cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chelatometrický indikátor
Niektore chelatometrické indikátory sú citlivé na prítomnosť vzduchu, čím sa môžu poškodiť. Ak roztok s takýmto indikátorom stratí farbu počas titrácie, je nutné pridať jednu či dve kvapky čerstvého roztoku.
Redoxné indikátory
V niektorých prípadoch, keď je titrovaný roztok redoxným systémom, ktorého rovnováha je ovplyvnená odobratím kovových iónom, môžu redoxné indikátory fungovať ako chelatometrické indikátory.
Príklady
Chelatometrické indikátory sú organické molekuly rozpustné vo vode. Patria medzi ne napríklad:
Zoznam miest na Malte
náhľad|Administratívne delenie Malty Toto je zoznam miest na Malte.
Lassi Sinkkonen
Lassi Juhani Sinkkonen (* 1. apríl 1937, Vyborg† 3. február 1976, Helsinki) bol fínsky spisovateľ. K jeho hlavným dielam patria okrem básní Sumuruisku (1968), Solvežina pieseň (1970) a Sirkkelisirkus (1975). Sinkkonen sa charakterizoval ako proletársky spisovateľ na základe toho, že popri písaní robil aj fyzickú prácu a predmety si vyberal zo svojho okolia. Predtým, ako sa Sinkkonen stal spisovateľom na voľnej nohe, pracoval v práčovni, stavebný robotník a ako maliar.
Solvežina pieseň, odohrávajúca sa vo vojnových Helsinkách, je analýzou proletárskeho rodinného života upravenou do podoby televíznej hry. Rozprávačom je Solveig, mladé dievča, ktorého príbeh vytvára obraz o živote troch generácií robotníkov. Saara je Solveigina matka, ktorá pre ťažký život zatrpkla. Famu je Solveigina babička, ktorá miluje, keď Saara citu nie je schopná. Pokračovaním knihy je Solveig a Jussi (1973).
Postmoderná doba
Postmoderná doba (iné názvy: postmoderná éra/epocha, postmoderné obdobie; príslušná spoločnosť sa volá postmoderná spoločnosť; namiesto prídavného mena postmodern[á] býva niekedy prídavné meno postnovovek[á]) môže byť:
Horný Lugaš
Horný Lugaš alebo Vyšný Lugaš je dedina, miestna časť obce Lugașu de Jos v Bihárskej župe v Rumunsku. Je to jedno zo sídel slovenského jazykového ostrova v Rumunsku. Slováci sa sem dostali pravdepodobne tzv. vnútornou kolonizáciou z horských oblastí Bihárskej župy.
Habsburské Nizozemsko
náhľad|Habsburské Nizozemsko do roku 1795 Habsburské Nizozemsko bol geopolitický útvar, ktorý sa v období 14821794 rozkladal najmä na území dnešného Belgicka, Luxemburska, časti severného Francúzska a po istú dobu aj na území dnešného Holandska.
Po roku 1581 bolo tiež známe ako Španielske Nizozemsko a po vojne o španielske dedičstvo (17011714) ako Rakúske Nizozemsko.
V rokoch 15061555 patrilo burgundským vojvodom, v období 15551706 španielskym kráľom, a v rokoch 17161794 rakúskym arcivojvodom. Keďže boli všetci príslušníkmi Habsburského rodu (či už španielskej alebo rakúskej vetvy), nazýval sa tento útvar Habsburské Nizozemsko. Jeho panovníci tu vládli prostredníctvom miestodržiteľov.
Po Francúzskej revolúcii sa holandské územia pod habsburskú nadvládu už nikdy nevrátili.
Spézet
Spézet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Telgruc-sur-Mer
Telgruc-sur-Mer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Taulé
Taulé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Dolný
Jozef Dolný (* 13. máj 1992, Spišská Nová Ves) je slovenský futbalista, ktorý hráva na poste ofenzívneho záložníka. V súčasnosti hrá za 1. FC Tatran Prešov. V minulosti pôsobil v kluboch FK Dukla Banská Bystrica, FK Senica, Podbeskidzie Bielsko-Biała, Derry City F.C. a MFK Skalica.
V mládežníckych kategóriach reprezentoval Slovensko do 18 a 19 rokov.
Klubová kariéra
Futbalovo vyrástol v Tatrane Prešov, kde odštartoval aj svoju seniorskú kariéru. Pokračoval v nej na rôznych zastávkach v najvyššej slovenskej súťaži, vyskúšal si však aj zahraničné angažmány v Poľsku či Severnom Írsku.
Pred sezónou 2021/22 sa však rozhodol z MFK Dukla Banská Bystrica vrátiť späť do materského klubu, hrajúceho tretiu ligu, aby mu pomohol v ceste za návratom na pôvodné pozície. Počas sezóny sa postaral o unikát, keď strelil 41 gólov. Veľkou mierou sa pričinil o postup Tatrana Prešov do 2. ligy.
Veľvyslanectvo Slovenskej republiky v Tirane
Veľvyslanectvo Slovenskej republiky v Tirane je zastupiteľský úrad Slovenska, ktorému diplomaticky a konzulárne prislúcha územie Albánska. Sídli v budove na Rruge Skenderbej 8 v Tirane v Albánsku, naproti veľvyslanectvu Nemeckej spolkovej republiky. V blízkosti sa nachádza tiež veľvyslanectvo Českej republiky. Slovenské veľvyslanectvo riadi mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec Milan Cigánik, ktorý bol do funkcie vymenovaný prezidentom SR Ivanom Gašparovičom 21. októbra 2013.
Zastupiteľský úrad Československa
Československé veľvyslanectvo v Tirane fungovalo od 28. mája 1954, od decembra 1961 na čele s Chargé d’affaires ad interim, keďže od XV. zasadnutia RVHP 12.15. decembra 1961 sa Albánsko prestalo zúčastňovať na činnosti tejto organizácie a v roku 1962 i na činnosti Organizácie Varšavskej zmluvy. Od 13. septembra 1989 už úrad fungoval opäť pod vedením veľvyslanca.
Zastupiteľský úrad Slovenska
Na rokovaní vlády SR 9. júla 2008 preto padlo rozhodnutie o zriadení pobočky zastupiteľského úradu v Aténach so sídlom v Tirane ešte v danom roku ako o prvom kroku k ustanoveniu veľvyslanectva. To bolo slávnostne otvorené 22. januára 2009, za účasti ministra zahraničných vecí SR Miroslava Lajčáka, a svoju činnosť spustilo vo februári 2009.
Trébabu
Trébabu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tourch
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nový vrch
Nový vrch môže byť:
Peštiš
Peštiš je dedina, miestna časť mesta Aleșd v Bihárskej župe v Rumunsku. Je to jedno zo sídel slovenského jazykového ostrova v Rumunsku. Slováci sa sem dostali pravdepodobne tzv. vnútornou kolonizáciou z horských oblastí Bihárskej župy. Prvý raz sa v dokumentoch spomína pod menom Solumkeu v roku 1306.
Podnož
Podnož alebo podnožka (staršie: podnôžka) môže byť:
Podnož môže byť v botanike aj: rastlina, na ktorú sa vrúbľuje ušľachtilá odroda, pozri podnož (botanika)
Chemická štruktúra
Chemická štruktúra popisuje molekulárnu geometriu a, ak je to možné a nutné, elektrónovú štruktúru danej molekuly alebo inej látky. Molekulárna geometria popisuje priestorové usporiadanie atómov v molekule a chemické väzby, ktoré držia tieto atómy pokope. Môže byť popísaná štruktúrnym vzorcom alebo molekulárnymi modelmi. Celková elektrónová štruktúra popisuje i obsadenie jednotlivých molekulárnych orbitálov v molekule. Popis chemickej štruktúry je možný pre rôzne druhy molekúl od malých molekúl (napríklad diatómový molekulárny kyslík či dusík) až po veľmi zložité molekuly (napríklad bielkoviny či DNA).
História
Teóriu chemickej štruktúry vyvinuli August Kekulé, Archibald Scott Cuoper a Aleksandr Butlerov, spolu s ďalšími, približne od roku 1858 ďalej. Tieto teórie boli prvé, ktoré hovorili, že chemické látky nie sú náhodné zhluky atómov a funkčných skupín, ale že majú definované usporiadanie dané valenciou atómov, z ktorých sa molekuly skladali, čo im dávalo trojdimenzionálnu štruktúru, ktorú bolo možné určiť alebo stanoviť.
Pred ich teóriami bolo vnímanie chemickej štruktúry látok rôznorodé. Nebolo jasné, či sa teórie aplikované na anorganickú chémiu môžu aplikovať i na organickú chémiu, ktorá vtedy bola novým odborom. Jean-Baptiste Dumas napríklad v roku 1840 klasifikoval látky podľa substitučných reakcií – ak sa z jednej látky pomocou substitúcie stala iná, látky boli toho istého typu. Williamson a Odling hovorili o "radikáloch", z ktorých sa jednotlivé molekuly skladali.
Úrovne
Pri určovaní chemickej štruktúry je nutné rozlišovať medzi samotným prepojením atómov v rámci molekuly (chemická konštitúcia), popisom ich trojdimenzionálneho usporiadania (molekulárna konfigurácia, ktorá uvádza i informácie napríklad o chiralite) a presným určením väzbových dĺžok, uhlov a torzných uhlov, teda kompletnej reprezentácie (relatívnych) atómových koordinát. Tieto tri úrovne určovania šturktúry je možné vnímať ako postupné spresňovanie znalostí geometrie danej molekuly (najnižšou úrovňou je konštitúcia, potom konfigurácia a nakoniec najvyššou je presný 3D model s hodnotami dĺžok a uhlov väzieb a torzných uhlov).
Určovanie štruktúry chemických zlúčenín má väčšinou za úlohu určiť spôsob, ktorým sú jednotlivé atómy prepojené a väzbovosť jednotlivých väzieb. Ak je to možné, určovanie štruktúry vedie k trojdimenzionálnej reprezentácii priestorových koordinát atómov v molekule (alebo inej látke).
Metódy určovania chemickej štruktúry
Medzi metódy, ktorými je možné určiť chemickú štruktúru, patria tieto metódy:
Dodatočné informácie je možné zistiť pomocou ďalších metód: ak má molekula nepárový elektrónový spín v nejakej funkčnej skupine, je možné využiť ENDOR a elektrónovú paramagnetickú rezonančnú spektroskopiu. Tieto techniky sú o to dôležitejšie, ak molekuly obsahujú atómy kovov a keď kryštály vyžadované v kryštalografii alebo druhy atómov vyžadované na NMR nie sú dostupné na určenie štruktúry molekuly. Nakoniec je v niektorých prípadoch možné použiť i špecializované metódy, ako je napríklad elektrónová mikroskopia.
Sokel (fasáda)
náhľad|Meštiansky dom v [[Nitra|Nitre s kamenným soklom]]
Sokel (iné názvy: podnož, pätka, podmúrok, fasádna podmurovka, staršie: postament) je najspodnejšia časť steny budovy (resp. fasády), stĺpa, časti budovy alebo múra, ktorá sprostredkúva prechod na spodný terén, je spravidla zhotovená z odolnejšieho materiálu než zvyšok stavby, často (mierne alebo výrazne) vyčnieva von a často má architektonické stvárnenie.
Tréflaouénan
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Sokel (fasáda)
Existuje už od staroveku. V minulosti išlo najmä o rôzne tvarované (alebo netvarované) pätky stĺpov a bohato tvarované hrubšie spodné časti fasád palácov.
Tréflaouénan
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Willi Marxsen
Willi Marxsen (* 1. september 1919, Kiel, Weimarská republika† 18. február 1993, Münster, Nemecko) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis
Willi Marxsen sa narodil 1. septembra 1919 v severonemeckom meste Kiel. V rokoch 1945 až 1948 študoval na Christian-Albrechts-Universität v Kieli protestantskú teológiu. Štúdium ukončil dizertačnou prácou na tému Die Einsetzungsberichte zum Abendmahl (Správy o ustanovení Večere Pánovej).
V rokoch 1949 až 1953 pôsobil ako vikár a neskôr ako pastor vo farnosti St. Aegidien v Lübecku. V rokoch 1953 až 1956 bol študijným inšpektorom postgraduálneho teologického vzdelávacieho inštitútu (Predigerseminar) v Preetzi.
Marxsen sa v roku 1954 habilitoval prácou s názvom ''Der Evangelist Markus. Studien zur Redaktionsgeschichte des Evangeliums'' (Evanjelista Marek. Štúdie k dejinám redakcie jeho evanjelia). V roku 1956 sa stal profesorom Nového zákona na Kirchliche Hochschule Bethel.
V roku 1961 prijal Marxsen profesorský post na Westfälische Wilhelms-Universität v Münsteri, stal sa vedúcim katedry novozákonnej propedeutiky a teológie. Pôsobil tu až do svojej emeritácie v roku 1984.
Willi Marxsen zomrel 18. februára 1993 v Münsteri.
Teológia
Willi Marxsen je autorom pojmu Redaktionsgeschichte (slov. dejiny redakcie resp. kritika redakcie). Týmto termínom sa zvyčajne označuje štúdium jednotlivých redakčných vrstiev novozákonných textov. Podľa Marxsena je súčasná verzia novozákonných spisov dielom mnohých redaktorov, ktorí, vedení vlastnými teologickými názormi, komponovali, prepracovávali a doplňovali jednotlivé texty. Willi Marxsen, Hans Conzelmann (19151989) a Günther Bornkamm (19051990) sú právom považovaní za priekopníkov redakčnej kritiky v rámci novozákonnej historicko-kritickej exegézy.
Marxsenov postoj k tzv. „historickému Ježišovi“ (a teda aj k Leben-Jesu-Forschung ako takému) bol mimoriadne kritický. Marxsen totiž, na rozdiel od svojho učiteľa Rudolfa Bultmanna, tvrdil, že medzi predveľkonočnou vierou učeníkov v Ježiša a poveľkonočnou vierou prvých kresťanov v osláveného Pána a jeho ohlasovaním (tzv. kerygmou) je obsahová kontinuita. Ani texty, opisujúce predveľkonočné udalosti, nám nepredkladajú akéhosi „historického Ježiša“, ale „vierou prijatého Ježiša (Krista) a jeho posolstvo o Božom kráľovstve“. Koniec koncov, stretávame sa tu s najranejšími vyznaniami viery, ktoré zaznievajú z úst tých ľudí, ktorých sa bytostne dotklo Ježišovo hlásanie, a ktorí toto posolstvo odovzdávali ďalej.
Marxsen sa venoval aj analýze textov o Ježišovom vzkriesení. Pokúšal sa ich o odmytologizovanie a zároveň interpretáciu. Tvrdenie, že Ježiš bol fyzicky vzkriesený, je podľa Marxsena interpretácia svedkov, ktorí zažili akési „videnie“ a popri tom prebrali bežné dobové apokalyptické predstavy. Veľkonočné udalosti pre nich definitívne potvrdili Ježišovo posolstvo v tom zmysle, že ich predveľkonočná viera, ktorá stroskotala na kríži, dostala nový, zásadný impulz: Ježišova vec ide ďalej. Ale táto skutočnosť je opísaná dobovými výrazovými prostriedkami, obrazmi a predstavami, ktoré dnes už nemožno považovať za podstatný obsah viery. Marxsen bol za tieto svoje názory vystavený tvrdej kritike z radov konzervatívnych teológov.
Treffiagat
Treffiagat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chotuc
Chotuc je vrch, ktorý sa týči približne 1 km západoseverozápadne od obce Křinec na Nymbursku v Stredočeskom kraji. Ide o významnú prírodnú pamiatku a neprehliadnuteľnú dominantu celého okolia.
Opis
Je to výrazný svedecký vrch v tvare krátkeho osamoteného chrbátika v smere východ-západ, tvoreného vrchneturónskymi až koňackými slieňovcami s polohami kremičitých ílovcov (vo vrcholovej časti). Na strmých svahoch sú miestami zosuvy. Na väčšine územia sú háje s hrabmi, lipami, topoľmi, rozptýlené dubové porasty s prímesou brestu, na južnom svahu boli predtým vinice, dnes čerešne. Na južnom svahu je opustený kameňolom. Je to výhľadové miesto.
Geomorfologické zaradenie
Geomorfologicky vrch patrí do subprovincie Česká tabule, oblasti Středočeská tabule, celku Středolabská tabule, podcelku Mrlinská tabule, okrsku Rožďalovická tabule a podokrsku Křinecká tabule.
História a povesti
Pod vrchom Chotuc sa pri ceste vedúcej do obce Mečíř nachádza opustený židovský cintorín.
Nizozemskí miestodržitelia
Habsburské Nizozemsko bola oblasť označovaná ako Španielske Nizozemsko pred vojnou o španielske dedičstvo a ako Rakúske Nizozemsko po nej. Rozkladalo sa najmä na území dnešného Belgicka a zo začiatku tiež na území dnešného Holandska.
Tvorila ho skupina drobných štátov (17 rôznych provincií, ktoré mali vlastné zákony a vlastnú ústavu). Južná provincia (Flámsko, Brabantsko) bola výrobcom súkna, roľníci platili veľké dane a dávky, čo vzbudzovalo búrky a nevôle. Severná provincia (Holland, Zeeland, Utrecht) sa zaoberala lovom sleďov a obchodom s Pobaltím a s Ruskom, stavali sa tu lode.
V čele skupiny štátov bol regent a neskôr generálny miestodržiteľ. Prvou regentkou bola Margaréta Habsburská, dcéra cisára Maximiliána I. a teta cisára Karola V. Táto veľmi vzdelaná a inteligentná žena, ktorá vyrástla na francúzskom dvore a neskôr žila v Španielsku ako manželka následníka trónu Jána, vytvorila po vzore kastílskej kráľovnej Izabely úradnícku vládu ktorej členovia boli vzdelanci, a nie šľachtici.
Nizozemské provincie zjednotil Karol V. Po Francúzskej revolúcii boli holandské územia pre Habsburgovcov stratené.
Sedemnásť provincií
vpravo|náhľad|Sedemnásť zjednotených provincií
V roku 1581 sa spojené provincie vyhlásili za republiku, nezávislú na Španielsku.
Španielske Nizozemsko
Zmluvou z roku 1714 pripadli južné územia rakúskej línii Habsburgovcov.
Tréflévénez
Tréflévénez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Zoznam miest v Andorre
Článok obsahuje zoznam miest a obcí v Andorre.
Tréflévénez
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam miest v Andorre
Podľa farnosti
náhľad|Andorra la Vella náhľad|Arinsal náhľad|Encamp náhľad|Ordino náhľad|Pas de la Casa náhľad|Sant Julià de Lòria náhľad|Soldeu
Tréflévénez
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zoznam miest v Andorre
Podľa rozlohy
náhľad|Andorra la Vella 10 najväčších obcí v Andorre:
Stara reka
Stara reka môže byť:
Karel Rokytanský
Karel Rokytanský, (* 19. február 1804, Hradec Králové † 23. júl 1878, Viedeň) bol česko-rakúsky lekár, patológ, filozof a liberálny politik.
Život
V roku 1844 sa vo Viedni stal profesorom patologickej anatómie. Vo Viedni tiež pôsobil od roku 1869 do konca svojho života ako prezident Akadémie vied. V rokoch 18521853 bol ako prvý lekár zvolený rektorom Viedenskej univerzity, bol tiež štyrikrát zvolený dekanom. Od roku 1850 bol tiež doživotným prezidentom Viedenskej lekárskej spoločnosti.
Zaviedol používanie titulu MUDr. Za svoj život urobil rad objavov chorôb a vrodených anomálií. Svoje skúsenosti zhrnul do trojdielnej učebnici patologickej anatómie (v nemeckom origináli Lehrbuch der pathologischen Anatomie).
Synovia Karel (18391898) a Prokop (18421928) boli tiež lekári. Karel Rokytanský mladší pôsobil od roku 1895 ako riadny profesor na klinike pôrodníctva v Grazi, Prokop Rokytanský viedol od roku 1877 ako riadny profesor kliniku interného lekárstva v Innsbrucku. Jeho pravnuk Ottokar bol profesorom chirurgie a jeho syn Alexander prednostom kliniky detskej chirurgie v Donauspital vo Viedni.
Autrechêne
Autrechêne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dermot Mulroney
Dermot Patrick Mulroney (* 31. október 1963,  Alexandria, Virgínia, USA) je americký herec a hudobník.
Detstvo a mladosť
Jeho otec vyučoval právo na univerzite a jeho matka bola regionálnou divadelnou herečkou. Má írsky a nemecký pôvod a narodil sa ako tretí z piatich detí. Na vysokej škole škole študoval na Northwestern University.
Kariéra
Od roku 1986 sa objavoval vo filmoch s rôznymi ťažkými témami. V roku 1988 stvárnil jednu z vedľajších úloh vo filme Mladé pušky, kde hral po boku hercov ako Kiefer Sutherland či Charlie Sheen. O rok neskôr, si zahral vo filme Spoločník na druhej trati, ktorý sa zaoberal homosexuálnou témou a vývoju ochorenia AIDS. Vo filme si zahrali tiež Campbell Scott, či Mary-Louise Parker.
V roku 1995 si zahral v dráme Vraždy podľa predlohy a o rok neskôr, hral v dráme Bastard Out of Carolina po boku Jennifer Jason Leigh. V roku 2003 hosťoval v televíznom seriály Priatelia.
1. futsalová liga žien 2017/18
1. futsalová liga žien 2017/18 bol v poradí 3. ročník 1. futsalovej ligy žien, futsalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú organizuje Slovenský futbalový zväz (SFZ), resp. Výkonný výbor Slovenského futsalu. V súťaži na začiatku účinkovalo 8 družstiev, t. j. o 1 družstvo viac ako v minulej sezóne. Po odohraní 2. turnaja však družstvo WFK Nitra na ďalšie turnaje nenastúpilo a jeho zápasy boly anulované. Titul obhájilo družstvo TJ Spartak Myjava.
Dermot Mulroney
Kariéra
V roku 2006 si zahral v dramatickom filme Griffin a Pheonixová, kde sa objavil v hlavnej úlohe spoločne s Amandou Peet.
1. futsalová liga žien 2017/18
Systém súťaže
Systém súťaže zostal rovnaký a pozostával iba zo základnej časti. Tá sa organizovala formou štyroch turnajov, každý v inom dejisku. Každý s každým odohral po 2 zápasy.
Dermot Mulroney
Súkromný život
Od roku 1990 bol ženatý za herečku Catherine Keener, s ktorou má jedného syna, narodeného v roku 1999. Ich manželstvo skončil rozvodom, v roku 2007. Z druhého manželstva, má Mulroney ďalšie dve deti.
1. futsalová liga žien 2017/18
Účastníci
Poznámka: Družstvo SCVŠ Púchov, ktoré skončilo v minulej sezóne na 7. mieste, sa do tejto sezóny neprihlásilo.
Výsledky
Poznámka: Zápasy Nitry boli neskôr anulované.
Oľga Solárová
Mgr. art. Oľga Solárová (* 23. marec 1955, Trenčianske Teplice) je slovenská herečka.
Štúdium a život
Vyštudovala herectvo na VŠMU v Bratislave. V roku 1978 začala účinkovať v Divadle SNP v Martine, kde účinkovala až do roku 1984, kedy sa stala členkou Divadla Nová scéna v Bratislave. V roku 1982 si vzala svojho priateľa herca Ivana Romančíka, s ktorým má syna Ivana a dcéru Ninu.
Zoznam miest v Luxembursku
Toto je zoznam najväčších miest v Luxembursku.
Tréflez
Tréflez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kvalifikácia žien na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2012
Priamy postup
Priamo postupovala hostiteľská krajina a prvých 5 tímov z ME 2010:
Radomka
Radomka môže byť:
Trégarantec
Trégarantec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Leopold Sunderspitz
Leopold Sunderspitz (iné priezvisko: Sonderspies) bol viedenský majster organár, ktorý žil a pôsobil v 16. storočí vo Viedni a v Bratislave.
Z roku 1581 resp. 1582 je o ňom zmienka ako o prvom hudobnom nástrojárovi v Bratislave v súvislosti so stavbou organu v Dóme sv. Martina.
Auxelles-Bas
Auxelles-Bas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trégarvan
Trégarvan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Svartifoss
náhľad|Svartifoss Svartifoss (doslova „čierny vodopád“) je vodopád v Skaftafell v národnom parku Vatnajökull na Islande a je jednou z najobľúbenejších pamiatok v parku. Obkolesujú ho tmavé lávové stĺpy, z ktorých vzniklo jeho meno. Tieto čadičové stĺpy boli inšpiráciou pre islandských architektov, najviditeľnejšie v kostole Hallgrímskirkja v Reykjavíku a tiež v Národnom divadle.
Astralwerks
Astralwerks je americké hudobné vydavateľstvo, ktoré sa zameriava predovšetkým na tanečnú a elektronickú hudbu. Vydavateľstvo je členom Universal Music Group a materiál distribuuje prostredníctvom Capitol Music Group a tiež cez EMI Music Australia. Medzi najznámejších interpretov, ktorí svoju tvorbu vydávajú cez Astralwerks, patria The Chemical Brothers, Fatboy Slim, Kraftwerk, deadmau5, Mat Zo, Porter Robinson, Empire of the Sun, Nervo, Mop, Scratte a Halsey.
Nový vrch (vrch v Belianskych Tatrách)
Nový vrch je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Tatranská Javorina, približne severozápadne od Kežmarku. Často býva nesprávne stotožňovaný s neďalekým vrchom Nový, situovaným v hlavnom hrebeni, približne južne.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie obce Tatranská Javorina a Ždiar. Najbližšími sídlami sú západne situovaná Tatranská Javorina, severne ležia Podspády a východne obec Ždiar. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis
Nový vrch leží v rázsoche, vybiehajúcej severným smerom z vrchu Nový v hlavnom hrebeni Belianskych Tatier. Severne sa nachádza Suchý vrch, Repisko a Príslop , východne Prehrštie , Magurka , Javorinka , Žľabina  a Ždiarska vidla , južne Havran , Muráň  a Nový  a západne Malý Baboš , Skalka , Kôň  a Kýčera. Oblasť patrí do povodia Dunajca, resp. riečky Javorinka, kde vodu z východnej a severnej časti odvádza potok Havran a zo západnej časti Nový potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Turisticky neprístupný skalnatý vrchol je pokrytý len nízkou vegetáciou. Z vrcholu je viditeľná severná časť hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a mnohé vrcholy Vysokých Tatier, pri vhodných podmienkach aj Oravské Beskydy s Babou horou a Pilskom, Spišská Magura, Pieniny, Levočské vrchy, Čergov a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup
Nový vrch patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupný.
Krišana
náhľad|Mapa regiónu Krišana Krišana '' je stredoeurópsky región v povodí rieky Kriš. Jeho tradičným centrom je Oradea (Veľký Varadín), ďalšími veľkými mestami sú Debrecín a Arad.
Na začiatku 10. storočia tu vládol knieža Menumorut, ktorého ríšu zabrali Maďari a až do roku 1918 bola Krišana súčasťou Uhorského kráľovstva, potom bola rozdelená medzi Maďarsko (župy Békés a Hajdú-Bihar) a Rumunsko (župy Bihor a Arad, čiastočne aj Satu Mare a Sălaj). Na juhu hraničí s Banátom, od ktorého ju oddeľuje rieka Mureş, západnú hranicu tvorí Tisa a severnú Szamos. Na východe región hraničí so Sedmohradskom, aj keď niekedy býva považovaný iba za jednu z podoblastí Sedmohradska. Krajina je prevažne rovinatá, iba vo východnej časti sa vypína pohorie Apusenské vrchy, kde leží najvyšší vrchol Cucurbăta Mare.
Obyvateľstvo tvoria prevažne Rumuni a Maďari, väčšina niekdajšej nemeckej menšiny sa vysťahovala, v južnej časti Krišany zvanej Pomorišje žijú tiež Srbi, rozptýlene aj rumunskí Slováci. V minulosti sa oblasť preslávila zlatými baňami, rozvinuté je tiež vinárstvo.
Struhár (vrch)
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Prašivá. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Jasenie. Najbližšími sídlami sú južne situované Jasenie a Dolná Lehota, severozápadne leží osada Magurka. Masív patrí do ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Struhár je súčasťou rázsochy, vybiehajúcej južným smerom z Ďurkovej na Obrštín. Západne susedí Latiborská hoľa, Veľká hoľa , Košarisko , Ráztocká hoľa a Ráztocké poľany , južne Obrštín , východne Žiar  a Žiarska hoľa  a severným smerom Chabenec , Ďurková  a Zámostská hoľa. Masív patrí do povodia Hrona, kde vodu odvádza Jasenský potok, odvodňujúci západné (Prostredný potok) i východné (Lomnistá) svahy hrebeňa. Juhozápadným smerom sa svahy zvažujú do Jasenianskej doliny, severozápadné do doliny Šifrová a východné do Lomnistej doliny. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý, miestami riedky porast s čistinami, umožňujúci obmedzený rozhľad. Z vhodných miest je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, pri priaznivých podmienkach aj Kremnické a Štiavnické vrchy, Javorie, Poľanu a Veporské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no úbočím vedú chodníky:
Deinomenes (sochár)
Deinomenes bol grécky sochár na prelome 5. a 4. storočia pred Kr. Deinomenes, grécky sochár neznámeho pôvodu, bol činný na konci 5. a na začiatku 4 storočia pred Kr. Staroveký rímsky historik Plínius uvádza, že pôsobil hlavne počas 95. olympiády (v rokoch 400 až 396 pred Kr.) a že zhotovil sochu Prótesilaa a zápasníka Pythodéma. Podľa Tatiana bol autorom sochy Besantidy, kráľovnej Paiónov a grécky cestovateľ Pausanias zaznamenal, že sa jeho diela nachádzali pri soche lyrického básnika Anakreóna na aténskej Akropole: „''Ženské postavy v blízkosti, totiž Ió, dcéru Inachovu, a Kallistu, dcéru Lykaonovu, vytvoril Deinomenes. O oboch sa rozprávajú rovnaké báje, totiž láska k Diovi, hnev Hérin a premena, jednej na kravu a druhej na medvedicu.''“ Na aténskej Akropole sa našli pozostatky zo sochy (dolnej časti z pravdepodobne portrétnej sochy), ktorú podľa nápisu zhotovil Deinomenes. Podľa typu písma ju ale datujú približne do rozhrania 2. a 1. storočia pred Kr.
Dušan Junek
Dušan Junek (* 26. február 1943, Piešťany) je slovenský grafický dizajnér, typograf, publicista, pedagóg, kurátor výstav a autor kultúrnych projektov.
Patrí k najvýznamnejším postavám slovenského grafického dizajnu 20. storočia a je rešpektovaným tvorcom v medzinárodnom grafickom prostredí. Iniciátor a spoluzakladateľ medzinárodného Trienále plagátu Trnava. V rokoch 20022008 bol jeho prezidentom. V rokoch 19912000 bol viceprezidentom medzinárodného Bienále grafického designu Brno.
Život
Narodil sa v Piešťanoch v rodine štátneho zamestnanca Júliusa Juneka a Pavly rodenej Vermešovej. V rokoch 19601966 študoval architektúru na STU (Emil Belluš, prof. V. Karfík), v roku 1967 pokračoval na VŠVU. Počas štúdií sa venoval kresbe, karikatúre, ilustrácii a grafickému dizajnu.
V rokoch 19661969 výtvarne spolupracoval s denníkom Smena a časopismi Mladá tvorba, Kultúrny život, Host do domu, Kulturní tvorba, Mladý svět, Věda a život. V rokoch 19681969 mal prvé samostatné výstavy (Bratislava, Piešťany, Košice, Prešov). Ako študent pravidelne publikoval v Smene karikatúry kritické voči totalitnému režimu. Po okupácii Česko-Slovenska v roku 1968 dostal zákaz publikovať, vystavovať, počas diplomovky v roku 1970 musel opustiť VŠVU, odmietol slúžiť režimu, za čo bol perzekvovaný. V rokoch 19701973 pracoval ako projektant, robotník, sadič stromkov, kopáč kanálov, aj odtiaľ bol vyhodený. Bol nútený opustiť Bratislavu a presťahoval sa na severovýchod Slovenska. Pracoval v osvetovom stredisku, potom ako ochranár na Pamiatkovej správe, kde navrhol koncepciu Skanzenu ľudovej architektúry pod Ľubovnianskym hradom. Vlastnú výtvarnú tvorbu mohol robiť len do „šuflíka“. S manželkou, akademickou maliarkou, Věrunou Melčákovou-Junekovou mali tri deti, Sabína (* 1976) a Martina (* 1979) zomreli, Andrea je vizuálnou umelkyňou, vyštudovala fotografiu na VŠVU v Bratislave. Junek sa mohol vrátiť s rodinou do Bratislavy po pätnástich rokoch v roku 1987. Od roku 1989 sa v plnom rozsahu venuje tvorivej činnosti v oblasti grafického dizajnu a grafike vizuálnych komunikácií.
Bol zvolený za predsedu Asociácie grafických dizajnérov Slovenska (19901993). Na žiadosť Koordinačného výboru Verejnosť proti násiliu bol autorom série grafických materiálov, ktoré navrhol pre VPN k prvým slobodným voľbám. Založil vlastný kreatívny ateliér GRAFIQ Studio (19912002), v ktorom realizoval dôležité projekty vizuálnej firemnej identity: Tatra banka, Union, B.C. Consulting, Danakta Group, Institut Polski, Slovak Gold Foundation, Divadlo Štúdio L+S. Jeho tvorba bola prezentovaná na kľúčových svetových výstavách, kde získal rad ocenení. Medzinárodná Rada asociácií grafického dizajnu v Bruseli ako jedinému slovenskému tvorcovi udelila vrcholnú cenu v odbore – ICOGRADA Achievement Award za celoživotnú tvorbu (2002).
Rozsiahla je aj jeho odborná publicistika. V podobe esejí, článkov, profilov, rozhovorov, kritík, je publikovaná na Slovensku v Česku, Švajčiarsku, Japonsku, Južnej Kórei, Poľsku, Francúzsku, Číne, Dánsku.
V rokoch 20012010 pôsobil na Škole umenia a dizajnu v Bratislave, kde viedol odbor grafiky vizuálnych komunikácií a založil Galériu Sumec. Bol jej dramaturg a kurátor.
Tvorba
Grafika vizuálnych komunikácií: kresby, logá, symboly, rozsiahle koncepty vizuálnej identity, kultúrne, divadelné a výstavné plagáty, typografické realizácie v knihách, publikáciách,časopisoch. Typickým je minimalistický grafický znak, ktorý je výsledkom jedinečného konceptuálneho myslenia.
Kresby a karikatúry
Začiatok výtvarnej dráhy Juneka je spojený s kresbou a karikatúrou. Autor vyjadruje myšlienky graficky úspornou formou, ale ich vtipná pointa skrýva viacvrstevné rozuzlenie nápadu. Je to spúšťač myslenia i úsmevu súčasne. Americký historik a publicista Scott Brown vo svojej štúdii napísal: „Preskúmal som široké spektrum slovenských (aj českých) periodík vydávaných počas 60. rokov 20. storočia. Moja analýza slovenskej politickej karikatúry je pomerne komplexným prehľadom tvorby publikovanej v tejto dobe a predstavuje najvýznamnejšie ukážky slovenskej karikatúry krízových šesťdesiatych rokov. Slovenský humor sa etabloval na “európskej úrovni„. Slovenská karikatúra sa vyvinula do umeleckej formy – jednej z foriem nevyhnutných pre slobodu. Noviny Smena pomohli naštartovať kariéru M. Vaneka a Dušana Juneka, ktorý len od r. 1967 do r. 1969 publikoval v Smene viac ako 400 karikatúr.“ Junek v karikatúrach upriamuje pozornosť predovšetkým na ich výpoveď, neodvádza pozornosť na nepodstatné malichernosti. Kreslí tak, aby čiaram bolo tesne a myšlienkam voľne, v hravom spojení slova a obrazu, kde nikdy nechýba ponuka humoru a grafického vtipu. Kľúčovou je autorova práca s typografiou a písmom. Svojou invenciou nielen dáva jeho dielam nezameniteľný „junekovský“ výraz, ale kvalitatívne ich zaraďuje na najvyššie priečky grafického umenia.
Logá a projekty identity
Mnohé Junekove značky a logá zvíťazili v domácich i zahraničných súťažiach a stali sa prirodzenou súčasťou života (slovenská značka kvality Slovak Gold, logo Harmanecké papierne, Považské strojárne, Instytut Polski, B.C. Consulting, firma OLO, Danakta Group...). Spolu so značkami realizoval aj náročné projekty komplexnej vizuálnej identity. Je autorom loga a firemnej tváre Tatrabanky (1991), ako prvej ucelenej grafickej tváre bankovej inštitúcie na Slovensku. Medzi jeho ďalšie realizované projekty vizuálnej identity patria: Poisťovňa Union, Bankové centrum Slovenska, Slovak Gold Foundation, Divadlo Štúdio L+S, Slovenské národné divadlo, Slovenské centrum dizajnu, World Congress of Poets ’98, Galéria mesta Bratislavy...). Junek je odborníkmi považovaný za priekopníka vizuálneho firemného štýlu na Slovensku.
Umelecké plagáty
Plagáty (kultúrne, výstavné, divadelné, environmentálne, autorské) patria medzi najviac oceňované diela autora. Na prelome 80. a 90. rokov výtvarnou spoluprácou s Divadlom Štúdio L+S (divadelný časopis, pozvánky, bulletiny, divadelné plagáty) vytvoril nezameniteľnú grafickú tvár divadla, kongeniálnu s divadelnou poetikou protagonistov Lasicu a Satinského. Pre Slovenské národné divadlo v Bratislave (19982000) vytvoril Junek pozoruhodnú kolekciu plagátov k inscenáciám rady autorov (Shakespeare, Brecht, Christie, Ionesco, Čechov, Schiller, Miller, Williams) v réžijných adaptáciách Ľ. Vajdičku, V. Strniska, M. Hubu, P. Mikulíka, E. Horvátha, J. Nvotu, P. Haspru. Osobitý je autorov plagátový projekt „MY Theatre“, od roku 2003 v ňom realizoval pol stovky kultúrnych plagátov, ktoré výtvarne tlmočia idey dramatikov a filozofov (Mrozek, Ionesco, Pinter, Rózewicz, Moliére, Shakespeare, Tuwim, Kafka, Shaw...)
Za plagátovú tvorbu získal ceny na najvýznamnejších výstavách: Poster Biennale Lahti (Fínsko), Colorado International Invitational Poster Exhibition Fort Collins (USA), Salon International de ’l Affiche Paris (Francúzsko), World Poster Exhibition United Nations Kyotó (Japonsko), International Poster Exhibition Aarhus (Dánsko), Biennale of Graphic Design Brno (Česko), World Poster ICOGRADA Exhibi-tion London (V. Británia), World's 100 Most Memorable Posters Paris (Francúzsko), Trnava Poster Triennial (Slovensko), Aarhus International Poster Show (Dánsko), International Poster Biennale Mexico City (Mexiko).
Typografia
Text, slovo a často len jediné písmeno stačí Junekovi na typografickú, hravo vtipnú výpoveď s viacvrstevným významom. Dôvtipná inovatívnosť jeho práce s písmom prináša do grafického dizajnu funkčnosť i krásu, bez „pomoci“ módnych schválností. Je to inšpiratívna typografia s duchom súčasnosti v rade jeho diel z rôznych časových období: knižné edície (198889), cyklus „Graphic Faces“ (199697), séria typografických titulkov a kompozícií (19972003), rozsiahly farebný cyklus „ALBHABET of Graphic Design“ (20002008) charakterizujúci tému jediným písmenom. Patrí k mála grafickým dizajnérom-filozofom vo svojom odbore.
Kolektívne výstavy (výber)
Vystavoval na vyše 400 kolektívnych výstavách, bol pozvaný k prezentácii a vystavoval na významných medzinárodných prehliadkach plagátu a grafického dizajnu:
Miedzynarodowe Biennale Plakatu Warszawa, Miedzynarodowe Biennale plakatu Teatralnego Rzeszów (Poľsko), Bienále grafického designu Brno, Virtual Biennale Prague (Česko), Lahden Julistebiennale Lahti (Fínsko), Colorado International Invitational Poster Exhibition Fort Collins (USA), Bienal Internacional del Cartel México City (Mexiko), Toyama Poster Triennial, International Design Festival Ósaka (Japonsko), International Trnava Poster Triennial, Ekoplagát Žilina (Slovensko), Bologna Children’s Book Fair (Taliansko), International Triennial of the Stage Poster Sofia (Bulharsko), Salon International de l’Affiche Paris, Graphism(e) Paris, Salon International Dessin Presse & Humour Sain Just le Martell (Francúzsko), 4th Block – International Triennial of Graphics and Posters Kharkov (Ukrajina), International Poster Exhibition Aarhus, World of Poster Aarhus (Dánsko), International Environmental Poster Design Exhibition COP 3 Kyotó (Japonsko), PoszTerra /V4GADÓ (Budapešť, Praha), atď.
Košiare (vrch v Kremnických vrchoch)
Košiare je vrch v Kremnických vrchoch. Leží nad obcou Horné Pršany, približne západne od Banskej Bystrice.
Poloha
Nachádza sa vo východnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Banská Bystrica a v katastrálnom území obce Badín. Je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha východným smerom z hlavného hrebeňa v blízkosti sedla Tri kríže. Najbližšími sídlami sú severne ležiace Králiky a východne situované Horné Pršany a Malachov.
Opis
Košiare sú súčasťou bočného hrebeňa, ktorý vedie od hlavného hrebeňa až na Kečku nad Rakytovcami. Východne sa nachádza vrch Lažtek, severne Horná roveň , západne je sedlom oddelená Horná skala a južným smerom Laurín. Vrch patrí do povodia rieky Hron, kam smeruje severné svahy odvodňujúci Malachovský potok i južnú časť hrebeňa odvodňujúci Badínsky potok. Na vrchol nevedie značená trasa, no traverzom prechádza chodník z Horných Pršian.
Výhľady
Súvislý porast vrcholovej časti umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad na okolie, no na úbočí je viacero miest, poskytujúcich ďaleký výhľad. Z vhodných miest je tak vidieť nielen hlavný hrebeň a blízke vrchy pohoria a okolie Banskej Bystrice, no pri priaznivých podmienkach je pozorovateľná i Veľká Fatra, Nízke Tatry, Poľana, Ostrôžky a Javorie.
Prístup
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no južným úpätím vedie žlto značený chodník z Horných Pršian do sedla Tri kríže, z ktorého sa dá odbočiť.
Mary Ann Horton
Mary Ann Horton (rodným menom Mark R. Horton, * 21. november 1955, Richland, Washington, USA) je americká informatička, priekopníčka Usenetu a internetu. Prispela k systému Berkely UNIX (BSD) vrátane editora vi a databázy terminfo, vytvorila prvý nástroj na tvorbu binárnych príloh elektronickej pošty uuencode a v 80. rokoch 20. storočia stála na čele rozvoja siete Usenet.
Horton úspešne požiadala o pridanie prvého jazyka zahŕňajúceho transrodové osoby do politiky rovnakého zamestnávania vo veľkej americkej spoločnosti a zasadzovala sa za jazyk a poistné krytie zdravotných výhod pre transrodové osoby v iných spoločnostiach.
Horton je počítačová vedkyňa a transrodová pedagogička a aktivistka.
Vzdelanie
Horton sa narodila v Richlande v štáte Washington a vyrastala na Pacifickom severozápade. V roku 1970 sa Horton začala zaujímať o počítačové programovanie. V roku 1971 sa presťahovala do okresu San Diego a rýchlo si Kaliforniu zamilovala. V roku 1973 absolvovala strednú školu San Dieguito High School. V roku 1976 získala titul BSCS na University of Southern California, potom získala titul MSCS na University of Wisconsin a v roku 1978 prestúpila na University of California v Berkeley, kde v roku 1981 získala titul PhD. v oblasti počítačových vied.
Vo Wisconsine sa zoznámila s Unixom a vytvorila vylepšený textový editor pre UNIX s názvom hed. V Berkeley sa podieľala na vývoji systému Berkeley UNIX vrátane textového editora vi, systému uuencode (prvý mechanizmus pre binárne prílohy E-mailu), w a load averages, termcap a curses. Jej dizertačnou prácou bolo vytvorenie nového typu syntakticky orientovaného editora s textovým rozhraním. Táto technológia bola neskôr použitá na vytvorenie nástrojov na počítačom podporované softvérové inžinierstvo.
V roku 1980 Horton priniesla do Berkeley systém Usenet A News a začala podporovať jeho rast z pôvodnej siete s 10 lokalitami. K pôvodnej dialupovej technológii UUCP siete Usenet pridala podporu pre Berknet a ARPANET a pridala bránu medzi niekoľkými populárnymi konferenciami ARPANET a diskusnými skupinami Usenet „fa“. V roku 1981 ju stredoškolský študent Matt Glickman požiadal o projekt na jarné prázdniny a obaja navrhli a implementovali systém USENET B News, ktorý ponúkal významné vylepšenia výkonu a používateľského rozhrania potrebné na udržanie kroku s prudkým nárastom objemu prevádzky siete Usenet.
Práca s UNIXom a internetom
V roku 1981 sa stala Ann Horton členkou technického personálu Bell Labs v Columbuse v Ohiu. Do Bell Labs priniesla časti systému Berkeley UNIX do systému UNIX System V vrátane programov vi a curses; v rámci práce na curses vyvinula program terminfo ako náhradu za program termcap (väčšina tejto práce bola dodaná ako súčasť SVR2). V roku 1987 nastúpila do Bell Labs Computation Center, aby do Bell Labs priniesla oficiálnu podporu pre Usenet a e-mail.
Usenet sa pri odpovediach spoliehal na e-mail, čo si vyžadovalo, aby sa odkazy Usenetu mohli používať pre e-mail. Spočiatku všetky správy Usenetu a UUCP používali ako e-mailové adresy tzv. „bang paths“ (! adresy), napríklad unc!research!ucbvax!mark. Horton riadila tento e-mailový proces vrátane používania brány ARPANET/UUCP, pričom používala smerované e-mailové adresy, napríklad cbosgd!mark@berkeley. Tieto adresy boli zložité, spletité a niekedy nejednoznačné. Keď boli v roku 1983 prvýkrát vytvorené internetové domény, Horton sa zasadzoval za ich používanie a uverejnila klasický článok „Čo je doména?“.
Na konferencii Usenix v januári 1984 získala Mary Horton skupinu dobrovoľníkov, ktorí vytvorili projekt mapovania UUCP. Dobrovoľník pre každý región spravoval mapu pripojenia UUCP daného regiónu a pravidelne ju zverejňoval v diskusnej skupine comp.mail.maps. Každá lokalita spustila program pathalias Steva Bellovina a Petra Honeymana na vytvorenie lokálne optimalizovanej databázy smerovania elektronickej pošty z tejto mapy. Horton spolupracovala s Chrisom Seiwaldom a Larrym Autonom na vytvorení programu smail<-kbd>, ktorý používal túto databázu na smerovanie elektronickej pošty pomocou e-mailových adries, napríklad mark@cbosgd.UUCP.
V polovici 80. rokov 20. storočia sa na začiatku používali domény.ARPA,.UUCP,.CSNET a.BITNET ako domény najvyššej úrovne, ktoré predstavovali štyri hlavné e-mailové siete. V januári 1986 Horton zastupovala UUCP na stretnutí s cieľom dohodnúť technickú spoluprácu týchto sietí. Ďalšími účastníkmi boli Dan Oberst zastupujúci sieť BITNET, Craig Partridge zastupujúci sieť CSNET a Ken Harrenstein, ktorý stretnutie organizoval v mene siete ARPANET. Harrenstein presvedčil ostatných, aby podporili vytvorenie šiestich funkčne najvyšších domén COM, EDU, ORG, NET, GOV a MIL. Každá sieť bola oprávnená registrovať domény COM, EDU, ORG a NET. Táto skupina registrátorov bola predchodcom registra doménových mien ICANN.
Horton implementovala časť registra UUCP reorganizáciou projektu UUCP na „UUCP zónu“. Spolu s Timom Thompsonom Horton zaregistrovala 150 organizácií, ktoré využívajú len UUCP, s oficiálne schválenými doménami .COM a .EDU. mark@stargate.com sa stala platnou e-mailovou adresou UUCP, aj keď sa správa doručovala prostredníctvom UUCP pomocou vytáčaných modemov.
UUCP Zone sa spojila s projektom Stargate Lauren Weinsteinovej, ktorá vybudovala pilotný projekt na prenos Usenetu cez satelitnú televíziu, a založila spoločnosť Stargate Information Systems. Prvá doména, ktorú zaregistrovali, bola stargate.com, druhou bola doména Hortonovej zamestnávateľa, att.com. Doména att.com sa pripájala k internetu pomocou vytáčaných modemov až do roku 1990, keď Horton implementovala architektúru firewallu Billa Cheswicka. a vytvorila tak prvé pripojenie TCP/IP spoločnosti AT&T k internetu s preukázateľne bezpečným firewallom.
Kniha Mary Horton, Portable C Software z roku 1990 sa stala populárnou príručkou pre programovanie v jazyku C. Uvádzalo sa v nej funkcie a techniky programovania, ktoré sa dajú spoľahlivo používať na rôznych typoch počítačových systémov, a ktoré metódy sú neprenosné.
V roku 1992 vytvorila Mary Horton interný e-mailový balík pre Bell Labs s názvom EMS (Electronic Messaging System). Tento balík integroval existujúci e-mailový systém založený na UUCP s adresárom dôveryhodných stránok AT&T „POST“ a svetom e-mailov založeným na internetových doménach. Vytvorila a viedla podporovanú e-mailovú službu pre Bell Labs. Tento systém podporoval mnoho formátov e-mailových adries vrátane tých, ktoré sa dynamicky dopytovali adresára POST.
V roku 2000 nastúpila Mary Horton do spoločnosti Avaya, kde zastávala pozíciu senior manažérky pre podnikovú elektronickú poštu a adresár spoločnosti Avaya. V roku 2002 sa pripojila k skupine UNIX Implementation Engineering v spoločnosti Bank One, ktorú v roku 2004 kúpila spoločnosť JPMorgan Chase. Nakoniec si Hortonová splnila svoj celoživotný sen a v roku 2007 sa presťahovala z Columbusu do San Diega, kde nastúpila do tímu prevádzky prenosovej siete spoločnosti Sempra Energy.