cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Július Štefeček
V novom zamestnaní na zimnom štadióne v Senici dostal nápad na prelet cez železnú oponu balónom. Balón zošila jeho manželka, Július vyrobil primitívnu drevenú plošinu so zábranami zo šnúr. Na rozdiel od teplovzdušných balónov mal byť tento naplnený zemným plynom, ktorý mali k dispozícii z vykurovacieho systému zimného štadióna. 20. mája 1985 v skorých ranných hodinách manželia aj so svojou malou dcérou odštartovali balónom zo strechy zimného štadióna. Z doposiaľ nejasných príčin Július Štefeček z plošiny spadol a pád z výšky asi 150 metrov neprežil. Odľahčený balón vystúpal do výšky asi 1200 metrov, kde praskol a začal padať k zemi. Štefečkova manželka aj s dcérou boli po dopade pri vedomí, ale Zdenka po 9 dňoch v nemocnici zomrela na následky zranení. Po manželoch zostala dcéra Katarína, ktorá jediná tento riskantný pokus o útek za hranice prežila.
Bitúnok č. 5
'Bitúnok č. 5, alebo Detská križiacka výprava' je román z roku 1969, ktorý napísal Kurt Vonnegut.
Kniha Bitúnok číslo 5 spája prvky protivojnového románu, sci-fi a autobiografické črty. Hlavnou témou románu je odsúdenie vojny a strata charakternosti medzi ľuďmi.
Dej
Román začína snahou autora kontaktovať pomocou telefónnej spoločnosti svojho priateľa Bernarda, aby mu pomohol pripomenúť zážitky počas bombardovania Drážďan. Jeho list taktiež obsahoval prosbu Letectva Spojených štátov, v ktorej žiadal o detaily bombového náletu na Drážďany, no odpoveď bola negatívna a tak sa osobne vybral za Bernardom. Jeho žena však nebola touto návštevou veľmi nadšená. Autor jej však sľúbil, že kniha bude pomenovaná: „Detská križiacka výprava.“ Jeho priateľ, Bernard mu však veľmi nepomohol, no autor knihu dokončil. Rozprávanie začína tragikomickou postavou Billyho Pilgrima, ktorý prežíva okamihy svojho života v náhodnom poradí. Vnímať svet štvorrozmerne majú len obyvatelia vzdialenej planéty menom Tralfamadore, ktorí Billyho unesú a spolu s herečkou Montanou Wildhackovou sú vystavení v ich zoologickej záhrade. A práve tam prichádza zlom, kedy sa Billymu zapáči tralfamadorské vnímanie času, podľa ktorého všetky okamihy existujú zároveň a je to len slabosťou ľudstva, že nie to okamihy života nevedia prežívať naraz. Etapy z Billyho života sú v knihe presne v takom istom poradí ako ich on sám prežíva. Zábery z nemeckého zajatia, v ktorých samotný autor vystupuje ako vedľajšia postava, sa tak striedajú s jeho povojnovým životom, kedy pracuje ako úspešný optik vo vlastnej ordinácií, má manželku Valenciu a dve deti. Jeho žena sa však zadusí v aute a Billy sa po návrate z planéty Tralfamadore pokúša ľudí informovať o „pravej“ podstate času, kvôli čomu začína byť považovaný za blázna. Vykreslená je i jeho zdanlivá „smrť“, no Billy neumiera, pretože naďalej existuje v okamihoch svojho života. Pasáže z vojny sledujú Billyho potulujúceho sa za nepriateľskými líniami, jeho následné zajatie, pobyt v zajateckom tábore. Z neho je spolu s ďalšími Američanmi deportovaný do Drážďan, kde majú slúžiť ako pracovná sila. Ubytovaní sú v Bitúnku č. 5, ktorý im počas ničivého bombardovania poslúži ako kryt a ako jedni z mála prežijú nálety. Príbeh končí absurdným vyvrcholením, v ktorom je po smrti tisícok civilistov skúsený americký vojak Edgar Derby odsúdený a zastrelený za údajnú krádež čajníka.
Zoznam planétok 86001 – 86250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Podvihorlatský maratón
Podvihorlatský maratón je bežecké podujatie, ktoré sa koná v Michalovciach a beží sa okolo vodnej nádrže Zemplínska Šírava.
Po prvý raz sa bežal 21. apríla 1984.
Ťahaj a pusti
Ťahaj a pusti alebo ťahaj a pusť alebo potiahni a pusť/pusti je technika používaná v grafických prostrediach pri premiestňovaní objektov alebo úprave tvarov pomocou myši spočívajúca v tom, že sa stlačí a drží stlačené tlačidlo myši pri jej súčasnom posúvaní po podložke a v cieľovom bode sa tlačidlo pustí.
Technika umožňuje napr. prekopírovať súbor z jedneho adresára do druhého. Využíva sa napr. vo WYSIWYG editoroch a grafických programoch.
Telesná výchova
Telesná výchova je zložka telesnej kultúry, ktorej úlohou je všestranne rozvíjať a upevňovať zdravie, naučiť a zdokonaľovať pohybové schopnosti a zvyšovať telesnú zdatnosť.
Externé zdroje
P. Rázusová
Mávah
Mávah je jeden z obývaných ostrovov na atole Lámu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 676 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 000 m, šírka 800 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 252,37 km.
Bajazid II.
Bajazid II. (tur. II. Bayezid) (* 3. december 1447, Didimotika, Osmanská ríša - † 26. máj 1512, tamtiež) bol osmanský sultán, ktorý vládol v rokoch 1481 až 1512.
Život
Narodil sa v meste Didimotika. Bol synom sultána Mehmeda II. a na trón sa dostal v roku 1481, po otcovej smrti. Jeho armáda útočila na Bosnu, Dalmáciu a Uhorsko. V roku 1488 Bajazid stratil mestá Adanu a Tars. Jeho vojsko spustošilo územia Štajerska a Albánska. Pri meste Villach v roku 1492 bol Bajazid a jeho vojsko porazené.
V roku 1509 bol Konštantínopol zničený silným zemetrasením. V tom istom roku vypukla občianska vojna. Počas jeho vlády boli postavené mnohé mosty, mešity a monastiere.
Je známy aj prijatím židovských utečencov zo Španielska po vyhlásení Dekrétu z Alhambry a ich presídlením po celej Osmanskej ríše.
Le Crest
Le Crest je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Filozofia 19. storočia
'''Filozofia 19. storočia''' je mozaikou viacerých filozofických prúdov a škôl, ktoré je možné rozčleniť podľa ich charakteristického prístupu k filozofii Immanuela Kanta. Kantovo myslenie a dielo ako vyvrcholenie európskeho osvietenstva na konci 18. storočia vytvorilo dualistické nazeranie na chápanie reality. Jeho kritické pojednania opisujú, ako je človek občanom dvoch svetov - sveta javov a sveta slobody. Aj Kantova epistemológia je dualistická, nakoľko oddeľuje to, čo je dané, od toho, čo svojimi apriórnymi formami nazerania a kategoriálnymi funkciami vzíde pri poznávaní zo strany nášho Ja. V 19. storočí sa vymedzili filozofické smery, ktoré buď úplne odmietali racionalistický a rigorózny prístup osvietenstva na čele s Kantom (ide najmä o filozofie viery, iracionalistické prístupy A. Schopenhauera, F. Nietzscheho, filozofie vôle, života, existencie a vôbec celý súdobý romantizmus), alebo sa zamerali buď na Kantov svet javov v snahe prísne vedecky kategorizovať ríšu javov a potvrdiť nemožnosť metafyziky (pozitivizmus, materializmus, marxizmus), alebo sa do tretice zamerali len na Kantov svet slobody a nášho Ja, a teda rozvíjali etiku, mravnosť, ideály, slobodu, duchovný pôvod a podstatu sveta (nemecký klasický idealizmus - J. G. Fichte, F. W. J. Schelling, G. W. F. Hegel). V poslednej štvrtine 19. storočia sa filozofické úvahy snažili prekonať takéto rozčlenenie, ktoré sa začalo vnímať ako z pohľadu Kantovej filozofie nesprávne a nepochopené. Z tejto dobovej ideácie napokon vzišlo novokantovstvo.
Pohlavný život psa
Schopnosť rozmnožovať sa je jednou zo základných vlastností živočíšnej ríše, vedúcou k zachovaniu jej rozmanitosti druhov. Spôsob rozmnožovania sa líši u každého druhu a formy. Existujú dve základné formy rozmnožovania - pohlavné a nepohlavné. Psy sa rozmnožujú pohlavnou cestou. Nový jedinec vzniká z dvoch buniek, samčej a samičej. Novo vzniknutá bunka, tzv. zygota predstavuje kombináciu genetického materiálu pôvodných buniek pochádzajúcich zo spermie a vajíčka. Vývoj nového jedinca prebieha v maternici suky.
Garwolin
Garwolin je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat garwoliński v rovnomennej gmine.
Filozofia 19. storočia
J. G. Fichte
200px|left|thumb|Johann Gottlieb Fichte Johann Gottlieb Fichte (1762 - 1814) reagoval na Kantov protiklad subjektívneho a objektívneho sveta (sveta Ja a sveta daností). Snažil sa prekonať dualizmus teoretického a praktického rozumu v Kantovom ponímaní, pričom dôraz kládol na praktický výkon a činnosť Ja. A teda vychádza nie z púheho faktu vedomia človeka, ale skôr zo skutku a konania ľudí. Ja je reálnou aktivitou, uskutočňuje seba samého prostredníctvom slobodnej činnosti. Nič mimo takéto činné Ja nie je relevantné, takže ani objektívny svet ako vec sama osebe nie je ničím iným, len akýmsi "nie-Ja", ktoré si voči sebe samému kladie naše vlastné činné Ja. Všetko, čo má nejaké opodstatnenie, sa nachádza v ľudskom Ja, vedomí a činnosti, praktickom rozume. Subjekt je teda absolútny, tvorivý, zvrchovaný a slobodný.
Garwolin
Žije tu 16 170 obyvateľov (30.6.2007).
Pohlavný život psa
Ruja
Celé obdobie ruje trvá od troch do štyroch týždňov, fáza farbenia trvá od 7 do 14 dní. Pes má diestrický cyklus - to znamená, že sa ruja vyskytuje u psov dvakrát ročne. Suky hárajú spravidla začiatkom jari a koncom leta. Niektoré, prevažne prírodné plemená (sibírsky husky, aljašský malamut) sú monoestrické - suky týchto plemien hárajú len raz do roka, podobne ako suky divých psov.
Párenie
náhľad Párenie (pohlavný akt, nakrývanie/krytie) je zložitý reflexný dej, ktorý tvorí celý rad podmienených a nepodmienených reflexov. Pri párení dochádza k zasunutiu stoporeného údu psa do pošvy suky. Na záver pohlavného aktu je semeno ejakulované do pošvy suky. K nepodmieneným reflexom pri párení radíme reflex vztoporenia penisu, zasunutie penisu, reflex trenia a reflex vysemenenia. Podmienené reflexy vznikajú najmä u samcov používaných pri inseminácii (stimulácia psa k vysemeneniu).
Filozofia 19. storočia
J. G. Fichte
Zatiaľ čo sa Kantove nazeracie apriórne formy vzťahovali len na ľudskú zmyslovosť, Fichte tvrdil, že človek je schopný aj intelektového nazerania. Tým, že sme si istí samými sebou v akte vedomia, reflexívne sa vzťahujeme sami k sebe, čo Fichte označuje ako netematické intelektové nazeranie samého seba bez nutnosti svedectva zo zmyslových orgánov. Vedomie sa takto konštituuje aj bez senzuálnej skúsenosti, pričom v úplne postačujúcom intelektovom nazeraní vnímame svoje seba-uskutočňujúce Ja ako absolútnu realitu. Táto skutočnosť vie poslúžiť ako apriórne východisko pre odvodenie filozofického systému, čím dochádza k obratu v celej transcendentálnej filozofii. Objavom absolútneho a slobodného Ja Fichte postavil proti sebe determinizmus na jednej strane a slobodu človeka na druhej strane. Podľa Fichteho človek nie je podrobený vonkajším okolnostiam; spoločenský, ba aj prísny prírodný determinizmus už stráca svoje miesto. Fatalizmus sa mu zdá ako prázdna filozofia. Obmedzenie zo strany Kantovho objavu "veci osebe" Fichte postulátom intelektového nazerania vlastného absolútneho Ja podľa svojich myšlienok prekonal. Všetok svet "Nie-Ja" je iba produktom sebaurčujúceho Ja, takže ak narazíme na protiklady, treba ich vnímať ako produkt vlastného rozumu, a teda ich ako antitézy postaviť k tézam, aby sa vzápätí mohlo pristúpiť k ich zjednoteniu v syntéze. Začlenením syntézy ako metódy klasického idealizmu sa otvoril vo filozofii priestor pre dialektické špekulácie, dôkladne systematizované neskôr Schellingom a Hegelom.
Pohlavný život psa
Gravidita (kotnosť)
Gravidita suky trvá priemerne 63 dní. Priebeh gravidity je veľmi individuálny. Niektoré suky na začiatku brezivosti menia svoje správanie - sú maznavejšie, viac jedia. U iných sa zasa prejavuje nechutenstvo. V polovici gravidity sa dajú plody nahmatať v brušnej dutine, toto vyšetrenie by však mal robiť len skúsený chovateľ alebo veterinárny lekár. Zvykom je previesť vyšetrenie ultrazvukom pre potvrdenie, prípadne vylúčenie kotnosti, keďže u niektorých súk sa po nakrytí môže objaviť takzvaná falošná gravidita. V druhej polovici kotnosti je možné cítiť pohyby plodov, suke sa zväčšuje brucho najmä v oblasti slabín. Niekoľko dní pred pôrodom dochádza k zväčšeniu mliečnych žliaz a k zdureniu pošvy. Suky zvyknú obmedziť pohybovú aktivitu, prijímajú menej potravy a v pripravenej pôrodnej bedni si vyhrabávajú brloh.
Pôrod
Pôrod prebieha v troch fázach a trvá od 6 do 12 hodín, prípadne dlhšie. Prvá fáza pôrodu sa prejavuje nepokojom suky, ktorého miera je veľmi individuálna. V druhej fáze dochádza k otvoreniu krčku maternice s viditeľnými sťahmi. Tretia fáza pôrodu začína vypudením plodu a končí pôrodom placenty. Plody sú uložené v dvoch placentách, pričom prvý plodový obal praská už v pôrodných cestách. Z druhej placenty vyslobodzuje matka šteňa lízaním, prípadne prehryznutím. Pupočnú šnúru taktiež suka prehryzne. Intervaly medzi narodením jednotlivých šteniat oscilujú medzi pätnástimi minútami až hodinou.
Vývoj šteniat po narodení
náhľad|Šteniatka [[Rotvajler|rotvajlera]] náhľad|9týždňové šteňa [[foxteriér|drsnosrstého foxteriéra]]
Šteňatá sa rodia slepé a hluché, nemajú ani vyvinutý čuch. Majú dobre vyvinutý sací reflex. Dokážu sa presúvať na kratšiu vzdialenosť lezením, nevedia sa však postaviť. 12 deň po narodení otvárajú šteňatá oči, zatiaľ však dobre nevidia. Dvoj- až trojtýždňové šteňatá začínajú chodiť, sú schopné samostatne sa vyprázdňovať, čo dovtedy zabezpečuje matka stimuláciou pohlavného orgánu a konečníka lízaním. V približne 20. dni života začínajú šteniatka reagovať na zvukové a čuchové podnety. V období medzi tretím a dvanástym týždňom sa šteňatám zdokonaľujú zmysly a začínajú byť sociálne aktívne. V piatom týždni sa dokážu naháňať, hrýzť a prenášajú v tlame predmety. Toto obdobie je veľmi dôležité z hľadiska socializácie, t. j. navykania šteniat na rôzne živočíšne druhy, čo je nevyhnutné pre bezkonfliktné spolunažívanie šteňaťa najmä s človekom. Medzi šiestym a ôsmym týždňom je vhodné obdobie na odchod šteniat k novým majiteľom, kde postupne spoznáva hierarchiu „svorky“ a dostáva výchovné lekcie. Tretí až šiesty mesiac života šteniat je dôležitý pre výchovu a výcvik, keďže v tomto období sa šteňa zaraďuje do života vo svojej svorke a je ochotné a schopné rýchlo sa učiť. Medzi šiestym mesiacom a rokom života šteňaťa prichádza psia puberta, ktorá pre chovateľov - začiatočníkov predstavuje jedno z najťažšie zvládnuteľných období, keďže sa pes snaží v hierarchii prepracovať vyššie. Od jedného roka je pes telesne vyvinutý a postupne sa začína upokojovať a duševne dozrievať. Ustaľovanie charakterových vlastností psa prebieha približne do tretieho roka jeho života.
Filozofia 19. storočia
F. W. J. Schelling
Schelling vo svojich prvých dielach nadväzuje na rozmach prírodovedných teórií svojej doby. Pozorne sledoval nové objavy v chémii, biológii a fyzike, pričom vo svojej filozofii chcel prírodovedné poznatky zjednotiť prostriedkami filozofickej špekulácie, aby tak umožnil predstaviť prírodu ako dynamický celok. Dynamika prírody podľa neho ukazuje na účelnosť univerza, ktorého vývoj nie je zďaleka ani slepý, ani náhodný, ani len čisto mechanický. Vývoj prírody je v zásade samohybný, smerujúci od objektívneho neuvedomeného procesu k životu vedomej identity nášho Ja. Vývin prírodného celku smeruje teda k naplneniu účelu: už od prvých prejavov prírodných síl je zameraný na vytvorenie inteligencie. Filozofické zovšeobecnenie prírodných procesov má mať v Schellingovom podaní za úlohu tzv. naturfilozofia. Tá študuje, ako príroda prostredníctvom jednotlivých vývinových stupňov dospieva k duchu, k inteligencii. Naturfilozofia dokladá, že na každom stupni stoja proti sebe dve protikladné sily, ktorých syntéza prechodom na vyšší stupeň pôvodné polarity prekonáva. Takýto naturfilozofický názor sa v nemeckej idealistickej filozofii nazýva dialektikou vývoja.
Schelling sa však nezaoberal len prechodom od objektívneho k subjektívnemu, keď popisuje účelový zrod inteligencie v procese vývoja prírody. Prezentuje aj systém transcendentálneho idealizmu, v ktorom sa východiskom stáva subjekt a z neho sa Schelling pokúša odvodiť základné určenia vonkajšieho sveta. Je možné povedať, že naturfilozofia a transcendentálny idealizmus predstavujú dva póly Schellingovej filozofie, pričom oba sledujú buď prechod od objektu k subjektu, alebo prechod od subjektu k objektu. Tieto dva póly dokladujú, že príroda je sama osebe inteligentná a speje k uvedomeniu sa v ľudskom rozume, zatiaľ čo sám subjekt prostredníctvom svojho rozumu sa akoby "vteľuje", pretavuje do objektívnej prírody svojím všestranným inteligentným a slobodným ovplyvňovaním. Jedinou skutočnou realitou je teda v podstate rozum ako taký, inteligencia, duch, v ktorom sa zjednocuje aj subjekt, aj objekt. Schellingova filozofia je takto významným stotožnením subjektívneho a objektívneho. Schelling takto vymanil nemecký klasický idealizmus zo sféry subjektívneho rozumu, ako to pôvodne pertraktovalo Fichteho myslenie.
G. W. F. Hegel
Prakticky takto Hegel vybudoval noetickú základňu pre svoje ďalšie systematické filozofovanie. Syntézou kontradikcie subjektu a objektu je podľa neho všeobecný duch, všeobecný rozum a idea, v ktorej sa subjektívne a objektívne zjednocuje a prekonáva. Človek sa svojím myslením stáva súčasťou všeobecného ducha, jeho vedomie je čiastkou vedomia svetovej idey. Keďže už ľudstvo rozpoznalo úroveň absolútna, môže sa iniciovať systematická dedukcia obsahov skutočnosti z idey (absolútna), čo je vlastne programom vied.
Vývoj absolútneho ducha možno sledovať v stopách logiky, ktorú Hegel chápe ako náuku o ontologických kategóriách, systematizujúcich objektívne myslenie, ďalej v stopách prírodovedy, ktorá však odhaľuje, že vonkajšie, časovopriestorové znázornenie idey v prírode nedovoľuje v plnej miere prejaviť jej duchovný charakter. Napokon vrcholom vied je filozofia ducha, v ktorej ľudstvo rozpoznáva, že absolútny duch sa uvedomuje v ľudskom rozume a stelesňuje sa v ľudskej spoločnosti, resp. v spravodlivom a slobodnom štáte (konkrétne vrcholí v Pruskej konštitučnej monarchii). Do najvyššej formy sebapoznania prichádza svetový duch následne prostredníctvom umenia, náboženstva a filozofie.
Filozofia existencie - S. Kierkegaard
170px|right|thumb|Søren Kierkegaard
Kierkegaard bol teológom a náboženským filozofom, ktorý reagoval na Immanuela Kanta a nemecký klasický idealizmus značne kriticky. Obvinil Hegela zo zbožštenia dejín a nepáčilo sa mu ani dôsledné rozlišovanie sveta reálnej veci osebe a sveta javov. Vytvoril napokon filozofickú koncepciu, ktorej epistemológia nesúhlasí ani s Kantovým transcendentalizmom, ani s tradičnými teóriami koherencie alebo korešpondencie. Východiskom jeho filozofovania sa stal karteziánsky pojem subjektu. Na základe neho upriamuje svoju pozornosť na individuálnu existenciu človeka, ktorá jediná je dôležitá a na ktorej subjektívnej pravde jedine záleží. Všeobecné abstraktné otázky racionálnej metafyziky, či existuje Boh alebo kto je človek, strácajú svoju významnosť, pričom sa musia riešiť len v závislosti od každého jedného subjektu. Ak človek cíti prítomnosť Boha vo svojom vnútri, tak nemusí o Božej existencii podľa Kierkegaarda metafyzicky špekulovať. Pravda je iba subjektívna, takže sa musí zotrieť rozdiel medzi objektivitou a subjektivitou, nakoľko na objektivite a racionálnych abstrakciách vlastne nezáleží. Pri hľadaní vlastnej pravdy svojej existencie a pri hľadaní Boha človek prežíva rôzne štádiá svojej existencie, ktoré sa mu stávajú životnými púťami: Kierkegaard ako filozof existencie vytvoril základy existencializmu, ktorý neskôr v 20. storočí nadobudol nielen teistické, ale aj svoje ateistické podoby.
Auguste Comte
vpravo|170px|náhľad|Auguste Comte
Comte je zakladateľom scientisticky orientovanej filozofie pozitivizmu. Pojem "pozitívny" definuje ako niečo, čo je založené na faktoch našej skúsenosti. Všetko, čo je mimo našej skúsenosti a nedá sa ňou potvrdiť alebo vyvrátiť, chce Comte odstrániť zo zreteľa vied i vedeckej filozofie. Vylúčiť je teda treba predovšetkým metafyzické otázky. Empirický základ má mať podľa Comta nielen naše poznanie prírody, ale aj poznanie spoločnosti. Comte je vlastným zakladateľom sociálnej fyziky, resp. empirickej sociológie. Verí v osvietenský ideál neobmedzeného pokroku vied. Dejiny postupujú k poznaniu a pokroku tromi štádiami: Úlohou vedeckej, a teda pozitívnej filozofie je zovšeobecňovať poznatky špecializovaných vied. Predpokladom týchto pozitívnych špeciálnych vied je matematika, pričom ďalšími oblasťami pozitívneho skúmania sú astronómia, fyzika, chémia, biológia a sociológia. Cieľom sociológie je poznanie všetkých sociálnych pohybov a podmienok tak, aby sa umožnilo postupné reformovanie spoločnosti smerom k naplneniu ideálu všeľudskej humanity a sociálnej harmónie. Neskôr Comte so svojimi stúpencami zakladá akési pozitívne náboženstvo, kde božstvom je ľudstvo ako také a určujúcou dogmou humanita. Pozitivistická "cirkev" by takto mala podľa Comta nahradiť náboženské cirkvi, ktoré ešte propagujú teologické a metafyzické predsudky.
A. Schopenhauer
170px|vľavo|náhľad|Arthur Schopenhauer Schopenhauer čiastočne vychádzal z diela Immanuela Kanta a z jeho rozlíšenia sveta osebe a sveta pre nás. Fenoménmi v Kantovom zmysle sú u Schopenhauera predstavy, ktoré si utvárame na základe zmyslového a racionálneho vnímania a ktoré sú ovplyvnené apriórnymi formami. Predstavy závisia často aj od motivácie subjektu, obzvlášť javy nášho vlastného konania. Podstatou sveta, teda vecou osebe, je však vôľa - svetová vôľa je iracionálnym, živelným a slepým pudením k aktivite, ovláda človeka, jeho telo, myslenie, emócie. Svetová vôľa sama osebe nemá žiadny zmysel, nespeje nikam a objektivizuje sa v rôznych konkrétnych stupňoch svojich prejavov. Vzhľadom na to, že podstata sveta je iracionálna a živelná vôľa, prichádza Schopenhauer k základnému pesimizmu - svet je nezmyselný, je bludiskom živelne pôsobiacich slepých síl. Človek, v ktorom prichádza svetová vôľa k vedomiu, je sám pudený vôľou k životu a k neustálemu, slepému, neukojiteľnému chceniu. Nezmyselnosť takéhoto bytia môžeme ale zmierniť súcitom s utrpením druhých, ktorí trpia rovnakým osudom a ktorí boli rovnako vrhnutí do bytia bez vlastnej iniciatívy. Pesimizmus sa dá prekonávať aj estetickým zážitkom, najmä hudbou. Konečné víťazstvo nad slepou svetovou vôľou môžeme dosiahnuť poprením vlastnej individuálnej vôle, nakoľko čím menej chceme, tým menej sa trápime. Treba sa teda odvrátiť od egoistického sebautvrdzovania smerom k asketizmu a (budhistickej) nirváne.
Schopenhauer ako prvý filozof 19. storočia obrátil pozornosť európskeho myslenia na indickú filozofiu a na jej spôsoby popierania vlastnej vôle a iných životných procesov. Nirvánu vidí ako najvlastnejší cieľ aj v spiritualite kresťanských svätcov a mystikov. Schopenhauerova filozofia pripravila pôdu pre európsky nihilizmus a filozofiu života.
H. Bergson
Bergson reaguje na scientisticky orientované filozofie svojej doby, a to najmä na pozitivizmus a materializmus. Odhaľuje, že tieto systémy skúmajú len povrchovú vrstvu skutočnosti, pričom to najpodstatnejšie a najrelevantnejšie je predsa život sám - život je realita, ktorá nám je bezprostredne a intuitívne daná vo vedomí. Život je dynamickou skutočnosťou neprestajného vznikania a rastu, prebiehajúceho v čase. Čas života nazýva Bergson trvaním. Trvanie je v zásade neopakovateľné, jednorazové a je vlastné všetkému životu. Realitu plynúcu v časovom trvaní môžeme vystihovať buď rozumom alebo intuíciou. V oblasti technického a fyzikálneho poznávania je racionálne myslenie vhodné, nakoľko rozumom vieme realitu kvantifikovať a merať. Skutočnosť trvania však najlepšie postihneme prežívaním, vedomým vcítením sa, spoluprežívaním ustavičného toku života. A tu zohráva svoju rolu práve bezprostredná intuícia.
Celá skutočnosť, bytie ako také je jediný prúd života. V našom vedomí je možné tento tok a trvanie reálne prežiť a uvedomiť si ho. Podstatou sveta je život - čistá a neohraničená, tvorivá a slobodná životná sila, pulzujúca v bytí a dianí (élan vital). Životná sila je vlastne Bohom, čím Bergson približuje svoju filozofiu panteistickej pozícii. Bergsonove myšlienky mali najväčší ohlas práve vo francúzskom existencializme 20. storočia.
W. Dilthey
Tak ako Bergson rozlišuje medzi intuíciou a rozumom, rozlišuje aj Dilthey medzi chápaním a explanáciou. Explanácia je metódou prírodných vied, ktoré chcú neopakovateľné fenomény života redukovať na všeobecné prírodné zákony, a takto ich chcú vysvetliť. Avšak duchovné vedy sú odlišné, nakoľko ich metódou musí byť práve chápanie, teda porozumenie - interpretovanie v určitom celku, hľadajúc zmysel na základe pochopenia významu jednotlivých faktov. Chápanie je založené na bezprostrednosti psychického zážitku. Dilthey sa takto stáva priekopníkom modernej hermeneutiky ako metóde duchovných vied, hoci sa hlási ku psychologistickej pozícii. Psychologizmus je preňho nevyhnutným stanoviskom, pretože pochopiť dejiny v snahe porozumieť životu a človeku je možné len prostredníctvom zážitku a schopnosti vcítiť sa. Dejiny nemožno redukovať na materiálne procesy a abstraktné metafyzické princípy. Práve autentické prežívanie a bezprostredné uchopenie dejinného v jeho širšom celku umožňuje pochopiť život zvnútra. Takto sa Dilthey hlási k romantickej hermeneutike 19. storočia.
F. Feuerbach
170px|vľavo|náhľad|Ludwig Feuerbach
Feuerbach sa priklonil ku kritike Hegela a jeho dialektiky vývoja ducha v dejinách. Volá po opätovnom priznaní hodnoty zmyslovej bytosti človeka, ktorú mu uprela teológia a filozofia Hegelovho idealizmu. Z tohto východiska argumentuje v prospech senzualistickej antropológie a materializmu. Telo náleží človeku priamo podstatne a dualita subjektu a sveta sa zjednocuje prostredníctvom práve telesných zmyslových orgánov. Východiskom a predmetom filozofie má byť teda celý človek ako zmyslovo-telesná bytosť, nakoľko len zmyslovosťou človek môže postihnúť realitu vôkol seba. Pravdu môžeme zachytiť len stretom našej zmyslovosti s okolím, pričom potrebujeme druhých ľudí na to, aby sme si porovnali ich zmyslové údaje s našimi, a tak sa uistili o pravdivosti svojich poznatkov. Preto podstata človeka vždy vyžaduje jednotu druhu: ide o druhovú podstatu, obsiahnutú v celku ľudského spoločenstva. Feuerbach však týmto senzualizmom a dôrazom na ľudské zmysly nechce skĺzať do subjektivizmu, pretože verí, že zmysly reálne odrážajú vonkajšiu poznateľnú skutočnosť. Zmyslové údaje majú teda základ v prírode a realite.
Feuerbachova epistemológia ho privádza ku kritike náboženstva. Náboženstvo je viera, v ktorej človek vstupuje do vzťahu k svojej vlastnej druhovej podstate. Je založené na určitom vedomí nekonečna, ktoré je druhovej podstate človeka vlastné. Je však omylom, ak predikáty podstaty človeka personifikujeme do samostatnej bytosti - Boha. Božie vlastnosti sú len vlastnosťami človeka, hyperbolizované a vlastné jeho druhovej podstate. To ľudská podstata je v skutočnosti nekonečná, keď realizuje svoje mnohoraké možnosti v dejinách. Príčinou vzniku náboženstva je nevedomé prianie byť sám Bohom - Boh je vlastne druhou polovicou našej ľudskej podstaty. Celé náboženstvo a generovanie božského mimo seba samého treba odhaliť ako nezrelý omyl človeka závislého od nepochopenej prírody.
Feuerbachov senzualizmus a ateizmus mali následne významný vplyv na filozofiu Karla Marxa, prostredníctvom ktorého sa tento ateizmus stal súčasťou ideológie socialistického robotníckeho hnutia.
K. Marx
180px|right|náhľad|Karl Marx
Zdrojmi Marxovej filozofie sa stali Hegelove názory o dialektickom vývine ducha, ďalej Feuerbachov antropologický materializmus a názory utopických mysliteľov. Zakladajúc si na materializme, orientoval Marx svoju filozofiu politicky a prakticky, nakoľko bol kritikom súdobej ťažkej situácie robotníckej triedy. Rozlíšil v spoločnosti sociálnu základňu a sociálnu nadstavbu, pričom nadstavbu vnímal ako doplnok dominantnej základne - myslenie a vedomie (štát, idey, ideológie, zákony) sú totiž určované materiálnymi životnými podmienkami spoločnosti: Základom komunistickej spoločnosti má byť sociálna rovnosť, spravodlivosť a solidarita, spoločné vlastníctvo. Práca sa stane autentickým prežívaním vlastných bytostných síl a autentickým pretváraním prírodného a sociálneho prostredia. Úplným zrušením súkromného vlastníctva každý člen komunistickej spoločnosti bude môcť užívať nadhodnotu, ktorú vyprodukoval alebo ktorú vyprodukovali iní členovia v tejto rovnostárskej a beztriednej spoločnosti.
F. Engels
Friedrich Engels bol významným spolupracovníkom a sponzorom Karla Marxa. Marxove myšlienky tvoriace koncepciu tzv. historického materializmu doplnil o systematické spracovanie ontologickej a epistemologickej problematiky. Jeho koncepcia býva označovaná ako dialektický materializmus. Engels Hegelovu dialektiku vývoja ducha v dejinách nahradil dialektikou vývoja hmoty, pretože považuje hmotu za prvotný fakt objektívnej reality, zatiaľ čo ducha a vedomie považuje za druhotné javy. Svet sa ako forma hmoty dialekticky vyvíja od základnej úrovne cez fyzikálnu, chemickú, biologickú až po sociálnu úroveň. Vyššie formy pohybu hmoty obsahujú tie nižšie, avšak nie sú už na ne redukovateľné, keďže novovzniknuté entity a úrovne vzišli skokom a predstavujú nové bytie a celkom nový stav. V rámci gnozeologického stanoviska Engels uznáva zásadnú poznateľnosť sveta, pričom človek je pozvaný prekonávať vnútornú protirečivosť faktov svojím neprestajným poznávaním. Spoločnosť ako produkt pohybu hmoty smerom k vyšším sociálnym štruktúram sa tiež sama vyvíja, pričom Engels rozlišuje historické štádiá v závislosti od situácie sociálnej základne a jej vzťahu k sociálnej nadstavbe - definuje pohyb od štádia prvotnopospolnej spoločnosti cez triednu spoločnosť až po záverečný beztriedny komunizmus.
Novokantovstvo
Novokantovstvo predstavuje scientistický návrat k dedičstvu klasického idealizmu a transcendentalizmu. Časovo spadá do obdobia druhej polovice 19. storočia a prvej polovice 20. storočia, pričom bolo pestované ako akademická filozofická rozprava na popredných nemeckých univerzitách. Rozlišujeme takto marburskú a bádenskú školu:
Neverback
Neverback je slovenská hudobná pop rocková skupina.
Zostava
Členovia pochádzajú z oblasti Nitry:
O skupine
Skupina v súčasnej podobe (čiže vrátane speváka Marcela) začala fungovať koncom roku 2007. Tvoriť začala v spolupráci so skladateľom a textárom Richardom Böndem. V roku 2008 skupina nahrala prvé demo-CD. Na jednu zo skladieb tohto CD („Poslednýkrát“) sa nakrútil aj prvý videoklip skupiny.
Okrem veľkého množstva vlastných koncertov, skupina robila predkapelu známym slovenským skupinám (Desmod, No name, Vidiek, Tublatanka, Metropolis a pod.) a vystupuje aj na mnohých slovenských letných festivaloch.
V máji 2010 skupine vyšlo debutové album Ešte stále sa to dá v hudobnom vydavateľstve Forza music, ktoré tvorí 13 pop-rockových piesní.
Telos
Telos môže byť:
Abstrakcia (logika)
Abstrakcia v logike je operácia meniaca výrokovú funkciu na názov množiny predmetov, ktoré majú vlastnosť reprezentovanú touto výrokovou funkciou.
Leguán zelený
Leguán zelený alebo leguán obyčajný je leguán z čeľade leguánovitých. Je jedným z najväčších plazov na americkom kontinente. Obýva Strednú a Južnú Ameriku. Napriek tomu, že je lovený pre mäso a chytá sa na predaj chovateľom, je populácia tohto druhu početná.
Opis
Dospelý leguán zelený dosahuje dĺžku 1 m a hmotnosť do 5 kg. Veľké jedince môžu dorásť do dĺžky až 2 m a váhy 10 kg. Má pevné dlhé nohy a silné pazúry, ktoré mu uľahčujú šplhanie. Tento druh sa vyznačuje dlhým chvostom, hrebeňom zo zúbkovitých šupín na chrbte a mäsitým lalokom pod krkom, ktorý býva u samcov väčší. Má zvyčajne sivasté alebo zelené, na niektorých miestach výskytu aj oranžové, sfarbenie.
Potrava
Dospelé jedince sa takmer výlučne živia rastlinami. Nezriedka sa kŕmia vysoko na stromoch. Mladé jedince majú, oproti dospelým, pestrejšiu stravu - zelené listy stromov, plody, kvety a listy. Avšak pozor, leguánom chovaným v zajatí nikdy nepodávame živočíšne bielkoviny (žiaden hmyz, tvaroh, vajcia)!
Rozmnožovanie
Leguány zelené sú vajcorodé. Do podzemných dutín nakladú samice až 40 vajec, pričom sa znášky počas dlhého obdobia rozmnožovania opakujú.
Mundú
Mundú je jeden z obývaných ostrovov na atole Lámu na Maldivách. Počet obyvateľov je 769 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 420 m, šírka 220 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 236,51 km.
Les Rosiers-sur-Loire
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Glinojeck
Glinojeck je mesto v Poľsku v Mazovskom vojvodstve v okrese Powiat ciechanowski v rovnomennej gmine.
Edícia
Edícia môže byť:
Električková doprava vo Vroclave
Električková doprava vo Vroclave je systém električkovej siete a dopravy v poľskom meste Vroclav a najstaršia elektrická električková sieť v Poľsku. Má celkom 23 liniek, z toho 17 normálnych. Rozchod koľají je 1435 mm a celková dĺžka liniek je 258,2 km.
Výtvarná výchova
Výtvarná výchova sú vizuálne zážitky a skúsenosti, rozvíjanie výtvarných schopností. Je súcasťou obsahu všeobecného vzdelávania spravidla ako jeden z estetickovýchovných predmetov. Učí žiakov hodnotiť ľudské artefakty vizuálne média a riešenie priestoru, rozvíja produktivne výtvarné činnosti v rôznych témach a technikách.
Piaristický kostol (Kluž)
thumb|Fasáda piaristického kostola Interiér chrámu|thumb Piaristický kostol v rumunskom meste Kluž je rímskokatolícky kostol postavený v rokoch 1718 až 1724.
Dejiny
Ide o prvý rímskokatolícky kostol postavený na území Sedmohradska po období reformácie. Počas reformácie sa veľká časť maďarského a nemeckého obyvateľstva priklonila k protestantizmu (luteráni, kalvíni, unitári). Po príchode jezuitov sa časť protestantského obyvateľstva vrátila do rímskokatolíckej cirkvi. Kostol bol pôvodne postavený v rokoch 1718 až 1724 ako jezuitský kostol, ale po zrušení Spoločnosti Ježišovej pápežom v roku 1773 ho cisárovná Mária Terézia venovala piaristom.
12. augusta 1956 sa pred kostolom uskutočnila veľká manifestácia príslušníkov gréckokatolíckej cirkvi, ktorú v roku 1949 zrušil komunistický režim. Väčšina z aktérov manifestácie sa neskôr ocitla v komunistických väzniciach.
Architektúra
Piaristický kostol nesie typické znaky barokového architektonického štýlu 18. storočia. Chrám zdobia dve monumentálne veže vysoké 24 metrov. Dĺžka chrámu dosahuje 45 metrov. Interiér chrámu je bohato vyzdobený. Hlavný oltár zdobí obraz Najsvätejšej Trojice, ktorej je chrám aj zasvätený. V chráme sa nachádzajú sochy sv. Ignáca z Loyoly a sv. Františka Xavérskeho, ako aj množstvo iných sôch a obrazov.
Vychovávanie
Vychovávanie je jedna z dvoch hlavných stránok pedagogického procesu; je to vytváranie hodnotovej orientácie, rozvíjanie pozitívneho vzťahu človeka k prírode a spoločnosti.
Villiers-le-Bel (mesto)
Villiers-le-Bel je mesto v severnej časti metropolitnej oblasti Paríža vo Francúzsku v departemente Val-d’Oise a regióne Île-de-France. Má asi 28 000 obyvateľov. Od centra Paríža je vzdialené.
Geografia
Susedné obce: Sarcelles, Arnouville, Gonesse, Bouqueval, Le Plessis-Gassot a Écouen.
Dejiny
Mesto získalo meno z latinského villare (vidiecky statok). Dodatok Le Bel odkazuje na meno majiteľa statku, nesúvisí teda s pomyselnými estetickými prednosťami tohto miesta.
Založenie pôvodnej dediny siaha až do 1. storočia pred Kr., o čom svedčí nález studne z galského obdobia na území mesta. Po prvé sa meno Villiers objavuje v listine Ľudovíta I. Pobožného z roku 832.
Majitelia panstva, rodina Le Bel, služobníci francúzskeho kráľa sú zmieňovaní v rôznych písomnostiach od roku 1092. Prívlastok de Villiers dostali na konci 12. storočia. Posledný z rodu, Antoine Le Bel biskup z Beauvais, prenechal svoje léno vrchnému veliteľovi francúzskych vojsk Anne de Montmorency (* 1492 – † 1567). Mestečko v tom čase žilo z poľnohospodárstva, významným obchodným artiklom boli miestne krajky a výnosné boli aj miestne sadrovcové lomy dodávajúce surovinu na výrobu sadry. V roku 1685 po vydaní ediktu z Fontainebleau bol zbúraný miestny protestantský kostol a obyvatelia museli voliť medzi prestúpením ku katolíckej cirkvi a opustením mestečka.
Železnica priniesla rýchlejšie spojenie s metropolou, ale pretože stanica (dnes stanica Villiers-le-Bel – Gonesse – Arnouville) bola od mesta vzdialená asi, bola ako spojenie v roku 1878 vybudovaná trať parnej električky. Električka bola v roku 1928 prestavaná na elektrickú a bola v prevádzke až do roku 1949. Pozemky medzi stanicou a centrom boli rýchlo rozparcelované a do domov novej štvrte les Charmettes sa nasťahovali robotníci a zamestnanci. Už v roku 1931 sa počet obyvateľov Villiers le Bel zdvojnásobil.
Súčasnosť
Medzi rokmi 1955 a 1972 boli v meste vybudované tri veľké sídliska les Carreaux, le Puits-la-Marlière a Derrière-les-Murs. Počas tejto doby presiahol počet obyvateľov 20 tisíc. Z dnešných 28 000 obyvateľov tvoria deti a mladí ľudia do 24 rokov celých 33%.
Mesto sa v novembri 2007 dostalo do pozornosti verejnosti. 25. novembra 2007 sa zrazili dvaja mladíci na ukradnutom motocykli s policajným autom a pretože nemali prilby, zrážku neprežili. V reakcii na ich smrť a postup pri vyšetrovaní nehody vyvolali mladí potomkovia prisťahovalcov z arabských krajín a z Afriky pouličné výtržnosti a zrážky s políciou.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Regulatívna idea
Regulatívna idea  je podľa Kanta celostná idea určujúca a priori naše poznanie tým, že ho orientuje, zameriava na celosť. U Kanta je to idea sveta, idea duše a idea Boha.
Adaptér
Adaptér môže byť:
Stredoslovenské múzeum
Stredoslovenské múzeum je múzeum v Banskej Bystrici. Založené bolo na popud banskobystrických mešťanov v roku 1889. História múzea sa začala písať 12. júla 1889, kedy mestská rada Banskej Bystrice na zasadnutí odsúhlasila vznik Mestského múzea. Kontinuálne je najstaršou kultúrnou inštitúciou v meste a druhou najstaršou v kraji. 17. októbra 1909 bola v Matejovom dome sprístupnená prvá mestská múzejná expozícia. V súčasnosti je Stredoslovenské múzeum regionálnou inštitúciou, ktorá ponúka bohatú dokumentáciu vývoja spoločnosti a prírody stredného Slovenska. Skladá sa z troch expozícií: Matejov dom, Thurzov dom a Tihányiovský kaštieľ.
Thurzov dom
náhľad|Thurzov dom
Spoločenskovedná expozícia je umiestnená v jednom z najkrajších a najcharakteristickejších domov historického jadra mesta na Námestí SNP.
Významné historické postavenie si Thurzov dom vyslúžil v spojení s osobnosťou Jána Thurza (1437 – 1508), betlanovského rodáka a krakovského podnikateľa. V rokoch 14951548 tu sídlila Turzovsko-fuggerovská spoločnosť a modernizácia objektu súvisela s obchodnými aktivitami podnikateľa. Thurzo nechal objekt prebudovať v neskorogotickom slohu. Prestavbu realizoval majster Oswald (1557) v duchu renesancie. V prvej polovici 17. storočia upravil niekoľko klenieb majster Mušľa. Do neskorogotickej prestavby patria fragmenty kamenných portálov, klenba prejazdu, drevený trámový strop a zelená sieň s valenou klenbou s nástennou výmaľbou. Renesančná fasáda má výraznú atiku a sgrafitovú výzdobu. Traduje sa, že pôvodný Thurzov dom bol jednoposchodový, na prvom poschodí bola veľká sieň s troma oknami do ulice. Na sieň bola smerom do dvora napojená obytná miestnosť, ktorá mala pod stropom kosoštvorcovým dymový otvor.
Adaptácie budovy odrážali nároky majiteľov aj dobový vkus. V 19. storočí vlastnili dom rodiny Bartlovcov, Eisertovcov a Kohnovcov. V 20. storočí sa prestavali prízemné miestnosti a obchodné prevádzky zmenili veľkosť aj dispozície otvorov na prízemí. V tom čase bola fasáda monochrómna, bez prezentovania sgrafitovej výzdoby. V svetlejšom odtieni bola nárožná bosáž, špalety okenných otvorov, klenba prejazdu a horizontálne línie – kordónové a korunné rímsy – oddeľujúce jednotlivé poschodia. V roku 1938 odkúpil dom od Tatrabanky Karol Beniač, posledný majiteľ objektu. Z obchodných prevádzok na prízemí tu mali obchody so železom, zbraňami a športovými potrebami Alojz Fischer, s látkami Antónia Kohútová a s remeňmi Jozef Lang. Na poschodí medzi okennými otvormi boli veľkoplošné výjavy. Išlo o vývesné reklamné štíty.
Thurzov dom sedem rokov chátral, až bolo 24. októbra 1948 vydané povolenie na jeho zbúranie. V tom čase patril správe Bavlnárskych závodov V. I. Lenina v Ružomberku, ktoré sa viackrát pokúšali parcelu pod objektom predať a nový vlastník mal riešiť jeho asanáciu. Podmienkou bolo, že po zbúraní sa začne s výstavbou veľkokapacitného objektu. Vzhľadom na pamiatkové hodnoty objektu bolo 6. augusta 1952 zrušené rozhodnutie o asanácii. V logickej nadväznosti boli postupne realizované kroky smerujúce ku komplexnej obnove objektu. Vedením prác bol poverený ateliér Dr. Ing. K. Chudomelku, ktorý vytvoril v interiéri Thurzovho domu „zázemie“ a priestor pre novú expozíciu Stredoslovenského múzea. Zároveň bol autorom prvej vizuálnej prezentácie s takmer celoplošne aplikovanou sgrafitovou výzdobou na fasádach objektu.
Na prízemí domu sa nachádza klenot Stredoslovenského múzea, unikátna miestnosť s valenou klenbou zdobená figurálnymi a rastlinnými maľbami. Ide o tzv. Zelenú sieň, ktorej vzácne maľby vznikli v druhej polovici 15. storočia. V rokoch 2005 až 2007 boli v Zelenej sieni zrealizované komplexné reštaurátorské práce s cieľom zachrániť ohrozenú freskovú výzdobu.
Okrem unikátnej Zelenej siene ponúka Thurzov dom stále nové historické a etnografické výstavy, pravidelný cyklus prednášok Stretnutia s minulosťou pod zelenou klenbou o vybraných kapitolách nielen našej histórie, ale aj Nedeľné tvorivé dielne pre deti.
Matejov dom
Žiadosť na vznik Mestského múzea predložil Dr. Štefan Holesch, jej vypracovaním ho poveril Hospodársky výbor mesta 8. februára 1889. Oficiálna história Mestského múzea – dnes Stredoslovenského múzea – sa začala písať 12. júla 1889, kedy Banskobystrická mestská rada spolu s hospodárskym výborom odporučila začať s činnosťou múzea.
V roku 1893 založili Múzejnú komisiu a Banskobystrickú historickú a archeologickú spoločnosť, ktorej stanovy schválili 21. apríla 1897. Na čele komisie stáli starosta mesta Július Csesznak (predseda) a mestský radca Jozef Schweng (tajomník). Členovia komisie tvorili základ spoločnosti, ktorej poslaním bolo získavať priaznivcov múzea, zveľaďovať fondy a prezentovať výsledky práce múzea v spoločenskom živote mesta aj v Krajskej dozornej rady pre múzeá a knižnice.
V roku 1893 premiestnili Mestské múzeum z dočasných úradných priestorov, ktoré poskytlo mesto, do štyroch miestností na 2. poschodí budovy vedľa veže hradnej brány. Bol to pôvodne byt strážcu veže. Priestory nevyhovovali a pre nedostatok miesta sa časť zbierky – zoologická a botanická – musela presťahovať do priestorov banskobystrických škôl.
Za najvhodnejšiu budovu pre Mestské múzeum vytypovalo mesto tzv. hradný Matejov dom z roku 1476. Po prvých úspešných výstavách sa podarilo získať finančné prostriedky na rekonštrukciu ruín Matejovho domu. V rokoch 1907 – 1909 realizovala opravu firma Holesch a Michálek z Banskej Bystrice podľa návrhov budapeštianskeho architekta Alexandra Aignera. Vyžiadala si 33 600 korún. Vytvorením prvej múzejnej expozície bol na návrh biskupa Viliama Fraknoiho – predstaviteľa Hlavného inšpektorátu pre múzeá a knižnice – poverený Kornel Divald, ktorý prácu začal 1. júna 1909 a skončil 15. septembra 1909. Za tento čas sa dopĺňalo zariadenie múzea podľa plánov muzeológa Imré Szalayho, ministerského radcu a riaditeľa Magyar Nemzeti Múzeum v Budapešti. Mestské múzeum bolo v interiéri vybavené stojanmi, policami, boli nainštalované muzeálne predmety, katalogizovali sa staré zbierky i nové exponáty. Súčasne prebiehala aj organizácia výstavy cirkevného umenia na štvrtom poschodí Matejovho domu, uskutočnená rozhodnutím Wolfganga Radnaiho, 11. diecézneho biskupa banskobystrickej diecézy.
Prvá múzejná expozícia v Matejovom dome bola slávnostne otvorená 17. októbra 1909. Expozíciu rozčlenil Kornel Divald na tri poschodia, na štvrtom bola umiestnená výstava cirkevného umenia. Na 1. poschodí boli umiestnené národopisná a mineralogická zbierka, na 2. historická a umelecká zbierka, na 3. kultúrno-historická a 4. poschodie bolo venované pamiatkam cirkevného umenia.
V expozícii bolo nainštalovaných vyše 4 500 exponátov. Prvého sprievodcu po múzeu zostavil a napísal v roku 1909 Kornel Divald. Mesto v tom istom roku menovalo aj troch nehonorovaných správcov zbierok, boli to: Dr. Štefan Holesch, Jozef Schweng a Dr. Samuel Bothár. Po smrti posledných dvoch kustódov viedli múzeum Dr. Holesch, prof. Emil Jurkovich a prof. Karol Kiszely. Po vzniku 1. ČSR (1918) zostal riadiť múzeum len prof. Kiszely, ktorý súčasne pôsobil aj ako mestský knihovník. V roku 1937 napísal Karol Kiszely 2. sprievodcu po múzeu.
Mestské múzeum od svojho vzniku organizačne a hospodársky spravovalo mesto Banská Bystrica. Od roku 1924 bolo členom Zväzu československých múzeí, po roku 1938 sa stalo členom Zväzu slovenských múzeí. Zmeny nastali aj po roku 1948. Po smrti Karola Kiszelyho sa správcom múzea stal v rokoch 1947 – 1952 Dr. Jozef Karvaš, ktorý v roku 1952 napísal 3. sprievodcu po expozícii múzea.
Právne zmeny Mestského múzea nastali v roku 1951, kedy sa múzeum vyčlenilo z pôsobnosti mesta pod Krajský národný výbor a transformovalo sa na Krajské múzeum s krajskou pôsobnosťou. V tejto súvislosti došlo v roku 1953 k prebudovaniu pôvodnej expozície v Matejovom dome. Na 1. poschodí bola umiestnená archeológia, na 2. poschodí predmety z obdobia feudalizmu, 3. poschodie bolo orientované na cechovú a remeselnú výrobu a na 4. poschodí boli umiestnené národopisné zbierkové predmety.
V roku 1955 vyvinulo múzeum veľkú aktivitu pri príležitosti 700. výročia udelenia mestských práv Banskej Bystrici. Pripravilo rozsiahlu a úspešnú výstavu pod názvom 700. výročie Banskej Bystrice. Už v roku 1952 sa začalo s rekonštrukciou Thurzovho domu na námestí pre účely vtedajšieho Krajského múzea. Nová expozícia bola sprístupnená 28. augusta 1958. Matejov dom – sídlo bývalého Mestského múzea a pýcha obyvateľov Banskej Bystrice aj mesta Banská Bystrica – sa zmenil na depozitár zbierkových predmetov.
K významným zmenám došlo po roku 2004, kedy Stredoslovenské múzeum s podporou zriaďovateľa Banskobystrického samosprávneho kraja pristúpilo k rekonštrukcii Matejovho domu a k vybudovaniu novej expozície, ktorej otvorenie sa plánovalo k oslavám 100. výročia otvorenia pôvodnej expozície v Matejovom dome. Stavebné práce na rekonštrukcii Matejovho domu (vrátane Baníckej bašty) prebiehali od októbra 2006 do decembra 2008. V rámci nich sa z architektonického hľadiska zrealizovalo drevené prestropenie Baníckej bašty, zrekonštruovalo sa nevyužívané podkrovie. Matejov dom získal nový vzhľad a vrátila sa mu pôvodná funkcia múzea.
Lesk a sláva sa 17. októbra 2009 – presne na storočnicu od otvorenia prvej expozície – vrátila do priestorov Matejovho domu. Zámerom komplexnej rekonštrukcie aj novej expozície bolo vrátiť do pôvodných priestorov prvú stálu expozíciu v Banskej Bystrici. V októbri 2009 Stredoslovenské múzeum otvorilo v priestoroch Matejovho domu pre verejnosť novú nadčasovú a mimoriadne bohatú expozíciu venovanú histórii mesta Banská Bystrica.
V Matejovom dome sa každý mesiac uskutočňuje prednáškový cyklus Čo sa skrýva v depozite, ktorý odkrýva príbehy ku klenotom zo zbierok Stredoslovenského múzea.