cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikaragua
Demografia
Belosi tvoria 17% a mestici 69% obyvateľstva. Černochov je 9% a Indiánov 5%. Podiel Indiánov klesol v 19. storočí, kedy rástol podiel podiel belochov a najmä mesticov. Naopak, po Sandinovskej revolúcii emigrovali najmä príslušníci vyšších stredných vrstiev, čo viedlo k poklesu podielu belochov, ktorých podiel bol predtým o niečo vyšší. Najviac obyvateľov žije v departmentoch Managua, Granada a León v západnej časti krajiny.
Najviac černochov žije pri karibskom pobreží. Sú potomkami utečencov prichádzajúcich najmä z Jamajky. Tu žijú v menšom počte aj Garifunovia. Podiel černochov je po Paname druhý najvyšší v Strednej Amerike.
Indiáni sú príslušníkmi viacerých kmeňov, najmä Miskitos, Ramas, Mayangna a Sumos a žijú pri karibskom pobreží.
Absorbátor
Absorbátor (lat.) je v jadrovej fyzike látka, ktorá  pohlcuje  žiarenie  alebo  častice  pri prechode prostredím.
Nikaragua
Demografia
V Nikarague žije spolu približne 30 000 prisťahovalcov zo Sýrie, Arménska, Palestíny a Libanonu a Židov. Číňanov je asi 12 000 a žijú tu aj Japonci.
54% populácie žije v mestách. Veľa Nikaragujcov žije v zahraničí.
Jazyk
Na karibskom pobreží sa hovorí anglicky a pôvodnými jazykmi, najmä Miskito, Rama a Sumo.
Náboženstvo
Väčšina obyvateľov sa hlási k Rímskokatolíckej cirkvi. V posledných rokoch narastá počet veriacich protestantských cirkví.
Ekonomika
Tradičným pilierom ekonomiky je pestovanie a export poľnohospodárskych plodín a výrobkov z nich, najmä banánov, kávy, cukru a tabaku. Ak sa pripočíta chov dobytka, aj v súčasnosti tieto komodity tvoria viac ako polovicu z hodnoty celkového vývozu. Nikaragujský rum patrí k najlepším na svete.
Z nerastných surovín sa tu nachádzajú ložiská zlata, medi, striebra a olova. Nevyužité sú aj značné zdroje geotermálnej energie.
Priemysel sa koncentruje najmä v západnej časti krajiny.
Krajina má jeden z najnižších hrubých domácich produktov na západnej pologuli. Inflácia však od skončenia Sandinovskej revolúcie klesla a ani dnes neprekračuje hodnotu 10% ročne. Hospodársky rast sa pohybuje okolo 5% ročne.
Cestovný ruch
Najdynamickejším odvetvím ekonomiky je cestovný ruch, ktorý sa stal druhým najväčším zdrojom príjmov ekonomiky. Ich priemerný ročný prírastok je približne 10%. Táto skutočnosť priaznivo vplýva aj na rast ďalších odvetví, najmä maloobchodu, bankovníctva a stavebníctva. Najviac turistov prichádza z USA, ale aj zo susedných krajín a Európy.
Najobľúbenejším cieľom je v koloniálnom štýle vybudované mesto Granada. Ďalšími destináciami sú mestá León, Masaya a Rivas, ostrov Ometepe, sopka Mombacho a ostrovy Corn Islands v Karibskom mori. Z aktívnych foriem oddychu sú najčastejšie rôzne formy turistiky (na severe krajiny) a surfing (pri tichomorskom pobreží).
Kultúra
Nikaragujská kultúra je zmesou jej dominantných prvkov: španielskeho a indiánskeho vplyvu, aj keď tento je slabší ako napríklad v Guatemale alebo Mexiku.
Nikaragua je známa veľkým počtom tradičných osláv a sviatkov, väčšinou súvisiacich s cirkevnými sviatkami. Niektoré trvajú aj niekoľko dní a hudba, tance, defilé jazdcov na koňoch a býčie zápasy, ktoré sú ich súčasťou, sú hlavným prejavom miestnej ľudovej kultúry. Účasť na nich je masová a je vnímaná ako prejav vlastenectva a hrdosti na tradície.
Nikaragujskú hudbu ovplyvňovali najmä Španieli a nemeckí prisťahovalci. Najznámejšie žánre sú son nica, polka a segovská mazurka. Husle talalate sú hudobným nástrojom vychádzajúcim z klasických huslí,ale sú typické výlučne pre Nikaraguu. Tak ako v ostatných krajinách Strednej Ameriky, aj tu je obľúbená marimba, nástroj, ktorý je neodmysliteľnou súčasťou miestneho folklóru. Bežná je gitara a hrkálky typu "maracas". Špecifický hudobný prejav sa nájde na karibskom pobreží - obohatený o africké prvky. Má výrazný rytmus a je miestnymi obyvateľmi nazývaný Palo de Mayo.
Nikaragua má aj niekoľko známych literátov, obľúbených v celej Latinskej Amerike. Napríklad básnik Rubén Darío bol nazývaný "otec modernizmu".
Šport
Najobľúbenejší šport je bejzbal. Do krajiny ho priniesli filibustieri a vojaci z USA koncom 19. storočia. Najskôr sa ujal pri karibskom pobreží a vo vnútrozemí ho presadili Nikaragujčania, ktorí vyštudovali na univerzitách v USA. V národnej súťaži je 5 mužstiev, ktoré tvoria aj základ národného tímu. Niekoľkí hráči pôsobia aj v MLB. Druhým najobľúbenejším športom je box. Nikaragua mala niekoľkých majstrov sveta, napríklad takých ako Alexis Argüello,Rosendo Álvarez, Luís Pérez, Ricardo Mayorga a najnovšie José "Quiebra Jícara" Alfaro. Najmä medzi mladými rastie aj obľuba futbalu.
Absorbencium
Absorbencium (lat.) je liek vstrebávajúci alebo neutralizujúci kyseliny.
Pat Mastelotto
Pat Mastelotto vlastným menom Lee Patrick Mastelotto (* 10. september 1955, Chico, Kalifornia, USA) je americký bubeník a perkusionista, od roku 1994 člen rockovej skupiny King Crimson.
Mastelotto začal hrať na bicie vo svojich 10 rokoch, ako šestnásťročný už hral v rôznych miestnych kapelách. Po presťahovaní do Los Angeles v polovici 70. rokov 20. storočia začal pôsobiť ako štúdiový hráč. Postupne spolupracoval napríklad s Alom Jarreauom, The Pointer Sisters, Patti LaBelle, Kenny Logginsom či Martikou; koprodukoval aj dvakrát platinový album Rockland (1989) kanadského gitaristu Kima Mitchella.
V roku 1983 spoluzaložil pop rockovú skupinu Mr. Mister, ktorá vydala tri albumy, z ktorých Welcome to the Real World (1985) sa začiatkom roku 1986 umiestnil na prvom mieste v rebríčku Billboard 200. Po rozpade Mr. Mister v roku 1989 opäť pôsobil ako štúdiový hudobník. Hral s XTC, The Sugarcubes, Hall & Oates, The Rembrandts, Eddiem Moneym, Tinou Arenou, Davidom Sylvianom a ďalšími.
Práve u Sylviana sa zoznámil s Robertom Frippom, ktorý ho v roku 1994 prizval ako druhého bubeníka do obnovenej progresívno rockovej skupiny King Crimson. V polovici 90. rokov nahrala skupina EP VROOOM (1994) a album THRAK (1995). Po následnej prestávke, kedy pôsobili tzv. projeKty (ProjeKcts), a po zredukovaní počtu hudobníkov, začali King Crimson znovu pôsobiť v roku 1999 a postupne vydali album The ConstruKction of Light (2000), EP Happy with What You Have to Be Happy With (2002) a album The Power to Believe (2003). Po turné v roku 2003 k poslednému albumu odišiel zo skupiny Trey Gunn, naopak sa vrátil Tony Levin, ale kapela prestala aktívne pôsobiť. Až v roku 2008 odohrala menšie americké turné aj s novým členom, bubeníkom a perkusionistom Gavinom Harrisonom (pôvodne bubeník Bill Bruford odišiel už v roku 1997, takže medzi tými rokmi bol Mastelotto jediným bubeníkom King Crimson).
Mastelotto priebežne spolupracuje napríklad s Terrym Bozziem, Tonym Levinom a California Guitar Trio. Spoločne s Treyom Gunnom je členom projektov „TU“ a „KTU“. V roku 2008 vznikla superskupina HoBoLeMa, v ktorej tiež pôsobí. V súčasnosti hrá s projektom Stick Men Tonyho Levina a zoskupenia KOMARA so slovenským gitaristom Davidom Kollárom.
Systémové myslenie
Systémové myslenie je myslenie založené na chápaní systému ako celku, ktorý sa skladá z navzájom prepojených a ovplyvňujúcich sa častí. Dôležité sú vzťahy medzi nimi a prípadné spätné väzby. Je iné ako tzv. príčinne-dôsledkové myslenie, prípadne redukcionalistické myslenie. V prípade príčinne-dôsledkového myslenia chápeme svoje okolie ako reťazec príčin a ich následkov, v prípade redukcionalistického veríme, že poznáme systém, celok, keď ho rozoberieme na čo najmenšie časti, ktoré podrobne analyzujeme. Samozrejme, málokto myslí len tým alebo oným spôsobom.
Myslenie, modely a simulácie
Keď myslíme, premýšľame priamo alebo nepriamo o niečom, čo poznáme z reality okolo nás. Lenže objekt, o ktorom premýšľame je väčšinou veľmi zložitý a "veľký" na to, aby sa vošiel do mysle. Preto si z neho vezmeme len určité časti, vytvoríme si jeho model, zjednodušenie. Pracujeme s týmto modelom a premýšľame o tom, ako sa správa, čo robí, simulujeme jeho činnosť. Existujú rôzne spôsoby vytváranie mentálnych modelov a simulovanie, ich činností, ktoré sa často navzájom prelínajú.
Vytváranie modelov
Pri vytváraní modelu je dôležité si uvedomiť, o akom systéme premýšľame a prečo sa mu zrovna venujeme, čo sa o ňom snažíme zistiť. Na začiatku sa pozeráme na systém takpovediac zvrchu, ako keď hľadíte na krajinu pred sebou z vysokej hory. Nerozoberáte systém do najmenších podrobností, ale sledujete jeho jednotlivé zložky (stromy, zvieratá, pracovníkov, žiakov, banky...), ich vzťahy a prúdenie tokov (informácií, vody, živín, peňazí) v systéme. Nezabúdame na to, že existencia systému je často aj príčinou toho, čo sa s ním a v ňom deje. Keď knihu pustíme z ruky na zem, padne, ale nemôže za to len gravitácia, ak by tam kniha nebola, nemôže padnúť. Systém považujeme za dynamický, meniaci sa v čase, neskladá sa len z množiny nejakých výnimočných bodov, ako sú napríklad dôležité historické udalosti, ale aj z maličkostí, čo k nim viedli. Toto všetko nám pomôže správne určiť, ktoré časti systému sú pre nás v tej chvíli dôležité a na ktoré vzťahy sa máme zamerať. Je zaujímavé si uvedomiť, že existujú veľké podobnosti medzi modelmi systémov z rozličných vied, či už prírodnych alebo sociálnych. Jeden model sa dá zovšeobecniť a používať viackrát.
Simulovanie činnosti modelov
Tak už sme sa na systém pozreli, vybrali si vzťahy a jeho zložky, ktoré sú pre nás potrebné, teraz ideme premýšľať o tom, ako funguje, simulovať jeho činnosť. Väčšinou nás zaujíma, čo sa stane, keď nejakú časť systému zmeníme, alebo ako máme zmeniť nejakú jeho časť aby sa celý systém zmenil tak, ako my chceme. Či je treba niekde niečo pridať, odobrať, zmeniť prúdenie niektorého toku... Keď hľadáme odpovede na tieto otázky, musíme myslieť na to, že systém:
Posledná večera (Leonardo da Vinci)
Posledná večera (tal. Ultima Cena) je názov slávnej nástennej maľby renesančného umelca Leonarda da Vinci ho na čelnej stene refektára kostola Santa Maria delle Grazie v talianskom Miláne.
Okolnosti vzniku diela
Maľba vznikla medzi rokmi 1495 a 1497, najneskôr však do roku 1498, ako sa dá doložiť podľa darovacieho listu v spise De divina proportione, ktorý napísal Luca Pacioli milánskemu vojvodovi Lodovicovi Sforzovi. Doklady o objednávateľovi diela však nie sú k dispozícii, a preto ani neexistuje nejaký náznak programového zámeru týkajúceho sa prostredia a historických okolností. Predpokladá sa však, že objednávateľom bol samotný vojvoda, na dvore ktorého sa Leonardo preslávil, a nie mnísi zo Santa Maria delle Grazie.
Ideový zámer možno dedukovať iba na základe indícií, ktoré zanechal sám Leonardo vo svojich rukopisoch a kresbách. Z prípravných štúdií k tomuto dielu sa zachovalo iba veľmi málo. Predpokladá sa, že na prevedení diela sa podieľali maliari z ním založenej Akadémie maliarstva v Miláne, napr. Marco d'Oggiono a Giovanni Antonio Boltraffio. Túto domnienku potvrdzuje maliar Giovanni Paolo Lomazzo, ktorý o okolnostiach vzniku Poslednej večere píše vo svojom diele Kniha o snoch (dnes je umiestnená v Britskej knižnici v Londýne). V príbehu imaginárneho rozhovoru Leonarda so starogréckym sochárom Feidiom Leonardo vysvetľuje niektoré aspekty vzniku diela:
Technika diela
Rozmery diela sú vskutku úctyhodné – meria 4,6 x 8,8 metra a je namaľované silnou vrstvou vaječnej tempery na povrch suchej maľby. Pod hlavnou vrstvou maľby leží hrubá kompozičná štruktúra, načrtnutá červenkastou farbou spôsobom, akým sa obyčajne tvorili kartónové skice a iné pomocné náčrtky.
Kompozícia a ikonografia diela
left|thumb|Štúdia hlavy [[Judáš Iškariotský|Judáša (okolo r. 1495), Kráľovská knižnica, Windsor]]Kompozícia, ktorá vypĺňa celú zadnú stenu jednoduchej miestnosti, svedčí o jej veľkej duchovnej sile: akoby to bol výrez v stene otvárajúci pohľad do rovnako prostej sály, kde sa odohráva jedinečný dramatický príbeh. V sále sú však ďalšie okná a tie hľadia na voľný priestor a krajinu za nimi. Pri pohľade na fresku sa divákovi pred očami premietne výjav pomyselnej divadelnej scény, kde časová zložka obsiahnutá v pohyboch a gestách zobrazených postáv je zachytená v priestore tvorenom tromi stranami – čelnou, postrannou a zadnou. Kompozícia sa zdá byť preľudnená, ale vyvážená. Umelec tu postavy rozdelil do štyroch skupín po troch apoštoloch, umiestnených po stranách ústrednej postavy Ježiša Krista. Apoštoli na oboch stranách sa od Ježiša odkláňajú, nechávajúc ho v tiesnivej osamelosti. Tú ešte zdôrazňuje konštrukcia dvier za ním. Leonardova rekonštrukcia výjavu z evanjelia je vytvorená veľmi presne podľa Svätého písma. Freska zachytáva okamih, kedy Ježiš vraví: „Jeden z vás ma zradí.“ (Mk 14, 18). Ježišovo oznámenie vyvolá medzi apoštolmi za stolom rozličné reakcie a to je tiež okamih, ktorý Leonardo naveky akoby „zmrazil“ vo svojom diele. Mnoho historikov verí, že na kompozíciu sa dá pozerať ako na ikonografickú interpretáciu eucharistie, pretože Ježiš ukazuje oboma rukami na chlieb a víno na stole. Iní súdia, že obraz predstavuje iba ohlásenie zrady.
right|thumb|[[Bartolomej (apoštol)|Bartolomej, Jakub mladší a Ondrej, detail apoštolov]] right|thumb|[[Tomáš (apoštol)|Tomáš, Jakub starší, Filip, detail apoštolov]]Identita jednotlivých apoštolov je najdiskutovanejšou záležitosťou, je však založená na zápiskoch na kópii obrazu v Da Vinci Museum v opátstve Tongerlo, takže zľava doprava by to mali byť: Bartolomej, Jakub mladší, Ondrej, Judáš, Peter, Ján, Tomáš, Jakub starší, Filip, Matúš, Tadeáš a Šimon Zelóta.
Perspektíva Poslednej večere má zorný uhol vo výške šesť metrov – čo sa však už dnes nedá overiť, pretože podlaha bola viac ako o meter zvýšená – a zodpovedá teda pohľadu človeka stojaceho na druhom poschodí domu, vo vzdialenosti od steny približne osem až desať metrov. Podľa evanjelickej tradície (Mk 14, 15, Lk 22, 12) sa Posledná večera Pána konala v tzv. coenaculum stratum (po gr. anagaion), teda v miestnosti, ktorú stavitelia v Stredomorí v 1. storočí umiestňovali práve na druhé poschodie budovy.
Dielo tvorí ideovú jednotu s Ukrižovaním, ktoré vytvoril v roku 1495 Giovanni Donato da Montorfano na protiľahlej stene refektára. Dokonca sa zdá, že Leonardo sa touto freskou inšpiroval, keď dlane Kristových rúk na Poslednej večeri sú rôzne otočené; dlaň ľavej ruky otočená nahor má symbolizovať kajajúceho sa zločinca ukrižovaného po Kristovom boku, a dlaň pravej ruky, otočená nadol, symbolizuje zločinca, ktorý sa nekajal.
Leonardo sa pri zobrazení scény snaží patrične ctiť predchádzajúcu maliarsku tradíciu, zachytávajúcu uvedený námet, ale neinterpretuje ju tradičným spôsobom. Dôkazom toho, je napr. postava Judáša. V Leonardovom podaní už Judáš nie je izolovaný, ako to býva na iných vyobrazeniach. Je integrálnou súčasťou skupiny apoštolov. Rozhodnutie neoddeliť Judáša od ostatných učeníkov je v ostrom protiklade k iným dielam s motívom Poslednej večere, kde zradný apoštol je jasne izolovaný; sedí na opačnej strane stola, jediný bez svätožiary a s dobre viditeľným mešcom s tridsiatimi striebornými. Mešec s peniazmi drží i Judáš na Leonardovej Poslednej večeri a čo sa týka glorioly, podľa tej Judáša nerozoznáme, pretože ju nemá žiaden z apoštolov.
Anatomicko-fyziognomická zložka
Každý z apoštolov je na freske zobrazený v póze vystihujúcej jeho povahu a po psychologickej stránke v úlohe, ktorú zastáva v uvedenom príbehu podľa náboženského výkladu. Iba preskúmanie detailov diela dáva tušiť, aké enormné úsilie a snahu o perfektné zobrazenie venoval Leonardo Poslednej večeri. Možno povedať, že dielo je symbiózou troch zložiek, ktoré Leonardo pri tvorbe diela mal na pamäti: tradícia, hodnovernosť a zložku, ktorá ho odlišuje od iných maliarov – anatomicko-fyziognomický prístup. Aby tento aspekt zdôraznil čo najrealistickejšie, študoval pózy, výrazy tvárí a fyziognómiu mnohých svojich súčasníkov, ktorých vzápätí namaľoval. Dokazujú to slová samotného majstra: „Postavy sú vypodobnené podľa skutočných ľudí od dvora a podľa Milánčanov tej doby“.
Leonardo poňal zobrazenie postáv na Poslednej večeri ako súčasť svojich anatomických výskumov. Roky predchádzajúce prácam na samotnom diele, strávil štúdiom anatómie ľudskej postavy. Z obdobia okolo roku 1489 pochádza súbor štúdií venovaných anatómii ľudskej lebky, uložený dnes v Kráľovskej knižnici vo Windsore. Jednou z prvých a najpôsobivejších štúdií pre dielo je kresba asi z roku 1490 nachádzajúca sa vo viedenskej galérii Albertina.
Po dokončení
Dielo, ktorému Leonardo da Vinci venoval toľko času a pozornosti, vydržalo v pôvodnom stave na stene iba krátko. Ako sa dozvedáme z dobových záznamov, ešte počas Leonardovho života začala maľba praskať a opadávať. Po dvadsiatich rokoch bola natoľko poškodená, že sa stala takmer nezrozumiteľnou. Prvé reštaurátorské zásahy sú datované do začiatku 18. storočia, posledné práce, trvajúce dvadsať rokov, boli ukončené v lete roku 1999.
Leonardova Posledná večera je medzi obrazmi na túto tému unikátna a nenapodobiteľná, pretože apoštoli predstavujú neuveriteľnú hru emócií a reakcií na Kristovo oznámenie, že jeden z nich sa dopustí zrady. Žiadne iné spodobnenie tohto námetu sa ani neblíži takému zmyslu pre detail a kompozíciu, aký môžeme vidieť tu.
Ábrahámhegy
Ábrahámhegy je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Tapolca.
Cenon (kantón)
Cenon je francúzsky kantón v obvode Bordeaux v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 5 obcí.
Ábrahámhegy
Má rozlohu 1488 ha a žije tu 474 obyvateľov (2007).
Adams (Nebraska)
Adams je obec v Gage County v štáte Nebraska v USA. Počet obyvateľov je 489 (v roku 2000). Rozloha osady je 1,6 km² (0,6 mi²). Má 187 domácností a 123 rodín. Hustota obyvateľstva v osade je 314,7 ob./km². Rasovo sú obyvatelia z 99,18 % belosi, 0,82 % udávajú dve a viac rás, 1,23 % je Hispáncov, Latinskoameričanov a inej rasy.
V 31% domácností boli deti do 18 rokov, v 55,6% žili zosobášení manželia žijúci spolu, v 6,4% žili osamelé ženy. V 23% domácností, žili osoby staršie 65 rokov.
Rozdelenie podľa veku:
Priemerný vek je 45 rokov. Na 100 žien pripadá 76,5 mužov. Na 100 žien starších 18 pripadá 73 mužov.
Manuel Almunia
Manuel Almunia (* 19. máj 1977, Pamplona) je bývalý španielsky futbalista, ktorý v roku 2014 ukončil kariéru. Hrával na poste brankára.
Adams (Nebraska)
Priemerný zárobok na domácnosť bol 35 625 $ (ročne), na rodinu 44 792 $. Muži 30 139 $, ženy 17 139 $. Priemerný zárobok na osobu 15 243 $. 1,7% rodín, a 3% obyvateľov žilo pod hranicou minima, včítane 10% starších 65 rokov avšak žiadni mladiství.
Benický jarok
Benický jarok je krátky potok na strednom Liptove, v juhozápadnej časti územia mesta Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Váh s dĺžkou 2,1 km, je tokom III. rádu.
Prameň
Tečie v Liptovskej kotline, pramení v geomorfologickej časti Galovianske háje severoseverozápadne od kóty 721,7 m v lokalite Cez vrch, v nadmorskej výške približne 660 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv smerom na sever východným okrajom intravilánu Beníc, podteká cestu I. triedy č. 18 a prechodne tečie severozápadným smerom. Napokon sa stáča opäť na sever, podteká diaľnicu D1, následne aj železničnú trať Žilina – Košice a západne od mestskej časti Palúdzka ústi v nadmorskej výške 565,3 m n. m. do vodnej nádrže Liptovská Mara. Potok nepriberá žiadne prítoky.
Josef Abrhám
Josef Abrhám (* 14. december 1939, Zlín† 16. máj 2022, Mělník) bol český filmový, divadelný a televízny herec.
Životopis
V jeho tvorbe sa prelínal intelektuálny nadhľad so spontánnou komediálnosťou. Z rolí: Trofimov (A. P. Čechov: Višňový sad), Mulligan (S. O’Casey: Penzión pro svobodné pány), Macheath (V. Havel: Žebrácká opera). Hral v televízii, preslávil sa najmä titulnou postavou v komédii Vrchní, prchni! a rolou doktora Blažeja v populárnom seriáli Nemocnice na kraji města.
Adásztevel
Adásztevel je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Pápa.
Má rozlohu 837 ha a žije tu 820 obyvateľov (2007).
Alexander Duleba
Prof. PhDr. Alexander Duleba, CSc. (* 5. október 1966, Svidník, ČSSR, dnes Slovensko) je slovenský politológ, univerzitný pedagóg a analytik rusínskej národnosti, pôsobiaci na Inštitúte politológie Prešovskej univerzity v Prešove, ktorý sa orientuje na výskum zahraničnej politiky Slovenska a vnútornej i zahraničnej politiky štátov východnej Európy s dôrazom na ich vzťahy s Európskou úniou.
Štúdium
V rokoch 19841989 študoval filozofiu a socialno-politické vedy na Filozofickej fakulte Kyjevskej štátnej univerzity Tarasa Ševčenka na Ukrajine (súčasť Sovietskeho zväzu). Titul kandidáta vied v odbore teória politiky (CSc.) obhájil na Ústave politických vied SAV (1998) a na Univerzite Komenského v Bratislave bol v roku 2009 bol habilitovaný. Inaugurovaný za profesora v odbore politológia bol na Masarykovej univerzite v Brne. Absolvoval tiež viacero študijných pobytov – na Ruhrskej univerzite v Bochume v Nemecku (1992), na Inštitúte pre východoeurópske štúdiá Uppsalskej univerzity vo Švédsku (1995) a stáž v rámci individuálneho výskumného štipendia Organizácie Severoatlantickej zmluvy (19961998).
Profesionálne pôsobenie
Od augusta 1990 do mája 1993 pôsobil ako výskumný pracovník na Katedre sociálnych a politických vied Filozofickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (dnes Prešovská univerzita v Prešove), následne bol výskumným pracovníkom Slovenského inštitútu medzinárodných štúdií pri Ministerstve zahraničných vecí Slovenskej republiky. Od septembra 1995 pracoval ako výskumný pracovník Výskumného centra Slovenskej spoločnosti pre zahraničnú politiku, ktorého je od mája 2000 riaditeľom. V súčasnosti pôsobí na Inštitúte politológie Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove.
Duleba bol v roku 2003 externým poradcom prezidenta Rudolfa Schustera. V apríli 2022 bol členom Zboru poradcov premiéra Eduarda Hegera.
Dielo
Výberová bibliografia:
Villognon
Villognon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gabriel Lippmann
Gabriel Lippmann (* 16. august 1845, Bonnevoie, Luxembursko – † 13. júl 1921 na mori) bol francúzsky fyzik, držiteľ Nobelovej ceny za fyziku.
Bol profesorom pre matematickú fyziku a od r. 1886 pre experimentálnu fyziku na Sorbonne.
Milan Haborák
Milan Haborák (* 11. január 1973, Prešov) je slovenský atlét, venujúci sa vrhu guľou. Slovenský rekord 20,87 m dosiahol v Turnove 23. mája 2004. Súťažil na dvoch OH, Sydney 2000,  Peking 2008. Je 3 násobným atlétom roka SR 2000,2001, 2002.
Pozitívny dopingový test
Krátko pred olympijskými hrami v Aténach mu našli v tele ľudský choriogonadotropín. Dostal dvojročný zákaz činnosti.
Letné olympijské hry 2008
Na letných olympijských hrách 2008 nepostúpil z kvalifikácie, keď skončil na 30. mieste výkonom 19,32 m.
Letné olympijské hry 2000
Na letných olympijských hrách 2000 v Sydney postúpil do finále výkonom 20,00 m, kde skončil na 11 mieste.
Abbey Road (album)
Abbey Road je jedenásty oficiálny britský a siedmy americký štúdiový album, ktorý nahrala skupina The Beatles. Posledný album skupiny The Beatles, Let It Be, ktorý vyšiel po tomto albume bol nahrávaný pred Abbey Road. Abbey Road je teda zároveň aj poslednou spoločnou štúdiovou nahrávkou skupiny The Beatles.
V Spojenom kráľovstve album vyšiel 26. septembra, 1969 a v USA 1. októbra toho istého roku. Producentom nahrávania bol George Martin, ktorý mal na starosti aj orchestrálne aranžmány. Zvukovým technikom bol Geoff Emerick, asistoval mu Alan Parsons a technikom mixovania albumu bol Tony Banks. Aj napriek tomu, že skupina bola v čase nahrávania vo fáze rozpadu, je tento album považovaný za jeden z ich najštrukturovanejších projektov.
V USA sa z tohto albumu predalo približne 12 miliónov nosičov. Časopis Rolling Stone v roku 2003 na svojom zozname 500 najlepších albumov všetkých čias umiestnil tento album na 14. miesto. V roku 2020 bol vydaný aktualizovaný list, kde sa Abbey Road umiestnil už na piatom mieste.
O nahrávaní albumu
Po nie celkom vydarenom nahrávaní projektu Get Back (neskôr vyšiel pod titulom Let It Be), Paul McCartney navrhol producentovi George Martinovi aby skupina spolu nahrala album, ktorý by bol podobný ako za „starých čias“ bez nejakých zbytočných sporov niečo podobné ako počas nahrávania pred albumom The White Album. Martin súhlasil. V interview pre projekt The Beatles Anthology sa vyjadril, že už vtedy mal pocit, že tento album bude ich posledným spoločným projektom.
Dve strany albumu sú odlišné. Prvá strana je zbierkou singlov a nových originálnych piesní. Na druhej strane môžeme nájsť dlhšie kompozície v štýle progresívneho rocku, z ktorých mnohé boli porozdelované, ale nadväzujú jedna na druhú.
Slávna fotografia
V začiatkoch nahrávania mal album pracovný názov Everest podľa vtedy populárnej značky cigariet (fajčil ich aj technik Geoff Emerick). Na obale albumu mala byť snímka z Himalájí. Členovia skupiny sa však rozhodli, že názov bude Abbey Road. Ráno, 8. augusta, 1969, vyšli von zo štúdia. Fotograf, Iain MacMilan mal iba okolo 10 minút na to aby vyrobil snímku, ktorá bola neskôr použitá na dizajn obalu. Táto fotografia sa stala jednou z najslávnejších a najviac parodovaných fotografií na obale albumov v histórii populárnej hudby.
„Paul je mŕtvy“
Jednou z konštrukcií, ktorá vznikla pri dedukovaní významov tejto fotografie bola aj fáma, že dokazuje že Paul (McCartney) je mŕtvy. Fanúšikom pripadalo záhadnou skutočnosť, že bosý ľavák v obleku so zavretými očami (pripomína telo v rakve) drží v pravej ruke cigaretu a jeho kroky smerujú vzhľadom k ostatným akosi mimo.
Legenda o Paulovej smrti vznikla roku 12. októbra, 1969, keď neznámy hlas oznámil túto správu do vysielania v jednom rádiu v Michigane. Upozornil na určité indície v dialógoch na pozadí skladby „Revolution 9“ (The Beatles (The White Album)), ktoré túto skutočnosť naznačujú. Podľa zaručených správ na obale platne je odfotený Paulov dvojník, ktorý sa na neho podobá vzhľadom aj hlasom. Oblečenie Johna (biele ako farár) a Ringa (predstaviteľ pohrebného ústavu) sa zdalo príliš oficiálnym, slávnostným, pohrebným a George so svojimi riflami a tričkom vzadu bol označovaný za hrobára.
Indícia ku tejto skutočnosti sa "našla" aj na ŠPZ Volkswagenu Beetle v pozadí, kde bolo napísané „LMW 281F“. Značka "znamenala", že číslo naznačuje Paulov vek (vraj by mal mať práve 28 rokov- v skutočnosti pri fotografovaní mal 27) a písmená oznamovali text „Linda My Wife“ (moja manželka Linda), alebo dokonca aj „Linda McCartney Weeps“ (Linda McCartney prelieva slzy).
"Chrobáci" túto fámu statočne živili minimálne tým, že sa k nej oficiálne nevyjadrovali.
Turista
Muž stojaci napravo v pozadí je americký turista Paul Cole, ktorý ani netušil, že je fotografovaný. Zistil to až potom, keď uvidel obal albumu.
Volkswagen Beetle
Auto parkujúce pred prechodom patrilo jednému, človeku, ktorý býval v byte oproti štúdiu.
Spočiatku sa členovia pokúšali zohnať majiteľa, aby auto dal preč zo svojho miesta, ale nebol doma, lebo odcestoval na dovolenku. Tak sa stalo, že osud chcel aby sa na obale albumu v skutočnosti nachádzali piati „chrobáci“.
Po vydaní albumu majiteľovi auta viackrát ešpézetku ukradli. Roku 1986 bolo toto auto predané na aukcii za 23 000 USD. V súčasnosti je toto auto v Nemecku v múzeu firmy Volkswagen vo Wolfsburgu.
Imitácie a paródie
Imitácie a paródie tohto obalu môžeme nájsť na albumoch viacerých skupín: od menej známych hudobníkov po Red Hot Chilli Peppers, The Shadows, či album zo žívého vystúpenia Paula McCartneya Paul is Live… téma tejto fotografie sa objaviuje dodnes vo filmoch viedoklipoch…
Proces so skupinou Milady Horákovej
thumb|Väzobná fotografia Milady Horákové z roku 1949 Proces so skupinou Milady Horákovej, zvaný tiež proces s vedením záškodníckeho sprisahania proti republike so skupinou Dr. Milady Horákovej či proces s Miladou Horákovou a spol., bol najväčší a najvýznamnejší vykonštruovaný politický bábkový proces v komunistickom Československu. Bol to jediný zo stoviek politických procesov z doby po februári 1948, v ktorom bola k smrti odsúdená a následne naozaj popravená žena.
Proces
Vlna politických procesov, začatých podľa sovietskeho vzoru v krajinách východného bloku, sa nemohla vyhnúť ani Československu. Kremeľ a sovietski poradcovia v Prahe žiadali „vzorový proces“, ktorý by patrične odstrašil všetky potenciálnych odporcov režimu. Z mnohých rôznych variant bola nakoniec ako hlava vymysleného sprisahania vybraná poslankyňa národne socialistickej strany Milada Horáková. Príprava procesu prebiehala úplne pod vplyvom sovietskych poradcov, ktorí mimo iného zaviedli aj tzv. otázkové protokoly, ktoré doteraz čs. Bezpečnosť nepoznala, a presadili aj špeciálnu prípravu obžalovaných, ktorí sa museli svoje vystúpenia pred súdom donekonečna učiť. Pred súdom stálo 31. mája 1950 trinásť obžalovaných – osem bývalých funkcionárov strany národne socialistickej (Horáková, Zemínová, Kleinerová, Buchal, Hejda, Nestával, Pecl, Přeučil), dvaja sociálni demokrati (Peška, Dundr), dvaja funkcionári strany ľudovej (Hostička, Křížek) a jeden obvinený z trockizmu (Kalandra). Žaloba ich vinila z toho, že z nenávisti k ľudovo demokratickému režimu pripravovali protištátny puč a rôzne teroristické akcie, a to v žolde špionážnych služieb USA, Anglicka, Francúzka a Juhoslávie.
Podľa prokurátora mali obžalovaní kalkulovať s vypuknutím svetovej vojny a mali preto vedome oslabovať obranu ČSR. Tato koncepcia zodpovedala Gottwaldovým slovám z novembra 1948, podľa ktorých sa „porazená reakcia uchýli k teroru, sprisahaniam a kalkuláciám s vojnovým konfliktom“. Skrz dôkladnú prípravu procesu sa však jeho priebeh občas vymkol z réžie organizátorov a vždy aspoň niektorí z obžalovaných (Horáková, Přeučil, Buchal, Kleinerová) sa pred súdom bránili a pokúšali sa vyvracať niektoré obvinenia. Proces prebiehal deväť dní; každý deň po ukončení jednaní sa schádzali pracovníci Bezpečnosti s prokurátorom a hodnotili priebeh procesu, pričom sa snažili odhadnúť správanie obvinených v ďalších dňoch, aj reakcie verejnosti na proces.
Proces bol totiž výnimočný aj svojim ohlasom. Po prvých troch dňoch bol súd doslova zaplavený rezolúciami z tovární, úradov a obcí. Všetky volali po prísnom potrestaní, väčšina po treste smrti. Bol to dôsledok inštrukcií aparátu strany, v ktorých mimo iného stálo: thumb|Väzobná fotografia Jana Buchala z októbra 1949 „Široko podchyťte ohlas procesu. Nech prehovorí hlas ľudového hnevu. Pripravte schôdze závodov a prejavy, na ktorých náš ľud povie, že zosilí bdelosť, že zvýši svoje pracovné úsilie, že zvyšky rozvratnej reakcie rozdrvíme. V uzneseniach nech je žiadané spravodlivé a prísne potrestanie rozvratných zločincov.“ Občania tejto žiadosti vyhoveli. Súd dostal až 6300 rezolúcií, žiadajúcich smrť a plných výrazov ako „zlotřilá chamraď“, „zavilí zločinci“, „krvaví psi“. Prokurátor Josef Urválek pri súdnom procese: Tisíce prejavov, ktoré došli tomuto súdu zo všetkých vrstiev tohoto národa vyjadrujú nezmerný hnev nášho pracujúceho ľudu nad hanebnou činnosťou obžalovaných, vyjadrujú však i také… (pozri zvukový záznam z procesu) Do súdnej siene tak vstúpil nový prvok – organizovaný hnev ľudu. Zámerne pobúrenej atmosfére potom odpovedali aj rozsudky, vynesené 8. júna: štyria obžalovaní – Horáková, Buchal, Pecl a Kalandra – boli odsúdení k trestu smrti, ďalší štyria – Kleinerová, Nestával, Hejda a Přeučil – k doživotnému väzeniu a ostatých päť k väzeniu od 13 do 28 rokov.
Napriek tomu, že sa všetci odvolali, rozsudok bol potvrdený a neuspela ani žiadosť o milosť, ktorú podali odsúdení k trestu smrti prezidentovi Gottwaldovi. Napriek tomu, že svetová verejnosť vrátane známych vedcov (Albert Einstein, Bertrand Russell, John Desmond Bernal) a umelcov protestovala, Gottwald milosť neudelil a nechal tak popraviť aj ženu, matku šestnásť ročnej dcéry. Rozsudok bol vykonaný 27. júna 1950. Krátko potom sa konali tzv. následné procesy, ktoré prebiehali aj v ďalších mestách ČSR; v 35 procesoch bolo súdených 639 osôb, udelených 10 trestov smrti a 48 doživotných trestov.
Všetkých deväť odsúdených k dlhoročným trestom strávilo vo väzení najmenej desať rokov; v roku 1960 boli po amnestii prepustení F. Zemínová, A. Kleinerová a Z. Peška, roku 1962 J. Hejda a o rok neskôr boli podmienene prepustení J. Nestával, F. Přeučil, B. Hostička a J. Křížek. V. Dundr zomrel vo väzení r. 1957.
Obžalovaní
right|thumb|Busta Milady Horákovej na Vyšehradskom cintoríne
Suchoj Su-2
Suchoj Su-2 bol sovietsky ľahký dvojmiestny bombardér vyrábaný na začiatku druhej svetovej vojny
Vznik a vývoj
V roku 1937 vzlietol prototyp lietadla označený ako ANT-51 z konštrukčnej brigády P. O. Suchoja, ktorá pracovala v konštrukčnej kancelárii A. N. Tupoleva. V roku 1938 sa Suchoj osamostatnil a začal zdokonaľovať svoj prototyp. Sériová produkcia lietadla nazývaného aj BB-1 (bližnij bombardirovščik) bola zahájená v roku 1939. Do vypuknutia vojny v júni 1941 bolo jednotkám dodaných 100 ks Su-2. Počas vojny bolo lietadlo veľmi často obeťou streľby vlastných jednotiek. Dokonca aj sovietske letecké eso A. Pokryškin začal svoju kariéru zostrelením Su-2. Podieľalo sa na tom najmä utajovanie pomerne neznámeho typu lietadla. Toto lietadlo sa však skoro ukázalo ako neperspektívne a v roku 1942 bola daná prednosť výrobe bojových lietadiel Iľjušin Il-2. Lietadlá Su-2 boli stiahnuté z bojov s Nemeckom a boli odvedené na Ďaleký východ.
Popis konštrukcie
Suchoj Su-2 bol dvojmiestny samonosný dolnokrídly jednoplošník so zaťahovacím podvozkom.
Krídlo malo profil CAGI V s hrúbkou 17,6% v ose súmernosti, 15,26% na konci centroplánu a 8% na konci krídla. Dvojica nosníkov bola z oceľových profilov a stojín, rebrá, poťah a kostra kridielok z duralového plechu. Kridielka boli potiahnuté plátnom, na ľavom bola vyvažovacia plôška. Štvordielne celokovové odštiepne klapky boli ovládané hydraulicky.
Trup drevenej pološkrupinovej konštrukcie bol v priestore posádky a motorového ložiska spevnený priehradovou trúbkovou konštrukciou. Chrbát trupu a motor kryli duralové plechy, z rovankého materiálu bol aj koncový kužeľ trupu. Kryt kabíny pilota sa odsúval dozadu. Strelec sedel k pilotovi chrbtom v mechanicky otočnej veži, ktorej prekryt bol odklopný. Kabína pilota a strelca boli čiastočne pancierované tenkými plátmi na podlahe a bokoch trupu.
Chvostové plochy: Kýl bol drevený, stabilizátor celokovový. Kormidlá mali duralovú kostru potiahnutú plátnom, na všetkých boli vyvažovacie plôšky. Podvozok: hlavné kolesá s rozmermi 750 x 250 mm boli nesené na jednoduchých vzperách s hydropneumatickými tlmičmi. Ostrohové koliesko s rozmermi 300 x 125 mm bolo zatiahnuteľné len čiastočne. V zimnom období boli lietadlá vybavované zaťahovacím lyžovým podvozkom. Podvozok sa zaťahoval smerom k osi lietadla.
Pohonná jednotka: Lietadlá prvej výrobnej série boli poháňané dvojhviezdicovými štrnásťvalcovými motormi M-88B s výkonom 735 kW, stroje druhej série poháňali motory M-82 (AŠ-82) s výkonom 977 kW. Trojlistá nastaviteľná vrtuľa bola typu VIŠ-21SB. Hlavná palivová nádrž s objemom 425 l bola v trupe pred pilotným priestorom, v krídle boli dve palivové nádrže s objemom 140 l;nádrže mali ochranu proti požiaru.
Výzbroj: V krídle boli 4 guľomety ŠKAS kalibru 7,62 mm, každý so zásobou 650 nábojov. Rovnaké guľomety boli v streleckej veži a pod dvierkami v spodnej časti trupu. V centropláne bola pumovnica na 4 bomby po 100 kg a ďalšie dve bolo možné zavesiť pod krídlo. Časť lietadiel mala pod krídlami bodové závesníky pre koľajničky na 8 neriadených rakiet RS-82 alebo RS-132.
Zdroj
časopis Modelář, 8/1988, str.19
Gradignan (kantón)
Gradignan je francúzsky kantón v obvode Bordeaux v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvoria ho 3 obce.
Amen
Amen je záverečné slovo modlitieb, žalmov a duchovných spevov a v doslovnom význame "podľa pravdy", "pravdivo", "nech je tak" aj slovo v náboženských textoch v kresťanstve, židovstve a islame.
Absorbent
Absorbent (lat.) je kvapalná alebo tuhá látka schopná pohltiť iné látky z roztokov, suspenzií alebo zo zmesi plynov a vytvárať s nimi homogénne roztoky.
Ideálny absorbent je netoxický, nehorľavý, nekorozívny, selektívny (pohlcuje len žiadanú látku), neprchavý a rýchlo, jednoducho a lacno regenerovateľný. K najznámejším patria chlorid vápenatý (absorpcia vody), voda (absorpcia amoniaku, chlorovodíka), etanolamín (absorpcia sulfánu) a ďalšie.
Neufchâteau
Neufchâteau môže byť:
La Petite-Verrière
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fiodor Ivanovič Šaľapin
Fiodor Ivanovič Šaľapin (* 13. február 1873, Kazaň, Rusko – † 12. apríl 1938, Paríž, Francúzsko) bol ruský basbarytonista a herec, jeden z najvýznamnejších operných spevákov prvej polovice 20. storočia.
Životopis
Jeho operným debutom sa stalo účinkovanie v Glinkovej opere Život pre cára.
V roku 1896 začal spievať v Mamontovovej opere v Moskve, neskôr spieval v opere Veľkého divadla. Od roku 1922 žil v Paríži. Najobľúbenejšími a najúspešnejšími úlohami Fiodora Ivanoviča Šaľapina boli Don Basilio v Barbierovi zo Sevilly a Leporelo v Donovi Giovannim.
Zomrel 12. apríla 1938 na leukémiu vo svojom dome v Paríži, pochovali ho na parížskom cintoríne Batignolles. 29. októbra 1984 jeho pozostatky podľa želania jeho detí uložili v urne na Novodievčom cintoríne v Moskve.
Jeho umenie má veľa podôb - spieval ľudové piesne, ako aj umelú piesňovú tvorbu a árie svetového operného repertoáru, väčšinou v pôvodnom jazyku.
Spolu s Enricom Carusom prispel veľkou mierou k rozvoju gramofónového priemyslu.
Robert Alan Krieger
Robert Alan Krieger známy aj ako Robby Krieger (* 8. január 1946, Los Angeles, Kalifornia, Spojené štáty) je americký gitarista. Preslávil sa ako člen skupiny The Doors v rokoch 1965–1973.
Je na 91. mieste v rebríčku 100 najlepších gitaristov všetkých čias časopisu Rolling Stone.
Jerzy Madej
Jerzy Madej môže byť:
Jumovia
Jumovia alebo Yumovia (angl. Quechan, Quetsan alebo Yuma(n), po jumsky Kwtsa(a)n) je pôvodný indiánsky kmeň v severnej Amerike v rezervácii Fort Yuma v amerických štátoch Arizona a Kalifornia. Patria do jazykovej skupiny yumaské jazyky.
Trey Gunn
Trey Gunn (* 13. december 1960) je americký hudobník hrajúci na Chapman Stick a Warr guitar.
Už od siedmich rokov hral Gunn na klavír, postupne sa ale začal zaujímať o ďalšie hudobné nástroje - basgitary, gitary aj klávesy. Po presťahovaní z Texasu do Oregonu začal pôsobiť v rôznych punkovych skupinách. Na University of Oregon vyštudoval kompozíciu klasickej hudby. Potom presídlil do New Yorku, kde začal jeho profesionálna hudobná kariéra.
V polovici 80. rokov strávil nejaký čas v škole Guitar Craft, ktorú založil Robert Fripp, s ktorým začal Gunn úzko spolupracovať. Stal sa členom The League of Crafty Guitarists, neskôr pôsobil v projekte zvanom Fripp, Fripp. Podieľal sa tiež na spoločnom projekte Frippa a Davida Sylviana.
V roku 1994 ho Fripp prizval do obnovených King Crimson, neobvyklého sextetu so všetkými nástrojmi zdvojenými - tzv. „dvojitého tria“ (druhým hráčom na basgitaru a Chapman Stick bol Tony Levin). V tejto podobe skupina nahrala a vydala EP VROOOM a album THRAK, následne sa rozpadla do niekoľkých rôznych projektoch (ProjeKcts). Aktivity skupiny boli obnovené v roku 1999, tentoraz už vo štvorici hudobníkov (odpadli bubeník Bill Bruford a Tony Levin). King Crimson vydali štúdiové albumy The ConstruKction of Light (2000) a The Power to Believe (2003) a EP Happy with What You Have to Be Happy With (2002). Po turné k albumu The Power to Believe Gunn skupinu v roku 2003 opustil a založil si vlastnú skupinu The Trey Gunn Band. V skupine ho opäť nahradil Tony Levin.
Okrem toho začal pôsobiť v niekoľkých ďalších hudobných projektoch, naprieklad Quodia, TU, KTU alebo UKZ. Gunn tiež spolupracuje s ďalšími hudobníkmi a skupinami, ako sú naprieklad Tool, Puscifer, Robert Fripp, Sean Malone a Gordian Knot, David Sylvian, Vernon Reid, John Paul Jones, Eric Johnson, talianska speváčka Alice, Azam Ali, Matt Chamberlain, Michael Brook, Bill Rieflin, David Hykes a ďalšie.
Gene Simmons
Gene Simmons vlastným menom Chaim Witz (* 25. august 1949, Haifa, Izrael) je americký basgitarista, spevák a zakladajúci člen glam rockovej skupiny KISS. Na koncertoch vystupuje v kostýme démona, vyplazuje svoj dlhý jazyk, vydychuje oheň a pľuje krv.
Životopis
Narodil sa v Izraeli, v rodine maďarských Židov, ktorí prežili holokaust. V roku 1957 sa s matkou presťahovali do New Yorku. V tomto období si Chaim Witz zmenil meno na Eugene Klein (Klein je dievčenské priezvisko jeho matky) a koncom 60. rokov si ho zmenil na Gene Simmons.
Jeho prvá hudobná skupina mala názov Lynx, neskôr sa premenovala na The Missing Links. Po jej rozpustení založil skupinu Long Island Sounds. Počas navštevovania školy Sullivan County Community College hral v skupine Bullfrog Beer. Na začiatku 70. rokov spolu so Stanleyom Eisenom (dnes známy ako Paul Stanley) založil skupinu Wicked Lester. Skupina nahrala jeden album, ktorý oficiálne nevyšiel.
Gene a Paul boli nespokojní so zvukom kapely, preto hľadali nových muzikantov. Nakoniec spolu s bubeníkom Georgom Criscuolom a gitaristom Paulom Frehleyom (dnes známi ako Peter Criss a Ace Frehley) založili skupinu KISS.
Lormont (kantón)
Lormont je francúzsky kantón v obvode Bordeaux v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvoria ho 4 obce.
Alsóörs
Alsóörs je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v okrese Balatonfüred.
Má rozlohu 3334 ha a žije tu 1406 obyvateľov (2007).
Kremnický potok
Prameň
Pramení v Kremnických vrchoch, v intraviláne obce Kremnické Bane v nadmorskej výške v blízkosti rozvodia medzi Váhom (pramenná oblasť rieky Turiec) a Hronom.
Opis toku
Po opustení obce tečie na juh, zľava priberá potok Peklo a vteká na územie mesta Kremnica. Tu priberá najprv významnejší prítok sprava a následne aj Bystricu zľava, napája malú vodnú nádrž a opúšťa Kremnicu. Ďalej preteká obcou Horná Ves, priberá Lúčanský potok z pravej strany a v obci Dolná Ves zľava Švábsky potok. Potom preteká obcou Bartošova Lehôtka, sprava priberá Jelšový potok a tečie obcou Stará Kremnička. Do Hrona ústi pri osade Píla, neďaleko Šášovského Podhradia. Tok rieky sleduje cesta I. triedy č. 65.
Rovnobežník
thumb|Rovnobežník
Rovnobežník je štvoruholník, ktorého protiľahlé strany sú rovnobežné a majú rovnakú dĺžku. Súčet susedných uhlov je 180°.
Vlastnosti
Rovnobežník má 4 strany, 4 vrcholy, 4 uhly, ktorých súčet je 2\pi (360°). Z rovnobežnosti protiľahlých strán vyplýva, že veľkosť protiľahlých strán je rovnaká, tzn. Z toho vyplýva, že aj veľkosť protiľahlých uhlov má rovnakú veľkosť, tzn. Pretože, platí
Všeobecne má rovnobežník rôznu veľkosť priľahlých strán, t. j. a\neq b, a uhly rôzne od pravých uhlov, t. j.. Ak sú priľahlé strany rovnako veľké, t. j. a=b=c=d, nazývame taký rovnobežník kosoštvorcom. Ak sú uhly pravé, t. j., nazývame taký rovnobežník obdĺžnikom. Rovnobežník, ktorý je kosoštvorcom a obdĺžnikom zároveň nazývame štvorcom.
Uhlopriečky rovnobežníka sa vzájomne rozpoľujú. Dĺžky uhlopriečok sú:
V rovine
Ak sú vrcholy A,B,C,D zadané pomocou súradníc v rovine, t. j. A=(x_A,y_A), B=(x_B,y_B), atď, je obsah rovnobežníka rovný absolútnej hodnote determinantu zostaveného zo súradníc ľubovoľných troch vrcholov takto: Ak stotožníme, pre jednoduchosť, vrchol A s počiatkom súradnicového systému, t. j. A=(0,0), potom teda: Úplne analogicky možno spočítať objem ľubovolného kvádru, resp. nadobjem ľubovolného n – rozmerného nadrovnobežnostenu (v n – rozmernom priestore).
V trojrozmernom priestore
Ak sú vrcholy A,B,C,D zadané pomocou súradníc v priestore, t. j., , atď, a zavedieme ak stranové vektory je obsah rovnobežníka rovný euklidovskej norme (dĺžke) vektora , kde „\times“ značí vektorový súčin dvoch vektorov. Teda: kde „\,\cdot\,“ značí skalárny súčin dvoch vektorov.
Ak majú smerové vektory nulové zložky v smere osi z, t. j. potom: čím dostaneme práve vzťah na výpočet obsahu rovnobežníka v rovine.
Ak stotožníme, pre jednoduchosť, vrchol A s počiatkom súradnicového systému, t. j. A=(0,0,0), potom vo všeobecnom prípade, respektíve: v prípade, že smerové vektory majú navyše nulové zložky v smere osi z.
Zovšeobecnením vektorového súčinu do n – rozmerného priestoru (ide o o súčin (n-1) lineárne nezávislých vektorov dĺžky n, ktorého výsledkom je vektor kolmý na všetky predchádzajúce, tvoriace s nimi, v danom poradí, pravotočivou bázou) možno úplne analogicky spočítať nadobsah ľubovoľného (n-1) – rozmerného nadrovnobežníka v n – rozmernom priestore.
V n-rozmernom (reálnom) priestore
Ak je rovnobežník daný dvoma postrannými vektormi v všeobecnom reálnom n – rozmernom priestore potom jeho obsah je daný vzťahom: kde „“, resp. „\,\cdot\,“ značí skalárny súčin dvoch vektorov.
dosadením: opäť dostávame známy vzťah pre obsah rovnobežníka v rovine.
Apácatorna
Apácatorna je obec v Maďarsku vo Vesprémskej župe v obvode Ajka.
Má rozlohu 729 ha a žije tu 183 obyvateľov (2007).
Boulogne-sur-Mer
V roku 2009 malo mesto 43 310 obyvateľov, celá metropolitná oblasť cca 135 000 obyvateľov.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Lom (Bulharsko)
Lom (🇧🇬) je mesto v Bulharsku, ktoré sa nachádza v Montanskej oblasti. Administratívne centrum rovnomenného rajónu.
Madej (priezvisko)
Madej je slovenské, české a poľské priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v obci Chotča (okres Svidník), v meste Vranov nad Topľou a v Dvoranoch nad Nitrou (okres Topoľčany).
Známi nositelia
Pozri v článku Madej.
Obrazce v Blythe
náhľad|Obrazce Obrazce v Blythe je skupina veľkých kresieb postáv na zemskom povrchu. Nachádzajú sa asi 24 kilometrov od kalifornského mestečka Blythe, ktoré pri pohľade z výšky utvárajú komplexný obraz. Podobné kresby sa nachádzajú v Peru v oblasti Nazca. Obrazce sú veľmi staré a podľa tvrdení Indiánov predstavujú božstvá.
Nevojice
Nevojice je obec v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 410 obyvateľov, z toho 216 mužov a 194 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 39,4 roka, ženy 42,7 roka).
Katedra žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Katedra žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave je pracovisko Filozofickej fakulty Univerzity Komenského, ktoré sídli v budove na Štúrovej ulici číslo 9. Vznikla v roku 1952 a je najstaršou novinárskou školou na Slovensku.