cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šášovské Podhradie
Dejiny
Obec sa spomína v roku 1363, v minulosti sa tu spracúvala dubová kôra pre garbiarov z Liptova. Nad obcou sa vypína Šášovský hrad. Spomína sa v roku 1253, od roku 1330 kráľovský hrad, ktorý slúžil ako ochranné stanovisko na križovatke obchodných ciest. V roku 1667 bol spustošený vojskami a od 18. storočia chátra. Šášovské Podhradie je od roku 1971 súčasťou mesta Žiar nad Hronom. Premáva sem linka č. 4 miestnej MHD.
Prístup
Obec je ľahko dostupná od cesty I/65. Je križovatkou turistických chodníkov do Podhoria, Ladomerskej Viesky a do Hronskej Breznice.
Riom-ès-Montagnes
Riom-ès-Montagnes môže byť:
Zoznam bitiek
História -- Vojenská história -- Zoznam bitiek
Tento článok obsahuje zoznam konkrétnych vojenských bitiek.
Stratfor
Stratfor (Strategic Forecasting) je americká súkromná konzultačná spravodajská agentúra.
Je priekopníkom na poli súkromného spravodajstva. Býva nazývaná aj ako tieňová CIA. Bola založená v roku 1996 americkým spravodajským expertom a odborníkom na národnú bezpečnosť Georgeom Friedmanom. George Friedman je v súčasnej dobe šéfom Stratforu.
Profil
Stratfor sídli v Austine v Texase, má úrady vo Washingtone DC a má globálnu sieť spravodajských zdrojov. Poskytuje geopolitické analýzy a prognózy korporáciam, vládam, finančným inštitúciam i jednotlivcom. Zameriava sa na geopolitické spravodajstvo, obchodné spravodajstvo a problémové spravodajstvo.
Desaťročné prognózy
Stratfor uverejňuje každých päť rokov prognózy na najbližšie desaťročie. Prognózy sú prístupné iba klientom Stratforu a sú na rozdiel od podobných prognóz CIA predávané. Hlavné závery týchto prognóz bývajú v stručnej podobe uverejnené v médiach. Stratfor doteraz vypracovala tri desaťročné prognózy:
Prognóza Stratfor na roky 2005-2015
Stratfor uverejnila 14. februára 2005 prognózu geopolitického vývoja sveta do roku 2015 nazvanú Stratfor 2005-2015 Decade Forecast. Táto prognóza predpovedá úpadok Číny a Ruska, vzostup Japonska a dezintegráciu Európskej únie.
Prognózy sa momentálne nepotvrdili
Zoznam geografických článkov/X
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
xi
Xingu (rieka)
Šesťdňová vojna
Šesťdňová vojna (resp. Tretia arabsko-izraelská vojna) bol vojenský konflikt medzi Izraelom a koalíciou Egypta, Sýrie a Jordánska v júni 1967. Prepukla 5. júna úderom izraelského letectva proti leteckým základniam Egypta a skončila 10. júna, kedy Izrael ukončil bojové akcie. Arabská koalícia v nej utrpela zdrvujúcu porážku – Egypt stratil Gazu a celý Sinaj, Jordánsko stratilo Východný Jeruzalem a celý Západný breh Jordánu a Sýria stratila Golanské výšiny.
Cesta k vojne
K tomuto rozhodnutiu predchádzalo niekoľko krokov:
Srbská republika
Srbská republika môže byť:
Šesťdňová vojna
Cesta k vojne
Gamál Abd an-Násir plánoval bojovať a Izrael zničiť, hoci z propagandistických dôvodov dúfal, že Izrael zaútočí prvý. Keď drobné ani väčšie pohraničné incidenty ani zvýšená koncentrácia vojsk na hraniciach nepriviedli židovský štát k preventívnemu úderu, rozhodol sa celú záležitosť ešte vyostriť. 23. máj 1967 rozmiestnil Egypt delostrelecké batérie na juhovýchodnej časti Sinaja a pod hrozbou potopenia zakázal izraelským lodiam preplávať Tiranskou úžinou do Akabského zálivu, kde je izraelský prístav Ejlat. 29. mája Násir vyhlásil: „''Naším prvotným cieľom bude deštrukcia Izraela. Arabský ľud chce bojovať.''“
Násir presvedčil takisto Jordánsko, aby sa k nemu pripojilo a deň po tomto výroku (30. mája) Jordánsko podpísalo zmluvu o vzájomnej obrane – kráľ Husejn s ohľadom na vybičovanú verejnú mienku, ktorá dúfala, že k svojmu jordánskemu územiu pripojí podstatnú časť Izraela, súhlasil a zveril velenie jordánskych síl egyptskému generálovi.
Niektorí ministri izraelskej vlády v reakcii na uzatvorenie Tiranskej úžiny pre izraelské lode síce navrhovali, aby bola do prielivu najskôr poslaná vojenská loď a preverila skutočnú ochotu Egypta začať boj, ale zvyšok vlády na čele s Moše Dajanom to odmietol s tým, že každé zdržanie zvyšuje straty, ktoré izraelské sily utrpia. Uzatvorenie úžiny predstavovalo podľa Izraela natoľko hrubé porušenie medzinárodného práva, že ho bolo možné považovať za vojnový akt a izraelská vláda sa ho teda rozhodla použiť ako casus belli. Z tohto dôvodu je podľa medzinárodného práva považovaný za agresora Egypt, napriek tomu, že boj začal Izrael (podľa Konferencie Spojených národov o námornom práve, Ženeva: UN Publications 1958, pp. 132 – 134).
Príprava na vojnu
Izrael mal celý svoj postup dobre premyslený. Bol si vedomý toho, že nemôže bojovať s celou koalíciou súčasne, pokiaľ urýchlene nezíska úplnú vzdušnú prevahu. Tú mu mala dať operácia Red Sheet: do najmenšieho detailu pripravený nálet na egyptské letiská, ktorý mal vyústiť v úplné zničenie egyptského letectva. Pre izraelských pilotov boli pripravené makety egyptských letísk, na ktorých útok cvičili, izraelská spravodajská služba rozšifrovala bezpečnostné šifry a dôkladne sa poučila o zvykoch a prípravách egyptského letectva. Na záver boli do plánu zapracované presné informácie o nemennom itinerári arabských hliadok a rozmiestnení strojov v hangároch a na letiskách. Keď izraelské lietadlá vzlietali, vedeli ich piloti o nepriateľovi všetko.
Arabská koalícia bola tiež pripravená. Krátko pred stretnutím spolu hovorili egyptský prezident Násir a jordánsky kráľ Husejn. Husejn sa v tomto rozhovore zmienil o tom, že očakáva, že Izrael čoskoro začne boj, a že nepochybne v prvom rade povedie úder proti egyptskému letectvu. Násir ho ubezpečil, že presne s tým počíta a je na to pripravený. Egypt skutočne očakával letecký úder Izraela a podnikol aj určitú prípravu na jeho včasné zachytenie a odrazenie, ale išlo o amatérske opatrenia, ktoré sa ukázali byť úplne neúčinné.
Prvý deň (5. jún 1967)
O 7.45 miestneho času prakticky všetko izraelské letectvo zaútočilo na 17 leteckých základní a radarových staníc Egypta. Na obranu domáceho vzdušného priestoru počas úderu, ktorý sa odohral vo dvoch vlnách, bolo vyčlenených iba 12 stíhačiek. Egyptské letectvo bolo prakticky zničené. Katastrofa však mala pokračovať. Násir sa obrátil na svojich spojencov a oznámil im, že na neho bol podniknutý útok, ktorý úspešne odrazil, a že je čas zaútočiť, pokiaľ na ne má niečo ostať. Oklamaní spojenci (Jordánsko, Sýria a Irak) vyhlásili Izraelu vojnu a začali okamžite vlastné letecké útoky.
Tie však boli zdrvujúco odrazené. Teraz už omnoho silnejšie izraelské letectvo najskôr zničilo časť nalietavajúcich strojov a vzápätí potom uskutočnilo tretiu vlnu náletov – na Jordánsko, Sýriu a Irak (základňa H3) a zmasakrovalo prežívajúce lietadlá na letiskách. Počas necelého poldňa bolo letectvo všetkých štyroch arabských spojencov prakticky vyhladené. Prišli zhruba o 400 lietadiel a Izrael disponujúci absolútnou vzdušnou prevahou zaútočil na Sinaji. Ešte počas prvého dňa dobyl El Aríš.
Druhý deň (6. jún)
náhľad|vpravo|Mapa bojov o výbežok za riekou Jordán Izrael obsadzuje pásmo Gazy a ďalšie časti Sinaja, na východ od miest Betlehem a Hebron.
Tretí deň (7. jún)
Izrael dobýva časti východného Jeruzalema, mesto Jericho a veľkú časť Západného brehu Jordánu.
Štvrtý deň (8. jún)
Izraelské vojská sa dostávajú k Suezskému prieplavu a Egypt pristupuje na prímerie.
Piaty deň (9. jún)
Násir chce podať demisiu, ale po veľkých demonštráciách ju berie späť. Izrael útočí proti Sýrii a obsadzuje Golanské výšiny.
Šiesty deň (10. jún)
Izrael postupuje na sýrskom fronte, ale večer je na všetkých frontoch zastavená paľba.
Výsledok vojny
Do roku 1975 bol Suezský prieplav uzatvorený.
10. júna Izrael skončil svoju ofenzívu v Golanských výšinách a podpísal prímerie na ďalší deň. Izrael obsadil pásmo Gazy, Sinajský polostrov, západný breh rieky Jordán (vrátane východného Jeruzalema), a Golanské výšiny. Celkovo sa izraelské územie strojnásobilo a pod jeho priamy vplyv sa dostalo približne jeden milión Arabov v novo ovládaných teritóriách. Izraelská strategická obranná línia „zhrubla“ na 300 kilometrov na juhu, 60 kilometrov na východe a 20 kilometrov extrémne hornatého terénu na severe. Táto nárazníková zóna sa ukázala ako veľmi výhodná v Jomkippurskej vojne o 6 rokov neskôr.
19. júna izraelská vláda v hlasovaní rozhodla o osude ovládnutých území. Hovorila o návrate polostrova Sinaj Egyptu a Golanských výšin Sýrii výmenou za mierové zmluvy. V ponuke nehovorili o pásme Gazy, a nechali otvorenú aj možnosť ponechania si niektorých častí západného brehu. Počas 25. až 27. júna Izrael anektoval východný Jeruzalem s časťami západného brehu.
Vojna mala vplyv aj na civilné obyvateľstvo:
Zoznam planétok 9751 – 10000
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Zoznam chránených území v okrese Praha-západ
Toto je zoznam chránených území v okrese Praha-západ aktuálny k augustu 2014, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Praha-západ.
Suchý potok (prítok Rajčanky)
Suchý potok je horský potok na území okresu Žilina, v obci Fačkov a je to pravostranný prítok Rajčanky.
Opis toku
Pramení pod vrchom Kľak, dominantou južnej časti Lúčanskej Malej Fatry, v nadmorskej výške okolo. Priberá najmä ľavostranné prítoky zo svahov Malej Fatry a tečie severozápadným smerom ku Fačkovu, kde sa vlieva do Rajčanky v nadmorskej výške asi.
Kuo-ťia tchi-jü-čchang
thumb|Model štadióna thumb|Pekinský národný štadión Kuo-ťia tchi-jü-čchang (, - doslova Národný štadión), známy aj ako Vtáčie hniezdo, je štadión s kapacitou 80 tisíc divákov v Pekingu v Číne.
Štadión bol postavený pre Letné olympijské a Paralympijské hry 2008, a ktorom ich začiatok vyhlásil prezident medzinárodného olympijského výboru Jaques Rogge s čínskym prezidentom Chu Ťin-tchao. Počas olympiády sa na štadióne odohrávala väčšina ľahkoatletických a futbalových súťaží. Taktiež sa tu konal oficiálny záverečný ceremoniál. V roku 2022 sa tu majú konať Zimné olympijské a Paralympijské hry 2022.
Návrh štadióna bol vybraný v roku 2002, autorom bola švajčiarska architektonická firma Herzog & de Meuron. Výstavba štadióna bola ukončená v marci 2008 (po 52 mesiacoch) a stála približne 3,5 miliardy jüanov (500 miliónov dolárov).
Salers
Salers môže byť:
Fighter (film z roku 2010)
Fighter je životopisná športová dráma režiséra Davida O. Russella. Hlavné úlohy stvárnili Mark Wahlberg, Christian Bale a Amy Adamsová.
Rýchlostná cesta R11 (Maďarsko)
Rýchlostná cesta R11 v Maďarsku je plánovaná rýchlostná cesta, ktorá spojí Ostrihom a Diaľnica M1
Arabsko-izraelský konflikt
Arabsko-izraelský konflikt (, hebr. ) alebo blízkovýchodný konflikt je dlhotrvajúci konflikt na Blízkom východe medzi arabskými štátmi a Izraelom, ktorý v minulosti často vyústil do vojenského stretu. Konflikt má historický, náboženský aj politický rozmer. V novodobých dejinách sa za príčinu eskalácie konfliktu považuje založenie moderného Izraelského štátu v roku 1948.
Spor o dedičstvo
Podľa islamu i judaizmu majú Arabi, ako potomkovia Izmaela a Židia, ako potomkovia Izáka, spoločného praotca, uznávaného patriarchu Blízkeho východu - Abraháma. Napriek tejto skutočnosti sa kultúra, náboženstvo a politika oboch týchto semitských národov značne odlišuje.
thumb|left|Ilustrácia G. Doré (1832-1883) Vyhnanie Izmaela a jeho matky Za prvotnú príčinu ich antagonistických postojov možno považovať zvláštne rozdelenie Abrahámovho dedičstva. Zatiaľčo prvorodený Izmael, ako syn Abraháma s egyptskou otrokyňou, bol vyhnaný, za právoplatného dediča bol ustanovený druhorodený syn - Izák. Súčasťou Abrahámovho dedičstva bolo aj územie (Eretz Yisrael), o ktoré sa vedie na Blízkom východe spor, ktorý trvá dodnes.
Spor o vieru
V neposlednom rade je tu aj otázka pravosti viery. Judaizmus verzus islam. Niektoré prejavy tohto „súperenia bratov“ môžeme vysledovať z textov starozákonných kníh Biblie. Napríklad pri obnove jeruzalemského chrámu po návrate izraelitov z asýrskeho exilu (716 pred Kr.). Dnes je do tohto konfliktu náboženstiev nepriamo zapojených cez 1 miliardu ľudí.
Osídľovanie Palestíny
Jeden z prvých stretov v novodobej histórii sa udial v staršej židovskej kolónii, založenej v r. 1878, menom Petach Tikva. Keď osadníci zamedzili právo na pasenie dobytka neďalekej arabskej obci, obyvatelia obce zaútočili na kolóniu. Strach z obmedzenia poľnohospodárstva sa stal ústrednou otázkou arabského nacionalizmu.
Homer Simpson
Homer Jay Simpson (* 8 máj 1970) je fiktívna postava a protagonista americkej animovanej komédie Simpsonovci. Dabuje ho Dan Castellaneta (v českej verzii Vlastimil Bedrna, od trinástej série Vlastimil Zavřel) a prvýkrát sa objavil v televízii spolu so zvyškom jeho rodiny v časti "Dobrú noc", vysielanej 19. apríla 1987. Homera vytvoril a navrhol karikaturista Matt Groening.
Arabsko-izraelský konflikt
Osídľovanie Palestíny
Napätie medzi Arabmi a Židmi začalo znovu narastať po roku 1880, kedy si Židia v diaspóre začali uvedomovať svoju národnú svojbytnosť a začali sa sťahovať na blízky východ na územie Palestíny, pôvodne známej aj ako Izrael, Judea, Kanaán, ktoré bolo v tom čase súčasťou Osmanskej ríše.
Homer Simpson
Postava
Matt Groening vymyslel postavu Homera a postavy zvyšku jeho rodiny v roku 1986 počas čakania na stretnutie s producentom Jamesom L. Brooks. Groening tak získal zmluvu na sériu animovaných krátkych skečov do Show Tracey Ullmanovej a mal tak predstaviť animovanú adaptáciu jeho komiksových príbehov v angličtine nazvaných Life in Hell (Život v pekle). Keď vytvoril animovanú verziu svojich komiksov, bolo producentov požadované, aby sa vzdal svojich autorských práv na tieto príbehy, Groening sa rozhodol ísť inou cestou a v zhone nakreslil svoju verziu nefunkčnej rodiny, jej členov pomenoval po členoch svojej rodiny. Homer bol pomenovaný po otcovi Matta Groeninga ale v charaktere samotného Homera nie je z Groeningovho otca takmer nič a to, že sa volajú rovnako o ničom nemá vypovedať. Groening neskôr pomenoval aj svojho syna Homer. Hoci Groening samotný tvrdil, že postava Homera je pomenovaná po jeho otcovi, v niekoľkých rozhovoroch na začiatku deväťdesiatych rokov tvrdil, že táto postava bola pomenovaná po postave z románu Nathanaela Westa - Deň kobyliek (anglicky The Day of the Locust). Prostredná iniciála postavičky ("J"), ktorá znamená "Jay" bola vybraná na počesť animovaných postáv ako sú Bullwinkla J. Moose (Los Bullwinkla) a Rocket J. Squirrel (Rocky Lietajúca veverička) z príbehu v angličtine nazvaných The Rocky a Bullwinkla Show. Tieto postavy dostali iniciáli od ich tvorcu, ktorý sa volá Jay Ward. Homer sa so svojou rodinou prvýkrát objavil na televíznych obrazovkách 19. apríla 1987 v Show Tracey Ullmanovej a to v epizóde skečov nazvaných Dobrú noc. V roku 1989 bolo rozhodnuté, že skeče sa premenia na klasický polhodinový animovaný seriál vysielaný na Fox Broadcasting Company. Homer a rodina Simpsonovcov zostali v hlavných úlohách nového programu.
Old Trafford
Old Trafford (Sirom Bobby Charltonom prezývaný The Theatre of Dreams (Divadlo snov) je anglický futbalový štadión vo Veľkom Manchestri, na ktorom svoje domáce zápasy hráva Manchester United. Štadión je domovským stánkom Manchestru United od roku 1910, okrem 8-ročnej absencie v rokoch 19411949, keď bol následkom 2. svetovej vojny zbombardovaný a musel byť opravený. Vtedy si United delili dnes už neexistujúci štadión Maine Road s mestským rivalom Manchester City. Architektom "Divadla snov" je Archibald Leitch.
Arabsko-izraelský konflikt
Osídľovanie Palestíny
Po sérii krutých pogromov na ruských Židov začalo dochádzať k emigrácii a môžeme hovoriť o 1. vlne prisťahovalcov do Palestíny (1881-1903). Ďalšie násilnosti po roku 1903 (pogrom v Kišineve) podnietili ďalšiu vysťahovaleckú vlnu v ktorej práve východoeurópski Židia tvorili hlavnú časť imigrantov (1906-1914). Tu vysťahovalci zakladali židovské komunity a od Osmanov a arabských držiteľov vykupovali pôdu. V tom čase palestínski Arabi, žili v Palestíne pod takmer feudálnou vládou tzv. „efendi“.
Old Trafford
V roku 2012 sa tu uskutočnili zápasy futbalového turnaja Letnej olympiády v Londýne.
Arabsko-izraelský konflikt
Osídľovanie Palestíny
V Palestíne, na západ od Jordánu, v r. 1880 žilo približne 610 000 obyvateľov, z čoho 43 000 (asi 7 %) bolo Židov. Za nasledujúce tri desaťročia sa židovská populácia zdvojnásobila na 87 000 obyv. (10,2 %).
Homer Simpson
Vývoj postavy
Výkonný producent Al Jean poznamenal, že scenáristi seriálu "milujú písanie pre postavu Homera" a väčšina z príbehov z Homerovho života sa zakladá na príbehoch, ktoré prežili samotní scenáristi.Homerovo správanie sa počas vysielania seriálu zmenilo mnohokrát, pôvodne bol "veľmi nahnevaný" a despotický voči Bartovi, ale tieto charakteristiky boli s vývojom postavy potlačené.V prvých sériách často vyzeral pred svojou rodinou zle, avšak v ďalších epizódach bol vnímaný zle skôr ostatnými. V niekoľkých prvých rokoch nakrúcania seriálu bol Homer často vykreslený ako sladký a milý muž, neskôr (od deviatej série do dvanástej série, 1997 až 2001) sa stal výkonným producentom Mike Scully a pod jeho vedením sa Homer stal "Neohrabaným samoľúbym faganom".
Arabsko-izraelský konflikt
Osídľovanie Palestíny
thumb|Teodor Herzl Teodor Herzl, rakúsky žurnalista bol jedným zo svedkov pochmúrnej ceremónie, ktorá sa udiala v januári 1895 v Paríži, kedy židovského dôstojníka generálneho štábu Alfréda Dreyfusa nespravodlivo obvinili zo špionáže v prospech Nemecka a degradovali. Herzl sa vtedy zamýšľal, či má úsilie Židov začleniť sa do národov, v strede ktorých žili, nejaký zmysel. A či táto Dreyfusova aféra naopak nedokazuje, že v Európe začínajú mať silný vplyv protižidovské sily. Možné riešenie židovskej otázky Herzl videl vo vysťahovaní tohto etnika na nejaké územie, kde by si vytvorili vlastný štát. Herzlove myšlienky zachytené v knihe Židovský štát tak boli impulzom na zorganizovanie Prvého sionistického kongresu vo švajčiarskom Bazileji (1897), ktorý nakoniec vypracoval Bazilejský program na vytvorenie „národnej domoviny pre Židov v Palestíne, kde by mohli žiť pod ochranou zákona“. Až v roku 1905, na 5. sionistickom kongrese, rok po Herzlovej smrti, sa Svetová sionistická organizácia definitívne rozhodla, že nový židovský štát môže vzniknúť iba na území Palestíny. Boli založené finančné inštitúcie ako napr. Židovský národný fond, ktorý za peniaze zo zbierok vykupoval pôdu v Palestíne.
Homer Simpson
Vývoj postavy
Chris Suellentrop z magazínu Slate napísal: "pod vedením Scullyho sa Simpsonovci stali väčšou groteskou [...] Epizódy raz končili spoločnou jazdou Homera a Marge na bicykli pri západe slnka (epizóda Homer na suchu) [...] a teraz epizódy končia tým, že Homer vystrelí uspávaciu šípku do krku Marge (epizóda Šialená a ešte šialenejšie Marge). Fanúšikovia túto životnú etapu Homera označujú ako "strelený Homer" (v angl. Jerkass Homer). Pri nahrávaní dabingu Homera Dan Castellaneta odmietol poznámky vpísané v scenári, pretože Homer by bol príliš drzý a hrubý. Veril, že Homer je "grobiánsky a neuvažující, ale že by nikdy nebol úmyselne zlý." Pri postprodukcii filmu Simpsonovci vo filme boli niektoré scény prepracované či inak zmenené, aby bol Homer viac sympatický pre divákov.
Arabsko-izraelský konflikt
Osídľovanie Palestíny
V r. 1903 počet presídlencov dosiahol 25 000 ľudí, ktorí žili v blízkom susedstve s polmiliónom Arabov, pod správou tureckého Osmanského impéria. V rokoch 1904 až 1914 sa do Palestíny presťahovalo ďalších 40 tisíc prisťahovalcov.
Homer Simpson
Vývoj postavy
Scenáristi píšu príbehy o Homerovi tak, že sa zdá, že jeho inteligencia rokmi klesá, vysvetľujú však, že sa tak nedeje úmyselne, ale že je to nevyhnutné pre vylepšovanie vtipov. Napríklad v epizóde Dojazdy pre hviezdy (desiata séria, 1998) scenáristi napísali skeč, kde Homer pripúšťa, že nevie čítať. Scenáristi diskutovali o tom, či zaradiť túto scénu, pretože v predchádzajúcich sériách Homer čítať vedel, ale nakoniec táto scéna zostala, pretože tento vtip bol uznaný ako dobrým. Scenáristi často debatujú o tom, ako ďaleko majú rozkresľovat Homerovu hlúposť. Existuje pravidlo, že "Homer nikdy nesmie zabudnúť svoje meno".
Arabsko-izraelský konflikt
Obdobie 1. svetovej vojny
Britský minister zahraničných vecí Arthur Balfour, ktorý si chcel získať židovskú podporu vo vojne, požiadal svoju vládu pod vedením Lloyda Georgea, aby vytvorila podmienky na vytvorenie židovskej vlasti po prípadnej porážke Turkov. V januári 1917 začali britské jednotky s obsadzovaním Palestíny. Dva dni potom, ako sa turecká armáda stiahla z pásma Gazy poslal Lord Balfour v mene vlády list neoficiálnemu židovskému predstaviteľovi Lordovi Rothschildovi, známy ako Balfourova deklarácia (2. novembra 1917). V nej sa okrem iného píše: "...vláda Jeho Veličenstva je priaznivo naklonená myšlienke zriadiť národný domov pre židovský ľud... samozrejme tak, aby neboli dotknuté historické, občianske a náboženské práva nežidovských komunít existujúcich v Palestíne". Arabi to považovali za prvý pokus na zabranie ich územia a Židia za prvý krok k vytvoreniu nezávislého štátu.
Zakrátko po vypuknutí prvej svetovej vojny (1915) britský miestodržiteľ v Egypte sir Henry McMahon (1862-1949) neoficiálnemu predstaviteľovi Arabov, Husainovi Ibn Alimu, šárifovi v Mekke v listoch prisľúbil, že ak sa vzbúria proti Turkom, ako spojencom Nemecka Spojené kráľovstvo bude usilovať, aby Arabi mali po skončení vojny vlastné kráľovstvo. Hoci McMahonove listy vyslovene nespomínali Palestínu, Arabi mali dôvody sa domnievať, že Palestína bude súčasťou ich budúceho kráľovstva.
Homer Simpson
Vývoj postavy
Homer vystriedal mnoho povolaní napríklad:
Arabsko-izraelský konflikt
Obdobie 1. svetovej vojny
thumb|Povojnové usporiadanie územia Blízkeho východu Tretím sporným záväzkom Británie o usporiadaní Palestíny, ktorý po revolúcii zverejnilo Rusko bola tzv. Sykes-Picotova dohoda z 14. - 16. mája 1916. Podľa nej malo Rusko dostať kus Turecka a o arabské územia sa mali podeliť Briti a Francúzi.
Homer Simpson
Vývoj postavy
Homer Simpson za prvých 400 epizód seriálu vykonával viac ako 188 rôznych povolaní.
Arabsko-izraelský konflikt
Obdobie 1. svetovej vojny
Rozporuplné britské záväzky z tohto obdobia, sa nepriaznivo podpísali na stupňujúcej sa polarizácii oboch národov.
Homer Simpson
Vývoj postavy
Homer je charakteristický svojou hlúposťou. V seriáli bola vysvetlená rôznymi spôsobmi:
Arabsko-izraelský konflikt
Medzivojnové obdobie
Arabské sily za podpory Britov koncom 1. svetovej vojny (1918) vytlačili Turkov z teritória Palestíny, ktoré bolo okupované až do 25. apríla 1920, kedy Británia dostala od Ligy národov mandát na správu Palestínskeho územia. Spojené kráľovstvo takto získalo Irak, Transjordánsko a Palestínu, Francúzi získali „Veľkú Sýriu“, podobne ako to bolo dohodnuté v Sykes-Picotovej dohode. Sporná oblasť bola oficiálne pomenovaná Britský mandát v Palestíne.
thumb|left|Pohľadnica z Kány Galilejskej (1920) V období po 1. svetovej vojne došlo k tretej (1919-1923) a štvrtej (1924-1928) prisťahovaleckej vlne. Vykupovanie pôdy od Arabov, rastúca židovská populácia, sklamanie z nenaplnených britských sľubov, posilňovanie ilegálnych polovojenských jednotiek na oboch stranách len vystupňovalo napätie medzi obidvomi etnikami v regióne. Palestínski Arabi považovali Palestínu za svoju vlasť a mali strach z nárokov druhej strany. Židia, donedávna v diaspóre, riešili presídľovaním nevyhnutnú otázku svojbytnosti. Za spoločného nepriateľa bola považovaná britská mandátna správa.
Predstaviteľ sýrskych alawitov Sulejman Asad vo svojom liste francúzskym mandátnym úradom o tejto dobe napísal: „Podmienky Židov v Palestíne sú najsilnejším a najvýrečnejším dôkazom militantnosti islamskej veci zoči-voči tým, ktorí nepatria k islamu...“
V období rokov 1920 – 1930 na územie mandátnej Palestíny imigrovalo niekoľko stotisíc prisťahovalcov. Ako prostredník medzi Židmi a britskou mandátnou správou bola ustanovená Židovská agentúra. Podľa britských záznamov z r. 1922 11 % zo 750 000 obyvateľov boli Židia. Nasledujúcich 15 rokov pribudlo viac než 300 000 ďalších prisťahovalcov.
Prvé vážnejšie násilnosti sa odohrali v apríli 1920 v Jeruzaleme počas sviatku Nábí Músá. V sviatok proroka Mojžiša, zaútočili Arabi na židovskú štvrť, pričom zahynulo deväť ľudí a 244 bolo zranených. Nepokoje sa podarilo potlačiť po troch dňoch.
Nespokojnosť Arabov sa prejavila aj v povstaní palestínskych Arabov v r. 1921 až 1922.
V Hebrone v r. 1929 po tom, čo ortodoxní židia založili v tomto meste Yeshivu bolo zmasakrovaných 65 (inde 133) Židov. Vyšetrovanie britských orgánov si vyžiadalo ďalších 110 arabských životov.
Plán na rozdelenie Palestíny podľa Peelovej komisie z roku 1937|thumb|right Ďalšou kvapkou pre arabský nacionalizmus bola mohutná 5. prisťahovalecká vlna Židov(1929-1939) vyvolaná najmä nástupom nacizmu v Nemecku. V roku 1936 bol vyhlásený generálny štrajk Arabov. Situáciu riešila „Peelova komisia“, poverená vyšetriť udalosti. S navrhnutým rozdelením Palestíny na arabskú, židovskú a britskú časť (1937) Arabi nesúhlasili a v rokoch 1936–1939 vypuklo Veľké arabské povstanie zamerané proti Židom aj Britom. Vzbura bola nakoniec potlačená. Britská vláda vydala "Bielu knihu" (máj 1939), ktorá odčlenila územie Jordánska a na počiatku 2. svetovej vojny prísne obmedzila židovské prisťahovalectvo.
2. svetová vojna
Sporného územia Palestíny sa 2. svetová vojna takmer nedotkla. Teroristickými útokmi Palestínu ohrozovali iba militantné skupiny z arabskej a židovskej strany. Palestínski Židia sa spolu s Britmi podieľali na bojoch v Libanone a Sýrii. V rámci britskej armády vznikla aj samostatná židovská brigáda (1944), ktorá sa podieľala na bojových operáciách spojencov. Naproti tomu, značná časť Arabov, vrátane veľkého muftiho Jeruzalema Amína al-Husajního spolupracovala s hitlerovským Nemeckom. Počas vojny boli Židia v nacistickej Európe tvrdo prenasledovaní a vyhladzovaní v koncentračných táboroch. Odhaduje sa, že počas holokaustu zahynulo asi 6 miliónov Židov. Židovské teroristické organizácie Haganah, Irgun a Stern 31. októbra 1945 spoločne zaútočili na 80 britských a palestínskych objektov v súvislosti s vytvorením Ligy arabských štátov, ktorej vytvorenie Londýn privítal.
Vznik Izraelského štátu
Po vojne na územie Palestíny prúdili z Európy zástupy Židov, ktorí prežili vyhladzovacie tábory. Novo osamostatnené štáty v oblasti – Zajordánsko, Sýria, Libanon sa stavajú k židovskému prisťahovalectvu odmietavo. thumb|left|Plán [[Organizácia Spojených národov|OSN na rozdelenie britského mandátu v Palestíne z r. 1947.]] 15. 5. 1947 OSN zriadila pre otázku Palestíny výbor (UNSCOP), ktorý rozhodol o rozdelení Palestíny na dva nezávislé štáty, arabský a židovský. S takýmto riešením súhlasili Židia, ale Liga arabských štátov bola proti a otvorene vyhlásila, že v Palestíne nepripustí existenciu samostatného židovského štátu. Plán rozdelenia Palestíny bol hlasovaním Valného zhromaždenia OSN 29. 11. 1947 schválený tesnou väčšinou. Židovský štát mal mať rozlohu viac ako, arabský viac ako. Britský mandát v Palestíne mal byť ukončený 14. 5. 1948. Už v januári 1948 podnikali palestínski Arabi podporovaní zo zahraničia útoky proti osamoteným židovským osadám. Podarilo sa im tiež odrezať židovskú komunitu v Jeruzaleme so 100 000 obyvateľmi. Zo židovskej strany nasledoval masaker v arabskej obci Dajr Jasín. 14. mája 1948 dočasná štátna rada pod vedením Davida Ben Guriona vyhlásila samostatný Izraelský štát.
Prvá arabsko-izraelská vojna
Hlavný článok: Prvá arabsko-izraelská vojna right|thumb|Mapa usporiadania Palestíny po vojne 1948-1949 Okamžite po vyhlásení Izraelského štátu vypukla Vojna za nezávislosť. Vojenská invázia susedných arabských štátov (Egypt, Zajordánsko, Sýria, Libanon a Irak) bola vedená s cieľom pomôcť palestínskym Arabom a zlikvidovať židovský štát. Izrael prvotný nápor a presilu piatich armád vydržal a 11. 6. 1948 vyslanec OSN Folke Bernadott dojednal prvé prímerie, počas ktorého Izrael posilnil (okrem iného aj dodávkami zbraní z Česko-Slovenska) a po skončení prímeria 9. 7. 1948 prešla izraelská armáda do protiútoku. Izrael obstál v boji o svoju existenciu a vydobyl ďalšie územia, ako časť Gazy a Západného brehu Jordánu, západný Jeruzalem, väčšiu časť Galileje. Palestínski Arabi nezískali vlastný štát a z územia Izraela utieklo a boli vyhnaní do okolitých arabských štátov približne 700 000 Arabov, kde dodnes žijú v utečeneckých táboroch. Následne z arabských území bolo vyhnaných približne 600 000 Židov.
Sporné otázky konfliktu
V súčasnosti sa pri riešení arabsko-izraelského konfliktu hovorí o týchto hlavných sporných otázkach:
Rudolf Mößbauer
Rudolf Ludwig Mößbauer (* 31. január 1929, Mníchov, Nemecko - † 14. september 2011, Grünwald ) bol nemecký jadrový fyzik, ktorý sa zaoberal najmä štúdiom žiarenia gama. Spolu s Američanom Robertom Hofstadterom dostal v roku 1961 Nobelovu cenu za fyziku za objav svojho Mößbauerovho efektu (z roku 1957), t. j. za výskum, ktorému sa venoval ako doktorand na Planckovom ústave medicínskeho výskumu v Heidelbergu.
Alpínia galangová
thumb|Alpínia galangová (Alpinia galanga). Alpínia galangová (Alpinia galanga) je rastlina z čeľade ďumbierovité (Zingiberaceae).
Podzemok sa používa sa na varenie v indonézskej a thajskej kuchyni pod názvom galangal.
Astronomický kongres v Prahe
right
Astronomický kongres v Prahe bolo najvyššie stretnutie astronómov, členov Medzinárodnej astronomickej únie, ktoré sa konalo 14. – 26. augusta 2006 v kongresovom centre v Prahe.
Zúčastnilo sa tu 2412 registrovaných účastníkov. Bol tu predefinovaný pojem planéta, čím sa počet planét slnečnej sústavy znížil na 8. Oficiálny názov kongresu bol ''26. valné zhromaždenie Medzinárodnej astronomickej únie''.
Turská dolina
Turská dolina je dolina v Lúčanskej Fatre pri obci Turie. Je dlhá približne a preteká ňou Turiansky potok.
Poloha
Nachádza sa v centrálnej oblasti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Dolina leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a na katastrálnom území obce Turie.
Začína sa na hornom konci obce Turie a pokračuje juhovýchodným smerom na úpätie vrchu Krížava. Na severovýchode dolinu vymedzuje hrebeň, vedúci vrchom Mikušová, Dolná roveň , Horná roveň a Skalnatá  na Minčol , pokračuje hlavným hrebeňom Lúčanskej Fatry cez Dlhú lúku  a Zázrivú  na Krížavu. Odtiaľ hranica údolia pokračuje bočným hrebeňom cez Skalku, Kobylie a Ostrú  na Čipčie. Krajinársky dolina ústi do Žilinskej kotliny, resp. jej podcelku Rajecká kotlina už v oblasti zástavby obce Turie, v nadmorskej výške okolo
Dolinou vedie asfaltová cesta až na rázcestie Sačné v nadmorskej výške a do bočných dolín z nej odbočujú lesné cesty. Nad lokalitu Spoj troch dolín ňou vedie značený chodník na Minčol. Horská cesta umožňuje prístup až na Martinské hole, čo využívajú horskí cyklisti. V oblasti sú významné pramene pitnej vody. Ústie doliny zdobia skalné útvary „Síčeskala“, o niečo vyššie sa nachádza aj Domov sociálnych služieb a niekoľko rekreačných chát. Cenným územím je prales Skalnatá, ktorý sa zachoval v severovýchodnej časti doliny na ploche 41 hektárov. Okrem statných bukov a jedlí sa tu vyskytujú bresty, smreky a javory.
Esquerdes
Esquerdes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Big Lebowski
Big Lebowski je americká kultová komédia z roku 1998, napísaná a režírovaná Joelom a Ethanom Coenovcami v hlavnej úlohe s Jeffom Bridgesom ako "The Dude", alebo Jeffrey Lebowski. Jeffrey Lebowski, alias Dude, je najlenivejší človek v LA. Žije len pre svoju jedinú záľubu, bowling, až kým si ho nezmýlia s jeho menovcom Lebowskim (milionárom, ktorému niekto uniesol ženu) a znehodnotia mu obľúbený koberec. Tým sa začne strhujúca dráma, v ktorej vidinou náhrady koberca dostáva Dude za úlohu zachrániť Bunny (milionárovu nymfomaniackú ženu) z rúk únoscov výmenou za výkupné. Všetko prebieha v poriadku, až kým si Dudov kamarát z bowlingu Walter Sobchack nezmyslí nechať si všetky peniaze. Z výkupného si chcú uchmatnúť aj Maude Lebowská (tvrdí, že výkupné stopol jej milionársky otec z fondu pre nadané deti), Bunny Lebowskej fašisticko-nihilistický kamaráti, ale aj miestny pornoproducent Jackie Treehorn, ktorému Bunny dlží peniaze. Všetci tlačia na chudáka Duda, aby im vyriešil problém, pritom Dude je pred dôležitou kvalifikáciou na turnaj v bowlingu...
Evidenčné číslo s voliteľnou logistikou
Evidenčné číslo s voliteľnou logistikou (EČVL) je tabuľka identifikujúca vozidlo, ktorú na žiadosť držiteľa vozidla prideľuje dopravný inšpektorát. Na rozdiel od štandardného evidenčného čísla sa za označením okresu uvádzajú:
EČVL nemožno prideliť, ak držiteľ vozidla žiada o pridelenie EČVL:
EČVL taktiež nemožno prideliť
Pridelenie EČVL podlieha správnemu poplatku 165,5€ za každú tabuľku.
Správny poplatok neznamená "zakúpenie" EČVL. Pri odhlásení vozidla z evidencie motorových vozidiel je EČVL "uvoľnené" a je si ho možné zvoliť na nové vozidlo (za správny poplatok).
Podľa idnes.cz sa na Slovensku za EČVL vyberie od necelých 3000 záujemcov 900 000 € ročne.
Kompresný pomer
Kompresný pomer piestového stroja ( napríklad spaľovacieho motora alebo kompresora) s priamočiarym vratným pohybom piesta je pomer objemov valca v polohe piesta v dolnej úvrati a v polohe piesta v hornej úvrati.
εk =
Piest sa vo valci pohybuje priamočiaro vratne pričom medzná poloha jeho pohybu najviac vzdialená od kľukového hriadeľa sa nazýva horná úvrať a medzná poloha najbližšie ku kľukovému hriadeľu dolná úvrať. Priestor medzi úvraťami sa nazýva zdvihový objem. Zdvihový objem závisí od priemeru vŕtania valca a zdvihu piestu. Priestor, ktorý ostane vo valci, keď je piest v hornej úvrati sa nazýva kompresný priestor.
Stroje s rotačnými piestami
U týchto typov strojov je kompresný pomer definovaný všeobecnejšie ako pomer najväčšieho a najmenšieho objemu pracovného priestoru počas otáčky.
εk =
Praktické hodnoty kompresného pomeru
Z dôvodov zabránenia detonačného spaľovania nie je kompresný pomer zážihových motorov väčší ako 10:1. Motory so snímačom detonačného spaľovania, elektronickou riadiacou jednotkou alebo ďalšími vylepšeniami môžu mať zvýšený kompresný pomer až do 14:1 (2013 Mazda 6).
U prepĺňaných zážihových motorov je kompresný pomer okolo 8.5:1, pretože časť kompresie pracovnej látky sa vykoná v dúchadle.
Vznetové motory majú kompresný pomer na úrovni 20:1 alebo aj vyšší. Sú založené na princípe, že vstreknuté palivo sa vznieti od kompresného tepla. Preto musí byť kompresný pomer vyšší ako u zážihových motorov. Horná hranica kompresného pomeru je daná ešte prijateľným zaťažením od tlakov vo valci motora.
Kompenzácia účinníka
Kompenzácia účinníka (skr. PFC z angl. power factor correction) je proces, ktorý posúva fázu vstupného prúdu vzhľadom k napätiu. Upravuje sa účinník, ktorý je u zariadení bez PFC obvodu zvyčajne 0,75. PFC ho upravuje na 0,95 - 0,99. PFC môže byť aktívne alebo pasívne.
Účinník je cosinus fázoveho posunu medzi napätím a prúdom (tento uhol sa zvyčajne označuje φ).
Kompenzácia účinníka k odobreanému indukčnému výkonu dodáva kapacitný výkon.
Indukčné spotrebiče pre svoj výkon potrebujú magnetizačný prúd. Tento výkon sa nepremení na užitočnú energiu (svetelnú, tepelnú, mechanickú), ale cirkuluje medzi generátorom a spotrebičom. Nazýva sa JALOVÝ VÝKON.
Zdanlivý výkon je celkový výkon, ktorý spotrebič potrebuje pre svoju činnosť.
Činný výkon reprezentuje tú časť celkového zdanlivého výkonu, ktorá sa premieňa na užitočnú prácu a pokrýva činné straty spotrebiča.
Jalový výkon slúži na vytvorenie magnetického poľa spotrebičov a na pokrytie jeho jalových strát. Vytvára teda podmienky na chod spotrebiča, sám sa však netransformuje na užitočnú prácu.
Aktívne PFC
Je to drahší typ, pretože je realizovaný niekoľkými obvodmi. Kompenzuje účinník na viac ako 0,95.
Ideálny účinník = 1 (teda cosinus uhla 0, žiaden posun medzi napätím a prúdom, napätie a prúd sú vo fáze) čisto odporová záťaž, ktorá neodoberá žiaden kapacitný alebo magnetizačný (na vytvorenie mag. poľa) prúd. Teda žiaden jalový prúd.
Power factor
Bokeh
thumb|Ukážka bokehu za dievčaťom.
Výrazom bokeh (z 🇯🇵) sa vo fotografii označujú estetické kvality častí snímok, ktoré sa nachádzajú mimo roviny ostrosti. Vzhľad a tvar rozptylových krúžkov (oblastí, do ktorých sa zobrazí nezaostrený bod) ovplyvňuje veľké množstvo faktorov, mimo iných konštrukcia objektívu, tvar a počet lamiel clony a nastavené zaclonenie.
Za príjemne pôsobiace sú obvykle považované rovnomerne osvetlené rozptylové krúžky s neostrými okrajmi, rušivo naopak pôsobia ostro ohraničené mnohouholníky, ktoré vznikajú pri výraznejšom zaclonení, ak má clona v objektíve malý počet lamiel; tento efekt do istej miery obmedzuje použitie zakrivených lamiel. Samotná veľkosť otvoru clony samozrejme ovplyvňuje aj hĺbku ostrosti, takže čím viac je clona otvorená, tým sú rozptylové krúžky väčšie. Efekt je možné dosiahnuť aj úpravu obrázku v grafickom editore.
thumb|Objektív [[Nikkor 35mm f/2 so šesťuholníkovou clonou.]] Charakteristický bokeh sprevádzajú zrkadlové objektívy, pracujúce na princípe známom z hvezdárskych ďalekohľadov; použitie zrkadla predlžuje dráhu svetla v sústave a tak umožňuje vytvárať relatívne ľahké teleobjektívy s ohniskovou vzdialenosťou až 1 000 mm. Táto výhoda je znegovaná zobrazením neostrých oblastí snímky do tvaru medzikružia, ktoré väčšina fotografov považuje za značne nepríjemné.
V roku 2016 bol predstavený iPhone 7 Plus spoločnosťou Apple, ktorý tento efekt vytvára svoji dvojšošovkovým fotoaparátom. Režim Portrét vďaka kombinácií dvoch fotoaparátov, ktoré má iPhone 7 Plus, softvérovo rozoznáva popredie, ako aj pozadie snímaných objektov, a následne vyhodnocuje ich polohu. Softvér následne rozostrí pozadie, ktoré vlastne simuluje bokeh efekt u zrkadloviek. Tento efekt samozrejme podporuje aj niekoľko aplikácií, tie však na rozdiel od režimu Portrét fungujú na technológií rozoznávania podobností a detekcií hrán, pričom iPhone 7 Plus využíva pokročilú technológiu z oboch fotoaparátov.
Hérisson
Hérisson môže byť:
Granit
Granit alebo žula je felzická hlbinná vyvretá hornina, ktorej podstatnými minerálnymi súčasťami sú draselný živec, plagioklas, kremeň a biotit. Súhrnný názov pre granit a jemu podobné horniny (granodiorit a kremitý diorit) je granitoid. Granitoidy od seba nemožno bez znalosti minerálneho zloženia voľným okom presne odlíšiť.
Termín granit (žula) sa v praxi často používa v širšom zmysle na označenie všetkých hlbinných kremenno-živcových hornín, správne by sa však tieto horniny mali označovať granitoidy, resp. granitoidné či granitické horniny. V kamenárskej praxi sú týmto termínom označené viaceré magmatické a metamorfované horniny.
Názov pochádza z latinského slova grannum, čo znamená zrno, teda termín používaný na označenie zrnitých, kryštalických hornín. V literatúre ho po prvýkrát použil A. Cesalpinus v roku 1596.
Minerálne zloženie
thumb|left|Vzorka granitu v polarizačnom mikroskope, s viditeľnými živcami, kremeňom a sľudami thumb|right|[[Diagram QAPF so znázornením umiestnenia granitov.]] Granity pozostávajú z kremeňa, K-živcov (ortoklasu a mikroklínu ) plagioklasov, muskovitu a biotitu. Tieto minerály tvoria viac ako 90 % zloženia horniny. Podľa zvýšeného obsahu sľúd môžeme ich možno označovať ako muskovitické alebo biotitické granity. Ako akcesorické sa pridávajú amfiboly, magnetit, turmalín, titanit, monazit, zirkón a apatit. Sekundárnymi premenami môže v granite vznikať chlorit, epidot, sericit a kaolinit.
Na klasifikáciu granitov, keďže väčšinou majú dobre viditeľné zrná, sa používa QAPF diagram, konkrétne jeho vrchná, QAP časť. Podľa moderných petrologických koncepcií granity obsahujú obidva plagioklasy aj ortoklas, ktorý však prevažuje. Ak granit obsahuje obidve sľudy (biotit aj muskovit), nazýva sa dvojsľudový granit. Takéto granity majú vysoký obsah draslíka a sú typické pre S, alebo A granitovú sériu. Z mineralogického hľadiska možno granity deliť na tieto typy :
Podľa obsahu mafických minerálov možno rozdeliť žuly na leukokratné (pod 5 %) alebo melanokratné (nad 20 %).
Vulkanické ekvivalenty granitov sa nazývajú ryolity. Žilné ekvivalenty: granitový porfýr, pegmatit a aplit, ktoré môžu obklopovať granitové masívy. V súvislosťou s žulami a ortorulami sa niekedy používal termín žulorula. Ide o horniny granitového zloženia bez ohľadu na spôsob vzniku, ktoré majú paralelnú textúru. Takáto hornina vzniká pôsobením orientovaného tlaku pri kryštalizácii magmy. Nemožno v nej však pozorovať charakteristické metamorfné paragenézy.
Geochemické zloženie
Priemerné chemické zloženie granitov z celého sveta podľa hmotnostných percent jednotlivých oxidov : Na základe 2 485 analýz.
Pôvod a vznik
Granit je hlbinná vyvretá hornina. Je ním tvorená väčšia časť kontinentálnej kôry, hrúbka granitovej vrstvy je od 1,5 až do. Spôsob výstupu a umiestnenia veľkých objemov granitu do vrchných častí kontinentálnej kôry je dodnes predmetom diskusií geológov. Procesy vzniku granitoidnej magmy, ktoré prebiehajú vo veľkých hĺbkach, nie je možné sledovať, v dôsledku extrémnych teplotno-tlakových podmienok ako aj faktoru času ich tuhnutia, ktoré môže trvať milióny rokov. Všeobecne sa usudzuje, že granitoidná magma tuhne v hĺbkach okolo 10, príliš hlboko na to aby boli tieto procesy prístupné pozorovaniam vedcov. Medzi odborníkmi dlho prebiehal spor, či granitoidy vznikajú štiepením bázickej magmy z hlbších častí kôry a plášťa, alebo na ich vznik má vplyv i extrémna metamorfóza a anatexia, pri ktorej dochádza až k taveniu existujúcich granulitov, prípadne amfibolitov a rúl. Významným faktom je i to, že chemické zloženie žúl a na povrchu najčastejších hornín – ílov, drôb, fylitov, svorov a rúl je takmer totožné. Pri laboratórnych pokusoch bolo preukázané, že pri teplote 650800 °C a tlaku oklolo 200 MPa, sa začínajú taviť a meniť na horninu podobnú žule. Prechodnou horninou v tomto rade sú migmatity. náhľad|vpravo|Tmavší blok horniny uzavretej v granite (tzv. mafický [[xenolit) je dôkazom, že tento granit má pôvod v hlbších častiach kôry alebo v zemskom plášti]] V súčasnosti prijímané teórie vysvetľujú vznik žulovej magmy oboma typmi procesov, teda ultrametamorfózou, štiepením magmy aj následkom prínosu fluíd. Chappell, White a ďalší navrhli členenie granitoidov podľa pôvodu ich magmy, z ktorej mohli byť odvodené : V praxi to však nie je jediné, ani najvhodnejšie členenie pre všetky typy granitov.
Spôsob výstupu granitoidnej magmy
Na základe teoretických úvah, experimentálnych a terénnych pozorovaní sú uvádzané tieto možné spôsoby výstup a umiestnenia granitoidných magiem :
Výskyt
Granit tvorí významné masy vrchnej časti pevninskej zemskej kôry. Jeho intruzívne telesá môžu mať rozmanitý tvar. Môže tvoriť oválne komplexy, rozsiahle plutóny alebo batolity – obrovské intruzívne telesá, často s rozlohou 100. Niekedy sa vyskytujú aj ako žilky (jemnozrnné sa nazývajú aplity, hrubozrnné pegmatity). Väčšina granitov sa vytvorila už v prekambriu. Medzi najstaršie typy granitov patria tzv. charnockity, ktoré majú prímes hypersténu (pyroxénu).
Vo svete
náhľad|vpravo|Končiare [[Torres del Paine v Čilskej Patagónii vytvárajú vyvetrané granity]] Granit rapakivi s veľkými oválnymi ružovými K-živcami lemovanými plagioklasom resp. oligoklasom patrí k najstarším alkalicko-vápenatým horninám. Vyskytuje sa v štítových oblastiach ako je Baltský (Švédsko, Ukrajina, Karélia), ale i Kanadský štít (Kanada). Najväčšie lomy na žulu sa nachádzajú vo Fínsku, Nórsku a Švédsku (Bohuslän), tieto lokality sa nachádzajú tiež na Baltskom štíte.
V západnej Európe ťažia granit v severnom Portugalsku v Chaves a Vila Pouca de Aguiar, Španielsku (hlavne v Galícii a Extremadure). Spomedzi ďalších krajín sveta to je Brazília, India a viacero krajín v južnej Afrike, hlavne Angola, Namíbia, Zimbabwe a Juhoafrická republika. V USA sú veľmi známe výskyty žuly z oblasti Skalnatých vrchov.
Neporušené granity možno nájsť najbližšie v Českom masíve, najmä na Českomoravskej vrchovine, Šumave, v Českom lese, Krušných horách, Krkonošiach (tanvaldský granit), Železných horách, Jizerských horách. Na nemecko-českom pohraničí v Fichtelgebirge a Smrčinách, Oberpfälzer Wald, Bayerischer Wald (Bavorský les), Schwarzwalde, Odenwalde, Lužici. Iné sú známe Centrálnych Álp, Waldviertlu a Mühlviertlu.
Slovensko
V Západných Karpatoch sa granity vyskytujú iba v obmedzenej miere (skôr sa vyskytujú granodiority). Väčšina granitov Západných Karpát vznikla počas hercýnskej orogenézy a sú karbónsko - permského veku. Mladších je však niekoľko telies. Napr. granitoid Rochovce, ktorý má kriedový vek. Nevystupuje na povrchu a je známy iba z vrtov. Ešte mladšie ale na povrchu zatiaľ nevystupujúce sú terciérne granitoidy (avšak hlavne granodiority) predpokladané v podloží Štiavnického stratovulkánu. náhľad|Vzorka rochovského porfyrického biotitckého granitu Výskyty v tatriku pásma jadrových pohorí sú známe z Malých Karpát, Považského Inovca (bojniansky aj hlohovecký blok), Malej Fatry, Tatier, Braniska, Čiernej hory, Tribeča, Malej Magury (súčasť Strážovských vrchov), Žiaru, Veľkej Fatry a Nízkych Tatier.
Granity sú najčastejšie vo veporiku, teda Veporských vrchoch a Spišsko-gemerskom rudohorí. Nachádza sa tu najväčšie granitoidné teleso, tzv. Veporský granitoidný masív. Len časť tohto telesa tvoria granity. Patrí sem napríklad hrončocký granit (A-typ ), tvoriaci okrajovú apofýzu sihlianskeho typu granitoidu.
Využitie
náhľad|vpravo|Opracované granitové bloky Napriek tomu, že sa na povrchu môže vyskytovať pomerne často, komerčne využívaný na sochárske alebo obkladové kamenárske účely nemôže byť vždy. Granit totiž býva často narušený, hlavne popraskaný v dôsledku tektonických procesov, čo má za následok, že sa drobí a je nemožné z neho v kameňolome vylomiť väčší celistvý blok. Pre svoju odolnosť sa granit využíva ako stavebný kameň, obkladový a dekoračný kameň (väčšie bloky ako základy stavieb, menšie úlomky ako štrk).
Borðoy
thumb|Poloha ostrova Borðoy thumb|Ostrov Borðoy na známke Borðoy (dán.: Bordø, isl.: Borðey) je jeden z Faerských ostrovov. Má a 5 002 obyvateľov.
Geografia
Leží medzi ostrovmi Eysturoy, Kalsoy a Kunoy na západe a Viðoy, Svínoy a Fugloy na východe. Na ostrove je 23 vrcholov, z toho 5 hor. Najvyšší z nich je Lokki meriaci. Ďalšie hory Háfjall, Borðoyarnes , Depilsknúkur a Hálgafelli.
Sú tu dva fjordy Borðoyarvík a Árnfjarðarvík.
Semiramidine visuté záhrady
right|thumb|Visuté záhrady v [[Babylone, v pozadí Babylonská veža. Obraz zo 16. storočia]]
Borðoy
Mestá a obce
Len 0,1 % rozlohy ostrova tvorí voda.