cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
C/2011 W3 Lovejoy
Kométa Loveyoy alebo C/2011 W3 (Lovejoy) je periodická kométa a je aj kométou Kreutzovej skupiny. Bola objavená v novembri 2011 amatérskym astronómom Terrym Lovejoyom. Kométa prešla slnečnou korónou 16. decembra, po ktorom vyšlo najavo, že je neporušená a pokračovala v dráhe okolo slnečnej sústavy. Pretože bolo kométu vidieť počas vianočných sviatkov, (Austrálií) dostala prezývku Veľká Vianočná kométa roku 2011
Dolanský most
Dolanský most sa nachádza pri obci Dolany v okrese Plzeň-sever. Prekonáva rieku Berounku. Je súčasťou cesty č. II / 180.
Most sa nachádza v blízkosti hate pri Dolanskom mlyne, na riečnom kilometri 125 rieky Berounky. Dlhý je 230 m, slúži pre cestnú dopravu. Má na každej strane jeden jazdný pruh, chodníky sú na oboch stranách. V blízkosti mosta sa nachádza verejné táborisko (kemp).
Betónový most s dvoma oblúkmi bol vybudovaný v polovici 20. rokov 20. storočia a dokončený v roku 1928. Jeho technický stav sa ukázal v druhej dekáde 21. storočia na neuspokojivý, preto bol pre osobnú dopravu uzavretý a kompletne prebudovaný. Pri rekonštrukcii, ktorá bola uskutočnená nákladom 45 miliónov českých korún, zostali iba oblúky mosta a piliere, zvyšok stavby bol úplne nahradený. Vozovka bola rozšírená z pôvodných 5,4 na nových 7 m šírky.
Šťučia ulica
Šťučia ulica (do roku 1945 Šťuková ulica) bola ulica v Bratislave asi od roku 1842 do roku 1975.
Nachádzal sa tu hostinec Modrá šťuka. Bola to pôvodná trasa od ulice Vodný vrch k dnešnému nábrežiu arm. gen. Ludvíka Svobodu.
Nachádzala sa tu radová domová zástavba.
Ulica zanikla v súvislosti s výstavbou nájazdu na Most SNP.
Lombez (obec)
Lombez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzierka (zaniknutá)
Medzierka bola ulica v Bratislave zhruba od roku 1490 do roku 1970. Názov Medzierka dostala v roku 1921.
V roku 1490 sa uvádza priekopa, 1558 dom, 1601 5 domov, 1605 mreže, ktoré ju oddeľovali od Židovskej ulice, 1650 dane, 1663 rybár, 1699 štvrťový hajtman, 1759 záhrada.
V roku 1761/1762 mala 93 obyvateľov, 1775 7 domov a 14 domácností.
Ako zamestnania sa v roku 1775 uvádzajú obuvník, povozník, sluha, krajčír, výrobca pušného prachu, lodník, obchodník, farbiar hodvábu, studniar a hudobník Jančera.
Vyústením na Rybné námestie prebiehala mýtna čiara. V roku 1880 tu bolo 8 domov, čím sa ukončila výstavba ulice.
Zanikla v spojitosti s asanačnými prácami pri výstavbe nájazdu na Most SNP okolo roku 1970.
Karotka
Karotka alebo mrkva karotka môže byť:
Karotka je aj meno plzenského klubu doskových hier.
Lavardin
Lavardin môže byť:
Jašteroplutvovce
Jašteroplutvovce (lat. Synaptosauria) je v starších systémoch veľký taxón plazov. Obyčajne zahŕňa taxóny Protorosauria (staršie niekedy namiesto nich: Trilophosauria + Pleurosauria), Araeoscelidae a Sauropterygia (vrátane Placodontia), ale v užšom zmysle zahŕňa len Sauropterygia (vrátane Placodontia).
U mnohých autorov je úplným synonymom taxón nazvaný Euryapsida (za synonymizáciu je zrejme zodpovedný Romer 1966 ). Euryapsida však u niektorých autorov okrem vyššie uvedených taxónov zahŕňa aj taxón Ichthyopterygia (alebo Ichthyosauria) alebo pozostáva len z Placodontia a Ichthyopterygia.
Príklady systematiky
Matoušek-Trnka 1997: podtrieda †jašteroplutvovce (Synaptosauria):
Young 1962: podtrieda †Synaptosauria:
Romer - Parsons 1986: podtrieda Euryapsida:
Mrkva
Mrkva (do roku 1940 aj: mrkev ) môže byť:
Lavau
Lavau môže byť:
Kadet
Kadet môže byť:
Konateľ
Konateľ môže byť:
Lavergne
Lavergne môže byť:
Le Bosc
Le Bosc môže byť:
Le Born
Le Born môže byť:
Žofia Württemberská
Pôvod, mladosť
Narodila sa ako dcéra württemberského kráľa Viliama I. a ruskej veľkokňažnej Kataríny Pavlovny. Matku nepoznala, lebo tá zomrela v januári roku 1819, keď bolo Žofii pol roka. Dieťa sa dostalo do opatery svojej tety Kataríny Bonaparte.
Manželstvo a potomkovia
Medzi uchádzačmi o Žofiinu ruku boli o. i. neskorší grécky kráľ Otto I., brunšvický vojvoda Viliam či syn budúceho francúzskeho kráľa Ľudovíta Filipa I., Ferdinand Filip Orleánsky.
18. júla roku 1839, v deň svojich 21. narodenín, sa Žofia v Stuttgarte vydala za svojho bratranca Viliama. Z ich manželstva sa narodili traja synovia:
Kráľovský pár sídlil v paláci Noordeinde. Manželstvo nebolo šťastné, Žofia mala averziu voči Viliamovi od prvého stretnutia. Jej svokra Anna Pavlovna, Viliamova matka a Žofiina teta (sestra jej matky) svoju nevestu celkom ignorovala. Nesúlad v manželstve mal pôvod predovšetkým vo veľkom rozdielu pováh oboch partnerov. Žofia bola žena liberálne a duchovne založená a intelektuálne značne prevyšovala svojho manžela, zatiaľčo Viliam bol skôr jednoduchý človek, konzervatívec vychovaný v armáde, a páčil sa mu vojenský spôsob života. Uprostred rodinných hádok zakázal intelektuálnu výchovu vo svojom dome, za čo ho kráľovná Viktória, udržujúca korešpondenciu so Žofiou, nazvala "nevychovaným hulvátom". Ďalším dôvodom napätia v manželstve bola jeho náladovosť: jeden deň sa s niekým nepohodol do krajnosti, druhý sa k nemu choval maximálne ústretovo a vychovane. Neskôr sa k nezhodám medzi manželmi pridali aj nezhody so synmi. Okrem toho Viliam svoju manželku často podvádzal. Nesúlad medzi manželmi vyvrcholil definitívne v roku 1850 po smrti prostredného syna Mórica, ktorý zomrel v siedmich rokoch na meningitídu. Kráľ činil Žofiu zodpovednú za chlapcovu smrť, lebo nechcela, aby ho ošetroval dvorný lekár, ktorému nedôverovala.
Žofia udržovala kontakty s radou európskych vedcov; vrelé vzťahy mala s francúzskym cisárom Napoleonom III. a britskou kráľovnou Viktóriou. Podporovala umenie a radu charitatívnych organizácií (vrátane ochrany zvierat) či budovaní verejných parkov.
Smrť
Kráľovná Žofia zomrela v Haagu 3. júla 1877. Pochovaná bola v svadobných šatách, lebo tvrdila, že jej život skončil dňom sobáša.
Po jej smrti sa kráľ Viliam oženil s o 41 rokov mladšou princeznou Emmou Waldecko-Pyrmontskou. Obidvaja Žofiini synovia (prostredný Móric zomrel už ako dieťa) zomreli čoskoro po smrti svojej matky a dedičkou trónu sa stala princezná Vilemína, jediná Viliamova dcéra z jeho druhého manželstva.
Oszkár Világi
Oszkár Világi (* 17. apríl 1963, Dunajská Streda) je slovenský právnik, veľkopodnikateľ, manažér, liberálnodemokratický ponovembrový politik, účastník Nežnej revolúcie.
Životopis
Je absolventom Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave, pracoval ako notár v Dunajskej Strede. V novembri 1989 bol spoluzakladateľom liberálnej politickej strany Maďarská nezávislá iniciatíva, od 31. januára 1990 bol kooptovaný ako poslanec Snemovne ľudu, od prvých slobodných volieb bol opätovne poslancom, neskôr podpredsedom ústavnoprávneho výboru Snemovne ľudu. Bol podporovateľom reformnej politiky Mariána Čalfu. Po volebnom neúspechu Maďarskej nezávislej iniciatívy v roku 1999 sa stal spolumajiteľom advokátskej kancelárie, majetkovoprávnym, investičným a reštrukturalizačným poradcom veľkých domácich i zahraničných firiem. Podnikal v poľnohospodárstve a potravinárstve. Od roku 2003 bol členom najvyššieho vedenia petrochemického podniku Slovnaft, od roku 2006 je jeho generálny riaditeľ, člen vedenia nadnárodnej spoločnosti MOL a majiteľ futbalového klubu DAC Dunajská Streda. Slúži ako honorárny konzul Ománu na Slovensku.
Cicavcovité plazy
Cicavcovité plazy môžu byť:
Loubédat
Loubédat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Burundské národné futbalové mužstvo
Burundské národné futbalové mužstvo reprezentuje Burundi na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Africký pohár národov.
Loubédat
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Burundské národné futbalové mužstvo
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1962. Burundi sa nikdy nekvalifikovalo na Majstrovstvá sveta vo futbale. Na Africkom pohári národov sa predstavili raz a to v roku 2019. Na turnaji skončili v skupinovej fázy.
Cesta III. triedy 2173 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 2173' (III/2181, staré číslo III/065035 '') je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 0,355 km.
Burundské národné futbalové mužstvo
Externé zdroje
https://ffb.bi/
Cesta III. triedy 2173 (Slovensko)
Priebeh
Cesta začína odbočkou z cesty I/65 v Hornej Štubni, osade Dvor. Odtiaľ pokračuje smerom do kopca ku železničnej stanici Horná Štubňa, kde končí.
Le Bouchage
Le Bouchage môže byť:
Cesta III. triedy 2173 (Slovensko)
Stav
Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,355 km (100 % priebehu) v nevyhovujúcom stave.
Le Broc
Le Broc môže byť:
Armenia
Armenia môže byť:
Vojenské ústredie
Vojenské ústredie alebo Vojenské ústredie Slovenskej národnej rady bola utajená resp. paralelná veliteľská štruktúra na Veliteľstve pozemného vojska v Banskej Bystrici s vedomím exilového prezidenta ČSR E. Beneša vybudovaná plukovníkom J. Golianom a jeho dôverníkmi na konšpiratívne organizovanie príprav povstania proti režimu Slovenského štátu.
Práca Vojenského ústredia
Ústredie vybudovalo konšpiratívnu sieť vo vojenských posádkach, vykonávalo utajené logistické operácie na zaistenie a sústredenie zásob, pripravovalo operačné plány a spolupracovalo s civilnými ilegálnymi zložkami a orgánmi odboja - najmä so SNR, s partizánskym hnutím a so spravodajskými skupinami vojenských orgánov tzv. Dočasného štátneho zriadenia v Londýne. Po prevzatí kontroly nad Veliteľstvom pozemného vojska vydal 29.8.1944 večer veliteľ Vojenského ústredia J. Golian konšpirujúcim vojenským veliteľom dohovorený signál/heslo "Začnite s vysťahovaním" na začatie vojenských povstaleckých aktivít na celom území Slovenska. Táto udalosť sa pokladá za dátum vypuknutia Slovenského národného povstania.
Le Buisson
Le Buisson môže byť:
Pobeda
Pobeda (po rusky a bulharsky doslova víťazstvo) môže byť:
Boj s veternými mlynmi
náhľad|Pravdepodobný výskyt mlynov, kde viedol Don Quijote boj proti mlynom Boj s veternými mlynmi alebo bojovať s veternými mlynmi je frazeologizmus, ktorý sa používa na označenie takej činnosti, ktorá je od samého začiatku odsúdená na neúspech, respektíve na márny boj proti neporaziteľnému nepriateľovi.
Pôvod
Pôvod tohto frazeologizmu pochádza z diela Dômyselný rytier Don Quijote de la Mancha od Miguela de Cervantesa, keď si hlavný hrdina románu, bláznivý Don Quijote (alebo Alonso Quijano) myslel, že sú obrie mlyny začarovaní obri. Rozhodol sa preto, že ich napadne. Jeho sluha, Sancho Panza, ho varoval, aby sa do takéhoto boja nepúšťal, no Don Quijote ho neposlúchol. Keď sa Don Quijote na svojom koni priblížil k mlynu, jeho lopatky ho spolu s jeho koňom odhodili. Odôvodnil to tak, že mali obri viac šťastia a že ich zlý čarodejník premenil na mlyny, aby boli oproti nemu vo výhode a pošpinili tak jeho dobrú povesť o neporaziteľnosti.
Le Favril
Le Favril môže byť:
Le Faouët
Le Faouët môže byť:
Loubersan
Loubersan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Imrich Barta
Imrich Barta (* 1925, Šamorín – † 1999, Bratislava) bol slovenský architekt a maliar gréckeho pôvodu. Obrazy maľoval v impresionistickom štýle.
Bol hlavným architektom pre stavbu mestskej časti Petržalka, tento projekt však bol socialistickou vládou z dôvodu vysokých finančných nákladov zastavený a naprojektovaná bola súčasná, menej nákladná Petržalka. Bol aj autorom projektu moderného dunajského nábrežia, ktorý však vláda tiež nepodporila. Bol prvým architektom, ktorý plánoval rozšíriť centrum moderného mesta k Dunaju. V roku 2010 bola postavená na tomto mieste obchodná čast Eurovea, ako vôbec prvé zrealizovanie Bartovej vízie. Imrich Barta reštauroval aj mnoho slovenských kostolov.
Bol hlavným architektom, spoločne s Jánom Štellerom, aj pri projektovaní bratislavskej mestskej časti Ružová dolina. Projekt bol naprojektovaný a realizovaný v rokoch 1959 až 1963.
Metternichovský absolutizmus
Metternichovský absolutizmus alebo Metternichov absolutizmus bol konzervatívny vládny systém v habsburskej monarchii v období 1815 - 1848.
Charakteristika obdobia
Bol to svojho druhu systém policajného štátu, pomenovaný podľa jeho spolutvorcu Clemensa W. L. Metternicha, od r. 1809 ministra zahraničia, od r. 1821 kancelára, jedného z diplomatických tvorcov tzv. Svätej aliancie z roku 1815. Metternichovský systém, kde úlohy vlády plnila tzv. štátna konferencia, odmietol liberalizačné črty jozefínskych reforiem a presadzoval hodnotové ideály a ideové princípy Svätej aliancie: Počas Metternichovho absolutizmu sa zaviedol režim osvedčovania štátnopolitickej lojality zabezpečovaný aparátom tajnej polície, odstránil autonómiu univerzít, cenzuroval publikácie a verejné prejavy, dôslednou kontrolou a reglementáciou verejnej činnosti vyvolával zdanie všadeprítomnosti štátu a cisára ako záruky pokojných, sociálne i politicky zakonzervovaných a usporiadaných pomerov v akoby apolitickej spoločnosti. V tomto období sa vytvorila a upevnila stredná meštianska vrstva a vykryštalizovali sa základy jej životného štýlu (v umení to bolo obdobie biedermeieru), ktorý pretrval do konca 19. storočia. Obdobie metternichovského absolutizmu tvorí historický rámec a definuje vonkajšie politické podmienky vývinu slovenského národného obrodenia najmä v jeho II. a III. fáze (kollárovská generácia, štúrovská generácia). Zdanlivá stabilita tohto systému sa zrútila počas revolúcií v celej monarchii v r. 1848 a vzápätí nastúpil Bachov absolutizmus. Metternich sa po odvolaní cisárom utiahol do Anglicka.
Lourties-Monbrun
Lourties-Monbrun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žralok útočí: Ľudožrút
Žralok útočí: Ľudožrút (ang. Shark Attack 3: Megalodon) je americký video sci-fi film z roku 2002, ktorý režíroval David Worth. Je pokračovaním nízkorozpočtového filmu Žralok útočí 2.
Dej
Pri pobreží Mexika kladú robotníci na dne telekomunikačný kábel. Ohrozuje ich obrovský žralok, ktorého sa potápač rezortu bezpečnosti Ben Carpenter (John Barrowman) pokúsi zabiť a zastaviť tak zabíjanie ľudí.
Northrop Grumman X-47B
X-47A Pegasus je americký technologický demonštrátor bojového bezpilotného lietadla, ktorý nadväzoval na projekt X-47A Pegasus.
Vznik a vývoj
X-47B je vylepšeným variantom bezposádkového lietadla Pegasus X-47A, ktoré bolo v roku 2001 vyvinuté vrámci spoločného programu amerického letectva a amerického námorníctva s označením J-UCAS. Program financovala agentúra DARPA a spoločnosť Northrop Grumman ako hlavný dodávateľ. Vo februári 2006 bol však vývojový program UCAS zrušený tak zo strany US Air Force ako aj zo strany US Navy. Vývoj X-47B, ktorý sa začal v júni 2005, bol dočasne zastavený a následne zrušený.
Veliteľstvo námorných leteckých systémov USA (NAVAIR) v auguste 2007 uzavrelo zmluvu so spoločnosťou Northrop Grumman na konštrukciu a demonštráciu dvoch lietadiel X-47B v rámci programu UCAS-D. Cieľom programu UCAS-D bolo vydláždiť cestu pre vývoj potenciálnych budúcich bezposádkových systémov schopných operovať z paluby lietadlových lodí.
Prvé z lietadiel X-47B nieslo označenie Air vehicle 1 (AV-1) a bolo dokončené v októbri 2009. V júli 2010 bol tento stroj premiestnený na leteckú základňu Edwards, kde mal podstúpiť letové skúšky. Druhé lietadlo s označením AV-2 dorazilo na túto základňu v marci 2011.
thumb|X-47B tankuje počas letu (apríl 2015)
Prvý letový test X-47B sa uskutočnil 4.februára 2011. Prvý štart X-47B z katapultu vykonaný v novembri 2012 na leteckej stanici amerického námorníctva Patuxent River. Prvá séria skúšok na mori, ktorá zahŕňala operácie z paluby lietadlovej lode USS Harry S Truman (CVN 75), bola dokončená v decembri 2012. V apríli 2015 sa X-47B zapísalo do histórie letectva tým, že ako prvé bezpilotné lietadlo úspešne vykonalo autonómne doplnenie paliva počas letu.
V roku 2015 bol program programu UCAS-D ukončený a krátko na to boli obe lietadlá X-47B uložené v závode spoločnosti Northrop Grumman Plant 42 v Palmdale v Kalifornii. V auguste 2022 spoločnosť oznámila, že drony X-47B budú vystavené v leteckých múzeách.
Konštrukcia
thumb|X-47B so zloženými krídlami na palube lode USS George H.W. Bush (CVN 77) X-47B mal stealth konštrukciu s ohľadom na čo najnižší radarový odraz. Lietadlo bolo bez zvislých riadiacich plôch s rozpätím krídel. Stroj bol dlhý a vysoký. Maximálna vzletová hmotnosť X-47B bola, pričom v zbraňovej šachte bolo možné niesť výzbroje.
Činnosť X-47B bola riadená počítačom a dron bol schopný autonómneho letu. Dráha letu bola vopred naprogramovaná a jej operácie boli monitorované operátorom misie. X-47B mal hybridný systém navigácie založený na GPS a systéme obrazových dát. Lietadlo bolo vybavené elektrooptickými systémami, infračervenými senzormi, radarom so syntetickou apertúrou (SAR), indikátormi pohybujúcich sa pozemných a námorných cieľov. Stroj bol tiež vybavený systémom dopĺňania paliva počas letu.
X-47B bol poháňaný jedným dvojprúdovým motorom Pratt & Whitney F100-220U bez prídavného spaľovania.
Olympic (trieda lodí)
thumb|right|Olympic (vľavo) a Titanic (vpravo) v Belfaste, 6. marec 1912 Olympic bola trieda osobných zaoceánskych parníkov. Tvorila ju trojica lodí, ktoré boli postavené v lodeniciach Harland and Wolff pre spoločnosť White Star Line na začiatku 20. storočia. Hoci boli vo svojej dobe najväčšie a najluxusnejšie a jedny z najbezpečnejších lodí, boli dve z nich čoskoro stratené; Titanic sa 15. apríla 1912 potopil po zrážke s ľadovcom na svojej prvej plavbe a Britannic počas prvej svetovej vojny, keď 21. novembra 1916 narazil na mínu. Olympic, najstaršia z lodí, slúžil dlhú a úspešnú kariéru až do roku 1935, kedy bol zošrotovaný.
Vznik
Lode triedy Olympic boli postavené, aby konkurovali najväčším lodiam spoločnosti Cunard Line (Lusitanii a Mauretanii) vo veľkosti a v luxuse. Mali sa volať podľa gréckych mytologických rás (Olympovia, Titani a Giganti) Olympic, Titanic a Gigantic. Najskôr boli postavené bok po boku Olympic a Titanic, a po nich nasledoval Gigantic, ktorý bol po katastrofe Titanicu radšej premenovaný na meno Britannic, ktoré spoločnosť White Star Line považovala vždy za šťastné.
Louslitges
Louslitges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Džibutské národné futbalové mužstvo
Džibutské národné futbalové mužstvo reprezentuje Džibutsko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Africký pohár národov.
História
Futbalový zväz bol založený v roku 1979. Džibutsko sa nikdy nekvalifikovalo na Majstrovstvá sveta vo futbale alebo Africký pohár národov. Džibutsko je členom futbalovej federácie pre východ a stred Afriky CECAFA.
Externé zdroje
https://www.fdf.dj/
Loussous-Débat
Loussous-Débat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ženevské jazero
Meno „Léman“ pochádza zo skoršieho latinského mena kraja „Lemanus“ alebo tiež „Lemannus“. Na začiatku 19. storočia sa tiež kantón Vaud volal Léman. Za Rimanov sa jazero nazývalo Lacus lemanus, čo bolo zase prevzaté z keltského lem („veľká voda“).
Poloha
Jazero leží v západnom Švajčiarsku na hraniciach s Francúzskom. Priľahlé švajčiarske kantóny sú Ženeva, Vaud a Valais. Južný breh jazera patrí francúzskemu departmentu Haute-Savoie. Ide o najväčšie jazero v Alpách a po Balatone o druhé najväčšie v strednej Európe. Leží medzi Savojskými a Bernskými Alpami na juhu a východe a Švajčiarskou Jurou na severozápade. Vzniklo ako výsledná vodná nádrž z jedného ramena Rhonského ľadovca.
Na západe až k brehom zasahujú kopcovité predhoria. Na východe sú skalnaté hory, medzi ktorými a jazerom je len úzka brehová terasa. Pozdĺž brehov vedú cesty a železnica. Začiatočnú východnú malú časť miestny nazývajú Haut Lac, Horné jazero, rozľahlú hlavnú časť Grand Lac, Veľké jazero, západnú, užšiu tretinu Petit Lac, Malé jazero.
Na jazere sa nachádzajú dva ostrovy Ile de la Harpe (2368 m²) a Ile de Peilz (40 m²).
Vodný režim
Hlavným prítokom je Rhône, ktorá sa do jazera vlieva deltou medzi Le Bouveret a Villeneuve. Druhý najvýznamnejší prítok je Dranse následovaná Venoge a Aubonne. Rieky povodia Ženevského jazera majú alpský režim. Veľkú časť vody získavajú z topiaceho snehu a ľadovcov. Z toho dôvodu je letná úroveň hladiny o jeden meter vyššie ako v zime. Rhône pramení vo Valiských Alpách a jazero opúšťa pri Ženeve, kde je pri odtoku regulovaná priehradnou hrádzou. Jej voda potrebuje priemerne 11,4 roku, aby pretiekla jazerom. Klíma v okolí jazera je mierna, teplá.
Teplota povrchovej vrstvy vody je v lete 19 až 24 °C a v zime 4 až 5 °C. Jazero nezamŕza.
Fauna a flóra
náhľad|Ženeva – jazero s [[Jet d'Eau|fontánou]] V jazere žije 26 druhov rýb, z toho 6 sa tu aklimatizovalo po vysadení človekom. Význam rybárstva v priebehu minulého storočia silno klesal, dnes sa takto živí asi 160 rybárov (najmä ostriežovité ale aj sivoň alpský, šťuka severná, sih malý, a samozrejme pstruh obyčajný).
Významné je vinárstvo – predovšetkým na svahoch nad severným pobrežím, vystavených slnku a miernemu podnebiu. Terasovité vinice, budované hlavne v 18. a 19. storočí, sú stretom záujmov obchodníkov s nehnuteľnosťami, ochrancov kultúrneho dedičstva a vinárov. Niektoré vína sú známe len znalcom, a nimi aj vysoko cenené, iné sa až v posledných desaťročiach dostali z úpadku, spôsobenom masovou produkciou 70. rokov (najmä spolkovými dotáciami rozmaznávané poľnohospodárstvo vo Valais).
Švédski demokrati
Švédski demokrati je švédska nacionalistická politická strana, ktorá bola založená v roku 1988. Logom strany je od roku 2006 kvet pečeňovník trojlaločný. V súčasnosti je strana tretia najsilnejšia v švédskom parlamente.
História
Strana vznikla v roku 1988 transformáciou Švédskej strany, ktorá vznikla predtým zlúčením viacerých nacionalistických a pravicovo extrémistických strán. V roku 2010 sa prvýkrát dostala do Riksdagu a odvtedy zažíva nebývalý úspech, predovšetkým vďaka odporu k imigrácii, ktorá je v prepočte na hlavu najvyššia v EÚ. Vo voľbách v roku 2014 získala 49 z 349 mandátov. Strana je však kvôli svojim názorom v švédskej politike izolovaná a ostatné strany s ňou odmietajú spolupracovať. V roku 2014 Švédski demokrati takmer prvýkrát po pol storočí spôsobili pád vlády, ktorý ale bol na poslednú chvíľu odvrátený dohodou medzi dvoma najsilnejšími stranami. To im dalo viac moci, pretože sa stali hlavnou opozičnou stranou.
Ideológia
Program Švédskych demokratov je založený na nacionalizme. Strana sa formálne dištancuje od všetkých foriem totalitarizmu a rasizmu.
Zahraničná politika
Švédski demokrati sa domnievajú, že prisťahovalectvo, islamizácia, supranacionalizmus (napr. Európska únia), kultúrny imperializmus (najmä z USA) a globalizácie masívne ohrozujú švédsku kultúru. Strana preto chce voľnejšiu kooperáciu medzi Švédskom a ostatnými európskymi štátmi. Strana je proizraelská.
Národná a sociálna spravodlivosť
Strana chce podporovať všeobecné morálne zlepšenie švédskej spoločnosti. Ďalej potom ochranu protestantskej etiky a posilnenie národnej jednoty s cieľom vytvoriť solidaritu medzi etnickými Švédmi.
Kontroverzie
Prvý pokladníkom strany bol Gustaf Ekström. Ten za vojny slúžil v jednotkách Waffen SS nacistického Nemecka. Švédsky denník Expressen spoločne s časopisom Expo odhalil, že najmenej osem kandidátov strany kandidujúcich vo voľbách v roku 2018 boli členmi neonacistických skupín a strán, pričom niektorí boli členovia ešte nedávno.
Großefehn
Großefehn je obec na severovýchode Nemecka, v spolkovej krajine Dolné Sasko, v krajinskom okrese Aurich. Nachádza sa asi desať kilometrov od okresného mesta Aurich.
Časti obce
Obec sa skladá zo štrnástich častí, ktoré sú v nasledujúcom zozname zoradené podľa počtu obyvateľov:
Karel Domin
Zo života
Jeho otec Karel Domin pôsobil ako učiteľ na učiteľskom ústave v Kutnej Hore. Jeho dedom z matkinej strany bol Gustav Adolf Lindner. Karel Domin vyštudoval botaniku na České univerzitě v Prahe. Po habilitácii v roku 1906 bol roku 1916 menovaný profesorom botaniky. Zameriaval sa predovšetkým na taxonómiu rastlín, fytogeografiu a geobotaniku. Skúmal floristiku Československa a zúčastnil se aj na expedícii do juhovýchodnej Ázie. Venoval sa ochrane prírody a je považovaný za vedca, ktorý se najviac zasadil o vznik Tatranského národného parku.
V rokoch 1922 – 1923 bol dekanom prírodovedeckej fakulty, 1933 – 1934 bol rektorom Univerzity Karlovy v Prahe. V rokoch 1935 – 1939 bol poslancom Národného zhromaždenia, do ktorého bol zvolený za Národní sjednocení. Po druhej svetovej vojne a po nástupe komunistov k moci sa k vedeckej práci, pre pravicové politické názory nemohol vrátiť.
Domin a Tatry
Karel Domin svoju lásku k Tatrám vyznal vo svojej knižke Tatranské obrazy (Praha 1926). Viac ako Vysoké Tatry sa mu na začiatku jeho úsilia o zriadenie národného parku, zdali byť dôležitejšie Belianske Tatry, ale v priebehu plynúceho času zmenil názor. Keď sa objavila myšlienka zriadiť vo Vysokých Tatrách „prírodný park tatranský“, ktorá bola vyjadrená na porade Vládneho komisariátu na ochranu pamiatok na Slovensku v júli 1921, s radosťou ju uvítal a ponúkol svoje botanické, prírodovedné skúsenosti a pomoc. Podľa jeho návrhu chránené územie malo zahŕňať Vysoké a Belianske Tatry s južným prepolím, ktoré ohraničovala Košicko-bohumínska železnica. Bol vytvorený kompletný projekt vrátane mapy a odôvodnenia návrhu s hľadiska hospodárskeho, geografického, prírodovedeckého a etnografického. Návrh bol prijatý, ale mal byť dopracovaný najme s prihliadnutím na južnú hranicu parku.
Karel Domin spolu s ďalšími vedcami vypracoval dokument „Projekt přírodního parku tatranského“. Súčasťou projektu bola mapa s územím budúceho parku, ktorý mal zahŕňať nielen Vysoké a Belianske Tatry ale aj Liptovské hole a poľské územie Tatier. Na získanie ešte väčších skúseností z konštituovania národného parku využil vedeckú cestu do Spojených štátov, ktorú uskutočnil v roku 1926. Po návrate napísal: ''„Projektovaný přírodní park má býti zvláštním a v jistém zmyslu novým typem reservace, který není kopií ani parků severoamerických, ani švýcarských. Jeho ráz je dán zvlátnimi místnimi poměry. V podstatě budou tu dvě pásma a to reservace úplná (ve Vysokých Tatrách, ponejvíce pásmo subalpinské a alpinské, v Bielskych Tatrách část pásma lesního) a pak částečná (převažně nižší, lesní pásmo)“'' (citát).
Majitelia pozemkov v Tatrách i pod nimi zaujímali prevažne negatívny postoj k vytvoreniu národného parku. Aj napriek tomu v roku 1929 vyšli Smernice pre zriadenie prírodnej rezervácie tatranskej a projekt národného parku v Tatrách v roku 1936 spresnila novovytvorená Prípravná komisia pre zriadenie Tatranského národného parku. Karel Domin sa vyhlásenia TANAPu nakoniec dočkal, i keď už na sklonku jeho života.
Dominove lokality
Dominovo meno nesie, okrem ulice v Prahe, lokalita v západoslovenskom pohorí Považský Inovec (Dominova kopanica, inokedy i Dominova lúka, asi južne od Novej Lehoty.
Lupiac
Lupiac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vikentijivka
Vikentijivka je obec na Ukrajine v Lypoveckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 190 obyvateľov.
Le Fresne
Le Fresne môže byť:
Le Gua
Le Gua môže byť:
Le Ham
Le Ham môže byť:
Luppé-Violles
Luppé-Violles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Hamel
Le Hamel môže byť:
Le Châtellier
Le Châtellier môže byť:
Remetalkes I
Životopis
V roku 48 pred Kr. sa stal poručníkom svojho synovca Reskupora II., ktorý bol následníkom trónu Odryského kráľovstva. Ešte niekedy pred bitkou pri Actiu v roku 31 pred Kr. sa stal spojencom rímskeho cisára Augusta. Získal rímske občianstvo a pri tejto príležitosti prijal aj rímske meno Gaius Iulius.
Remetalkov synovec, Reskuporis II. zomrel v roku 13 pred Kr. počas bitky, proti tráckemu kmeňu Besov, počas ich povstania proti Rimanom. Po smrti svojho synovca bol Remetalkes vodcom Besov, Vologasom vyhnaný z územia Trácie. Vrátil sa po dvoch rokoch, keď boli Besi vyhnaní Rimanmi z územia Odryského kráľovstva a cisár Augustus pridelil Remetalkovi okrem jeho pôvodného územia (Tráckeho kráľovstva) aj územia Odyrského kráľovstva po jeho synovcovi a pravdepodobne aj nejaké územia naviac, keďže Tacitus o Remetalkovi vo svojom diele píše ako o kráľovi celej Trácie.
Remetalkes zomrel v roku 12 v Ríme. Po jeho smrti cisár Augustus rozdelil jeho kráľovstvo medzi jeho syna Kotysa III. a brata Reskupora III..
Vyobrazenie na minciach
náhľad|vľavo|minca s vyobrazením cisára Augusta a Remetalka I. s manželkou V čase panovania Remetalka I. boli razené mince s jeho podobizňou. Na jednej strane mince bol zobrazený cisár Augustus a na druhej strane Remetalkes I. so svojou manželkou, pričom na minciach bolo vyrazené jeho rímske meno Gaius Iulius.
Žliabok (prítok Henckovského potoka)
Prameň
Pramení na severozápadnom svahu vrchu Nadždiar v juhozápadnej časti katastra Henckoviec, v nadmorskej výške  Patrí do okresu Rožňava v Košickom kraji a nachádza sa v geomorfologickomo celku Revúcka vrchovina a jeho podcelku Turecká. .
Opis toku
Od prameňa tečie severozápadným smerom až po ústie do Henckovského potoka, ktorý je prítokom rieky Slaná. Vodný tok Žliabok nemá žiadny významnejší prítok. Vzniká, preteká a ústi na území obce Henckovce. .
Pôvod názvu
Hydronymum Žliabok na území obce Henckovce má pôvod v charakteristickom výskyte malého žľabu, žliabka v oblasti, ktorou potok v čase pomenovacieho procesu pretekal, resp. ktoré bolo s týmto objektom ináč spájané, s významom malá podlhovastá priehlbeň, podlhovasté koryto často značnej dĺžky slúžiace na odvádzanie vody. Zo slovného základu žliabok bolo utvorené jednoslovné hydronymum ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä v hydronymii. Názov vodného toku Žliabok bol štandardizovaný v roku 1990. V priestore slovenskej hydronymie hydronymum Žliabok nie je jedinečným hydronymom (február 2022); nesie so sebou úskalie homonymie.
Lussan (Gers)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brad Hunt
Brad Hunt (* 1964, Moberly, Missouri, USA) je americký herec.
Le Chesne
Le Chesne môže byť:
Občianska bazilika Filipopolu
Občianska bazilika sú ruiny antickej kultovej budovy, ktoré sa nachádzajú v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu v rámci komplexu plovdivského rímskeho fóra.
Lokalita
Antická knižnica mesta Filipopolis leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na námestí „Centralen“ (, doslova Centrálne námestie) Nachádza sa v severnej časti komplexu fóra antického mesta Filipopolis (agory), západne od budovy komplexu filipopolskej bibliotéky.
Dejiny a charakteristika
Budova bola postavená s najväčšou pravdepodobnosťou počas obdobia panovania cisára Vespaziána v rokoch 6979. Bola zasvätená imperátorskému kultu. Stavba predstavovala centrálne miesto, kde sa konali súdne procesy a iné dôležité stretnutia. V blízkosti budovy sa nachádzala tribúna, ktorá slúžila na rečnícke (predovšetkým politické) podujatia.
V súčasnosti je preskúmaná a exponovaná len južná časť budovy v priestoru vchodu, keďže zvyšné časti budovy sa nachádzajú pod modernou zástavbou z 20. storočia na ulici „Kňaz Aleksandăr I“.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu v rámci komplexu plovdivského rímskeho fóra
Rok zapísania na zoznam kultúrnych pamiatok: 1995
Dôvod udelenia štatútu: archeologická hodnota komplexu
Le Magny
Le Magny môže byť:
Deathcore
Deathcore je hudobný žáner, ktorý v sebe kombinuje prvky death metalu s prvkami metalcoru alebo hardcore punku alebo oboch. Je definovaný "prehnaným" použitím death metalových riffov, blast beatov a hardcore punkových breakdownov. Zdá sa, že deathcore sa dostal do najväčšej pozornosti, predovšetkým v juhozápadných Spojených štátoch, a to v Arizone a v južnej Kalifornii (obzvlášť v údolí Coachella Valley), ktoré je domovom mnohých skupín a aj festivalov.
Významní interpreti
thumb|159px|right|Guy Kozowyk zo skupiny [[The Red Chord.]]
Malatya (súčasné mesto)
Malatya (pred tým aj: Melitene , v osmanskej turečtine: Malatija/iné prepisy: Malatja, Malatia, Malatía, Melatia, Melatja, po arabsky Malatíja, po kurdsky Meletî alebo Meledî; o názvoch pozri podrobnejšie v článkoch Battalgazi (mesto) a Melid ) je mesto v Turecku neďaleko rieky Eufrat. Je to hlavné mesto rovnomennej provincie.
Charakteristika
Mesto je významný železničný spoj a priemyselné centrum v oblasti. Výroba v meste sa zameriava najmä na výrobu textilu, cukru a cementu. Významné je aj miestne poľnohospodárstvo a v blízkosti sa nachádzajú aj zdroje chrómu, olova a medi. V meste sídli aj športový klub Malatyaspor, či univerzita İnönü. Mesto a región je známy pre pestovanie marhúľ a najväčším vývozcom marhúľ na svete. Asi 1015% produkcie čerstvých marhúľ a 6085% svetovej produkcie sušených marhúľ pochádza z Malatye. V meste sa od roku 1978 každoročne koná aj marhuľový festival.
Dejiny
Dnešné mesto sa pôvodne volalo Aspuzu (variantné názvy: Aspusu, Asbusu, Aspuzi, Aspozan, Aspuzan, Asapuzu, İsposan) a vznikalo postupne v novoveku, a to najmä postupným presunom väčšiny obyvateľov a neskôr aj názvu z 10 km vzdialeného susedného stredovekého a ranonovekého mesta Malatija (v dnešnej turečtine: Malatya, po grécky Meliténé, dnešný názov: Battalgazi), ktorého dejiny sú opísané v článku Battalgazi (mesto). Premena a premenovanie Aspuzu na (novú) Malatiju konkrétne prebehla nasledovne: V ranom novoveku bolo Aspuzu miestom záhrad a letných sídiel dovtedajšej Malatije (t.j. dnešného Battalgazi). Postupne sa ale do Aspuzu veľa obyvateľov z Malatije presťahovalo natrvalo – v polovici 17. storočia už v Aspuzu žilo 5 000 domácností, kým vo vtedajšej Malatiji žilo len 300 domácností. Zánik vtedajšej Malatije sa urýchlil v roku 1838, keď sa v priebehu osmanského ťaženia do Egypta v meste počas zimy utáborila osmanská armáda. Mestské obyvateľstvo sa preto muselo presťahovať do Aspuzu. Po návrate domov obyvatelia našli svoje mesto natoľko zdevastované, že ho znova nevybudovali a z veľkej časti sa natrvalo presťahovali do Aspuzu. Čoskoro nato Aspuzu dostalo meno opusteného mesta, čiže meno Malatija, resp. v dnešnej turečtine Malatya.
V roku 1893 mesto Malatija postihlo ničivé zemetrasenie pri ktorom zomrelo 885 ľudí a časť mesta musela byť nanovo obnovená. V 19. storočí sa rapídne zvýšil počet občanov na zhruba 40 000, no po prvej svetovej vojne klesol na polovicu. Znížil sa aj počet arménskej a sýrskej kresťanskej populácie. Po druhej svetovej vojne patrilo mesto k najrýchlejšie rastúcim v dnešnom Turecku.
Keďže sa mesto medzičasom značne rozrástlo, na východnom okraji dnes už zahŕňa aj územie archeologickej lokality Arslantepe, t.j. historického mesta Melid. Dejiny tohto mesta sú uvedené v článku Melid. Melid je vlastne len jeden zo starých variantov dnešného názvu Malatya. Názov Malatya teda vlastne celkovo v priebehu dejín postupne migroval medzi 3 sídlami: Najprv sa tak volalo Arslantepe, potom Battalgazi a nakoniec dnešná Malatya (Aspuzu)
Popová (vrch v Spišsko-gemerskom krase)
Popová je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Vernárom, približne južne od Popradu.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Vernár. Najbližším sídlom je južne situovaná osada Pusté Pole a severovýchodne ležiaci Vernár, juhovýchodne sa nachádza Dobšinská Ľadová Jaskyňa a juhozápadne Telgárt. Vrcholom vedie hranica Národného parku Slovenský raj a Nízke Tatry.
Opis
Popová leží v severozápadnej časti Slovenského raja, priamo nad Vernárskym sedlom. Severným smerom sa nachádza Koreň, Človečia hlava , Zbojnícka a Barbolica , východným Tri kopce , Koč , Vahan , Kopanec , Javorina  a Kopa , južným Ondrejisko , Borovniak , Rakytovec  a Gregová  a západne Prostredný vŕšok , Kráľova hoľa , Úplaz  a Predná hoľa. Severné časti masívu odvodňuje Vernársky potok do Hornádu, voda z južných svahov odteká do rieky Hnilec. Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no východným úbočím a horským sedlom prechádza cesta I/66 z Popradu do Brezna.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje rozhľad. Z vhodných miest sú pozorovateľné najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, východná časť Nízkych Tatier a Stolické vrchy, ojedinele tiež časť Braniska a Levočských vrchov.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a prístup je tak možný neznačenými lesnými chodníkmi z blízkeho Vernárskeho sedla.
Le Passage
Le Passage môže byť:
Le Monteil
Le Monteil môže byť:
Le Pont-de-Beauvoisin
Le Pont-de-Beauvoisin môže byť:
Le Mesnil-Simon
Le Mesnil-Simon môže byť:
Fórum Filipopolu
Fórum Filipopolu, známe aj ako Fórum antického Filipopolu ,  prípadne len Fórum ,   Agora ,   alebo Komplex fóra  sú ruiny antickej agory, ktoré sa nachádzajú v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu. Ide o najväčší komplex antického fóra na území Bulharska.
Lokalita
Agora antického mesta Filipopolis leží v centrálnej časti dnešného mesta Plovdiv na námestí „Centralen“ (, doslova Centrálne námestie) Exponované časti sa rozprestierajú okolo dnešnej budovy plovdivskej centrálnej pošty.
Dejiny
Fórum Filipopolu bolo postavené prevážne v priebehu 1. storočia, posledné fázy výstavby však siahali až do obdobia 2. storočia.
Prvé fázy výstavby siahajú do prelomu tisícročí ešte v predrímskom období počas panovania tráckeho kráľa Remetalka a rímskeho cisára Augusta. V tomto čase fórum ešte slúžilo len obchodným účelom. K prvej prestavbe došlo v polovici 1. storočia, kedy boli vybudované aj prvé administratívne budovy a fórum sa stalo nielen obchodným, ale aj administratívnym a náboženským centrom mesta. K ďalším prestavbám došlo začiatkom 2. storočia počas panovania cisárov Trajána a Hadriána. Posledné prestavby fóra sa uskutočnili niekedy v druhej polovici 3. storočia. Fórum prestalo plniť svoju funkciu približne v polovici 5. storočia.
I. etapa
Prvá stavebná fáza predstavovala začiatok výstavby komplexu a išlo o vybudovanie základnej schémy mestského námestia.
II. etapa
Počas druhej fázy boli postavené budovy obchodov, ambulatio a samotná dláždená časť námestia. Areál komplexu námestia bol ohradený krepidómou so stĺporadím v dórskom štýle. Boli vybudované kanály na odvádzanie dažďovej vody. Na východnej, južnej a západnej strane boli vybudované propyleje tvorené štyrmi stĺpmi postavenými v iónskom štýle.
III. etapa
V rámci tretej stavebnej etapy bola vymenená reliéfová výzdoba areálu. Ohradenie areálu bolo obložené mramorom.
IV. etapa
V priebehu štvrtej stavebnej fázy bol nanovo vybudovaný stylobát krepidómy, ktorý bol zhotovený zo syenitových blokov. Vo vrchnej časti stylobátu bola vybudovaná mramorová arkáda, tvorená stĺpmi postavenými v rímsko-korintskom slohu.
Zo štvrtej stavebnej fázy sa do súčasnosti zachovalo najviac prvkov.
Charakteristika
Fórum (Agora) vo Filipopole bolo obchodným, administratívnym a náboženským centrom starovekého mesta. Konali sa tam stretnutia, debaty, oslavy sviatkov, ako aj významné štátne udalosti. Rozloha námestia dosahovala 11 hektárov. Pôdorys námestia bol obdĺžnikového (takmer štvorcového) tvaru a jeho rozmery boli 143 metrov po ose sever-juh a 136 metrov po ose západ-východ. Celé námestie bolo vydláždené mramorovými doskami. Vnútorná plocha námestia dosahovala rozmerov 120 x 100 metrov, po rozšírení krepidómy sa zmenšila na 113 x 99,8 metra.
Krepidóma
Námestie bolo ohradené krepidómou s arkádovou kolonádou tvorenou stĺporadím. Ulica, ktorá prechádzala kolonádou, bola zastrešená. Pri vnútornej strane krepidómy sa nachádzali odvodňovacie kanály vybudované z pieskovcových, alebo syenitových blokov.
Severná administratívna časť komplexu
V severnej časti fóra bol vybudovaný komplex verejných budov, ktorý dominoval zvyšku budov na námestí. Tieto budovy boli vybudované po ose západ-východ. Boli určené predovšetkým pre potreby mestskej správy. V tejto časti sa nachádzali napríklad budova pokladnice, komplex odeonu v severovýchodnom rohu fóra a západne od odeonu sa nachádzajúca budova filipopolskej knižnice. Ďalšou budovou v tejto časti komplexu bol chrám postavený počas obdobia panovania cisára Vespaziána v rokoch 6979, ktorý bol zasvätený kultu imperátora.
Obchodné časti komplexu
V južnej, východnej a západnej časti fóra sa pri krepidóme nachádzali v rade postavené budovy obchodov. Na východnej a západnej strane komplexu fóra rad tvorilo 24 budov, na južnej strane komplexu to bolo 22 budov. Budovy obchodov boli všetky rovnakého pôdorysu a rovnakých rozmerov, ktoré dosahovali 5,56 x 5,92 metra. Medzi budovami obchodov a otvorenou plochou námestia sa nachádzalo ambulatio (krytý portikus) o šírke 11 metrov. Obchody boli dostupné len z ambulatia zo strany námestia, neboli teda dostupné z ulice, ktorá sa nachádzala medzi obchodmi a krepidómou.
Vchody do areálu a ulice
Do areálu viedli celkovo tri vchody (propyleje) umiestnené axiálne na východnej, južnej a západnej strane fóra a umožňovali prístup do ulíc umiestnených po stranách krepidómy. Hlavný vchod sa nachádzal na severnej strane komplexu. thumb|left|schéma kolonády, ktorá obkolesovala areál fóra Každú z propyleí tvorili podstavec z pieskovcového bloku s rozmermi 3,55 x 11,88 metra, ktorý dosahoval výšky 1,2 metra nad úroveň ulice. Na podstavci sa nachádzali štyri mohutné stĺpy s priemerom 90 centimetrov.
Okrem troch propylejí sa v severovýchodnom ako aj v juhovýchodnom rohu komplexu nachádzali menšie bočné vchody. Je pravdepodobné, že menší vchod sa nachádzal aj v nepreskúmanej časti západnej strany fóra.
Pred východným vstupom do areálu sa križovali hlavné ulice mesta cardo maximus a decumanus maximus. Ulice v areáli dosahovali šírky od 4,7 dp 8 metrov, pričom najčastejšia šírka ulice bola 5,8 metra.
Okrasné prvky
Ako okrasné prvky námestia predstavovalo väčšie množstvo oltárov antických božstiev, sôch významných osobností, fontán a umelých vodných korýt.
Antický odeon
Komplex buleutérionu a neskôr odeonu v severovýchodnom rohu fóra.
Antická knižnica
Budova mestskej knižnice antického Filipopolu v severnej časti fóra.
Budova pokladnice
Budova pokladnice v severnej časti fóra.
Rezidencia
Veľká verejná budova vo východnej časti fóra.
Nálezy
Na severnej strane komplexu sa našli nápisy na kamenných doskách súvisiace s náboženským a administratívnym životom mesta, ako aj časť nápisu oznamujúceho gladiátorské zápasy. V areáli boli objavené podstavce pre sochy, exedratribúna pre prejavy, ako aj zvyšky oltára s zasväcovacím nápisom bohyniam Démétér a Persefoné.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Le Pontet
Le Pontet môže byť:
Le Puy
Le Puy môže byť:
Le Tronquay
Le Tronquay môže byť:
Le Tronchet
Le Tronchet môže byť:
Magnan (Gers)
Magnan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
FA-MAS
FA-MAS alebo nepresne FAMAS (francúzsky: Fusil d’Assaut de la Manufacture d’Armes de Saint-Étienne, v preklade "útočná puška zbrojovky Saint-Étienne") je útočná puška štýlu bullpup, navrhnutá a vyrábaná vo Francúzsku spoločnosťou MAS v meste Saint-Étienne, ktorá je v súčasnosti členom francúzskeho štátneho podniku Nexter. Je služobnou puškou francúzskej armády Armées françaises.
Dejiny a výroba
Táto zbraň bola skonštruovaná na prelome 60. a 70. rokov 20. storočia. Prvých 10 kusov bolo vyrobených štátnou zbrojovkou v roku 1971. Do výzbroje bola zaradená v roku 1975 po dvoch rokoch trvajúcich intenzívnych armádnych skúškach a nahrádzala dosluhujúcu automatickú pušku MAS-49 a samopal MAT 49. V rokoch 1977 - 1982 prebiehala sériová výroba v počte 148 000 kusov.
Konštrukcia
left|thumb|Vojak [[2e Régiment Étranger d’Infanterie|2e Régiment Étranger d’Infanterie používa FAMAS Infanterie]] FAMAS je útočná puška typu bullpup, ktorá využíva princíp spätného rázu s polouzamknutým záverom. Otváranie záveru je brzdené zdanlivým zväčšením hmoty záveru (tzv. dvojdielny záver) pomocou dvojzvratnej páky. Nábojová komora je ryhovaná pre spoľahlivejšie vyťahovanie nábojníc (častejšie u starších guľometov ako u moderných útočných pušiek, bolo najskôr prihliadnuté k vysokej kadencii zbrane), preto sú na vystrelených nábojniciach vidieť ryhy spôsobené týmito drážkami. Zásobník, ktorý je zhodný a zameniteľný so zásobníkom útočnej pušky M16, je umiestnený až za rukoväťou, čo je pre konštrukciu bullpup typické. Neobvykle dlhá rukoväť slúžiaca k prenosu zbrane skrýva všetky mieridlá, ktoré sú tak chránené pred nešetrným zachádzaním. Muška je pevná stĺpková, hľadáčik dioptrický, výškovo regulovateľný. Účinnú mierenú paľbu sa dá vykonávať na vzdialenosť do 300 metrov. Konštrukcia dovoľuje nebadateľnou úpravou zmeniť zbraň pre praváka na zbraň pre strelca strieľajúceho ľavou rukou a naopak.