cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nicol Čupková
Hokejové začiatky a klubová kariéra
Narodila sa v Košiciach, ale od malička vyrastala v Michalovciach, kde od štyroch rokov začala trénovať a hrávať hokej, zatiaľ v chlapčenských družstvách. V druhom ročníku ZŠ bola na hosťovaní v chlapčenskom družstve štvrtákov z Trebišova. Počas 7. až 9. ročníka na ZŠ okrem toho, že bola platnou hráčkou v družstve michalovských žiakov (chlapcov), hosťovala aj v prvoligových ženských družstvách Prešova, Popradu a naspäť Prešova. Je členkou HK Mládež Michalovce a počnúc sezónou 2008/09 hosťuje v drese HC Slovan Bratislava - ženy, účastníka medzinárodnej Elitnej ženskej hokejovej ligy (EWHL). Po skončení Zimných olympijských hier 2010 bol HC Slovan Bratislava - ženy rozpustený a Nicol Čupková sa vrátila do svojho materského klubu HK Mládež Michalovce, kde mala v sezóne 2010/11 hrávať v družstve chlapcov - dorastencov. Popri tom mala v rámci hosťovania posilniť aj ženský celok majstra SR 2009/10 HC OSY Spišská Nová Ves v zápasoch Pohára majstrov.
Holyně
Holyně je katastrálne územie Prahy. Leží v mestskej časti Praha-Slivenec a patrí do správneho obvodu Praha 5. Je tu evidovaných 14 ulíc a 169 adries. Žije tu 400 obyvateľov.
Nicol Čupková
Hokejové začiatky a klubová kariéra
Počas letnej prestávky sa situácia zmenila a HC Slovan ženy bol znova obnovený. Nicol sa vo Vysokých Tatrách a v Česku mala zúčastniť aj letných tréningových kempov ruského profesionálneho celku HK Tornado Moskva, ktorý sa o ňu už dlhšie zaujímal. Kvôli zraneniu ruky sa však týchto kempov napokon nezúčastnila a v sezóne 2010/11 zostala na Slovensku v ženskom HC Slovan.
Holyně
Holyně je malá obec, ktorá sa ani pripojením k Prahe veľmi nezmenila. Prvá časť Holyně bola pripojená v roku 1968, celé katastrálne územie v roku 1974.
Nicol Čupková
Prestup do Spišskej Novej Vsi a neskôr do Ufy
V septembri 2011 Nicol Čupková prestúpila z HK Mládež Michalovce do ženského HC OSY Spišská Nová Ves. Dohoda medzi klubmi znela na jednu sezónu s podmienkou, že ak o Nicol Čupkovú prejaví záujem ruský klub Agideľ Ufa, HC OSY Spišská Nová Ves ju uvoľní. Ufa jej v októbri 2011 prestup ponúkla a Nicol na túto ponuku odpovedala kladne. 14. októbra 2011 odohrala v v Čeľabinsku proti domácemu Fakel Korkino svoj prvý zápas v ruskej ženskej lige, v ktorom po nerozhodnom výsledku aj po predĺžení zaznamenala víťazný gól v rozhodujúcich samostatných nájazdoch.
EWHL v sezóne 2010/11
V základnej časti hralo osem celkov, ktoré sa stretli dvojkolovo každý s každým. Prví štyria postúpili do finálového play-off turnaja, ktorý sa uskutočnil v dňoch 26. a 27. februára 2011 a jeho víťazom sa stal rakúsky Vienna Sabres.
Ďalšie informácie a tabuľka v článku: Elite Women’s Hockey League
V 16 zápasoch EWHL 2010/11 (vrátane 2 zápasov play-off) strelila Nicol Čupková 13 gólov a dosiahla 11 asistencií. V kanadskom bodovaní skončila na 6. mieste s 24 bodmi.
Konečná tabuľka produktivity - 10 najlepších:
Reprezentácia - ženy
Ako trinásťročná dostala v marci 2006 pozvánku do ženskej hokejovej reprezentácie. Zúčastnila sa kvalifikačného turnaja o postup na Zimné olympijské hry 2010 v kanadskom Vancouveri, ktorý sa konal v bavorskom meste Bad Tölz v novembri 2008, ako aj MS I. divízie v rakúskom Grazi v apríli 2009. Na oboch týchto turnajoch obsadilo Slovensko prvé miesto, čím si vybojovalo účasť na Zimných olympijských hrách 2010 aj v elitnej kategórii MS 2011, pričom Nicol Čupková bola v Bad Tölzi aj v Grazi najmladšou hráčkou reprezentácie SR.
Zimné olympijské hry
Reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouveri.
Reprezentácia - juniorky
Svoju reprezentačnú premiéru na v súťažiach riadených IIHF absolvovala vo februári 2007 v nemeckom Bad Tölzi, kde sa hrala jedna z troch kvalifikačných skupín o postup na prvé majstrovstvá sveta žien do 18 rokov, ktoré sa uskutočnili o januári 2008 v Kanade. Slovensko obsadilo v skupine tretie miesto (za postupujúcimi celkami Nemeckom a Ruskom a pred Francúzskom) a na MS 2008 sa nekvalifikovalo.
Chelčice
Chelčice je obec v Česku v okrese Strakonice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 393 obyvateľov, z toho 211 mužov a 182 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,8 roka (muži 35,2 roka, ženy 40,8 roka).
Gerald Beresford Whitham
Gerald Beresford Whitham (* 13. december 1927, Halifax, Spojené kráľovstvo – † 26. január 2014) bol britsko-americký matematik.
Vyštudoval Victoria University of Manchester a v roku 1953 tu získal doktorát pod vedením Jamesa Lighthilla.
Od roku 1962 bol profesorom aplikovanej matematiky na California Institute of Technology. Bol známy predovšetkým vďaka práci v matematickej fyzike, najmä v oblasti prúdenia tekutín a vlnenia.
Bol členom American Academy of Arts and Sciences od roku 1959 a Kráľovskej spoločnosti od roku 1965.
V roku 1980 dostal Wienerovu cenu za aplikovanú matematiku.
Bitka na Somme
Bitka na Somme môže byť:
Głogów Małopolski
Głogów Małopolski je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat rzeszowski v rovnomennej gmine.
Žije tu 5 196 obyvateľov (30.6.2007).
Trélans
Trélans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dexamenos
Dexamenos (starogr. Δεξαμενός – Dexamenos) môže byť:
Horní Měcholupy
right|thumb|Veronské námestie
Horní Měcholupy sú štvrť a katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 36 ulíc a 561 adries. Žije tu 12 462 obyvateľov. Horní Měcholupy sú spoločne s Hostivařou súčasť mestskej časti Praha 15.
Nažka
Nažka (iné názvy: achénium, spermidium ; ) je jednoplodolistový s blanitým alebo kožovitým oplodím, napr. plod duba – žaluď. Nažka patrí medzi suché, nepukavé plody, je to druh rastlinného semena, obsahuje len 1 semeno a vzniká buď z jedného, alebo z viacerých plodolistov. Nažky sú opatrené zariadeniami uľahčujúcimi ich šírenie, ako sú napr. háčiky, rozšírené oplodie alebo páperie. Nažka sa vyskytuje v krytosemenných rastlinách, napr. v hviezdicovitých (slnečnica, georgíny atď.). Nažky môžeme prirovnať k ovociu, ktoré nesie semená. Oplodie nažky je blanité alebo kožovité a tesne prilieha k semenu. Zvláštnym typom nažky je krídlatá nažka čiže samara. Názov je odvodený od významu „nahý plod“.
Dvojplodolistový plod sa nazýva dvojnažka.
Vodopády Hlbokého potoka
thumb|Vodopád v Dolných dierach Vodopády Hlbokého potoka je sústava vodopádov v Jánošíkových dierach v Krivánskej Malej Fatre.
Vodopády Hlbokého potoka sú prírodné pamiatky, ktoré sú súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Rozsutec. Hlboký potok prekonáva sústavou vodopádov v častiach Jánošíkových dier Dolné diery, Nové diery, Horné diery a Tesná rizňa na krátkom úseku veľký výškový rozdiel. Všetky vodopády sa nachádzajú na turisticky značených chodníkoch a sú sprístupnené lávkami.
Abdus Salam
Abdus Salam (po anglicky) resp. Abd us-Sálam (po urdsky عبد السلام - transliterácia  'Abd ul-Sálam resp.  'Abd al-Sálam, transkripcia Abd us-Sálam; prepisované aj Abdus Sálam či Abdul Sálam) (* 29. január 1926, Jhang, Pakistan - † 21. november 1996, Oxford, Spojené kráľovstvo) bol pakistanský teoretický fyzik a astrofyzik.
V roku 1979 dostal spolu s Sheldonom Glashowom a Stevenom Weinbergom, ako prvý Pakistanec a moslim, Nobelovu cenu za fyziku za model zjednocujúci slabé a elektromagnetické interakcie a predpoveď existencie neutrálnych prúdov.
Koruna Zeme
Koruna Zeme (angl. Seven Summits) je názov pre sedem najvyšších vrcholov jednotlivých svetadielov. Predstavuje prestížny horolezecký projekt, ktorý v 80. rokoch 20. storočia zadefinoval amatérsky horolezec Richard Bass a neskôr modifikoval Reinhold Messner.
right|thumb|420px|Vrcholy Koruny Zeme. Mapa ukazuje deväť možných vrcholov, podľa rôznych definícií kontinentálnych hraníc.
História
Prvým, kto si vytýčil zdolať najvyššie vrcholy siedmich kontinentov bol podnikateľ a amatérsky horolezec Richard Bass. Jeho nasledovníkom bol Pat Morrow, ktorý však akceptoval i Messnerov zoznam a 7. mája 1986 sa stal prvým horolezcom, ktorý zdolal všetkých osem vrcholov, obsiahnutých v oboch zoznamoch.
Prvou ženou, ktorá dokázala úspešne vystúpiť na Korunu Zeme, bola Junko Tabeiová (28. júla 1992).
Zo Slovenska sa na najvyššie vrcholy kontinentov dostal Peter Hámor.
Transplantácia (anatómia)
Transplantácia (, zo slov trans- = cez, planta = sadenica) je prenesenie celého orgánu alebo jeho časti z jedného organizmu do druhého, za účelom náhrady príjemcovho (lekársky výraz akceptor) poškodeného alebo zlyhávajúceho orgánu. Darca (lekársky výraz donor) orgánu môže byť žijúci alebo mŕtvy.
Pôvod orgánov
Krvná transfúzia a transplantát kostnej drene sú špeciálne prípady, kedy je tkanivo obnoviteľné. V ostatných prípadoch, žijúci darca orgánu musí mať druhý taký istý orgán (napríklad obličky), alebo môže poskytnúť len časť orgánu (napr. pečeň, podžalúdková žľaza alebo tenké črevo).
Na rozdiel od darcov s mozgovou smrťou, ktorí tvorili väčšinu mŕtvych darcov posledných dvadsať rokov, stále narastá počet darcov „bez bitia srdca“, zvyšujúc tak množstvo transplantátov, pretože ich potreba stále narastá.
Jednotlivé transplantáty
Orgány a tkanivá, ktoré môžu byť v dnešnej dobe transplantované:
Carrelov „U“ steh
Zásadnou zmenou bol objav cievneho stehu. Francúz Alexis Carrel bol v Paríži svedkom atentátu na srbského cára, ktorý bol postrelený a vykrvácal. Carrela, ktorý sa problémom zaoberal od roku 1902, priviedla táto príhoda k rozhodnutiu skúsiť cievy zošiť tzv. „U“ stehom. Jeho technika spočívala vo vychýlení koncov tepien nahor a ich zošitie hrubým materiálom. Stehy neboli vo vnútri cievy a krv mohla voľne prúdiť. Ibaže vtedy ešte nebol objavený heparín zabraňujúci zrážanlivosti krvi, takže sa tepna často okamžite upchala krvnou zrazeninou. Carrel odišiel zdokonaľovať svoj objav do USA a v roku 1912 mu bola za prácu o zošívaní a transplantácií ciev a iných orgánov udelená Nobelova cena za fyziológiu alebo medicínu.
Prvé transplantácie
Prvú úspešnú transplantáciu obličiek urobil v roku 1950 americký chirurg R. Lawler. Ale ešte do polovice 20. storočia nebola známa takzvaná odmietavá reakcia organizmu na štep – príčina, prečo nebolo možné úspešne transplantovať aj iné orgány. Najďalej vo svojich pokusoch dospel ruský chirurg Wladimir Demichow. Ten vymyslel techniky transplantácie srdca, ktoré nejaký čas fungovali. Ale pretože nevedel nič o imunológii, pokusné zvieratá po niekoľkých hodinách umierali.
V roku 1960 bol ocenený anglický vedec sir Peter Medawar za objav získanej imunologickej tolerancie k cudzím tkanivám. K rovnakému objavu došiel aj český vedec M. Hašek. Obaja vedci došli k rovnakému záveru, že keď sa vymení genetická informácia vo vajíčku, dochádza v ňom k navodeniu imunologickej tolerancie – k spojeniu, ktoré predáva genetickú informáciu. Tým sa dokázalo, že genetická bariéra nie je neprekonateľná.
Súčasne prebiehal farmakologický výskum. V šesťdesiatych rokoch boli objavené imunosupresívne účinky kortikoidov (t. j. tlmiace imunitné reakcie organizmu). Tie boli pôvodne vymyslené ako liek proti progresívnemu ochoreniu kĺbov. Zároveň sa z pôvodne protinádorového lieku 6 mercaptopurin odvodil azatioprín – prvé imunosupresívum. Ten spolu s kortikoidmi umožnil spustenie programu transplantácií obličiek. Sú najprístupnejšie a imunologicky veľmi výhodné.
Chirurgovia však začali premýšľať i o transplantácii iných orgánov. Ešte pred transplantáciou srdca uskutočnil v roku 1963 americký chirurg Thomas Starzl transplantáciu pečene u troch pacientov. Prvý pacient zomrel počas operácie, druhý po siedmich a tretí po 22 dňoch. V tom istom roku transplantoval J. Hardy pľúca. Pacient však po osemnástich dňoch zomrel. Nasledovali transplantácie pankreasu a čreva. Ibaže dovtedajšie imunosupresíva nestačili na náročné transplantácie, kedy sa prenáša väčšie množstvo tkaniva. Navyše sa u týchto orgánov nepodarilo zistiť, kedy dochádza k odhojivej reakcii, ktorá vyžadovala nasadenie veľkého množstva kortikoidov, aby sa zabránilo imunologickej reakcii. Preto sa transplantácie ostatných orgánov stali predmetom klinického výskumu a pokračovalo v nich len málo pracovísk.
Transplantácie umelých orgánov
V priebehu 90. rokov, boli človekom vyvinuté materiály a zaradenia, ktoré môžu úspešne nahradiť časti živých systémov v ľudskom tele. Tieto špeciálne materiály – schopné fungovať v intímnom elektrickom spojení so živým tkanivom a s minimálnym nepriaznivým účinkom alebo odmietnutím – sa nazývajú biomateriály. Zaradenia konštruované z biomateriálov a navrhnuté pre vykonávanie špecifických funkcií v ľudskom tele sa obvykle nazývajú biologické zaradenia alebo implantáty.
Prvé úspešné implantáty boli kostné platničky, predstavené v roku 1900 na stabilizovanie kostnej fraktúry a urýchlenie jej hojenia. Pokrok v materiálovom inžinierstve a operačných technikách, viedlo k experimentu náhrady ciev v roku 1950, ventil umelého srdca a bedrový kĺb boli vo vývoji v roku 1960. Už v roku 1969 sa americký chirurg Denton Cooley rozhodol implantovať elektrickú pumpu o váhe 340 gramov, ktorú skonštruovali Domingo Liotta a Charles Bell. V 70. rokoch vytvorili americkí vedci William DeVries a Robert Jarvik umelé srdce. Problém nespočíval v nemožnosti jeho implantovania, ale v tom, že umelé srdce potrebuje pneumatický pohon. Srdcové chlopne pracujú ako jednocestné ventily a musia sa otvárať v určitom čase, danom desatinami sekundy. V tej dobe totiž nebolo technicky možné docieliť, aby sa chlopňa zavierala plynulo.
Už pri prvom implantáte kostnej platničky, boli zistené materiálové a konštrukčné problémy, ktoré mali za následok predčasnú stratu funkčnosti implantátu (mechanická porucha, korózia a slabá biokompatibilita). Dizajn, výber materiálu a biokompatibilita zostávajú aj naďalej kritické otázky súčasných biologických implantátov a zariadení. K vývoju umelých orgánov alebo implantátov napomáhajú aj najnovšie vedecké poznatky, elektronika, miniatúrne čipy, používané na kontrolu a ovládanie niektorých orgánov. Biomateriály teraz hrajú hlavnú úlohu vo výmene alebo zlepšovaní funkcií každého dôležitého systému v ľudskom tele (kostrový, obehový, nervový, a tak ďalej).
Trendy transplantácie
Transplantácia celého tela, ktorá je prinajmenšom chirurgicky možná, by mohla v budúcnosti predĺžiť život týmto trom skupinám:
Oblak
Často sa objavuje mylný názor, že oblaky sú zložené z vodnej pary. Nie je to pravda, pretože samotná vodná para je neviditeľná bez ohľadu na výšku a hustotu. Oblaky predstavujú vodu v kvapalnom alebo pevnom skupenstve.
Oblaky sa odlišujú vzhľadom, výškou, v ktorej vznikajú, aj vlastnosťami. Tieto rozdiely sú základom medzinárodného systému ich klasifikácie. Táto klasifikácia je odvodená od klasifikácie, ktorú zaviedol v roku 1803 Luke Howard. Názov mrakov sa tvorí kombináciou štyroch latinských slov: cirrus (riasa alebo kučera), stratus (vrstva alebo sloha), nimbus (dážď) alebo cumulus (kopa). Spomínaná klasifikácia obsahuje 10 základných typov. Oblakmi môžu byť útvary z malých častíc, napríklad z výbuchu sopky, požiaru, kondenzačnej stopy po prelete lietadla či atómový hríb (nie však hydrometeory, ako napr. hmla či snežný vír). Svetová meteorologická organizácia tieto javy vo svojom International Cloud Atlas od roku 2017 definuje ako "špeciálne oblaky".
Význam
Najväčší význam oblakov spočíva v tom, že z nich padá dážď alebo sneh a voda z atmosféry sa ich prostredníctvom vracia opäť na zemský povrch. Sú preto dôležitou súčasťou kolobehu vody. Pokiaľ majú z nich vypadávajúce vodné kvapky dosiahnuť povrch, musia mať určitú minimálnu veľkosť, ktorá zaručí, že sa nevyparia (resp. nevysublimujú) pri prelete atmosférou. Dôležitá je tiež vzdialenosť, ktorú musia preletieť, čiže výška oblaku. Z vysokých a stredne vysokých oblakov zrážky na zem nedopadajú, pretože sa všetky vyparia ešte pred dopadom.
Vďaka svojej bielej farbe oblaky tiež výrazne odrážajú dopadajúce slnečné svetlo späť do kozmu a zvyšujú tak odrazivosť (albedo) planéty. Z tohto dôvodu je povrch Zeme ukrytý pod mrakmi menej zahrievaný. Odrazivosť jasného oblaku je až 0,7 – 0,9, čo znamená, že oblak odrazí 70 % až 90 % dopadajúceho svetla. Vyššiu odrazivosť dosahuje už len čerstvo napadaný sneh. Množstvo energie, ktorú oblaky odrazia naspäť do kozmu, je asi 20 % a ďalších 19 % absorbujú.
Z pozorovania oblakov je tiež možné odhadnúť vývoj počasia v nasledujúcich hodinách až dňoch. Oblaky veľa vypovedajú o procesoch, ktoré prebiehajú v atmosfére. Presnejší odhad počasia je však možné urobiť len spoločne so sledovaním ďalších meteorologických prvkov, ako je vlhkosť vzduchu, vietor, zmeny tlaku a pod.
Vznik
Oblaky sa môžu skladať z častíc rôznej veľkosti a rôzneho pôvodu. Vznik a vývoj prírodných oblakov je úzko viazaný na termodynamické podmienky v okolitej atmosfére a vo vnútri oblaku. Keďže sa tieto podmienky s časom menia, oblak sa neustále vyvíja. Vznik oblaku je súčasťou kolobehu vody, počas ktorého sa z povrchu vodných plôch, pôdy a živých organizmov vyparuje voda. Maximálna koncentrácia vodnej pary v atmosfére je 4 %. Vtedy hovoríme o 100-percentnej vlhkosti vzduchu. Vzduch s obsahom vodnej pary začne stúpať, čo sa deje z najrôznejších príčin, väčšinou kvôli jeho vyššej teplote a preto menšej hustote v porovnaní s chladnejších hustejším vzduchom, ktorý klesá nadol a teplý vzduch vytláča nahor. Výstup vzduchu sa však môže uskutočniť aj pozdĺž frontálnej plochy či pozdĺž terénnych prekážok (pohoria). Keďže so stúpajúcou výškou sa tlak vzduchu znižuje, zahriaty vzduch sa rozpína a zároveň ochladzuje. Po poklese teploty vzduchu vodná para začne opäť prechádzať do kvapalného skupenstva, čiže kondenzovať. Ak je teplota nižšia ako 0°C, vodná para sa zmení (desublimuje) na drobné ľadové kryštáliky.
Oblasť, v ktorej teplota vzduchu poklesne pod kondenzačnú teplotu, sa nazýva kondenzačná hladina. Výška kondenzačnej hladiny nie je stála a závisí od podmienok v atmosfére. Predstavu o aktuálnej výške kondenzačnej hladiny si môžeme urobiť, keď je obloha pokrytá väčšími oblakmi typu kumulus. Ich tmavá, ostro ohraničená základňa leží na kondenzačnej hladine.
Vertikálne pohyby vzduchu, ktoré vynášajú vzduch s vysokým obsahom vodnej pary do väčších výšok, sa nazývajú konvekcia. Rýchlosť výstupných prúdov dosahuje 5/s aj viac.
Pre vznik oblaku je však okrem vodnej pary nevyhnutná tiež prítomnosť kondenzačných jadier, maličkých častíc aerosólu s priemerom okolo 10−7 až 10−9 metra. Prirodzenými kondenzačnými jadrami sú napríklad častice vulkanického prachu, peľ, kryštáliky morskej soli, čiastočky pôdy. Na kondenzačnom jadre vodná para opäť skondenzuje do kvapalného skupenstva, alebo, pri teplotách pod 0°C, rovno desublimuje do pevného skupenstva. Kvapôčky rastú aj tým, že navzájom splývajú. Ak sa vodné či ľadové kvapôčky vyparia alebo sublimujú predtým, ako dosiahnu veľkosť zrážkových elementov, oblak sa udržuje v rovnováhe.
Kvapôčky tvoriace oblaky sú schopné narásť do rozmerov potrebných pre utvorenie oblaku aj bez kondenzačných jadier, agregáciou jednotlivých molekúl vody. Tento proces je však taký pomalý, že sa na vzniku oblakov podieľa len minimálne. Kondenzačné jadrá uľahčujú prechod vodnej pary do ďalších skupenstiev.
Vnútorná štruktúra
thumb|[[Perleťové oblaky sú typické pre extrémne výšky, a teda aj nízke teploty (okolo −80 °C), v ktorých vznikajú, tvorené výlučne ľadom]] Veľkosť kvapôčok, z ktorých sú oblaky tvorené, je pri rôznych typoch oblakov rôzna. Najväčšie kvapôčky sú v dažďových mrakoch nimbostratus, kde dosahujú v hornej časti oblaku rozmery až 100 mikrometrov, Najmenšie kvapôčky boli nájdené v oblakoch kumulus a stratus, kde dosahovali rozmery okolo 9 mikrometrov.
To, či je oblak tvorený drobnými kvapôčkami alebo ľadovými kryštálikmi, nezávisí len od teploty okolitého prostredia. Existencia vodných kvapiek bola preukázaná dokonca aj v oblakoch s teplotami do −42 °C, len pod touto teplotnou hranicou sa vyskytujú oblaky tvorené výlučne ľadom. Vodné kvapky s teplotou pod 0°C sa nazývajú prechladené. Prechladené kvapky hrajú dôležitú úlohu pri vzniku zrážok.
Farba
Pri západe alebo východe slnka nastáva pohlcovanie iných vlnových dĺžok ako na poludnie, čo sa prejavuje nielen zmenou farby oblohy, ale aj oblakov. Na dobre vyvinutých, do výšky sa rozprestierajúcich oblakoch typu kumulus congestus alebo kumulonimbus možno večer pozorovať plynulé farebné prechody od zlatožltej až červenkastej v spodnej časti po žiarivo bielu v hornej časti. Je to spôsobené tým, že slnečné svetlo dopadajúce na vrcholky oblakov prechádza cez výrazne menej husté časti atmosféry ako svetlo dopadajúce na ich základne. Preto zoslabuje jeho farebný efekt polarizácie svetla.
Dúhové sfarbenie majú tzv. perleťové oblaky.
Hmotnosť
Hmotnosť oblaku závisí od jeho rozmerov, typu, veľkosti a hustoty vodných častíc, ktoré ho tvoria. Jednotlivé oddelené oblaky typu kumulus mediocris napríklad obsahujú asi 1 gram vody na m3. Oblak kumulus mediocris so základňou s plochou a maximálnou výškou 500 metrov by vážil viac ako 250 ton. Oblak kumulonimbus s rovnako veľkou základňou, ako v predchádzajúcom prípade a s výškou váži pri hustote 4 g vody na m3 až 31 400 ton.
Historický vývoj
thumb|Luke Howard Prvé rozlišovanie oblakov podľa tvarov a farieb je známe už z 3. tisícročia pred Kr. v Mezopotámii kvôli určovaniu počasia. V novoveku ako prvý poukázal na nutnosť triedenia oblakov francúzsky prírodovedec Jean Baptiste Lamarck. V meteorologickej ročenke z roku 1802 publikoval svoju klasifikáciu oblakov, ktorá sa však neujala. O rok neskôr nezávisle od Lamarcka zverejnil svoju schému oblakov amatérsky meteorológ Luke Howard. Howard navrhol latinské názvoslovie a tri hlavné oblačné druhy (Cirrus, Cumulus, Stratus), medzitvary však presadil až francúzsky meteorológ E. Renou v roku 1855. Howard zaviedol aj označenie Nimbus, ale v inej súvislosti, než v akej ho poznáme dnes. Howardova klasifikácia sa orientovala výlučne na viditeľné znaky oblakov, akými sú výška, rozsah a tvar. Tieto znaky však nevypovedali nič o príčine vzniku oblakov, a preto sa vyskytlo niekoľko pokusov o vytvorenie takej klasifikácie, ktorá by tento nedostatok nemala. Moderná sústava oblakov vyšla až v roku 1896 a na jej vzniku sa podieľali Švéd  H. M. Hildebrandsson    a Angličan R. Abercromby. Ich zásluhou došlo k medzinárodnej dohode a k vydaniu prvého atlasu verných zobrazení tvarov oblakov.
Súčasné triedenie
Oblaky možno triediť podľa rôznych kritérií.
Podľa výšky možno oblaky zaradiť medzi vysoké (5 nad povrchom zeme), stredné (2) a nízke (0). Búrkový oblak kumulonimbus, nie je zaradený do žiadnej výškovej kategórie, pretože sa rozprestiera súčasne vo všetkých výškach. Najväčšia výška, v ktorej sa ešte oblaky bežne nachádzajú, je a aj to len v rovníkových oblastiach. Minimálna výška nie je nijako vymedzená, pretože oblak môže doslova "ležať na zemi". Vtedy sa nazýva hmla.
Menej používaná je klasifikácia podľa mikroštruktúry oblaku a genetická klasifikácia oblakov  – klasifikácia podľa ich vzniku vývoja. Oblaky možno označovať aj pomocou ich materského oblaku, tzn. oblaku, z ktorého vznikli. Označujú sa názvom patričného druhu s prívlastkom z názvu druhu materského oblaku + prípona. center|thumb|upright=2|10 základných typov oblakov – porovnanie ich vzájomnej hrúbky a výšky Najčastejšie je používané triedenie oblakov podľa ich tvaru (morfológie). Táto klasifikácia je založená na Medzinárodnom atlase oblakov, ktorý neustále aktualizuje a znovu vydáva Svetová meteorologická organizácia (WMO). Posledné vydanie pochádza z roku 1987. Existuje 10 morfologických druhov oblakov a to
Druhy sa ďalej rozdeľujú na tvary a odrody pomocou špecifických termínov, ktoré sa vzťahujú na ich tvar alebo charakter. Celkovo sa rozlišuje 10 druhov oblakov, 14 tvarov, 9 odrôd, 6 zvláštností, 3 sprievodné oblaky a 7 materských oblakov. Každý druh oblaku môže mať v jednej chvíli iba jeden tvar a môže pochádzať iba z jedného materského oblaku. Zároveň sa môžu v jednej chvíli kombinovať viaceré odrody, zvláštnosti a sprievodné oblaky.
Nasledujúca tabuľka ukazuje morfologickú a výškovú klasifikáciu oblakov. Hrubo sú vytlačené písmená, z ktorých je tvorená skratka druhu, tvaru alebo odrody.
Oblačnosť
Pokiaľ je obloha rovnomerne posiata vyššími, navzájom oddelenými oblakmi (kumulus), môže byť oblačnosť skreslená: v blízkosti zenitu pozorovateľa sa bude zdať redšia, pretože pozorovateľ uvidí viac modrej oblohy ako v blízkosti horizontu. Tento jav sa nazýva "efekt siluety" a je spôsobený tým, že pri kolmom pohľade oblohu zakrýva len základňa oblaku, ale pri bočnom pohľade sa k nej pridávajú aj jeho steny.
Zvláštnosti
thumb|Oblak typu Mammatus Základné druhy oblakov môžu za určitých podmienok nadobudnúť nezvyčajné formy. Týmto formám sa hovorí zvláštnosti. Búrkový mrak napríklad môže rozšíriť svoj vrchol do tvaru kovadliny. Takémuto oblaku sa hovorí incus. Základňa oblakov viacerých typov zase môže nadobudnúť formu mamma – vtedy z oblaku visia zaoblené výbežky. Pokiaľ pod základňu oblaku smerujú zrážkové pruhy nedosahujúce povrch, oblak sa nazýva virga. Ak zrážkové pruhy dosahujú až na zemský povrch – praecipitatio. Ďalšie možné zvláštnosti sú arcus (hustý horizontálny oblak valcovitého tvaru), tuba (oblačný stĺp či lievik), pileus (ľadový oblak v podobe "čiapky" nad kumulami), velum (rozsiahly oblak podobný plachte nad kopovitými oblakmi) a pannus (roztrhané časti, fragmenty oblaku). Veľa oblakov má zvláštnosti druhovo špecifické, alebo sa ich zvláštnosti vyskytujú so špecifickými sprievodnými oblakmi. Napríklad zvláštnosť praecipitatio je viazaná na spodnú stranu oblaku nimbostratus.
Nezvyčajné oblaky
Pri prekonaní rýchlosti zvuku sa okolo lietadla utvorí Prandt-Glauertov oblak, ktorý vznikne zmenou objemu vzduchu s vysokým obsahom vodných pár. Umelé oblaky v podobe bielych pruhov sa tvoria aj za dráhou lietadiel letiacich vo výške 7 až. Vznikajú zamrznutím vodnej pary v spalinách lietadla, ale hlavne už prítomnej vodnej pary v okolitom vzduchu, ktoré k desublimácii „naštartujú“ pary z výfukov lietadla. Teplota vo výškach vzniku pruhov sa pohybuje okolo −60°C. Najprv majú vzhľad žiarivo bielych čiar, postupne sa však rozpadajú. Jednotlivé kryštáliky, ktoré ich tvoria, sa od seba vzďaľujú a sublimujú. Niekedy však môžu vydržať aj niekoľko hodín a postupne sa rozširovať a niektoré sa dokonca stanú nerozoznateľnými od prírodných oblakov. Podľa štúdie urobenej v septembri roku 2001 majú časté prelety lietadiel a s tým súvisiace kondenzačné pásy dokonca vplyv na lokálnu klímu a nepriaznivo ovplyvňujú aj astronomické pozorovania.
Veľmi zvláštne tvarované sú vzácne Kelvinove-Helmholtzove oblaky, ktoré majú vzhľad ostro vykrojených jemných vĺn s prelievajúcimi sa vrcholmi. Vznikajú už na existujúcom oblaku v dôsledku rýchlo sa pohybujúceho vzduchu, ktorý vanie nad ním. Mechanizmus ich vzniku sa nazýva Kelvinova–Helmholtzova nestabilita.
Drvivá väčšina oblakov sa vytvára v najspodnejšej vrstve atmosféry, v troposfére, ale vzácne sa vyskytujú aj stratosferické a mezosferické oblaky. Medzi ne patria perleťové oblaky a nočné svietiace mračná. Perleťové oblaky sa vzhľadom podobajú cirrom, ale líšia sa od nich výraznou irizáciou v podobe perlete. Cirrom sa podobajú aj nočné svietiace oblaky, na rozdiel od pravých cirrov sa však nachádzajú oveľa vyššie, v mezosfére (75 nad zemou). Ich pôvod doteraz nie je úplne známy. Svietia vďaka tomu, že odrážajú slnečné svetlo a to aj v čase, keď je už slnko príliš nízko pod obzorom na to, aby osvetľovalo nižšie položené troposférické oblaky.
Približne od polovice 90-tych rokov 20. storočia sa vyskytli opakované pozorovania zvláštneho oblaku, ktorý je len ťažko možné zaradiť medzi známe druhy. Je možné, že Svetová meteorologická organizácia doplní Medzinárodný atlas oblakov o nový druh, ktorý dostal pomenovanie asperatus. Jeho latinský názov znamená hrubý, búrlivý, zvlnený, čo zodpovedá jeho nezvyčajnému vzhľadu. Pozorovatelia ho často prirovnávajú k pohľadu na zvlnenú vodnú hladinu zospodu.
Orografické oblaky
thumb|left|Osamelý vrchol [[Matterhorn často sprevádzajú nezvyčajné oblačné formácie]] Oblaky, na ktorých vznik mali výrazný vplyv terénne prekážky, sa nazývajú orografické. Možno ich zaradiť do niektorého z 10 druhov oblakov. Známy orografický oblak je altokumulus lenticularis, ktorý sa tvorí za hrebeňmi pohorí. Je to biely oblak v tvare šošovky, ktorý niekedy pripomína lietajúci tanier. Typický spôsob jeho vzniku je vlnové prúdenie. Na prednom okraji sú oblaky väčšinou ostro ohraničené, na zadnej strane rozstrapkané a tenké. Hoci oblak pôsobí stacionárne, nemení tvar ani polohu, v skutočnosti v ňom prebiehajú dynamické procesy. Na náveternej strane do oblaku vstupuje kondenzujúca para a na záveternej strane sa vyparuje. Oblak naznačuje silné prúdenie vzduchu v troposfére.
Na osamelom horskom vrchole sa tvorí pri silnom vetre tzv. vlajkový oblak, oblačný golier alebo „čiapka“ zahaľujúca jeho vrchol.
S teplým padavým vetrom fénom (föhnom) súvisí vznik rozsiahlej vlnovej oblačnosti, ktorá zahŕňa už spomenutý altokumulus lenticularis, ale aj rotorové oblaky (na záveternej strane) a fénové steny (náveterná strana). Z fénových stien vypadávajú zrážky.
Lokálne veterné systémy spôsobujú vznik charakteristických oblakov aj na pobrežiach morí. Pri bríze, morskom vetre, môže nad pevninou vznikať pozdĺž pobrežia hradba oblakov.
Súvislosti s počasím
thumb|[[Halový jav známy ako „bočné slnko“]] Oblaky vypovedajú o procesoch, ktoré práve prebiehajú v atmosfére. V závislosti od vlhkosti a prúdenia vzduchu vznikajú charakteristické druhy oblakov. Jasná obloha, na ktorej sa netvoria kopovité oblaky a kondenzačné pruhy za lietadlom rýchlo miznú, naznačujú ustálené jasné počasie.
Búrky sú viazané výlučne na oblak kumulonimbus, najhrubší zo všetkých oblakov. Kumulonimby sa vyvíjajú z kumulov, preto ich prítomnosť (okrem kumulus humilis) na oblohe naznačuje zhoršenie počasia v blízkej budúcnosti, ktoré však nemusí byť len búrkového charakteru.
Cirry sú oblaky, ktoré v závislosti od typu dokážu symbolizovať pekné, ale aj zhoršené počasie. Cirrokumulus v podobe malých „baránkov“ býva predzvesťou búrok. Nízka zapojená oblačnosť (stratokumulus, stratus) je vo väčšine prípadov predzvesťou vytrvalého dažďa. Vo všeobecnosti možno povedať, že jemné, riedke, nezahusťujúce sa oblaky vysokej hladiny predznamenajú pretrvávajúce pekné počasie, ale postupne sa zväčšujúce a hustnúce vysoké oblaky naznačujú jeho zhoršenie.
Oblačnosť na iných telesách
thumb|Jemnejšia štruktúra oblačnosti na [[Venuša|Venuši sa dá pozorovať len na ultrafialových záberoch, akým je napríklad tento]] Oblaky môže mať každé teleso slnečnej sústavy, ktoré má dostatočne hustú atmosféru na to, aby v nej došlo ku kondenzácii častíc. Pritom to nie sú vždy častice vody – s výnimkou Marsu tvorí vodná para len malú prímes v oblakoch iných planét. Extraterestrické oblaky sú zložené najmä z iných zlúčenín, napríklad z kryštalického amoniaku a hydrosulfidu amoniaku (Jupiter, Saturn), a metánu (Urán, Neptún), alebo z kyseliny sírovej (Venuša).
Planéty
Hoci výskum kozmickými sondami odhalil, že aj Merkúr má atmosféru, je príliš riedka a oblaky sa v nej netvoria. Naopak, Venuša má oveľa hustejšiu atmosféru ako Zem a celú ju zahaľuje vrstva oblakov, kvôli ktorým povrch planéty nie je vôbec viditeľný. Táto vrstva sa nachádza vo výškach asi 50 a odráža až 60 % dopadajúceho slnečného žiarenia. Oblaky Venuše sú zložené z kvapôčok kyseliny sírovej, ktorých veľkosť v hlavnej vrstve dosahuje asi 2.
Atmosféra Marsu je tiež pomerne riedka, napriek tomu v nej možno pozorovať niekoľko druhov oblakov. Tie možno rozdeliť na oblaky z ľadových častíc, ktoré sú analogické pozemským oblakom (cirrom alebo kumulom), oblaky tvorené pravdepodobne kryštalickým oxidom uhličitým a na oblaky z prachu a piesku. V priebehu marťanskej jari a leta dochádza k vyparovaniu nad oblasťami polárnych čiapočiek, vzniku oblačnosti a jej presunu do rovníkových oblastí, kde mraky zamrznú a dopadnú na povrch v podobe ľadových kryštálikov.
Joviálne planéty majú mohutné atmosféry, ktoré nedovoľujú nahliadnuť do hlbších vrstiev planéty. Jupiter je známy svojou búrlivou a pestro sfarbenou oblačnosťou. Vrcholky najvyšších mrakov sú červené kvôli anorganickým polymérnym zlúčeninám fosforu, ktoré sa do nich dostávajú výstupnými prúdmi. Pod nimi sú biele vrstvy, nižšie sú hnedé a najnižšie pozorovateľné oblasti majú modré sfarbenie. Rozdielne sfarbenie mrakov spôsobuje okrem rôznych farebných prímesí aj meniaca sa teplota. Vrstva oblakov je podľa výpočtov asi hrubá a je usporiadaná do tmavých pruhov a svetlejších pásiem. left|thumb|Jemná štruktúra vrchných vrstiev oblakov [[Saturna ako ju nasnímala sonda Cassini]] Viditeľné mraky Saturna sú tvorené hlavne kryštalickým amoniakom. Výraznými atmosférickými útvarmi sú svetlé škvrny podobné tlakovým nížam na Zemi, ale tiež sú omnoho väčšie. Utvárajú ich konvektívne prúdy v atmosfére Saturna. Rýchlo menia tvar a po čase miznú.
Urán má mraky tvorené hlavne metánom, ktoré vytvárajú podobné, aj keď menej výrazné obrazce ako u Jupitera a Saturna. Na snímkach sondy Voyager 2, ktorá ho ako jediná skúmala zblízka, sa zistilo desať nevýrazných svetlých škvŕn, ktoré neskôr pozoroval aj Hubblov teleskop a boli interpretované ako mračná. Predpokladá sa, že v troposfére Uránu existujú zložité mračná z vody, hydrosulfidu amónneho, amoniaku, sulfánu či metánu.
Neptún je známy svojou búrlivou aktivitou v atmosfére. Unikátnym úkazom v Neptúnovej atmosfére je prítomnosť vysokých oblakov, ktoré vrhajú tiene na nepriehľadné vrstvy pod nimi. V atmosfére planéty boli pozorované aj mraky nápadne pripomínajúce pozemské cirry. Predpokladá sa, že by tieto mračná mohli byť skôr než z metánu zložené z kryštálikov vodného ľadu, ktorý tvorí 2,5 až 3 % atmosféry.
Mesiace
Dostatočne hustú atmosféru na vznik oblakov má tiež Saturnov najväčší mesiac Titan. Jeho atmosféra obsahujúca najmä dusík, metán a iné uhľovodíky, je nepriehľadná a úplne zakrýva pohľad na jeho povrch. Sonda Cassini v nej objavila gigantický oblak nad severným pólom. Má priemer až a siaha po 60-tu rovnobežku. Je pravdepodobné, že práve z tohto oblaku pršia uhľovodíky hromadiace sa v povrchových jazerách, ktoré sonda Cassini tiež objavila. Oblak existuje už niekoľko rokov a vedci predpokladajú, že v priebehu ďalšieho vývinu sa bude presúvať do južných polárnych končín. Na základe pozorovaní sondy Cassini v rokoch 2004 – 2007 planétologovia prišli k záveru, že oblaky na Titane sa tvoria a pohybujú skoro rovnako ako oblaky na Zemi. V lete na južnej pologuli pozorovali množstvo oblakov, ktoré navzdory očakávaniam pretrvali aj do začiatku jesene. Počasie na Titane tak pripomína pozemské babie leto, aj keď mechanizmus jeho vzniku je úplne iný.
Oblaky sa tvoria aj v atmosfére najchladnejšieho preskúmaného telesa slnečnej sústavy, Neptúnovho mesiaca Tritonu. Zložené sú z kryštalického zmrznutého dusíka. Sonde Voyager 2 sa podarilo jeden oblak na okraji disku mesiaca vyfotografovať, keď okolo neho v roku 1989 prelietala.
Iwonicz-Zdrój
Iwonicz-Zdrój je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat krośnieński v rovnomennej gmine.
Žije tu 1 852 obyvateľov (30.6.2007).
HK Medokýš Turčianske Teplice
Hokejový klub Medokýš Turčianske Teplice je slovenský hokejový klub z Turčianských Teplíc.
História
V roku 1989 vznikol klub Medokýš Ľadoveň Martin, začal hrávať v Krajských Majstrovstvách, ktoré v sezóne 1989/90 v skupine stred aj vyhral. V roku 1991 sa klub presťahoval do Turčianských Teplíc, kde bola postavená nová umelá ľadová plocha. Od sezóny 2007/08 do sezóny 2010/2011 mali Turčianske Teplice zastúpenie tímov vo všetkých vekových kategóriach. Pred sezónou 2011/2012 sa A-tím neprihlásil do tretej najvyššej súťaže.
Česko-Slovensko
🇨🇿 2. Slovenská národná hokejová liga - 3 ročníky
🇨🇿 Krajské Majstrovstvá SR - 1 ročník
Slovensko
🇸🇰 2. hokejová liga - 5 ročníkov (všetko umiestnenia v skupine Stred)
Labastide-sur-Bésorgues
Labastide-sur-Bésorgues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Labastide-sur-Bésorgues má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Labastide-sur-Bésorgues má 232 obyvateľov (2009).
Ruská Kajňa
Ruská Kajňa je obec na Slovensku v okrese Humenné.
Labastide-sur-Bésorgues
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Ruská Kajňa
Polohopis
Nachádza sa približne 30 km od najbližšieho mesta, ktorým je Humenné. V blízkosti sa nachádzajú aj mestá Vranov nad Topľou a Medzilaborce. V susedstve Ruskej Kajne sa nachádzajú obce Pakostov, Oľka a Ruská Poruba. Leží v údolí rieky Oľka.
Vodné toky
Obcou preteká rieka Oľka, ktorá sa pravidelne vylieva zo svojho koryta. Rieka Oľka preteká približne stredom obce. Do nej sa práve v strede vlievajú ďalšie dve menšie vodné toky.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rozložná
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rozložná v okrese Rožňava.
Ruská Kajňa
Dejiny
Obec sa prvýkrát spomína v urbári Stropkovského panstva z roku 1557. Z neho sa dozvedáme, že po dohode so šľachticom Gabrielom z Perína dedinu založil nemenovaný šoltýs so štyrmi poddanskými rodinami. V stredoveku patrila k Čičvianskemu panstvu. Neskôr však prešla pod správu panstva Stropkov. Patrila aj Pethőovcom. V rokoch 1713 - 1715 sa útekom poddaných úplne vyľudnila. V rolu 1720 boli v obci iba dve domácnosti. Až v roklu 1787 počas prvého celokrajinského sčítania ľudu mala obec Ruská Kajňa 16 domov a okolo 130 obyvateľov. Ďalší súpis obyvateľstva sa konal v roku 21 domov a 168 obyvateľov. V roku 1869 mala obec 103 obyvateľov. Tento pokles mohol súvisieť s morom, chorobami alebo nejakými nepokojmi. V roku 1910 mala obec už 175 obyvateľov. V minulosti sa obyvatelia venovali typickým prácam. Zaoberali sa poľnohospodárstvom, výrobou dreveného uhlia a lesnými prácami. Do roku 1918 obec administratívne patrila do zemplínskej stolice. Obec zasiahla prvá aj druhá svetová vojna. Druhá svetová vojna mala však väčšie následky. Za I. ČSR sa ráz obce nezmenil. Ako partizánsku obec ju Nemci 21. novembra 1944 celú vypálili. Bola vyznamenaná Pamätnou medailou SNP. Až po roku 1945 v obci opäť začína prekvitať život. V obci sa opäť začínajú budovať domy a opravovať poškodené stavby. JRD (Jednotné roľnícke družstvo) bolo založené v roku 1956. Časť obyvateľstva pracovala v priemyselných podnikoch v Košiciach, Humennom, Svidníku a Medzilaborciach.
Vývoj názvu obce:
Dĺžeň
Dĺžeň (´), alebo v iných jazykoch ostrý prízvuk, je diakritické znamienko.
V slovenčine sa používa na označenie dĺžky hlásky. V slovenčine sa zapisuje nad samohlásky (a, e, i/y, o, u) a spoluhlásky r a l. Ak sa zapisuje nad písmeno i, nahrádza bodku.
Yet Another Movie
„Yet Another Movie“ je v poradí šiesta skladba (spolu so skladbou „Round and Around“) z albumu A Momentary Lapse of Reason, ktorý vydala britská hudobná skupina Pink Floyd v roku 1987. Autormi skladby sú David Gilmour a Patrick Leonard.
Skladba obsahuje zvukové ústrižky z filmu Casablanka. Ide o demo, ktoré vzniklo počas nahrávania albumu The Final Cut (1983), ale Roger Waters sa rozhodol, že ho nepoužije.
Hostavice
right|thumb|Zvonička v Hostaviciach
Yet Another Movie
Koncertné verzie
Skladba bola vždy súčasťou setlistu na A Momentary Lapse of Reason Tour (1987-89). Nachádzala sa vždy medzi skladbami „Learning to Fly“ a „Round and Around“. Live nahrávka sa nachádza aj na koncertnom albume Delicate Sound of Thunder (1988). V tomto albume a aj v reedícii albumu A Momentary Lapse of Reason z roku 2011 sa skupina rozhodla rozdeliť kompozíciu „Yet Another Movie“ a „Round and Around“ na dve rozličné skladby.
Hostavice
Hostavice sú katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 40 ulíc a 480 adries. Žije tu 1 587 obyvateľov.
Yet Another Movie
Obsadenie
spolu s:
Wittes
Wittes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Agrigan
Agrigan (alebo Agrihan) je elipsový (predĺžená os má 8 km) ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v súostroví Severné Mariány v Tichom oceáne. Ostrov je najvyšší v celom súostroví (965 m). V roku 1990 kvôli nárastu indícií o blížiacej sa erupcii bolo obyvateľstvo evakuované, no žiadna erupcia nenastala. Následný pokus o znovuosídlenie sa neskončil úspešne, v roku 2005 žilo na ostrove deväť obyvateľov.
Ostrov je masívny stratovulkán, ktorého základňa je v hĺbke 4 000 m. Jeho vrchol je ukončený kalderou s rozmermi 1 × 2 km a stenami vysokými až 500 m. Posledná erupcia sa odohrala v roku 1917, jej pozostatky sú 3 m hrubé depozity tufov na juhovýchodnom pobreží.
Iné projekty
.
Štandardná sviečka
Štandardná sviečka je astronomický objekt so známou svietivosťou. Niekoľko dôležitých metód odvodzovania vzdialeností v extragalaktickej astronómii a fyzickej kozmológii je založených na štandardných sviečkach.
Porovnaním ich známej svietivosti (alebo jej odvodenej logaritmickej kvantity, absolútnej hviezdnej veľkosti) a pozorovanej svietivosti (zdanlivej hviezdnej veľkosti) je možné vypočítať vzdialenosť objektu nasledovne:
kde D je vzdialenostť, kpc je kiloparsek (103 parsekov), m je zdanlivá magnitúda a M absolútna magnitúda.
Trpasličia nova
Trpasličia nova je typ kataklyzmickej premennej hviezdy zloženej z tesnej dvojhviezdy, v ktorej jednou zložkou je biely trpaslík, ktorý akreuje hmotu svojho spoločníka. Trpaslíčie novy sú podobné klasickým novám, v ktorých sa biely trpaslík podieľa na periodických výbuchoch, ale mechanizmus je odlišný. Klasické novy sú výsledkom fúzie a detonácie akreovaného vodíka, zatiaľ čo podľa súčasnej teórie trpaslíčie novy vznikajú z nestability akréčneho disku, keď plyn v disku dosiahne kritickú hustotu, ktorá spôsobí kolaps na bieleho trpaslíka a uvoľní veľké množstvo gravitačnej potenciálnej energie.
Štandardná sviečka
Mezdi štandardné sviečky patria:
Trpasličia nova
Od klasických nov sa líšia vo viacerých veciach. Ich svietivosť je nižšia a sú typicky rekurentné v škálach od dní až po desaťročia. Svietivosť výbuchov sa zvyšuje s rekurenčným intervalom, ako aj s orbitálnou periódou. Posledné výskumy z HST ukazujú, že trpaslíčie novy by sa mohli neskôr používať ako štandardné sviečky pri meraní vzdialeností kozmických objektov.
Hájek
Hájek môže byť:
Cholupice
right|thumb|Cholupice
Cholupice sú katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 18 ulíc a 165 adries. Žije tu 564 obyvateľov.
Rhinoceros (pieseň)
„Rhinoceros“ je skladba a tretí singel z debutového albumu Gish skupiny The Smashing Pumpkins. 5:57 dlhá skladba bola napísaná Billy Corganom, nahraná v roku 1991 a ako singel vyšla 5. novembra 1991 a mierne zabodovala na vlne amerického alternative rocku. Pieseň je patrí ku tým, ktoré predznamenali zvuk tejto kapely, keď sa v piesni striedajú pomalé melodické časti z tvrdo znejúcimi riffmi a silným gitarovým sólom, a zároveň ku tým, ktoré má skupina ako jednu z mála permanentne hraných piesní z albumu Gish.
Hudobné video
Video bolo režírované Angelou Conway, ktorá na tomto poste pracovala aj na videu ku singlu „Siva“. Video sa skladá z niekoľkých častí. V purpurovej miestnosti môžeme vidieť D'arcy Wretzky ako sa hrá sediac za stolom s pingpongovou loptičkou. Zaujímavý efekt bol dosiahnutý prehratím záberov spomalene a následným prehraním opačne. V tej miestnosti tak isto hrajú všetci spoločne. Na niektorých záberoch je vidieť ako hrá bubeník Jimmy Chamberlin na gitaru a basgitaristka D'arcy Wretzky na tamburínu, čo môže diváka zmiasť, že Chamberlin je gitarista a D´arcy bubeníčka. Avšak na gitary hrajú zároveň aj Billy Corgan a James Iha, čo by znamenalo, že v skupine nie je basgitarista. V iných záberoch je použitý záznam z koncertu a zábery skupiny v Hyde Parku v Lodnýne. Tieto zábery boli spravené, aby doplnili chabý použitý koncertný záznam.
Batizovský štít
Batizovský štít je mohutný dvojvrcholový štít Vysokých Tatier na Slovensku. Leží v závere Batizovskej doliny nad Vyšnými Hágmi, približne severozápadne od Popradu.
Názov
Pomenovanie štítu je odvodené od obce Batizovce, v katastrálnom území ktorej štít do roku 1947 ležal. Pastieri z tejto obce v minulosti pásli svoje stáda v Batizovskej doline.
Poloha
Nachádza sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Vysoké Tatry a obce Tatranská Javorina. Najbližšími sídlami sú južne situované Vyšné Hágy a Nová Polianka, juhovýchodne leží Tatranská Polianka, Tatranské Zruby, Starý a Nový Smokovec, východne Tatranská Lomnica, severne Tatranská Javorina a juhozápadne Štrbské Pleso. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku a hrebeňom vedie hranica národnej prírodnej rezervácie Bielovodská dolina a Batizovská dolina.
Opis
Severným smerom sa nachádza Kačacia veža, Mlynár , Hrubá veža a Litvorový štít , východným Velický štít , Východná Vysoká , Bradavica , Lavínový štít , Kvetnicová veža  a Gerlachovský štít , južne Kotlový štít , Kotol , Kostolík  a Končistá  a západným Štôlská veža , Popradský Ľadový štít , Rysy  a Gánok. Severne leží Kačacia dolina, ktorú odvodňuje Biela voda do Dunajca, voda z južných častí v závere Batizovskej doliny odteká Batizovským potokom do rieky Poprad. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Umožňuje pozorovať okolité vrcholy a doliny Vysokých Tatier, severnú časť hrebeňa Belianskych Tatier, no tiež Oravské Beskydy, Nízke Tatry, Volovské vrchy a mnohé vrchy v južnom Poľsku.
Prístup
Štít sa nachádza na území národných prírodných rezervácií a Tatranského národného parku, preto je dostupný len s horským vodcom. Vrchol nie je pre turistickú verejnosť prístupný po značkovanom chodníku. Vedú naň len horolezecké trasy od obťažnosti III, preto patril k posledným dosiahnutým vrcholom Tatier.
Stopy dávnej minulosti
Stopy dávnej minulosti môžu byť:
Vebron
Vebron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Round and Around
„Round and Around“ je v poradí šiesta skladba (spolu so skladbou „Yet Another Movie“) z albumu A Momentary Lapse of Reason, ktorý vydala britská hudobná skupina Pink Floyd v roku 1987. Autorom skladby je David Gilmour.
Obsadenie
spolu s:
Jarosław
Jarosław je mesto v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve v okrese Powiat jarosławski v rovnomennej gmine.
Žije tu 40 435 obyvateľov (30.6.2007).