cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lazany (okres Prievidza)
Dejiny
Začiatkom 19. storočia počet obyvateľstva mierne stúpol, pričom výmera pôdy sa nezmenila. Znamenalo to ochudobňovanie obyvateľov. Pri sčítaní ľudu v roku 1869 žilo v obci 552 ľudí v 94 domoch. Zo živiteľov rodín bolo 303 roľníkov, 29 čeľadníkov a 11 nádenníkov. Vlastnili 64 koní, 328 kusov rožného statku, 428 oviec, 110 ošípaných a 7 úľov včiel. Do konca storočia dosiahol počet obyvateľov obce 627. Z bývalého chudobinca sa na tú dobu vyvinula dobre zariadená nemocnica.
Asi polovica obyvateľov sa živila poľnohospodárstvom. Ostatná časť obyvateľstva nenachádzala obživu doma, preto odchádzali na sezónne poľnohospodárske práce do Rakúska a Nemecka. V krízovom období 30-tych rokov odišlo asi 20 rodín z Lazian pracovať do Francúzska.
Aj v Lazanoch sa v období vojnových rokov začína rozvíjať ilegálne hnutie, ktorého sa zúčastnilo asi 50 občanov. V obci bol zvolený revolučný národný výbor, ktorý po obsadení Lazian Nemcami prešiel do ilegality. Občania bojovali v rôznych partizánskych oddieloch, pôsobiacich na hornej Nitre. V 2. svetovej vojne zahynulo z Lazian 5 občanov.
Vodné toky
Cez Lazany tečie potok Porubský potok (Sielnica). Potok pramení pod vrchom Sielnica alebo Vrselnica v katastrálnom území obce Poruba. Na hornom konci obce sa potok vlieva do malej vodnej nádrže. Z nej vyteká dvomi ramenami. Severné rameno sa na juhovýchodnom okraji Lazianskeho hája vlieva do potoka Chvojnica a južné sa poniže obce Nedožery vlieva do rieky Nitry.
Vodné plochy
Vodná nádrž Lazany, bola postavená v roku 1972 a slúži na zavlažovanie okolitých polí.
Obyvateľstvo
V obci žije 1 707 obyvateľov (údaj k 31. 12. 2018).
Kultúrne pamiatky
V obci stojí kostol zasvätený Panne Márii Snežnej. Nachádza sa tu pamiatková zóna so starými rodinnými domami a starým mlynom. Zo 14. storočia sa zachovala gotická kamenná krstiteľnica z pôvodného kostola, drevené plastiky sv. Juraja a sv. Ladislava z 1. polovice 16. storočia, ľudová kamenná plastika Madony z konca 18. storočia, šesť barokových svietnikov a na chóre voľná replika Regensburskej Panny Márie. V obci sa nachádza tiež kamenný kríž z roku 1850.
Pravidelné podujatia
Z kultúrnych podujatí sú známe:
Súčasnosť
V súčasnosti žije v Lazanoch 1 707 obyvateľov, no ich počet z roka na rok rastie. Keďže sa v obci nachádza aj Vodná nádrž Lazany, sú Lazany často navštevované pre rybolov a v lete je možné sa v tejto nádrži aj kúpať. Pre telovýchovné a športové aktivity obyvateľstva je k dispozícii futbalové ihrisko s tribúnou, multifunkčné ihrisko a nachádza sa tu tiež areál kynologického klubu. V obci pôsobí folklórny a divadelný súbor, ktorý svojou aktívnou činnosťou podporuje zachovávanie ľudových tradícií. Od roku 2016 je otvorený pôvodný zrekonštruovaný dedinský dom (Zvonáriké), ktorý tvorí obecné "mini múzeum". Folklór počas celého roka obohacuje miestnych obyvateľov aj návštevníkov obce o kultúrne zážitky zamerané na zachovávanie a obnovu ľudových zvykov a tradícií. V obci môžeme stretnúť aj ľudových umelcov, ako sú rezbári, košikári ale nájdeme tu aj výrobcov fujár.
Dôležité firmy
V Lazanoch sídli viacero firiem, z nich najväčšia je Galtera.
Cestná doprava
Cez obec prechádza štátna cesta II. triedy. Prímestská doprava je zabezpečovaná firmou SAD Prievidza, a. s.
Ústavný zákon
Ústavný zákon je zákon právnej sily ústavy. Ak je ústava písaná, tak je tvorená ústavnými zákonmi. Spolu tak tvoria základný prameň ústavného práva a tým aj základný prameň práva v štáte a predstavujú normy najvyššej právnej sily. Prostredníctvom ústavných zákonov sa teda vykonávajú aj zmeny v ústave.
Keďže Ústava Slovenskej republiky je ústavou rigidnou, na jej zmenu treba prijatie ústavného zákona, čo vyžaduje schválenie trojpätinovou väčšinou Národnej rady SR.
Národná rada môže rozhodnúť o tom, či je predmetná úprava natoľko závažná, že je nutné ju upraviť formou ústavného zákona. Samotná ústava však túto formu vyžaduje explicitne v prípade vstupu Slovenskej republiky do štátneho zväzku s iným štátom (alebo vystúpenia z neho) pričom ešte takýto ústavný zákon musí byť potvrdený referendom. Tiež v prípade zmeny hraníc Slovenskej republiky(čl.3 (2))
V minulosti mali podobu ústavného zákona napríklad aj dekréty česko-slovenského prezidenta.
Šándorky
Šándorky je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Nová Dedina v okrese Levice v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 2010 na rozlohe 3,1132 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Účelom vyhlásenia chráneného areálu je zabezpečenie ochrany biotopov európskeho významu: Suchomilné travinno-bylinné a krovinové porasty na vápnitom substráte s významným výskytom druhov čeľade Orchidaceae (6210), Subpanónske travinno-bylinné porasty (6240), Xerotermné kroviny (40A0), Pionierske porasty zväzu Alysso-Sedion albi na plytkých karbonátových a bázických substrátoch (6110) a druhov rastlín európskeho významu: poniklec veľkokvetý (Pulsatilla grandis) a hadinec červený (Echium russicum).
Mikuláš Muška
Životopis
Roku 1730 vstúpil do jezuitskej rehole. Študoval na univerzite v Trnave, mgr. filozofie a slobodných umení, ThDr. Vysokoškolský profesor rétoriky, filozofie a kontroverzistiky v Trnave, neskôr vo Viedni. Od roku 1776 prvý prepošt novozaloženej banskobystrickej kapituly. Autor kompilačných historických a teologických prác, príležitostných veršov a rečí.
3287 Olmstead
3287 Olmstead je planétka s priemerom 19 km, ktorú objavil S. J. Bus 28. februára 1981.
Novi Pazar
Novi Pazar (srbsky Нови Пазар/Novi Pazar) je mesto v juhozápadnom Srbsku, v Rašskom obvode neďaleko Kosova. Mesto leží v historickom území Sandžak, jeho obyvateľstvo je dominantne moslimské (Bosniaci tvoria takmer 85 % populácie).
Augustín Mydlo
Augustín Mydlo (* 18. február 1882, Donovaly-Polianka – † 6. október 1964, Motyčky) bol slovenský pedagóg a včelár.
Životopis
Pôsobil ako učiteľ v Krivej na Orave, Selciach a Motyčkách. Bol organizátorom kultúrno-spoločenského a športového života. V roku 19181932 pôsobil ako učiteľ v Banskej Bystrici-Radvani. Založil a viedol spevokol a ochotnícke divadlo v Banskej Bystrici.
Spoluzakladateľ Matičky (1919), predchodkyne Matice slovenskej. Predsedal Spotrebnému družstvu, bol aj zakladateľom a prvým predsedom Spolku včelárov Slovenska (7. februára 1926) v Banskej Bystrici-Radvani, organizoval a viedol odborné školenia včelárov. Knihovník v knižnici Miestneho odboru Matice slovenskej v Banskej Bystrici.
Odčítanie
náhľad|vpravo|5 − 2 = 3 (slovne: päť mínus dva sa rovná tri) Odčítanie je aritmetická operácia alebo počtový výkon. Číslo, od ktorého sa pri odčítaní odčíta, voláme menšenec. Číslo, ktoré sa pri odčítaní odčíta od menšenca, voláme menšiteľ. Výsledkom odčítania je rozdiel.
3288 Seleucus
3288 Seleucus je planétka s priemerom 13 km, ktorú objavil Hans-Emil Schuster 28. februára 1982.
Charlie Hebdo
Charlie Hebdo (výslovnosť [ʃaʁli ɛbdo]) je časopis, ktorý publikuje komiksy, reportáže, fejtóny a vtipy. Je silne protinábožensky a ľavicovo orientovaný. Terčom jeho vtipov býva krajná pravica, katolicizmus, islam, judaizmus, politika či kultúra.
Začal vychádzať v roku 1970, v roku 1981 bol zrušený a v roku 1992 opäť obnovený.
Články boli v minulosti značne kontroverzné. Jedno vydanie v roku 2011 napríklad nieslo titul Šaría Hebdo s karikatúrou proroka Mohameda, čo malo za následok okrem iného hacknutie webovej stránky časopisu. V nasledujúcom roku vydal niekoľko ďalších karikatúr proroka, vrátane jeho nahých kresieb. Tie prišli ako reakcia na sériu útokov na americké ambasády na Strednom východe. Po vyhrážkach, ktoré prišli od rôznych radikálnych islamistov, bola francúzska vláda nútená evakuovať svoje ambasády v dvadsiatich moslimských krajinách a sídlo magazínu strážili policajti.
Valcebollère
Valcebollère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Charlie Hebdo
7. januára 2015 sa redakcia časopisu stala terčom teroristického útoku pri ktorom bol zavraždený šéfredaktor aj so svojou pridelenou policajnou ochranou a rad kľúčových redaktorov. Celkovo zahynulo dvanásť ľudí.
Valcebollère
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Charlie Hebdo
Tri roky po útoku žijú členovia redakcie naďalej v strachu. Ročne vydavateľ minie 1,5 mil eur na stráženie svojich zamestnancov súkromnou bezpečnostnou spoločnosťou.
Milan Žiak
Milan Žiak (* 18. október 1988, Žiar nad Hronom) je slovenský basketbalista, reprezentant a v súčasnosti hráč tímu BK Levickí Patrioti. Hráva na poste rozohrávača. S basketbalom začal ako 10 ročný v Žiari nad Hronom, kde sa stal taktiež majstrom Slovenska v kategórií starších žiakov. V sezóne 2017/18 sa mu podarilo s tímom BK Levickí Patrioti zvíťaziť v slovenskej najvyššej súťaži mužov SBL - Slovenskej Basketbalovej lige.
Jeho športovým vzorom je Manu Ginóbili.
Kariéra
{| class="uk-table" {| class="uk-table uk-table-hover"
Humberville
Humberville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Viktor Mydlo
Viktor Ján Mydlo (* 15. december 1895, Donovaly-Mistríky - † 28. august 1978, Ružomberok) bol sochár.
Životopis
Roku 1932 pôsobil v bratislavskej dielni A. Rigeleho, kde sa zdokonaľoval v kresbe, v sochárskych princípoch výstavby ľudského tela a v práci s kamenným materiálom. Vo svojej tvorbe uprednostňoval monofigurálne kompozície a portréty, materiálove pálenú hlinu a sadru. Zaujal naivne realistickým prístupom svojich sociálne orientovaných prác. V 30. rokoch člen Spolku slovenských umelcov.
Ali Lembakoali
Alias Emery Lembakoali (* 27. marec 1971) je stredoafrický futbalový útočník a licenčný manažér FIFA.
Kariéra
Ali sa stal na Slovensku známym okrem pôsobenia v Matadore Púchov a Interi Bratislava aj ako veľvyslanec ĽPR a FARE v boji proti rasizmu vo futbale. V roku 2000 nastúpil na zápas aj za Stredoafrickú futbalovú reprezentáciu.
Šípka (prírodná rezervácia)
Šípka je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Plášťovce v okrese Levice v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1988 na rozlohe 46,8400 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Územie predstavuje zachovalý biotop lesostepnej a stepnej vegetácie.
Villasavary
Villasavary je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1174 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pozemný hokej mužov na Letných olympijských hrách 2012
Pozemný hokej mužov na Letných olympijských hrách 2012 bol turnaj v rámci multi-športového podujatia, ktorý sa konal v Londýne, v Spojenom kráľovstve, od 30. júla do 11. augusta 2012, za účasti 12 tímov. Bolo to 22-krát, čo sa turnaj mužov v pozemnom hokeji konal v rámci Letných olympijských hier. Všetky zápasy sa hrali na londýnskom štadióne Riverbank Arena, ktorý sa vybudoval špeciálne pre olympijský turnaj. Nemci získali svoj štvrtý titul, a obhájili tak triumf spred štyroch rokov.
Účastníci
náhľad|Tím Španielska pred zápasom s Austráliou
1 Umiestnenie v rebríčku FIH k 12. decembru 2011
2 Britské družstvo zastupuje Anglický národný tím
Georges Wolinski
Narodil sa do židovskej rodiny v Tunise. V roku 1945 sa s matkou presťahoval do Francúzska; jeho otec bol dva roky po jeho narodení zabitý. Usadil sa v Paríži, kde krátko študoval architektúru. V roku 1958 začal kresliť pre magazín Rustica a neskôr do niekoľkých ďalších, ako napríklad Paris Match a Charlie Hebdo.
Zahynul pri útoku na redakciu časopisu Charlie Hebdo.
Sigrid Dušeková
PD Dr. habil. Sigrid Dušeková, rodená Albertová (* 18. september 1937 – † 21. november 2009) bola nemecká archeologička.
V rokoch 1990 - 1992 bola riaditeľkou Múzea prehistórie Durínska, v období 1992 - 2003 Krajinskou archeologičkou Durínska.
Venovala sa najmä vzťahom Slovanov a Nemcov. V tejto oblasti publikovala viacero odborných prác.
E - mental
E – mental je elektronický časopis o mentálnom zdraví, ktorý vychádza dvakrát ročne pod záštitou Slovenskej asociácie študentov a absolventov psychológie (SAŠAP). Časopis začal vychádzať v roku 2013.
Každé číslo obsahuje pravidelné rubriky, zamerané na recenzované teoretické a výskumné príspevky z oblastí mentálneho zdravia, školskej psychológie, sociálnych a behaviorálnych vied. Príbehom z reálneho života a praxe pomáhajúcich pracovníkov sa venuje rubrika Kazuistika. Rozhovor zo zaujímavými osobnosťami z tejto oblasti ponúka rubrika Osobnosti zo sveta psychológie. Kalendárium je zamerané na tréning pamäti a obsahuje všetky dôležité udalosti, ktoré sa v čase platnosti daného čísla konali. Sekcia Na hrane, ktorá sa venuje hraničným problémom. Prakticky koncipovanou je rubrika Čo robiť keď, ktorá ponúka rady nielen v teoretickej rovine danej témy, ale ponúka aj praktické aplikovateľné rady. Správy a reflexie z absolvovaných podujatí informujú o aktuálnych podujatiach pre psychológov. Knižné recenzie predstavujú zaujímavé psychologické knihy. Najnovšími rubrikami sú rubriky A čo ďalej a Pohyb a zdravie. Prvá menovaná popisuje možné pracovné odvetvia psychológov. Druhá poukazuje na možnosti prepojenia pohybu a mentálneho zdravia.
Časopis E-mentál poskytuje možnosť publikovania prác pre pracovníkov pomáhajúcich profesii.
Smolenický zámok
thumb|240px|Rytina Smolenického zámku z prvej polovice 18. storočia
Smolenický zámok (-normovaný názov) alebo zámok Smolenice je zámok, ktorý sa nachádza nad obcou Smolenice.
Dejiny
Stredoveký hrad stál na mieste dnešného Smolenického zámku na úpätí Malých Karpát nad obcou rovnakého mena.
Vznikol až v 14. storočí ako posledný zo strážnych hradov pri malokarpatských priesmykoch. Na začiatku 15. storočia bol kráľovským majetkom, neskôr patril pezinským a svätojurským grófom a od začiatku 16. storočia rodine Országovcov. Potom ho takmer dve storočia vlastnili Erdődyovci.
Na konci 18. storočia zámok spustol a na začiatku 19. storočia vyhorel, takže zostali z neho iba ruiny, z ktorých vyčnievala len päťboká hlavná veža a bašty vonkajšieho opevnenia.
Na začiatku 20. storočia začali jeho poslední majitelia, Pálfiovci, stavať na hradných ruinách historizujúcu stavbu terajšieho Smolenického zámku. Zo starého hradu pri prestavbe zachovali iba časť vonkajšieho opevnenia. Zámok dobudovali až po roku 1945.
Súčasné využitie
Smolenický zámok je majetkom Slovenskej akadémie vied a pre verejnosť je sprístupnený iba sčasti (záhrady, nádvorie, vyhradené miestnosti). Na zámku sa robia svadby a organizujú sa v ňom národné i medzinárodné vedecké konferencie, čo určite neprospieva zachovaniu jeho pôvodného rázu, ale na druhej strane je to pre zámok skoro jediný zdroj príjmov, z ktorého môžu hradiť jeho nákladnú údržbu. Od brány po vežu zdolávajú turisti 156 schodov. Pálffyovci majú na miestnom cintoríne hrobku.
3289 Mitani
3289 Mitani je planétka s priemerom 19 km, ktorú objavil K. Reinmuth 7. septembra 1934.
Laquintasaura
Laquintasaura je vyhynutý rod vtákopanvového dinosaura, ktorý sa v období spodnej jury (pred približne 200 Ma) vyskytoval na území dnešnej Venezuely (ide o vôbec prvého dinosaura nájdeného na území tejto krajiny). Opísaný je podľa pozostatkov najmenej štyroch jedincov vo veku troch až 12 rokov. Jeho jediným druhom je Laquintasaura venezuelae.
Apponyiho školské zákony
Apponyiho (školské) zákony/Aponiho (školské) zákony alebo (najmä v Maďarsku a najmä pre článok 27) Lex Apponyi sú články 26 a 27 uhorského zákonníka z roku 1907 (teda CORPUS IURIS 1907:XXVI.tc. a 1907:XXVII.tc.; panovník oba podpísal 2. júna 1907). Sú pomenované podľa ministra školstva Alberta Apponyiho, ktorý ich vypracoval a predložil uhorskému snemu na schválenie. Článok 26 sa týkal štátnych ľudových škôl, článok 27 obecných a cirkevných ľudových škôl. Hlavným cieľom zákona bola intenzifikácia rečovej aj duchovnej maďarizácie nemaďarských žiakov, zabezpečenie pôsobenia učiteľov v duchu veľkomaďarskej štátnej idey ich hmotnou stimuláciou a tvrdými kárnymi opatreniami. Na Slovensku sa v dôsledku zákona na tzv. maďarsko-slovenských školách mala slovenčine venovať jedna hodina týždenne, inak mala byť vyučovacím jazykom maďarčina. Zároveň počet maďarsko-slovenských ľudových škôl na Slovensku klesal na úkor maďarských škôl: zo 437 tzv. maďarsko-slovenských škôl v roku 1907 na 276 tzv. maďarsko-slovenských škôl v roku 1918.
Externé odkazy
Prepis z knihy: „Vyhubiť – obraz slovenského utrpenia“ z roku 1908; autor: Karel Kálal (autorom kapitoly „Maďari a sloboda“ je prof. Masaryk)
Anatolij Vasilievič Ivanov
Anatolij Vasilievič Ivanov (* 26. jún 1934 Leningrad, Sovietsky zväz – † 2. apríl 2012, Viedeň, Rakúsko) bol ruský sólový bubeník, hudobný skladateľ a dirigent. Bol prednostom Ruského združenia bubeníkov, členom Percussive Arts Society a Spoločnosti ruských autorov. Učil na konzervatóriu N. A. Rimski-Korsakova v Petrohrade a bol jedným z najznámejších pedagógov ruskej školy bicích nástrojov.
Diela
K jeho dielam patria hudobné diela pre ruský ľudový orchester, Jazz orchester, súbor bicích nástroj, diela pre vibrafón, xylofón, celestu, flautu, klavír s orchestrom, bubon, koncert pre súbor túb, sedem hudobných diel pre bubon s klavírom atď. Jedno z jeho najdôležitejších diel je transkripcia "Album pre deti" Pjotra Iljiča Čajkovského pre súbor bicích nástrojov, ktorá bola uverejnená v roku 1995.
Literatúra
Anatolij V. Ivanov: Vzgljad iz orkestra ("Взгляд из Оркестра ", slovensky: Pohľad z orchestra), Svätý Peterohrad, Garmonija, 2004 ISBN 5-9268-0295-4.
Pracovné prostredie
Pracovné prostredie môže byť:
Tretia križiacka výprava
thumb|Sultán Saladin
Tretia križiacka výprava (1189 - 1192) bola vojenská výprava vyhlásená pápežom Gregorom VIII., ktorej cieľom bolo získať opätovnú kontrolu nad Jeruzalemom.
Impulzom tretej križiackej výpravy bolo obsadenie Jeruzalema sultánom Saladinom (asi kurdského pôvodu) v roku 1187, po ktorom sa územie križiackych štátov zredukovalo na Tripolis, Antiochiu a palestínske pobrežné mestá. Novým križiackym hlavným mestom bol Akko v Sýrii, ktoré dobyl kráľ Richard v roku 1191 s Filipom II. Saladin už predtým v roku 1174 dobyl od Fatimovcov Egypt a zmocnil sa okrem iného veľkej časti Mosulského sultanátu.
Zhromaždisko križiackych vojsk zo západnej Európy bolo v dnešnej Bratislave-Petržalke, odkiaľ sa potom pod vedením nemeckého cisára Fridricha I. Barbarossu (francúzsky kráľ Filip II. August a anglický kráľ Richard I. Levie srdce išli zatiaľ na východ loďami) vydali cez Balkán na Blízky východ: sami vedúci výpravy neboli jednotní a aj medzi križiakmi a Byzantskou ríšou vypukli spory. Nemecký cisár sa utopil v máji 1190 v rieke Salef v dnešnom juhovýchodnom Turecku po tom, čo porazil moslimov pri Ikonione. Jeho syn Fridrich Švábsky viedol zvyšok rozpadávajúceho sa vojska cez Antiochiu do Akkonu - ktorý už dva roky obliehal bývalý jeruzalemský kráľ Guy Lusignanský - ale pri jeho obliehaní v roku 1191 zomrel. Na tom istom mieste pristáli v máji a júni 1191 vojská Filipa II. a Richarda Levie srdce. Filip II. dobyl Akkon (12. júla 1191) a potom sa vrátil domov. Richard sa až do októbra márne pokúšal dobyť Jeruzalem, hoci Saladina dva razy porazil. Preto v roku 1192 uzavrel so Saladinom prímerie, podľa ktorého kresťania dostali časť pobrežia a boli im povolené návštevy Jeruzalema. Guy Lusignanský dostal ostrov Cyprus, ktorý Richard dobyl ešte cestou do Palestíny.
Boeing B-29 Superfortress
Boeing B-29 Superfortress bol ťažký bombardér používaný americkým letectvom počas druhej svetovej vojny ako aj neskôr vo vojne v Kórei. Stroje B-29 zvrhli obe atómové bomby na Hirošimu a Nagasaki. Označenie „Superfortress“ (superpevnosť) bolo odvodené z názvu predchodcu typu B-17 Flying Fortress (lietajúca pevnosť). Sovietsky zväz taktiež vyrábal B-29, pod názvom Tu-4, čo bola kópia B-29, ktoré núdzovo pristáli v Sovietskom zväze počas druhej svetovej vojny.
Vznik a vývoj
thumb|right|Boeing B-29-45-MO Superfortress "[[Enola Gay", ktorý 6. augusta 1945 ráno o 8:15 zhodil na Hirošimu atómovú bombu]] thumb|right|Boeing B-29-36-MO Superfortress "Bockscar", ktorý 9. augusta 1945 zhodil na Nagasaki atómovú bombu thumb|right|Boeingy B-29 Superfortress bombardujú Japonsko, 1945 thumb|right|Interiér pretlakovej kabíny Boeingu B-29 Superfortress, jún 1944 B-29 (Boeing 341/345) bol jedno z najväčších lietadiel, ktoré bolo možné vidieť v priebehu druhej svetovej vojny. Vo svojej dobe to bola tiež jedna z najpokročilejších konštrukcií. Objavilo sa na v ňom mnoho noviniek ako pretlaková kabína, centrálny protipožiarny systém a diaľkovo ovládané strelecké veže, ktoré z neho vďaka veľkému doletu, dostupu a nosnosti bômb robili nesmierne výkonnú zbraň.
V posledných mesiacoch vojny bol najpoužívanejším bombardérom, ktorým americké letectvo bombardovalo Japonsko. Účinok týchto náletov na japonské mestá, s prevažne drevenou architektúrou, ktoré boli uskutočňované najmä zápalnými bombami, bol zničujúci. Stroje B-29 boli tiež použité ako nosiče atómových bômb, ktoré zničili mestá Hirošima (Enola Gay) a Nagasaki (Bockscar). Oproti iným bombardérom zostal B-29 v službe aj dlho po vojne. Niekoľko strojov bolo prestavaných na lietajúce televízne vysielače. Než boli tieto stroje v priebehu 60. rokov vyradené, bolo ich vyrobených 3970 ks.
Technické údaje
B-29 je štvormotorový samonosný stredoplošník pre 10 až 11 člennú posádku. Kovová kostra krídel a chvostových plôch je potiahnutá duralom, krycie plechy sú rovnako duralové. Hviezdicové motory poháňajú štvorlisté nastaviteľné vrtule. Podvozok je zaťahovací, hlavné podvozkové nohy sa zaťahovali do vnútorných motorových gondol, predná podvozková noha do trupu.
Pentaceratops
Pentaceratops bol veľký bylinožravý dinosaurus. Známy je z dobrých pozostatkov zahrňujúcich aj lebku. Žil pred 75 až 73 miliónmi rokov na území dnešného západu USA (Súvrstvie Kirtland). Jediný druh je Pentaceratops sternbergi.
Opis
thumb|left|Rekonštrukcia dvoch jedincov z rodu Pentaceratops S dĺžkou 7 až 8 metrov a váhou 5,5 tony predstavoval Pentaceratops pomerne veľkého rohatého dinosaura. Podobne ako iné ceratopsy, bol to štvornohý živočích s krátkym chvostom (proporcionálne kratším než napríklad Chasmosaurus) a silným kosteným zobákom. V rámci čeľade rohatých dinosaurov Ceratopsidae patril do podčeľade Ceratopsinae, čo je badateľné na typických znakov tejto skupiny, ktoré nachádzame u Pentaceratopsa: dva dlhé nadočnicové rohy, kratší nosový roh a kostený golier dĺžkou presahujúci ostatok lebky. Veľký kostený golier odľahčovali dva veľké a ďalšie dva menšie otvory, za života prekryté kožou.
Kostený golier rodu Pentaceratops dosahoval takých rozmerov, že veľkosťou hlavy tento dinosaurus konkuroval Torosaurovi. Nedávno objavený jedinec Pentaceratopsa drží s lebkou dlhšou než 3 metre veľkostný rekord medzi suchozemskými zvieratami. Kým lebka spolu s kosteným golierom dosahovali značných rozmerov, bol trup, síce masívne stavaný, no krátky.
Spôsob života
thumb|left|Rekonštrukcia kostry Pentaceratops spásal prízemnú vegetáciu a nízke vetvy stromov. Ako dokazujú zranenia na hlavách rohatých dinosaurov, rohy neslúžili len na obranu pred dravcami, ale predovšetkým počas vzájomných zápolení v rámci druhu (pravdepodobne počas obdobia párenia, keď samce zápolili o samice a hierarchiu v stáde). Kostený golier, podobne ako rohy, neslúžil primárne na obranu. Samce, ak mali kožu pokrývajúcu kostený golier pestro sfarbenú, sa mohli predvádzať pred samicami. Sklonená hlava s pestro sfarbeným golierom však mohla slúžiť aj na odradenie prípadných dravcov, menovite veľkých Daspletosaurov.
Pôvod mena
Pentaceratops znamená v preklade „päťrohá tvár“. Objavitelia tohto dinosaura totiž chybne pokladali vytŕčajúce lícne kosti za ďalšie dva rohy okrem všeobecne uznávaných troch rohov iných zástupcov Ceratopsinae. Je však možné, že s vrstvou rohoviny lícne kosti za života zvieraťa naozaj pripomínali rohy.
3290 Azabu
3290 Azabu je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 19. septembra 1973.
World Wide Web
thumb|Grafická reprezentácia siete okolo Wikipédie
World Wide Web alebo web alebo Web alebo WWW (angl.= celosvetová sieť; world = svetový, -wide = celo-, web = sieť) je distribuovaný hypertextový internetový informačný systém, ktorý umožňuje univerzálny prístup k širokému univerzu dokumentov, ktoré obsahujú odkazy na iné miestne alebo vzdialené dokumenty.
Branč (hrad)
Branč (-normovaný názov) alebo Brančský hrad sú zrúcaniny hradu, ktoré sa nachádzajú v Myjavskej pahorkatine na homoľovom kopci vo výške, priamo nad miestnou časťou obce Podbranč, Podzámkom.
World Wide Web
História World Wide Webu
World Wide Web vyvinul v rokoch 1989 – 1990 Timothy Berners-Lee a Robert Cailliau v Európskom laboratóriu pre časticovú fyziku CERN v Ženeve. Spolupráca vedcov vyžadovala spoločné využívanie dát. Tim Berners-Lee, inšpirovaný víziou Memexu a neskôr systémom Xanadu, sa rozhodol vytvoriť hypertextový systém, ktorý by bol integrálnou súčasťou internetu. 12. marca 1989 predložil návrh na vytvorenie takéhoto informačného systému. V októbri 1990 začal prácu na prvom klientovi, ktorý by umožnil vytváranie, editovanie a prezeranie web-stránok. Aby bol klientský program čo najjednoduchší a nezávislý od platformy, vyvinul jazyk HTML ako podmnožinu komplikovaného jazyka SGML. Ďalej vytvoril HyperText Transfer Protocol (HTTP) ako súbor pravidiel, ktoré mali využívať počítače komunikujúce v sieti internet využívajúce hypertextové prepojenia nezávisle od ich umiestnenia. Pre tento účel navrhol Universal Document Identifier (UDI), ktorý sa neskôr nazýval Universal Resource Locator (URL) ako štandard, ktorý umožnil prideliť dokumentom v celom internete jedinečnú adresu. Už v v polovici novembra 1989 uskutočnil prvú úspešnú komunikáciu medzi klientom a serverom HTTP. V decembri 1990 boli vytvorené základy World Wide Web (názov bol názvom pre html editor, ktorý vytvoril Tim na svojom počítači Next).
Okolo roku 2000 World Wide Web spojila viac ako miliardu webových stránok na svete. Fenomén internetu zaznamenal veľký rozmach najmä po zavedení tejto služby, ktorú vytvoril anglický počítačový expert Timothy Berners-Lee. Je atraktívna pre používateľov najmä poskytovaním možnosti „preskakovať“ z jedného dokumentu alebo obrazového, prípadne zvukového súboru na druhý, a to veľmi jednoducho, klikaním na jednotlivé linky.
Branč (hrad)
Dejiny
Na hrade sa vystriedalo asi 40 majiteľov. Medzi najznámejších patria: Matúš Čák Trenčiansky, uhorský kráľ Karol Róbert, Matej Korvín, český kráľ Ján Luxemburský, Žigmund Luxemburský, Stibor zo Stiboríc. So Žigmundom Luxemburským sa spája rozsiahla prestavba hradu. Výsledkom bol typicky gotický skalný hrad. Posledným vlastníkom bol František Ňári. Ten sa po konvertovaní na katolícku vieru okamžite angažoval pri prenasledovaní príslušníkov iného vierovyznania. Najmä jeho zásluhou boli na hrade väznení kalvínski a evanjelickí kňazi, ktorí zomreli v jamách (väzenie po obvode múru) a majú na hrade pomník. V roku 1752 vlastnil hrad tzv. brančský kosesorát. Po vybudovaní kaštieľa v Sobotišti zostal hrad opustený, chvíľu na ňom zostal kastelán. Keďže bol hrad opustený, ľahko ho napadli a vypálili Turci.
Travertínová kopa
Travertínová kopa je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
World Wide Web
Ako pracuje web
Prehliadanie web stránky na internete obyčajne začína buď napísaním URL stránky do internetového prehliadača alebo kliknutím na hypertextový odkaz. Internetový prehliadač potom vyšle sériu komunikačných správ, nakoniec stiahne stránku a zobrazí ju.
Travertínová kopa
Nachádza sa v katastrálnom území obce Santovka v okrese Levice v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1958 na rozlohe 0,0140 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Branč (hrad)
Opis
Čiastočne zakonzervované hradné zrúcaniny.
World Wide Web
Ako pracuje web
Najprv je meno servera z URL preložené na IP adresu pomocou celosvetovej internetovej databázy známych serverov – DNS. Táto IP adresa je potrebná na nadviazanie spojenia a posielanie paketov na server.
Branč (hrad)
Prístup
Z obce Podzámok po vyznačenom chodníku. Asi sto metrov pod hradom je parkovisko. Z Myjavy vedie modrá turistická značka.
World Wide Web
Ako pracuje web
Potom internetový prehliadač požiada o prostriedok poslaním HTTP požiadavky na webový server na konkrétnu IP adresu. V prípade typickej webovej stránky je HTML text stránky vyžiadaný prvý a spracovaný okamžite internetovým prehliadačom, ktorý potom vyšle ďalšie požiadavky na stiahnutie obrázkov a ďalších súborov potrebných pre zobrazenie stránky. Štatistiky merajúce popularitu webových stránok sú obyčajne založené na počte zobrazení stránky alebo na počte požiadaviek na server. Tieto štatistiky sa obvykle analyzujú, interpretujú a slúžia na zlepšenie samotného webu.
Keď máme stiahnutý obsah stránky z webového servera, internetový prehliadač vykreslí stránku na obrazovku počítača tak ako je definovaná HTML, CSS a inými webovými jazykmi. Všetky obrázky a ďalšie prostriedky sú spojené aby vytvorili webovú stránku tak, ako ju vidí používateľ.
Väčšina internetových stránok obsahuje hypertextové odkazy na ďalšie súvisiace stránky, dokumenty, zdrojové kódy, definície a iné webové prostriedky. Ako kolekcia užitočných, súvisiacich informácií pospájaných cez hypertextové odkazy vznikla prezývka „web“ of information – sieť informácií.
1. slovenská národná hokejová liga 1963/1964
1. slovenská národná hokejová liga 1963/1964 bola prvou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ešte ako D-skupina celoštátnej druhej ligy no už len v slovenskom zložení. Víťazom sa stali Košice, ktoré skončili na konečnom 1. mieste v základnej časti aj v skupine o postup a vybojovali si tak postup do najvyššej súťaže. Nevypadol nikto. Pre nasledujúcu sezónu sa nováčikom stalo družstvo Štart Nitra.
Humes-Jorquenay
Humes-Jorquenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien 1991
Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien 1991 bol v poradí 3. turnaj panamerických majstrovstiev v hádzanej žien, ktoré organizuje Panamerická hádzanárska federácia (PATHF). Konal sa v meste Maringá, v štáte Paraná, v Brazílii v dňoch od 30. septembra6. októbra 1991, za účasti 7 tímov. Brazília organizovala panamerický šampionát žien druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 1986, v Novo Hamburgo. Zápasy sa hrali v aréne Ginasio do Clube Olimpico de Maringa. Svoj druhý titul získalo 🇺🇸, keď v štvorčlennej finálovej skupine vyhralo pred obhajcom titulu z 🇨🇦 a domácou 🇧🇷.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Letné olympijské hry 1992, ktoré hostila Barcelona. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Čchorwon
right|thumb|Okres Čchorwon v provincii Kangwon-do right|thumb|Poloha provincie Kangwon-do Čchorwon (kórejsky 철원군) je okres v Kórejskej republike. Nachádza sa pozdĺž hranice s KĽDR v severovýchodnej časti územia, v provincii Kangwon-do (강원도). Na rozlohe 899 km² tu žije približne 54 000 obyvateľov (údaj z roku 2001).
Administratívne rozdelenie
Okres Čchorwon je rozdelený na 4 mestá nazývané "up" (읍) a 7 obcí "mjon" (면).
Humes-Jorquenay
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien 1991
Turnaj sa zorganizoval ako náhrada za hádzanársky turnaj na Panamerických hrách 1991 v Havane, na ktorom sa turnaj žien neorganizoval. Tento panamerický turnaj bol zároveň v poradí piatymi Majstrovstvami Južnej Ameriky 1991.
Konečné poradie
Poznámka: Všetky 3 družstvá sa kvôli ekonomickým problémom na MS "B 1992 nepredstavili. Argentína tiež usúdila, že nemá konkurencieschopné družstvo na tento turnaj.
Valmanya
Valmanya je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Minós z Atén
Minós (Minós) bol víťaz behu na jedno stadion na olympijských hrách v roku 400 pred Kr.
Minós z Atén zvíťazil na 95. olympijských hrách v behu na jedno stadion. Súťažil v bežeckej disciplíne, ktorú zaviedli už pri založení hier v roku 776 pred Kr.. V Olympii sa hry o ďalšiu disciplínu, behu na dve stadiá (diaulos) rozšírili v roku 724 pred Kr. a zvíťazil v nej Hypénos z Pisy. Na 15. hrách v roku 720 pred Kr. zaviedli tzv. dlhý beh, po grécky dolichos, ktorý sa na začiatku bežal len na sedem stadií (napokon až na 24 stadií) a prvým víťazom tejto disciplíny bol Akanthos zo Sparty. Poslednú bežeckú disciplínu beh ťažkoodencov (hoplitodromos) zaviedli v roku 520 pred Kr. a zvíťazil v nej Damaretos z Héraie. Vzdialenosť stadia (600 stôp ) sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov. Antický autor Pausanias uvádza, že na 95. olympijských hrách ustanovili deviatich sudcov - hellanodikov, trom z nich dali na starosť konské preteky, trom dozor nad päťbojom a poslední traja dozerali na priebeh ľahkoatletickej súťaže.
Kapucíni (hudobná skupina)
Kapucíni sú hudobnou skupinou vytvorenou z bratov kapucínov. Niekedy vystupujú samostatne alebo vystupovali spoločne s hudobníkom a spevákom Stanleym v spoločnej skupine s názvom Kapucíni & Stanley.
Ducey (kantón)
Ducey je francúzsky kantón v obvode Avranches v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 12 obcí.
Grécke divadlo
Grécke divadlo je antické grécke divadlo a novodobé grécke divadlo.
Antické grécke divadlo
Divadlo (dráma) vzniklo v Grécku v súvislosti s kultovými oslavami boha Dionýza, ktoré sa postupne premenili na každoročné oslavy s predstaveniami tragédií a komédií v podobe súťaže.
V Gréckej dráme bola najviac zastúpená tragédia a komédia. Tragédia sa vyvinula z dithyrambu. Medzi najznámejších tvorcov tragédie patrili: Aischylos, Euripides a Sofokles. Komédia sa vyvinula z improvizovaných falických piesní kommos. Medzi najznámejších tvorcov starej atickej komédie patril Aristofanes, novej atickej komédie Menandros.
Spočiatku hrali len dvaja herci, Sofokles zaviedol tretieho. Ženské roly hrali muži. Hralo sa v slávnostných kostýmoch s maskami.
Novodobé grécke divadlo
Vzniklo pod vplyvom tureckej kultúry. Prvé novogrécke divadlo vzniklo v Aténach v roku 1839 a spôsobilo rozvoj gréckej dramatiky. Ďalším medzníkom bol vznik Novej scény a Gréckeho kráľovského divadla v Aténach. Po druhej svetovej vojne bola snaha rekonštruovať klasickú antickú drámu v amfiteátroch. Významní súčasní dramatici sú N. Kazantzakis a J. S. Kambanellis.
3291 Dunlap
3291 Dunlap je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil H. Kosai, K. Hurukawa 14. novembra 1982.
Vozokánsky luh
Nachádza sa v katastrálnom území obce Hronovce v okrese Levice v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v rokoch 1953, 1993 na rozlohe 11,0500 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Ochrana posledného zvyšku pôvodného lužného lesa na dolnom Pohroní. Toto pomerne malé územie je významným hniezdiskom vodného vtáctva. Plní i krajinotvornú a estetickú funkciu.''
Villautou
Villautou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 57 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Isigny-le-Buat (kantón)
Isigny-le-Buat je francúzsky kantón v obvode Avranches v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho len obec Isigny-le-Buat.
Poás
Okolie vulkánu je vyhlásené za národný park Poás Volcano National Park.
Iné projekty
.
Ludvík Nábělek (1896)
MUDr. Ludvík Nábělek, tiež Ľudevít (* 10. máj 1896, Kroměříž – † 14. október 1982, Banská Bystrica) bol slovenský lekár a protifašistický bojovník českého pôvodu.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Kroměříži (maturita 1904) a na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, v roku 1920 získal titul MUDr. V rokoch 19241929 lekár okresnej nemocenskej poisťovne, 19481971 OÚNZ v Banskej Bystrici. V rokoch 19451946 expert MNO 19461948 v hodnosti plukovníka, prednosta zdravotného oddelenia divízie v Banskej Bystrici. Spolupracoval s občianskymi skupinami v armáde a s Vojenským ústredím SNR, zúčastnil sa na prípravách SNP. Osobný priateľ Vavra Šrobára, spolu s ním 30. augusta 1944 skoncipoval Proklamáciu vojenského revolučného vedenia a Proklamáciu predsedníctva Ústredného národného výboru, ktorú vysielal SSV v Banskej Bystrici.
Počas SNP zástupca vedúceho politickej správy Milana Vesela, po prechode SNP do hôr lekár v 1. čs. partizánskej brigáde. Po oslobodení expert MNO pri identifikovaní obetí masových hrobov.
Slovenský posunkový jazyk
Slovenský posunkový jazyk (SPJ) je vizuálno-motorický jazyk používaný hovoriacimi posunkového jazyka na území Slovenska. Je nevokálny, autonómny a prirodzený jazyk komunity Nepočujúcich na Slovensku, ktorý je tvorený špecifickými vizuálno-motorickými prostriedkami, t.j. tvarmi a pohybmi rúk a ich umiestnením v trojrozmernom priestore, mimikou, pohybmi a pozíciami hlavy a hornej časti trupu. Slovenský posunkový jazyk má svoju posunkovú (slovnú) zásobu a svoju gramatiku (morfológiu a syntax), ktorá nie je závislá na gramatike slovenského jazyka. Príklad vety v slovenskom jazyku: Toto je jeho žuvačka. a preklad do slovenského posunkového jazyka: ŽUVAČKA + TÁ (rýchly opakovaný pohyb) + JEHO.
Posunkový jazyk nie je medzinárodný, existujú jednotlivé národné posunkové jazyky napríklad americký posunkový jazyk (ASL), britský posunkový jazyk (BSL), austrálsky posunkový jazyk (AUSLAN), český posunkový jazyk (ČZJ) a pod. Posunkovým jazykom slovenských nepočujúcich je slovenský posunkový jazyk (SPJ).
Otto Lilienthal
Otto Lilienthal (* 23. máj 1848, Anklam – † 10. august 1896, Berlín) bol významný nemecký priekopník letectva. Postavil veľké množstvo klzákov, ktoré na rozdiel od prác jeho predchodcov boli plne ovládateľné. Taktiež zostrojil (samozrejme pre účely leteckých pokusov) bezpečný ľahký trubkový parný kotol, ktorý mu zabezpečil dostatok financií a priestor pre pokusy s modelmi lietadiel a klzákmi. Spôsobom ovládania svojich klzákov sa stal otcom závesného lietania. Do svojej smrti na následky zranenia po páde klzáku vykonal okolo 2000 letov.
Životopis
Otto Lilienthal sa narodil v roku 1848 v Anklame (Meklenbursko-Predpomoransko) synovi tkáča Gustáva Lilienthala. Otec však vo veku 36 rokov zomrel a rodina ostala bez prostriedkov. Matka však vďaka krásnemu hlasu rodinu uživila. Zhodou náhod sa dostala do drážďanskej a neskôr aj do berlínskej opery. Po finančnom zabezpečení sa rodina vrátila do Anklamu, kde si matka otvorila módny salón.
Mladosť a prvé modely
Otto spolu s bratom Gustavom žili v dobe plnej technických noviniek, a obaja sa rozhodli pre štúdium na technických školách. Otto po ukončení priemyslovej školy v Postupime nastúpil v roku 1867 na priemyslovú akadémiu. Počas prvých prázdnin spolu s Gustávom postavili druhý model stroja ťažšieho ako vzduch (prvý vznikol už pred nástupom na akadémiu). Krátko po tom ako bratia získali štipendium a teda prostriedkov na stavbu nových modelov sa v roku 1870 začala vojna s Francúzskom. Otto ešte stihol dostať inžiniersky diplom a stal sa vojakom. Jeden list z obdobia vojny hovorí, že nesplnil rozkaz dôstojníka zostreliť francúzsky pozorovací balón, ale namiesto toho unesene pozoroval jeho let.
Parný stroj a vlastná firma
Po skončení vojny Otto pracoval vo firme Maschienenfabrik von Schwarzkopff v Berlíne. Firma sa zaoberala výrobou parných strojov, zariadenia pre plynárne, vodárne a ďalšie zariadenia podľa želania zákazníka. Otto postavil prístroj na meranie mávacej sily, modely vrtuľníka a špeciálny parný stroj na pohon pre ornitoptéru. kotol parného stroja musel maximálne odľahčiť a tak vznikla konštrukcia trubkového kotla z mosadzných trubičiek hrubých 6 mm. Parný stroj aj so zásobou liehu mal hmotnosť 2,5 kg a dodával výkon 0,19 kW. Ornitoptéra sa pri prvom pokuse rozpadla, avšak kotol Ottovi Lilienthalovi zabezpečil existenciu. Neskôr založil továreň na trubkové parné kotle v Berline (1881).
Úspech s klzákmi
thumb|right|Ilustrácia z knihy Der Vogelflug als Grundlage der Fliegekunst Počas štúdii zahraničných zdrojov Otto a Gustav došli k záveru, že existuje profil, ktorý pri pohybe vpred nadnáša viac ako rovná doska. V roku 1889 Otto vydáva známu knihu „Der Vogelflug als Grunlage der Fliegerkunst“ (Vtáčí let ako základ umenia letu). V tej dobe už bol Otto vďaka vlastnej firme dobre zabezpečený a začali s bratom novú sériu vážny pokusov o postavenie lietajúceho stroja. Otto Lilienthal prednášal v rôznych spoločnostiach pre vzduchoplavbu a neustále kritizoval odporcov aparátov ťažších ako vzduch.
So stavbou prvého klzáku začali v júli 1890. Klzák Möve Nr.1 mal rozpätie 11 metrov a hĺbku krídla 1,40m. Výška profilu zodpovedala už predtým zisteným hodnotám vtáčích krídel - 1/12 až 1/15 hĺbky. Aparát bol ťažko ovládateľný a pri jednom z letov ho Gustav zničil. Otto odhadol, že aparát je potrebné stabilizovať smerovým kormidlom a rýchlo postavil pokusné lietadlo Nr.2, ktoré už malo obe smerové plochy v dnešnej podobe - zvislú aj vodorovnú. Zmenili pôsobisko experimentov, keďže záhrada za Ottovým domom im prestala postačovať. Najskôr sa presunuli na lichterfeldské cvičisko, čoskoro však našli vhodnejšie miesto pri Derwitzi, nazývané Spitzberg.
thumb|right|Skúšobný skok na klzáku Nr.3. Pozorovateľmi sú technik Eulitz a mlynár Schwach. Dewitz 1891 Klzáky uskladnili v neďalekom sklade ktorý patril miestnemu mlynárovi. Keď sa Otto vybral lietať, spolu s mlynárom vytiahli aparát na kopec a jeden technik pomohol letcovi do postroja. Otto sa postavil na okraj zrázu a skočil oproti vetru. Prvé lety mali dĺžku približne 7 metrov a klzák si následne vyskúšali technik Eulitz a po ňom mlynár Schwach. Po úspechu sa začalo pri pokusoch na Spitzbergu objavovať obecenstvo vrátane nadšeného fotografa prof. Carla Kassnera, ktorý vyhotovil aj prvé fotografie Otta Lilienthala vo vzduchu.
Nie všetky pokusy boli plne úspešné, klzák nebol doposiaľ úplne stabilný a Otto zväčšil stabilizačnú plochu a vzopätie. Takisto staval nové modely klzákov. V jednu nedeľu sa Otto vybral uskutočniť ďalšiu sériu letov. Fúkal silný vietor, ale napriek protestom mlynára Swacha klzák Nr.3 niesli na kopec. Vietor im cestou aparát vytrhol a vrhol ho do poľa. Poškodenie nebolo veľké a Otto ho opravil na mieste odrezaním výstužného prútu. Na kopci, akurát vo chvíli keď bol Otto pripravený k letu sa do klzáku oprel nárazový vietor a vyniesol aparát do výšky 6 metrov. Otto klzák zvládol, ale let bol zrejme dosť divoký, lebo pri pristátí si vymkol nohu. Napriek mlynárovmu odporu klzák opäť vyniesli na vrch. Pri druhom lete si vymkol rameno a tak sa v ten deň už lietať nedalo. V tomto období mu už brat Gustav veľmi nepomáhal pre veľkú zamestnanosť architektúrou.
V lete 1892 dokončil Otto Lilienthal nové lietadlo Nr.4, ktoré malo okrem iných vylepšení ovládateľnú výškovku. Klzák mal rozpätie 9,5 m, nosnú plochu 15 m2 a hmotnosť 24 kg. Čoskoro nasledoval o niečo väčší klzák Nr.5. Keďže výkony na doposiaľ používanom vrchu sa už zvyšovať nedali, začal hľadať nové miesto. Vyskúšal pahorok pri Sandgrubene, ktorý čoskoro zamenil za kopec nazvaný Steglitzer Mainhöhe. Aj s novými klzákmi zažíval dramatické situácie pred stále početnejším publikom pri ktorých nebolo pristátie na bruchu výnimkou.
V lete 1893 Otto Lilienthal opäť zmenil pôsobisko, keď objavil miesto Rhinower Berge, ktoré pozostávalo v reťaze prakticky kužeľovitých pahorkov. Miesto vyhovovalo pre všetky smery vetru. Tu dosahoval Otto Lilienthal veľmi dobré výsledky, ale dobre sa vycvičil aj v ovládaní klzáka, keďže na kopci prevládal nárazový vietor. Letec riadil klzák zmenou ťažiska - presúval, či vykopával nohy podľa chovania klzáku. Pokusy Otto Lilienthal uskutočňoval často pri rýchlosti vetra 7 až 8 m/s, pri ktorých klzák takmer úplne visel vo vzduchu. V rokoch 1893 a 1894 stihol postaviť lietadlá Nr.6, Nr.7, Nr.8, Nr.9, Nr.10, Nr.11 a Nr.12. Lietadlo Nr.6 malo mávacie krídla a ešte v roku 1893 bolo patentované. Klzák Nr.12 mal meniteľný uhol zakrivenia profilu pomocou nastaviteľnej nábežnej hrany krídla. Počas roku 1894 začal Lilienthal pri skúškach používať umelo navŕšenú haldu nazývanú Fliegeberg.
thumb|left|Let na klzáku Nr.11, umelý kopec Fliegeberg 1894 Klzák Nr. 11 sa stal najznámejší. Dobre lietal a vznikol v niekoľkých kusoch. Dokumentáciu v lete 1894 kúpil M. Herring, ktorý v lete 1894 postavil a skúšal 2 exempláre v Amerike (Jeden je zachovaný v National Air and Science Museum vo Washingtone. Jeden exemplár sa zakúpil po účasti na Ottových skúškach v roku 1895 Nikolaj Jegorovič Žukovskij. Aparát nakoniec skončil v Žukovského múzeu v Moskve. Tretí originálny exemplár sa nachádza v zbierkach Science museum v Londýne. Jeden klzák typu Nr.11 zakúpil od Otta Lilienthala aj letecký spolok v Karlových Varoch. Avšak už pri prvých neúspešných pokusoch na jar v roku 1895 klzák poškodili a po smrti Lilienthala sa už sľúbenej opravy nedočkali. Spolok v priebehu roku 1897 zanikol.
V roku 1895 nasledovali dvojplošníky Nr.13 (rozpätie 5,5 m) a Nr.14 (rozpätie 7 metrov, nosná plocha 25m2) a Nr. 15 (rozpätie 6,5m, nosná plocha 20,5m2). Originál Nr. 15 sa zachoval a nachádza sa v Deutsches Museum, Mníchov. Číslo 16 niesla ornitoptéra ktorú Lilienthal neúspešne skúšal už v lete 1893. Bola poháňaná motorom na kyselinu uhličitú. Ďalšie lietadlo v mávavými krídlami vzniklo v roku 1896 a malo označenie Nr.17. Posledným lietadlom, ktoré Lilienthal postavil bol opäť klzák Nr.18, ktorý mal obojstranný poťah krídel. Do vzduchu sa však už nedostal.