bača (11/0), Martin Benko (29/12), Igor Cirbus (18/0), Eduard Čabala (5/0), Peter Čulík (1/0), Jaroslav Fedorišin (7/0), Marián Janas (28/1), Štefan Kapráľ (12/1), Peter Kiska (1/0), Juraj Kšenzakovič (3/0), Pavol Milčák (21/1), Milan Miškovský (7/0), Vladimír Motko (26/2), Jozef Petrán (19/1), Mikuláš Pich (2/0), Pavol Pizúr (10/1), Ladislav Ritter (11/5), Jozef Sobota (14/4), Ján Šimonovič (12/2), Ján Šoltis (13/0), Dušan Uškovič (13/1), Vladimír Valuš (20/0), Daniel Zaťko (26/0), Ľubomír Zvoda (29/1) - tréner Emil Bezdeda, asistent Eduard Čabala
ZŤS Martin
Karol Follrich (9/0), Milan Hazucha (20/0), Jaroslav Karolčík (1/0) - Vladimír Ančic (21/0), Ján Berešík (28/8), Milan Bielik (28/3), Gabriel Bocko (2/0), Jaroslav Boroviak (20/3), Ján Diabelko (28/1), František Duba (10/1), Milan Hanzel (3/0), Ján Hodúr (21/7), Jozef Huťka (29/2), Jozef Chudík (14/0), Michal Ivan (28/13), Dušan Korbačka (4/0), Dušan Macek (2/0), Milan Macho (27/0), Bohuš Paulovič (12/1), Stanislav Simonides (1/0), Ján Solár (8/1), Emil Sýkora (1/0), Ivan Šefčík (1/0), Milan Tomek (12/0), Ladislav Topercer (6/0), Jaroslav Ürge (20/0) - tréner Štefan Hojsík, asistent František Karkó
Iskra Matador Bratislava
Pavol Gábriška (11/0), Igor Holub (15/0), Jozef Korytár (6/0) - Jozef Brath (14/1), Oliver Čelko (30/6), Karol Černý 15/1), Marián Fiantok (20/1), Vladimír Gábriš (2/0), Peter Gramblička (27/4), František Kalman (21/2), Ladislav Kasper (1/0), Vladimír Kayser (1/0), Libor Koník (15/2), Jaroslav Milan (15/0), Jozef Olša (18/4), Peter Slovák (27/4), Igor Šrámka (28/4), Pavol Taška (17/1), Rafael Tománek (29/0), Zoltán Tóth (24/1), Dušan Tulipán (5/0), Alfonz Višňovský (29/1), Jozef Wolf (20/8), Marián Wolfshändl (10/0) - tréner František Urvay, asistent Július Mrva
BZVIL Ružomberok
Miroslav Melicher (1/0), Ľubomír Páleník (20/0), František Zelinka (11/0) - Rudolf Baďo (6/1), Milan Bartko (28/4), Pavol Benčo (15/0), Milan Bezák (10/6), Miroslav Bulej (7/0), Daniel Ďurkovič (29/3), Emil Ecker (23/5), Július Eliáš (29/2), Dušan Firic (1/0), Ján Gerec (4/0), Peter Guzy (26/0), Imrich Habánik (25/0), Peter Hanes (23/2), Jozef Kubica (7/1), Igor Samotný (21/3), Stanislav Podmanický (1/0), Vladimír Siman (1/1), Ladislav Slota (28/0), Juraj Smieška (3/0), Vladimír Šavol (1/0), Anton Škorupa (29/3), Milan Špaček (8/0), Štefan Vanák (16/1) - tréner Ján Haspra, asistent Dušan Vierik
Gumárne 1. mája Púchov
Jozef Ďuriška (14/0), Milan Šatka (15/0) - Dušan Babiš (6/0), Peter Bárka (21/1), Jozef Bielik (5/0), Otto Cibík (17/1), Jozef Hollý (12/0), Jaroslav Chovanec (5/0), Justin Jančo (28/0), Pavol Janda (6/0), Vladimír Kavecký (22/4), Bernard Kvocera (1/0), Milan Luhový (15/2), Pavol Mazák (29/2), Cyril Mečiar (22/0), Ján Mrázik (6/0), Jozef Pavlis (27/0), Ján Svorada (13/1), Vladimír Škola (9/2), Miroslav Škripec (22/2), Miroslav Štefánek (3/0), Štefan Tománek (25/1), Stanislav Višňovský (2/0), Václav Vojtek (11/4), Ivan Vrábel (15/3), Marián Zelinka (17/4) - tréner Vladimír Švec, asistent Viliam Malovec
Étain
Étain môže byť:
Engenville
Engenville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zachariáš (prorok)
Zachariáš (hebrejsky זכריה‎, Zecharja; teda „Pán sa rozpamätal“ ) bol starozákonný biblický prorok, jedenásty z dvanástich menších prorokov. Je tradične považovaný za autora Knihy proroka Zachariáša.
Život
Zachariáš sa pravdepodobne narodil v 6. storočí pred Kristom v Babylone Barachiášovi (Berekiášovi), ktorý bol Adovým synom. Podobne ako proroci Jeremiáš alebo Ezechiel patril ku kňazskému rodu. Svätý Cyril Alexandrijský sa vyslovil, že Zachariáš "pochádzal z kňazskej krvi, to znamená, z kmeňa Léviho." Funkciu hlavy kňazského rodu zastával po svojom starom otcovi Adovi za čias veľkňaza Joachima, o čom sa zmieňuje kniha Nehemiášova. Žil v tom istom čase ako prorok Aggeus. Ako prorok vystúpil len o trocha neskôr ako Aggeus, ale jeho pôsobenie bolo dlhšie.
Zachariáš sa narodil už počas babylonského zajatia. Prežil ho a v roku 520 pred Kr. odišiel do Jeruzalema, krátko pred vydaním Kýrovho ediktu nájdeného na Kýrovom valci. Jeho prorocká kariéra začala pravdepodobne v druhom roku vlády Dareia I. Veľkého, panovníka Staroperzskej ríše. Na základe záznamov proroka Ezdráša je však možné predpokladať, že do prorockej služby vstúpil ešte skôr, keďže prisťahovalci z Babylonu sa pustili do obnovy chrámu práve na základe prorockých výziev Aggea a Zachariáša. Jeho najväčšou úlohou bolo úspešné dokončenie druhého jeruzalemského chrámu. Nezameriaval sa však len na jeho dokončenie, ale aj na ohlasovanie budúceho Mesiáša.
Tento prorok v biblickom význame pôsobil ako tlmočník Božieho slova. Boh starozákonných prorokov inšpiroval a izraelský národ veril, že k nim hovorí cez ich ústa. Dáva sa mu za autorstvo Kniha proroka Zachariáša, ktorá je najviac mesiášska, apokalyptická a eschatologická. Preto ju mnoho novozákonných autorov často cituje. Zachariáš zároveň predpovedá duchovne znovuzrodený Jeruzalem, v ktorom bude vládnuť Mesiáš. Vyzýval tiež ku skromnosti a mravnej čistote.
Zachariáš zomrel ako mučeník v predsieni chrámu.
Uctievanie
Svätý Zachariáš nebol v Katolíckej cirkvi kanonizovaný, ale je už od nepamäti považovaný za svätého. Rímske martyrológium stanovuje jeho sviatok na 6. september. Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 8. februára.
Saint-Apollinaire (Hautes-Alpes)
Saint-Apollinaire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Miralem Pjanić
Miralem Pjanić (* 2. apríl 1990) je bosniansky futbalista, v súčasnosti hráč Španielskeho (Katalánskeho) klubu FC Barcelona.
Krátko pred vojnou emigroval s rodičmi do Luxemburska. Tu futbalovo vyrastal hraním za klub FC Schifflange 95 v Esch-sur-Alzette. V roku 2004 prestúpil do francúzskeho klubu FC Metz, kde sa o tri roky neskôr prebojoval do prvého tímu. Metz po sezóne 2007-08 zostúpili do nižšej ligy a o Pjanića sa zaujímali viaceré slávne kluby. Stal sa posilou Olympique Lyonnais, ktorý za neho zaplatil osem miliónov eur. Býva označovaný za nástupcu Juninha.
Davisti
thumb|Archívna snímka davistov; bratislavská skupina: slovenský komunistický politik, spisovateľ, novinár a diplomat [[Vladimír Clementis, básnik Laco Novomeský, Jozef Rybák, Daniel Okáli, Karol Svetlík ml.; bratislavská ľavicová revue DAV]]
Davisti bola skupina mladých, ľavicovo orientovaných česko-slovenských intelektuálov, ktorá vznikla roku 1922 v Prahe a vydávala časopis DAV (1924 – 1937 (s prestávkou v období 1927 – 1928) názov z iniciál krstných mien Daniela Okáliho, Andreja Siráckeho a Vladimíra Clementisa.
Formovanie skupiny
Náznaky prepojenia davistov vznikajú už v roku 1921 v umeleckom spolku a časopise Svojeť, ktorý viedol Gejza Vámoš a zoznámili sa tu a prispievali Daniel Okáli, Vladimír Clementis, Ján Poničan, Alexander Križka, Jozef Tomášik, ktorí odmietli lipnutie na tradícii a vyslovili nádeje pre internacionalizmus. V roku 1922 založili v Prahe Voľné združenie študentov-socialistov zo Slovenska. Svoje práce najskôr uverejňovali v študentskom mesačníku ''Mladé Slovensko. ''Prispievali sem aj právnici Vladimír Clementis, Andrej Konok, Ľudovít Obtulovič; chemik a filozof Mikuláš Furdík a neskôr filozof Eduard Urx. Počas januára 1924 začínajú spolupracovať prostredníctvom vtedajšieho redaktora komunistickej tlače Klementa Gottwalda, básnici, umelci a socialistickí intelektuáli s komunistickým hnutím, ktoré publikuje noviny Pravda chudoby, kde v roku 1924 získali samostatnú rubriku „Proletárska nedeľa“. V tomto období sa k pražským intelektuálom do skupiny pridávajú Ladislav Novomeský, Peter Jilemnický, Jarko Elena a Jozef Zindra. Po zložitých peripetiách okolo získavania finančného kapitálu (autori sa vzájomne skladali na vydanie) sa podarilo pred Vianocami 1924 presvedčiť pražského vydavateľa a tak vychádza prvé štvrťročné periodické revue pre umenie, kritiku, politiku a filozofiu pod názvom DAV.
Charakteristika
Prvé číslo DAVu vyšlo v roku 1924. Skupina DAV nebol spolok spisovateľov, ale akési voľné združenie autorských individualít, ktoré počas 2. svetovej vojny odsudzovali fašizmus. Skupina DAV sa zaoberala otázkami umenia, filozofie, literatúry, kritiky, politiky atď. Davisti ovplyvnili vývin marxizmu na Slovensku (genéze vývoja davistov a vzťahu davistov k spoločenským témam sa podrobne venuje Dalimír Hajko v knihe Začiatky marxistickej filozofie na Slovensku a Štefan Drug v knihe Dav a davisti.). Medzi spolupracovníkov od začiatku patrili Peter Jilemnický, Ladislav Novomeský a Ladislav Szántó. Ďalšími členmi DAV-u boli Ján Poničan, Eduard Urx, Jozef Tomášik-Dumín, Jarko Elen, Jozef Zindra a ďalší. V posledných ročníkoch mladšej generácie publikoval pre DAV Gustáv Husák, Alexander Matuška, Michal Chorváth, Jozef Rybák a Andrej Bagar. Po roku 1929 sa presunulo ťažisko tvorby z oblasti literatúry a umenia do oblasti politickej, sociálnej, ekonomickej a ideologickej problematiky. Davisti kritizovali konzervativizmus, reakčné prúdy v politickom živote, odhaľovali nebezpečenstvo fašizmu a hlásili sa k internacionalizmu; kritizovali policajný teror proti pracujúcim (Košúty, 1931). Venovali sa nielen otázkam triedneho boja, analýze kapitalistickej spoločnosti, internacionalizmu a nacionalizmu, ale aj otázkam čechoslovakizmu a špecifickým problémom Slovenska, najmä kritike slovenskej buržoázie, jej politiky, kultúry a ideológie. Orientovali inteligenciu vo svetonázorových otázkach k učeniu Karola Marxa, Friedricha Engelsa a V. I. Lenina; prispievali k poznávaniu sovietskej kultúry.
V DAV-e publikovali aj českí pokrokoví spisovatelia ako Marie Majerová, Zdeněk Nejedlý, Július Fučík, Ivan Olbracht, Ivan Sekanina a k zahraničným spolupracovníkom patril Ilia Grigorievič Erenburg.
Časopis DAV zanikol v roku 1937 a po vojne sa už neobnovil. V roku 1942 bol Eduard Urx popravený nacistami a Peter Jilemnický zomrel v roku 1949 v Sovietskom zväze na srdcový infarkt. Autori DAV-u boli po roku 1948 prenasledovaní, súdení, väznení (Laco Novomeský aj Daniel Okáli) a niektorí taktiež popravení (v 50. rokoch boli davisti terčom obvinení z buržoázneho nacionalizmu; Clementisa popravili v roku 1952).
Davisti boli rehabilitovaní až v 60. rokoch 20. storočia.
Otázky filozofie kultúry a umenia
Dôležité miesto v tvorbe davistov mala umelecká kultúra a problematika kultúry (Urxova polemická recenzia Nezvalovej Pantomíny, Poničanova esej Národ a kultúra, Okáliho článok Umenie a Clementisova stať Akultúrny boľševizmus, články Novomeského a Siráckeho). Kritizovali buržoáznu filozofiu a vedu (najmä Urx venoval pozornosť kritike Masarykovho učenia, pozitivizmu a pozitivisticko-relativistického chápania myslenia, ktoré ovplyvňovalo kultúrny život). Vladimír Clementis upozorňoval na historický proces ako na dačo "jedinečné, jednotné a celistvé", ako na integrál všetkých strán skutočnosti, všetkých jej protirečivostí, všetkých jej tendencií (smerov vývoja). Podľa Dalimíra Hajka davisti zdôrazňovali názor, že nové triedne chápané umenie má byť výrazom kolektívneho cítenia a myslenia kolektívu, ktorému je určené, a že má poskytovať zdroj triedneho uvedomenia. Novomeský vnímal umenie ako pevne začlenené do života ľudí spoločnosti. Aj poézia, podobne ako každý iný druh umenia, musí byť podľa Novomeského spoločensky funkčná. Človek má jej prostredníctvom predovšetkým hlbšie poznávať sám seba. Kultúra a umenie sú zrkadlom stupňa dosiahnutej autenticity ľudskej spoločnosti, ukazujú, do akej miery podmienky života umožňujú človeku poznávať a vyjadrovať vlastné schopnosti, vlastné kvality. Stav kultúry je podľa Novomeského barometrom sebapoznania ľudskej spoločnosti v danom historickom okamihu, je meradlom stupňa využitia či nevyužitia možnosti každého národa realizovať veľkú príležitosť poľudšťovať svet, v ktorom žije, aj v oblasti tvorby kultúrnych hodnôt.
V otázkach umenia DAV najskôr zastával cestu proletárskej literatúry (Ján Poničan, Ladislav Novomeský) a v 30. rokoch socialistický realizmus (Peter Jilemnický, Fraňo Kráľ) a usiloval o svetonázorovú a politickú jednotu. Tvorba davistov sa delila na sociálne-akčnú (Poničan, Tomášik-Dumín, Okáli, Kráľ) a poéziu moderného lyrizmu (Novomeský).
Otázky filozofie dejín, historickej kontinuity a vzťahu prírodných vied
Otázky vzťahu dialektického materializmu a prírodných vied spracoval Szantó v článku Myšlienkové jadro Einsteinovej teórie. Szantó taktiež analyzoval problematiku psychoanalýzy a marxistickej teórie osobnosti človeka v článku Marxisticky o psychoanalýze (nadväzujúc na inštrumentalizmus J. Deweyho a vzťahy medzi sociálnym a biologickým - kolektív, jednotlivec a spoločnosť).
Citácie
Laco Novomeský o Apollinairovi:
Laco Novomeský o umení:
Tilkovský o umení:
Andrej Sirácky o kultúre:
Josef Winternitz (pseudonym Josef Lenz) v DAV-e o Einsteinovi a dialektickom materializme:
Ladislav Szantó o vede a interdisciplinarite:
Ségrie-Fontaine
Ségrie-Fontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miss Sarajevo
„Miss Sarajevo“ je jediný singel z albumu Original Soundtracks 1 skupiny U2, ktorý vydali pod pseudonymom Passangers. V skladbe hosťuje Luciano Pavarotti, ktorý spieva operné sólo. Skladba sa tiež objavila na kompilácií U2 The Best of 1990-2000 a coververziu piesne nahral aj George Michael na albume Songs from the Last Century.
NGC 2746
NGC 2746 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Buková (okres Trnava)
Poloha
Obec Buková sa nachádza v Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty a je známou rekreačnou oblasťou, vďaka vodnej nádrži Hrudky (rybolov a individuálna rekreácia) a vďaka peknej okolitej prírode. Obec leží severozápadne od mesta Trnavy, vo výške
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci Buková sa nachádza v listine kráľa Belu IV. z roku 1256, kedy mala názov Byk. Pomenovanie Bygzaad sa objavuje v roku 1394, Biksárd v roku 1773 a Buková od roku 1948. Pri zriadení fary v r. 1787 na pečati bolo meno Bikszárd, alebo foneticky písané Bixard a Bixárd. Cez Bukovú prechádzala známa Česká cesta.
NGC 2747
NGC 2747 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 29. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
Nahum (prorok)
náhľad|Prorok Nahum (18. stor.) Nahum bol starozákonný biblický prorok.
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 1. decembra.
Dedukcia
Dedukcia alebo odvodzovanie je proces postupných transformácií výrazov pomocou odvodzovacích pravidiel. Každé jednotlivé použitie odvodzovacieho pravidla na dané výrazy (sekvencie) sa nazýva krokom dedukcie.
Dedukcia je myšlienková operácia, ktorá z jednej alebo viacerých premís vyvodzuje výrok, ktorý je ich logickým dôsledkom.
Dedukcia je usudzovanie, odvodzovanie zvláštneho, menej všeobecného zo všeobecného.
Tri rokliny
náhľad|Priehrada Tri rokliny
Tri rokliny je priehrada a vodná elektráreň na rieke Jang-c’-ťiang v Číne.
Elektráreň bola spustená do prevádzky v roku 2008 a postupne bolo zabudovaných 32 generátorov s inštalovaným výkonom 22 500 MW. Ročná produkcia elektrárne je 80 TWh s maximom 98,8 TWh v roku 2014, čo je nepatrne viac, ako dosahuje paraguajsko-brazílska elektráreň Itaipú s inštalovaným výkonom 14 000 MW.
náhľad|Poloha priehrady
Dedičnosť
Dedičnosť alebo heredita je základný biologický proces, pri ktorom sa na rodičoch a ich potomstve vzniknutom pohlavnou cestou prejavuje podobnosť až zhodnosť v jednotlivých znakoch a vlastnostiach. Podstatou dedičnosti je dedenie. Dedičnosť sa realizuje v čase, t. j. v postupnosti generácií organizmov na základe rozmnožovania. Hmotný základ dedičnosti pri súčasných živých organizmoch je výsledkom dlhotrvajúcej evolúcie. Genetická informácia je zapísaná v postupnosti báz na molekule DNA, táto postupnosť sa prenáša na molekulu RNA (transkripcia) a z nej na postupnosť aminokyselín v špecifických bielkovinách (translácia, biosyntéza bielkovín) enzymatického charakteru, ktoré potom kontrolujú a usmerňujú procesy látkovej premeny v organizme potomkov. DNA dostane potomok od svojich rodičov prostredníctvom pohlavných buniek, v ktorých je uložená najmä v chromozómoch. Dedičnosť študuje genetika.
Podľa V. Feráka a Š. Sršňa: Dedičnosť sú jednotlivé funkcie genetického materiálu: jeho schopnosť utvárať dedičné vlastnosti, schopnosť prenášať sa z rodičov na potomstvo, schopnosť zachovávať svoju integritu a schopnosť občasnej trvalej zmeny.
Dedivosť. Je podiel genotypovej premenlivosti na celkovej fenotypovej premenlivosti daného znaku (heritabilita). Určuje nakoľko je variabilita znaku podmienená dedične, teda nakoľko sa vlastnosti rodičov budú prenášať na ich potomstvo.
Black Mountain poets
Black Mountain poets alebo Black Mountain school alebo projectivist poets boli skupina avantgardných postmoderných básnikov 20. storočia sústredená na akademickej pôde Black Mountain College, ktorá vytvorila novú básnickú školu.
Miesto vzniku
Black Mountain College bola experimentálna inštitúcia v oblasti umenia. Založil ju Jim Rice. Ďalším dôležitým pedagógom a dušou školy bol Paul Goodman. Absolvovalo ju okolo 1200 umelcov, ktorí sa stali súčasťou americkej avantgardy 60. rokov 20. storočia, v období od 1933 do 1956. Medzi jej učiteľov patrili Anni Albers a Josef Albers, Eric Bentley, Ilya Bolotowsky, Willem de Kooning a Elaine de Kooning, Buckminster Fuller, Lyonel Feininger, Franz Kline, Walter Gropius a Robert Motherwell.
Jej študentmi boli osobnosti ako John Chamberlain, Kenneth Noland, Robert Rauschenberg, Dorothea Rockburne, Ruth Asawa, Stan Vanderbeek, Kenneth Snelson a Cy Twombly.
Performance Art vyučovali John Cage, Merce Cunningham, Lou Harrison, Roger Sessions, David Tudor a Stefan Wolpe.
Medzi učiteľmi literatúry a študentmi sa nachádzali Robert Creeley, Fielding Dawson, Ed Dorn, Robert Duncan, Paul Goodman, Francine du Plessix Gray, Hilda Morley, Charles Olson, M. C. Richards, Arthur Penn a John Wieners.
Hosťujúcimi učiteľmi boli Albert Einstein, Clement Greenberg a William Carlos Williams.
Na škole sa vďaka atmosfére slobody slova, ktorú podporila kvalita pedagógov a silné osobnosti, vytvorila komunita tvorcov, ktorí predznamenali svojou tvorbou aj svojím životným štýlom budúci vývoj modernej americkej poézie od bítnikov až po vlnu hippies.
Projektívne verše
V roku 1950 napísal študent Black Mountains College Charles Olson seminárnu prácu „Projective Verse“ (projektívne verše), ktorá sa ukázala byť zásadnou pre vznik novej básnickej školy. V „projective verse“, v tomto v poézii nazývanom „otvorenom poli“ kompozície, sa nahrádza tradičná uzavretá forma formou, ktorá má reflektovať presne obsah básne. Obsah pozostáva „z bezprostredného vnemu priamo vedeného ku ďalšiemu vnemu“, čo prebrala od imagizmu. Ďalším Olsonovým postulátom bolo, že energia básne sa prenáša na jej čitateľa alebo poslucháča. Olsonova esej sa stala faktickým manifestom básnickej školy „Black Mountain Poets“. Jeden z efektov zúženia štruktúry stavebnej jednotky básne (verša) bolo vynechávanie, napríklad „yr“ namiesto „your“.
Známi autori
K básnikom, ktorí neskôr prerazili na poli poézie ako básnická škola „Black Mountains poets“(BMP), možno priradiť nasledovné osobnosti: Larry Eigner, Robert Duncan, Ed Dorn, Paul Blackburn, Hilda Morley, John Wieners, Joel Oppenheimer, Denise Levertov, Jonathan Williams a Robert Creeley.
Creeley pracoval ako učiteľ a editor „Black Mountain Review“ dva roky, potom sa v roku 1957 presťahoval do San Francisca. Revue bola publikačným a kritickým médiom BMP, okolo ktorého sa sústreďovali mladí autori. V San Franciscu Creeley pôsobil ako spojka medzi BMP a Beat generation, z ktorej viacerí publikovali v jeho revue.
Zásadné bolo vydanie antológie The New American Poetry 1945-1960, ktorú v roku 1960 zostavil Donald Allen. Antológia obsahuje básnikov rozdelených do ich básnických škôl a etablovala a propagovala práve básnickú školu „Black Mountain Poets“.
Vplyv BMP
Okrem vplyvu na autorov beat generation zanechala BMP svoj odkaz naprieč spektrom neskoršej americkej poézie cez autorov, ktorí sa stotožňovali so skupinou language poets. Títo boli dôležití pre rozvoj novej britskej poézie od 60. rokov 20. storočia. Svoj vplyv mala na básnikov ako Tom Raworth a J.H. Prynne a moderný projektivistický básnik Charles Potts.
Abigail Adamsová
Abigail Smithová Adamsová (* 22. november 1744, Weymounth, Massachusetts, USA – † 28. október 1818, Quincy, Massachusetts, USA) bola manželka druhého amerického prezidenta Johna Adamsa, prvá dáma Spojených štátov od 4. marca 1797 do 4. marca 1801. Jedna z dvoch žien, ktoré boli manželkou aj matkou amerického prezidenta.
Život
Narodila sa ako druhá dcéra reverenda Williama Smitha a Elisabeth Quincy Smithovej. Quinceyovi boli stará a vážená rodina. Abigail ako dievča nesmela získať formálne vzdelanie, vedomosti nadobudla intenzívnym samoštúdiom a debatami v rodinnom kruhu. Keď sa zoznámila s advokátom Johnom Adamsom, matka najskôr bola proti tomuto vzťahu, pretože Adams nepochádzal z dostatočne vznešenej rodiny. 25. októbra 1764 ich oddal jej otec, reverend William Smith. Abigail sa s manželom presťahovala na jeho zdedenú farmu v Braintree. Adams bol kvôli svojmu povolaniu nútený cestovať, a preto sa o farmu starala prevažne ona. Počas desiatich rokov mala päť detí (šesť pôrodov):
Abigail Adamsová sa snažila bojovať za práva žien a Afroameričanov a za zrušenie otrokárstva. V roku 1785 sa s manželom odsťahovala do Spojeného kráľovstva, kde jej manžel pôsobil ako veľvyslanec. Po návrate bol v roku 1789 zvolený za viceprezidenta, a preto sa rodina opäť sťahovala, tentokrát do Philadelphie.
V roku 1796 sa jej manžel stal 2. prezidentom Spojených štátov a ona sa tak stala prvou dámou krajiny. Od roku 1800 prebývali v prezidentskom dome vo Washingtone. V roku 1801 federalista John Adams prehral prezidentské voľby so svojím viceprezidentom Thomasom Jeffersonom a manželia sa preto vrátili do Quincy (v roku 1792 bolo mesto Braintree premenované na počesť rodiny na Quincy).
Logická dedukcia
Logická dedukcia je dedukcia uskutočňovaná v súlade s logickými pravidlami.
Dommedagsnatt
Charakteristika
Southern Lord Records píše: „Thorr’s Hammer je surový nihilistický doom metal ktorého výraznou súčasťou je neuveriteľný vokál nórskej bohyne Ozmy. Prezentujúc sa v jej rodnom jazyku (nórčine), Ozmin hrdelný ponurný vokál v kontraste s jej prekrásnym spevom tvorí sužujúcu atmosféru.“ V prvej skladbe sa strieba čistý vokál a drvivý growling, v ostatných už len growling. Allmusic píše: „...stojac niekde medzi kuriozitou a zvrhlou genialitou, Dommedagsnatt je, pokiaľ nič iné, kompletné zhrnutie tohto unikátneho projektu...“ Názvy skladieb v preklade znamenajú „Norge“ - Nórsko, „Troll“ - trol, „Dommedagsnatt“ - noc súdneho dňa. Autorkou fotografií použitých na obaloch MC aj CD je Diona Mavis.
Reedície
Prvá CD reedícia pochádza z roku 1998 od vydavateľstva Southern Lord Records ako jeho vôbec prvý album. CD vydanie zahŕňa skladbu, ktorá sa nenachádzala na originálnom kazetovom vydaní - „Mellom Galgene“. Existuje ešte jedna CD reedícia z roku 2004, obsahuje tie isté skladby ako vydanie z roku 1998 a ako bonus ponúka amatérsky videozáznam (vo formáte .mov, s dĺžkou 34:29) prvého z dvoch koncertov, ktorý bol odohraný 24. júna 1995 v klube New World v Seattle. CD edície majú rozdielny obal, prvá má zhodný obal s pôvodnou kazetou. Obe CD edície sú remastrované Countom Schneebergerom, uvádzaným aj pod menom Mathias Schneeberger. Existujú informácie o limitovanej LP edícií - 12" picture vinyl, v limitovanej edícií 1000 kusov, so skladbami ako CD reedície. V roku 2009 pri príležitosti 2 koncertov Thorr’s Hammer vyšla limitová LP edícia 180 g clear vinylu v počte 450 kusov.
Augé (rozlišovacia stránka)
Augé môže byť:
Richard Kitta
Richard Kitta (* 20. január 1979, Košice) je slovenský multimediálny umelec, teoretik, experimentálny básnik, kultúrny aktivista a vysokoškolský pedagóg. Je zakladateľ viacerých umeleckých platforiem so zameraním na súčasné mediálne umenie a interdisciplinaritu v umení. K najvýznamnejším patrí DIG gallery, ktorá je prvou svojho druhu na Slovensku.
Životopis
Richard Kitta sa narodil v Košiciach. Po úspešnom ukončení štúdia architektúry v roku 2003 na Stavebnej fakulte Technickej univerzity v Košiciach absolvoval v roku 2009 štúdium v Ateliéri nových médií pod vedením Anny Tretter na Fakulte umení Technickej univerzity v Košiciach. V roku 2011 absolvoval doktorandské štúdium v ateliéri Digitálne médiá na Fakulte výtvarných umení Akadémie umení v Banskej Bystrici pod vedením prof. Michala Murina. Od roku 2021 je habilitovaným docentom v študijnom odbore výtvarné umenie (Fakulta výtvarných umení, Akadémia umení v Banskej Bystrici).
Umeleckej tvorbe v oblasti mediálneho umenia a autorskému výskumu v zóne digitálneho umenia a multimédií sa venuje po roku 2000. Od roku 2004 je dlhodobo aktívny v oblasti rozvoja kultúry a umenia, spolupracuje s inštitúciami a nezávislými organizáciami v oblasti kultúry, vedy a výskumu a edukácie. Od roku 2009 sa jeho umelecký a odborný rádius rozširuje o interdisciplinaritu v umení, vrátane stratégií art & science. Participuje na domácich a medzinárodných kultúrno-umeleckých projektoch so zameraním na vybrané oblasti umeleckého vzdelávania a kreatívneho priemyslu.
Dielo
Richard Kitta prezentuje svoju autorskú tvorbu kontinuálne v domácom aj zahraničnom prostredí, a to najmä v kontexte súčasného mediálneho umenia resp. umenia nových médií. Jeho doménou sú predovšetkým autorské formy 2D a 3D digitálneho a interaktívneho umenia v podobe objektu, multimediálneho konceptu a environmentu. Charakteristickým znakom jeho diel je výrazný interdisciplinárny presah do architektúry a konceptuálneho dizajnu, ale aj iných oblastí umeleckého výskumu. Ako autor sa tiež dlhodobo venuje experimentálnej poézii a digitálnej real time performancii.
K jeho významným publikovaným dielam patrí séria pod názvom Pixel Storm (od roku 2014), v ktorom sa prepája digitálny interaktívny koncept s architektonickým objektom, alebo multimediálny cyklus QR Basho (od roku 2016) prezentovaný v rôznych modifikáciách v domácom i zahraničnom kontexte. K signifikantným úspechom autora patrí tiež jeho účasť na cyklických výstavách Art & Science v rámci prestížneho podujatia Ars Electronica Linz v Rakúsku v roku 2016, ako aj autorská participácia na medzinárodnom podujatí Seoul Mediacity Biennale v roku 2018 v Kórejskej republike.
Multimediálne umelecké projekty
Od roku 2010 realizuje multimediálne orientované umelecké projekty, pre ktoré sú charakteristické interdisciplinárne presahy v súčasnom vizuálnom umení resp. v literatúre. Je autorom koncepcie výstavných a konferenčných formátov Creative Playgrounds a New Poetry Forms produkovaných v rámci platformy MAO (Media Art Office) od roku 2014. V roku 2017 bol autorom koncepcie a spolurealizátorom multimediálneho festivalu LiKE v Kunsthalle / Hale umenia v Košiciach s fokusom na experimentálnu literatúru, multimédiá a komiks. Je hlavným autorom architektonického projektu rekonštrukcie Múzea moderného umenia Andyho Warhola v Medzilaborciach pod názvom MMUAW 2.0 (spoluautori: M. Kudla, T. Boroš, Š. Zahatňanský) a jeho pokročilej interaktívnej expozície Media art Warhol s riešením v období 2019 – 2021. Pod jeho vedením bol tiež realizovaný medzinárodný umelecký projekt Eco Media Art so zameraním na súčasné ekologické umenie a stratégie art-sci.
Interdisciplinárne umelecké platformy
Od roku 2009 sa podieľa na medzinárodných umeleckých projektoch zameraných na interdisciplinaritu a medziodborové presahy v kontexte súčasného umenia. V rokoch 2009 – 2020 bol šéfredaktorom multižánrového umeleckého periodika ENTER a editorom cudzojazyčných vydaní ENTER+. Od roku 2009 vedie kreatívne vydavateľstvo Dive Buki, ktoré je zamerané na podporu vizuálneho umenia a ktoré za svoju umeleckú produkciu získalo niekoľko domácich a medzinárodných ocenení. V roku 2012 založil DIG gallery v Košiciach s profiláciou na media art, ktorá sa stala súčasťou projektu Košice – Európske hlavné mesto kultúry 2013 a stala sa významnou medzinárodnou platformou pre propagáciu súčasného mediálneho umenia. Je zakladateľ nezávislého umeleckého priestoru Kotolňa v Košiciach, kde pôsobí ako art director od roku 2014. V rokoch 2014 – 2017 realizoval spolu s iniciatívou DIG (Digital Intervention Group) medzinárodný projekt EDASN – European Digital Art and Science Network – Ars Electronica, Linz, Rakúsko), ktorý prispel výraznou mierou k zisku prestížneho titulu – Košice UNESCO Creative City of Media Arts v roku 2017. Je taktiež spoluzakladateľ medzinárodnej komiksovej platformy Thomas Orrow, ktorá od roku 2015 tvorí integrálnu súčasť jeho multimediálnych umeleckých aktivít.
Kurátorská a publikačná činnosť
Richard Kitta sa popri umeleckých aktivitách venuje taktiež kurátorskej a autorskej publikačnej činnosti, prevažne v oblasti mediálneho umenia, a to v úzkej konektivite s edukačným prostredím. Dôležitou súčasťou týchto aktivít je koncepčná prezentácia a propagácia nových foriem a prístupov v súčasnom mediálnom umení. Mnohé z jeho kurátorských výstupov súvisia priamo s činnosťou prezentačných platforiem DIG gallery, MAO (Media Art Office) a Kotolňa resp. v kooperácii s vybranými domácimi či zahraničnými inštitúciami a partnermi.
Pedagogická činnosť
Richard Kitta pôsobí od roku 2011 ako vysokoškolský pedagóg v Ateliéri nových médií na Fakulte umení Technickej univerzity v Košiciach. V roku 2014 inicioval na pôde Fakulty umení TUKE projekt CORE (Creative Open Responsive Environments) so zameraním na transfer technológií v oblasti digitálneho umenia, multimédií a umeleckej prototypizácie. Od roku 2021 realizuje implementáciu projektu pod názvom CORE Lab so zameraním na virtuálnu realitu a interaktivitu. Je autorom a realizátorom viacerých domácich a medzinárodných interdisciplinárnych projektov so zameraním na podporu a rozvoj umeleckého vzdelávania v oblasti mediálneho umenia. V spolupráci s Múzeom moderného umenia Andyho Warhola v Medzilaborciach sa podieľal na autorskej koncepcii a produkcii koedukačnej audiovizuálnej série s názvom Covid-eo / MMUAW 2.0, ktorá predstavila tvorbu svetových autorov v zbierkach múzea – Andy Warhol, Jean-Michel Basquiat, Keith Haring a ďalších. Od roku 2020 pôsobí ako vysokoškolský pedagóg aj na Katedre digitálnych médií a intermédií na Fakulte výtvarných umení Akadémie umení v Banskej Bystrici. Je spoluautorom a koordinátorom projektu Simulačného centra ART3 na Akadémii umení v Banskej Bystrici.
Horná Krupá
Horná Krupá je obec na Slovensku v okrese Trnava. V obci je rímskokatolícky kostol svätého Mikuláša z roku 1741.
Michelle Bacheletová
Michelle Bacheletová, celým menom Verónica Michelle Bachelet Jeria /βeˈɾonika miˈʃɛl baʃˈle ˈçeɾja/ (* 29. september 1951, Santiago, Čile) je bývalá prezidentka Čile ako prvá žena v histórii krajiny. Predtým ministerka zdravotníctva a neskôr ministerka obrany. Od 23. mája 2008 do 11. marca 2010 bola aj prezidentkou novo vzniknutej Únie Juhoamerických národov.
The Art of Drowning
The Art of Drowning je piaty album od americkej punkovej skupiny AFI. Ide o posledný album, ktorý si členovia produkovali sami (tu s asistenciou Chucka Johnsona). Na albume je po prvýkrát použitý aj programming v skladbe „The Despair Factor“, podľa ktorej si odvodil svoje meno aj fanklub skupiny, The Despair Faction. Skupina natočila videoklip k piesni „The Days of the Phoenix“.
Michelle Bacheletová
Život
Profesiou je Bacheletová chirurgička, pediatrička a epidémiologička, vyštudovaná aj vo vojenskej stratégii. V súkromnom živote je slobodná matka (nežije s manželom) troch detí, bez vierovyznania (Čile je konzervatívna katolícka krajina).
The Art of Drowning
Zoznam skladieb
Na niektorých verziách albumu je pridaná pieseň „Dream of Waking“ (ako deviata skladba na vinylovej verzii a pätnásta na iTunes).
Michelle Bacheletová
Politická činnosť
Počas vlády prezidenta Ricarda Lagosa bola najskôr ministerkou zdravotníctva, potom obrany. Je ľavicovo-centristicky orientovaná politička, členka čilskej socialistickej strany.
V prezidentských voľbách v roku 2006 vyhrala vôbec ako prvá žena v histórii krajiny a len druhá v juhoamerických krajinách. Vyhrala proti miliardárovi a senátorovi v jednej osobe Sebastiánovi Piñerovi, so ziskom 53,5 % hlasov. Ako umiernená socialistka mala kampaň zameranú na pokračovanie politiky voľného trhu, ale súčasne sociálnu bezpečnosť a redukovanie rozdielov medzi chudobnými a bohatými. Do funkcie prezidentky bola slávnostne inaugurovaná 11. marca 2006.
V roku 2006 ju magazín Forbes zaradil ako 17. v rebríčku 100 najmocnejších (najvplyvnejších) žien na svete. V roku 2008 bola zvolená časopisom Time za 15. najvýznamnejšiu osobu sveta v ich rebríčku 100 najvýznamnejších, v kategórii vodcov a revolucionárov.
Épieds-en-Beauce
Épieds-en-Beauce je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vaudeville
náhľad| Plagát amerického vaudeville (USA, 1899) Vaudeville ( franc. [Vôd e víl]) znamená zábavný divadelný program so spevom, tancom, predchodcu operety, varieté a muzikálu.
História
Z vaudeville vznikla náročnejšia komická opera a po roku 1850 – najmä vďaka J. Offenbachovi opereta. Už v 19. storočí sa vaudeville rozšírilo aj v USA a preto vzniklo odlišné vnímanie tohto pojmu v Európe a v zámorí. Zatiaľ čo sa ľudové vaudeville v Európe vyvinulo smerom k divadlu (fraška s pesničkami, opereta), v zámorí označenie "vaudeville" znamenalo skôr varietný zábavný program na hranici medzi music-hallovým revue a kabaretom, ktorý nemal pevný začiatok a kontinuálny dej (kontinuálne vaudeville), ale obsahujú rôzne zábavné, trikovo efektné, často až cirkusové čísla. V týchto divadlách začínal Buster Keaton, Bratia Marxovci, Charlie Chaplin a Stan Laurel. V Anglicku a v Spojených štátoch bývali súčasťou vaudeville aj striptérky a erotické scény, ktoré sa vyvinuli do samostatného žánru americkej burlesky. Vaudevillová divadla upadali s príchodom filmu, a mnohé z nich sa menili na kinosály. V poslednej dobe sa tieto formy zábavy dostali opäť do popredia záujmu a sú inšpiráciou pre nové filmové a divadelné diela, napríklad ako filmový muzikál Moulin Rouge! od Baze Luhrmana, striptízové výkony Dity von Teese, koncertné vystúpenia skupiny Pussycat Dolls, atď.
Maďarovská kultúra
thumb|Artefakty maďarovskej a otomanskej kultúry (expozícia Národného múzea v [[Praha|Prahe).]] Maďarovská kultúra bola kultúra starej bronzovej doby (podľa konvenčného datovania pred 1450 pred Kr., podľa novšieho datovania pred 1600 pred Kr.) na juhozápadnom Slovensku. V mladších obdobiach prenikala až do západného Maďarska a bývalej veľkej Juhoslávie, do Poľska a do Burgenlandu. Kultúra je súčasťou kultúrneho komplexu Maďarovce - Větěřov - Böheimkirchen. Pomenovaná je podľa náleziska Maďarovce (dnes Santovka). Vznikla pod vplyvom únětickej kultúry a pod vplyvmi z juhu. Obdobie neskorej fázy maďarovskej kultúry malo zas veľký podiel na genéze karpatskej mohylovej kultúry.
Charakteristika
Boli pre ňu typické veľké opevnené osady tellového charakteru stavané na ostrožných návršiach, dunách chránených riečnym meandrom či na temenách kopcov (Ivanovce, Šurany-Nitriansky Hrádok, Veselé, Hoste, Vráble, Bratislava-Devín, Nitra-hrad) s až trojpriestorovými domami (Šurany-Nitriansky Hrádok), ďalej doklady obchodu s jantárom, rozvoj stavebnej techniky s kamennou architektúrou opevnení, vysoká úroveň kovovýroby a spracovania bronzu, štylizované zvieracie plastiky, bochníkovité a antropomorfné idoly, mykénsky motív špirály a koncentrických krúžkov na kostených bočniciach úzd, keramike a šperkoch. Obyvateľstvo sa zaoberalo obrábaním pôdy, chovom domácej zveriny, ale i poľovníctvom. Pochovávanie bolo spočiatku len kostrové, neskôr birituálne.
V záverečnej fáze kultúry badať vplyvy z východného Stredomoria (z mykénskej a minojskej kultúry).
Delenie
Delí sa na 3 územné skupiny:
...a 3 vývojové fázy:
Náleziská
Najznámejšie náleziská maďarovskej kultúry sú Nitriansky Hrádok, Vráble, Veselé, Čata, Šarovce, Branč. V oblasti maďarovskej kultúry ojedinele badať na západnom Slovensku, napr. v Budmericiach, vplyv věteřovskej kultúry z Moravy.
Progresívna dedukcia
Progresívna dedukcia je dedukcia, ktorá vychádza z axióm a odvodzovaním postupuje k teorémam. Progresívna dedukcia pripomína vodný tok, ktorý vyteká z prameňa (z axióm).
Svätá tma
Charakteristika diela
Hečko vo svojom výchovnom románe nehľadá ideologické dôvody vyvracajúce náboženské dogmy, lebo správne cíti, že sa tým priemernému človeku, práve tak nábožnému ako ľahostajnému, nezaimponuje. Miesto toho hľadá pre svoj odsudok objektívne kritérium. Neušlo mu, že v samých Dubníkoch nájde dva, ba až tri druhy náboženstva. Najprv je tu náboženstvo prostého človeka, potom "náboženstvo" svetských kňazov a napokon tretie najnebezpečnejšie nábožné spolky Hlinkovej gardy, ktoré ľudom núkajú mystérium rasy, protižidovskej nenávisti a šovinizmu. Takmer celú osnovu Svätej tmy, jej výchovnú tendenciu i humoristický ráz založil Hečko na štyroch hlavných osobách: mladom učiteľovi Ivančíkovi a jeho žene Cilke, rodenej Klamovej, a na manželoch Klamovcoch, batožinárovi Vendelínovi a jeho žene. Učiteľ Ivančík má byť najpozitívnejšia postava a práve preto ju spisovateľ podrobuje prísnej kritike.
Lemberg
Lemberg môže byť:
NGC 2748
NGC 2748 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. septembra 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Supernovy
V galaxii NGC 2748 vybuchli dve supernovy:
Saint-Apollinaire
Saint-Apollinaire môže byť:
Semallé
Semallé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Regresívna dedukcia
Regresívna dedukcia je dedukcia, ktorá vychádza z teorém a vedie späť k axiómam. Regresívna dedukcia má povahu dôkazu. Opakom regresívnej dedukcie je progresívna dedukcia.
Chyžník (Chyżne)
Chyžník je potok v Poľsku a zároveň hraničným tokom na Slovensku, v severnej časti okresu Tvrdošín. Pôvodne bol ľavostranný prítok Čiernej Oravy, v súčasnosti sa vlieva do Oravskej priehrady. Dĺžka toku je, z toho na území Slovenska cca , a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení na území Slovenska severoseverozápadne od obce Hladovka v močaristom prostredí hornooravských rašelinísk, v nadmorskej výške približne
Opis toku
Zhruba po 250 metroch od prameňa odteká na územie Poľska, kde tečie ako Jamów Chyżny severozápadným smerom. Z pravej strany priberá prítok z rašelinísk v lokalite Urbarski Las a ďalej pokračuje už pod názvom Chyżne. Stáča sa na západ a výrazne zvlneným korytom preteká okrajom obce Chyżne a zľava priberá Tokarku. Ďalej sa stáča severozápadným smerom, z ľavej strany priberá prítok vznikajúci neďaleko štátnej hranice západne od obce Chyżnik a od sútoku s ním už tečie po štátnej hranici. Zľava priberá ešte krátky prítok z územia Slovenska z lokality Surdíky a v nadmorskej výške cca ústi do Oravskej priehrady.
Poznámka
Slovenský názov Chyžník (poľsky Chyżny) nesmie byť zamieňaný s názvom iného poľského potoka Chyżnik (slovensky tiež Chyžník), ktorý ústi do Čiernej Oravy cca severnejšie.
Hatvanská kultúra
Hatvanská kultúra bola kultúra v starej bronzovej dobe (presnejšie asi po roku 1600 pred Kr. podľa konvenčného datovania a asi po 1850 pred Kr. podľa novšieho datovania) v severovýchodnom Maďarsku a na juhu západného s stredného Slovenska od dolného Ponitria až po Košickú kotlinu.
Pomenovaná je podľa vyvýšeného tellového sídliska pri Hatvane pri Budapešti.
Vznikla z nyírségskej skupiny pod južnými a východnými vplyvmi.
Od tejto kultúry pochádzajú prvé opevnené sídliská starobronzovej doby (Malé Kosihy a Včelince) a sídliská tejto kultúry boli len opevnené. Pochovávanie je žiarové, popol sa voľne rozhadzuje alebo ojedinele dáva do urien.
Delí sa na dve fázy:
V severovýchodnom Zadunajsku vznikla paralelne k mladej fáze hatvanskej kultúry (a pod jej a vplyvom kisapostáckej kultúry/skupiny) tzv. tokodská skupina. Toto označenie niektoré zdroje používajú aj pre mladú fázu hatvanskej kultúry na Slovensku.
Saint-Auban-d’Oze
Saint-Auban-d'Oze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Saint-Auban-d'Oze má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Auban-d'Oze má 70 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zoznam pilotovaných vesmírnych letov
Tieto chronologické zoznamy zahŕňajú všetky pilotované vesmírne lety, ktoré dosiahli výšku aspoň (definícia vesmírneho letu podľa FAI), alebo to bolo plánované, ale nepodarilo sa. V Spojených štátoch je definícia vesmírneho letu trocha odlišná, vyžaduje výšku iba 50 míľ (~). V šesťdesiatych rokoch 20. storočia sa uskutočnilo 13 letov amerického raketového lietadla X-15, ktoré spĺňajú americké kritéria, ale iba dva, ktoré spĺňajú kritéria FAI. Tieto zoznamy zahŕňajú iba tieto dva lety, ostatné lety sú opísané v článku X-15.
K 31. máju 2008 sa celkovo uskutočnilo 264 pilotovaných letov, ktoré dosiahli výšku aspoň, z ktorých 256 úspešne dosiahlo obežnú dráhu.