cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Expres (vlak)
náhľad|Expres v Chocni Expres je vyššia kategória vlakov premávajúcich na území viacerých európskych štátov vrátane Slovenska. Zložené sú prevažne z rušňa a klasických vozňov.
Spoje
Vlaky AEx sú od 1. 1. 2020 dočasne ZRUŠENÉ z dôvodu presunu súprav do Česka na výkon do okolia Vsetína. Ich návrat predpokladajú na začiatok leta alebo koniec jari roku 2020.
Od konca roku 2021 sú vlaky premenované na EC.
Od nového GVD 2022/2023 sú všetky rýchliky 6xx Tatran klasifikované ako Ex 6xx Tatran ako aj Expresy Šarišan.
Loriorodé
thumb|[[Jazyk loriovitých.]]
Loriorodé alebo lori je podčeľaď  vtákov z čeľade papagájovité. Staršie sa niekedy zaraďovala aj ako samostatná čeľaď loriovité (Loriidae). Lori je aj slovenský názov rodov z tejto čeľade.
V podčeľadi sú zahrnuté väčšinou veľmi pestrofarebné druhy stromových papagájov malej až strednej veľkosti, vyskytujúce sa hlavne v Austrálii, Juhovýchodnej Ázii, Polynézii a v Papue-Novej Guinei.
Loriorodé sa živia nektárom kvetov a ovocnými šťavami. Túto potravu zbierajú pomocou mäsitého jazyka, na konci ktorého sú štetcovito usporiadané jemné vláknité papily. Ich jazyk je týmto prispôsobený na zber nektáru a peľu z kvetov asi 5 000 druhov rastlín.
Systematika
Všetky rody sa po slovensky volajú lori.
Ronald Ellwin Evans
Ronald Ellwin „Ron“ Evans, Jr.  (* 10. november 1933, St. Francis – † 6. apríl 1990, Scottsdale) bol americký kozmonaut, ktorý sa zúčastnil poslednej mesačnej misie Apollo 17
Mladosť a výcvik
Detstvo strávil v Topeke, hlavnom meste Kansasu. Po základnej a strednej škole tu absolvoval aj elektrotechnickú fakultu. A tiež sa tu zoznámil a oženil s Janet Pollmovou. Ešte na fakulte v Kansase prešiel dobrovoľným vojenským výcvikom a potom, s diplomom inžiniera, nastúpil k vojenskému námorníctvu. Tiež začal s lietaním na cvičných strojoch. Potom bol prevelený na tri roky k bojovému útvaru ako stíhací letec v Tichomorí. Po návrate do USA bol dva roky leteckým inštruktorom a študoval na postgraduálnej škole vojenského námorníctva. Skončil ju úspešne v roku 1964 a nastúpil k letke VF-51 na lietadlovú loď Ticonderoga.
V roku 1966 ho prijali do piatej skupiny pripravujúcich sa kozmonautov v NASA. To znamenalo ďalšie štúdium a ďalšie cvičné lety, aj keď už mal na reaktívnych lietadlách nalietaných viac ako 4000 hodín. Bol zaradený do podporných posádok Apollo 7, Apollo 11 a do záložnej posádky Apolla 14. Až na konci programu Apolla sa konečne do vesmíru dostal.
Let do vesmíru
K svojmu jedinému letu do vesmíru odštartoval z mysu Canaveral v lodi Apollo 17. Bola to šiesta expedícia. Na palube s ním leteli Eugene Cernan a Harrison Schmitt, ktorí na Mesiaci pristáli. Mesiac obletel 75 krát, nalodil oboch svojich druhov a po 12 dňoch vo vesmíre všetci traja pristáli na hladine Tichého oceánu.
Po lete
V januári 1973 bol námorný kapitán Evans zaradený do záložnej posádky letu Sojuz-Apollo (ASTP/EPAS). O tri roky neskôr z armády definitívne odišiel a v roku 1977 aj z NASA. Stal sa viceprezidentom spoločnosti Western America Energy Corporation v Scottsdale, štát Arizona. Tri roky potom tu zomrel na infarkt myokardu.
Rohozná (Brezno)
Rohozná je miestna časť mesta Brezno. Leží v Breznianskej kotline, na pravom brehu riečky Rohozná, v nadmorskej výške
Nachádza sa 7 km východne od centra mesta na ceste I/72 a pri železničnej trati Brezno – Jesenské. Je tu železničná zastávka.
Počas Slovenského národného povstania bolo v tejto časti zriadené menšie letisko, ktoré slúžilo ako náhradné na prijímanie zhadzovanej vojenskej pomoci pre povstanie. Letisko sa nachádzalo asi 6 km juhovýchodne od Brezna nad Hronom a spadalo do operačnej oblasti II. Taktickej skupiny (pplk Michal Šírica). Dňa 26. septembra 1944 asi o 1.00 hodine po polnoci tu omylom pristáli prvé dopravné lietadlá prepravujúce jednotky 2. česko-slovenskej paradesantnej brigády. Na palubách lietadiel bol aj štáb brigády s jej veliteľom plk. Vladimírom Přikrylom, pracovníci moskovského vedenia Komunisttickej strany Česko-Slovenska (Ján Šverma, Rudolf Slánský a Marek Čulen ) a vyžiadaný poradca pre Hlavný štáb partizánskych oddielov plk. Červenej armády A. N. Asmolov.
Isabelle Adjaniová
Isabelle Adjaniová (* 27. jún 1955, Paríž) je francúzska herečka.
Za filmy označené × získala ocenenie francúzskej Filmovej umeleckej akadémie César. Je držiteľkou čestného Césara ako najlepšia francúzska herečka 80. rokov 20. storočia. 2-krát bola nominovaná i na Oscara.
5. storočie
5. storočie je storočie, ktoré trvalo od roku 401 do roku 500.
Hansol Korea Open
Hansol Korea Open je ženský profesionálny tenisový turnaj, ktorý sa hrá v Soule, hlavnom meste Kórejskej republiky na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom. Od roku 2004 do roku 2008 bol tento turnaj zaradený ako Tier IV do okruhu WTA. Od roku 2009 figuruje ako WTA International.
Zavšivenie – pedikulóza, svrab – akarióza a iné zamorenie (MKCH-10)
B85 - B89: ZAVŠIVENIE - PEDIKULÓZA, SVRAB - AKARIÓZA A INÉ ZAMORENIE patria do I.kapitoly MKCH-10 - Infekčné a parazitárne choroby (MKCH-10, A00 - B99).
B85 - ZAVŠIVENIE - PEDIKULÓZA A FTIRIÁZA
B85.0 - Pedikulóza zavinená Pediculus humanus capitis B85.1 - Pedikulóza zavinená Pediculus humanus corporis B85.2 - Nešpecifikovaná pedikulóza
B85.3 - Ftiriáza B85.4 - Zmiešaná pedikulóza a ftiriáza
B86 - SVRAB - SCABIES
B87 - MYIÓZA
Zahŕňa zamorenie larvami múch.
B87.0 - Kožná myióza B87.1 - Ranová myióza B87.2 - Očná myióza
B87.3 - Nazofaryngeálna myióza B87.4 - Ušná myióza
B87.8 - Myióza iných miest B87.9 - Nešpecifikovaná myióza
B88 - INÉ ZAMORENIA (INFESTÁCIE)
B88.0 - Iná akarióza B88.1 - Tungióza (zamorenie pieskovou muchou) B88.2 - Iné zamorenia článkonožcami B88.3 - Vonkajšia hirudinóza B88.8 - Iné špecifikované zamorenia B88.9 - Nešpecifikované zamorenie
B89 - NEŠPECIFIKOVANÁ PARAZITÁRNA CHOROBA
Mont-Saint-Éloi
Mont-Saint-Éloi je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alexandra Pavelková
Alexandra Pavelková (* 25. august 1966, Zvolen) je slovenská spisovateľka fantasy a sci-fi literatúry, publicistka, recenzentka a prekladateľka.
Život a tvorba
Narodila sa vo Zvolene. Vzdelanie získavala na gymnáziu vo Zvolene, neskôr na nadstavbovej ekonomickej škole v Banskej Bystrici. V rokoch 19841986 študovala esperanto na súkromnej jazykovej škole v Poprade, v rokoch 19922000 angličtinu na štátnej jazykovej škole vo Zvolene a Banskej Bystrici. Vysokoškolské vzdelanie získala na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici, kde promovala z odboru publicistika, a neskôr na Univerzite Sv. Cyrila a Metoda v Trnave, kde promovala z odboru masmediálna komunikácia so smerovaním na filmovú produkciu a teóriu filmu. Od roku 2005 je vydatá za Rastislava Webera.
Pracovala ako učiteľka, fakturantka, prevádzkarka v hoteli, ekonómka a technička. Teraz žije vo Zvolene, pracuje na Technickej univerzite. Hovorí piatimi jazykmi. Píše vedecko-fantastické knihy, fantasy, jej poviedky vyšli v mnohých slovenských i zahraničných vedecko-fantastických výberoch alebo zborníkoch či časopisoch. Je autorkou vôbec prvého slovenského románu v žánri fantasy a spoluautorkou prvej slovenskej románovej trilógie v tomto žánri. Je nositeľkou zrejme všetkých ocenení, ktoré môže autor nielen fantastiky na Slovensku či v Česku získať. Je filmovou a knižnou recenzentkou, no okrem vlastnej tvorby sa venuje i prekladom. Jej knihy a poviedky vychádzajú v slovenskom jazyku, ale aj v českom, poľskom a filipínskom jazyku. Roky ako publicistka prispievala do časopisov Fantázia a Pevnost, v súčasnosti aj do Magazínu o knihách denníka SME. Okrem vlastnej tvorby sa venuje i prekladom. Zaoberá sa literárnymi workshopmi, podporou a propagáciou začínajúcich  autorov. Je šéfredaktorkou internetového denníka Fandom SK zameraného na fantastiku, vedu a alternatívny životný štýl. Je porotkyňou literárnych súťaží a gestorkou literárnej súťaže Ohnivé pero a výtvarnej súťaže Svet na tvoj obraz. Píše blog prevažne o mačkách a o filmoch.
Brindisi
Dejiny
V čase Rímskej ríše bolo Brindisi významné mesto s okolo 100 000 obyvateľmi a bolo hlavným smerovacím bodom do Grécka. Spojené s Rímom bolo cestami Via Appia a Via Traiana.
V roku 1348 mesto zasiahol mor a roku 1456 zemetrasenie.
Doprava
6 km od mesta sa nachádza letisko Brindisi. Mesto je významným prístavom.
Gimme All Your Lovin’
„Gimme All Your Lovin’“ je skladba americkej rockovej skupiny ZZ Top, z ich albumu Eliminator z roku 1983. Bola vydaná ako prvý singel z albumu v roku 1983. V Anglicku nebola pôvodne úspešná, ale v americkom rebríčku Billboard Hot 100 dosiahla 37. miesto. Okamžite potom bola opäť vydaná a dosiahla 10. miesto v UK Singles Chart. Skladbu produkoval Bill Ham a o nahrávanie a mixovanie sa postaral Terry Manning.
Skladba je napísaná v tónine C mol pentatonickej stupnice.
Štefan Barnáš
Život
Narodil sa v roľníckej rodine v Slovenskej Vsi v okrese Kežmarok. Študoval na gymnáziách v Podolínci, Rožňave a zmaturoval v Košiciach roku 1919. Teológiu začal študovať v roku 1920 v bohoslovnom seminári v Spišskej Kapitule a v rokoch 1921 – 1925 na teologickej fakulte v Prahe spolu s Františkom Skyčákom ml. Po vojenskej službe a vysviacke 29. júna 1925 bol kaplánom v Námestove a od roku 1927 administrátorom farnosti v Liptovských Revúcach, kde sa pod vplyvom Andreja Hlinku politicky angažoval a vstúpil do Hlinkovej slovenskej ľudovej strany. Po dosiahnutí doktorátu teológie roku 1933 pôsobil na Vysokej škole bohosloveckej v Spišskej Kapitule ako profesor dogmatickej a fundamentálnej teológie, hebrejského jazyka a biblickej archeológie; bol aj prefektom seminára. Od roku 1937 bol vicerektorom a od roku 1945 rektorom seminára.
V polovici októbra 1949 Barnáš prevzal na internunciatúre v Prahe dekrét pápeža Pia XII. z 25. októbra 1949, ktorým bol vymenovaný za pomocného biskupa v Spišskej diecéze bez práva nástupníctva. Štefan Barnáš prijal biskupskú vysviacku 5. novembra 1949 v kaplnke diecézneho seminára z rúk spišského biskupa Jána Vojtaššáka a pomocného biskupa Martina Khebericha. Vysviacka sa konala v úzkom kruhu kolegov, rodiny a pracovníkov biskupského úradu. Vzhľadom na to, že štátne úrady nedali súhlas na vysviacku je táto považovaná za prvú tajnú biskupskú vysviacku na Slovensku. Štefan Barnáš si za heslo zvolil vetu Ut intelligam corde (Aby som porozumel srdcom). V júli 1950 bol zaistený priamo v biskupskej rezidencii a internovaný v sústreďovacom tábore v Mučeníkoch (Močenku). V roku 1951 bol odsúdený v Bratislave za údajnú velezradu a vyzvedačstvo na 15 rokov väzenia. Desať rokov ho väznili v Ilave, Ružomberku, Mírove, Leopoldove.
Dielo (výber)
Počas svojho života, hlavne v období do roku 1948, hojne prispieval filozofickými, teologickými a náboženskými článkami a štúdiami, niekedy aj pod pseudonymom Dr. Spišský, do týchto časopisov: Duchovný pastier, Filozofický sborník, Katolícke noviny, Kráľovná Mája, Kultúra, Nová práca, Obroda, Slovák, Slovenské pohľady, Smer, Svätá rodina (redaktor), Svetlo, Svoradov, Verbum.
Karl Barth
Táto osobnosť teológie 20. storočia vyrastala pod vplyvom liberálnej teológie, ale jeho vlastná cesta viedla iným smerom. Jednou z príčin bola osobná kríza viery, ktorú prežil ako reformovaný kazateľ v zbore, udalosti prvej svetovej vojny a ďalšie filozofické a teologické vplyvy, ktoré ho viedli k definitívnemu rozchodu liberálnou teológiou.
Upriamil pozornosť filozofie a teológie 20. storočia na Sørena Kierkegaarda.
Bartha zaraďujú medzi švajčiarskych filozofov v širšom zmysle slova.
Neskoré následky infekčných a parazitárnych chorôb (MKCH-10)
B90 - B94: NESKORÉ NÁSLEDKY INFEKČNÝCH A PARAZITÁRNYCH CHORÔB patria do I.kapitoly MKCH-10 - Infekčné a parazitárne choroby (MKCH-10, A00 - B99).
Tieto položky sa majú používať na označenie chorôb zatriedených pod položky A00 - A89 ako príčiny neskorých následkov chorôb, ktoré sú zatriedené inde. Medzi neskoré následky patria aj tie, ktoré sú ako také určené; patria sem aj neskoré následky chorôb zatriedených inde, ak je zjavné, že sama choroba už netrvá.
B90.0 - Neskoré následky tuberkulózy centrálneho nervového systému
B90.1 - Neskoré následky tuberkulózy močovopohlavnej sústavy
B90.2 - Neskoré následky tuberkulózy kostí a kĺbov
B90.8 - Neskoré následky tuberkulózy iných orgánov
B90.9 - Neskoré následky respiračnej a nešpecifikovanej tuberkulózy
B91 - NESKORÉ NÁSLEDKY POLIOMYELITÍDY
B92 - NESKORÉ NÁSLEDKY LEPRY
B94 - NESKORÉ NÁSLEDKY INÝCH A NEŠPECIFIKOVANÝCH INFEKČNÝCH A PARAZITÁRNYCH CHORÔB
B94.0 - Neskoré následky trachómu
B94.1 - Neskoré následky vírusovej encefalitídy
B94.2 - Neskoré následky vírusovej hepatitídy
B94.8 - Neskoré následky iných špecifikovaných infekčných a parazitárnych chorôb
B94.9 - Neskoré následky nešpecifikovaných alebo parazitárnych chorôb
Ornitomímus
Ornitomímus (iné názvy: ornitomimus, ornithomimus ; lat. Ornithomimus) je rod dinosaura (presnejšie teropóda) z čeľade ornitomímovité/ornitomimy (Ornithomimidae). Žil v období vrchnej kriedy na území dnešnej Severnej Ameriky (západ USA a Kanady).
Opis
Rovnako ako ďalší príslušníci taxónu Ornithomimosauria vykazoval ornitomímus trojprsté zadné končatiny, štíhle a dlhé predné končatiny a dlhý krk s relatívne malou, akoby „vtáčiou“ hlavou. Od ostatných zástupcov skupiny sa naopak líši veľmi štíhlymi a rovnými pazúrmi na všetkých končatinách a podobnou dĺžkou prstov aj zápästných kostí. Štruktúra predných končatín je veľmi podobná končatinám leňochoda, čo viedlo paleontológa H. F. Osborna k domnienke, že si tento dinosaurus pri obhryzovaní lístia obratne pridržiaval konáre. Ornithomimus dosahoval dĺžku asi 3,5 m, výšku asi 2,1 m a jeho hmotnosť sa pohybovala okolo 100 až 175 kg. Bol to bipedný (po dvoch nohách kráčajúci) dinosaurus celkovým vzhľadom veľmi podobný pštrosovi, avšak s výnimkou dlhého chvosta. Bol nepochybne veľmi rýchlym bežcom, ktorý dosahoval rýchlosť možno až okolo 80 km/h.
Systematika
rod †ornitomímus/ornithomimus (Ornithomimus):
Často sa do rodu Ornithomimus zaraďujú aj všetky druhy, ktoré sa inak zaraďujú do rodu †Dromiceiomimus.
V populárnej kultúre
Tento rod sa objavuje napr. vo fiktívnom dokumente Prehistorický park z roku 2006. Tu je v takmer každej časti zobrazovaný ako stádové zviera, ktorého mláďatá sú operené. Ornitomímus sa ďalej objavil aj v množstve iných televíznych filmov a seriálov, napríklad Fantasia (1940), The Valley of Gwang (1969), Planet of Dinosaurs (1978) alebo snímku z IMAX T-Rex: Back to the Cretaceous (1998).
Konkurz
Konkurz môže byť:
Uhorská koruna
Uhorská koruna alebo svätoštefanská koruna alebo koruna svätého Štefana môže byť:
Uhorská koruna je názov mincí rakúsko-uhorskej koruny, pozri pod koruna (Rakúsko-Uhorsko)
4. storočie
4. storočie je storočie, ktoré trvalo od roku 301 do roku 400.
Lucia Vráblicová
Lucia Vráblicová (* 19. júl 1973, Bratislava) je slovenská herečka pôsobiaca v divadle Nová scéna od roku 1993, kde nastúpila po ukončení štúdia na konzervatóriu. Vďaka jej zvláštnemu hlasu ju často počuť v dabingu a v rozhlasových hrách. Nahovorila aj upútavky v rádiu Viva, predtým v rádiu Expres. Od roku 1993 pôsobí ako externá umelecká spolupracovníčka v odbore literárno-dramatickej výroby v RTVS. Taktiež aj ako externá pracovníčka pre Trojku a rádio Devín. V roku 2007 sa stala členkou komisie pre II. kategóriu v prednese poézie a prózy na Poděbradských dňoch poézie. V roku 2020 začala spoluprácu s známym vokálnym zoskupením Voising. Z ich spolupráce vznikla acappellová verzia piesne Čerešne od Jaroslava Filipa a Milana Lasicu.
Jimmy Chamberlin
Jimmy Chamberlin (* 10. jún 1964, Joliet, Illinois, USA) je americký bubeník, textár a producent známy ako jeden zo zakladajúcich členov a bubeník skupiny The Smashing Pumpkins.
Detstvo
Rodným menom James Joseph Chamberlin sa narodil 10. júna 1964 v americkom meste Jolliet v Illinois. Odmalička bol vedený k hudbe, keďže jeho otec a starší brat hrávali v miestnych jazzových kapelách. Učil sa najmä jazzovým, ale aj latino či brazílskym technikám hry na bicie. V pätnástich odišiel z domu a začal hrávať v niekoľkých miestnych kapelách. Napriek slušnému zárobku ho otec donútil ísť na univerzitu, kde študoval iba jeden rok, pretože nemal pri kapele na učenie čas. Odišiel z univerzity a našiel si prácu u švagra v stavebnej firme.
The Smashing Pumpkins
Koncom leta 1988 hľadali Smashing Pumpkins niekoho na post bubeníka. Priateľ Billyho Corgana im predstavil práve Jimmyho. Napriek počiatočným rozpakom a faktu, že sa Jimmy vôbec nevyznal v rockovej scéne, bol predbežne prijatý. Naučiť sa ich skladby mu nerobilo vôbec problém a tak mohli Smashing Pumpkins vystúpiť prvýkrát zo živím bubeníkom a nie s automatom 5. októbra 1988 v klube Cabaret Metro v Chicagu. Krátko nato, bol Jimmy Chamberlin oficiálne prijatý za člena skupiny.
Čoskoro sa vzdal výnosnej práce murára a odsťahoval sa do Chicaga, aby sa mohol naplno venovať práci bubeníka. V roku 1991 vydali prvý album Gish, na ktorom mal dôležitú úlohu, keďže okrem bicích nástrojov nahrával celý album Billy Corgan sám. Krátko nato si vypracoval Chamberlin závislosť na heroíne. Počas nahrávania druhého albumu z roku 1993 Siamese Dream sa stávalo, že zmizol aj na niekoľko dní a nedal o sebe vedieť.
Jeho problémy z drogami vrcholili v roku 1996. Keď počas ich tour na podporu albumu Mellon Collie and the Infinite Sadness predávkoval spolu s tourovým klávesákom Jonathanom Melvoinom a ten na to zomrel, bol Jimmy z kapely vyhodený. Neskôr sa pridal do skupiny The Last Hard Man vedenej ex-frontmanom skupiny Skid Row Sebastianom Bachom.
V roku 1998 ho navštívil Billy Corgan a dohodli sa, že sa znovu pridá do skupiny, pričom nahrajú ešte jeden album, spravia jedno tour a skončia. V roku 2000 vyšiel predposledný album Machina/The Machines Of God a neskôr toho istého roku aj po internete distribuovaný album Machina II/The Friends & Enemies of Modern Music. 2. decembra 2000 odohral Jimmy Chamberlin ako bubeník Smashing Pumpkins v Chicagu posledný koncert.
Po The Smashing Pumpkins
V rokoch 2001 až 2003 pracoval spolu z Billy Corganom v skupine Zwan. Skupina stihla vydať iba jeden album Mary Star of the Sea, než sa rozpadla. Chamberlinov vlastný projekt Jimmy Chamberlin Complex vznikol v roku 2004 a v 2005 bol vydaný album Life Begins Again.
Súčasnosť
Prostredníctvom oficiálnej stránky skupiny bola začiatkom apríla 2009 oznámená skutočnosť, že Jimmy Chamberlin zo skupiny náhle odchádza. Ako sa ukázalo o niekoľko dní neskôr, príčinou boli profesionálne dôvody, keďže Chamberlin "nechce byť súčasťou niečoho, o čom nie je úplne presvedčený." Táto informácia bola nečakaná, keďže nedávno vyjadroval Chamberlin prostredníctom blogu odhodlanie a vôľu pokračovať v práci s The Smashing Pumpkins "až do konca života".
Passy-en-Valois
Passy-en-Valois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Passy-en-Valois má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Passy-en-Valois má 162 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Filozofia štátu
Filozofia štátu je genitívna filozofia zameraná na výskum najvšeobecnejších a najzákladnejších aspektov štátu, jeho vzniku a vývinu.
Monsempron-Libos
Monsempron-Libos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konkurzné konanie
Konkurzné konanie môže byť:
Hong Kong Disneyland
V poradí piaty park v štýle Disneylandu sa nachádza na obnovených pozemkoch v Penny's Bay, ostrov Lantau. Park bol pre návštevníkov otvorený 12. septembra 2005 – tento dátum je považovaný v čínskej kultúre za priaznivý pre zahájenie nového podnikania. Spoločnosť The Walt Disney Company sa pokúsila vyhnúť problémom kultúrnej odlišnosti, preto sa snažila pri projektovaní a výstavbe strediska začleniť čínsku kultúru, zvyky a tradície, vrátane dodržiavania pravidiel feng šuej.
Park sa skladá zo štyroch tematických častí podobných iným parkom Disneyland: Main Street, U.S.A., Fantasyland, Adventureland a Tomorrowland. Zatiaľ neexistuje časť zvaná Frontierland, predpokladá sa však, že môže byť súčasťou budúcich projektoch rozširovania parku. Všetky nápisy sú v angličtine aj v čínštine, vrátane jej mandarínskych dialektov. Sprievodca k plánu parku je vytlačený v tradičných i zjednodušených čínskych znakoch, japončine a v angličtine.
Denná kapacita parku je 34 000 návštevníkov, je to teda najmenší Disneyland. Zatiaľ sa však plánovanú návštevnosť nepodarilo dosiahnuť. V prvom roku existencie park prilákal 5,2 milióna návštevníkov, čo je menej ako predpokladaných 5,6 milióna. V druhom roku poklesol počet návštevníkov o 20% na 4 milióny, na čo mohla mať vplyv pretrvávajúca kritika miestnych zákonodarcov. V treťom roku sa návštevnosť parku zvýšila o 8%, na 4,5 milióna návštevníkov (fiškálny rok 2007-08). Celková návštevnosť Hong Kong Disneyland-u dosiahla na konci roka 2008 cca 15 miliónov návštevníkov.
Stredisko sa v súčasnosti rozkladá na ploche (310 akrov), z toho približne  (100 akrov) tvoria zelené plochy. Vzhľadom ku svojej malej ploche (ktorá je často označovaná ako príčina menšej návštevnosti), oznámilo vedenie viaceré plány na expanziu. Klasická Disney atrakcia "To je malý svet" bola otvorená 28. apríla 2008. Okrem toho podľa Billa Ernesta, bývalého výkonného viceprezidenta a generálneho riaditeľa Hong Kong Disneyland-u, sa park chystá pridať pri budúcom rozšírení dve ďalšie unikátne témy. Kapacita parku by sa mala následne zväčšiť až na 10 miliónov návštevníkov ročne.
Ostrava hlavní nádraží
Ostrava hlavní nádraží je stanica v Ostrave - Přívoze na adresách Wattova 1047/21 a Nádražní 164/215 na druhom (Břeclav - Petrovice u Karviné) a treťom železničnom koridore (Mosty u Jablunkova - Praha - Cheb)
Stanica v 19. storočí
Prvý vlak prišiel na novo postavené Přívozské nádražie 1. mája 1847. Stanica, ležiaca na medzinárodnej trati Krakov - Viedeň (Severná dráha cisára Ferdinanda), získavala na význame spolu s rozvíjajúcim sa priemyslom a ťažbou uhlia. V roku 1869 bola k stanici napojená trať do Frýdlantu nad Ostravicí. S Moravskou Ostravou Přívozská stanice spájala od augusta 1894 električková trať.
Staničná budova
náhľad|Súčasná podoba stanice s plastikou od Sylvy Lacinovej-Jílkovej z roku 1973.
19. storočie
V rokoch 1892-1893 boli k priestorovo nevyhovujúcej budove pristavené budovy nové, charakteristické svojím červeným neomietnutým murivom.
20. storočie
V polovici šesťdesiatych rokov 20. storočia bolo rozhodnuté v rámci plošnej prestavby pôvodnej historickej časti Ostravy (zvaná oblasť Ostrava - sever) o vybudovanie novej odbavovacej haly Hlavního nádraží. Nová hala sa stala najpôsobivejšiou ukážkou bruselského štýlu v Ostrave. Stavbu projektoval v roku 1967 brniansky architekt Lubor Lacina (1920-1998), žiak Bohuslava Fuchsa a Jiřího Krohа. Stavba bola dokončená o osem rokov neskôr. Spolu so sochárka Sylviou Lacinovou-Jílkovou vytvorili stavbu prepracovanú do posledného detailu. Súčasťou návrhu bolo aj štýlové interiérové ​​vybavenie. Vrcholom stavby je však riešenie predstaničného priestoru. Vďaka tvarovo dôvtipnému riešeniu zastrešenia, priestoru v tvare zaoblenej trojcípej hviezdy, sa cestujúci dostávajú zo stanice k jednotlivým trom dopravným prvkom - k parkovisku s taxíkmi, na električky a trolejbusom a autobusom.
Priestor je doplnený fontánou s plastikou, ktorá predstavuje kyticu z tepanej medi od Sylvy Lacinovej-Jílkovej z roku 1973. Kruhový otvor v zastrešení nad fontánou vytvára dômyselné pohľady na hlavnú presklenú fasádu staničnej budovy, tvorenú rytmickými vertikálne členenými pásmi a doplnenú o vitráže maliara O. Vasica. Tie predstavovali rôzne obdobia z histórie Ostravy. Stavba z prelomu šesťdesiatych a sedemdesiatych rokov je ukážkou kvalitnej architektonickej práce. Viac ako dvadsať rokov prevádzky sa však podpísalo na stavbe. Postupne mizli jednotlivé prvky originálneho vybavenia, pribúdali vnútorné úpravy, na zastrešení predstaničného priestoru bolo na konci 20. storočia odstránené spodné krytie konštrukcie a tá tak stratila časť svojej estetickosti.
21. storočie
Posledná prestavba zmenila povrchovú úpravu budovy. Pôvodné, červenohnedé páskové keramické obklady boli nahradené veľkoformátovými fasádnymi doskami. Okolo presklenej fasády je nová šambrána z tmavomodrých sklenených dosiek, ktorá popiera tektoniku stavby. Miesto vitráží je predná sklenená stena doplnená nápismi „Ostrava“ a „Hlavní nádraží“. Do roku 2010 má byť prestavaný aj predstaničný priestor. Unikátne zastrešenie v obrysoch architektúry bruselského štýlu má nahradiť uniformne nedynamicky tvarované zastrešenie chodníku, ktoré vedie k dopravnému koridoru, ktorý sa tak od staničnej budovy bude viac vzďaľovať.
thumb|Stanica Báňskej dráhy
Členenie stanice
Súčasťou železničnej stanice Ostrava hlavní nádraží sú aj obvody Ostrava levé nádraží a Ostrava pravé nádraží, ktoré slúžia výhradne nákladnej doprave a obvod Báňské nádraží, kam patrí aj tzv. Uhelné nádraží s nástupišťami smer Frýdlant nad Ostravicí, zastávka Ostrava-Stodolní a stanice Ostrava stred. Z banského nádražia, konkrétne v obvode Ostrava stred, odbočuje z železničnej stanice Ostrava hlavní nádraží Báňská dráha.
Lomnice nad Lužnicí
Lomnice nad Lužnicí je mesto v Česku v okrese Jindřichův Hradec v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 780 obyvateľov, z toho 861 mužov a 919 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,1 roka (muži 39,4 roka, ženy 42,6 roka).
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2012 – Skupina H
Článok Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2012 - Skupina H zahrňuje zoznam zápasov a ich výsledkov odohraných v skupine H v rámci kvalifikačných zápasov na ME 2012.
Najlepší strelci
5 góly
4 góly
3 góly
2 góly
1 gól
Montcavrel
Montcavrel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jadrový reaktor
Dejiny, úvod
Prvý jadrový reaktor (uránovo-grafitový) bol uvedený do prevádzky v roku 1942 v Chicagu pod vedením Enrica Fermiho – Chicago Pile-1. Využitie jadrovej energie na pohon lodí a ponoriek je myšlienkou dr. Rossa Gunna.
Prvá energetická jadrová elektráreň na svete bola pripojená k sieti v roku 1954 v Obninsku pri Moskve. Jej tepelný výkon je 30 MW a elektrický 5 MW. Do roku 2004 bolo postavených viac ako 438 jadrových reaktorov na výrobu elektrickej energie v tridsiatich krajinách sveta, s celkovou kapacitou 370,000 MWe, čo predstavovalo 16 % celkovej výroby elektrickej energie na Zemi. Počet inštalovaných reaktorov stále narastá, zároveň však dochádza k vyraďovaniu starých reaktorov. Okrem toho 56 krajín používa 284 výskumných reaktorov a ďalších 220 reaktorov je inštalovaných na lodiach a ponorkách. K augustu 2020 bolo na svete v prevádzke približne 440 reaktorov na výrobu elektrickej energie, pričom zabezpečovali asi 10 % celkovej výroby elektrickej energie na planéte (10,2 % v roku 2017). Viac než polovicu elektrickej energie vo svojom mixe vyrábajú z jadra Francúzsko, Slovensko, Maďarsko a Ukrajina.
Jadrové elektrárne sú v podstate tepelné elektrárne, ktoré používajú namiesto parného kotla jadrový reaktor s parným generátorom. Rozdiel je iba v použitom druhu paliva a spôsobe jeho premeny na teplo. Reaktor využíva väzbovú energiu jadra, ktorá sa uvoľňuje pri štiepení jadier ťažkých prvkov. Opakom je uvoľňovanie energie pri fúzii (spájaní) jadier ľahkých prvkov.
V energetických jadrových elektrárňach sa štiepi urán, ktorý sa v prírode nachádza ako minerál smolinec (uraninit). Jadrové palivo je veľmi efektívne v porovnaní napr. s uhlím, biomasou alebo obnoviteľnými zdrojmi energie. Z 1 gramu 235U vznikne úplným štiepením až 75 600 MJ tepelnej energie.
Pre energetické účely sa využíva štiepna reakcia, ktorá je dobre technologicky zvládnutá. Vieme ju bezpečne riadiť a regulovať. Momentálne sa pracuje na snahe o zvládnutie riadenia aj termonukleárnej reakcie – fúzie, do ktorej sú zásoby paliva na rozdiel od uránu prakticky nevyčerpateľné.
Časti jadrového reaktora
náhľad|Schémy uloženia palivových článkov v aktívnej zóne u reaktorov typu [[Vodo-vodný energetický reaktor|VVER 1000 a Westinghouse 4.]]
1)	palivo – palivové články
2)	moderátor
3)	riadiace (regulačné) tyče
4)	bezpečnostné (havarijné) tyče
5)	reflektor neutrónov
6)	betónové tienenie
Princíp činnosti
náhľad|Príklad využitia jadrového reaktoru ako pohonu pre vojenskú loď – [[USA|americká lietadlová loď USS Nimitz.]] náhľad|[[50 let Pobedy, ruský jadrovým reaktorom poháňaný ľadoborec.]] náhľad|Animácia fungovania tlakového reaktora (PWR) spolu s chladiacimi vežami. thumb|Animácia fungovania varného reaktora (BWR) spolu s chladiacimi vežami. V jadrových reaktoroch sa ako štiepny materiál používa izotop uránu - 235U. 235U sa záchytom neutrónu mení na 236U, ktorý je nestabilný, v dôsledku čoho sa jeho jadro štiepi najčastejšie na dve časti (fragmenty). Po každom štiepení sa uvoľní presne 188MeV energie (vyplýva zo zákona zachovania energie). Pre zjednodušenie uvažujeme s 200MeV, ktoré sa rozdelia medzi štiepne fragmenty 160MeV a energiu rádioaktívnych premien 40MeV (beta častice 8MeV, gama fotóny 15MeV, neutróny 7MeV, neutrína 10MeV).
Palivo v podobe palivových kaziet je umiestnené v tlakovej nádobe reaktora, do ktorého prúdi chemicky upravená voda. Voda preteká kanálikmi v palivových kazetách a odvádza teplo, ktoré vzniká pri štiepnej reakcii. Voda z reaktora vystupuje s teplotou asi 297°C a prechádza horúcou vetvou primárneho potrubia do tepelného výmenníka - parogenerátora. V parogenerátore preteká zväzkom rúrok a odvádza teplo vode, ktorá je privádzaná zo sekundárneho okruhu s teplotou 222°C. Ochladená voda primárneho okruhu sa vracia späť do aktívnej zóny reaktora.
Voda sekundárneho okruhu sa v parogenerátore odparuje a cez parný kolektor sa para odvádza na lopatky turbín. Hriadeľ turbíny je mechanicky spojený s rotorom generátora, ktorý je budený budičom jednosmerného napätia. Vďaka tomu tam vzniká magnetické pole a na troch statorových cievkach generátora sa tam následne indukuje striedavé napätie 15,6 kV.
Transformátor, elektrický netočitý stroj, premieňa – transformuje vyrobené napätie 15,6 kV na napätie vysoké alebo veľmi vysoké (110 kV alebo 400 kV).
Para sa kondenzuje v kondenzátore, tepelnom výmenníku, a vracia sa späť do parogenerátora vo vodnom skupenstve.
'''Platí rovnica:
Počet neutrónov vzniknutých z prechádzajúceho štiepenia = Počet neutrónov, ktoré vyvolajú nové štiepenia + Počet neutrónov zachytených v konštr. materiáloch, moderátore, absorbátore.
'''Jadrový reaktor sa počas prevádzky nachádza v troch stavoch:
a)	podkritický stav
b)	kritický stav
c)	nadkritický stav
Na reguláciu rýchlosti štiepenia sa používa tzv. moderátor napr. ťažká voda, grafit, berýlium a absorbátor napr. H3BO3 (kyselina boritá).
Typy jadrových reaktorov
Existuje viacero kritérií, na základe ktorých sa jednotlivé typy jadrových reaktorov od seba líšia. Ide napr. o rozdelenie:
V súčasnosti sú známe 4 generácie reaktorov, I. predstavuje úplné začiatky a prvé výskumné reaktory, II. väčšinu svetových reaktorov, ktoré vznikali medzi rokmi 1965-1999, III. technické vylepšenia II. generácie po roku 1996 a III+. generácia ďalšie vylepšenia po roku 2017.
Antal (priezvisko)
Antal je priezvisko, rozšírené na Slovensku. Najčastejšie je v Dunajskej Strede, Klenovci (okres Rimavská Sobota), Rimavskej Sobote a Piešťanoch. Antal je maďarský variant mena Anton.
Známi nositelia
Pozri v článku Antal.
Iné infekčné choroby (MKCH-10)
B99: INÉ INFEKČNÉ CHOROBY patria do I.kapitoly MKCH-10 - Infekčné a parazitárne choroby (MKCH-10, A00 - B99).
Askanios (syn Aretaóna)
Askanios (Askanios) je v gréckej mytológii syn Aretaóna, vodca Frýgov v trójskej vojne. Askanios a Forkys z ďalekej Askanie (kedysi krajina pri jazere Askania v dnešnom Turecku) velili vojsku Frýgov, ktoré prišlo podporiť Tróju v boji proti spojeným achájskym vojskám. Epický básnik Homér uvádza, že Frýgovia v trójskej vojne vynikali v boji s mečom. Podľa Pausania ich telo chránil akýsi dvojdielny vojenský korzet, ktorý im v boji zabezpečoval dostatočnú ochranu a preto sa zaobišli aj bez štítu.
Homérova Iliada o osude Askania mlčí. Jeho spolubojovník Forkys umiera v sedemnástom speve, v bitke, keď Frýgovia pod vedením trójskeho princa Hektora bojujú s Achájcami o telo achájskeho hrdinu Patrokla.
San Carlos de Bariloche
San Carlos de Bariloche alebo Bariloche je mesto v argentínskej provincii Río Negro. Je hlavným mestom departmentu Bariloche a najväčším mestom provincie. Leží na úpätí Ánd obklopené jazerami (Nahuel Huapi, Gutierrez, Mascardi) a horami (Oto, Catedral, Lopez). Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 109 305 obyvateľov. Pre svoju polohu v zelenej horskej krajine je významným strediskom cestovného ruchu s návštevnosťou približne milión turistov za rok. Mesto je známe svojimi lyžiarskymi strediskami v Cerro Catedral, ale tiež aj svojím okolím.
2. storočie
2. storočie je storočie, ktoré trvalo od roku 101 do roku 200.
San Carlos de Bariloche
Názov Bariloche pochádza z mapučského slova Vuriloche čo znamená "ľudia za horou". Mesto bolo založené v roku 1902.
Passy-sur-Marne
Passy-sur-Marne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Passy-sur-Marne má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Pohlavné rozmnožovanie
thumb|[[Spermia oplodňujúca vajíčko je začiatkom vzniku nového jedinca s jedinečnou genetickou výbavou]] Pohlavné rozmnožovanie (iné názvy: pohlavné množenie, sexuálne rozmnožovanie/množenie, generatívne rozmnožovanie/množenie, sexuálna reprodukcia, generatívna reprodukcia, amfigónia) je rozmnožovanie, pri ktorom vzniká dcérsky organizmus, ktorý zvyčajne nesie kombináciu genetického materiálu dvoch iných (rodičovských) organizmov. Pri pohlavnom rozmnožovaní väčšinou vzniká organizmus s novou, unikátnou genetickou výbavou, ktorá nikdy nie je úplne totožná s genetickou výbavou rodičov. Pohlavné rozmnožovanie výrazne urýchľuje priebeh evolúcie.
V širšom zmysle zahŕňa termín pohlavné rozmnožovanie každý typ rozmnožovania, pri ktorom sa nový jedinec vyvíja z gamét (teda nie zo somatických buniek) a to aj v prípadoch, že nedošlo k oplodneniu. Okrem klasickej eugamie teda pohlavné rozmnožovanie v tomto poňatí zahŕňa aj partenogenézu a merospermiu.
Pri izogamii sú gaméty rovnakej veľkosti a tvaru. Naopak pri oogamii je samičia pohlavná bunka vajíčko výrazne väčšia a tvarovo odlišná ako samčia pohlavná bunka spermia.
Genetické pozadie pohlavného rozmnožovania
Vlastnosti každého živého organizmu sú určené jeho deoxyribonukleovou kyselinou – DNA. Najväčšia časť DNA je u eukaryotických organizmov obalená jadrovou membránou. Určité úseky DNA sa nazývajú gény (alebo tzv. kódujúce úseky). DNA v jadre eukaryotov nie je tvorená jedinou spojenou molekulou (tak je tomu u prokaryotov), ale je rozdelená do samostatných, rôzne dlhých úsekov. Tieto úseky sú v spojení s bielkovinami formované do hmoty, ktorá sa nazýva chromatín. V čase delenia bunky sa chromatín mení na zreteľne odlíšiteľné útvary – chromozómy. Termín chromozómy sa používa pre označenie útvarov jadrovej DNA aj v čase, keď sa bunka nedelí a jej DNA je len vo forme chromatínu. Počet chromozómov je u rôznych organizmov rôzny. Pri delení buniek do dcérskych buniek prechádzajú celé chromozómy, a teda všetky gény umiestnené na jednom a tom istom chromozóme prechádzajú do potomstva spoločne. Najbežnejším typom delenia bunky, mitotickým delením, získavajú dve novovzniknuté bunky rovnaký počet chromozómov ako materská bunka.
Ploidia
Pohlavné rozmnožovanie primárne vzniklo preto, aby bolo organizmom umožnené tvoriť potomstvo s unikátnou genetickou výbavou. To je možné dosiahnuť buď výmenou génov medzi dvoma organizmami, alebo (a to je častejší prípad) spojením buniek dvoch organizmov, z ktorých každý nesie svoje gény. Počet génov, ktoré, pokiaľ sú všetky funkčné, pokrývajú všetky životné funkcie organizmov, sa nazýva haploidný počet. Haploidný počet je minimálny počet génov, ktoré môže živý organizmus vo svojich bunkách obsahovať. Väčšina eukaryotických organizmov je však diploidných, čo znamená, že skrývajú vo svojich jadrách dve chromozómové súbory. Je možné mať v jadre viac ako 2 chromozómové súbory, vtedy hovoríme o polyploidii. Polyploidia je však všeobecne nežiaduca, hoci k nej v prírode občas dochádza. Ak by sa však spojili dve bunky s najbežnejšou, diploidnou sadou chromozómov, vzniknutý jedinec by bol tetraploidný, čiže by mal až 4 súbory chromozómov. Preto je dôležité, aby spájajúce sa bunky mali len haploidnú sadu chromozómov a ich spojením by vznikol diploidný jedinec. Z tohto dôvodu vzniklo tzv. redukčné delenie alebo meióza. Meióza je zvláštnym typom delenia, pri ktorej namiesto dvoch dcérskych buniek vznikajú až 4 dcérske bunky, ale každá len s haploidným počtom chromozómov. Meióza je základným spôsobom vzniku pohlavných buniek. Len výnimočne dochádza k opačnej taktike – splývajúce bunky majú diploidné súbory chromozómov a nakrátko vznikne tetraploidný jedinec, z ktorého vznikne redukčným delením haploidné potomstvo. Tento spôsob pohlavného množenia bol pozorovaný napríklad u niektorých kmeňov kvasiniek Saccharomyces cerevisiae.
Meióza
Jednobunkové eukaryotické organizmy, napríklad prvoky alebo kvasinky majú telo tvorené len jednou bunkou. Tá za určitých okolností môže vstúpiť do meiózy za vzniku pohlavných buniek – gamét. U mnohobunkových organizmov však len v niektorých tkanivách zostáva zachovaná schopnosť meiózy. Po meióze alebo pred ňou bunka ešte niekedy prekonáva súbor zmien, ktoré ju pripravujú na úlohu pohlavnej bunky. Pridávajú sa jej napríklad organely slúžiace na pohyb.
Pohlavie
Nie každá haplidná bunka sa môže spojiť s každou. Možné je spojenie len dvoch buniek rozdielneho pohlavia. Pohlavie je vlastnosť zabraňujúca spojiť sa gaméte s gamétou, ktorá má rovnakú túto vlastnosť. Väčšinou je pohlavie dané geneticky, no k jeho vývoju či dokonca zmene môže dôjsť až v priebehu života. Ak je jedinec schopný tvoriť samčie aj samičie pohlavné bunky, hovoríme o obojpohlavnosti (hermafrodizme). K jednopohlavnosti, čiže k vzniku dvoch oddelených pohlaví došlo pravdepodobne v súvislosti s anizogamiou (nerovnakými pohlavnými bunkami) a prenášaním mimojadrových génov, ktoré v drvivej väčšine prípadov odovzdávajú potomstvu iba samice.
Mechanizmy brániace medzidruhovému kríženiu
Okrem pohlavia, ktoré zabraňuje okamžitému kríženiu pohlavných buniek toho istého jedinca, existujú tiež mechanizmy na molekulárnej úrovni, ktoré bránia kríženiu naopak príliš odlišných jedincov, čiže jedincov patriacich do nepríbuzných taxónov. Jedným z najjednoduchších mechanizmov je rôzny počet chromozómov v pohlavných bunkách, pretože diploidné organizmy sa navzájom často veľmi líšia v počte chromozómov (napríklad človek má 46 chromozómov a gorila 48 chromozómov). Ďalšou zábranou je funkčná odlišnosť chromozómov rôznych druhov. Napriek tomu niektoré vývojovo príbuzné druhy je možné krížiť, hoci ich gaméty majú odlišné počty chromozómov. Napríklad koňa s 30 chromozómami v pohlavnej bunke je možné skrížiť so somárom, ktorý má v gaméte 29 chromozómov. Ich potomok (mul alebo mulica) má však nepárny počet chromozómov – 59 a preto nie je schopný tvoriť pohlavné bunky a ďalej sa množiť. Blízko príbuzné druhy s rovnakým počtom chromozómov sú však schopné plodiť plodné potomstvo.
Stretnutie pohlavných buniek
Jedným z problémov pohlavného rozmnožovania je dopraviť bunky dvoch pohlaví k sebe a dosiahnuť, aby sa spojili. Bunka rozozná bunku iného pohlavia na základe chemotaxie, no chemotaxia funguje len na malé vzdialenosti. Premiestnenie buniek opačných pohlaví do takej blízkosti, aby sa mohla uplatniť chemotaxia, musia preto zabezpečiť jedince samotné.
Niektoré druhy len rozptýlia svoje pohlavné bunky do okolia a ich vzájomné stretnutie je ponechané čisto na náhode. Takúto stratégiu využívajú napríklad vetrom opelivé rastliny, alebo ostnatokožce (Echinodermata). Jednou z jej nevýhod je však nutnosť obrovskej nadprodukcie pohlavných buniek, pretože len málo z nich sa v takom veľkom priestore úspešne stretne. Väčšina druhov teda vyvinula ďalšie mechanizmy, ako zariadiť stretnutie pohlavných buniek. Väčšinou sa v nich uplatňujú rodičovské jedince, ale niekedy aj ďalšie jedince či dokonca jedince ďalších druhov (napr. hmyzom opelivé rastliny). Za týmto účelom sa vyvinuli primárne a sekundárne pohlavné znaky a u živočíchov sexuálne správanie.
Prokaryoty
Prokariotické organizmy – organizmy bez pravého jadra sa delia na dve domény, archaea a baktérie. Vývojovo staršie archey sa rozmnožujú výlučne nepohlavne. Baktérie už majú mechanizmy na cielenú (nielen mutačnú) zmenu svojho genetického materiálu, ale nemožno u nich hovoriť o pohlavnom rozmnožovaní v pravom zmysle slova. V drvivej väčšine prípadov sa baktérie rozmnožujú nepohlavne, jednoduchým delením. U mnohých druhov pohlavný cyklus nebol nikdy pozorovaný. Zriedkavo môže dôjsť k prenosu genetického materiálu medzi dvoma bakteriálnymi bunkami. Existujú tri spôsoby takéhoto prenosu: konjugácia, transdukcia a transformácia. Vo všetkých troch prípadoch však ide iba o jednosmerný prenos DNA z jednej bunky do druhej. Bunka, ktorá genetický materiál odovzdáva, sa niekedy označuje ako "samčia" a prijímajúca bunka ako "samičia", ale nejde o pohlavie v pravom zmysle. Keďže u prokaryotov nie je možné redukčné delenie (meióza), genóm akceptora sa stáva nadpriemerne veľký a objavuje sa tendencia rýchlo ho obnoviť na pôvodnú veľkosť. Len zriedkavo sa zdvojený genóm prenáša aj na potomstvo, ktoré vzniká ďalším delením bunky.
Eukaryoty
U eukaryotických organizmov vo väčšine prípadov poznáme pohlavné aj nepohlavné rozmnožovanie. Nepohlavné rozmnožovanie sa často odohráva v stálych, nemenných podmienkach a pri zhoršených podmienkach prechádzajú organizmy k pohlavnému rozmnožovaniu. U stavovcov však už výrazne prevláda pohlavné rozmnožovanie a cicavce sa takmer výlučne rozmnožujú pohlavne; len veľmi zriedkavo u nich dochádza k polyembryonii, rozdeleniu zygoty na dve alebo viac geneticky totožných buniek, z ktorých sa potom vyvinú jednovaječné dvojčatá, trojčatá, atď. U niektorých organizmov meióza predchádza bezprostredne vzniku gamét, u iných, napríklad u bazídiových húb meióza nasleduje krátko po vzniku zygoty.
Prvoky
Prvoky sú jednobunkové organizmy a takmer celý život prežívajú buď v haploidnom, alebo v diploidnom stave. Netvoria pohlavné bunky v pravom zmysle slova. Ich rozmnožovanie je väčšinou nepohlavné, delením, vyskytujú sa však aj tri typy pohlavného rozmnožovania: gametogamia, gamontogamia a autogamia. Zvláštnym prípadom gamontogamie je konjugácia, rozšírená u nálevníkov (Ciliophora) a kvasiniek.
Rastliny a huby
Samičia pohlavná bunka u rastlín sa nazýva oosféra, samčie bunky sú spermatozoidy alebo spermie. U nekvitnúcich rastlín je oplodnenie viazané na vodné prostredie, v ktorom spermatozoidy priplávajú k vajcovej bunke a oplodnia ju. Suchozemské semenné rastliny sú odkázané na prenos samčích pohlavných buniek k samičím vetrom alebo živočíchmi. Semenné rastliny majú vajíčko mnohobunkové a predstavuje v podstate samičí gametofyt. Samotná samičia generatívna bunka oosféra sa vytvára až vnútri vajíčka. U nahosemenných rastlín sa peľové zrnko zachytáva na vajíčku a dovnútra vnikne za pomoci tzv. polinačnej kvapky. Tento jav sa nazýva opelenie. U krytosemenných rastlín sa za opelenie považuje prenos peľového zrnka na bliznu. Po oplodnení vzniká zygota, z ktorej u nekvitnúcich rastlín vyrastá rovno pohlavná generácie – sporofyt a u kvitnúcich vzniká zárodok – embryo, z ktorého za vhodných podmienok vyrastie nová rastlina.
Pokiaľ je rastlina schopná produkovať samičie aj samčie pohlavné bunky, nazýva sa jednodomá. Pokiaľ každý jedinec produkuje len jeden typ pohlavných buniek, hovoríme, že je dvojdomý.