cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Argentínske tango
Argentínske tango je hudobný a tanečný štýl, ktorý pochádza z druhej polovice 19. storočia z dvoch veľkých prístavov oblasti Río de la Plata - Buenos Aires (Argentína) a Montevideo (Uruguaj). Tango pravdepodobne vzniklo zmiešaním ľudovej hudby mnohých európskych krajín: Taliansko, Rusko, Nemecko, Španielsko, Poľsko - prisťahovalci) a hudby miestnych kreolov, černochov a indiánov. Vyznačuje sa vášňou, ale i nostalgiou a melanchóliou, zvukovú osobitosť mu dodáva hudobný nástroj bandoneón. Medzi jeho významné osobnosti patria spevák a skladateľ Carlos Gardel, skladateľ Mariano Mores a umelci Osvaldo Pugliese a Astor Piazzolla. Medzi najznámejšie orchestre možno zaradiť (podľa mena umeleckého šéfa): Lomuto, D'Arienzo, Di Sarli, Di Paulo, Canaro, Firpo, Pugliese, Piazzolla, ďalej Color Tango, Gotan Project, Bajo Fondo a ďalšie.
V dnešnej dobe je tango rozšírené takmer po celom svete. Má rôzne formy, napr. koncerty tangových kapiel, tanečné alebo divadelné predstavenia alebo vystúpenia profesionálnych aj amatérskych tanečných párov, tanečné lekcie a kurzy pre verejnosť a tanečné večery - milongy.
Klasické tango a argentínske tango
Klasické tango je relatívne často tancované a vyučované ako jeden zo štandardných spoločenských tancov, s argentínskym tangom však má spoločného len málo. Vzniklo na začiatku 20. storočia vo Veľkej Británii, kde bolo pôvodne argentínske tango upravené a zavedené medzi štandardné tance. Zostala hudba (2/4 takt s výraznejším rytmom) a celková nálada tanca. Rozdiel je medzi držaním tela a charakterom krokov - argentínske tango má typické latinskoamerické držanie tela, tanečníci sa držia hruďou a tvárou oproti sebe v prirodzenom držaní – objatí, zboku pripomína písmeno „H“ alebo „A“, tanec je postavený na spoločnej plynulej tanečnej chôdzi a na improvizácii bez predpísaných pravidiel. Oproti tomu európske tango má tesnejšie držanie spodnej časti tela, pričom tanečníci majú hornú časť tela a hlavy odvrátené od seba (do tvaru písmena „Y“) s typickou polohou partnerky ľavej ruky s palcom pod partnerovým ramenom, tanec má prísnejší sled krokov a niektoré figúry sú sprevádzané prudkými pohybmi hlavou. Táto európska verzia patrí medzi súťažné štandardné tance.
Najznámejšie tangá na svete
Medzi najznámejšie tangá na svete nepochybne patrí La Cumparsita (Rodrigues, 1916) a El Choclo (Villoldo, 1915).
Sliver
Sliver môže byť:
Savo Milošević
Savo Milošević (po srbsky:Саво Милошевић) (* 2. september 1973, Bijeljina, Bosna a Hercegovina, Juhoslávia) je bývalý srbský futbalový útočník.
Je najlepším strelcom a hráčom, s najväčším počtom štartov pre Národné futbalové mužstvo Srbska a Čiernej Hory. Po Majstrovstvách sveta 2006 ukončil reprezentačnú kariéru. Svoj úplne posledný zápas odohral 19. novembra 2008 v priateľskom zápase proti Bulharsku. V tomto zápase strelil dva góly a nepremenil dva pokutové kopy.
Na klubovej úrovni Milošević hrával za FK Partizan (1992-95), Aston Villu (1995-98), Taragozu (1998-2000 a 2002), Parmu (2000-01), Espanyol (2002-03), Celtu Vigo (2003-04), Osasunu (2004-2007) a Rubin Kazaň (2008).
Reprezentoval Juhosláviu na Eure 2000 a na Majstrovstvách sveta v rokoch 1998 a 2006.
NGC 1445
NGC 1445 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Morotopithecus
Morotopithecus (pomenovaný podľa sídla Moroto v Ugande) je rod hominoidovcov; jediným druhom je † Morotopithecus bishopi. Niekedy sa zaraďuje do samostatnej čeľade Morotopithecidae alebo pod rod afropitek. Je to jeden z možných fylogenetických predchodcov dnešných ľudoopov, prvý známy hominoidovec so synapomorfickými znakmi dnešných členov hominoidovcov. Datuje sa do obdobia 20,6 miliónov rokov, vážil cca. 40-50 kg a podobal sa ľudoopiciam.
Le Broc (Alpes-Maritimes)
Le Broc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Matematický koprocesor
Matematický koprocesor alebo numerický koprocesor, niekedy skrátene iba koprocesor (angl. numeric coprocessor, math coprocessor skr. MCP alebo floating-point unit skr. FPU) je koprocesor určený na vykonávanie operácií s číslami s pohyblivou desatinnou čiarkou. Niektoré typy matematických koprocesorov sú schopné vykonávania aj zložitejších matematických operácií. Matematický koprocesor môže byť implementovaný ako samostatná jednotka alebo môže byť súčasťou CPU. V minulosti neobsahovali procesory žiadny zabudovaný mechanizmus na spracovanie čísel s pohyblivou desatinnou rádovou čiarkou. Spracovanie týchto čísel bolo realizované externým matematickým koprocesorom alebo bolo emulované mikroprogramom v aritmeticko-logickej jednotke procesora. Vykonávanie operácií s číslami s pohyblivou desatinnou čiarkou emuláciou v ALU je však oveľa pomalšie a navyše zaťažuje hlavný procesor. Hoci je možné softvérovou emuláciou matematického koprocesora ušetriť výrobné náklady, v súčasných procesoroch pre osobné počítače je matematický koprocesor integrovaný v mikroprocesore. To bolo umožnené vďaka prudkému poklesu výrobných nákladov v posledných rokoch.
Lamborghini Countach
Lamborghini Countach je superšportový automobil, ktorý v rokoch 1974 až 1990 vyrábala talianska automobilka Lamborghini. Vyrábal sa vo verzií kupé a bolo vyrobených niekoľko, dnes vzácnych kusov roadster. Countach je nástupcom Lamborghini Miura (1966-1972) a bol predstavený v roku 1971 na Ženevskom autosalóne.
Názov
Slovo countach (vyslovuj "kuntáš") je v Piemontskej nárečovej taliančine pomenovanie alebo zvolanie na pekné dievča, dievča za ktorým sa každý otočí. Taktiež to môže znamenať "hej" alebo "jej", teda niečo ako citoslovcia nadšenia, krásy. Hovorí sa, že názov Countach vznikol náhodou, keď na autosalóne po odkrytí auta niekoľko ľudí zvolalo Countach. Názov modelu, pôvodne označovaného Lamborghini LP500, sa tak výnimočne zmenil na iný, než zaužívaný, keďže v ostatných prípadoch vždy automobilka použila meno býka - Aventador, Murciélago, Diablo... Označenie modelov LP (Longitudinale Posteriore = v preklade pozdĺžne uložený (motor)) označuje uloženie motora pozdĺžne.
Dizajn
náhľad|vľavo|Rozmerný spojler mal riešiť problémy so stabilitou náhľad|vpravo|Model LP400 náhľad|vpravo|Vertikálne otváracie dvere si Lamborghini osvojilo Na svoju dobu veľmi odvážny, no kritikou i zákazníkmi pozitívne prijatý dizajn navrhol dizajnér Marcello Gandini od Bertone. Práve v modeli Countach bolo prvýkrát použité prvky, charakteristické pre väčšinu nasledujúcich modelov Lamborghini, predovšetkým však vertikálne výklopné dvere. Tie boli síce prvý raz použité v roku 1968 pri modeli Alfa Romeo Carabo (dizajnérom bol práve Marcello Gandini) a neskôr na limitovanej verzií Alfa Romeo 33 Stradale, no Countach bol prvé produkčné vozidlo. Odvážny bol aj hranatý dizajn s ostrými prvkami.
Countach mal v prvom rade vyzerať rýchlo a moderne, hoci v konečnom dôsledku bola rýchla jazda s týmto vozidlom veľmi náročná. Ostré hrany karosérie spôsobovali výraznú náchylnosť na bočný vietor a veľký aerodynamický odpor (Cx až 0,44), ktorý spôsoboval výraznú nestabilitu jazdy pri rýchlostiach nad 200 km/h. Slabý prítlak spôsoboval nedostatočnú adhéziu prednej nápravy, na ktorý „trpel“ aj predchodca, model Miura. Požiadavka umiestnenia motora v strede, ktorý bol rovnako prebratý z Miury, si vyžiadala posunutie sedadiel čo najviac do prednej časti a cestujúci tak mali nohy až pod prednou kapotou.
Interiér bol pri pôvodnom koncepte LP500 ešte futuristickejší, než zovňajšok a obsahoval napríklad digitálny tachometer či škrupinové sedadlá. Väčšina z prvkov sa do produkčných modelov nedostala a namiesto toho vznikol na cenu auta pomerne lacne vyzerajúci interiér. Digitálne prístroje v tej dobe neboli na dostatočnej úrovni a pravdepodobne by trpeli častými poruchami, rovnako ako použité kúrenie či klimatizácia. Keďže dizajn nebol nijako prispôsobený praktickosti či jazdným vlastnostiam, museli byť vykonané rázne zmeny. Pri modeli LP400S pribudlo príplatkové krídlo, širšie pneumatiky s lepšou trakciou a menšie úpravy aerodynamiky. Problémy sa však zďaleka ani pri posledných modeloch nedali nazvať vyriešené. Aj napriek tomu, že Countach bol nepraktický, nepohodlný, nekvalitne vyrobený a vyžadoval si veľké jazdecké umenie, stal sa ikonou a túto pozíciu si držal až do príchodu Ferrari F40. Odpoveďou na túto výzvu bol však už model Diablo.
Vývoj
Vývoj nového modelu si vyžadovala potreba obmeny starnúcej Miury a Ferruccio Lamborghini preto zadal konštruktérom úlohu vytvoriť ľahký, superšportový automobil s vidlicovým dvanásťválcom uprostred. Auto malo jazdiť rýchlosťou 200 míľ za hodinu, teda malo pokoriť 320 km/h. Podvozok navrhol Paolo Stanzini, autor Maserati Tipo 61 Birdcage a dizajn prevzal do rúk opäť Marcello Gandini. Projektu pod pracovným názvom Progetto (Projekt) 112 šéfoval Paolo Stanzani, ktorý splnil konštrukčné požiadavky Lamborghiniho a výsledkom bol prototyp LP5000 (neskôr sa nazýval LP500, pravdepodobne kvôli Lamborghinimu, ktorý uprednostňoval trojčíslia). Pri modeli Countach bolo zaujímavé umiestnenie prevodovky medzi sedadlami, čo umožnilo lepšie rozložiť hmotnosť.
LP500
náhľad|vľavo|Druhý exemplár Countach-u Stanzani umiestnil pozdĺžne do stredu vozidla motor V12 s objemom 4971 cm3, ktorý dosahoval výkon 440 koní pri 7500 ot./min. Prototyp predstavili v roku 1971 na autosalóne v Ženeve, kde po odkrytí prvý raz zaznelo slovo Countach. Žltý prototyp dizajnéra Marcella Gandiniho šokoval radikálnym, futuristickým, ale čistým dizajnom so spomínanými výklopnými dvermi a ostrými rysmi. To bolo po ladných a elegantných krivkách Miury naozaj odvážne, experimentovanie sa však Gandinimu vyplatilo a Countach rozdelil svet na dva tábory; jedni ho nenávideli, iní zas milovali. Veľkú pozornosť spôsobil aj interiér s digitálnymi prístrojmi, no tie Lamborghini použilo až pri modeli Aventador, teda o 40 rokov neskôr.
José Manuel Reina
José Manuel Reina Páez známy aj pod menom José Manuel Reina či Pepe Reina, prípadne José Reina (* 31. august 1982, Madrid) je španielsky futbalový brankár, ktorý reprezentoval Španielsko na Majstrovstvách sveta 2006 a Majstrovstvách Európy 2008. V súčasnosti hráva za taliansky klub SSC Neapol.
V reprezentácií debutoval 17. augusta 2005 v priateľskom zápase proti Uruguaju, ktorý Španielsko vyhralo 2 – 0.
Lamborghini Countach
LP400 (1974-1977)
náhľad|vľavo Model LP400 s menej výkonným motorom zo staršej Miury sa na trhu objavil v roku 1974 (predstavený na autosalóne v Ženeve 1973). Problémy s chladením pohonnej jednotky boli odstránené chladiacimi otvormi pre chladiče, ktoré však narušili čistý dizajn a ešte viac zhoršili aerodynamiku. Tým klesla aj maximálna rýchlosť pod 300 km/h, hoci len málokto sa kvôli nestabilite odvážil jazdiť rýchlejšie ako 200 km/h, kedy sa auto stávalo neovládateľné. Motor sa pri vyššej vonkajšej teplote prehrieval, pneumatiky nedržali a pri 260 km/h (testované konštrukčné maximum) bol predok auta kvôli nedostatočnému prítlaku takmer celý vo vzduchu.
V modeli LP400 sa už nevyskytoval futuristický interiér, ale na pohľad oveľa lacnejší. Spolu bolo vyrobených 157 kusov LP400 a na prianie zákazníkov bolo vyrobených aj niekoľko kusov v prevedení roadster. Na aute pri skúšobnej jazde bola prekonaná rýchlosť 309 km/h, tento údaj je však nepotvrdený a samotný výrobca udával 260 km/h a zrýchlenie z 0 na 100 km/h za menej než 5,5 s.
V roku 1974 po predstavení LP400 predal Ferruccio Lamborghini svoj podiel vo firme a zrušil všetky kontakty s výrobou vozidiel. Venoval sa pestovaniu kvalitného vína a kúpil si ešte niekoľko kusov Countach-u. Automobilku zrejme opustil pre psychické vyťaženie a nespokojnosť s novým modelom Countach, ružová nebola ani finančná vízia automobilky.
LP400S (1978-1982)
náhľad|vľavo|Veľký spojler obmedzoval max. rýchlosť V roku 1978 vznikol typ LP400S s motorom, ktorý mal znížený výkon na 261 kW (355 koní). Ovládaniu a jazdným vlastnostiam však pomohli širšie pneumatiky Pirelli P7 a krídlo v tvare V, ktoré bolo však za príplatok. Lepšia ovládateľnosť a stabilnejšie jazdné vlastnosti umožnili bezpečnejšie dosiahnuť rýchlosť 250 km/h. Napriek zníženiu maximálnej rýchlosti o skoro 20 km/h si ho objednala väčšina zákazníkov a bolo predaných spolu 237 kusov.
Tento typ vznikol vďaka požiadavkám prominentného kanadského zákazníka Waltera Wolfa, ktorý vyžadoval najmä nízkoprofilové extrémne široké pneumatiky Pirreli P7 (205/50 VR 15 vpredu, 345/35 VR 15 vzadu) a nové disky na kolesá. To si vyžiadalo modifikáciu bŕzd, zavesenia, odpruženia a blatníkov, resp. podbehov kolies. Typ LP400S sa vyrábal v troch verziách; druhá verzia mala oproti tej základnej znížený podvozok a tvrdšie pruženie, tretia séria mala zvýšený priestor v kabíne o 3 centimetre a vrátila sa pôvodná výška podvozku a tuhosť tlmičov.
V prvej sérií bolo vyrobených 50, v druhej 105 a v tretej 82 kusov. V roku 1981 bol vykonaný test maximálnej rýchlosti (bez zadného spojleru) a auto oficiálne dosiahlo rýchlosť 286 km/h, čím vytvorilo nový rekord. Lamborghini sa však o jeho zapísanie nesnažilo.
LP500S (1982-1985)
Model LP500S bol predstavený v roku 1982 opäť na autosalóne v Ženeve. Exteriér i interiér prešli len minimálnymi zmenami, no v skutočnosti bol LP500S veľmi rozdielny od predchodcu LP400S. Logickým krokom bolo zvýšenie výkonu a v Lamborghini preto navrhli úplne nový motor V12 s objemom 4754 cm3, ktorý dosahoval rovnaký výkon pri vyšších otáčkach a bol využiteľný vo väčšom rozmedzí otáčok. Motor mal kultivovanejší chod a bol úspornejší než pôvodný 3,9-litrový agregát. Auto sa síce výkonom priblížilo ku konceptu LP500, no jeho maximálna rýchlosť sa zastavila niekde nad úrovňou 250 km/h. Výrazne ju obmedzoval veľký spojler, široké pneumatiky, aerodynamike neprospešné nasávacie otvory i vyššia hmotnosť, ktorá narástla vďaka ťažšiemu motoru, novému prídavnému rámu a ťažkým hliníkovým kolesám. Exteriér prešiel minimálnymi zmenami v podobe nových spätných zrkadiel, k dispozícií bol predný spliter (spojler) a menšou kozmetickou úpravou prešli aj zadné svetlá. Interiéru pribudli pohodlnejšie sedadlá, luxusnejšia koža a nejaká elektronika. Okrem toho vertikálne otvárajúce sa dvere dostali nové pánty, takže otváranie bolo oveľa jednoduchšie.
5000QV (1985-1988)
náhľad|vľavo|5000 QV zozadu
Model 5000 QV bola odpoveď na konkurenčné auto od Ferrari, model Testarossa. Countach začal rovnako ako Testarossa využívať v motoroch priame vstrekovanie a 4-ventilovú techniku (QV = Quattro Valvole, čo je v preklade z taliančiny štyri ventily), na 5,2 litra bol zvýšený aj jeho objem. Výkon sa zvýšil na 455 koní a spotreba sa z pôvodných 30 litrov na sto kilometrov znížila na 25 l/100 km. Countach s novým výkonnejším motorom dosahoval (na pneumatikách s nízkym odporom a odmontovaným zadným krídlom) maximálnu rýchlosť 295 km/h, no vďaka vyššiemu prítlaku bolo možné bezpečne dosahovať rýchlosť 250 km/h. Stále komplikované ovládanie vo vyšších rýchlostiach čiastočne riešili aerodynamické úpravy karosérie - veľký predný spliter (spojler), pri americkej verzií aj špeciálny nárazník, ktorý mal ešte zlepšiť pritlak. Úpravami prešla predná maska aj zadná časť auta, nové bolo rozmiestnenie nasávania, lepšie bol umiestnený spojler a pribudli nové svetlá (zadné).
Typ 5000QV (500QV) sa predával od roku 1985 do roku 1988 a verzie pre americký trh mali okrem nárazníka aj iné vstrekovanie (európske mali vertikálne karburátory Weber, americké využívali vstrekovanie Bosch KE-Jetronic). V roku 1986 dosiahol na svojom 5000QV pilot F1 Pierluigi Martini rýchlosť 314 km/h.
25 Anniversary (1988-1990)
náhľad|vľavo|Motor v 25 Anniversary
Evoluzione
Model Evoluzione predstavuje testovací prototyp, na ktorom sa skúšali všetky nové nápady konštruktérov Lamborghini. Evoluzione bol navrhnutý a postavený v roku 1987 pod vedením Horacia Paganiho, ktorý zmenou oceľového rámu na kompozitový materiál vozidlo výrazne odľahčil. Evoluzione využíval vyladený motor z 5000QV s výkonom 490 koní, ktorý len 980 kg ťažkému automobilu umožňoval dosiahnuť rýchlosť až 330 km/h, čo bol nový rekord Lamborghini. Prototyp mal brzdy s ABS (prvý raz na Lamborghini) a nové pneumatiky a všetky úpravy vystrelili cenu do oblasti nepredajnosti. Cena uhlíkových vlákien i technických noviniek bola vtedy príliš vysoká.
LP500 Turbo S Prototyp
Model LP500 Turbo S bol vyrobený iba v 2 exemplároch; prvý bol prototyp a druhý v podstate hotový voz. Prototyp už však neexistuje. V tej dobe použilo Lamborghini vôbec po prvýkrát turbo na svojom motore s objemom 4,2 litra, ktorý za pomoci biturba dosiahlo výkon až 748 koní, čím sa až do roku 2013, kedy ho o 2 k tromfla limitovaná edícia Aventadoru - Veneno, jednalo o najvýkonnejšie Lamborghini.
Porovnanie a špecifikácia
náhľad|vpravo|Interiér Countachu
Olvár
Olvár je potok v Honte, na území okresov Veľký Krtíš a Levice. Je to pravostranný prítok Ipľa a má dĺžku 18,5 km.
Prameň: v Krupinskej planine, v podcelku Dačolomská planina, na území obce Hrušov na západných stráňach Kostolného vrchu (454,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 405 m n. m.
Smer toku: po sútok s Klenianskym potokom prevažne na juhozápad, odtiaľ k sútoku s Berinčekom na juh, potom opäť na juhozápad
Geomorfologické celky: 1.Krupinská planina, podcelok Dačolomská planina, 2.Podunajská pahorkatina, podcelok Ipeľská pahorkatina, časť Ipeľská niva
Prítoky: sprava občasný tok z oblasti Hrabového vŕšku, zľava Kleniansky potok (237,5 m n. m.), Berinček
Ústie: do Ipľa na území mesta Šahy (pri časti Tešmák) v nadmorskej výške okolo 123 m n. m.
Tóhoku
thumb|Poloha regiónu
Tóhoku je oblasť a región na severe japonského ostrova Honšú. V japončine názov znamená severovýchod, čo presne vystihuje polohu regiónu na ostrove. Oblasť je známa aj pod názvom Mičinoku (みちのく).
Región sa skladá zo šiestich prefektúr, a to Akita, Aomori, Fukušima, Iwate, Mijagi a Jamagata.
Nyírjákó
Nyírjákó je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v Baktalórántházskom okrese.
Má rozlohu 1034 ha a žije tu 968 obyvateľov (2007).
Čúgoku (región)
thumb|Poloha regiónu v Japonsku
Čúgoku je najzápadnejšia oblasť japonského ostrova Honšú a jeden z neoficiálnych japonských regiónov.
Nachádzajú sa tu prefektúry Hirošima, Jamaguči, Šimane a Tottori.
Vlajka Argentíny
thumb|Vlajka Argentíny (tzv. ceremoniálna) left|thumb|Vlajúca vlajka Argentíny
Vlajka Argentíny ma tri vodorovné pruhy – modrý, biely a modrý, v prostriedku je žlté slnko slobody s 32 lúčmi, ktoré vyšlo z mrakov pri prvej veľkej demonštrácii 25. mája 1810 v Buenos Aires, ktorého účastníci požadovali po španielskom vicekonzulovi nezávislosť. Dvojfarebnú vlajku navrhol gen. M. Belgrano roku 1812 podľa kokardy pochádzajúcej z roku 1810 z uniforiem hnutia za slobodu krajiny (buenosaireský pluk Patricios, ktorý odrazil britské intervenčné vojská roku 1807), prijatá bola so získaním nezávislosti krajiny roku 1816; slnko slobody bolo pridané roku 1818.
Plná vlajka so slnkom je tzv. ceremoniálna vlajka (španielsky Bandera Oficial de Ceremonia). Vlajka bez slnka je tzv. ozdobná vlajka (španielsky Bandera de Ornato). Ceremoniálna vlajka musí byť vždy zavesená vyššie ako ozdobná vlajka. Z vexilologického hľadiska je ceremoniálna vlajka národnou, štátnou a námornou vlajkou; ozdobná je alternatívnou národnou vlajkou.
Jiráskova ulica
Jiráskova ulica je ulica:
Európska kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2016
Európska kvalifikácia vo volejbale žien na LOH 2016 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Letné olympijské hry 2016, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa v Ankare, v Turecku v dňoch od 4.9. januára 2016, za účasti 8 tímov. Zápasy sa odohrali v aréne Başkent Voleybol Salonu. Na olympijský turnaj sa kvalifikovalo iba víťazné družstvo. V poradí ďalšie 2 družstvá postúpili na svetovú OH kvalifikáciu.
Kvalifikácia
Kvalifikované družstvá tvorilo okrem družstva hostiteľskej krajiny ďalších 7 družstiev, ktoré sa nachádzali v európskom rebríčku najvyššie (do 5. októbra 2015) a ešte sa na LOH 2016 nekvalifikovali. Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v rebríčku CEV k 5. októbru 2015.
Maintower
náhľad|vpravo|Maintower Maintower je mrakodrap v nemeckom meste Frankfurt nad Mohanom. Je pomenovaný podľa rieky Mohan (), ktorá preteká cez mesto. Postavený bol podľa návrhu, ktorý vypracoval architekt Peter Schweger. Má 56 nadzemných a 5 podzemných poschodí a oficiálne uznávanú výšku 200 m (od úrovne ulice po strechu), ale na streche je ešte upevnený 40 m vysoký vysielač. Vo výške 198 m sa nachádza vyhliadková plošina. Výstavba prebiehala v rokoch 1996 - 1999 a slávnostné otvorenie sa konalo 28. januára 2000. Budova je 4. najvyššou budovou mesta.
Nyírkarász
Nyírkarász je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Baktalórántházai.
Má rozlohu 4143 ha a žije tu 2428 obyvateľov (2007).
Veperec
náhľad|Veperec v Súdovciach Veperec je potok v Honte, preteká územím okresov Krupina a Levice. Je to pravostranný prítok Štiavnice a má dĺžku 18 km.
Prameň: v Štiavnických vrchoch, v podcelku Sitnianske predhorie, na východných svahoch vrchu Malý Gregor (480,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 430 m n. m.
Smer toku: najprv na juh, ďalej na krátkom úseku na juhozápad, potom opäť na juh, od obce Hontianske Moravce k ústiu viac-menej na juhovýchod
Geomorfologické celky: 1. Štiavnické vrchy, podcelok Sitnianske predhorie, 2. Podunajská pahorkatina, podcelok Ipeľská pahorkatina
Prítoky: sprava občasný tok z doliny Studenec, Súdovský potok (161,5 m n. m.), Trstiansky potok (141,0 m n. m.), zľava prítok z lokality Močiar, Lišovský potok, prítok (135,5 m n. m.) spod Starej hory (222,8 m n. m.)
Ústie: do Štiavnice pri obci Hokovce v nadmorskej výške okolo 132 m n. m.
Obce: Súdovce, Hontianske Moravce a Hokovce
Plottes
Plottes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Wales
Wales (slovenská výslovnosť: [vejlz], staršie [uels] či [vels] ; spisovný tvar prídavného mena je waleský  , vyskytuje sa ale aj tvar welšský a nesprávny tvar [bohemizmus] velšský  ; po anglicky Wales - anglická výslovnosť IPA: []; po walesky Cymru - výslovnosť IPA: []) je jedna z konštituentných krajín Spojeného kráľovstva.
Nachádza sa v juhozápadnej časti ostrova Veľká Británia a na ostrove Anglesey. Susedí na východe s Anglickom. Hlavným mestom a zároveň najväčším mestom je Cardiff. Populácia Walesu je približne 3 milióny a je oficiálne bilingválna. Walesky hovoriace obyvateľstvo tvorí približne 20% celého obyvateľstva.
Pôvod názvu
Anglický názov pre Wales pochádza z germánskeho slova Walha, ktoré znamená „cudzinec“ alebo „cudzie“, príbuzné názvu "valašsko". Walesania sami seba nazývajú Cymru, čo pravdepodobne v starej waleštine znamená „krajan“. Názov sa vo waleskej literatúre dlhý čas používal spoločne s Brythoniaid (Briti).
Geografia
Wales sa nachádza na polostrove v stredozápade Spojeného kráľovstva. Má rozlohu približne. Od severu k juhu meria asi a od západu k východu asi. Wales hraničí na východe s Anglickom, a s morom na ostatných troch stranách: s Bristolským prielivom na juhu, sa Prielivom svätého Juraja na západe, a Írskym morom na severe. Waleské pobrežie má dĺžku. Pri pobreží Walesu sa nachádza niekoľko ostrovov, z ktorých je najväčší Anglesey na severozápade.
Najväčšia koncentrácia obyvateľstva a priemyslu sa nachádza v južnom Walese v mestách Cardiff, Swansea a Newport a ich okolí.
Wales je prevažne hornatý, najmä na severe a v strede. Hory boli modelované počas poslednej doby ľadovej. Najvyššie hory vo Walese sa nachádzajú vo Snowdonii. Najvyššou horou Walesu je hora Snowdon.
V strednom Walese sa rozkladá Kambrické pohorie, na ktoré na juhu nadväzuje pohorie Brecon Beacons.
Moderné hranice Walesu a Anglicka sú umelé; boli definované prevažne v 16.storočí na základe feudálnych hraníc. S výnimkou Monmouthshire ako časti Walesu v roku 1968, neboli nikdy schválené v žiadnom referende a neurčila ich žiadna hraničná komisia, a kopírujú Ofov val len približne.
Wales je známy rôznymi krkolomnými názvami obcí, napríklad
Náboženstvo
Druhá najväčšia cirkev vo Walese je rímskokatolícka cirkev (43 000 členov). Pôsobia tu aj iné kresťanské cirkvi. Moslimov je v krajine 24 000, žijú tu aj komunity hinduistov, šikhov, budhistov a židov. Ateistov je v krajine 32,1% a 7,6% svoje náboženstvo neuviedlo.
Dejiny
Oblasť Walesu je už osídlená minimálne 29 tisíc rokov, hoci nepretržité osídlenie začína až po poslednej dobe ľadovej. Vo Walese je mnoho pamiatok z obdobia neolitu (predovšetkým hrobky), ale aj z bronzovej a železnej doby. Prvé písomné historické záznamy pochádzajú od Rimanov, ktorí začali dobývať Wales v roku 48. V tej dobe bola oblasť súčasného Walesu rozdelená na mnoho klanových území. Rimania vybudovali reťaz pevností naprieč južným Walesom a ťažili zlato v Dolaucothi. Tiež založili legionársku pevnosť Caerleon (latinsky: Isca Silurum), z ktorej sa dochoval najzachovalejší amfiteáter v celej Británii. Počas 4. storočia priniesli Rimania do Walesu kresťanstvo. Okolo roku 410 Rimania opustili Britániu a veľká časť nížin vo Walese bola obsadená rôznymi germánskymi kmeňmi. Na druhej strane vzniklo veľa nezávislých waleských štátov, napríklad Gwynedd, Powys, Dyfed a Seisyllg, Morgannwg a Gwent. Tieto štáty pretrvali predovšetkým vďaka vhodným zemepisným podmienkam (hory, rieky) a vytvorili tak základ toho, čo poznáme ako dnešný Wales. V 7. storočí budovali štáty na hraniciach s Anglickom opevnené valy (Wat's Dyke, Offa's Dyke). Po zvyškoch Offa's Dyke vedie dnes rovnomenná turistická trasa naprieč celým polostrovom z južného až na severné pobrežie. Do pohraničných šarvátok medzi obyvateľmi Walesu a Anglicka sa zapojili aj vikinskí nájazdníci. Walesania uzavreli s Vikingami dohodu o spoločnom boji proti anglo-saskej Mercii a dočasne tak zabránili expanzii do Walesu.
Celý stredovek je sprevádzaný bojom s Anglickom, teda s Anglosasmi a neskôr Normanmi. Obsadiť Wales sa podarilo až anglickému kráľovi Eduardovi I. na konci 13. storočia. Eduard spútal Wales kruhom kráľovských hradov a zaviedol titul Princ waleský (Prince of Wales), ktorého držiteľom je nástupník anglického (dnes britského) trónu. Proti anglickej nadvláde sa niekoľkokrát zdvihol odpor, najväčšie povstanie viedol v 15. storočia Owain Glyndŵr, ktorý si uchoval nad Walesom kontrolu po niekoľko rokov. V roku 1536 bol Wales plne pripojený k Anglicku, waleská legislatíva spojená s parlamentom vo Westminsteri.
V 18. storočí začínala priemyselná revolúcia, ktorá Wales hlboko ovplyvnila. Obzvlášť juhovýchodný Wales bol v priebehu 19. storočí veľmi industrializovaný, počet obyvateľov dramaticky narástol. Tieto pôvodne walesky hovoriace oblasti boli postupne poangličtené.
Fotovoltický článok
thumb|Fotovoltické články Fotovoltický článok (nesprávne fotovoltaický článok prevzaté z anglického slova photovoltaic) alebo solárny článok alebo slnečný článok je veľkoplošná polovodičová súčiastka (s podobnou vnútornou štruktúrou ako fotodióda), ktorá priamo konvertuje svetelnú energiu na energiu elektrickú pomocou fotoelektrického javu. Niekedy sa výraz solárny článok či slnečný článok vyčleňuje pre zariadenia špeciálne určené na získavanie energie zo slnečného žiarenia, zatiaľ čo termín fotovoltický článok je všeobecne používaný termín. Oblasť technológie a výskumu týkajúca sa aplikácie fotovoltických článkov sa nazýva fotovoltika.
Fotovoltické články majú mnoho aplikácií. Jednotlivé články sa používajú na napájanie malých zariadení, ako sú napríklad elektronické kalkulačky. Fotovoltické polia generujú elektrinu z obnoviteľného zdroja energie (slnka), ktorá je užitočná najmä v situáciách, kde je nemožné získavať elektrickú energiu zo siete, vo vzdialených elektrických sieťach, v satelitoch na obežnej dráhe a vo vesmírnych sondách, v rádiotelefónoch a v aplikáciach vodných čerpadiel. Fotovoltika sa napriek tomu stále viac rozmáha aj v klasických elektrizačných sústavách.
Fotovoltické články sa (podobne ako iné zdroje elektrickej energie) kvôli dosiahnutiu vyššieho nominálneho napätia a prúdu zapájajú do batérií. Kvôli premenlivému osvetleniu a tým premenlivým výstupným parametrom (výkon, prúd, napätie) je výstup fotovoltických batérií upravovaný (napr. pre pripojenie do rozvodnej elektrickej siete) pripojenou výkonovou elektronikou, ktorá často zahŕňa aj akumulátory.
Princíp
Po dopade fotónu svetla príslušnej vlnovej dĺžky (korešpondujúcej so šírkou zakázaného pásma použitého polovodiča) je vďaka vnútornému fotoelektrickému javu vygenerovaný elektrón-dierový pár, ktorý je separovaný vnútorným elektrickým poľom pn-priechodu a pohybom k jednotlivým elektródam vytvárajú elektrický prúd.
Zdroj energie v nedostupných oblastiach
Keďže hmotnosť obvykle nie je rozhodujúca a rozmery v určitej miere tiež, účinnosť ako kritérium ustupuje a do popredia začína vystupovať cena, pričom však je stále potrebné dodržať vysokú spoľahlivosť.
Energetický zdroj
V tejto aplikácii je prvoradým hľadiskom ekonomická návratnosť, t. j. predovšetkým cena fotovoltických článkov a batérií, čomu je podriadená aj ich účinnosť. Hmotnosť, rozmery sú druhoradé, nižšiu spoľahlivosť je možné riešiť opravami. Pri zapojení fotovoltického zdroja energie do rozvodnej sústavy sa obvykle neuvažuje s použitím akumulátorov a využívajú sa akumulačné a vyrovnávajúce vlastnosti siete.
Materiály použité na výrobu
right|thumb|Fotovoltický článok
Kremík (Si)
Je to najdlhšie používaný a tiež najrozšírenejší materiál na výrobu fotovoltických článkov. Na rozdiel od iných materiálov sa netreba obávať jeho vyčerpania pretože sa nachádza takmer všade. Je to štvrtá najpoužívanejšia surovina na svete, na výrobu solárnych panelov sa však využíva približne iba 1 % z tohto množstva. Používa sa v niekoľkých podobách. right|thumb|Zárodočný kryštál veľmi čistého kremíka
Monokryštalický kremík
Bol prvý materiál ktorý sa začal využívať v praxi. Jeho účinnosť premeny sa zo začiatku pohybovala okolo 6 %. Od roku 1954 do roku 1975 sa v tomto smere nedosiahlo takmer žiadneho pokroku, pretože výskum sa orientoval predovšetkým na vesmírne použitie, od roku 1975 až do roku 1980 sa túto hodnotu podarilo posunúť len o pár percent a hodnota 17 % bola považovaná za neprekonateľnú. Celkový pokrok v týchto rokoch brzdil tiež fakt, že vedci sa sústredili skôr na znižovanie cien ako na zvyšovanie účinnosti. V osemdesiatych rokoch sa stav výrazne zmenil a výsledkom bola účinnosť 35,2 % dosiahnutá v roku 1992 Pekinskou akadémiou vied. Dnes sa v bežnej výrobe dosahuje účinnosť 19%, u niektorých priemyselných výrobcov presahuje 20%. Vďaka dynamickému rozvoju fotovoltiky od začiatku 21.storočia a výstavbe veľkých fotovoltických elektrární dramaticky klesá i cena fotovoltických článkov. V roku 2010 bola priemerná trhová cena približne 1.5 USD/Wp, v roku 2020 iba 0.28 USD/Wp.
Výroba z monokryštalického kremíku
right|thumb|Monokryštál (kmeňové rezivo) na výrobu kremíkových doštičiek left|thumb|200px|Czochralskeho proces
Výroba monokryštalického kremíku
thumb|left|200px|Vyleptané kremíkové doštičky
Zapuzdrenie článkov
right|thumb|Kalkulačka napájaná solárnym článkom z amorfného kremíku
Polykryštalický kremík
Stále viacej využívaný ako vstupný materiál vďaka svojej nižšej výrobnej cene (odpadá proces ťaženia monokryštálu), i keď dosahovaná účinnosť je nižšia než je tomu v prípade monokryštalického kremíka. Laboratórne solárne články dosahujú účinnosť 18,5%, v podmienkach hromadnej výroby však nepresahujú 14%. Doštičky polokryštalického kremíka sú štvorcového tvaru a sú rezané z odlievaného kremíkového ingotu. V priebehu tuhnutia taveniny dochádza k tvorbe rôzne veľkých a orientovaných kryštálov. Polykryštalická štruktúra materiálu dodáva týmto článkom charakteristický vzhľad.
NGC 1496
NGC 1496 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. novembra 1831.
Tomanovské sedlo
Lavínové žľaby
Z Tomanovského sedla nespadá na poľskú stranu žiadny lavínový žľab do časti Kamienisteho žľabu. Na slovenskú stranu však jeden spadá, do miest teraz už bývalého turistického chodníka.
Výhľady
Zo sedla sú pekné výhľady do Tomanovskej doliny, na chrbát Poľskej Tomanovej a do poľskej Tomanowej doliny.
NGC 1496
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,6.
Fotovoltický článok
Rozdielne formy kremíku
náhľad|Test solárnych článkov čiernym svetlom na vesmírnej sonde [[Dawn (sonda)|Dawn]]
Arzenid galitý (GaAs)
Arzenid galitý má ale aj svoje nezanedbateľné prednosti. Za zvýšenej teploty (napr.100 oC) vykazuje len veľmi malé zníženie účinnosti, na rozdiel od kremíka kde je pokles týchto hodnôt už pri takýchto relatívne nízkych teplotách veľmi výrazný. To znamená že jeho použitie bude veľmi výhodné pri vysokoefektívnych koncentračných článkoch. Pri takomto postupe bude potrebné oveľa menej drahého GaAs. Nie je totiž nutné inštalovať velkoplošné solárne jednotky, ale len pomocou odrazu sústrediť viac slnečného žiarenia na menšiu plochu, pritom ani pri takto zvýšenej koncentrácii nestráca GaAs svoju účinnosť. Spomínaný kremík je pri takejto koncentrácii slnečného žiarenia celkom nevyhovujúci. Ďalšia výhoda vyplýva z väčšej hustoty GaAs, tá umožňuje výrobu oveľa tenších článkov (cca o 60 %) bez zníženia ich pohltivosti. Ďalší vývoj v oblasti umožní pravdepodobne použitie tohto materiálu v kombinácii z hliníkom, takéto články sľubujú zvýšenie účinnosti nad 40.7%.
Telurid kademnatý (CdTe)
Pripravuje sa chemickou reakciou kadmia a telúru. Tieto články patria do skupiny tenkovrstvových solárnych článkov CdTe. Tento materiál je považovaný za veľmi nádejný, keďže však jeho výskum prebieha relatívne krátko, významné miesto v solárnej energetike zatiaľ neobsadil. Má veľkú šírku zakázaného pásma a taktiež veľmi dobrú schopnosť absorpcie. Bohužiaľ je v zemskej kôre málo zastúpený a tak sa s ním dá počítať predovšetkým v spotrebnej elektronike, telekomunikačných a navigačných zariadeniach. Pri týchto je dôležitá ekonomická otázka a z tohto hľadiska je CdTe veľmi vhodným materiálom, vďaka svojim vynikajúcim absorpčným vlastnostiam je totiž možné CdTe používať vo veľmi tenkých vrstvách (1,2 až 1,5 µm).
Sulfid kademnatý (CdS)
Tento materiál sa v kombinácii s Cu2S uplatnil predovšetkým v kozmických aplikáciách a to vďaka svojej nízkej hmotnosti. Účinnosti viac ako 10 % bola dosiahnutá pomerne jednoduchými a lacnými postupmi, napriek tomu sa však tento materiál nepovažuje za perspektívny, kvôli svojej nízkej stabilite. Nádejná sa však javí kombinácia s teluridom kademnatým. V USA už boli vyrobené takéto články s účinnosťou presahujúcou 10 %.
Účinnosť
Účinnosť premeny (potenciálne dopadajúceho) svetla na fotovoltický článok na elektrickú energiu je najdôležitejším parametrom článku. Na celkovú účinnosť má vplyv niekoľko parametrov:
K celkovej účinnosti celej fotovoltickej sústavy pristupujú ešte straty v prepojoch medzi článkami, účinnosť výkonovej elektroniky (meniča) prípadne účinnosť ukladania a znovuzískania energie v akumulátoroch.
Keďže osvetlovaná časť článku plní aj funkciu kontaktu a odvádza vyprodukovaný prúd, je dôležité aby kládla čo najmenší odpor a teda aby odvádzala získanú energiu s čo najmenšími stratami. Polovodičová vrstva sa opatruje kovovou mriežkou alebo vodivou priehľadnou elektródou ktoré od nej "preberú" vyrobený elektrický náboj a "odnesú ho preč". Keďže celý tento proces sa odohráva vo svete veľmi malých rozmerov, výroba takýchto článkov vyžaduje veľkú presnosť a precíznosť. náhľad|Vývoj zvyšovania efektívnosti konverzie solárnej energie na elektrickú energiu vybraných výrobcov fotovoltických článkov od roku 1976. Typická účinnosť fotovoltických článkov v závislosti na type substrátu:
Detailnejšie informácie o konkrétnych výrobných programoch sú uvedené na grafe (vpravo). náhľad|Vývoj globálnej priemernej ceny fotovoltických panelov
Cena
Celková cena fotovoltického článku závisí od použitých materiálov a technológií. Články, u ktorých nie je cena prvoradá, sa pripravujú z čistých, často exotických, kompozitných polovodičov v mnohých náročných technologických krokoch. Fotovoltické články pre energetiku naopak využívajú tie najjednoduchšie technológie a využívajú takmer výhradne kremík. Keďže čistý monokryštalický kremík používaný v polovodičovej technológii je pomerne drahý, pre fotovoltické články sa často pristupuje k využitiu lacnejšími technológiami pripravovaného polykryštalického či dokonca amorfného kremíka aj napriek zníženej účinnosti a spoľahlivosti.
Aj vďaka rozvíjajúcej sa solárnej energetike, trhová cena fotovoltických článkov sa dramaticky znižuje. Výrazný pokles cien zaznamenávame od roku 2010. Do roku 2030 je predpokladaný stály mierny pokles ceny a zároveň rast efektivity.
Plánovanie fotovoltického systému
Typický FV systém tvorí rad vzájomne prepojených prvkov. Jeho jadrom sú FV panely generujúce jednosmerný elektrický prúd. Sériovo-paralelne pospájané panely upevnené na podpornej konštrukcii tvoria FV pole. Prúd sa z panelov privádza do DC/AC striedačov, ktoré ho premieňajú na striedavý. Ten sa cez rozvádzač systému rozvádza do elektrickej siete budovy. Súčasťou systému môžu byť aj akumulátory.
Pri plánovaní FV systému treba uviesť do súladu zamýšľané riešenie s miestnymi špecifickými podmienkami. K základným vstupným informáciám na návrh systému patrí: Najdôležitejším vstupným údajom na predpoveď produkcie elektrickej energie je množstvo dostupného slnečného žiarenia.
Optimálna poloha na umiestnenie FV panelov v podmienkach Slovenska a Česka – po započítaní optických strát a negatívneho vplyvu teploty – je pri sklone 36° s južnou orientáciou. Pri sklone 20 až 50° a orientácii JJV až JJZ je však celoročný pokles energetickej produkcie oproti optimu menší ako 5 %. Nominálna konverzná účinnosť v komerčne vyrábaných FV paneloch na báze kryštalického kremíka sa pohybuje v rozpätí 13 až 25%. Pre realistický odhad ročnej produkcie elektrickej energie však treba nominálnu účinnosť korigovať o prevádzkové straty FV systému, spravidla súčiniteľom 0,8.
Na trhu je dostupných viacero plánovacích softvérov, pomocou ktorých je možné simulovať výrobu elektriny za dané obdobie, či pre jednotlivé typy počasia. Softvéry sa samozrejme líšia komplexnosťou, užívateľským rozhraním, či kvalitou vstupných dát použitých pri simulácii. Jednoduchý nástroj pre simuláciu poskytuje napr. online aplikácia Global Solar Atlas alebo PVGIS (oba voľný prístup). Komplexnejšie zhodnotenie (komerčné projekty) poskytujú dátové a softvérové riešenia slovenskej spoločnosti Solargis, ktorej expertné nástroje využívajú developeri pri plánovaní, výstavbe a prevádzke aj tých najväčších solárnych elektrární na svete.
Budúcnosť
Veľmi zaujímavý sa javí ďalší vývoj kremíkových technológií nazývaných PESC a PERC. Oba tieto postupy pracujú na zefektívňovaní prenosu energie z kremíka do vodivých kontaktov. Základným problémom je, že čím väčšiu plochu kontakt pokrýva, tým viac elektrónov je síce schopný pohltiť, ale zároveň zatieňuje samotný kremík a tak bráni prístupu slnečnej energie. Preto sa vedci snažia nájsť najvhodnejší pomer a vzájomné usporiadanie kontaktov a kremíka. Tieto technológie presahujú svojou účinnosťou v praxi veľmi ťažko prekonateľnú hranicu 20 %. Ďalšia technológia ktorá je takpovediac malou revolúciou v riešení tejto problematiky, je založená na úplne novom postupe. Medzi polovodič a vrstvu, v ktorej sú uložené kontakty, sa zabuduje defektná vrstva, cez ktorú je prechod elektrónov náročnejší ako prechod čistým materiálom. Priamo pod vodivými kontaktami sú však vytvorené medzery, ktoré by sme mohli prirovnať ku malým kanálikom. Elektróny si prirodzene vyberú ľahšiu cestu práve cez tieto kanáliky a tie ich dovedú priamo ku kontaktom. Dá sa povedať, že sa tým vlastne zabráni zbytočnému "blúdeniu" elektrónov na svojej ceste ku kontaktom a tiež riziku, že po ceste rekombinujú, čo znamená, že ich energia nebude využitá. Táto nová technológia zvyšuje účinnosť premeny slnečného žiarenia na úctyhodných 35 %.
Nový systém podpory pre malé zdroje do 10 kWp od 1.1.2014.
Od 1. januára 2014 výrobca elektriny z malého zdroja po splnení stanovených podmienok bude mať zaručené bezplatné pripojenie do distribučnej sústavy v existujúcom odbernom mieste, pričom prevádzkovateľ príslušnej distribučnej sústavy musí zabezpečiť bezplatnú montáž meradla na zápočtové meranie odobratej a dodanej energie medzi fázami v reálnom čase a rozpínacieho zariadenia pre prípad straty napätia v distribučnej sústave. Povinnosťou výrobcu malého zdroja bude oznámiť prevádzkovateľovi distribučnej sústavy pripojenie vrátane predpísaných dokladov. Výrobca z malého zdroja zároveň dodáva prebytky elektriny do distribučnej sústavy bezplatne. Cieľom je podporiť dimenzovanie malých zdrojov tak, aby prioritne pokrývali vlastnú spotrebu.
Dotácie by sa mohli dať čerpať od 1. júla 2014.
Štátna dotácia pre malé solárne systémy by mala byť 1 500 €.
Dotácie pre Obnoviteľné zdroje energie
V rámci projektu ZELENÁ DOMÁCNOSTIAM je možné čerpať dotácie na fotovoltiku a fotovoltické panely (a na slnečných kolektorov na ohrievanie vody). Napriek dotáciám 1400 až 1750 Eur do novembra 2020 len 429 zákazníkov na celom Slovensku využilo služby fotovoltiky ZSE.
Dariusz Pacak
Dariusz Pacak (* 19. december 1962, Lodž, Poľsko) je poľský básnik.
Étaules (Charente-Maritime)
Étaules je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Dariusz Pacak
Životopis
Narodil sa v meste Lodži v Poľsku. Pochádza z učiteľskej rodiny. Vzdelanie získal na strednej škole E. Sczanieckiej v Lodži. Žil vo Frankfurte nad Mohanom, v New Yorku a na Floride. Vyštudoval Hudobnú akadémiu vo Vroclave, v súčasnosti žije vo Viedni. Jeho umelecký rast v „učňovských rokoch“ ovplyvnili osobnosti: poľský básnik Zbigniew Dominiak, keď pôsobil ako člen skupiny mladých rozhnevaných básnikov Viadukt, dramatik Aleksander Benczak a operný spevák Roman Werliński. V prvej polovici 80. rokov prijal ponuku na stáž v divadle Labolatorium Jerzega Grotowského, organizovanú Markom Musiałom, pokračovateľom divadla Źródeł v Brzezinci pri Wroclavi.
Jeho ďalším záujmom je štúdium spevu a drámy, ktoré rozvíjal v Židovskom národnom divadle E. Rachel-Kamińskiej vo Varšave, v akadémiach v Krakove, Katoviciach, Vroclave. Absolvoval postgraduálne štúdium na Hochschule für Musik und darstellende Kunst vo Viedni.
Étaules (Charente-Maritime)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Maurice Allais
Maurice Allais (* 31. máj 1911, Paríž, Francúzsko – † 10. október 2010, Saint-Cloud) bol francúzsky ekonóm, ktorý sa zaoberal sa rovnováhou a trhovými kritériami efektivnosti pri efektívnom využití zdrojov, predstaviteľ neoliberalizmu. V roku 1988 mu bola udelená Nobelova cena „Za prelomové príspevky k teórii trhov a eficientného využívania zdrojov“.
Dariusz Pacak
Životopis
Pri hľadaní jeho osobného rozvoja ho možno vidieť vo všetkých kútoch sveta; v Amerike, od Niagarských vodopádov po Floridu, ako aj v kaňonoch, indiánskych rezerváciách, púšťach a planinách Kalifornie, Arizony, Utahu, Nevady a Kolorada, na ostrovoch Aljašky, v Kanadskej divočine, v posvätných vrchoch Tibetu a Číny, budhistických chrámoch Južnej Kórei, v Taroku a Sun Moon Lake okolo Taiwanu, na Cejlóne, v púšťach Namíbie a Kalahari, hornatom Lesotho, na safari, pri putovaní po Južnej Afrike, kde sa zoznámil so Suazi, regiónom postihnutým maláriou na hranici s Mozambikom, križujúceho stepi Mongolska alebo Back Waters Arabského mora a čajové plantáže vo vrchoch Kerala aj Tamiladu v Indii.
Étaules (Charente-Maritime)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beňo (priezvisko)
Beňo je slovenské priezvisko odvodené od mena Benjamín alebo Beňadik. Najčastejšie je v Žiari nad Hronom, Zvolene a obci Prestavlky (okres Žiar nad Hronom).
Známi nositelia
Pozri v článku Beňo a Beňová.
Dariusz Pacak
Životopis
Je štipendistom Ministerstva kultúry a umení vo Varšave a Ministerstva výskumu a vedy vo Viedni (1997). Člen niekoľkých literárnych organizácií, medzi nimi Zväz poľských spisovateľov v zahraničí (Union of Polish Writers Abroad, London), World Academy of Arts & Culture (USA), Poetas del Mundo (Čile).
Tvorba
Dariusz Pacak je aktívnym veľvyslancom poézie medzi Východom a Západom v hľadaní pravdy a posolstva prostredníctvom kultúrneho vnútra, zúčastňujúc sa početných kongresov poézie v Amerike, Európe, Ázii, medzi nimi: Brusel 2001, Varšava 2001, Washington D. C. 2002, Taipei 2003, Viedeň 2004, Seoul 2004, Los Angeles 2005, Tai-an 2005, Ulaanbaatar 2006, Štokholm 2006, Chennai 2007, Viedeň 2008. Svoju tvorbu tiež prezentoval na autorských stretnutiach v Poľsku (okrem iného na Univerzite Adama Mickiewicza, Poznaň 2004), Čechách (okrem iného v kaviarni Pod Pegasom, Jablonkov 2002), Rakúsku (okrem iného v Poľskej akadémii vied, Viedeň 2004; vo Wienzeile Zentrale, Viedeň 2005).
Je držiteľ ocenení za spev, okrem iného Duszniki Zdrój 1996, a poéziu, medzi nimi Varšava 2001, Washington D. C. 2002, Viedeň 2004, Los Angeles 2005, Tai-an 2005, Opoczno 2008.
Jeho verše boli preložené do angličtiny, nemčiny, čínštiny, češtiny, slovenčiny (Juraj Kuniak), jazyka hindí, kórejčiny a publikované v 40 svetových antológiách, napríklad The Best Poems & Poets (USA, 2003), Theatre of The Mind (London-Paris-New York, 2003), World Poetry Collection (Taiwan, 2003), Literatur der Literaten (Horitschon-Vienna-München, 2004), Natural Modernism (Korea 2004), Sprachsprünge-Das Buch zum Literaturpreis Schreiben zwischen den Kulturen 2004 (Austria, 2004), Harmony (New York – Seoul, 2004), Contemporary Writers of Poland (USA, 2005), World Poetry of the XXVI WCP (Mongolia, 2006), Polska Poetów (Poland, 2007), Bibliothek Deutschsprachiger Gedichte-XI (Nemecko, 2008).
V literárnych časopisoch umiestnil okolo 100 básnických publikácií a esejí, napríklad: Pamiętnik Literacki (Veľká Británia), Slovak PEN News, Slovenské pohľady, Literárny týždenník (Slovensko), Poems of The World (USA), The Chinese Poetry International, The World Poets Quarterly (China), ARS-International Journal of Poetry, Translation & Art (Švédsko), Wienzeile - Supranationales Magazin Für Literatur, Kunst & Politik (Rakúsko), The Moon Light of Corea, The International Literary Art Magazine (Južná Kórea), GUNU - International Poetry, Culture & Literature (Mongolsko), Chien Kun Poetry (Taiwan), Alternativa Plus, Literatura Umĕní Kritika Historie, Zwrot (Česko), Metafora, Akant (Poľsko), Jutrzenka (Moldavsko).
Le Cannet
Le Cannet je francúzske mesto v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.