cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aydie
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rápulo
Rápulo alebo Ráputo (špan. Río Rápulo, Río Ráputo) je rieka v departmente El Beni, v Bolívii.
Ľudovít Benada
Ľudovít Benada (* 28. august 1899, Mikulčice – † 13. jún 1973, Bratislava) bol funkcionár KSČ a politik.
Jeho otec Ján Benada, jeho matka Rozalie rod. Malániková, jeho manželka Štefánia rod. Dufková.
Životopis
Organizátor robotníckeho hnutia, hospodárskych štrajkov, politický pracovník straníckych orgánov. Tajomník Krajského, resp. Oblastného výboru KSČ v Banskej Bystrici (19291931), organizátor štrajkov stavebných robotníkov v Banskej Bystrici. Člen I. ilegálneho ÚV KSS, účastník protifašistického hnutia a SNP. Po oslobodení pôsobil vo vedúcich straníckych a štátnych funkciách (napr. ako zmocnenec ministra štátnej kontroly pre Slovensko ). Autor článkov v straníckej tlači.
Parchovany
náhľad|Kresba kaštieľa od Gyulu Haryho Parchovany (do roku 1948 Parchoviany ) je obec na Slovensku v okrese Trebišov.
Dejiny
Prvá zmienka o Parchovanoch sa datuje do roku 1320, kedy je obec zapísaná vo forme Parnow.
Občianska vybavenosť
V Parchovanoch pôsobí viacero podnikateľských subjektov, je tu dobre rozvinutá obchodná sieť, základná aj materská škola, zdravotné stredisko, dom smútku. V dome služieb je pošta, predajňa potravín, kaderníctvo a knižnica. Už 50 rokov tu pôsobí folklórna skupina Parchovianka (od roku 1971), prezentujúca miestne ľudové tradície. V modernej obci Parchovany s pričlenenou časťou Božčice dnes žije1 964 obyvateľov.
Praxiteles (sochár)
náhľad|Odpočívajúci satyr, rímska kópia originálu od sochára Praxitela Praxiteles alebo Praxitelés alebo Práxitelés (z Atén) ( - Praxiteles/iné prepisy: Praxitelés, Práxitelés; 4. stor. pred Kr.) bol sochár v starovekom Grécku. Bol žiakom a pravdepodobne aj synom Kéfisodota Staršieho.
Život
Za Praxitelovo aktívne obdobie sa považujú roky 375 až 335 pred Kr. Svojho času patril medzi populárnych sochárov a aj dnes je spolu s Feidiom, Lysippom či Polykleitom jedným z najznámejších klasických sochárov. Ako prvý sa preslávil hlavne svojimi mramorovými sochami, jeho bronzové diela sú však nemenej kvalitné. Spomínané sú napríklad v knihách Plínia Staršieho, jeho zmienky sú však dosť strohé, obmedzené na ľahký náčrt Praxitelovej tvorby.
Diela
Medzi jeho najznámejšie diela patria:
Afrodita Knidská je Praxitelovo prevratné dielo, táto socha zavádza ženský akt, nahú ženskú figúru do západného umenia. Praxiteles sa snaží o skutočné vyjadrenie ženskosti ako v stavbe tela, tak aj v póze, je však stále dosť konzervatívny a výsledok nepôsobí realisticky. Jemnosť a ženskosť sa prenáša aj do mužských sôch, bohovia pôsobia veľmi jemne a zženštilo. Takýto typ zobrazenia bol jeho silnou stránkou, prehnutie v bokoch a šikmá póza sú dnes známe ako Praxitelova S-krivka. V tomto prípade však nemožno hovoriť o akejsi novej kompozícii, tento postoj slúži skôr na vyjadrenie jemnosti figúr. Jeho diela majú s najväčšou pravdepodobnosťou pôsobiť eroticky, aj keď ich skutočný zmysel zakrýva kultovým či naratívnym významom. Známe príbehy či anekdoty o jeho vzťahu s dievčinou Frýné len potvrdzujú spomenutú teóriu.
Kópie
Praxitelove diela boli často kopírované. Jednak ešte v samotnom Grécku a následne aj v Ríme. Kópie sa robili z mramoru aj bronzu bez ohľadu na pôvodnú sochu.
Vaux-Montreuil
Vaux-Montreuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 107 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
La Lucerne-d’Outremer
La Lucerne-d’Outremer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grand-Place (Brusel)
Grand-Place alebo Grand'Place (po francúzsky) alebo Grote Markt (po holandsky) je námestie a historické jadro hlavného mesta Belgicka. Dominantným prvkom námestia je gotická radnica z 15. storočia s vysokou vežou, na ktorej je umiestnená socha svätého Michaela, patróna Bruselu. Ďalšou významnou budovou je /.
13. augusta 1695 väčšinu drevených domov zničili streľbou z diel francúzske vojská pod vedením maršala Françoisa de Villeroy. Nepoškodená zostala iba veža radnice a niekoľko kamenných múrov. V nasledujúcich rokoch boli cechové domy na námestí vybudované znovu, tentoraz z kameňa. Aj keď je priečelie každého domu iné, tvoria spolu harmonický architektonický celok.
Georges Vacher de Lapouge
Vychádzal z interpretácie antropometrických údajov a porovnávacej štatistickej analýze lebkového indexu (čiže percentuálneho vzťahu najväčšej šírky hlavy k jej najväčšej dĺžke). Pojem indexu lebky zaviedol švédsky anatóm Anders Adolf Retzius v štyridsiatych rokoch 19. storočia.
Podľa Lapougea je predmetom antroposociológie vzájomná reakcia rasy a sociálneho prostredia. Pod vplyvom sociálneho darvinizmu Lapouge zavádza vedľa pojmu prirodzeného výberu aj pojem sociálneho výberu, pričom rozlišuje šesť jeho základných foriem: vojenský, politický, náboženský, morálny, právny a ekonomický. Všetky tieto formy majú koniec koncov zhubný vplyv na spoločenský vývoj, pretože v dôsledku ich pôsobenia sa stále zmenšuje počet predstaviteľov — podľa Lapougea — najhodnotnejšieho rasového typu, a to svetlovlasého dolichocefala a navyše mu hrozí úplný zánik. Jeden z Lapougeových zákonov — zákon epôch — hovorí: S týmto zákonom súvisí hlboký Lapougeov pesimizmus postulujúci zmiznutie najlepších.
Aydius
Aydius je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Georges Vacher de Lapouge
Lapouge ja autorom práce L'Aryen et son rôle social (Árijci a ich úloha v spoločnosti), ktorá bola základom pre nacistický antisemitizmus.
Aydius
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Luzerne
La Luzerne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Julius Lederer
Julius Lederer (* 24. jún 1821, Viedeň, Rakúske cisárstvo† 30. apríl 1870, Viedeň, Rakúsko-Uhorsko) bol známy a významný rakúsky entomológ, ktorý sa špecializoval hlavne na rad motýľov (Lepidoptera).
Biografia
Narodil sa v roku 1821 vo Viedni. Patril k najvýznamnejším rakúskym entomológom, ktorého význam bol však celosvetový. V civilnom zamestnaní bol obchodník. Počas svojich entomologických aktivít podnikol viacero zberateľských ciest po mnohých oblastiach sveta, ako napr.:
Za svojho života opísal viacero denných i nočných druhov a poddruhov motýľov, lebo bol dobrý systematik a faunistik. Bol redaktorom Viedenského entomologického časopisu (= Wiener Entomologische Monatschrift), kde publikoval väčšinu svojich odborných článkov o hmyze. Popísal nasledujúce druhy motýľov, napr.: súmračníka: Thymelicus hyrax Lederer, 1861, pestroňa: Allancastria caucasica Lederer, 1864, bielopásovca: Limenitis helmanni Lederer, 1853 a mnoho iných známych druhov.
Julius Lederer zomrel pomerne mladý na závažné ochorenie pľúc v roku 1870 vo Viedni.
Vaux-Villaine
Vaux-Villaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 180 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Hranická priepasť
thumb|Hranická priepasť, vrchná časť Hranická priepasť leží na pravom brehu rieky Bečvy v národnej prírodnej rezervácii Hůrka u Hranic v katastri mesta Hranice. Priepasť sa nachádza v Hranickom krase neďaleko verejnosti prístupných Zbrašovských aragonitových jaskýň. Je najhlbšia zatopená sladkovodná jaskyňa na svete s hĺbkou najmenej 450 metrov. Prístup k nej je od budovy vlakovej stanice stanice Teplice nad Bečvou, značeným chodníkom vedúcim hore do lesa. Priepasť je obohnaná plotom, ako ochrana proti pádu. Podľa povesti do nej na koni skočil veľkomoravský vládca Mojmír II. (Z dejín známy ako Mojmír I.), aby to isté v nočnej temnote urobili jeho prenasledovatelia z radov zradných veľmožov ohrozujúcich Moravu.
Popis
thumb|Hranická priepasť, spodná časť s Hranickým jazierkom thumb|Spodná časť priepasti a Hranického jazierka sú verejnosti neprístupné Priepasť má elipsovitý tvar a je situovaná smerom JV-SZ. Jej dĺžka v najdlhšom mieste je približne 110 metrov a šírka v najširšom mieste asi 50 metrov. Pre väčšinu návštevníkov je najzaujímavejším údajom hĺbka priepasti vrátane zatopenej časti, ale v skutočnosti sa jedná o pomerne členitý krasový systém. Krasové javy (napr. Závrty) možno pozorovať aj v tesnom okolí priepasti. V hĺbke 48 metrov pod hladinou jazierka možno po prekonaní sifónu Zubatice vystúpiť až do suchých jaskýň (Rotunda suchá, Nebo I-III, Monika). Tieto sú priebežne monitorované, vrátane merania teploty vody a vzduchu. Rotunda suchá je navyše známa ako hniezdisko netopierov, ktorí do nej prenikajú veľmi úzkym prielezom z priestoru Jazierka. Musia pritom prekonať asi 7 metrov skalného masívu. Výskyt netopierov je monitorovaný a skúmaný odborníkmi z Biologického ústavu Akadémie vied ČR. Podrobnejšie schéma systému je na informačnej doske pri Priepasti.
Hĺbka
Posledné meranie hĺbky priepasti sa uskutočnilo dňa 1. októbra 2012, kedy pri akcii speleopotápačov z organizácie ZO ČSS 7-02 Hranický kras Olomouc spustil Krzysztof Starnawski z hĺbky 217 metrov sondu do hĺbky 373 metrov. Sám potom krátko ešte zostúpil do hĺbky 225 metrov, čo je najväčšia hĺbka, dosiahnutá na tejto lokalite potápačom. Celková potvrdená hĺbka suchej i mokrej časti je teda minimálne 442,5 m (373 + 69,5). V tomto smere je však ešte potrebné urobiť množstvo výpočtov. Geológovia dnes odhadujú, že by mohla dosahovať hĺbky aj cez 700 m, čomu nasvedčujú teplota a chemické zloženie vody v jazierku.
Z historického hľadiska je zaujímavé, že RNDr. Jiří Pogoda uvádza, že v nedeľu 13. apríla 1980 pri sólovom ponore spustil sondu špeciálnej konštrukcie (klzák) zo Zubatice do celkovej hĺbky vody 260 metrov, bez toho, aby dosiahol dno. Jeho údaje o meraní sú ale neúplné a sú považované za málo dôveryhodné, pretože neboli ďalej overené. Z pohľadu dnešného poznania je meranie dr. Pogodu v súlade s realitou, ale kvôli neprehľadnosti reštrikcie v hĺbke 205 metrov by musela byť obrovská náhoda, aby jeho sonda mohla klesnúť nižšie a hlavne aby sa ju podarilo vytiahnuť späť cez spleť kmeňov, konárov a ďalších terénnych prekážok.
Paul Bertrand
Paul Charles Édouard Bertrand (* 10. júl 1879, Loos-lez-Lille, Francúzsko – † 24. február 1944, Paríž) bol francúzsky botanik. Venoval sa štúdiu fosílnych rastlín, vrátane rias a papradí.
Paul Bertrand má v Medzinárodnom registri mien rastlín skratku P.Bertrand.
Životopis
Bol synom paleobotanika Charlesa Bertranda (18511917). Študoval v Lille a štúdium prírodných vied ukončil v roku 1903, doktorát získal v roku 1909. Vyučoval botaniku v Lille a v roku 1927 bolo pre neho zriadené miesto paleobotanika. V roku 1933 získal miesto vyučujúceho komparatívne rastlinnej anatómie v Muséum national d'histoire naturelle.
Praxiteles
Praxiteles môže byť:
Pole (algebra)
V abstraktnej algebre označuje pole algebrickú štruktúru zloženú z množiny a na nej definovaných dvoch operácií, ktoré sa správajú podobne ako sčítanie a násobenie na racionálnych či reálnych číslach. Tento stupeň abstrakcie nám umožňuje študovať všetky podobné štruktúry naraz. Pole je teleso, v ktorom je multiplikatívna operácia komutatívna.
Úvod
Polia sú dôležité objekty, pretože poskytujú užitočné zovšeobecnenie mnohých rôznych systémov, vrátane číselných, ako sú racionálne, reálne a komplexné čísla. Platia v nich klasické pravidlá asociativity, komutativity a distributivity. Polia sa vyskytujú v rozmanitých oblastiach matematiky (pozri aj príklady nižšie).
V časoch, keď sa abstraktná algebra ešte vyvíjala, zvyčajne definície polí neobsahovali požiadavku komutativity multiplikatívnej operácie a to, čo dnes nazývame poľom, by sa vtedy nazývalo komutatívnym poľom alebo racionálnou doménou. Všetky bežne zaužívané definície v súčasnosti majú komutatívnu multiplikatívnu operáciu. Štruktúry podobné poliam, v ktorých multiplikatívna operácia nie je komutatívna, dnes nazývame telesá. Niektoré kultúry a jazyky nemajú ani samostatné slovo označujúce pole, napr. vo francúzštine sa nazývajú corps commutatif (komutatívne teleso).
Koncept poľa sa používa napr. aj vo vektorových priestoroch a maticiach, dvoch štruktúrach z lineárnej algebry obsahujúcich prvky daných polí. Galoisova teória študuje symetrie rovníc skúmaním spôsobov, akými polia môžu byť obsiahnuté v iných poliach. (Pozri aj teória polí (algebra)).
Basketbal na Juhoázijských hrách
Basketbal na Juhoázijských hrách je basketbalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Juhoázijských hier. Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený na tretích Juhoázijských hrách v roku 1987 v indickej Kalkate, vtedy len v mužskej kategórii. Ženy mali priemériu až na 13. Juhoázijských hrách v roku 2019 v nepálskom Káthmandu. Najviac víťazstiev na turnaji zaznamenali družstvá Indie.
Pole (algebra)
Definícia
Pole je usporiadaná trojica (F, +, *), kde
Inak povedané, pole je teleso s komutatívnou multiplikatívnou operáciou.
Keďže každé pole je teleso, obor integrity a okruh, platia všetky vety dokázané s týmito štruktúrami.
Príklady
+ 0  1        *  0  1 0 0  1        0  0  0      1  1  0        1  0  1
Lesopark
náhľad|Lesopark [[Hostivař]] Lesopark (čiže lesný park alebo park v lese) je zvyčajne prímestský les, ktorý v sebe kombinuje prvky pôvodného lesa a bežného mestského parku.
Na rozdiel od bežného lesa je tu potlačená jeho pôvodná funkcia produkcia drevnej hmoty v prospech novej základnej funkcie, ktorou je tu predovšetkým odpočinok, relaxácia, rekreácia, zábava a športové aktivity obyvateľstva, nezanedbateľná je tu aj jeho funkcia okrasná, estetická a krajinotvorná. Z týchto dôvodov lesoparky zvyčajne bývajú zriaďované najmä na okrajoch veľkých miest, respektíve v okolí veľkých ľudských sídlisk, v okolí kúpeľných miest alebo v okolí hojne navštevovaných rekreačných stredísk. Lesoparkovú úpravu môžu mať aj niektoré zoologické záhrady, múzeá v prírode a pod.
Pôvodný les tu býva obohatený najmä o hustejšiu sieť upravených lesných ciest, ktoré môžu byť doplnené lavičkami, altánmi, vodnými plochami (jazierkami, rybníčkami, fontánami), plastikami, studničkami, verejnými záhradami, detskými ihriskami, priestormi vhodnými pre výcvik psov, drobnými zariadeniami pre rekreačné a kondičné športovanie v prírode a ďalším vhodným občianskym vybavením známym z bežných parkov. Svojím poňatím má veľmi blízko k anglickému parku.
V ideálnom prípade bežný mestský park na okraji mesta postupne prechádza v lesopark, ďalej od mesta potom lesopark prechádza v normálny les.
Ialomița
Ialomița môže byť:
Ring the Alarm
Ring the Alarm je pieseň, ktorú naspievala speváčka Beyoncé.
Jozef Benčo
Dr. h. c. prof. Ing. Jozef Benčo, PhD. (* 25. august 1938, Liptovské Sliače – † 2. október 2013) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis
V roku 1956-1961 absolvoval štúdium na Českom vysokom učení technickom v Prahe. Roku 1976 CSc., 1981 doc., 1993 prof. Pôsobil ako pedagóg na FESCR v Banskej Bystrici, od roku 1991 bol vedúcim Katedry verejnej správy EF UMB v Banskej Bystrici. Recenzoval rôzne odborné práce, monografie, zostavoval vysokoškolské učebnice, publikoval vedeckovýskumné štúdie, odborné články a pod.
Tyrannos (syn Pterelaa)
Tyrannos ( – Tyrannos) je v gréckej mytológii syn Pterelaa, kráľa ostrova Tafos.
Tyrannos a jeho bratia Chromios, Antiochos, Chersidamas, Méstor a Euéres pochádzali z ostrova Tafos. Keďže ich starý otec Méstor bol brat mykénskeho kráľa Élektryóna, domnievali sa, že si môžu nárokovať podiel na mykénskom kráľovstve. Jedného dňa sa preto vybrali s vojskom do Mykén, aby o tom s mykénskym kráľom Élektryónom rokovali. Mykénsky kráľ ale ich nároky zmietol zo stola.
Bratov premohol hnev a dohodli sa, že mu ukradnú dobytok. Synovia Élektryóna sa im však postavili na odpor a po krvavej bitke zostal nažive len Euéres, ktorý strážil lode. Zo synov Élektyóna prežil len najmladší Likymnios. Tafančania ale dobytok nakoniec predsa len odviedli a predali ho élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.
Igor Benca
Igor Benca (* 11. október 1958, Topoľčany) je slovenský maliar a vysokoškolský pedagóg.
Životopis
V roku 1973-1977 študoval na gymnáziu, 1981-1987 na Vysokej škole výtvarných umení, odbor grafika. V roku 1999 sa habilitoval na docenta. V rokoch 1988-1991 pôsobil ako umelec v slobodnom povolaní. Od roku 1991 Igor Benca pracuje ako vysokoškolský pedagóg na Katedre výtvarnej tvorby Pedagogickej fakulty Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre. Od roku 2001 pracoval ako vedúci katedry grafiky, neskôr ako dekan Fakulty výtvarných umení na Akadémii umení v Banskej Bystrici. Venuje sa grafike, maľbe ilustrácií, známkovej tvorbe a výtvarnej tvorbe v architektúte, spoluautor a spoluorganizátor niekoľkých výtvarných podujatí, pravidelne sa zúčastňuje domácich aj zahraničných výstav, vo svojej tvorbe sa venuje figurálnemu znaku, posledné práce nadväzujú na súčasné neoabstraktné tendencie.
Je členom Slovenskej výtvarnej únie, združenie grafikov "G-bod".
Vendresse
Vendresse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 486 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Fedora (operačný systém)
Fedora (do verzie 6 vrátane Fedora Core) je linuxová distribúcia založená na balíčkovacom systéme RPM, vyvíjaná za podpory komunity projektu Fedora Project, ktorý je sponzorovaný spoločnosťou Red Hat. Fedora ako komunitný projekt však existovala ako dobrovoľnícka skupina vývojárov vytvárajúcich softvér pre Red Hat Linux ešte pred tým, ako sa Red Hat stal hlavným sponzorom. Podľa jednotlivých vydaní Fedory potom Red Hat vytvára vlastný operačný systém Red Hat Enterprise Linux.
Nové verzie sú vydávané približne každých 6 mesiacov, dĺžka podpory je približne 13 mesiacov.
La Mancellière-sur-Vire
La Mancellière-sur-Vire je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
1. slovenská národná hokejová liga 1971/1972
1. slovenská národná hokejová liga 1971/1972 bola deviatou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ako samostatná súťaž. Víťazom sa stal ŠK Liptovský Mikuláš, ktorý skončil na konečnom 1. mieste v základnej časti, v kvalifikácii si ale postup do najvyššej súťaže nevybojoval. Súťaž sa po základnej časti rozdelila na dve polovice o 1.-6. miesto a 7.-12. miesto. Vypadli družstvá VSŽ Košice B a Slávia UK Bratislava. Nováčikmi pre nasledujúcu sezónu sa stali VTJ Dukla ZPA Prešov a Strojárne Martin.
Ayherre
Ayherre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Korfská deklarácia
náhľad|vpravo|Text Korfskej deklarácie
Korfská deklarácia je dohoda podpísaná v roku 1917 na gréckom ostrove Korfu medzi srbskou vládou (Nikola Pašić) a Juhoslovanským výborom (Trumbič). V Korfskej deklarácii sa vyžadovalo zjednotenie juhoslovanských národov v spoločnom štáte na čele so srbskou dynastiou Karadjordjevičovcov.
Maramureș
Maramureș (, historicky po slovensky aj Marmaroš, alebo Maramureš) môže byť:
Brämerova kúria
Brämerova kúria je dom v bratislavskom Podhradí v bývalej štvrti Zuckermandel na Žižkovej ulici č. 18.
Je to kultúrna pamiatka, podľa pamätnej tabule na budove to je renesančná stavba z prelomu 16. a 17. storočia. Postavená je na staršom základe z druhej polovice 16. storočia, v 17. storočí bola barokovo upravená a koncom 19. storočia upravená klasicisticky. Má nepravidelnú štvorkrídlovú zástavbu a ústredný dvor. Vznikla prestavbou starších, neskorogotických domov.
Západné krídlo bolo pristavené v renesančnej prestavbe, rovnako ako schodisko, boli zjednotené fasády a postavili sa nárožné polkruhové veže. V prvej tretine 18. storočia v ranobarokovej prestavbe bolo dostavané severné dvorné krídlo.
Koncom 20. storočia bola pamiatkovo obnovená, od roku 2002 tu sídli Múzeum kultúry Maďarov na Slovensku SNM.
PFK CSKA (Moskva)
Professionaľnyj futboľnyj klub CSKA je ruský futbalový klub z mesta Moskva. Je tradičným účastníkom ruskej futbalovej ligy. Klub bol založený v roku 1911. Oficiálne je CSKA profesionálny klub a nie je tak súčasťou športového klubu CSKA, napriek tomu ale ruské ministerstvo obrany vlastnú časť akcií tohto klubu. V roku 2004 klub získal sponzorskú zmluvu s ropným gigantom Sibneft, ktorý vlastní majiteľ Chelsea Roman Abramovič. Ten ale akcie neodkúpil, pretože podľa pravidiel UEFA je možné ovládať a vlastniť iba jeden klub.
V roku 2005 vyhral klub Pohár UEFA a podarilo sa mu to ako prvému ruskému klubu. Rovnako ako vyhral treble (národná liga, národný pohár a medzinárodné pohár). V sezóne 2009/10 sa klub prebojoval do štvrťfinále Ligy majstrov. V sezóne 2012/13 (už sa hralo novým systémom jeseň-jar) vyhral klub svoj štvrtý titul v samostatnej ruskej lige (jedenásty, ak sa počítajú aj ligové triumfy zo sovietskej éry). V sezóne 2013/14 ligový titul obhájil.
Svoje domáce zápasy hrá od roku 2016 na novopostavenom štadióne CSKA Moskva s kapacitou 30 000 divákov. Nový štadión leží presne na mieste, kde stával starý štadión Grigorija Fedotova, ktoré muselo CSKA v roku 2000 opustiť. V rokoch 2000 - 2009 hrával dočasne na slávnom štadióne Lužniki pre 78 360 divákov. V roku 2010 sa klub opäť presťahoval, tentokrát mimo samotnú Moskvu do mesta Chimki, kde sa až do roku 2016 delil s mestským rivalom Dinamom o štadión Arena Chimki pre 18 636 divákov.
2010 – súčasnosť
16. marca 2010 sa CSKA kvalifikoval do štvrťfinále Ligy majstrov UEFA, keď porazili FC Sevilla. V domácom zápse remizovali 1:1, avšak v odvete na ihrisku Sevilla triumfovali 1:2. Neskôr ich vyradil zo súťaže Inter Milan, keď najprv v Miláne 31. marca 2010 prehrali 1:0 aj rovnakým skóre prehrali 6. apríla v Moskve. 7. decembra 2011 sa CSKA kvalifikoval do vyraďovacej fázy Ligy majstrov UEFA, keď zvíťazil v Miláne 1:2 a zobral tak rozhodujúce 3 body.
6. decembra 2016 CSKA oznámil, manažér Leonid Slutsky že po siedmich rokoch klub opustí. 12. decembra bol za nového manažéra klubu menovaný Viktor Goncharenko, keď podpísal dvojročný kontrakt. Goncharenko 21. júla 2018 predĺžil zmluvu do konca sezóny 2019/20. Počas leta 2018 CSKA stratila mnoho zo svojich lídrov: Aleksei a Vasili Berezutski a Sergey Ignashevich ukončili svoju kariéru ako profesionálni hráči; Alexandra Golovina kúpilo AS Monaco; Pontus Wernbloom sa stal hráčom PAOK a Bibras Natkho odišiel do Olympiacosu. Na začiatku sezóny však CSKA predviedol skvelé výsledky, bol v prvej ruskej tabuľke majstrov a porazil Real Madrid v skupinovej fáze Ligy majstrov doma i vonku (1:0 v Moskve a 3:0 v Madride ).
Historické názvy
Zdroj
Verpel
Verpel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 85 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Škoda 100
Škoda 100/110 je rad osobných automobilov nižšej strednej triedy, ktoré boli vyrábané československou automobilkou Automobilové Závody Mladá Boleslav, n. p. v rokoch 1969-1977. Nahradili model 1000 MB a 1100 MB. V roku 1972 boli zmodernizované kľučky dverí, veko nádrže, lišta na prednom čele a pribudol nasávač vzduchu na zadnom stĺpiku.
História
V roku 1969 vstúpil do výroby modernizovaný variant automobilu Škoda 1000 MB. Súčasťou modernizácie bol facelift karosérie a strojného podvozku. Nová Škodovka dostala na prednú nápravu kotúčové brzdy a dvojokruhový systém bŕzd (okrem prvej série). Vzhľadom k politickým tlakom nebolo možné podstúpiť rozsiahlejší vývoj a modernizáciu automobilu, ktorý sa postupne stával zastaraným.
Tesne pred spustením výroby automobilu Škoda 100 vypukol v továrni AZNP v Mladej Boleslavi rozsiahly požiar, ktorý zničil 50 000 metrov štvorcových výrobných hál starej fabriky a nepriamo tak ohrozil počiatok výroby nového automobilu. Pracovníkom továrne sa však podarilo dopad škôd minimalizovať a dňa 25. augusta 1969 z linky zišli prvé automobily modernizovaného modelového radu.
Podvozok
Bezrámová konštrukcia, nezávisle zavesenie všetkých kolies - predné na priečnych lichobežníkových polonápravách, zadné kyvadlové polonápravy na pozdĺžnych kyvných ramenách; pruženie vpredu aj vzadu vinutými pružinami s teleskopickými tlmičmi, vpredu priečny skrutný stabilizátor. Prevádzkové brzdy kvapalinové, dvojokruhové, predné kotúčové, zadné bubnové okrem prvej série, ktorá mala brzdový systém prevzatý zo Škody 1000 MB, teda jednookruhový s prednými aj zadnými bubnovými brzdami. Nový brzdový systém prispel k zvýšeniu pasívnej bezpečnosti. Riadenie skrutkou a maticou s pevným hriadeľom volantu, spojenie prevodky volantu s hriadeľom pomocou pružnej spojky periflex.
Karoséria
Samonosná oceľová, štvordverová (sedan). Predné sedadlá sú posuvné pozdĺžne, umožňujú nastavenie sklonu a lôžkovú úpravu. Zadné sedadlá sú sklopné dopredu, čím sa odkryje príručný batožinový priestor s objemom. Predné dvere majú sťahovacie okná a výklopné trojuholníkové sklá, zadné dvere majú pevné zasklenie. U modelu 110 LS bolo možné získať dvere so sťahovateľnými oknami. Hlavný batožinový priestor je umiestnený pod prednou kapotou.
Motorizácia
Pohon automobilu zabezpečuje radový štvorvalcový karburačný vodou chladený motor, uložený pozdĺžne za zadnou nápravou v jednom bloku s rozvodovkou a prevodovkou. O prípravu zmesi sa stará jednokomorový spádový karburátor Jikov 32-BST, od roku 1970 karburátor Jikov 32-BS. Motor 110 LS bol vybavený karburátorom Jikov 32 DDSR.
K dispozícii boli 3 výkonové varianty motorizácie v dvoch objemových triedach.
Motor Škoda 100
Tento motor bol základným variantom motorizácie modelového radu Škoda 100/110. Pri zdvihovom objeme dosahoval výkon 30,9 kW a bol najslabšou ponúkanou motorizáciou. V podstate sa jednalo o motor identický s motorom Škoda 1000 MB.
Motor Škoda 110
Ako vyššia úroveň motorizácie sa dodával pre model Š 110. Oproti základnému motoru mal zvýšený zdvihový objem na, čo mu umožňovalo dosiahnuť výkon 35,3 kW.
Motor Škoda 110 LS
Najvyššia úroveň motorizácie ponúkaná v tomto modelovom rade bol motor pre Š 110 LS. Mal rovnaký zdvihový objem ako motor v Š 110, ale vďaka odlišnému vačkovému hriadeľu, vahadlám ventilov a karburátoru dosahoval výkon 38 kW. Prípravu zmesi pre tento motor na rozdiel od predošlých dvoch motorov zabezpečoval dvojitý spádový karburátor Jikov DDSR, podobný neskorším karburátorom EDSR, použitým v modelovej rade Škoda 105/120. Tento motor bol montovaný aj do obľúbeného kupé Škoda 110 R.
Prevodové ústrojenstvo
Automobily tohto modelového radu disponovali jedinou prevodovkou, ale k dispozícii boli 2 druhy stáleho prevodu. Oba stále prevody sa montovali na kyvné polosi.
4 stupňová manuálna prevodovka, stály prevod 4,44
Je prevodovka, ktorá sa používala počas celej výroby modelovej rady ako sériové prevodové ústrojenstvo. V prvých rokoch výroby sa prevodovka odlišovala odlišným umiestnením spínača spiatočkových svetiel v stredovom tuneli, ale v predposlednej výrobnej sérii bolo umiestnenie tohto spínača zmenené a nachádzal sa podobne, ako v neskorších modeloch, priamo v telese prevodovky. Prevodové stupne boli odstupňované nasledujúco:
4 stupňová manuálna prevodovka, stály prevod 4,6
Je prevodovka, ktorá sa montovala na želanie, má rovnaké odstupňovanie, ako sériová prevodovka, ale má iný stály pomer. Tento prevod sa nazýva tzv. "horský prevod".
Úrovne vnútornej výbavy
Automobily tohto modelového radu boli ponúkané v troch úrovniach vnútornej výbavy. Jednotlivé úrovne sa líšili množstvom ozdobných prvkov v exteriéri, úrovňou vnútornej výbavy a niektorými luxusnými prvkami výbavy.
Standard (Škoda 100)
Táto úroveň výbavy bola najnižšia dodávaná. Obsahovala základné vybavenie chrómovanými dielmi. Chrómované boli puklice kolies, nárazníky. Čalúnenie sedačiek bolo koženkové. Zadné dvere mali pevné sklá.
de Luxe Sport (Škoda 110 LS)
Je najvyššia úroveň výbavy automobilu dostupná v tomto modelovom rade. Obsahovala všetko to, čo úroveň výbavy de Luxe, ale navyše bol namontovaný druhý pár predných svetlometov, elektrický ostrekovač predného skla (v ostatných úrovniach výbavy bol ručný) a sťahovateľné sklá v zadných dverách. Súčasťou tejto výbavy bol aj motor 110 LS so zvýšeným výkonom.
Škoda 100
Základný model celého radu, ktorý nebolo možné doplniť o výbavu na želanie. Dodával sa s výbavou standard (Škoda 100) alebo de Luxe (Škoda 100 L).
Škoda 110
Výkonnejšia motorizácia modelového radu, pri ktorej boli dostupné súčasti výbavy na želanie. Dodával sa s výbavou de Luxe (Škoda 110 L) alebo de Luxe Sport (Škoda 110 LS) s ešte výkonnejšou motorizáciou.
Počet kusov
Celkovo bolo vyrobených 819 787 týchto automobilov.
Boiótia
Boiótia (gr. Βοιωτία; po slovensky historicky aj Bojócia alebo Bojótia; po latinsky Boetia), resp. v súčasnoti Viotia (novogrécka výslovnosť: Viotia) je krajská jednotka v Grécku a historické územie v starovekom Grécku medzi Atikou a Megaridou na juhu (hranice tvorilo pohorie Kithairón (lat. Cithaeron)), Korintským zálivom na juhozápade, Fokidou na západe, opuntskou Lokridou na severe a Eurípom na východe. Nachádza sa tu veľké jazero Limni Kopaidas a pohoria Parnasos a Elikonas. Žije tu približne 140 000 obyvateľov.
Dejiny
thumb|Boiótsky pohár (kantharos) – 450 – 425 pred Kr..
Starovek
Podľa gréckej mytológie vládol v Tébach kráľ Deukalión, ktorý bol otcom slávneho Helléna, zakladateľa gréckeho (helénskeho) národa. V skutočnosti však prišli Gréci do Boiótie niekedy v 3. tisícročí pred Kr. Bol to grécky kmeň Achájcov. Achájci sa tu pomiešali s pôvodným obyvateľstvom Boiótie, Pelasgami a udržali sa tu aj po páde ich mykénskej kultúry. V 8 stor. pred Kr. sa tu vytvára tradičná grécka antická kultúra, neskôr mestské štáty (poleis). Na juhu od Boiótie, v Atike boli usadení Iónski Gréci. Boiótia bola krajom kultúry a tiež jednou z gréckych základní, pre kolonizáciu okolitého stredomoria. Najznámejšie mesto boli Téby, iné slávne antické mestá boli Cheronia, Orchomenos, Thespie, Parnasos či Plataje. V r. 479 pred Kr. tadeto prechádzal slávny spartský kráľ Leonidas a pri Termopylskom priesmyku statočne padol proti perzskej presile. Gréci pri Plataiách úplne zničili perzskú flotilu. V Bojótií sa hovorilo achájskym dialektom starogréčtiny. V čase Aténsko-spartskej vojny bola Boiótia na strane Sparťanov. V ďalšej gréckej občianskej vojne porazil macedónsky kráľ Filippos a jeho syn Alexander Veľký v r. 338 pred Kr. južné grécke štáty pri Chaironei, a tak sa Boiótia stáva súčasťou zjednoteného Grécka pod vládou štátu Macedónia. Potom Alexander zničil neďaleké mesto Téby, lebo tu povstali proti dominancii Macedónie nad ostatným Gréckom. Po Alexandrovej smrti patrila Boiótia do Aitólskeho spolku nezávislých gréckych štátov. Po Rímsko-macedónskej vojne sa však celé Grécko (okrem Atén a Sparty) dostáva do Rímskeho impéria a tu ostáva až do r. 395 po Kr. Boiótia, ako kraj Rímskeho svetového impéria zohral dôležitú úlohu, keď tu rímsky generál a neskorší diktátor Lucius Cornelius Sulla porazil vojská gréckeho pontského kráľa Mithridata tiež pri Chaironei, ktorý chcel ovládnuť Grécko. V r. 48 pred Kr. tu Gaius Iulius Caesar v bitke pri Chaironei porazil svojho oponenta Gnaea Pompeia, a tak sa stal diktátorom. Boiótia patrila pod správu senátnej provincie Achaia. Kraj sa tešil veľkej sláve a rozmachu vďaka svojej starodávnej histórií. V tomto období niektorí Gréci prestúpili na kresťanstvo. Pokoj skončil až v 3. stor., kedy Rímska ríša prežívala veľkú krízu. Vtedy sa cez Boiótiu prehnali germánske kmene Gótov, ktorí prešli cez nikým nechránené Termopyly, porazili slabý odpor miestnych obyvateľov a vyplienili aj Boiótiu, zničili mesto Téby. Potom nastal pokoj do 4 stor., kedy kraj vydrancovali Vizigóti pod vedením Alaricha. V 4 stor. už bola väčšina Grékov kresťania. Delfskú veštiareň zatvoril cisár Theodosius.
Jozef Bencúr (podnikateľ)
Jozef Bencúr (* 19. november 1806, Veňarec - † 17. september 1886, Skrabské) bol pedagóg, kníhkupec, podnikateľ.
Boiótia
Stredovek
Po r. 395 sa celé Grécko dostáva do Východorímskej (gréckej Byzantskej ríše). V 5. stor. sa cez Boiótiu prehnali armády občianskych vojen v Rímskej ríši. Potom nastal pokoj až do polovice 6. stor. V tomto období sa v Grécku usadzujú Slovania, ktorý však Boiótiu zasiahli iba okrajovo a nedonútili miestnych Grékov k úteku. Grécka vláda sa tu obnovila až v 8. stor. a Boiótia patrila do územného celku thémy Hellas. Najdôležitejším mestom tu boli Téby, sídlo biskupa. Téby boli významným obchodným mestom, kde sa sústreďovalo väčšina obyvateľov Boiótie. Význam začínalo mať i susedné mesto Livadia.
V roku 1204 dobyli Konštantínopol križiaci a tak sa územie Boiótie dostáva do európskeho Latinského cisárstva. Vtedy sa v Boiótií usadzujú albanofónne kmene Arvanitov, ktoré sem prišli z dnešného južného Albánska. Na rozdiel od Atiky však boli Gréci v Boiótií vo väčšine oproti Arvanitom. Arvaniti sa usadili na vidieku, ktorý bol fakticky neosídlený, keďže Gréci sa sústredili vo väčších osadách a mestách ako Téby, Livadia, Aspra spitia (staroveká Antikyra), Arachova a Petromagula (staroveký Orchomenos). Arvaniti teda na vidieku založili mnohé dediny, medzi nimi napr. dedina Mavromati, ktorú založil známy Arvanít Gjerg Mavromatis (v preklade z gréčtiny Juraj Čiernooký), či dedinka Kukura, ktorú založil vodca fary (kmeňa) Kukuras. Tieto dediny existujú dodnes. Gréci však boli vo väčšine, keďže obývali mestá a Arvanitov na vidieku nebolo veľa. Na severe Boiótie sa však Arvaniti neusadili a tak tu dodnes existujú aj dediny obývané gréckohovoriacimi obyvateľmi. Aj po znovuzaložení Byzancie v roku 1267 bola Boiótia súčasťou európskeho štátu Athina (Atény).
Turecká nadvláda
Po r. 1481 však južné Grécko dobyli Turci. Téby ostali sídlo biskupa naďalej. V tureckej dobe sa miestne vidiecke obyvateľstvo živilo jednoduchým pastierskym životom, naopak Téby si udržali svoj obchodný význam a boli tu najvýznamnejšie bazáre v Grécku. Koncom 18. stor. sa v okolí Kopaidského jazera usadili grécki pastieri z Evrytáni, Sarakatsáni. Po Gréckej vojne za nezávislosť proti Turkom sa územie Boiótie v r. 1831 stalo definitívne súčasťou gréckeho štátu. V tejto vojne grécky generál Odyseas Androutsos porazil turecké vojská pri Chaironeii. V roku 1923, po výmene obyvateľov medzi Gréckom a Tureckom, sa v Boiótií usadili tisícky Maloázijských Grékov, vďaka ktorým sa nakoniec gréčtina stala väčšinovým jazykom kraja.
Moderná Boiótia a kultúra
Dnes sa význam Boiótie opäť navrátil, vďaka početným starogréckym pamiatkam, ktoré lákajú turistov. Boiótia má dva jazyky, väčšina obyvateľov hovorí novogrécky, obyvatelia na juhu však rozprávajú albánskym jazykom Arvanitov. Arvaniti sú sústredení v združení dedín známych ako Dervenochoria. Najvýznamnejšie moderné mestá sú tu Livadia na severe, ktorá je hlavným mestom kraja, ďalej Thiva (Théby), Arachova, Antikyra, Cheronia (Chaironeia), Akrefnia či Dervenochoria. Téby si dodnes uchovali svoj obchodný charakter, sú známe ako mesto trhovísk. Veľmi známa je aj tradičná grécka dedina Arachova, kde sa každoročne konajú slávnosti Svátého Juraja, Ajiorjitika. Tieto slávnosti sú známe v celom Grécku. Počas slávností sa spievajú tradičné piesne, ktoré sú v klasickom štýle kraja Rumélia. Tradičnými ľudovými nástrojmi sú dychové: klarina (klarinet), zurna a flojera. Ľudový kroj z Boiótie je rovnaký, ako majú aj iné kraje pevninského Grécka. Muži nosia tradičnú suknicu fustanella. Najznámejšou ľudovou piesňou je Na imun stin Arachova, na do to panijiri-Keby som bol v Arachove a videl by som zábavu.
Grand-place
Grand-place alebo grand’place (doslova „(významom) veľké námestie“) je názov hlavných námestí miest v Belgicku a severnom Francúzsku, špecificky napr.:
Jozef Bencúr (podnikateľ)
Životopis
Študoval v Lučenci, v Banskej Bystrici a v Bratislave. Od roku 1828 študoval na teologickej fakulte univerzity v Jene. V rokoch 1832-1838 pôsobil ako profesor na evanjelickom kolégiu v Prešove. Potom pracoval ako kníhkupec. Ako majiteľ kníhkupectva sa usiloval v roku 1841 o založenie kníhtlačiarne. Od roku 1850 podnikateľ v Skrabskom. Roku 1854 obnovil v Skrabskom lom, v ktorom ťažil vápenec. Roku 1856 ako jeden z prvých v Uhorsku začal vyrábať románsky cement, ktorý dosahoval vynikajúcu kvalitu a ktorý vyvážal do celého Uhorska. Vyrábal aj dlaždice, škridlu a studničné rúry. Na priemyselnej výstave v roku 1868 v Budapešti bol jeho románsky cement odmenený zlatou medailou. Stál na čele a.s., ktorá prevzala Bardejovské Kúpele. Bol autorom knižky pre deti a učebnice maďarskej gramatiky.
Víťazný oblúk
náhľad|Titov víťazný oblúk
Víťazný oblúk je oblúkovitá symbolická stavba, postavená spravidla na počesť vojenských víťazstiev rímskych cisárov, v neskoršom období napríklad aj Napoleona. V sakrálnej architektúre ide o architektonicky zvýraznený a často i zdobený prechod medzi priestorom kostola pre veriacich (loďou) a priestorom pre kňaza a oltár (presbytériom).
Príklady:
Jozef Brezany
Jozef Brezany (* 23. marec 1943, Bratislava – † 21. január 2014, Žilina) bol akademický sochár, vysokoškolský pedagóg a umelecký výrobca šperkov. Pseudonym: JoB, J.B.
Mladosť
V roku 1960 maturoval na Gymnáziu v Žiline, pričom mal v úmysle pokračovať v štúdiu ďalej aj na vysokej škole. Jeho pôvodnou ambíciou bolo zamestnať sa v štátnej správe, no z politických dôvodov mu toto nebolo umožnené. To bol ďalší z impulzov, ktorý natrvalo ustálil jeho profesionálnu orientáciu v umeleckej sfére. V mladosti ho najviac fascinovalo sochárstvo a to najmä sochársky portrét. Svoje prvé sadrové sochárske diela vytvoril ešte ako laik a sochársky samouk, pričom miesto modelov využil ako predobraz fotografie rodinných príslušníkov. Kvalitou svojho diela už vtedy výrazne prevyšoval rovesníkov a prezentáciou svojich prvotín na umeleckopriemyselnej škole si zaistil prijatie na štúdium. V rokoch 19611962 teda napokon absolvoval nadstavbový ročník na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Bratislave a krátko nato od roku 1962 až do roku 1967 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, kde ho veľmi rýchlo podchytili aj takí profesori, ako napríklad Fraňo Štefunko, či Jozef Kostka.
Profesionálna kariéra
Vysokú školu skončil s výbornými výsledkami a bohatým portfóliom diel i praktických skúseností. V rokoch 19681974 už pedagogicky pôsobil na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Kremnici, kde pomáhal vytvoriť nové umelecké oddelenie, pre ktoré zároveň vypracoval učebné osnovy. Od roku 1974 bol v tzv. slobodnom povolaní. Neskôr okrem rôznych kultúrno-spoločenských objednávok pracoval dva roky v Štátnych reštaurátorských ateliéroch v Banskej Štiavnici, kde opäť využil svoje rozsiahle praktické zručnosti. Neskôr po roku 1989 využil nové možnosti cestovania a v rokoch 1994 a 1995 žil i výtvarne tvoril v Kanade. Po návrate z Kanady začal opäť pôsobiť na umeleckopriemyselnej škole, tentoraz v Českom Krumlove. Z Českého Krumlova sa napokon vrátil na Slovensko, kde v rokoch 1997 až 1999 pôsobil na Pedagogickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.
Na sklonku života
Od polovice 90-tych rokov až do súčasnosti žil Jozef Brezany v Žiline, kde až do roku 2014 spoločne s manželkou viedol umelecké zlatníctvo a sám sa preorientoval najmä na plakety, odznaky, šperky a miniatúrne umelecké diela zo zlata a striebra.
Dielo
Jozef Brezany disponoval širokým diapazónom výrazových prejavov od realistických, figuratívnych diel k nefiguratívnym. V mladosti preferoval sochárske portréty, neskôr v zrelšom tvorivom období sa venoval aj monumentálnemu sochárstvu. V jeho sochárskej tvorbe dominovala najmä štylizovaná ženská figúra, v ktorej sa snažil o pokoj, statiku a harmóniu jednotlivých proporcií, prípadne o hľadanie súladu medzi dynamickou a statickou figúrou. V poslednej fáze svojho tvorivého obdobia sa až do súčasnosti preorientoval na drobné umelecké sochárstvo, medailérstvo a výrobu umeleckých šperkov. Diela Jozefa Brezanyho sú zastúpené v galériách a múzeách na Slovensku ale aj v súkromných zbierkach v Paríži, Vancouvri, Quebecku, či Amsterdame.
Výstavy
Prvú výstavu svojich diel usporiadal Jozef Brezany ešte v roku 1961 ako mladý laik a uchádzač o umelecké štúdium. Na oficiálnych výstavách sa potom začal zúčastňovať až od roku 1967.
Zoznam geovedných článkov/J
ja
Jablonka (potok) · Jablunkovské medzihorie · Jadranské more · Jailolo · Jakedake · Jakub Buchholtz · Jakubianka · Jali (sopka) · Jalovina · James Dwight Dana · James Glaisher · James Hutton · James Lovelock · Jamesonit · Jamuna · Jan Nepomuk Woldřich · Jan Svatopluk Presl · Jana (rieka) · Jang-c’-ťiang · Janisjarvi · Jankovich-barlang · Jantár · Jaraguay (sopka) · Jarmúk · Jasenica (prítok Hrona) · Jaskinia Miętusia · Jaskinia Wielka Śnieżna · Jaskinia Wysoka za Siedmioma Progami · Jaskyne Aggteleckého krasu a Slovenského krasu · Jaskyne planiny Dolný vrch · Jaskyne planiny Horný vrch · Jaskyne Silickej planiny · Jaskynná maľba · Jaskyňa · Jaskyňa mŕtvych netopierov · Jaskyňa Na Špičáku · Jaskyňa nad cestou · Jaskyňa pod Jeleňom · Jaskyňa Sedmička · Jaskyňa v Čertovej skale · Jaskyňa zlomísk · Jasovská jaskyňa · Jaspis · Jašteroplutvovce · Jauza · Javorie (pohorie) · Javorinka (prítok Bielej vody) · Javorníky · Jazernica (jazero) · Jazero · Jazero svätej Kláry · Jazierko v Jazernici
já
Ján Asbóth · Ján Bystrický · Ján Frank · Ján Ilavský (geológ) · Ján Klubert · Ján Seneš · Ján Valach (geológ) · Jávske more
je
Jefferson (sopka) · Jeleň obrovský · Jelešňa · Jelovskij · Jeltyriova · Jenisej · Jeskyně Na Pomezí · Jeyawati · Jezero (prírodná pamiatka) · Jezerské jazero · Jezioro Solińskie · Jezírko pod Táborem
ji
Jihlava (rieka) · Jingshanosaurus · Jizera (rieka) · Jizerské hory
jo
Joachim Barrande · Jobaria · Jocotitlán (sopka) · John Farey · John Mawe · John Ostrom · Jokoate-džima · Jorcada · Jordán · Josef Augusta (paleontológ) · Jostedalsbreen · Jotunheimen · Jozef Beňka · Jozef Csaplár · Jozef Iľko · Jozef Jonáš · Jozef Kaldrovitš · Jozef Locka · Jozef Martinka · Jozef Minďaš · Jozef Schweng · Jozef Šártori · Jozef Švagrovský · Jozef Viliam Marschan · Jozef Volný · Jozef Zlocha
jó
Jótei
ju
Juhoamerická platňa · Juhočínske more · Jumaytepeque · Jura (geochronologická jednotka) · Juraj Agricola · Juraj Bernáth · Juraj Krajčovič · Juraj Tailer · Južna Morava · Južná pologuľa · Južné Alpy (Európa) · Južno-Mujskij chrebet · Južný Bug · Južný Pirin · Južný polárny kruh
jü
Jürgen Kurths
La Meauffe
La Meauffe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eduard Benda
Eduard Benda (* 5. september 1914, Valašská – † 27. júl 1979, Bratislava) bol slovenský dopravný inžinier.
Voschod (kozmická loď)
Voschod bola trojmiestna sovietska kozmická loď určená na lety po obežnej dráhe Zeme a použitá v programe Voschod. V roku 1964 vystriedala kozmické lode Vostok a bola predchodkyňou lodí Sojuz.
Voschod 1 štartoval po prvý raz s viacčlennou posádkou, ktorú tvoril letec V. M. Komarov, vedecký pracovník K. P. Feoktistov a lekár B. B. Jegorov. Pri lete Voschod 2 vystúpil A. A. Leonov ako prvý človek z družice do voľného kozmického priestoru. Vzdialil sa od lode pripútaný káblom na (dovedna 20 min). Hmotnosť lode Voschod bola, Voschod 2 vážil , sklon dráhy obidvoch lodí bol 65°.
Opis lode
thumb|left|Nafukovacia prechodová komora a kozmický skafander použitý [[Alexej Leonov|Alexejom Leonovom na prvý výstup do otvoreného priestoru v marci 1965.]] Oproti lodi Vostok bola kabína lode Voschod výrazne modifikovaná. Kozmonauti už pristávali priamo v návratovej kapsuli. Vďaka tomu bolo možné z kapsuli odstrániť rozmerné katapultovacie kreslo a nahradiť ho ľahkými anatomickými sedačkami. Tie boli v lodi Voschod 1 celkom 3, ale vnútorný priestor lodi bol tak tesný, že posádka nemohla letieť v ochranných skafandroch a mala oblečené iba ľahký športový odev. V lodi Voschod 2 určenej pre let 2 kozmonautov boli skafandre opäť použité, pretože úlohou letu bolo uskutočniť výstup do voľného kozmického priestoru. Na jeho zabezpečenie bola loď Voschod 2 vybavená nafukovacou prechodovou komorou s hmotnosťou, priemerom a výškou  v zloženom stave. Po dosiahnutí obežnej dráhy došlo k nafúknutiu komory na dĺžku, vnútorný priemer a vonkajší priemer.
Pretože sa Voschod oproti Vostoku pohyboval na vyšších dráhach a v prípade poruchy brzdného systému nebolo možné spoliehať sa na samovoľné zbrzdenie v dôsledku trenia kabíny o vrchné vrstvy atmosféry, bola loď doplnená záložným brzdiacim motorom na tuhé pohonné látky. Ten bol umiestnený na predku návratovej kabíny a jeho dĺžka bola, priemer a hmotnosť. K zabezpečeniu návratu kabíny umožňoval uskutočnenie brzdného manévru so zmenou rýchlosti o /s.
Ďalšie rozdiely Voschodu oproti Vostoku spočívali v doplnení rakiet pre mäkké pristátie, ktoré sa zapaľovali vo výške nad zemou. Ďalej bola v rozšírená kapacita systému regenerujúceho atmosféru vo vnútri lode a zvýšenie prietoku klimatizačného systému z 60 l/min na 150 l/min.
Jozef Kompánek
Jozef Kompánek (* 13. september 1836, Hradište – † 2. február 1917, Ostratice) bol slovenský katolícky kňaz, bojovník za sociálne práva, básnik a prozaik.
Bol nositeľom najvyššieho pápežského vyznamenania Pro Ecclesia et Pontifice.
Jill Tarterová
Jill Cornell Tarterová (* 16. január 1944) je americká astronómka a do roku 2012 riaditeľka Center for SETI Research, ktorý v roku 1984 založila. V astronómii zaviedla pojem „hnedý trpaslík“.
Baigts-de-Béarn
Baigts-de-Béarn je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Verrières (Ardennes)
Verrières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 35 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Tomsk
Tomsk je mesto v Rusku. Nachádza sa na Sibíri má 573 647 obyvateľov (2018). Mesto je významným centrom vzdelávania na Sibíri, nachádza sa tu 7 štátnych a 2 súkromné vysoké školy, ktoré navštevuje 86 000 študentov.