cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svetová výstava 1925
Na výstave prišlo k zaujímavej konfrontácii vtedy česko-slovenskej výstavnej tvorby na medzinárodnom poli. Pavilón Jiřího Gočára výborne obstál v silnej celosvetovej konkurencii. Pavilóny po architektonickej stránke boli prelomové – vystavovali exponát ako živú, neustále sa meniacu myšlienku.
Ciele výstavy
Výstava v roku 1925, usporiadaná pod záštitou vlády, si kládla za cieľ ukázať, že Francúzsko má stále vedúce postavenie v dizajne a výrobe kvalitných produktov dekoratívnych umení. Nepochybne mala takisto konkurovať úspechom nemeckých dizajnérov združených okolo vplyvnej organizácie Deutscher Werkbund, ktorá bola vytvorená s cieľom spojiť priemysel s dizajnom. V inštrukciách pre vystavujúcich sa jasne konštatovalo, že priame napodobovanie minulých slohov je prijateľné a preto sa všetci snažili byť pokiaľ možno moderní a používať abstraktné a štylizované formy. Parížska výstava z roku 1925 dosiahla svoj cieľ v tom, že potvrdila vedúce postavenie Francúzska v oboroch zameraných na výrobu luxusných predmetov a nového štýlu art deco, ktorý ju charakterizoval a tešil sa medzinárodnej obľube počas celých 30. rokov.
Účastníci výstavy
Výstavy sa zúčastnilo mnoho štátov, medzi nimi aj Spojené kráľovstvo, Taliansko, Turecko, Dánsko, Švajčiarsko, Grécko, Japonsko, Švédsko, Poľsko a Rakúsko. Dva štáty na seba upozornili svojou neprítomnosťou: Nemecko, ktoré sa nezúčastnilo z politických dôvodov a USA, ich vláda došla k záveru, že v tejto krajine nevznikli žiadne návrhy, ktoré by stáli za vystavenie a nebola ochotná sa zúčastniť.
Francúzske pavilóny
Výstava pokrývala veľkú plochu Paríža pozdĺž brehu Seiny. Štukové pavilóny a ďalšie dočasné stavby, v ktorých bolo vystavené dekoratívne umenie a bytové zariadenia, boli zlatým vrcholom výstavy. Medzi týmito stavbami dominovali pavilóny parížskych obchodných domov – Bon Marché, Printemps, Louvre a Galeries Lafayette. Každý z týchto obchodných domov poveril vytvorením svojich expozícií nejakého významného dekoratéra. Napríklad Maurice Dufrene vytvoril expozície Galeries Lafayette, umiestnené v honosnom pavilóne Maitrise, ktoré navrhli architekti Jean Hiriart, Georges Tribout a Georges Beau. Ďalšími významnými francúzskymi expozíciami boli Dom zberateľov (Hotel du Collectionneur) Jacques – Emila Ruhlmanna a študovňa v pavilóne francúzskeho veľvyslanectva, ktorú navrhol architekt Pierre Chareau.
Medzinárodné moderné expozície
K pozoruhodným zahraničným expozíciám patril rakúsky pavilón, navrhnutý Josefom Hoffmanom, s interiérom, ktorý vytvoril Jozef Frank a sovietsky pavilón ruského architekta Konstantina Meľnikova. Pavilón nového ducha (Pavil de l´Esprit Nouveau) architekta Le Corbusiera bol príkladom francúzskeho modernizmu, ktorý mal viac spoločného s funkcionalistickým prístupom nemeckých dizajnérov, inšpirovaným vekom strojov. Tento pavilón bol koncipovaný nie ako dekoratívna fantázia, ale ako modulárna jednotka, ktorú bolo možné opakovať a postaviť tak normalizovaný obytný blok.
Električková doprava v Usť-Katave
Ruské mesto Usť-Katav má vlastnú električkovú trať. Vybudovaná bola v roku 1973 pre potreby závodu UKVZ na testovanie novovyrobených električiek. Do roku 1997 tu fungovala aj osobná doprava, predovšetkým pre prepravu zemestnancov do výrobného závodu. Trať má rozchod 1 524 mm a jej dĺžka je 4 km.
1366 Piccolo
1366 Piccolo je planétka s priemerom 31 km, ktorú objavil Eugène Joseph Delporte 29. novembra 1932.
Spišský Hrušov
Susedné obce
Buglovce, Bystrany, Domaňovce, Hincovce, Chrasť nad Hornádom, Jamník, Olcnava, Vítkovce
Obyvateľstvo
Vývoj obyvateľstva od roku 1880:
'''Zloženie obyvateľstva podľa náboženského vyznania (2001):'''
Zloženie obyvateľstva podľa národnosti (2001):
Dejiny
Najstaršia dochovaná písomná zmienka o obci je z roku 1253, v listine, v ktorej Magister Aba, poverený revíziou majetkov na Spiši, priznáva Vitkovi majetkové práva k tunajším pozemkom. Neskôr, v roku 1280, boli Vitkovi tieto majetkové práva potvrdené druhou listinou.
Nachman Syrkin
Nachman Syrkin alebo Nachum Syrkin (,, * 1868 – † 6. september 1924) bol politický teoretik židovského pôvodu a jeden zo zakladateľov robotníckeho sionizmu.
Životopis
Narodil sa v cárskom Rusku (dnešné Bielorusko). Už v mladosti ho ovplyvnil sionizmus a socializmus, preto sa zameral na syntézu týchto dvoch konceptov. V rámci tejto úlohy sa spojil s Berom Borochovom, aj keď na rozdiel od Borochova Syrkin nebol marxista.
Bol zástupcom robotníckych sionistov na prvom sionistickom kongrese v Bazileji roku 1897 a jedným z prvých zástancov zriadenia Židovského národného fondu. Rovnako bol jedným z prvých, ktorí navrhovali, aby emigranti do Palestíny vytvárali spoločné osady.
Syrkin pracoval na vytvorení socialistickej sionistickej skupiny v celej strednej Európe. Po štúdiu a práci v Nemecku a Francúzsku sa vrátil po Ruskej revolúcii v roku 1905 do Ruska. Ako delegát Sionistickej socialistickej robotníckej strany sa zúčastnil na 7. svetovom sionistickom kongrese v Bazileji. Neskôr sa presťahoval do Spojených štátov, kde sa stal vodcom strany Poalej Cion v USA.
V roku 1919 bol členom americkej židovskej delegácie na Versailleskej mierovej konferencii. Bol aj vedúcou osobnosťou svetovej konferencie Poalej Cion, ktorá sa konala v tom istom roku. Na konferencii dostal za úlohu navštíviť Palestínu, aby vypracoval plán pre dediny typu kibuc. Plánoval návrat do Palestíny, v roku 1924 však zomrel v USA na srdcový infarkt.
Roku 1951 boli jeho ostatky pochované na cintoríne Kineret v Izraeli.
Saint-Alyre-d’Arlanc
Saint-Alyre-d’Arlanc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3767
NGC 3767 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 17. marca 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Hymna
Hymna môže byť:
Toutlemonde
Toutlemonde je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Gostyń
Gostyń je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat gostyński v rovnomennej gmine.
Toutlemonde
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gostyń
Žije tu 20 584 obyvateľov (30.6.2007).
Indiáni
náhľad|Indián kmeňa Hupa s oštepom (cca 1923)
Indiáni (iné názvy: amerikoidi, zriedkavo Amerindovia) je praobyvateľstvo Ameriky ázijského mongoloidného pôvodu (spravidla okrem Inuitov a Aleutov).
Názov Indiáni vznikol chybne zo španielskeho slova Indios (Ind, obyvateľ Indie), ktorý sa rozšíril po objavení Ameriky Španielmi, ktorí sa domnievali, že priplávali do Indie. Názov sa natoľko zažil, že správne označenie Amerindovia sa ešte neujalo ani vo vedeckej literatúre. No vznikol samostatný vedný odbor - amerikanistika resp. indianistika.
Újezd (okres Domažlice)
Újezd je obec v Česku v okrese Domažlice v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 402 obyvateľov, z toho 198 mužov a 204 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 38,3 roka, ženy 40,0 roka).
Slavomír Zátek
Slavomír Zátek (* 23. október 1975) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Hráva na pozícií obrancu.
Odchovanec klubu ZVL Kysucké Nové Mesto bol už v mladosti juniorským reprezentantom Slovenska. V roku 1994 prestúpil do MŠK Žilina. Krátko pôsobil v Trenčín v rámci základnej vojenskej služby.
V drese 🇸🇰 odohral šesť zápasov.
Donchery
Donchery je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2393 obyvateľov (2009).
Kalifornskí Indiáni
Neskôr sa k Hoka-Indiánom priradili Yumovia a Seriovia a dá sa predpokladať, že k ich jazykovej rodine patrili aj etniká sídliace na oboch stranách rieky Rio Grande, ktorých počet dosahoval 100 tisíc a ktoré sa neskoršie celkom zmiešali najmä s mexickými etnikami Utoaztékov. Yumovia a Seriovia dnes žijú v rezerváciách v juhozápadnej časti USA.
Donchery
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Kalifornskí Indiáni
K najbližším príbuzným kalifornských Iniánov patria ešte napríklad Maribovia (Maribichicoa) v Nikarague v počte asi 17 tisíc a niektoré väčšie skupiny, ako Tamaulipékovia, Coahuiltékovia, Tonkavovia, Karankavovia, Kotonamovia a ďalší v juhozápadnej časti Texasu a hlavne v Mexiku.
Thomas More
Podľa autorov Vojtecha Zamarovského, Bohumila Svobodu, Milan Šimečku, Jána Komorovského a Leva Hanzela je Thomas More otec myšlienky komunizmu, nakoľko vo svojej knihe predložil detailnú projekciu vyššej fázy komunistickej spoločnosti riadenej princípom každému podľa jeho potrieb.
Mladosť a rodinný život
Bol synom sudcu Johna Mora, navštevoval latinskú školu a v svojich dvanástich rokoch sa stal pážaťom u lorda Mortona. Dva roky študoval na Oxfordskej univerzite latinčinu a gréčtinu (tu sa zoznámil s dielom Pica della Mirandollu), neskôr študoval práva na Lincoln's Inn. Tam sa zoznámil s Johnom Coletom a učením sv. Augustína. Počas štúdií sa stal poslucháčom a neskôr aj priateľom Erazma Rotterdamského, ktorý mu venoval dielo Chvála bláznivosti. Právnické vzdelanie získal v rodnom Londýne. Stal sa úspešným právnikom, roku 1504 členom Parlamentu. Túžil po mníšskom živote a určitú dobu žil ako laický brat v kartúze Charterhouse.
Andrej Kuc
Akademický maliar Andrej Kuc (* 27. november 1919, Lechnica, ČSR† 18. október 1998, Spišská Nová Ves, Slovensko) bol slovenský maliar a reštaurátor. Venoval sa obnove slovenských umeleckých pamiatok, pričom pôvodnú podobu vrátil viac ako stovke významných diel.
Bol priamy účastník Slovenského národného povstania. Ako veliteľ partizánskej roty bojoval až do príchodu Červenej Armády. Za zásluhy v národnooslobodzovacom boji proti fašizmu mu bol udelený Rád slovenského národného povstania I. triedy a Česko-slovenský vojnový kríž 1939.
Thomas More
Mladosť a rodinný život
Jeho dcérou Margaret Roperová, významná anglická spisovateľka, jedna z najuznávanejších žien 16. storočia ktorej zaobstaral vzorné vzdelanie.
Andrej Kuc
Rodisko, rodičia a životné pomery
Andrej Kuc sa narodil v obci Lechnica, okres Poprad. Matka bola Alžbeta, rod. Lainsová, starala sa o domácnosť. Otec, Ján Kanty Kuc, bol rezbár a pozlacovač. Oženil sa po skončení I. svetovej vojny ako 49-ročný a neskôr si zriadil stolársku živnosť, aby za prácou viac nemusel cestovať. Andrej sa v mladom veku popri otcovi naučil pozlacovačstvu, čiastočne maliarstvu, stolárstvu a pomerne dobre rezbárstvu. Na toto obdobie spomína ako 74-ročný:
Thomas More
Raná politická kariéra
Od roku 1510 bol osem rokov jedným z dvoch londýnskych podšerifov. Kráľ Henrich VIII. si Thomasa Mora všimol a vyslal ho na diplomatické misie. S diplomatickým poslaním odchádza do Nizozemska, je vymenovaný za člena kráľovskej rady a stáva sa hovorcom hornej snemovne. V roku 1517, v 39 rokoch, nastúpil plne do kráľovských služieb a zakrátko bol tiež prijatý do tajnej rady. Roku 1521 sa stal rytierom. Bol rozhodným protivníkom Martina Luthera a pomohol Henrichovi VIII. spísať spis Obrana siedmich sviatostí, za ktorý pápež kráľa odmenil titulom defensor fidei (slovensky „obranca viery“) a ktorý získal veľký ohlas po celej Európe. Nič mu nebolo také vzdialené ako kariéra dvorana. Erazmus Rotterdamský sa vyjadril, že nikto sa neusiloval dostať ku kráľovskému dvoru tvrdošijnejšie ako sa More snažil odtiaľ utiecť. Ale stále ostávala nádej, že silou svojho ducha získa kráľa pre reformy a privedie ho k politike, ktorá by uľahčila situáciu chudoby. Namiesto toho sa s ním však dostal do ostrého konfliktu, keď ho odmietol uznať ako hlavu cirkvi v Anglicku.
Andrej Kuc
Rodisko, rodičia a životné pomery
Rodina na Zamagurí v skromných podmienkach hospodárila na šiestich hektároch rolí, lúk a lesa.
Thomas More
Lord kancelár
Kardinál Thomas Wolsey, arcibiskup z Yorku, nedokázal zaistiť u pápeža rozvod a anuláciu manželstva Henricha s Katarínou Aragónskou a roku 1529 bol donútený odstúpiť zo svojej funkcie kancelára. Na jeho miesto bol povolaný Thomas More. Vo veciach vysporiadania sa s protestantizmom stál hlboko nábožensky založený More na strane kráľa, ale nepodporil ho v presadzovaní anulácie sobášu napriek odporu pápeža Klementa VII., ktorý bol v rozpore s kánonickým právom.
Rezignácia a rozchod s kráľom
Henrich reagoval na odmietnutie svojej požiadavky tým, že si nechal schváliť zákon o zvrchovanosti (Act of Supremacy), ktorým sa sám dosadil do čela anglickej cirkvi, odtrhol ju od cirkvi rímskokatolíckej, čím vznikla anglikánska cirkev. Duchovenstvu bolo nariadené prísažne uznať svetského panovníka ako hlavu cirkvi. Thomas More s touto požiadavkou nesúhlasil a 16. mája 1532 z úradu kancelára odstúpil. Aj keď svoju rezignáciu odôvodnil zdravotnými problémami, napriek tomu bola, ako kráľom, tak aj poddanými, pochopená ako výraz nesúhlasu so zákonom o zvrchovanosti.
Andrej Kuc
Vzdelanie
Ešte v Lechnici vychodil osem tried ľudovej školy. Odmalička sa zaujímal o maliarstvo, no kvôli chudobe si nemohol štúdium dovoliť. Vo veku 16 rokov sa preto odišiel vyučiť maliarskemu remeslu. Ako učeň pôsobil od 14. augusta 1935 do 14. augusta 1938 u maliarskeho majstra Františka Crháka v Spišskej Starej Vsi. Po ukončení výuky začal pracovať ako pomocník pod vedením maliarskeho majstra Ernesta Waltera v Kežmarku, neskôr u maliarskeho majstra Štefana Palubiaka v Poprade. V tom čase sa taktiež úspešne podrobil skúškam zo štyroch tried meštianskej školy.
Thomas More
Rezignácia a rozchod s kráľom
Roku 1534 odsúhlasil Parlament Zákon o následníctve (Act of Succession), ktorý uznal legitimitu všetkých potomkov Henricha a Anny Boleynovej a okrem toho odmietal akúkoľvek cudziu autoritu, či už princa, alebo potenta (tzn. i pápeža). Keď More odmietol proti svojmu svedomiu zložiť prísahu podľa tohto zákona, bol zatknutý a uväznený v Toweri. V procese, ktorý rozhodne nie je možné považovať za riadny ani podľa vtedajšieho anglického práva, bol odsúdený na smrť pre zradu a 6. júla na Tower Hill popravený. "Zomieram ako verný služobník Boží a kráľov". Toto boli posledné slová jedného z významných ľudí svojej doby. Medzi jeho poslednými poznámkami bola dokonca aj katovi adresovaná vtipná veta: "Mám krátky krk. Mier dobre, aby si si neurobil hanbu". Jeho hlava bola vystavená celý mesiac na London Bridge a potom po úplatku Moreovej dcéry Margaret Roperovej odstránená.
Andrej Kuc
Vzdelanie
thumb|Rád slovenského národného povstania I. triedy.
Slovenské národné povstanie
Vojenskú službu, počas ktorej desať mesiacov pôsobil na východnom fronte SSSR, absolvoval v období od 10. januára 1939 do 30. júla 1942. Ženijný kurz absolvoval ako míner a pyrotechnik. Po skončení výcviku sa stal členom Zboru žandárstva. Skúšku absolvoval v Žandárskej škole v Topoľčiankach a následne slúžil ako podriadený žandár na stanici Štiavnické Bane.
Thomas More
Posmrtné pocty
Thomasova poprava sa stretla v ostatných častiach Európy s všeobecným nesúhlasom ako u katolíkov, tak aj u protestantov. Erazmus Rotterdamský sa vyjadril k jeho odsúdeniu a poprave vetou, že „More bol čistejší než čerstvo napadnutý sneh“.
Andrej Kuc
Slovenské národné povstanie
Žandársky zbor opustil po vypuknutí Slovenského národného povstania. Do bojov sa ako poľný četník zapojil pri Vrútkach, Priekope, Martine a neskôr pri Červenej Skale. Po čiastočnom potlačení povstania sa pripojil k partizánskemu odboju. Ako veliteľ roty slúžil pre Druhú partizánsku brigádu "Za slobodu Slovanov". Bojoval až do príchodu Červenej armády vo februári 1945.
Thomas More
Dielo
Jeho najvýznamnejším dielom je Utópia – Dve knihy o najlepšom stave štátu a novom ostrove Utópii, spis skutočne zlatý a rovnako užitočný ako zábavný, vyšlo 1516 v Antverpách - prvá zo stredovekých utópií, teda diel odohrávajúcich sa vo vysnenej, ideálnej (neexistujúcej) spoločnosti. Moreova Utópia (grécky na mieste, ktoré neexistuje nebo Nikde) dala názov utópii ako žánru.
Andrej Kuc
Zranenie, invalidita a zásluhy
Po návrate z hôr, vidiac, že obyvatelia obce Kjastava pod Sitnom nemôžu hospodáriť na Nemcami zamínovanej časti chotára, sa rozhodol dobrovoľne oblasť odmínovať. Napriek mimoriadnej opatrnosti stúpil dňa 4. apríla 1945 na nášľapnú mínu a utrpel devastačné poranenia oboch nôh v oblasti predkolenia, v dôsledku čoho mu boli obe nohy amputované. V roku 1965 Andrej Kuc svoj údel opísal slovami:
Za vojenské zásluhy a hrdinstvo bolo Andrejovi Kucovi udelených mnoho vyznamenaní. Na znak zásluh pri obnovení Československej republiky a oslobodení slovenského národa dostal 9. októbra 1946 Rad Slovenského národného povstania I. triedy. 27. mája 1968 mu bolo za preukázanie chrabrého činu v nebezpečí života udelené vyznamenanie Česko-slovenský vojnový kríž 1939.
Thomas More
Dielo
Dej:
Andrej Kuc
Zranenie, invalidita a zásluhy
thumb|Titul Akademický maliar [[Vysoká škola výtvarných umení v Bratislave|VŠVU.]]
Štúdium výtvarníctva
Po vyliečení pracoval od 27. novembra 1949 ako tajomník OAV-SNF (Okresného akčného výboru slovenského národného frontu) a ako vedúci Roľníckeho skladištného družstva v Spišskej Starej Vsi až do 30. novembra 1950. Neskôr, od 1. februára 1951, pracoval nakrátko ako grafik v národnom podniku Obuva v Partizánskom.
Thomas More
Dielo
Kniha je napísaná formou rozhovoru s moreplavcom Rafaelom Hytolodaeom, členom výpravy Ameriga Vespucciho, ktorý žil na Utópii päť rokov. Jeho ústami More vyslovuje myšlienku, že kým nie je odstránené súkromné vlastníctvo, štát a právo si s chudobou, biedou a zločinnosťou neporadia. Jediným prostriedkom organizovania verejného dobra je aplikácia princípu rovnosti, presviedča More. Opisuje hospodársky komunizmus, premyslenú organizáciu práce, nastolenie spoločenskej spravodlivosti. Základným kameňom utopického blahobytu a šťastia je práca. Úlohou štátu je regulácia výroby, rozdeľovanie a čelenie nezamestnanosti. Právo na prácu je všeobecným právom rovnako ako aj povinnosťou, okrem najvyšších štátnych úradníkov rovnako ako vedcov a vzdelancov, aby mohli venovať svoj čas bádaniu. Vidiek je základnou zásobovacou baštou mesta, s ktorým si vymieňali produkty práce. Základnou jednotkou štátu je rodina, teda sa nesnaží prerušiť prirodzené zväzky vytvorené rodinou. Opisuje cnosti kráľa utópie tak, aby kontrastovali s politickými praktikami 16. storočia. V skutočnosti sa More usiluje o akúsi sústavu zastupiteľskej demokracie. Rodiny volia svojich zástupcov a tí zasa ďalších. Vzniká vládny snem, ktorý tajným hlasovaním volí vladára.
Zhrnutie:
Andrej Kuc
Štúdium výtvarníctva
VŠVU ukončil s vyznamenaním v odbore maliarskych a konzervačných techník 23. júna 1956 u profesora Karola Veselého.
Thomas More
Dielo
Kniha vyvolala veľký rozruch vo vzdelaných kruhoch Anglicka a Morovi otvorila cestu k sláve. Morova spoločnosť je harmonická, až to zaváňa totalitarizmom. Uniformita vládne v obliekaní, v pracovnej náplni aj v záujmoch. Ideál – skromnosť. Pohŕda blahobytom do takej miery, že zo zlata vyrába najopovrhovanejšie predmety ako nočníky a reťaze pre zločincov. Je neuveriteľné, že taká individualistická osobnosť mohla navrhovať komunitárny spôsob života, spoločné jedlo i zábavu, rovnaké oblečenie, otvorené byty, žiadne vlastníctvo, striedanie pobytu v meste a na dedine a pod. Pri tom nepodceňuje ľudskú povahu a pri jej zlyhaní počíta s prísnymi trestmi.
Andrej Kuc
Reštaurátorská a umelecká činnosť
V rokoch 1959 až 1961 nakrátko pôsobil ako vedúci Galérie v Bojniciach. Od 1. júna 1973 pracoval pre Slovenský ústav pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody (SÚPSOP), predchodcu dnešného Pamiatkového úradu Slovenskej republiky (PÚSR). Počnúc rokom 1976 prestúpil do podniku Umelecké remeslá v Bratislave, kde bol vedúcim skupiny a ateliéru.
Po zriadení Štátnych reštaurátorských ateliérov (ŠRA) sa stal vedúcim ateliéru a viedol pridelených pracovníkov najmä pri reštaurovaní prenosných umeleckých diel.
Počas svojej činnosti ako reštaurátor zreštauroval a zakonzervoval množstvo pamiatok rôzneho rázu – gotické aj barokové nástenné a olejové maľby, rôzne plastiky, kameňorezby a sgrafitá.
Politický život
Andrej Kuc bol politicky neangažovaný. O členstvo vo KSČ sa prestal uchádzať v roku 1950.
Osobný život
Andrej Kuc sa prvýkrát oženil v roku 1946. Jeho manželka Emília, rod. Čamajová, pracovala v Banskej Štiavnici ako pletárka. Po osemnástich rokoch bezdetného manželstva zomrela v roku 1964 na urémiu.
Druhýkrát sa oženil 8. augusta 1964 v Spišskej Novej Vsi s Máriou, rod. Joppovou. Mária v tom čase pracovala ako úradníčka na riaditeľstve Železorudných Baní. Spolu majú dve deti – dcéru, PaedDr. Gabrielu, vydatú Zahurancovú, rod. 1965 a syna, Mgr. art. Ľubomíra Kuca, rod. 1969, ktorý sa takisto venuje reštaurátorskej činnosti.
Mikuláš Šprinc
Mikuláš Šprinc (* 30. november 1914, Krompachy – † 31. máj 1986, Wickliffe, Ohio, USA) bol slovenský básnik, prozaik, esejista, redaktor, prekladateľ, katolícky kňaz a pedagóg.
Životopis
Študoval v Levoči, neskôr pokračoval štúdiom katolíckej teológie v Spišskej Kapitule. Pôsobil ako kaplán v Spišskej Novej Vsi, od roku 1943 bol redaktorom mesačníka Kultúra. Bol tiež riaditeľom Slovenskej katolíckej akadémie v Bratislave a generálnym tajomníkom Ústrednej charity. V roku 1945 po ukončení 2. svetovej vojny emigroval do zahraničia. Najprv pôsobil v Ríme, potom v roku 1946 odišiel do USA, kde bol tajomníkom Spolku slovenských spisovateľov a umelcov. V roku 1957 sa stal profesorom jazykov a filozofie umenia vo Wickliffe, kde žil až do svojej smrti.
Tvorba
Začiatky jeho literárnej kariéry sa viažu k jeho stredoškolským štúdiám a publikoval ich v časopisoch Podrast, Rozvoj, Svoradov, Kultúra či Slovák. Knižne debutoval v roku 1939 zbierkou sonetov Ozveny v samotách. Jeho diela sa vyznačujú senzitívnym vnímaním sveta, kňazskými reflexiami, meditáciami o duchovných a mravných hodnotách, vlastnými skúsenosťami, kresťanskými meditáciami o zmysle života, úvahami o úlohe človeka, ktorý má vytvoriť harmonický, tvorivý život a opierať sa o Boha, ale tiež motívy domova, prírody a oslava jej krásy. Venoval sa tiež štúdiu jazykov a prekladaním poézie. Okrem toho spolu s Karolom Strmeňom a Jánom J. Lachom založil v roku 1954 časopis Most, ktorý sám redigoval takmer 30 rokov.
Ondavka
Ondavka môže byť:
1367 Nongoma
1367 Nongoma je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 3. júla 1934.
Woodstock Music and Art Fair
náhľad|180px|Dvaja hippies na festivale náhľad|180px|Farma Maxa Yasgura náhľad|180px|Piatok popoludní náhľad|180px náhľad|180px|Joe Cocker náhľad|180px náhľad|180px|Pamätná tabuľa osadená pri príležitosti 15 výročia festivalu Woodstock Music and Art Fair, skrátene Woodstock, je predchodcom všetkých hudobných festivalov.
Na poli farmára Maxa Yasgura neďaleko mestečka White Lake sa od piatku 15. augusta do pondelka 18. augusta 1969 uskutočnila akcia, ktorej atmosféru sa už nikdy nepodarilo zopakovať. Mier, láska a porozumenie boli hlavnou ideou „detí kvetov“ – hippies. Na festivale počas štyroch dní vystúpilo spolu štyridsať spevákov a skupín rôznych žánrov ako psychadelický rock, hard rock, progresívny rock, folk atď.
V pondelok ukončil túto oslavu neviazaného života Jimi Hendrix s jeho coverom piesne „The Star-Sprangled Banner“ – hymnou USA. Toto vystúpenie sa stalo legendárnym.
Woodstock sa zapísal do dejín ako jeden z najväčších a najikonickejších protestov hippies proti vojne vo Vietname a proti konzervatívnym hodnotám.
Múzeum Tatranského národného parku
Múzeum Tatranského národného parku v Tatranskej Lomnici je kultúrno-vzdelávacím stánkom od roku 1969, teda už takmer 50 rokov. Popudom na jeho vznik bola kandidatúra Tatier na MS 1970 v klasickom lyžovaní. Informuje návštevníkov o faune a flóre Vysokých Tatier, o ich geológii a geomorfológii. V minulosti však bolo aj sídlom Výskumnej stanice TANAP-u a Správy TANAP-u.
Budova múzea
Autorom stavby je slovenský architekt z Humenného Pavol Merjavý, pre ktorého je toto dielo jedným z najvýznamnejších. V roku 1971 zaň získal Cenu Dušana Jurkoviča. Múzeum zaraďujeme k stavbám slovenskej abstrahujúcej moderny. Napriek abstrakcii je vnímateľný vzťah s tatranskou prírodou.
Budova sa nachádza v blízkosti autobusovej stanice, kde v čase svojho vzniku tvorila priestorovú dominantu a na pozadí tatranských štítov dokonale korešponduje s prostredím (v súčasnosti toto jej postavenie degraduje blízky hotel). Hmota budovy pôsobí v celku monumentálnym dojmom, i keď nemožno hovoriť o veľkej stavbe. Môžeme tu pozorovať autorov príklon ku geometrickej schéme. Prvkom, ktorým okamžite upúta pozornosť, je tvarovo jednoduchá, sedlovou strechou zastrešená, trojuholníková hmota elegantne kombinovaná s horizontálnou hmotou zapustenou do prednej štítovej steny zo žulových okruhliakov, ktoré ju štruktúrujú. Objekt tak získava osobitý charakter. Nachádza sa na nej aj plastika akad. sochára Juraja Bartusza.
Expozičná časť múzea je umiestnená práve v tejto hmote a je veľkoryso koncipovaná, čo umožňuje netradičné inštalovanie expozícií a zachováva si kamenný obklad aj v interiéri, kde je zaujímavo použitá v kombinácii s horizontálnym dreveným latovaním. V horizontálnej časti sa nachádza prednášková sála múzea so zaujímavým podhľadom z konárov a drevených lát. Posledným hmotovým prvkom je administratívna časť. Geometrická schéma sa objavuje aj na dlažbe pred samotným objektom, kde je vytvorená kompozícia z trojuholníkov rôznej farebnosti. V architektúre sú zakomponované aj ďalšie výtvarné diela akad. sochára Arpáda Račka a akad. maliara Jozefa Kornúcika.
Stavba má kombinovaný nosný systém so železobetónovými stĺpmi a prírodným kamenným výplňovým murivom, pričom v expozičnej hale múzea sú použité železobetónové nosníky. Zastrešená je pultovými strechami s falcovanou plechovou krytinou. Vstupná časť je zasklená s akcentovaným kubickým vstupom, ktorý je obložený travertínovými platňami.
Budova je trojpodlažná s jedným podzemným podlažím, výstavná hala je otvorený priestor na výšku troch podlaží. Dispozičné usporiadanie je veľmi prehľadné a jednoduché. Zo vstupných priestorov sa dostávame do foyeru s recepciou. Na foyer je napojená expozičná hala múzea, kde je schodisko vedúce na galériu s ďalšími exponátmi. Administratívne priestory s kanceláriami a prednáškovou sálou pre 120 osôb sú taktiež prístupné z foyeru. Schodiskami je prístupné podzemné podlažie s depozitom, skladmi a kotolňou a druhé nadzemné podlažie kancelárií.
Súsa
Súsa (arabsky - Súsa; po francúzsky Sousse) je prístavné mesto v Tunisku, asi 140 km južne od Tunisu. V roku 2004 tu žilo 172 0147 obyvateľov, čím je tretím najľudnatejším mestom v zemi.
Mesto každoročne navštívi veľké množstvo turistov, ktorí prichádzajú najmä za krásnymi plážami a kultúrnymi pamiatkami. Stará časť mesta (medina) je od roku 1980 zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO. Súsa je domovom futbalového klubu Étoile Sportive du Sahel, jedného z najúspešnejších futbalových klubov v Afrike.
Dejiny
Po celom arabsko-islamskom pobreží od Alexandrie až po Ceutu možno nájsť roztrúsené pevnosti. Jedna z najstarších sa nazýva Ribat, stojí na základoch až z 8. storočia. Ďalšou historickou pamiatkou je staré mesto (medina), známe svojimi starými základmi a pevnosť Kasba so známou vežou Chalaf al-Fatá.
Počasie
Oblasť mesta je typická svojimi horúcimi letami. Na miestne podnebie má vplyv blízkosť Sahary z ktorej sem v letných mesiacoch neustále prúdi horúci vzduch. Typický letný deň je teda azúrovo jasný s teplotami presahujúcimi 35 °C. Priemerné teploty, teda teploty získané spriemerovaním nameraných hodnôt v 24 hodinách, v letných mesiacoch: máj (25 °C), jún (29 °C), júl (31 °C), august (31 °C), september (30 °C), október (26 °C).
Indícia
Indícia (lat.) je:
Cirkevná hymna
Cirkevná hymna je duchovná pieseň na oslavu Boha.
František Esterházi
František Esterházi môže byť:
Ondava
Ondava je rieka na východnom Slovensku. Prostredníctvom svojich prítokov (Topľa a iných) odvodňuje územie okresov Bardejov (väčšina územia), Svidník, Stropkov, Vranov nad Topľou, Medzilaborce (juhozápadná časť), Humenné (západná časť), Michalovce (najzápadnejší pás územia) a Trebišov (sever územia). Spoločne s ľavostrannou Latoricou vytvára rieku Bodrog, ich sútokom pri obci Zemplín v nadmorskej výške. Podľa dĺžky je 8. najdlhšou riekou Slovenska.
Vodné diela
Na Ondave sa nachádza vodné dielo Veľká Domaša, ktorá je zásobárňou úžitkovej i pitnej vody. Na vyrovnávanie prietokov slúži vyrovnávacia nádrž Malá Domaša.
Geomorfologické celky
Ondava postupne preteká cez celky Ondavská vrchovina, Beskydské predhorie, Východoslovenská pahorkatina a Východoslovenská rovina.
Prítoky
Najvýznamnejšími prítokmi z ľavej strany sú:
Z pravej strany sú to hlavne:
Obce
náhľad|Ondava pred Svidníkom po prvých júnových dažďoch na začiatku letného slnovratu Ondava preteká cez nasledovné obce (aj okrajovo):
NGC 3768
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
1368 Numidia
1368 Numidia je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 30. apríla 1935.
Grabów nad Prosną
Grabów nad Prosną je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat ostrzeszowski v rovnomennej gmine.
Trélazé
Trélazé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rudolf Homola
Rudolf Homola (Homoľa) (* 1. apríl 1822, Revúca† 6. december 1899, tamže) bol slovenský evanjelický kňaz, pedagóg a publicista.
Život
Narodil sa v rodine hodinára Štefana Homolu a jeho manželky Judity, rod. Kalinovej. V roku 1849 sa oženil s Karolínou rod. Zacharovou. Pred rokom 1840 študoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, 1840 - 1844 filozofiu a teológiu na evanjelickom lýceu v Levoči. V štúdiách pokračoval na univerzite Halle. 1847 - 1854 a 1860 - 1862 učiteľ na ľudovej škole, od 1852 evanjelický kaplán v Revúcej, 1855 - 1859 učiteľ na evanjelickom kolégiu v Prešove, 1862 - 1874 stredoškolský učiteľ a 1863 - 1864, 1866 - 1867 správca slovenského gymnázia v Revúcej, kde po 1874 pôsobil ako účtovník Pomocnice.
Vidice (okres Domažlice)
Vidice (okres Domažlice) je obec v Česku v okrese Domažlice v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 174 obyvateľov, z toho 86 mužov a 88 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 40,2 roka, ženy 44,6 roka).
Hymnus
Hymnus môže byť:
Natalie Grandinová
Natalie Grandinová (* 27. február 1981, East London, Južná Afrika) je súčasná juhoafrická profesionálna tenistka.
Energoland
thumb|Energetický mix a porovnanie zdrojov výroby elektriny Energoland je informačné centrum o energii a výrobe elektriny, ktoré otvorili Slovenské elektrárne 14. októbra 2014 v Mochovciach pri atómovej elektrárni. Nachádza sa na ceste medzi Levicami a Nitrou. Určené je predovšetkým pre školy a verejnosť. Vstup je zdarma. Expozícia bola ocenená ako excelentný komunikačný projekt na konferencii PIME a ako päťhviezdičkové vzdelávacie centrum ho hodnotí Laura Elizabeth Kennedy, guvernérka Spojených štátov amerických v Rade guvernérov Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu vo Viedni a chargé d'affaires stáleho zastúpenia USA pri medzinárodných organizáciách vo Viedni. Počet návštevníkov dosiahol v roku 2015 len do júla počet 9-tisíc, na konci roka Energoland oznámil celkovo až 15-tisíc.
Expozícia
thumb|Interaktívna LED podlaha V Energolande sa nachádza viac ako tridsať objektov, aplikácií a interaktívnych expozícií. Edutainment (spojenie vzdelávania a zábavy) v Mochovciach ponúka informácie o energii, o výrobe elektriny, o globálnom otepľovaní a o uhlíkovej záťaži. Okrem toho sa návštevníci dozvedia o energetickom mixe, dispečingu elektrickej siete alebo o žiarení okolo nás. Expozícia sa zameriava aj na jadrovú energetiku, a to nielen z pohľadu bezpečnosti či rádioaktívneho odpadu, ale venuje sa aj palivovému cyklu, nanosvetu atómov či čerenkovovmu žiareniu. Zaujímavosťou je 3D kino s vlastným filmom Odysea energie, model bezemisnej motorky, interaktívna LED podlaha alebo termálne zrkadlo. Prostredníctvom Mapy energie je možné vyhľadávať rozličné zaujímavé fakty a štatistiky, ktoré sa priamo premietajú na mapu sveta s vyznačenými krajinami.
Energoland taktiež chce, aby si návštevníci utvorili svoj vlastný názor na výrobu elektriny a jej zdroje. Preto neinformuje výhradne o jadrovej energetike, ale približuje poznatky aj o ďalších zdrojoch: vode, Slnku, vetre, geotermálnej energii či fosílnych palivách. V prehliadke nechýba možnosť vytvoriť si vlastnú fotografiu alebo preskúmať archeologické nálezy z okolia Mochoviec.
Virtuálny sprievodca
Energoland má svoju virtuálnu sprievodkyňu. Je ňou Gaia – v gréckej mytológii pramatka Zeme. V Energolande nielen sprevádza návštevníkov z informačných panelov, ale aj prostredníctvom mobilnej aplikácie Energoland, ktorú je možné stiahnuť z Google Play a AppStore. Aplikácia pracuje na princípe rozšírenej reality.
PIME Award 2015
thumb|Ocenenie PIME 2015 pre Energoland Začiatkom marca 2015 získal Energoland prestížne ocenenie. PIME Award for Communication Excellence, ktorá sa udeľuje za výnimočné komunikačné projekty, prevzal vedúci komunikácie jadrových elektrární Róbert Holý z rúk generálneho riaditeľa organizácie FORATOM Jean-Pola Ponceleta.
„Je to komplexný a podmanivý príbeh, ktorý jasne ukazuje, ako jadrová energia vždy bola v srdci ľudskej existencie, a že tam vždy ostane. Poskytuje silný zmysel pre príbeh, cestu, ktorá nikdy neskončí, nový rozmer vzdelávania. Návštevníci Energolandu, ktorých vedie virtuálna sprievodkyňa s príznačným menom Gaia, využívajú najmodernejšie interaktívne zábavno-vzdelávacie nástroje, ktoré majú zaujať mladé a technologicky zdatné publikum bažiace po vedomostiach. Toto skutočne nie je obyčajné návštevnícke centrum,“ hodnotí na svojich internetových stránkach Európska nukleárna spoločnosť (ENS – European Nuclear Society), ktorá je organizátorom PIME konferencií.
Cena za komunikačnú excelentnosť sa udeľuje od roku 2005 tým spoločnostiam či výskumníkom, ktorí vytvorili excelentný komunikačný projekt posilňujúci imidž jadrovej energetiky. PIME Award propaguje kreatívne a úspešné komunikačné kampane, povzbudzuje komunikátorov jadra, aby sa nechali inšpirovať dobrou praxou ich kolegov a dokazuje, že atómová komunita je zaviazaná komunikovať s celou verejnosťou. Slovenské elektrárne, spoločnosť skupiny Enel, sa v roku 2015 so svojím projektom Energoland dostali medzi excelentných odborníkov na komunikáciu z Holandska, Belgicka, Ruska či Maďarska, ktorí si ocenenie odniesli z predošlých ročníkov PIME. Konferencia PIME (Public Information Materials Exchange) už dvadsaťsedem rokov združuje profesionálov z oblasti komunikácie jadrových elektrární z celého sveta. Je to jediné podujatie svojho druhu, ktoré sa po prvýkrát v roku 2015 uskutočnilo aj na Slovensku.
3D film Odysea energie
V mochovskom Energolande sa nachádza 3D kino, ktoré počas exkurzií premieta návštevníkom film Odysea energie mapujúci vývoj vesmíru, Zeme a zdrojov energie od Veľkého tresku spred 13,8 miliardy rokov. Na festivale Cannes Corporate Media and TV Awards získala táto snímka najlepšiu cenu v kategórii 3D filmov. "Snažili sme sa čo najlepšie zrealizovať námet klienta, Slovenských elektrární, o veľkej ceste časom od Veľkého tresku až po našu budúcnosť, zdôrazňujúc pôvod a význam rôznych zdrojov energie. Našou snahou bolo urobiť film dynamický, emocionálny a pútavý, na vysokej profesionálnej úrovni, a toto ocenenie z Cannes jasne dokazuje, že sa nám zámer podarilo naplniť," povedal o Odysei energii režisér Martin Vančo.
Stavba Energolandu
Projekt stavby je dielom Ing. arch. Viktora Šabíka (BARAK Architekti), ktorý potom spolu s firmou QEX a talianskym dizajnérom Simonem Piermariom naprojektovali aj interiér Energolandu. Celková plocha budovy vrátane tréningových miestností a kancelárií je 2 000 štvorcových metrov, samotné infocentrum je umiestnené na ploche 600 m2.
Ďalšie aktivity
thumb|Kontainment Energoland nie je len návštevníckym a informačným centrom, ale súčasne slúži aj ako školiace stredisko pre pracovníkov Slovenských elektrární a poskytuje aj administratívne priestory. Uskutočňuje sa tu množstvo podujatí pre zamestnancov Slovenských elektrární alebo širokú verejnosť, napríklad oslava 90 reaktor rokov, program v rámci celoštátneho kola Fyzikálnej olympiády, Science Talks počas Týždňa vedy a techniky , konferencia o trvalo udržateľnom rozvoji a pod.
Disk
Disk (z lat. discus > z gr. dískos) označuje plochý kotúč a rôzne jemu podobné predmety, najmä:
1369 Ostanina
1369 Ostanina je planétka s priemerom 45 km, ktorú objavil P. F. Shajn 27. augusta 1935.
Grodzisk Wielkopolski
Grodzisk Wielkopolski je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat grodziski v rovnomennej gmine.
Žije tu 13742 obyvateľov (30.6.2007).
Doumely-Bégny
Doumely-Bégny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 98 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Daniel Michio Tani
Daniel Michio Tani (* 1. február 1961, Ridley Park, Pensylvánia) je americký inžinier a astronaut NASA. Ako svoje domovské mesto uvádza Lombard. Je ženatý s Jane Eganovou z írskeho Corku.
Saint-Alyre-ès-Montagne
Saint-Alyre-ès-Montagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3769
NGC 3769 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 5. februára 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Indický polostrov
náhľad|Indický polostrov Indický polostrov alebo Predná India, Indický subkontinent je polostrov v južnej Ázii. Je tvorený Indickou platňou, ktorá smeruje na Eurázijskú platňu a formuje tak Himaláje. Celý polostrov obklopuje Indický oceán.
Nachádzajú sa tu štáty Bangladéš, Bhután, India, Nepál, Pakistan a Srí Lanka.
Ján Bodenek
Ján Bodenek (* 6. marec 1911, Vrútky – † 20. november 1985, Banská Bystrica) bol slovenský spisovateľ, prekladateľ a autor literatúry pre deti a mládež.
Otec Štefan Bodenek, matka Eva rod. Vojvodová.
Životopis
Narodil sa v rodine stolára vo Vrútkach a vzdelanie získaval v Martine na Obchodnej akadémii. Pracoval ako úradník v Matici slovenskej, redaktor vo vydavateľstve UNÁS v Bratislave, no po dvoch rokoch sa vrátil späť do Martina a Matice slovenskej, kde pracoval ako redaktor časopisu Slniečko. Počas 2. svetovej vojny sa aktívne zúčastnil SNP. Po skončení vojny sa stal vedúcim vydavateľstva Matice slovenskej, redaktorom edície Dobré slovo a v rokoch 1953 – 1958 riaditeľom vydavateľstva Osveta. V roku 1963 sa presťahoval do Banskej Bystrice a stal sa redaktorom Stredoslovenského vydavateľstva, odkiaľ musel v čase normalizácie odísť. V roku 1971 odišiel do dôchodku. Pochovaný je v Martine.
Tvorba
Svoje prvé diela uverejňoval v časopisoch (Kultúra, Slovenské pohľady) od roku 1933. Do literatúry sa uviedol prózou Ivkova biela mať (1938), v ktorej prostredníctvom „zrážky skutočnosti a alúzie“ (O. Čepan) vyjadril tragiku dobového proletárskeho detstva. Po vydaní Ivkovej bielej matere sa Bodenek v literatúre pre deti a mládež na dlhší čas odmlčal. Okrem rozprávkové miniatúry v polovici 50.rokov a epizodickú príručku pre menšie deti Žeriavček (1960) sa ako autor pre deti znova prezentoval až r.1975, keď vydal novelu Leto na Rovniach. Sociálna atmosféra medzivojnového obdobia sa mu stala motivistickým podložím aj v románe Zapálené srdce (1939). V zbierke noviel Svetlá na bublinách (1942) rezignoval na sociálnu problematiku a pod vplyvom postupov lyrizovanej prózy sa sústredil na psychický svet svojich intelektuálskych postáv. Po románe Kríž profesora Hunku (1945), koncipovanom ako konfrontácia ľudskej autentickosti s deformovanou morálnou praxou malomestskej spoločnosti, vydal zbierku povstaleckých poviedok Z vlčích dní (1947). Zmysel pre rozkrývanie psychologických dimenzií zobrazovanej tematiky preukázal aj v zbierke noviel Na starom grunte (1957), v ktorej sa pokúsil vyjadriť ľudský aspekt násilného kolektivizačného procesu. Túto tému spracoval aj v románe s kriminálnou zápletkou Pod horami biele pláne (1962). Po satirickom románe zo športového prostredia Katastrofa (1961) v nasledujúcich knihách – poviedky Medzi nami (1967), román Vina (1968), novely Keď zanikol čas (1977) a Dom s manzardkou (1980) – sa usiloval preniknúť k spoločensko-mravným konfliktom súčasníka. Okrem vlastnej tvorby tiež prekladal z nemčiny (bratia Grimmovci, F. Rodrian, B. Kellermann a i.)
Ivkova biela mať
Novelou Ivkova biela mať (1938) znásobil ten typ medzivojnovej prózy pre deti, ktorý uvádzal čitateľa do konfliktnej sociálnej reality. Rodina Ivka Hancíka je jednotkou, ktorej vzťahy podmieňuje biologizmus života. V štúdii Od pravdy javu k pravde idey Milan Jurčo za východiskový motív tohto biologizmu považuje odcudzenú prácu. V podmienkach odcudzenosti členovia Ivkovej rodiny nedokážu vzájomne komunikovať. Ich sily sa vyčerpávajú zápasom o každodenné prežitie. Vo vzťahu k svojmu najmladšiemu členovi sa správajú ľahostajne až brutálne, čo v ňom vyvoláva pocity krivdy, nespravodlivosti. V dome svojej učiteľky sa Ivko stretáva s tým, po čom v robotníckej kolónii len intuitívne túžil. Priľnutím k učiteľke vrcholí jeho kompenzačná túžba. Ďalej už nasleduje jej rozklad a súčasne sa začína proces identifikácie s matkou a rodinným prostredím. Na majeri pod vplyvom neľudskej, ubíjajúcej lopoty Ivko objavuje vo svojej ťažkou prácou zničenej matke ľudskú bytosť, milujúcu neokázalou láskou robotných ľudí.
Leto na Rovniach
Podobne ako protagonista jeho debutu aj pastierik Maťo Čren je sociálne hendikepovaný. Je to spoločenský outsider, sirota, ktorého osud podmieňuje totožný faktor ako osud Ivka Hancíka – odcudzená práca. Maťo Čren biedi, hladuje, zažíva duševné i fyzické utrpenie u gazdu Hromadu nielen preto, aby ten získal Paučinovu roľu, a tak sa stal najbohatším človekom v dedine, ale aby – podľa slov správcu sirotinca, ktorý ho ku gazdovi pridelil – prispel k víťazstvu slovenskej armády na ruskom fronte. Oba tieto ciele sú chlapcovi bytostne cudzie, absurdné, a tak ako si Ivko Hancík hľadá východisko zo svojej situácie v alternatívnom domove, protagonista Leta na Rovniach náhradné riešenie nachádza v emocionálnej kompenzácii odľudšteného prostredia. V snových víziách, ktoré patria k najsugestívnejším pasážam diela, komunikuje so sestrou Elenkou, ktorá zostala v sirotinci, a tým sa vlastne imunizuje voči citovo vyprahnutému prostrediu. V záverečnej scéne novely sa v Maťových rukách objavuje partizánsky samopal. Rekvizita schematickej literatúry nie je tu však alúziou na ideologický schematizmus. Zbraň v chlapcových rukách možno chápať ako symbol nádeje, že jeho osud môžu zmeniť len tí, ktorí vzopreli ľuďom mentalitou podobných jeho gazdovi.
Z vývinového aspektu J. Bodenek v oboch knihách zaznamenal sebauvedomovací proces plebejského dieťaťa. Z hľadiska umeleckého to presvedčivejšie urobil v próze Ivkova biela mať, čím dosiahol, že jeho hymnus na materinskú lásku patrí k výnimočným dielam našej klasickej literatúry pre deti a mládež.
Brno-Bosonohy
Brno-Bosonohy je mestská časť na juhozápadnom okraji štatutárneho mesta Brna. Pod názvom Bosonohy tiež katastrálne územie a do 26. novembra 1971 samostatná obec.
Výsadkár
náhľad|Výsadkár českej armády Výsadkár (iné názvy: parašutista, hovorovo paragán ) je príslušník výsadkového vojska.
Výsadkári sú príslušníci vojenských jednotiek cvičených v parašutizme. Sú využívaní na získanie taktickej výhody, keďže môžu byť vysadení zo vzduchu priamo na bojisko alebo územie obsadené nepriateľskými jednotkami, či na miesta nedostupné po zemi. Výsadok prebieha vyskočením buď z lietadla alebo z helikoptéry a pristátím pomocou padákov.
náhľad|Cvičenie amerických výsadkárov
Dejiny
Prvé pokusy vysadiť vojakov zo vzduchu sa datujú do čias prvej svetovej vojny (Alessandro Tandura). Skutočný rozvoj výsadkového vojska však nastal až v 30. rokoch 20. storočia v Sovietskom zväze a v Nacistickom Nemecku. V období 2. svetovej vojny tak vzniká nový druh armády – výsadkové vojsko. Veľmi intenzívne sa rozvíjalo aj v Anglicku. Počas 2. svetovej vojny sa tak stali výsadkári jednou z najmodernejších zložiek armády na svete.
Čestné miesto v dejinách výsadkárstva na Slovensku má aj obdobie rokov 1942 – 1944. V tom čase sa v Škole leteckého dorastu na letisku v Trenčianskych Biskupiciach začalo s výcvikom padákových strelcov Slovenskej armády. Počiatočná skupina 11 žiakov sa neskôr rozrástla na rotu padákových strelcov Slovenskej republiky. Hromadný zoskok výsadkárov SR sa uskutočnil na vojenskom cvičení v Žiline na Hájiku 30. októbra 1943. Po vypuknutí SNP rota pod vedením Juraja Meška zabezpečovala obranu letiska Tri Duby. Výsadková brigáda bola vytvorená v Sovietskom zväze zo slovenských zajatcov zajatých pri Melitopole. Táto jednotka neskôr zasiahla do karpatsko-duklianskej operácie ako aj do bojov SNP. Výsadkové vojsko armády SR je v súčasnosti sústredené najmä v 5. pluku špeciálneho určenia v Žiline.
Indiferentný
Indiferentný (lat.) je:
Litoměřice
Litoměřice (nem. Leitmeritz) sú okresné mesto na sútoku Labe a Ohře v severných Čechách v Ústeckom kraji.
História
Historické jadro mesta je od roku 1950 mestskou pamiatkovou rezerváciou, v ktorej je zahrnutých 44 ulíc a 9 námestí. V meste sídli biskup litoměřickej diecézy.
Jarocin
Jarocin je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat jarociński v rovnomennej gmine.
1370 Hella
1370 Hella je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavil K. Reinmuth 31. augusta 1935.
NGC 3770
NGC 3770 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 19. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Jauza
Jauza je rieka v Moskve a v Moskovskej oblasti v Rusku. Je dlhá. Povodie rieky je.
Priebeh toku
Pramení v močiari východne od mesta Mytišči. Preteká predovšetkým severovýchodnou časťou Moskvy, pričom v meste je regulovaná a vedie cez ňu 14 diaľničných, 6 železničných mostov a dva mosty metra. Vedie cez ňu aj diaľničný okruh MKAD, na jej brehu sa tiež nachádza technická univerzita. Ústi zľava do Moskvy (povodie Oky) v centre Moskvy.
Trémentines
Trémentines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Jauza
Prítoky
Má mnoho prítokov (11 pravostranných a 5 ľavostranných).
Trémentines
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Jauza
Vodný režim
Pre posilnenie prietoku je do rieky privádzaná prostredníctvom Lichoborského kanála a rieky Lichoborky voda z Chimkinskej priehrady.
Indigenizmus
Indigenizmus je veľmi politicky a sociálne odlišné hnutie v Latinskej Amerike, ktoré sa usilujú zapojiť indiánske obyvateľstvo do modernej civilizácie. Indigenizmus charakterizujú aj ako výrazné celonárodné hnutie za obrodu a rozvoj pôvodnej kultúry a spoločenského života v Peru, Bolívii, Ekvádore, Kolumbii, Venezuele a ďalších krajinách Latinskej Ameriky.
Ronald George Wreyford Norrish
Ronald George Wreyford Norrish (* 9. november 1897, Cambridge, Spojené kráľovstvo – † 7. jún 1978, Cambridge) bol britský chemik.