cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Theo H. Florin
Životopis
Prvé práce začal tvoriť a publikovať už počas štúdia v Dolnom Kubíne (1923), neskôr pôsobil ako publicista a redaktor. V období hospodárskej krízy odišiel do zahraničia a postupne pôsobil v Juhoslávii, Francúzsku, Španielsku, Portugalsku, dnešnom Maroku a od roku 1940 v britskom Londýne. Od roku 1945 do roku 1948 pôsobil v diplomatických službách v Paríži a Washingtone. Neskôr pracoval ako osobný tajomník ministra zahraničných vecí ČSR Vladimíra Clementisa. Bol vyšetrovaný a neskôr rehabilitovaný a až do svojej smrti žil v dolnooravskej metropole, kde sa podieľal na organizácii kultúrnych podujatí, napr. Hviezdoslavov Kubín.
Dielo
autorovi vyšlo i viacero bibliofílií.
Monty Python a Svätý Grál
Monty Python a Svätý Grál je filmová komédia z roku 1975 parodujúca legendu kráľa Artuša. Autorom je britská komediálna skupna Monty Python (Graham Chapman, John Cleese, Terry Gilliam, Eric Idle, Terry Jones a Michael Palin). Režírujú ho Gilliam a Jones vo svojich celovečerných režijných debutoch. Vznikol počas prestávky medzi treťou a štvrtou sériou ich seriálu Monty Python's Flying Circus televízie BBC.
Monty Python a Svätý grál zarobil v USA v roku 1975 viac ako akýkoľvek iný britský film. V USA bol v roku 2011 v špeciálnom programe "ABC Best in Film" vybraný ako druhá najlepšia komédia všetkých čias za filmom "Airplane!" V Spojenom kráľovstve ho čitatelia časopisu Total Film v roku 2000 zaradili na piate miesto najlepších komédií všetkých čias. V podobnej ankete divákov Channel 4 v roku 2006 sa umiestnil na šiestom mieste.
Feldberg
Feldberg je nemecký vrch a najvyšší vrchol pohoria Schwarzwald. Nachádza sa neďaleko mesta Freiburg im Breisgau a mimo Álp je najvyšším vrchom v krajine.
Vrchol
200px|thumb|left|Pohľad na vrchol Na vrchole sa nachádza televízny a rozhlasový vysielač a meteorologický radar. V okolí sú výborné podmienky na lyžovanie.
Ondrej Striež
náhľad| Hrob Ondreja Strieša a jeho rodiny v banskobystrickom evanjelickom cintoríne Ondrej Striež (Strieš) (* 16. máj 1890, Banská Bystrica – † 17. september 1961, Banská Bystrica) bol slovenský robotník, funkcionár KSČ a verejný činiteľ.
Životopis
V Banskej Bystrici pôsobil (od 1911) ako robotník (do 1920), čalúnnik (19201924). Organizátor robotníckych štrajkov a demonštrácií. Spoluzakladateľ a predseda Mestskej organizácie Sociálno-demokratickej strany Uhorska v Banskej Bystrici (od 1913). Predseda Mestskej organizácie KSČ, člen Krajského a Oblastného výboru KSČ v Banskej Bystrici (19211936). Podieľal sa na založení časopisu Proletár (1919), po jeho zákaze spoluzakladateľ a kolportér Hlasu ľudu (1919), spolupracovník K. Gottwalda. Predseda samosprávy Robotníckeho domu v Banskej Bystrici (19241940), člen Mestského zastupiteľstva a prvý námestník starostu Banskej Bystrice (19231938). Účastník protifašistického odboja a SNP, spolupracovník ilegálneho vedenia KSS v Banskej Bystrici (od 1939). Predseda Spolku včelárov Slovenska v Banskej Bystrici (19441961), predseda MsNV (12. júla 1945-25. októbra 1946, 15. marca 1948-22. mája 1954). Riaditeľ závodu Pridružená výroba (neskôr Stavoindustria) (19491951), funkcionár okresných a mestských straníckych orgánov a spoločenských organizácií v Banskej Bystrici. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
NGC 5114
NGC 5114 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. júna 1836.
Mul (potomok kobyly)
thumb|Mul Mul alebo mulica (ostatné názvy pozri nižšie) je kríženec samca somára a samice koňa (čiže kobyly). Vyzerá, zjednodušene povedané, ako kôň s veľmi dlhými ušami. Hoci má tento kríženec v slovenčine viacero názvov, nižšie bude (ak nie je uvedené inak) označovaný ako mul.
Slovenské názvy
Slovenské názvy tohto kríženca sú: mul (resp. historicky: múl )      , mula  (resp. ľudovo muľa ), mulica. Zastarano sa používali aj názvy mulec a mulo (resp. muľo).
Uvedená pestrosť názvov vyplýva okrem iného z toho, že v slovenských textoch dnes existujú dva základné spôsoby pomenúvania krížencov koňa a somára:
Latinské názvy
Latinské (taxonomické a iné) názvy tohto taxónu sú:
Poznámky:
Sterilita
Muly sú skoro vždy neplodné, pretože jednému z ich chromozómov chýba príslušný párový chromozóm. Muly majú totiž 63 chromozómov - 32 chromozómov majú od koňa (keďže kôň má 64 chromozómov), teda od matky, a 31 chromozómov majú od somára (keďže somár má 62 chromozómov), teda od otca, z čoho vyplýva, že 1 chromozóm (od matky) majú "navyše".
Charakteristika
Veľkosťou väčšinou zodpovedajú svojej matke – kobyle, sfarbenie závisí od kombinácie génov oboch rodičov, mení sa teda od prípadu k prípadu. Po somárovi dedí väčšinou hlas, mohutnejšiu hlavu, dlhé uši, štíhlejšie končatiny, malé úzke kopytá, krátku hrivu a chvost pri koreni porastený len krátkou srsťou. V realite ale nemožno rozlíšiť mula od mulice (t.j. kríženca somarice a samca koňa) podľa výzoru; presne sa to dá povedať iba vtedy, ak poznáme oboch rodičov. Pri hybridizácii nikdy nemožno zaručiť, ktorý rodič bude u daného potomka výzorovo prevažovať. Zastúpenie samcov a samíc je u mulov totožné s ostatnými cicavcami, populácia je teda vyvážená. Zaťatosť mula je podobne ako u somára daná jeho dobrým odhadom vlastných síl a možností a odmietnutím poslušnosti pri prekročení ich medzí. Jeho inteligencia, schopnosť dedukcie a individualizmus sa, rovnako ako u somárov, často mylne zamieňa s tvrdohlavosťou či neposlušnosťou. Cení sa jeho nenáročnosť na potravu, vytrvalosť a dobráckosť, isté kráčanie v krkolomnom teréne, neľakavosť, ako aj jeho sila a odvážnosť, ktorú zdedil po matke. Vďaka lepším konštitučným vlastnostiam sa na rozdiel od mulice uplatňuje ako jazdecké zviera a keďže unesie náklad až 150 kg ťažký, je veľmi výhodný na nosenie bremien na chrbte v horách a na ťažko schodných chodníkoch.
Chov mulov prebiehal už v staroveku, v roku 580 pred Kr. sa napríklad na olympijských hrách konali preteky na muloch. Pre ich pokojnosť a vytrvalosť sa v antickom Ríme na ťah pohrebných vozov používali len muly, čo malo starú tradíciu – pohrebný voz Alexandra Macedónskeho ťahalo z Babylonu až do Alexandrie viac ako 60 mulov. Ľahšie muly sa dobre uplatňovali ako jazdecké zvieratá v rímskej pošte a rímska armáda ich využívala na ťah aj na nosenie bremien na chrbte. Využívali ich aj na bojiskách 1. svetovej vojny.
Zdroje
- týka sa len sekcie Charakteristika
Trestné právo
V trestnom práve rozlišujeme:
Pramene
Hlavným prameňom trestného práva je ''Trestný zákon č. 300/2005 Z. z. a Trestný poriadok č. 301/2005 Z. z.'' Viaceré ustanovenia sú obsiahnuté v základnom predpise Slovenska, ktorým je ústava. Prameňmi trestného práva sú aj medzinárodná zmluva, predovšetkým dohovory na ochranu ľudských práv a dohovory zabezpečujúce imunitu, ďalej právne akty Európskych spoločenstiev a Európskej únie, zákony, rozhodnutia prezidenta o amnestii a nálezy Ústavného súdu.
Hrubá veža
Hrubá veža je samostatne stojaca pyramída, ktorú dobre vidno v závere cesty značeným chodníkom z Bielovodskej doliny na Prielom či Poľský hrebeň. Podľa geológov ide o tzv. nunatak, osamotenú skalu, ktorá kedysi trčala z ľadovca a nie je súčasťou hrebeňa porovnateľných štítov.
Topografia
Je dominantou hrebeňa, ktorý oddeľuje Litvorovú kotlinu od Svišťovej doliny. Má dva vrcholy, hlavný je juhovýchodný, nižší severozápadný. Medzi Hrubou vežou a Velickým štítom leží sedlo Velická priehyba (modro značený chodník). V predĺžení členitého SZ hrebeňa sa ďalej nachádza Predná Hrubá štrbina, Prostredná Hrubá vežička, Zadná Hrubá štrbina, Hrubá vežička, Hrubý roh a niekoľko ešte menších vežičiek. V juhozápadnom žľabe je jaskynka a skalné okno.
Niekoľko horolezeckých výstupov
V stenách sú cesty do obťažnosti V.
Eva Minarčíková
Eva Minárčíková (* 3. júl 1992) je slovenská hádzanárka, reprezentantka Slovenska. So svojou spoluhráčkou z MHK Bytča Ivetou Mičiníkovou reprezentovali Slovensko aj v kategóriach do 17 rokov. V současné době ukončila herní kariéru v klubu Handball PSG Zlín.
Kariéra
S hádzanou začala ako žiačka v Bytči. Pochádza zo športovej rodiny. Otec bol futbalista (Žilina), matka bola dlhé roky aktívnou hádzanárkou a v súčasnosti je trénerkou v MHK Bytča. Dve staršie sestry – dvojičk, sú takisto aktívne hádzanárky v rovnomennom klube – Jana je brankárka a Dana spojka.
Kluby
Eva Minárčíková je v súčasnosti (2010) hráčkou starších dorasteniek a žien MHK Bytča a zároveň hosťuje v ženskom interligovom klube HK Danlog Partizánske. Hosťovala tam aj v jarnej časti sezóny 2009/10, pričom odohrala 9 zápasov a strelila 13 gólov. Je štvornásobnou majsterkou Slovenska v mládežníckych kategóriach: ako staršia žiačka (2007), mladšia dorastenka (2008, 2009) a staršia dorastenka (2010).
Reprezentácia
Prešla takmer všetkými mládežníckymi reprezentačnými výbermi. Zúčastnila sa ME do 17 rokov v roku 2009 v Srbsku a je členkou reprezentačného výberu do 20 rokov, ktorý v dňoch 21. – 23. mája 2010 bojoval v kvalifikačnej skupine (dejisko Michalovce) o postup na MS '20 v Kórejskej republike (uskutočnia sa v termíne 17. – 31. 7. 2010). Jej dosiaľ najväčším úspechom v reprezentácii je druhé miesto na X. Európskych olympijských hrách mládeže (EYOF) vo fínskom Tampere v roku 2009 po semifinálovom víťazstve nad Holandskom 30:24 (14:12) a finálovej prehre s Ruskom 24:30 (13:16).
Hyman Bass
Hyman Bass (* 5. október 1932, Houston, Texas, USA) je americký matematik, v súčasnosti emeritný profesor matematiky na Columbijskej univerzite a profesor na Michiganskej univerzite. Je známy predovšetkým vďaka práci v oblasti algebry.
Významne prispel predovšetkým v oblastiach algebraickej K-teórie, komutatívnej algebry, algebraickej geometrie, algebraických grúp, geometrických metód v teórii grúp a zeta funkcií na jednoduchých konečných grafoch. Spoločne s Jeanom-Pierreom Serreom prišiel s tzv. Bassovou-Serreovou teóriou. Bol členom skupiny Nicolas Bourbaki.
The Operative: No One Lives Forever
The Operative: No One Lives Forever (skrátene NOLF alebo No One Lives Forever) je počítačová hra a videohra vyvinutá spoločnosťou Monolith Productions.
Gameplay
Titul kombinuje prvky akčných počítačových hier žánru FPS a Stealth. Jednotlivé misie môžu byť splnené viacerými spôsobmi, buď akčným prístupom alebo za použitia postupov charakteristických pre hry žánru stealth. Hra predstavuje ako hlavnú hrdinku ženu, špiónku Cate Archer. Postava Cate Archer bola vymodelovaná podľa modelky Mitzi Martin a nahovorená Kit Harris.
Dej hry je zasadený do alternatívnej minulosti, humorne pojatého prostredia 60. rokov 20. storočia.
Verzia pre Windows
Verzia pre operačný systém Windows bola vydaná spoločnosťou Fox Interactive po prvýkrát 9. novembra 2000. Vydaniu dokončeného titulu predchádzalo vydanie ukážkovej demoverzie.
Verzia pre Mac
Verzia pre operačný systém Mac OS X bola vydaná spoločnosťou MacPlay po prvýkrát 21. novembra 2002.
Verzia pre PlayStation 2
Hra bola v roku 2002 portovaná pre hernú konzolu PlayStation 2. Port hry obsahuje niekoľko bonusových misií, ktoré verzia pre PC neobsahovala, spoločne s bonusovými misiami z GOTY verzie hry.
Edícia Game of the Year
Edícia Game of the Year (skrátene GOTY) bola vydaná pre platformy Microsoft Windows a Mac. Táto edícia rozširovala samotný titul o nový herný obsah v podobe jednej sady misií, nové modely a textúry povrchov, obsahovala taktiež CD soundtrack "In the Lounge" a strategickú príručku. V tejto edícií boli tiež obsiahnuté kompletné zdrojové kódy a editor herných lokácií.
Ocenenia
Titul získal niekoľko ocenení Game of the Year napríklad od herných spravodajských serverov Computer Games Magazine, Computer Gaming World, PC Gamer a Gamespy.
Klavírny koncert (Schumann)
Klavírny koncert a-mol, Op. 54 je dielo nemeckého skladateľa Roberta Schumanna.
Schumann koncert zložil na prianie svojej manželky, hudobnej skladateľky a vynikajúcej koncertnej klaviristky Clary Schumannovej. Dielo bolo dokončené v roku 1845, pričom základ prvej vety tvorí Fantázia a-mol pre klavír a orchester, ktorú Schumann zložil v roku 1841. Premiéra diela sa uskutočnila v Lipsku na Nový rok 1846 v prevedení Clary Schumannovej a dirigenta Ferdinanda Hillera.
Schumannov klavírny koncert je ojedinelé dielo. V dobe kedy vznikol boli v obľube účelne náročné koncerty, často šablónovité, ktoré slúžili k exhibícii virtuóza. Napriek tomu, že jednou z týchto virtuózov bola Schumannova manželka, skladateľ pre ňu vytvoril dielo úplne odlišného charakteru. Tento koncert je akousi intímnou poetickou fantáziou, v ktorej klavír s orchestrom tvoria previazaný celok.
Skladbu tvoria tri vety, pričom posledné dve sa hrajú bez prerušenia. V prvej vete po krátkom údere orchestra ihneď nastupuje klavír s krátkou, temne zafarbenou zostupnou pasážou. Vzápätí vstupuje orchester s expozíciou hlavnej témy, ktorú preberie a ďalej rozvádza klavír. Vedľajšia téma prvýkrát zaznie v podaní huslí doprevádzajúcich klavír. Prevedenie oboch tém je nezvyčajne bohaté, s rôznymi odtieňmi nálad. Po prvej časti vety zakončenou povznášajúcou melódiou orchestra prichádza nádherné Andante espressivo zasnívaného klavíru s jemným sprievodom orchestra. To je náhle prerušené výraznou zostupnou melódiou klavíra, podobnej tej z úvodu koncertu. Vracia sa pôvodné tempo Allegro s rozvíjaním tém, prevažne hlavnej. V záverečnej časti skladby prichádza klavírna kadencia a vetu následne uzatvára kóda založená na fragmente hlavnej vety. Druhá veta začína hlavnou témou, ktorá predstavuje akýsi rozhovor klavíra so sláčikovými nástrojmi. Vedľajšia téma má pochodový charakter. Schumann tu podobne ako v prvej vete uplatnil svoj zmysel pre bohatú melodiku. Druhá veta prechádza attaca (bez prerušenia) do záverečnej vety Allegro vivace. To začína energickou a rytmickou témou klavíra. Vo vete cítiť optimizmus a živelnú radosť typickú pre záverečné vety Schumannových koncertov, s ktorou dielo smeruje ku triumfálnemu záveru.
Schumannov klavírny koncert je dielo bohatej fantázie a veľkej vnútornej hodnoty, vďaka čomu sa stalo súčasťou ťažiskového klavírneho repertoáru a častým hosťom v hudobných sálach.
Julianne Moore
Julianne Moore (rod. Julie Anne Smithová; * 3. december 1960, Fort Bragg, Severná Karolína, Spojené štáty) je americká herečka, ktorá hrala vo filmoch Utečenec (1993), Hriešne noci (1997), Hodiny (2002) , Divoká krása (2007), Decká sú v pohode (2010), Still Alice (2014), Všetko čo mám (2015) alebo Kingsman: Zlatý kruh (2017). V roku 2015 získala Oscara za stvárnenie profesorky Alice Howland vo filme Still Alice. Na svojom konte má 5 nominácií a jedno víťazstvo na Oscara, 9 nominácií a dve víťazstvá na Zlatý glóbus a 4 nominácie a jedno víťazstvo na cenu BAFTA.
Detstvo a mladosť
V šestnástich rokoch sa jej rodina presťahovala do nemeckého mesta Frankfurt nad Mohanom, kde navštevovala jednu z miestnych škôl. Chcela sa stať doktorkou, s herectvom začala až v školských hrách a pomocou jej učiteľky anglického jazyka, sa rozhodla skúsiť hereckú kariéru. Bola prijatá na Bostonskú univerzitu, ktorú absolvovala v roku 1983.
Kariéra
Po maturite sa odsťahovala do New York City, kde pracovala ako servírka. Na svojej hereckej kariére, pracovala v divadlách a televízii. Jej prvá úloha v televízii bola v epizóde telenovely The Edge of Night z roku 1984. Viac priestoru dostala v seriáli As the World Turns, v ktorom hrala až do roku 1988 a získala za svoju úlohu ocenenie Daytime Emmy Award. Tiež hrala aj v rôznych divadelných hrách, ako napríklad v hre Ophelia a Hamlet, v divadle Guthrie Theater.
V roku 1990 začala spolupracovať s režisérom Andrem Gregorym na workshope divadelnej produkcie Čechova Uncle Vanya. V rovnakom roku, sa objavila vo filme Tales from the Darkside: The Movie. Ďalšiu filmovú úlohu získala v roku 1992 v thrilleri The Hand That Rocks the Cradle, kde si zahrala spoločne s Rebeccou de Mornay. O rok neskôr, si zahrala vo filme The Fugitive, spoločne s Harrisonom Fordom a Tommym Lee Jonesom. Film dostal veľmi pozitívne hodnotenia a pre Julianne to bolo len veľké plus. Medzi jej známe filmy patrí tiež film s Johnny Deppom, Benny a Joon, kde si zahrala jednu z vedľajších postáv.
Vďaka filmu Uncle Vanya, si ju všimol režisér Robert Altman a obsadil ju do jednej z podstatnejších podstáv filmu Short Cuts, ktorý získal obrovský úspech, tiež obdržal cenu za najlepšie obsadenie na Filmovom festivale v Benátkach a Zlatý glóbus. Julianne tiež dostala nomináciu na Independent Spirit Awards.
V roku 1994 hrala vo filme Vanya on 42nd Street, kde za úlohu Yeleny získala cenu Boston Society of Film Critics Award v kategórii najlepšia herečka.
Filmár Robert Altman videl herečku v produkcii Uncle Vanya a zaujal ho jej výkon, rozhodol sa preto obsadiť ju do dramatického filmu Short Cuts. Film zažil obrovský úspech a dostal cenu za najlepšie obsadenie na Filmovom festivale v Benátkach a Zlatý glóbus. Julianne získala nomináciu na cenu Independent Spirit Awards. Nasledoval film Vanya on 42nd Street v roku 1994, kedy za rolu Yeleny získala cenu Boston Society of Film Critics Award v kategórii najlepšia herečka. Vo filme Assasins stvárnila Electru po boku Sylvestera Stallona a Antonia Banderasa. vľavo|náhľad|alt=|Toronto Film Festival (2015) Jej prvá nominácia na Oscara, prišla s filmom Boogie Nights z roku 1997 a tiež aj nominácie na Zlatý Glóbus a Screen Actors Guild award. V roku 1998 zožala úspech vo filme Big Lebowski a v remake od Alfreda Hitchcocka Psycho, kde hrala spoločne s Anne Heche.
Za úlohu vo filme Ideal Husband, An z roku 1999 získala nomináciu na Zlatý Glóbus v kategórii Najlepšia herečka v muzikáli alebo komédii. Ten istý rok získala aj nomináciu na Oscara v kategórii Najlepšia herečka v dráme za film The End of the Affair.
Na začiatku roka 2001 sa objavila ako agentka FBI Claire Starlingová, (pretože Jodie Foster úlohu po druhý krát odmietla hrať) vo filme Hannibal, ktoré bolo pokračovanie Oscarmi oceneného filmu The Silence of the Lambs, kde hrala po boku Anthonyho Hopkinsa.
V roku 2002 bola nominovaná v dvoch kategóriách Oscara. Nominácie získala za filmy Far from Heaven a Hours. Film Hours získal 9 nominácií na Oscara, vrátane ceny za najlepší film.
V roku 2004 zaznamenal úspech thriller The Forgotten. Od novembra roku 2006 do mája 2007 sa objavovala v Broadwayskej hre The Vertical Hour.
V roku 2007 sa objavila vo filme Next, po boku Nicolasa Cagea a Jessicy Biel. Zahrala si úlohu v milostnom trojuholníku medzi Amandou Seyfried a Liamom Neesonom v erotickej dráme Chloe. Krátko potom sa objavila v dramatickom filme Single Man, po boku Colina Firtha.
Objavila sa v piatich epizódach Emmy ocenenom seriáli Studio 30 Rock. V roku 2010 získala úlohu po boku Annette Benning vo filme The Kids Are All Right, ktorý hovorí príbeh o lesbickom páre, ktorých deti hľadajú svojho otca. Film dostal nomináciu na Oscara v kategórii Najlepší film a Julianne získala svoju šiestu nomináciu na Zlatý Glóbus a druhú nomináciu na cenu BAFTA.
V roku 2011 sa objavila v komediálnom filme Crazy, Stupid Love po boku Steva Carella, Emmy Stone a Ryana Goslinga. Film zarobil vyše 142,8 miliónov dolárov. V roku 2013 získala vedľajšiu úlohu vo filme Don Jon a v októbri 2013 si zahrala rolu Margaret White v hororovom filme Carrie. náhľad|323x323bod|alt=|[[Matthew Goode, Julianne Mooreová a Colin Firth (66. filmový festival, Benátky) (11.9.2009)]] V roku 2014 si zahrala v thrilleri NON-STOP, kde hrala po boku Liama Neesona. V máji 2014 bola ocenená cenou za najlepšiu herečku na Filmovom festivale Cannes za rolu vo filme Maps tho the Stars. V roku 2014 tiež získala hlavnú úlohu vo filme Still Alice, kde hrala profesorku s diagnostikovanou Alzheimerovou chorobou. Za skvele predvedený herecký výkon získala Zlatý Glóbus, Screen Actors Guild Award, Critics 'Choice Movie Awards aj vytúženého Oscara. Po boku Ellen Pageovej sa objavila vo filme Freeheld. V roku 2016 začalo natáčanie filmu Wonderstruck, ktorého sa Julianne zúčastnila spoločne s Michelle Williams. V roku 2017 sa objavila Kingsman: The Golden Circle. V roku 2018 potvrdila svoju účasť v dráme Gloria Bell, kde stvárnila hlavnú úlohu. Film hovorí príbeh ženy stredného veku, ktorá hľadá zmysel jej života. Tiež stvárni jednu z hlavných úloh vo filme Bel Canto, t.j. thriller založený na príbehu spisovateľky Ann Patchett, ktorý hovorí o japonskej kríze rukojemníkov. Pre svoju činnosť vo filme, ako operná speváčka sa naučila napodobňovať pohyby profesionálov ktoré uplatnila v niekoľkých scénach. Vo filme My Life on the Road stvárni silnú feministku a na rok 2019 sa objaví s Gary Oldmanom a Amy Adams vo filme The Woman in the Window. Film mal premiéru v roku 2021.
V roku 2019 sa zúčastnila Medzinárodného filmového festivalu v Karlových Varoch, kde si odniesla ocenenie v kategórií Mimoriadny umelecký prínos svetovej kinematografie.
V roku 2021 sa objavila v hororovej minisérii Príbeh Lisey, ktorý bol natočený podľa knižnej predlohy Stephena Kinga. Miniséria mala premiéru 4. júna 2021 na Apple TV+. Vo filme sa objavila po boku Joan Allen, Jennifer Jason Leigh a Dane DeHaana.
Súkromný život
Jej prvým manželom bol herec a režisér John Gould Rubin s ktorým sa zoznámila v roku 1984 a o dva roky neskôr sa za neho vydala. V roku 1993 požiadali o rozvod a rozvod sa uskutočnil v auguste 1995. V roku 1996 sa Julianne zoznámila s Bartom Freundlichom, s ktorým neskôr potvrdila vzťah. Majú syna Caleba Freundlicha (narodený v decembri 1997) a dcéru Liv Freundlich (narodená v apríli 2002). Vzali sa v auguste 2003 a žijú spoločne v Greenwich Village v New Yorku. Julianne sa snaží si udržať svoju rodinu blízko pri práci a vyberá materiál, ktorý je pre ňu praktický ako pre rodiča.
Tiež podporila Baracka Obamu v prezidentských voľbách v rokoch 2008 a 2012. Je aktivistkou a sedí v rade advokátov pre plánované rodičovstvo. Je tiež bojovníkom za práva homosexuálov a kontrolu zbraní a od roku 2008 je veľvyslankyňou pre záchranu detí.
Ľudopis
Ľudopis môže byť:
Havešová
Havešová je národná prírodná rezervácia v Národnom parku Poloniny v Bukovských vrchoch, ktorá je zapísaná vo Svetovom zozname prírodného dedičstva UNESCO. Prales Havešová sa nachádza v katastrálnom území obcí Stakčínska Roztoka a Kalná Roztoka v okrese Snina.
Územie bolo vyhlásené za Svetové prírodné dedičstvo UNESCO v roku 2007 spolu s troma ďalšími slovenskými a šiestimi ukrajinskými pralesmi, v roku 2011 sa zoznam území rozšíril o päť starých lesov Nemecka pod spoločným názvom Karpatské bukové pralesy a staré bukové lesy Nemecka.
Národná prírodná rezervácia
Rezervácia bola vyhlásená v roku 1964. Rozprestiera sa na ploche. Predmetom ochrany NPR sú vzácne zachovalé porasty pralesa s výskytom unikátnych exemplárov listnatých stromov (javor, jaseň, brest) na vedecko-výskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Podnebie
Nachádza sa v nadmorskej výške od 440 do Priemerná ročná teplota v pralese je 6,0 až 6,5 °C, vegetačné obdobie trvá 145150 dní v roku. Priemer ročných zrážok je 800 a sneh pokrýva územie 140145 dní v roku.
Geológia
Geologický podklad tvorí pieskovec, zlepenec a ílovec z paleocénu. Pôda je typická pre bukové lesy na území Slovenska.
Fauna a flóra
Porasty tvoria najmä masívne buky (Fagus sylvatica) ostatné druhy ako javor horský (Acer pseudoplatanus), jaseň štíhly (Fraxinus excelsior) a brest horský (Ulmus glabra) tvoria približne 5 %. Dominantné karpatské druhy sú kostihoj srdcovitolistý (Symphytum cordatum), veronika horská (Veronica montana), čerkáč hájny (Lysimachia nemorum) a ostatné. Územie obýva fuzáč alpský (Rosalia alpina), ktorému vyhovujú odumierajúce stromy pralesa. Hniezdia tu holub plúžik (Columba oenas), ďateľ bielochrbtý (Dendrocopos leucotos), muchárik červenohrdlý (Ficedula parva), slávik červienka (Erithacus rubecula), sýkorka uhliarka (Parus ater) a brhlík lesný (Sitta europaea).
UNESCO
28. júna 2007 Konferencia Výboru Svetového dedičstva UNESCO na zasadnutí v novozélandskom Christchurchu rozhodla o zápise pralesa Havešová spolu s pralesmi Rožok a Stužica – Bukovské vrchy v Poloninách, Vihorlatským pralesom v pohorí Vihorlatské vrchy a šiestimi ukrajinskými pralesmi do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO, ktorý bol v roku 2011 rozšírený o päť starých lesov Nemecka pod spoločným názvom Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy. Havešová sa tak zaradila do zoznamu medzi významné prírodné pamiatky ako Yellowstonský národný park a Grand Canyon v USA, Sagarmáthá v Himalájach či Kilimandžáro v Afrike.
Po zapísaní do Svetového dedičstva získala NPR aj ochranné pásmo s rozlohou.
Karol Plank
prof. JUDr. Karol Plank, DrSc. (* 6. november 1927, Bratislava – † 17. máj 1997, Bratislava ) bol slovenský právnik, vysokoškolský pedagóg a predseda Najvyššieho súdu Slovenskej republiky (od januára 1990 do januára 1996). Patril medzi popredných odborníkov na civilné právo, predovšetkým občianske právo.
Životopis
Narodil sa v Bratislave, kde vyštudoval gymnázium. Študoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde po ukončení štúdia v roku 1950 začal pracovať ako asistent na Katedre občianskeho práva. Patril k žiakom významného profesora Štefana Lubyho. V roku 1952 už bol odborným asistentom a v roku 1956 sa stal tzv. zástupcom docenta. O dva roky neskôr skončil vedeckú ašpirantúru a získal titul kandidát vied (CSc.). V roku 1959 habilitoval na docenta v odbore občianske a rodinné právo. Od roku 1963 pôsobil ako vedúci Katedry občianskeho a rodinného práva. O rok neskôr sa stal dokonca dekanom Právnickej fakulty Univerzity Komenského. Na tejto pozícii zotrval dva roky. V roku 1966 bol vymenovaný za profesora. V roku 1969 sa stal prorektorom Univerzity Komenského v Bratislave. V tomto roku však odmietol zmeny, ktoré nastali po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska a taktiež následnú normalizáciu. Z tohto dôvodu nemohol až do roku 1989 vykonávať žiadne akademické funkcie a 12 rokov vôbec publikovať. Postupne prichádzal o všetky získané funkcie. Ako radový vysokoškolský pedagóg začal vyučovať taktiež aj na Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Po Nežnej revolúcii mohol po čase znova slobodne pracovať. Postupne obmedzoval rozsah svojej činnosti na právnických fakultách. Patril medzi prvých podporovateľov Verejnosti proti násiliu. V roku 1991 získal titul Doktor vied (DrSc.). V januári 1990 sa stal predsedom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Túto funkciu vykonával do 31. januára 1996.
Patrí k zakladateľom Nadácie Štefana Lubyho, kde určitý čas pôsobil ako jej prvý predseda. V roku 1990 bol jedným z dvoch profesorov práva, ktorí viedli Komisiu pre prípravu nového Občianskeho zákonníka. V rokoch 1991 až 1992 viedol Komisiu pre prípravu Ústavy Slovenskej republiky. Po zániku Česko-Slovenska zostal na čele slovenských rekodifikačných komisii. Rekodifikáciu Občianskeho zákonníka však už nestihol zavŕšiť, keď 17. mája 1997 zomrel. Počas života sa Karol Plank stal jedným z najvýznamnejších odborníkov na civilné právo na Slovensku, ktorý sa síce špecializoval na občianske právo, no veľký význam mal aj v ostatných odvetviach civilného práva.
Na jeho počesť udeľuje právnický časopis Justičná revue každoročne od roku 2001 cenu Karola Planka. 1. januára 2006 udelil Karolovi Plankovi prezident republiky Ivan Gašparovič Pribinov kríž I. triedy in memoriam za významné zásluhy o hospodársky a sociálny rozvoj Slovenskej republiky v oblasti tvorby a aplikácie nového právneho poriadku Slovenskej republiky. V roku 2014 otvorila Právnická fakulta Univerzity Komenského novú súdnu sieň, ktorú pomenovala po Karolovi Plankovi.
Až do svojej smrti bol ženatý za jednu zo zakladateliek slovenského rodinného práva prof. JUDr. Oľgu Plankovú, CSc.
Publikačná činnosť
Karol Plank sa zameriaval na občianske právo, kde spolu napísal desiatky vedeckých prác. Predovšetkým sa vo svojej publikačnej činnosti venoval problematike dedičského práva, manželského majetkového práva, družstevného práva, práva osobného užívania bytov, vlastníckeho práva, záväzkového práva a pod.
3936 Elst
3936 Elst je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 16. októbra 1977.
Atmosféra (kozmického telesa)
thumb|[[Atmosféra Zeme]] thumb|[[Atmosféra Marsu]] thumb|[[Titan (mesiac)#Atmosféra|Atmosféra Titanu]] thumb|Dopĺňanie častíc do riedkej atmosféry mesiaca [[Enceladus (mesiac)|Enceladus jeho kryovulkánmi]] thumb|Atmosféra trpasličej planéty [[Pluto|Pluta]] Atmosféra je vo všeobecnosti plynný obal kozmického telesa, napríklad planéty, mesiaca, kométy alebo hviezdy. Pri telese je pridržiavaná jeho gravitáciou. Najlepšie preskúmaná je atmosféra Zeme.
Atmosféra terestrických telies (telies s pevným povrchom) je zospodu ohraničená kôrou planéty (litosférou) a zhora sa pozvoľne rozplýva do okolitého kozmického priestoru. Atmosféra hviezd, rovnako ako atmosféra joviálnych planét je na rozdiel od atmosféry kamenných telies špecifická tým, že nie je možné presne definovať hranicu medzi atmosférou a vlastným telesom. Joviálne planéty sú zložené predovšetkým z plynu, ktorý postupne smerom k jadru telesa hustne, až prechádza do kvapalného skupenstva a neskôr do tuhého. Hviezdy sú tvorené plazmou, ktorá je vo väčšej hĺbke čoraz hustejšia. Ako hranica medzi atmosférou hviezdy a jej vlastným telesom sa používa sféra, kedy už hustnúca plazma prestane byť priehľadná pre fotóny viditeľného svetla. Táto sféra sa nazýva fotosféra.
Ani atmosféra pevných telies nie je izolovaný systém. Vstupuje do interakcie hlavne s povrchom planéty a s jej magnetosférou. Niektoré vlastnosti, napríklad výšku hornej hranice atmosféry, ovplyvňuje hviezdny vietor.
Nenulový atmosférický tlak je podmienkou pre výskyt vody v kvapalnom skupenstve a teda aj nepriamo podmienkou výskytu života na povrchu kozmického telesa.
Rozdelenie
Atmosféru pevných telies možno z hľadiska elektrického náboja rozdeliť na
Atmosféra hviezd sa obvykle delí na tri základné vrstvy:
Atmosféry telies slnečnej sústavy
Atmosféru majú všetky joviálne planéty slnečnej sústavy, teda Jupiter, Saturn, Urán a Neptún. Aj všetky terestriálne planéty slnečnej sústavy, čiže Merkúr, Venuša, Zem a Mars majú atmosféru. Atmosféra Merkúru je však taká riedka (jeho atmosférický tlak je len 2.10-7 Pa), že sa o ňom niekedy hovorí ako o telese bez atmosféry. Najhustejšiu atmosféru z terestriálnych planét má Venuša, ktorej atmosférický tlak na povrchu je až 9321,9 kPa.
Atmosféra bola zistená aj na mnohých prirodzených obežniciach veľkých planét, hlavne na Galileiho mesiacoch Jupitera, ako aj na Saturnovom mesiaci Titan, ktorý má vôbec najhustejšiu atmosféru zo všetkých mesiacov. Jeho atmosféra je hustejšia ako atmosféra Zeme. Vo všeobecnosti môže mať atmosféru každé teleso, ktorého úniková rýchlosť na povrchu je menšia ako rýchlosť tepelného pohybu molekúl. Z tohto dôvodu má riedku atmosféru aj Pluto, hoci je menšie (a má teda aj menšiu gravitáciu) ako Mesiac, ktorý je bez atmosféry. Niektoré telesá majú atmosféru, resp. hustejšiu atmosféru, len dočasne, keď sa na svojej dráhe približujú k Slnku. Vtedy sa pod vplyvom zvýšeného slnečného žiarenia časť látok tvoriacich ich povrch vyparuje alebo sublimuje do atmosféry, atmosféra sa zahusťuje a tým zvyšuje atmosférický tlak. Pri vzďaľovaní sa od Slnka tieto vrstvy atmosféry opäť zamrznú a stanú sa súčasťou povrchu. Príkladom telesa so sezónne sa meniacou atmosférou je Neptúnov mesiac Triton, ale aj kométy, ktorých dočasná atmosféra je nazývaná koma.
Vlastnosti atmosféry
Atmosféra absorbuje a rozptyľuje časť elektromagnetického žiarenia, ktoré planéta dostáva od Slnka (resp. inej hviezdy). Prepúšťa len určité oblasti spektra, ktoré sa nazývajú atmosférické okná. Táto vlastnosť atmosféry je dôležitá pri ochrane živých organizmov pred nebezpečnými zložkami žiarenia z kozmu.
Aj časť žiarenia, ktorá sa celkom nepohltí, je pri prechode atmosférou oslabená. Preto sú nebeské telesá, napríklad hviezdy, pri pozorovaní cez atmosféru slabšie, ako pri pozorovaní z vesmíru. K najmenšiemu skresleniu jasnosti telies dochádza v zenite, k najväčšiemu v blízkosti obzoru. Svetlo sa v atmosfére tiež láme a odkláňa sa od svojho pôvodného smeru, preto sú hviezdy pri pozorovaní cez atmosféru mierne posunuté oproti svojim skutočným polohám a to smerom k zenitu. Tento jav sa nazýva astronomická refrakcia.
Atmosféra tiež chráni povrch telesa pred meteoroidmi a to tým účinnejšie, čím je hustejšia. Telesá vznikajúce do atmosféry veľkými rýchlosťami sa zrážajú s časticami atmosféry, v dôsledku čoho sa začnú prudko zahrievať a vyparovať. Tento proces sa nazýva ablácia a vytvorí okolo pôvodného telesa žiariaci kužeľ ionizovaných častíc, ktorý nazývame meteor. Ak sa pri tomto deštruktívnom procese nevyparí teleso celé a nejaká jeho časť dopadne na povrch planéty alebo mesiaca, dopadnuté teleso sa nazýva meteorit. Veľké meteority vytvárajú impaktné krátery. Telesá s hustou atmosférou majú všeobecne menej impaktných kráterov na povrchu ako telesá s riedkou atmosférou alebo bez atmosféry, pretože veľa telies pri prelete atmosférou úplne zhorí alebo sa ich veľkosť výrazne zredukuje. Menšie množstvo impaktných kráterov však môžu mať telesá aj vďaka erózii alebo sopečnej činnosti.
Atmosférické útvary
V relatívne hustej atmosfére chladnejších telies, v ktorej môže dochádzať ku kondenzácii látok v nej obsiahnutých, sa vytvárajú oblaky. Pri interakciách ionizujúceho žiarenia s časticami atmosféry vzniká polárna žiara.
Vznik atmosféry
Pri plynných a plazmových telesách je atmosféra ich prirodzenou súčasťou už od čias ich formovania. V prípade joviálnych planét hovoríme o tzv. prvotnej atmosfére, čo znamená, že vznikla už pri formovaní z týchto planét z protoplanetárneho disku. Chemické zloženie týchto atmosfér sa od čias ich vzniku zmenilo len málo. Pevné telesá nadobudli svoj vzdušný obal uvoľnením plynov zo svojho vnútra, dopadom asteroidov a komét obsahujúcich prchavé látky, alebo gravitačným nabalením materiálu z okolia. O týchto atmosférach sa predpokladá, že podstúpili dlhý vývoj a ich chemické zloženie sa podstatne líši od ich pôvodného zloženia po sformované slnečnej sústavy. Takéto vekom značne zmenené atmosféry sa nazývajú druhotné atmosféry. Druhotné atmosféry sú napríklad značne ochudobnené o vodík a hélium, pretože gravitácia telies nepostačovala na udržanie si týchto dvoch najľahších chemických prvkov.
Termálny únik
Viaceré telesá v histórii slnečnej sústavy možno mali atmosféru, ale postupne ju čiastočne alebo úplne stratili. Plyn sa z atmosféry stráca, keď rýchlosť jeho častíc presiahne únikovú rýchlosť. To sa stáva najčastejšie pod vplyvom vysokej teploty – vtedy hovoríme o takzvanom termálnom úniku. Čím slabšiu gravitáciu má teleso, tým nižšia teplota je dostačujúca na to, aby z nej častice unikali. Významnú úlohu hrá hmotnosť častíc. Najľahšie unikajú voľné atómy najľahšieho plynu – vodíka. Hranica, pri ktorej vodík nezadržateľne opúšťa zemskú atmosféru, je približne 500 km a teplota, pri ktorej k tomu dochádza, nad 1000 kelvinov. Hoci priemerná rýchlosť atómov vodíka v tejto výške a pri tejto teplote je stále len polovica z druhej únikovej rýchlosti, častice atmosféry v takejto výške sú už také riedke, že v ich rýchlostiach sú obrovské rozdiely, ktoré sa nestíhajú vyrovnávať. Preto majú niektoré častice už vyššiu rýchlosť, ako je úniková rýchlosť. Zemskú atmosféru opúšťajú každú sekundu tri kilogramy vodíka a 50 gramov hélia (druhý najľahší plyn). Unikajúci vodík možno vidieť na ultrafialových snímkach ako veľké halo obaľujúce Zem. Tento spôsob postupného „vyparovania sa“ atmosféry sa nazýva Jeansov únik. Predpokladá sa, že práve Jeansov únik je vo veľkej miere zodpovedný za to, že o svoju atmosféru prišiel Mesiac.
Ďalším spôsobom termálneho úniku je strata atmosféry pod vplyvom UV žiarenia hviezdy. Atmosféra planéty absorbuje UV žiarenie a premení ho na teplo. Teplo spôsobí rozpínanie atmosféry, ktoré napokon vyústi do vypudenia celého oblaku molekúl do kozmu. Tento spôsob úniku plynov z atmosféry sa označuje ako hydrodynamický a plyn, ktorý takto opúšťa atmosféru planéty, sa nazýva planetárny vietor. Hydrodynamický únik sa predpokladá aj v atmosférach exoplanét.
Netermálny únik
Netermálny únik zahŕňa nadobudnutie druhej únikovej rýchlosti bez pomoci tepla. Častice môžu nadobudnúť vysoké rýchlosti pri chemických reakciách a vzájomných kolíziách častíc. Elektricky nabité častice – ióny – sú veľmi ovplyvňované magnetickým poľom planéty, ktoré ich väčšinou nepustí. Ak však majú dostatočnú rýchlosť, môžu unikať pozdĺž takzvaných neukotvených siločiar magnetického poľa. Iným spôsobom úniku iónu z magnetosféry planéty je jeho kolízia s neutrálnym atómom. Tomu ión vytrhne elektrón, čím sa sám neutralizuje a ako neutrálna častica už nespadá pod pôsobenie magnetického poľa, takže môže uniknúť.
Impakty
Zrážka s iným telesom spôsobí jednorazové vymrštenie do kozmu oveľa väčšej časti atmosféry, ako za rovnakú časovú jednotku unikne termálnymi či netermálnymi procesmi. Pri náraze sa veľká časť impaktora aj zasiahnutého objektu vyparí. Stúpajúci horúci oblak plynu z obidvoch telies so sebou strháva aj častice atmosféry. Čím je atmosféra redšia, tým väčší fragment z nej pri zrážke unikne, čím sa ešte väčšmi zriedi a nasledujúci impakt bude ešte drvivejší. Takouto reťazovou reakciou môže teleso postupne prísť takmer o celú atmosféru. Najľahšie opäť unikajú chemické prvky s najmenšou hmotnosťou. Podľa jednej teórie sa práve impakty pričinili o to, že veľké Jupiterove mesiace Ganymedes a Kallisto sú prakticky bez atmosféry.
Hoci impakty atmosféru väčšinou odnášajú, pokiaľ majú impaktujúce telesá dostatočné zastúpenie prchavých látok, napríklad vodného ľadu, môžu atmosféru zahusťovať.
Porucha správania
Poruchy správania sú forma a prejavy defektivity. Z hľadiska spoločenskej závažnosti možno poruchy správania rozdeliť na asociálne a antisociálne.
Caecilius Statius
Život
Podobne ako Terentius a Livius Andronicus, aj Caecilius bol pôvodom prepustený otrok, pravdepodobne z Milána, oblasti ktorú obývali insuberský Galovia. Do Ríma sa dostal možno ako vojnový zajatec po porážke Insubrov Marcom Claudiom Marcellom (222 pred Kr.) okolo roku 200 pred Kr. Meno Caecilius prijal po svojom patrónovi, ktorý pochádzal možno z rodu Metellovcov. Caecilius bol významný súčasník Plauta a Ennia, z ktorých s Enniom udržiaval dôverné priateľstvo. Podľa neskoršieho historika Suetonia iný významný autor komédii, Terentius, predčítal pred uvedením staručkému Caeciliovi svoju hru Andria (uvedenú v roku 166 pred Kr.). Dnes je táto historka ale považovaná za vymyslenú.
Caecilius sa v Ríme živil úpravou gréckych hier pre rímske publikum. Úspech si nezískal hneď. Hoci sa dnes radí medzi „menších“ dramatikov, nie je to pre nízku kvalitu diela, ale preto, že sa z neho takmer nič nezachovalo. Antickí kritici ho hodnotili vysoko. Volcacius Sedigitus mu dokonca pridelil prvé miesto v rebríčku autorov komédii. Varro má vysokú mienku o zápletkách jeho hier, Horatius oceňuje jeho citovosť a Cicero priznáva, že by mu udelil medzi komikmi prvé miesto (to podľa neho dostal Terentius), keby bol jeho jazyk tríbenejší.
Dielo
Caecilius stojí svojou tvorbou niekde medzi Plautom a Terentiom. Badať u neho tak plautovskú neviazanosť a jazykovú jednoduchosť ako aj terentiovskú snahu pridržiavať sa originálu. Viac než polovica jeho hier má pôvod u Menandra, od ktorého Caecilius prevzal aj niektoré názvy (napríklad hra Plocium, Náhrdelník, má vzor v Menandrovej komédii Plokion).
Najdôležitejšie zlomky Caeciliovho diela sa zachovali v Attických nociach (Noctes Aticae) Aula Gellia, ktorý cituje rozsiahly úryvok z hry Plocium a porovnáva ho s menandrovským vzorom. Z väčšiny ďalších Caeciliovych hier sa nám zachovali len grécke a latinské tituly – Ex hautú hestós (Kto sa drží na nohách), Gamos (Svadba), Epikléros (Dedička), Synaristósae (Obedujúce ženy), Synephebi (Priatelia z mladosti), Epistula (List), Pugil (Boxer) a Faenerator (Úžerník).
Ľudoveda
Ľudoveda môže byť:
Lhoty u Potštejna
Lhoty u Potštejna sú obec v Česku v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 290 obyvateľov, z toho 152 mužov a 138 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 39,4 roka, ženy 41,6 roka).
Odratzheim
Odratzheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Miroslav Ihnačák
Miroslav Ihnačák (* 19. február 1962, Poprad) je bývalý slovenský hokejový útočník. Je bratom bývalého hokejistu Petra Ihnačáka a strýkom hokejistu Briana Ihnačáka.
Klubový hokej
Hokejovo vyrastal v rodnom Poprade. Od sezóny 1981/1982 hral v klube VSŽ Košice, kde spoločne s Igorom Libom a Jánom Vodilom vytvorili jednu z najproduktívnejších formácií ligy. V roku 1982 si ho vybralo Toronto Maple Leafs v 9. kole zo 171. miesta vstupného draftu. Do zámoria následne odišiel uprostred sezóny 1985/86 a pôsobil v ňom 6 rokov. Zväčša však hrával v nižších súťažiach. Celkovo odohral v NHL 57 zápasov, v ktorých zaznamenal 17 bodov za 8 gólov a 9 asistencií za Toronto Maple Leafs a Detroit Red Wings. Následne sa vrátil do Európy a pôsobil v nemeckých súťažiach a tiež vo Švajčiarsku. Nakoniec sa vrátil do Košíc, odohral tu 6 sezón a získal majstrovský titul. Na záver kariéry odohral ešte jednu sezónu v rodnom Poprade a tiež niekoľko zápasov za MHC Martin a Prešov. Ako 43-ročný sa pôvodne rozhodol ukončiť kariéru. Tú potom doplnil ešte zápasmi za druholigový klub HKm Humenné, kde vypomohol svojmu bývalému spoluhráčovi a trénerovi Jánovi Vodilovi.
Reprezentácia
Zúčastnil sa MS 1995 B kategórie, kde si Slovensko vybojovalo účasť v najvyššej kategórii šampionátu. V slovenskej reprezentácii spolu odohral 12 zápasov, strelil 10 gólov. Česko-Slovensko reprezentoval na Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov v rokoch 1979 a 1980. Za seniorskú reprezentáciu napriek výkonom nenastúpil ani raz keďže jeho brat v roku 1982 emigroval.
Trénerská kariéra
V závere hráčskeho pôsobenia v Martine sa stal zároveň asistentom trénera. Na rovnakej pozícii pôsobil v prvoligovom klube HK Lietajúce kone Prešov. V marci 2006 počas 2. tretiny druhého štvrťfinálového zápasu proti Banskej Bystrici hodil smerom k rozhodcovi fľašu s vodou a následne jeho tím opustil ľadovú plochu. Od disciplinárnej komisie SZĽH dostal zákaz činnosti na jeden mesiac nepodmienečne. V sezóne 2006/07 trénoval prvoligový MHK SkiPark Kežmarok, ktorý priviedol do extraligy. Rovnaký klub, no už ako extraligové mužstvo, viedol aj v sezóne 2007/08, ale po jej skončení sa s ním musel rozlúčiť. V októbri 2008 sa stal trénerom poľského klubu GKS Tychy. Následne viedol v sezóne 2009/2010 HK Trebišov a v sezóne 2010/2011 tím Spiššskej Novej Vsi. Sezónu 2011/12 začal ako tréner Michaloviec, už v októbri ho ale pre nevýrazné výkony tímu odvolali z funkcie. V novembri 2011 sa stal trénerom klubu HC Košice, s ktorým získal striebornú medailu. Sezónu 2012/13 začal opäť ako tréner Michaloviec
Lorikáriovité
Lorikáriovité (Loricariidae), známejšie ako prísavníky, je čeľaď rýb z radu sumcotvarých. Tieto "obrnené sumčeky" pochádzajú zo sladkých vôd Kostariky, Panamy a tropickej Južnej Ameriky. Žijú pri dne.
Majú silný pancier, ktorý u niektorých pokrýva takmer celé telo, u iných chýba na brušnej strane, a len u niekoľko málo z nich im chýba úplne. Sacie ústa majú na spodnej strane tela. Sú prispôsobené na zoškrabovanie rias, ale i na prichytenie sa v prudkom toku rieky.
U akvaristov sú veľmi obľúbené, pretože si hodujú na riasach, ktoré dokážu odstrániť zo všetkých povrchov v akváriu (aj odkiaľ to majiteľ nádrže nedokáže): zo skaly, skla, rastlín, dreva atď. Preto by každý akvarista mal mať jednu z týchto rýb. Najbežnejšie druhy sú Ancistrus a Farlowella.
Zdroj
akvapedie
Majstrovstvá Severnej Ameriky v krasokorčuľovaní
Majstrovstvá Severnej Ameriky v krasokorčuľovaní bola krasokorčuliarska súťaž pre krasokorčuliarov zo Spojených štátov amerických a Kanady. Súťaž sa usporadúvala každé dva roky od roku 1923 do roku 1971 striedavo v USA a Kanade. Aj keď bolo podujatie označované v zmysle pravidiel Medzinárodnej korčuliarskej únie (ISU) ako „medzinárodná súťaž“, fakticky išlo o spoločnú súťaž dvoch národných krasokorčuliarskych asociácií.
Dejiny
Prvá spoločná súťaž krasokorčuliarov z Kanady a USA sa uskutočnila v roku 1923 v kanadskom meste Ottawa, pričom sa súťažilo v mužskej a ženskej sólovej kategórii a v párovej kategórii športových dvojíc. Majstrovstvá Severnej Ameriky v krasokorčuľovaní sa od svojho vzniku konali každý druhý rok až do roku 1971, s výnimkou roku 1943, kedy sa majstrovstvá nekonali kvôli 2. svetovej vojne. Z rovnakého dôvodu sa v roku 1945 konali majstrovstvá iba v kategórii „ženy“. Kategória „tanečné páry“ sa objavila na súťaži prvýkrát v roku 1947.
Ku skončeniu majstrovstiev Severnej Ameriky došlo po tom, čo náhle „Canadian Figure Skating Association“ (CFSA) odvolala účasť kanadských krasokorčuliarov na súťaži v roku 1973, ktorá sa mala konať v americkom meste Rochester. Neúčasť bola zdôvodňovaná neobjektívnym spôsobom rozhodovania (podozrenia z favorizovania súťažiacich z krajiny, ktorá má väčšinu v paneli rozhodcov) a neochotou najlepších krasokorčuliarov zúčastniť sa súťaže, ktorá sa konala tesne pred majstrovstvami sveta v krasokorčuľovaní. Ďalším (aj keď oficiálne neprezentovaným) dôvodom bolo, že kanadská asociácia CFSA už pripravovala svoju vlastnú medzinárodnú súťaž „Skate Canada International“, ktorej prvý ročník sa konal na jeseň 1973. Táto nová súťaž bola otvorená pre krasokorčuliarov zo všetkých členských krajín Medzinárodnej korčuliarskej únie a o výsledkoch na nej rozhodovala medzinárodná porota. Reakcia americkej asociácie „United States Figure Skating Association“ (USFSA) na seba nenechala dlho čakať a na jeseň 1979 založila vlastnú medzinárodnú súťaž s názvom „Skate America“.
Obe nástupnícke súťaže - Skate Canada International aj Skate America sa konajú dodnes. Ich organizátormi sú národné krasokorčuliarske asociácie a konajú sa pod záštitou Medzinárodnej korčuliarskej únie.
Štvorice
Poznámka: súťaž štvoríc sa konala iba v uvedených rokoch
Malá drienčanská jaskyňa
Malá drienčanská jaskyňa je prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň
Nachádza sa v katastrálnom území obce Drienčany v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2006 a naposledy novelizované v roku 2008 na 30,6752 ha.
Predmetom ochrany je: V ochrannom pásme jaskyne - prírodnej pamiatky - sú predmetom ochrany citlivé jaskynné ekosystémy.
Folklór
Folklór môže byť: