cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Endemit
Areály výskytu jednotlivých endemitov sú rozdielne. Niekedy ide o lokalitu s rozlohou iba niekoľkých m2. Príkladom je lipnica jesenická (Poa riphaea) či zvonček jesenícky (Campanula gelida) na Petrových kameňoch v Hrubom Jeseníku. Endemit vyskytujúci sa na tak malom území sa nazýva stenoendemit. Iné endemity majú areál širší, a môže zaberať celé pohorie, ostrov a pod.
Martel (Lot)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Endemit
Podľa doby vzniku sa endemity rozdeľujú na paleoendemity a neoendemity. Paleondemit je vývojovo starý druh, ktorý vznikol v treťohorách a skôr. Neoendemit je vývojovo mladý až veľmi mladý druh. Vyvinul sa až v štvrtohorách, napríklad izoláciou populácie po ústupe ľadovca. Subendemity sú tie taxóny, ktorých centrom rozšírenia je určité územie, ale vyskytujú sa aj na inom oveľa menšom území.
Martel (Lot)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Endemit
Slovo endemit je odvodené zo starogréckeho slova "éndemos", čo znamená "miestny", "domáci", "tu žijúci".
Faktory vzniku endemitov
Na zastúpenie endemitov vo flóre toho-ktorého územia vplýva jeho izolovanosť, členitosť a čas (rýchlosť zmien podmienok a procesov v ňom prebiehajúcich). Geografická (ale aj ekologická) izolácia umožňuje samostatný vývoj územne oddelenej populácie nezávisle od populácií východiskového taxónu (vznik neoendemitov). Zároveň chráni starý druh pred prenikaním a konkurenciou ekologicky príbuzných, zdatnejších druhov, čím umožňuje zachovanie paleoendemitu. Oba faktory sú podporované pomalými zmenami podnebia, zatiaľ čo náhle, výrazné zmeny klímy vývoj endemitov skôr rušia. Holub a Jirásek definovali endemit ako "taxón rôznej systematickej hodnoty, ktorý vznikol autochtónne v určitom, prirodzene ohraničenom území". Holub nahradil pojem prirodzene ohraničené územie výrazom fytogeograficky prirodzené územie: "Endemity sú mezo- alebo mikroareálofyty, viazané svojim výskytom na určitý prirodzený priestor, ktorý je totožný s miestom (oblasťou) ich vzniku alebo toto miesto zahŕňa. Väzba na určité fytogeograficky prirodzené územie je základným rysom endemického taxónu, nemožno preto uvažovať o endemitoch štátnych území, ktoré spravidla nezodpovedajú fytogeograficky prirodzeným územiam".
Výskyt endemitov
thumb|Jazero [[Tanganika, domov mnohých endemických taxónov rýb]] Najviac endemitov žije na ostrovoch. Tento fakt sa považuje za jeden z dokladov platnosti evolučnej teórie. Podľa nej je totiž nevyhnutných predpokladom vzniku nových druhov reprodukčná izolácia, čiže znemožnenie vzájomného kríženia medzi dvoma populáciami. Keby sa nezamedzilo vzájomnému kríženiu, genetický materiál by sa neustále miešal a nové druhy, geneticky a evolučne izolované jednotky, by nevznikali. V prírodných podmienkach dochádza k najdokonalejšej izolácii práve na ostrovoch. Doklady prudkej evolučnej radiácie určitých skupín na ostrovoch viedli niektorých biológov k domienke, že vznik druhov spôsobený fyzickou izoláciou populácií (tzv. alopatrická špeciácia) je prevažujúcim spôsobom vzniku druhov. Výskyt endemitov na ostrovoch však v skutočnosti svedčí o tom, že vo chvíli, keď sú populácie reálne izolované, rýchlo vznikajú nové druhy. Nehovorí to však nič o tom, akým spôsobom nové druhy vznikajú na kontinentoch a iných rozsiahlych plochách. Povedané inými slovami platí, že izolácia vedie k vzniku druhov, ale nevieme, ako vznikajú druhy v prípade, že nedôjde k žiadnej evidentnej izolácii. Nedá sa však samozrejme vylúčiť, že v tom hrá svoju úlohu fyzická izolácia populácií.
Vysoká miera endemizmu sa vyskytuje aj v horských ekosystémoch. Vysoký stupeň endemizmu hlavne vodných stavovcov, je tiež v mokradiach. Mnohé mokrade sú charakteristické vysokým endemizmom fauny rýb. V niektorých mokradiach, ako sú africké Veľké jazerá, Bajkalské jazero v Rusku, jazero Titicaca v Peru a Bolívii, ponorné toky a jaskynné jazerá v arídnych oblastiach a ostrovné jazerá, hladina endemizmu môže dosiahnuť až 90 – 100 %. V najhlbšom africkom jazere Tanganika s rozlohou žijú desiatky druhov rýb z čeľade  cichlidovitých (Cichlidae), ktoré sú špecifické len pre toto jazero.
Rozdelenie endemitov
Podľa doby vzniku sa delia endemity na paleoendemity a neoendemity.
left|thumb|Žaba z rodu [[Leiopelma, endemit Nového Zélandu]] Medzi paleoendemity možno zaradiť mnohé tzv. živé fosílie. Sú to starobylé, relatívne primitívne, ale napriek tomu vývojovo veľmi odolné druhy, ktoré prežili z dávnych geologických dôb až do súčasnosti. Sú to zástupcovia kedysi veľmi rozšírených skupín, ktoré dávno dosiahli určitý stupeň vývoja a na ňom stagnovali takmer bez zmien celé veky. Zachovali sa len zhodou mimoriadne priaznivých klimatických, geografických a ekologických podmienok. Často sú označované aj ako geografické relikty. Na vzniku paleoendemitov sa vo veľkej miere podieľala platňová tektonika a s tým súvisiaci pohyb kontinentov Zeme. V priebehu desiatok až stoviek miliónov rokov postupne zanikajú a vznikajú moria, oceány a pohoria, ktoré tvoria prirodzené prekážky pre organizmy. Najviac živých fosílií je preto známych z tých častí sveta, ktoré boli izolované veľmi dlhú dobu, napríklad z Austrálie, alebo z ostrovov juhovýchodnej Ázie. Príkladom takejto žijúcej fosílie je napríklad žaba rodu Leiopelma, endemit Nového Zélandu. Je reprezentantom starobylých prvotných žiab, ktoré žili na Zemi pred 190 miliónmi rokov. Jej príbuzní až na rod Ascaphus žijúci v Severnej Amerike, vyhynuli už v jure. thumb|[[Hatéria bodkovaná (Sphenodon puncatus), novozélandská žijúca fosília]] Ďalším novozélandským endemitom a zároveň žijúcou fosíliou je hatéria bodkovaná (Sphenodon puncatus). Bol to donedávna jediný známy zástupca radu Rhynchocephalia, ktorého zástupcovia okrem tohto jediného druhu vyhynuli pred 65 miliónmi rokov spolu s dinosaurami. Hatéria prežíva už len na drobných ostrovoch v Zálive hojnosti na Novom Zélande; populácia hatérie žijúcej na ostrove North Bronther bola na základe molekulárnej genetiky nedávno oddelená do nového druhu hatéria Güntherova (Sphenodon guntheri). Relatívna izolácia Južnej Ameriky v terciéri umožnila, aby tu do dnešných dôb pretrvali vačice (Dibelphis), primitívne cicavce, ktoré boli okrem niekoľkých izolovaných oblastí sveta vytlačené placentárnymi cicavcami. Po vytvorení Panamskej šije začiatkom kvartéru začali síce placentovce prúdiť zo Severnej aj do južnej Ameriky a spôsobili vyhynutie mnohých vačnatcov v Južnej Amerike, ale vačica prežila a rozšírila sa dokonca aj na územie Severnej Ameriky. Za žijúcu fosíliu sa považuje aj vtákopysk podivný (Ornithorhynchus anatinus), ktorý patrí medzi veľmi primitívne vajcorodé cicavce. Znášaním vajec namiesto pôrodu a mnohými ďalšími znakmi pripomína svojich plazích predkov, hoci tvorba materského mlieka, stála telesná teplota, osrstenie a ďalšie znaky ho jednoznačne zaraďujú medzi cicavce. Do súčasnosti prežil len v Austrálii, ktorá bola dlho izolovaná od ostatných kontinentov. Jej primitívna fauna sa teda na dlhý čas vyhla prílivu konkurenčných vyšších cicavcov, čo narušil v podstate až príchod človeka. K záchrane vtákopyskov pomohlo ešte aj to, že sa špecializovali na prostredie, ktoré iné cicavce príliš nevyhľadávali – okraje riek a jazier.
Ostrovné ekosystémy
Výskyt endemických druhov v ostrovných populáciách je rozšíreným prejavom vplyvu evolúcie v ostrovných ekosystémoch. Rovnováhu medzi kolonizáciou (imigráciou) a evolúciou endemických druhov na ostrove v celej jej komplexnosti vysvetľuje skutočnosť, že endemické druhy sú najviac zastúpené v skupinách populácie biologických druhov s nízkou a najmenej v skupinách s vysokou schopnosťou šírenia. Endemické spoločenstvá môžu byť druhovo „nenasýtené“ práve v dôsledku príliš krátkeho obdobia pre evolúciu.
Madagaskar
thumb|Satelitný záber na ostrov [[Madagaskar známy veľkým množstvom endemitov]] Známou oblasťou mnohých endemitov je ostrov Madagaskar a jeho priľahlé ostrovčeky. Jeho izolácia od ostatných častí pevniny trvala vyše 50 miliónov rokov. Od prapevniny Gondwany sa oddelil asi pred 165 miliónmi rokov, o 80 miliónov rokov neskôr sa oddelil aj od Indie.
Živočíšne endemity
Endemizmus stavovcov Madagaskaru
Celkové percento endemizmu druhov Madagaskaru sa odhaduje na 60 – 70%. Nevyskytujú sa tu veľké šelmy ani vyššie primáty, len zástupcovia starobylej skupiny lemurov. Lemury, nazývané tiež poloopice, sú prispôsobené na život na stromoch. Zo všetkých primátov majú najlepšie vyvinutý čuchový zmysel a tiež veľmi dobré nočné videnie, ktoré im umožňuje odrazová vrstva za sietnicou oka. Ich chvost presahuje dĺžku tela. Na západe Madagaskaru žije aj najmenší druh primáta, maki plší (Microcebus myoxinus). Dĺžka jeho tela je, chvosta a má hmotnosť 25 až 30 gramov. Na Madagaskare je neobyčajné druhové bohatstvo endemických žiab, ktoré sa dokázali prispôsobiť najrozmanitejším podmienkam, napríklad rod Mantella životu na zemi, rody Heterixalus, Boophis a iné zase životu na stromoch. Druhy Plethodontohyla tuberata a Tomopterna labrosa sa zase prispôsobili suchému podnebiu južnej časti ostrova do tej miery, že pre svoje larválne štádium nepotrebujú vodu a vyvíjajú sa vo vlhkom slizovom obale vyrobenom samicami.
Rastlinné endemity
Medzi rastlinné endemity Madagaskaru patrí napríklad epifitická rastlina Angraecum elephantinum z čeľade vstavačovité. Medzi rastlinami sú endemity väčšinou na úrovni druhu, živočichy však často aj ako rody až celé čeľade.
Havaj
Havajské ostrovy sú pre zmenu domovom asi 500 druhov mušiek Drozofýl, čo predstavuje najmenej tretinu všetkých známych mušiek tejto skupiny. Endemizmus Havaja sa týka aj cievnatých rastlín.
Nová Kaledónia
thumb|Endemit [[kagu chocholatý (Rhynochetos jubatus) je národným symbolom ostrova Nová Kaledónia]] Veľmi vysokú mieru endemizmu (cez 70%) vykazuje ostrov Nová Kaledónia v Tichom oceáne. Tieto druhy sa vyvinuli z niekoľkých málo predkov, ktoré tam zostali po oddelení ostrova od Austrálie v kriede. K rozvoju jedinečných organizmov v Novej Kaledónii pomohla dlhodobá izolácia od okolitých pevnín, geologická (a teda aj pôdna), geomorfologická a klimatická rôznorodosť a umiestnenie na okraji tropického klimatického pásma. Na úrovni rodov a čeľadí má živá príroda väzby na Austráliu, Nový Zéland, Novú Guineu, a juhovýchodnú Áziu. Ostrov obýva 6 endemických čeľadí, z druhov je to napríklad kagu chocholatý (Rhynochetos jubatus), ktorý je zároveň národným symbolom ostrova, gekón (Rhacodactylus leachianus) a rosnička Litoria aurea. Endemity sa nachádzajú aj v okolitých moriach, napríklad lodenka kaledonská (Nautilus macromphalus).
Ohrozenie
Endemity často patria medzi ohrozené druhy. Príkladom kriticky ohrozeného endemita je vták Leucopsar rothschildi pochádzajúcu z ostrova Bali v Indonézii. V roku 2002 žilo vo voľnej prírode už iba 11 vtákov. V ZOO sveta ich žije menej než 1000 jedincov. Endemický Madagaskarský vták Aepyornis maximus, ktorý bol zároveň najväčším vtákom sveta, už v 17. storočí vyhynul.
Endemity Slovenska
left|thumb|[[Zvonček jesenícky (Campanula gelida), jeden z karpatských endemitov]] Endemitov vyskytujúcich sa na len na Slovensku je málo. Celé územie Slovenska (okrem juhoslovenských nížin) je zahrnuté do Karpát. Preto sa endemity a subendemity z geografického hľadiska delia na západokarpatské, východokarpatské, karpatské a panónske. Len v Tatrách a Nízkych Tatrách sa vyskytujú napríklad rastlinné endemity lomikameň karpatský (Saxifraga carpatica) a starček drievkolistý karpatský (Senecio abrotanifolius subsp carpaticus). V Muránskej planine sa vyskytuje paleoendemit lykovec muránsky (Daphne arbuscula), ktorý je zároveň ohrozeným druhom zapísaným v Červenej knihe. Vo východných Karpatoch rastie napríklad fialka dácka (Viola dacica) či iskerník karpatský (Ranunculus carpaticus) (oba druhy u nás rastú v bukovských vrchoch). K panónskym endemitom, ktorých areál rozšírenia ale pokračuje aj južne od územia Slovenska, patrí napríklad soľomilná panónska (Aster tripolium subsp. pannonicus), jesienka piesočná (Colchicum arenarium) a poniklec uhorský (Pulsatilla hungarica). Klinček holý (Dianthus glabriusculus) je panónskym subendemitom nachádzajúcim sa len vo Východoslovenskej nížine.
Zo živočíchov sú karpatskými endemitmi napríklad fuzáč zemolezový (Pseudogaurotina excellens), slizniak fatranský (Deroceras fatrense), chondrina tatranská (Chondrina tatrica), žiabronôžka Chirocephalus slovacus, chrobák Bryaxis monstrosetibialis, kováčik Athous silicensis. Z čeľade Curculionidae je na území Slovenska popísaných až 20 endemických druhov.
Zvole
Zvole môže byť:
Na dotyk
Na dotyk je film z roku 2004 režírovaný Mikom Nicholsom. Scenár napísal Patrick Marber podľa vlastnej rovnomennej divadelnej hry (v slovenčine uvádzaná pod názvom Bližšie od teba). Hviezdami filmu, ktorý opisuje neveru, intimitu a obetovanie sa, sú Julia Robertsová, Clive Owen, Natalie Portman a Jude Law.
Natalie Portman bola za svoj výkon nominovaná na Oscara za najlepšiu ženskú vedľajšiu úlohu a Clive Owen bol nominovaný na Oscara za najlepšiu mužskú vedľajšiu úlohu.
Aneta Langerová
Aneta Langerová (* 26. november 1986, Benešov) je česká speváčka. V roku 2004 sa stala prvým víťazom súťaže Česko hledá SuperStar. 6. septembra 2004 vydala svoj prvý album Spousta Andělů. Z polohy interpretky sa Aneta rýchlo zmenila na komplexnú muzikantku. Píše vlastnú hudbu i texty, ovláda hru na gitaru, basgitaru, piano, tamburínu, harmoniku, či kalimbu. Do svojich piesní zakomponovala aj hru na hrnček či lyžičku. Vydala štyri štúdiové albumy: Spousta Andělů, Dotyk, Jsem a Na Radosti. Mimoriadnu pozornosť si zaslúži aj koncertný album Pár míst, na ktorom speváčka predstavila svoje pesničky v novom aranžmáne v sprievode sláčikového tria.
Aneta svoju popularitu využila aj na podporu rôznych charitatívnych akcií. Takmer 10 rokov bola patrónkou projektu Světluška zameraného na pomoc pre slabozrakých a nevidiacich. Od roku 2009 sa zúčastňuje akcie Čistá řeka Sázava. Venuje sa aj ďalším aktivitám. V divadle prijala rolu v komediálnej hre Plantáž a po boku Marty Kubišovej aj v pôvodnom českom komornom muzikáli Touha jménem Einodis. V roku 2010 dotancovala až do finále televízneho programu Stardance. Fanúšikovia budú môcť Anetu vidieť rovnako v hlavnej roli historického filmu 8 hlav šílenství.
Životopis
Aneta Langerová od šiestich rokov začala navštevovať hodiny klavíra v „Lidové škole umění“. Od ôsmich rokov študovala hru na gitaru v zbore Jířího Bardu v Říčanoch. V tomto zbore začala Aneta okrem hry na gitaru aj spievať.
Ako štrnásťročná hrala so sázavskou skupinou SPB (Spolek přátel bigbítu). Vyhrala súťaž DO-RE-MI, dostala sa do finále Rozjezdů pro hvězdy a v júni 2004 zvíťazila v súťaži Česko hledá SuperStar. Toto víťazstvo jej výrazne pomohlo dostať sa na českú hudobnú scénu. Ako víťazke jej bolo v tomto roku umožnené vydanie jej debutového štúdiového album Spousta andělů. Jeho predaj dosiahol 150.000 kusov, čo jej vynieslo niekoľkonásobnú platinovú platňu. Ďalší album Spousta andělů: koncert je záznam koncertu z 9. septembra 2005 z rodných Říčan. Záznam vyšiel aj na DVD pod názvom Spousta Andělů...na cestě. DVD zachytáva okrem koncertu aj život kapely zo zákulisia a cestovania. Jej druhý štúdiový album má názov Dotyk(2007),  ktorý je výrazne komornejší a intímnejší. Michal Hrůza a Jan P. Muchow podporili Langerovú na albume vo vlastnej autorskej ceste. Za prvý autorský album si speváčka odniesla množstvo ocenení. V roku 2009 predstavila Langerová už svoj tretí album s názvom Jsem. Album, ktorý dal vyniknúť Langerovej hlasu, akusticko-elektronickému zvuku však zaujal aj prvkami folku. V roku 2011 uchvátila česká speváčka projektom Pár míst. Na koncerte predstavila svoje skladby v novom aranžmáne len pre sláčikové trio a piano. Záznam koncertu z pražského Bio Oka z 23.12.2011 vyšiel ako koncertný album Pár míst (2012). Turné malo spočiatku na pláne iba 5 zastávok, ale pre veľký záujem fanúšikov a usporiadateľov pridáva speváčka ďalšie vystúpenia a turné nakoniec pokračuje až do leta roku 2014. Štvrtý štúdiový album vyšiel v roku 2014 a nesie názov Na Radosti. Pojednáva o dievčatách a ženách, ktoré spája čistota, krehkosť, ale zároveň aj odvaha vykročiť po svojej vlastnej ceste. Aneta pracovala na albume s producentom a autorom Jakubom Zitkom. Až 12 piesní je autorských, jednu skladbu dodala speváčke violončelistka Dorota Barová. Hudobne prináša album rozmanité momenty od folkových a popových polôh, orchestrálnych inštrumentácií cez hudobnú detektívku, či dokonca hip-hopový nádych až po záverečný šansón. Album bol vrelo prijatý tak hudobnými kritikmi, ako aj fanúšikmi a vyniesol speváčke ďalšie ocenenia, ako aj dvojnásobnú platinovú platňu.
Charita
Aneta Langerová bola od roku 2005 patrónkou projektu Světluška Nadace Českého rozhlasu, zameraného na pomoc nevidomým a slabozrakým. V rámci tejto spolupráce nahrala speváčka Píseň pro Světlušku a Jdem tmou s nevidomým Radimem Vojtkem a Jsi Světluška má s Nelinkou Frankovou. Langerová odohrala pre nadáciu celkom 9 koncertov, na ktoré speváčka pozvala množstvo osobností hudobnej scény: Hana Hegerová, Lenka Dusilová, Tomáš Klus , Dan Bárta , David Koller, Matěj Ruppert, Michal Hrůza, Miro Žbirka, Tatabojs, Čechomor, Chinaski a ďalší. V roku 2005 získal koncert ocenenie Anděla za charitatívny počin roku. Aneta sa podieľala taktiež na projekte „Kavárna Potmě“, kde si verejnosť od roku 2006 môže vychutnať kávu servírovanú nevidiacimi čašníkmi v úplnej tme. Participovala taktiež na natáčaní dokumentov režisérky Olgy Špátovej Kavárna Potmě (2011) a Po tmě světlo (2013). Ako patrónka organizácie sa aktívne zapojila aj do akcie s názvom Světluška noční běh Stromovkou. Spoluprácu po nezhodách okolo ďalšieho smerovania projektu ukončila v roku 2014.
Od roku 2009 sa Langerová zapája do akcie Čistá řeka Sázava a stáva sa jeho patrónkou. Langerová každoročne pomáha fyzicky čistiť rieku od rôznych odpadkov. V poslednom roku sa do akcie zapojilo 3 076 dobrovoľníkov a vyzbierali 37 ton odpadkov. K desiatemu výročiu organizácie natočila speváčka spolu s dokumentaristkou Olgou Špátovou taktiež videoklip na podporu akcie. S projektom sa bližšie mohli zoznámiť fanúšikovia speváčky pred jej koncertmi v Kolíne, Tepliciach, Jablonci nad Nisou, v Mikulove a Prahe.
Ďalšie projekty
V roku 2010 sa Aneta zúčastnila televízneho programu Stardance. Hoci sa súťaže zúčastnila až ako náhradníčka ukázala cit pre hudbu a dotancovala až do finále.
V roku 2012 sa Langerová objavila aj v roli Nataši v hre Plantáž (Divadlo Letí), ktorá je jednou z celosvetovo najúspešnejších hier nemeckého dramatika Davida Gieselmanna. Pohráva si s motívmi ruského klasika Čechova a vytvára novú verzii Višňového sadu.
Divadelné skúsenosti zúročila speváčka o rok neskôr v pôvodnom českom komornom muzikáli Touha jménem Einodis po boku Marty Kubišovej na scéne Letního divadla Ungelt. Divadlo reprízuje hru aj v rokoch 2014 – 2016.
Následne v roku 2013 prikývne režisérke Marte Novákovej na hlavnú rolu ruskej poetky Anny Barkovej v životopisnom filme 8 hlav šílenství. Snímka by sa mala dočkať premiéry v roku 2016.
Súkromie
Rodinný klan spolu s ňou tvorí brat Nikola (je taktiež Langerovej manažérom), sestra Denisa, otec Jiří, štyria synovci a jedna neter. V roku 2010 nakoniec speváčka potvrdila špekulácie bulváru a priznala vzťah s riaditeľkou vydavateľstva Supraphon Ivou Millerovou. Následne v roku 2011 otvorila svojím hudobným vystúpením Dúhový Pride Bratislava. Rovnoprávnosť menšín podporila o štyri roky neskôr aj na festivale Prague Pride. V súčasnosti žije s dokumentaristkou Olgou Špátovou.
Externé odkazy
Oficiálne stránky Anety Langerovej
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Haligovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Haligovce v okrese Stará Ľubovňa.
Embry
Embry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Svetadiel
thumb|svetadiely Zeme
Svetadiel (staršie názvy: zemediel, diel sveta ) je tradičné označenie istých častí súše planéty Zem na základe historického, kultúrneho a spoločenského hľadiska. Svetadielmi sú Európa, Ázia, Amerika, Afrika, Austrália a Antarktída.
Aktivačná energia
thumb|300px| Aktivačná energia (Ea - kJ.mol−1) je energia potrebná na to, aby sa pri vzájomnom stretnutí dvoch molekúl uskutočnila chemická reakcia. V jednoduchosti predstavuje aktivačná energia potenciálovú bariéru, ktorá oddeľuje dve minimá potenciálnej energie (energie reaktantov a produktov).
Na to, aby reakcia prebehla sú potrebné nasledovné tri podmienky:
Tieto faktory ovplyvňuje predovšetkým teplota, ktorá dodá molekulám kinetickú energiu, čím zvýši pravdepodobnosť zrážky. Matematický zápis aktivačnej energie predstavuje Arrheniova rovnica, ktorá objasňuje vzťah medzi aktivačnou energiou a reakčnými podmienkami. Jej zápis je nasledovný: kde
Smrtnosť
Smrtnosť (iné názvy: letalita, letálnosť) je demografický ukazovateľ, ktorý je vyjadrený spravidla percentuálne ako podiel počtu zomretých na určitú chorobu k počtu osôb postihnutých touto chorobou, alebo ako počet osôb zomretých na určitú chorobu z 1 000 osôb postihnutých touto chorobou.
Spolu s chorobnosťou (morbiditou) a úmrtnosťou (mortalitou) patrí k ukazovateľom vyjadrujúcim kvantitatívne pomery v spoločnosti postihnutej určitou infekčnou chorobou. Chorobnosť vyjadruje pomer počtu postihnutých určitou chorobou k počtu (ohrozených) obyvateľov, úmrtnosť pomer počtu zomretých na určitú chorobu k počtu všetkých (ohrozených) obyvateľov, avšak smrtnosť sa týka len osôb, u ktorých sa výskyt príslušnej choroby potvrdil. Zatiaľ čo úmrtnosť vyjadruje situáciu z hľadiska frekvencie úmrtí v populácii, smrtnosť má význam pri stanovovaní prognózy danej choroby.
Napr. ak z populácie s veľkosťou 1 000 000 osôb na danú chorobu ochorie 150 000 osôb, chorobnosť predstavuje 15 %. Ak z týchto 150 000 chorých zomrie 8 000 osôb, úmrtnosť predstavuje 0,8 % a smrtnosť 5,3 %.
Chromoplast
Chromoplast je druh membránovej organely rastlinných buniek a rias. Patrí do skupiny plastidov. Obsahuje sekundárne pigmenty ako napríklad karotén alebo xantofyl. Má červenú až žltú farbu.
Zvala
Zvala bola obec na Slovensku v okrese Snina.
Obec Zvala ležala v doline Stružnického potoka 18 km severne od obce Stakčín v nadmorskej výške 457 m n. m.. V roku 1986 bola evakuovaná kvôli výstavbe Starinskej priehrady. Prvá písomná zmienka je z roku 1543. Z pôvodnej obce sa zachoval obecný cintorín a jeden rodinný dom, slúžiaci ako poľovnícka chata Poľovníckeho združenia ZUBOR ZVALA-SMOLNÍK. Na mieste pôvodného murovaného kostola sv. Petra a Pavla z r. 1795 stojí kaplnka, kde sa každoročne konajú v prvú júlovú nedeľu odpustové slávnosti.
Letisko Zadar
Letisko Zadar, (IATA: ZAD, ICAO: LDZD) je jedno z deviatich letísk v Chorvátsku.
Austrália
Austrália môže byť:
Letisko Zadar
Letisko bolo otvorené v roku 1968. Nachádza sa neďaleko dediny Zemunik Donji 7 km východne od Zadaru a je položené v nadmorskej výške 88 m.
Počas vojny v Chorvátsku, bolo úplne zničené. Obnovené letisko je vo vlastníctve Chorvátskej republiky s podielom 55%, Zadarskej župy s podielom 20%, mesta Zadar s podielom 20% a obce Zemunik Donji s podielom 5%.
Pravidelné linky
Pravidelné linky na leto sezónu 2023:
Zemplínske Hámre
Zemplínske Hámre sú obec na Slovensku v okrese Snina.
Obec založil Jozef Rholl. Počiatočný názov bol Rhollova Huta. Ťažilo sa tu železo a zlato. Bola tu odliata socha Herkula, ktorá je teraz umiestnená pri nemocnici v Snine. Ďalej tu boli odliate 2 sochy levov, ktoré sú teraz pri Humenskom kaštieli. Nad touto dedinou sa týči Sninský kameň a obďaleč neho je aj Morské oko. V okolí dediny je veľa lesov. Nachádza sa tu aj známa vyhasnutá sopka Vihorlat. Chránená krajinná oblasť Vihorlat má výnimočné postavenie. Samotná vrcholová kóta Vihorlatu má je však v piatom stupni ochrany prírody.
náhľad|vľavo|Pohľad na Zemplínske Hámre (vľavo) zo [[Sninský kameň (vrch)|Sninského kameňa]]
Obľúbenou rekreačnou oblasťou je Sninský kameň a Morské oko. Túto oblasť navštívi ročne až 60 000 návštevníkov. Významná a vyhľadávaná oblasť s možnosťou rekreácie sú Sninské rybníky v blízkosti mesta Snina. Pre turistov sú k najviac navštevovaným lokalitám vybudované turisticky značené chodníky, atraktívne sú vybudované cyklotrasy.
V scenérií krajiny dominuje masívny, kompaktný vulkanický komplex s plošne rozsiahlými súvislými lesnými porastmi Vihorlatských vrchov, ktorý je v kontraste s hladšie modelovaným a menej členitým reliefom Beskydského predhoria, s nivou rieky Cirocha. Krajinný obraz dotvára vyčnievajúca skalná plošina Sninského kameňa. V úpätnej časti je komplex lesných porastov v dotyku s poľnohospodársky využívanou pôdou, ktorú dotvárajú prirodzené brehové porasty a sprievodná vegetácia vodných tokov a dreviny na plochách verejnej zelene v zastavanom území sídiel.
Modrá lagúna
Modrá lagúna je film režiséra Randala Kleisera. Film má pokračovanie s názvom Návrat do modrej lagúny (Return to the Blue Lagoon, 1991).
Zápletka
Dve deti po stroskotaní lode vyrastajú na rajskom tropickom ostrove. Po rokoch sú z nich dvaja teenageri, ktorých vzťahy su ovplyvňované zvláštnymi novými emóciami. Hoci tam nie su žiadni dospelí, ktorí by ich poučili, ich spravánie sa uberá veľmi civilizovanou cestou. Príroda vezme kormidlo, Emmeline Lestrange otehotnie, úplne nevedomá toho, že v nej rastie nový život. V noci, keď sa narodí chlapec, sa Richard Lestrange dozvie o pôvode zvukov bubna z druhej strany ostrova.
Izotermický dej
Izotermický dej je termodynamický dej, pri ktorom sa nemení teplota T termodynamickej sústavy. Pri izotermickom deji je teda, teda.
Ideálny plyn
Pre izotermický dej je možné zo stavovej rovnice odvodiť Boyleov-Mariottov zákon: kde p je tlak plynu a V je jeho objem. Pri izotermickom deji je teda súčin tlaku plynu p a jeho objemu V konštantný.
Popis javu
Keďže sa pri izotermickom deji nemení teplota, nemení sa ani vnútorná energia sústavy. Podľa prvého termodynamického zákona potom platí
Pri izotermickom rozpínaní (expanzii), tzn. , je práca vykonaná plynom (tzn. ) nahradnená dodaným teplom (\delta Q>0), pretože v opačnom prípade by sa plyn ochladzoval, čo by bolo v rozpore s predpokladom o konštantnej teplote izotermického deja. Pri izotermickom stláčaní (kompresii) je práca plynu odvádzaná z plynu vo forme tepla, inak by sa plyn zohrieval. Celková vykonaná (spotrebovaná) práca sa teda rovná dodanému (odobranému) teplu, tzn. Dosadením stavovej rovnice ideálneho plynu je možné po integrácii pre prácu získať vzťah kde V_1, V_2 označuje počiatočný a konečný objem plynu, n je látkové množstvo, T je termodynamická teplota plynu a R je molárna plynová konštanta.
Pomocou Boyle-Mariottového zákona je možné tento vzťah prepísať do tvaru kde p_1, p_2 je počiatočný a konečný tlak plynu.
Podľa prvého termodynamického zákona vyplýva z rovnosti práce a tepla, tzn. , že pri izotermickom deji nedochádza ku zmene vnútornej energie sústavy U, teda
Pre zmenu entropie pri izotermickom deji je možné získať vzťah
Dôležitou podmienkou izotermického deja je dokonalá výmena tepla. Takúto dokonalú výmenu tepla však v praxi nie je možné zaistiť, podobne ako nie je možné zaistiť dokonalú tepelnú izoláciu systému v prípade adiabatických dejov. Reálne deje nie sú teda ani presne izotermické, ani presne adiabatické, ale prebiehajú niekde medzi týmito hraničnými prípadmi. Takéto deje sa nazývajú polytropické.
Tréner roka 2011 (Slovensko)
Tréner roka 2011 v SR, bol 3. ročník ocenenia pre najlepšieho slovenského futbalového trénera. Vyhlásenie sa uskutočnilo 27. februára 2012 v trnavskom Dome kultúry. Cena sa odovzdáva za uplynutý rok súbežne s Cenou Jána Popluhára, Cenou Petra Dubovského, Futbalistka roka, Najlepší hráč Corgoň ligy, Najlepší rozhodca a Cena fanúšikov. S počtom 49 bodov vyhral 50- ročný Stanislav Griga, pôsobiaci ako tréner FK Senica. Na druhom mieste skončil Vladimír Weiss st. trénujúci Slovenské národné futbalové mužstvo a ŠK Slovan Bratislava s 26 bodmi a na treťom mieste Juraj Jarábek z klubu ViOn Zlaté Moravce s 13 bodmi.
Zoznam politických článkov/2
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
2.
2. brigáda SS Dirlewanger
Veľká cena Kanady 2013
Veľká cena Kanady 2013 (Formula 1 Grand Prix du Canada 2013) boli preteky Formule 1, ktoré sa konali dňa 9. júna 2013 na okruhu Circuit Gilles Villeneuve v Montreale, v hlavnom meste provincie Québec, v Kanade. Okruh sa nachádza na umelo vytvorenom ostrove Île Notre-Dame, na Rieke svätého Vavrinca, neďaleko centra Montrealu. Boli to siedme preteky sezóny 2013 a päťdesiaty ročník Veľkej ceny Kanady.
Kvalifikácia
Poznámky:
Before the Storm
Before the Storm je debutový album fínskeho DJa Darude. Prvá skladba „Sandstorm“ mala veľký úspech a v roku 2000 bola najlepšie predávanou vinylovou nahrávkou na svete.
Miroslav Benka
Miroslav Benka (* 22. apríl 1956, Ašanja, Srbsko) je juhoslovanský a srbsko-slovenský scenárista, režisér, herec, dizajnér a pedagóg, dolnozemský Slovák.
Život a dielo
Benka sa narodil v dedinke Ašanja vo Vojvodine v Srbsku v slovenskej rodine. Vyštudoval odbor dizajn na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Novom Sade (1977), herectvo na Akadémii umení v Novom Sade (1983) a réžiu na Fakulte dramatických umení v Belehrade (1988). Režíroval viac ako 70 divadelných predstavení, režíroval aj televízne programy, dokumentárne filmy, hudobné klipy, rozhlasové hry a multimediálne programi, doma a v zahraničí.
Prednášal ako hosťujúci profesor na VŠMU v Bratislave (1991 – 1992) a na International university v Belehrade/Novom Pazare (2004 – 2008), pôsobil vo funkcii interného režiséra a umeleckého šéfa v Mestskom divadle v Žiline a vo funkcii riaditeľa a umeleckého riaditeľa v Národnom divadle "Sterija", vo Vršaci, a selektora a umeleckého riaditeľa juhoslovanského divadelného festivalu Vršacká divadelná jeseň.
Výrazným znakom jeho poetiky je fyzické divadlo (S.O.S., Mäkké sny – Soft Dreams, Panem et Circenses – Chlieb a hry) – v takmer všetkých inscenáciách sa prejavil aj ako autor výtvarného riešenia. Predstavil sa aj na Svetovej výstave scénického výtvarníctva na Quadrienalle v Prahe. Okrem toho vystavoval v galérii Ours v Prahe, Galérii Progres v Belehrade, Yustat – Bienále scénického dizajnu, v Múzeu umenia a remesiel v Belehrade a na Trienále divadelnej scénografie a kostýmov v Novom Sade.
Neologická synagóga
Neologická synagóga môže byť:
na Slovensku:
v Rumunsku:
Poissonov zákon (adiabatický dej)
Poissonov zákon (iné názvy: Poissonova rovnica, Poissonov vzťah, všeobecná rovnica pre zmenu stavu plynu) je fyzikálny zákon, ktorý matematicky opisuje tzv. adiabatický dej v ideálnom plyne, pri ktorom nedochádza k tepelnej výmene medzi plynom a jeho okolím.
Pri adiabatickom deji sa mení tlak, objem a teplota plynu, nemení sa však jeho entropia.
Zákon znie:
respektíve inak:
Kde:
Robert Ayres
Robert Underwood Ayres (* 29. jún 1932, Plainfield, New Jersey, USA) je americký ekonóm, prognostik, futurológ a systémový analytik.
Profil
Zaoberá sa problémami budúcnosti, technologickými trendmi a ich socio-ekonomickými dopadmi. Pôsobil na Hudson Institute, kde sa zaoberal technologickým prognózovaním. Pôsobí ako profesor inžinierstva a verejnej politiky na Carnegie-Mellon University. Pôsobí tiež ako zastupujúci vedúci na Technology-Economy-Society Program na International Institute for Applied Systems Analysis (IASA) v Laxenburgu v Rakúsku. Je členom Americkej ekonomickej asociácie - American Economic Association.
Dielo
Napísal knihy
Masclat
Masclat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Arumuni
right|thumb|Arumuni (červená farba) a [[Rumuni (zelená farba).]]
Arumuni (iné názvy: Aromuni, Kucovlasi, V(a)lasi; po arumunsky o. i. Armãnj, Makedonji-armanji) je etnická skupina Románov roztrúsená v horských regiónoch Macedónska, v južnom a strednom Albánsku, v severnom Grécku (pozri Grécki Arumuni), v južnom Bulharsku a rumunskej Dobrudži.
Pôvod
Pôvod Arumunov je predmetom sporov a spoločne s Albáncami patria pod dodnes nevyjasnenú etnickú skupinu Balkánu. Jedna z teórii hovorí, že Arumuni sú potomkovia rímskych legionárov a kolonistov, ktorí sa usadili južne od Dunaja a pomiešali sa s pôvodným obyvateľstvom na území, kde sa usadili (Ilýri, Gréci, Tráci), pričom pretrval latinský jazyk. Podľa inej teórie sú potomkovia romanizovaných Trákov, ktorí sa počas slovanských vpádov na Balkán v 6. stor. utiahli z Trácie do horských oblastí po celom Balkáne. Podľa ďalšej teórie sú Arumuni potomkovia romanizovaných Grékov, ktorí počas slovanských vpádov osídlili ostatné balkánske územia, prípadne sa táto teória vzťahuje len na Gréckych Arumunov. Podľa iných názorov pochádzajú z Dácie a na juh Balkánu boli vyhnaní Slovanmi, prípadne, že ide o románske obyvateľstvo dnešného Srbska, ktoré sa posunulo na juh. Žiadna z týchto teórii sa však nedá potvrdiť. Prvá zmienka o Arumunoch pochádza až z 11. stor., od gréckeho spisovateľa Jeorja Kedrina, ktorí spomína Valachov v oblasti Kastorie a Prespes.
Rozdelenie
thumb|Etnická mapa južného Balkánu a [[Anatólia|Anatólie do r.1923, Gréci=modrá farba, Turci =červená farba, Albánci =žltá farba, Arumuni=fialová farba, Bulhari =zelená farba.]] Najväčší počet Arumunov obýva Grécko, konkrétne pohorie severného Pindu, medzi Epirom a Tesáliou. Títo Arumuni sa nazývajú Κουτσόβλαχοι (Kutsovlachi), z tureckého kucuk-malý, na rozdiel od Veľkých Valachov, teda dnešných Rumunov. Nazývajú sa tiež βλάχοι (Vlachi), alebo tiež Γραικόβλαχοι (Grekovlachi-Grekovalasi). Najjužnejšie osídlenie Arumunov bolo v gréckom kraji Akarnania, pri meste Stratos, išlo iba o asi 3 000 ľudí, nazývajú sa Αρβανιτόβλαχοι (Arvanitovlachi-Albanovalasi), lebo sem prišli počas tureckej doby z dnešného Albánska. Nazývajú sa tiež nesprávnym termínom Καραγκούνηδες (Karagunides), toto slovo totiž v správnosti označuje grécky hovoriace obyvateľstvo Tesálie. Arumuni v Grécku sa sústreďujú v mestách Samarina (arum. Santa Marina),Metsovo (arum. Aminciu), Nymfeo (arum. Nevesca) a Klisura (známa ako Vlachoklisura), menšinu tvorili v Larise, Tyrnave, Nause, Grevene, Verii, Serres, a Kastorii. Malé komunity existujú aj na tesálskych rovinách, kam Arumuni počas tureckej doby prišli z pohoria Pindos, ide však hlavne o zmiešané grécko-arumunské územia. Najznámejšie mesto s arumunskou menšinou je v tomto území Farsala, mesto s etnickou grécko hovoriacou väčšinou a arumunskou menšinou. Miestni Arumuni sú známi ako Farsheroti (Faršeroti). Arumuni žijú aj v pár dedinách v okolí mesta Volos, najzmámejšia arumunská dedina je Sesklo (arum. Shushclu-Šušklu). Z pohoria Pindos osídlili Arumuni aj niektoré dediny v severogréckej Macedónii, na hranici s dnešným Severným Macedónskom. V Grécku sa počet obyvateľov Arumunského pôvodu pohybuje okolo 200 000 osôb, ide však už o s Grékmi pomiešané a helenizované obyvateľstvo, arumunský jazyk ovláda približne 20 000 ľudí. V Grécku sú organizovaní do rôznych spolkov, ktoré udržiavajú arumunské tradície, organizujú sa rôzne festivali a výuka jazyka. V Grécku sa už tradične Arumuni cítia byť Grékmi. V Albánsku sa koncentrujú v mestách Voskopojë (arum. Moscopole) a Korçë (arum. Corceao) a tieto mestá patrili medzi najvýznamnejšie centrá arumunského osídlenia a obchodu. Koncentrujú sa tiež v strednom Albánsku, v okolí mesta Fier, kde tiež žije aj grécka menšina. V Albánsku sa nazývajú Čopan (pastieri). V slovanských krajinách, Srbsku a Macedónsku sa nazývajú Činčari, meno je odvodené od arumunského slova cinci (činči, päť), podľa tradície preto, lebo ide o potomkov piatej rímskej légie. V Severnom Macedónsku žije okolo 100.000 Arumunov, koncentrujú sa na juhu krajiny, v okolí mesta Bitola (arum. Monastiri), Krušovo (arum. Crusuva), Struga (slovanizovaný názov arumunského slova strunga-pastiersky dom) a Kumanovo na severe. Srbskí Arumuni už arumunsky nerozprávajú. Veľa Arumunov sa začiatkom 20. stor. presídlilo z Grécka do Rumunska, išlo o Arumunov, ktorí nemali grécke národné povedomie, pochádzali hlavne z gréckej Macedónie a usadili sa v rumunskej Dobrudži.
Dvojjazyčnosť a jazyk Arumunov
Materinským jazykom Arumunov je arumunčina, jazyk východorománskej skupiny. Väčšina slov pochádza z latinčiny, no veľké množstvo bežných slov pochádza z gréčtiny, je badateľný aj vplyv albánčiny, v menšej miere slovanských jazykov a turečtiny. Takmer všetci Arumuni z dnešného Grécka, Albánska a Macedónska boli v minulosti bilingválni, používali aj gréčtinu, ktorá bola jazykom obchodu, kultúry a cirkvi. Písali len v gréčtine. Zaujímavosťou je, že Arumuni sa s Grékmi neasimilovali v územiach, kde Gréci tvorili väčšinu. Uchovali si svoj jazyk a tradície, niekedy sa od gréckeho obyvateľstva dištancovali, sami sa však považovali za Grékov, teda Ρωμιοί (Romii), alebo Έλληνες (Ellines-Heléni), no nie za Γραικοί (Greki), ako sa označovalo len grécko hovoriace obyvateľstvo. Splynutie Grékov a Arumunov sa udialo až v 20. stor. a je spojené s masívnou urbanizáciou Grécka. V ostatných balkánskych krajinách tvoria Arumuni etnickú menšinu. Dnes sa arumunčina používa hlavne v Albánsku a Macedónsku. V Grécku ju ovláda iba okolo 20 000 ľudí, pričom v mestách Metsovo a Samarina je arumunčina hlavným a bežne používaným jazykom. V Srbsku sa nepoužíva vôbec. V minulosti sa arumunčina zapisovala iba zriedkavo, keďže ako písaný jazyk sa na Balkáne používala len gréčtina, prípadne turečtina. Preto boli ojedinelé arumunské texty zapisované gréckou abecedou. V roku 1997 však bolo v macedónskom arumunskom centre Bitola (Monastiri) uznané používanie latinskej abecedy, ktorá sa dnes používa ako oficiálna abeceda na zápis arumunčiny. Princípy zapisovania jazyka boli inšpirované príbuznými jazykmi, rumunčinou a taliančinou. Arumunčina je veľmi blízka rumunčine, ale zatiaľ čo rumunčina má silné slovanské a maďarské prvky, arumunčina má hlavne grécke, prípadne albánske slová.
Základné frázy sú: ''Buna dzua (Dobrý deň), Cum ti chljama? (Ako sa voláš?), Tsi fats? (Ako sa mãsh? čo robíš?), Haristo (ďakujem), Eshci mushatã (Eshi mushata, Si pekná), Ciao (Ahoj), Mine escu xenu (Ja som cudzinec), Mine cãntu bun (Ja spievam pekne), Picuraru iu earam, picure aveam (Pastierom som bol, ovce som mal)''.
Spôsob života
thumb|right|200px|[[Ioannis Kolettis (1773 – 1847), premiér Grécka, pôvodom Arumun z epirského Syraka.]] V minulosti patrili Arumuni k výborným pastierom, žili vo vysokohorských územiach a chovali veľké množstvo oviec a kôz. Arumuni v mestách sa živili predovšetkým obchodom, boli výborní podnikatelia, ktorí obchodovali s celou Európou. Termín Βλάχοι (Vlachi-Valasi) sa v Grécku používa na označenie akéhokoľvek pastiera, nielen Arumuna, rovnako ako aj v slovenčine. Známe arumunské osobnosti boli napríklad Ioannis Kolettis (grécky premiér), Evangelos Averoff (grécky podnikateľ a filantrop), bratia Manakisovci (filmoví producenti), Apostolos Kaldaras (grécky hudobný skladateľ) a Toše Proeski (súčasný macedónsky populárny spevák).
Arumuni na Slovensku
V stredoveku, medzi 14. – 16. stor., počas tzv. valašskej kolonizácie osídlili Arumuni časť severného a stredného Slovenska. Išlo však hlavne o Valachov z dnešného Rumunska, teda o predkov Rumunov. Menšia časť valašského obyvateľstva pochádzala aj z južného Balkánu a po príchode na Slovensko rozprávala aj arumunsky aj grécky, existovalo tu pravdepodobne aj malé čisto grécke obyvateľstvo. Arumuni sa však na Slovensku asimilovali, rovnako ako aj v českom Valašsku, ktoré dostalo svoje meno práve po Valachoch. Slová arumunského pôvodu v slovenčine sú napríklad salaš, bača, fujara, valach, bryndza (od slova branza-syr). Slovenské ľudové tradície, hudba a tance zo stredného a severného Slovenska majú silný balkánsky vplyv, ktorý sem priniesli práve Arumuni, ide hlavne o folklór podobný rumunskému, spojitosť sa však dá nájsť aj s južnobalkánskym, ktorý priniesli Arumuni z tejto oblasti. Arumuni na Slovensko priniesli typický balkánsky spôsob chovu oviec a kôz, teda na vyvýšeninách a kopcoch a nie na rovinách, ako tomu bolo na Slovensku pred príchodom Arumunov. Arumuni totiž tradične obývajú vysokohorské územia, to sa spomína v mnohých ľudových piesňach, napr. v gréckej piesni sa spieva:Pera eki stin Aetorachi kanun mia chara i Vlachi (Tam hore v Aetorachi zabávajú sa Valasi), alebo Pano sa psyli rachula kathete mia Vlachopula (Hore na vysokom vrchu sedí jedno valašské dievča).
Náboženstvo
Arumuni sú väčšinou sú pravoslávneho a katolíckeho vierovyznania. Pravoslávni Arumuni pochádzajú z južného Balkánu a svoju liturgiu mali hlavne v gréčtine, existujú však správy aj o používaní arumunčiny ako liturgického jazyka počas tureckej nadvlády. Po rozpade Osmanskej ríše prestali byť Arumuni súčasťou gréckeho konštantinopolského patriarchátu, patria pod samostatné autokefálne ortodoxné cirkvi krajín kde žijú. V minulosti existovali aj moslimskí Arumuni, ich predkovia konvertovali na islam medzi 17. – 18. stor. Obývali hlavne dnešnú grécku Macedóniu, no v roku 1923, počas Grécko-tureckej výmeny obyvateľov boli presídlení do Turecka spolu s inými gréckymi moslimami. Dnes žijú prevažne v tureckej Trácii a sú značne poturčení.
Ľudová kultúra
Tradičná kultúra Arumunov bola vždy spojená s pastierskym životom. Tradičné ľudové piesne či tance boli ovplyvnené rôznymi kultúrami s ktorými sa Arumuni stretávali. Arumuni z gréckej Tesálie a Epiru majú hudbu rovnakú, ako aj grécko hovoriace obyvateľstvo týchto územii, v niektorých prípadoch však menej melodickú. Dominuje tu klarinet a v pozadí brnkacie nástroje udi a lauto. Melódie sú podobné, ako u miestnych Grékov, no iné ako napr. u gréckeho kmeňa Sarakacanov, ktoých hudba sa síce zaraďuje do rovnakého členenie, no majú často špecifické melódie. Ľudová hudba Arumunov z gréckej Macedónie je rovnaká, ako aj u miestneho pôvodného gréckeho a slovanského obyvateľstva. Grécki Arumuni tancujú tradičné grécke tance a to tsamiko či syrtos. Známa ľudová pieseň gréckych Arumunov je Ficiori di Samarina (čítaj Fičori di Samarina-grécky Pedia tis Samarinas-Deti zo Samariny), tiež pieseň Vulo-Tsivulo (ženské meno) a tiež Picuraru io nji earam (Pastierom som nebol). Arumuni z Macedónska, Albánska a Srbska majú tance a hudbu rovnakú, ako aj ostatné obyvateľstvo daných územii, často odlišnú od gréckych (s výnimkou Albánska, kde tardičná kultúra vychádza z gréckej). Nedominuje tu hlavne klarinet, ani brnkacie nástroje, ale hudba je v balkánskom štýle, hlavným nástrojom je hlavne harmonika. Táto hudba bola ovplyvnená hlavne benátskou ľudovou hudbou. V tradičných nearumunských balkánskych (hlavne gréckych) ľudových piesňach sa často spomínajú Arumuni, v Grécku je veľa ľudových piesní o Valachoch, nie vždy sa však toto označenie používa na Arumunov, často len na gréckych pastierov. Rôznorodé sú aj ľudové kroje, ktoré sa podobajú krojom krajín v ktorých Arumuni žijú. V Grécku a Albánsku je tradičným krojom grécka mužská sukňa fustanella, ženy nosia hlavne kroje čiernej a čierno-červenej farby.
Arumuni a Sarakacani
V minulosti boli k Valachom priraďovaní aj Sarakacani, čo je skupina grécko hovoriaceho obyvatestva žijúca v južnom Pinde v pohorí Agrafa a v niekoľkých ďalších gréckych a balkánskych horských územiach. Ide o nomádskych pastierov, ktorí svojim životom môžu pripomínať Arumunov. Práve pre ich pastiersky život boli hlavne v 19. stor. cudzími cestovateľmi milne radení k Arumunom. Niekedy ich tak volali aj Gréci, ale tí chápali rozdiel medzi nimi a Arumunmi, u Grékov sa totiž slovo vlachos (valach) používalo na označenie akéhokoľvek pastiera. Život Sarakacanov sa však od života Arumunov značne líši. Jednak je to fakt, že Sarakacani vždy hovorili po grécky, ako to zistil napr. sociológ a antropológ John Campbell a nejde teda o helenizovaných Arumunov, nakoľko rozprávajú špecifickým gréckym nárečím s množstvami slov a starogréckych archaizmov, ktoré štandardná gréčtina nemá. Zvyky Sarakacanov sa značne líšia od arumunských. Je to hlavne ich kočovnícky spôsob života, chodili z miesta na miesto a na rozdiel od Arumunov nepoznali stále osídlenie. Okrem toho sú Sarakacani tvrdou patriarchálnou spoločnosťou, kde ženy nemajú vôbec žiaden vplyv, na rozdiel od Arumunov, kde ženy boli skoro rovnoprávne s mužmi. Sarakacani a Arumuni však žili v blízkosti a preto často obchodovali, hlavne s ovcami a kozami. Samotní Arumuni nazývali Sarakacanov Greci (teda Gréci).
Zoznam niektorých chýb v slovenčine
Toto je zoznam niektorých častých chýb v slovenčine. Väčšinou ide o chyby vznikajúce mechanickým preberaním z češtiny (vyskytujúcich sa aj pri prekladoch vo Wikipédii z češtiny).
Výraz pred šípkou je nesprávny (alebo ak nasleduje výraz „vhodnejšie“: nevhodný) tvar, výraz za šípkou je správny (alebo ak mu predchádza výraz „vhodnejšie“: vhodnejší) tvar. Tvary označené ako nevhodné sú inak správne (teda spisovné – kodifikované). Zaradenie medzi „správne/nesprávne“ sa riadi primárne textom KSSJ.
Abecedný zoznam
{|
P
[Veľmi častá chyba, pretože aj v angličtine aj často aj v češtine je v týchto prípadoch ekvivalent slova „pre“]
Témy
''Výraz pred šípkou je nesprávny (alebo ak nasleduje výraz „vhodnejšie“: nevhodný) tvar, výraz za šípkou je správny (alebo ak mu predchádza výraz „vhodnejšie“: vhodnejší) tvar. Tvary označené ako nevhodné sú inak správne (teda spisovné – kodifikované). Zaradenie medzi „správne/nesprávne“ sa riadi primárne textom KSSJ.''
Pádové prípony
Vzor dub a stroj – množné číslo – nominatív a genitív – zvieracie podstatné mená Zvieracie podstatné mená (okrem čiastočne slov pes, vlk, vták a ďalej okrem slov podľa vzoru pony a okrem umeleckého štýlu) sú v slovenčine v množnom čísle (na rozdiel od češtiny) neživotné, t. j. považujú sa v množnom čísle za veci/neživé tvory, a skloňujú sa preto v množnom čísle podľa vzorov dub resp. stroj, nie podľa vzoru chlap. Preto:
Vzor dub – jednotné číslo – genitív – konkrétne podstatné mená a zdrobneniny V genitíve jednotného čísla podľa vzoru dub sa často pod vplyvom češtiny robí chyba v skloňovaní. Pri konkrétnych (t. j. neabstraktných) podstatných menách a zdrobneninách sa tu namiesto správneho -a používa nesprávne -u, napr.: Tvary na -u existujú aj v slovenčine, ale:
Vzor dub – jednotné číslo – lokál – niektoré podstatné mená V lokáli jednotného čísla podľa vzoru dub je štandardne koncovka -e, nie -i (ako tomu je napr. v západoslovenských nárečiach) alebo -u. Výnimku však tvoria (teda -i alebo -u majú):
Preto:
Vzor srdce – množné číslo – inštrumentál V inštrumentáli množného čísla podľa vzoru srdce je často nesprávne -iami namiesto správneho -ami, napr.:
Vzor žena/ulica/mesto/srdce – množné číslo – genitív – cudzie slová V genitíve množného čísla cudzích slov podľa týchto vzorov sa často nesprávne pod vplyvom domácich slov predlžuje kmeňová samohláska:
Podstatné mená, ktoré môžu byť životné aj neživotné
a) zvieracie: pozri hore