cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metalcore
Metallic hardcore (90. roky)
220px|right|thumb|[[Converge (band)|Converge sú považovaní za predchodcov metalcoreu.]] V období od roku 1989 do roku 1995 sa objavila nová vlna hardcorových skupín. Patria sem kapely Merauder, All Out War, Integrity, Biohazard, Earth Crisis, Converge, Shai Hulud,   Starkweather, Judge, Strife, Rorschach, Vision of Disorder a Hatebreed. Integrity čerpala inšpiráciu priamo z japonského hardcorového terorizmu skupiny GISM a metalu skupiny Slayer, a tiež sa inšpirovala dômyselnejšími prvkami skupín ako Septic Death, Samhain, Motörhead a Joy Division, zatiaľ čo Earth Crisis, Converge a Hatebreed čerpali priamo z death metalu. Dôležitý bol predovšetkým album Earth Crisis z roku 1995 Destroy the Machines. Slovami gitaristu Scotta Crousea, "Boli to veľmi zmiešané reakcie. Často uvádzajú, že som povedal, že Earth Crisis bola prvou hardcorovou kapelu s metalovým soundom. Samozrejme, že sme neboli prví, ale myslím, že sme to definitívne posunuli na inú úroveň. Počuli sme kopu rečí typu ‘títo maníci sa snažia byť Panterou’, čo sme všetci brali ako veľký kompliment!" Biohazard, Coalesce a Overcast patrili medzi najdôležitejšie kapely raného metalcoreu. Tieto skupiny bývajú občas označované ako „metallic hardcore“. Ako píše novinár Lars Gotrich, „Give Them Rope, je popri kľúčových nahrávkach od Dillinger Escape Plan a Botch, undergroundovým míľnikom, ktorý pomohol raziť cestu štýlu, ktoré mal byť čoskoro známy ako ‘metalcore’. Napriek riziku, že bude znieť príliš redukovane – príliš neskoro! – metalcore bol prirodzeným vyústením spojenia extrémneho metalu a hardcoreu, avšak zo špirálovitým taktom, ktorý znel dajako agresívnejšie.“ Koncom dekády mal obvzlášť veľký vplyv predovšetkým album Shai Hulud Hearts Once Nourished with Hope and Compassion.
Komerčný úspech (prvá dekáda 21. storočia)<span id="Commercial success (2000)">
thumb|right|220px|[[Killswitch Engage prispeli veľkou mierou k medzinárodnému úspechu metalcoreu.]] V polovice prvej dekády 21. storočia sa metalcore ukázal ako silná komerčná sila, podporovaná niekoľkými nezávislými nahrávacími spoločnosťami ako Century Media a Metal Blade, ktoré podpisovali zmluvy s metalcoreovými kapelami. Okolo roku 2004 bol už metalcore natoľko populárny, že nahrávky The End of Heartache od Killswitch Engage a The War Within od Shadows Fall sa dostali na 21. a 20. miesto v albumovej hitparáde Billboard. V Spojených štátoch bodoval singel „Two Weeks“ od skupiny All That Remains na 9. mieste rebríčka Mainstream Rock Tracks a v rebríčku Modern Rock Tracks sa umiestnil na 38. mieste. V roku 2007 bola skladba „Nothing Left od As I Lay Dying nominovaná na cenu Grammy v kategórii „Najlepší metalový výkon“. An Ocean Between Us (album obsahujúci "Nothing Left") mal sám osebe komerčný úspech, debutujúc na 8. mieste v rebríčku „Billboard 200“. Scream Aim Fire, druhý štúdiový album waleskej metalcoreovej skupiny Bullet for My Valentine, sa okamžite vyšplhal na 4. priečku Billboard 200. Ešte úspešnejší bol ich tretí album, Fever, ktorý v roku 2010 bodoval na tretej priečke, a s ktorého sa len v Spojených štátoch predalo viac než 71 000 kópií hneď prvý týždeň a 21 000 v Spojenom kráľovstve. Piaty album Underoath nazvaný Define the Great Line, vydaný roku 2006, sa umiestnil v rebríčku Billboard 200 na druhom mieste, keď sa z neho za prvý týždeň predalo 98 000 kópií.
The Devil Wears Prada dosiahli so svojím albumom With Roots Above and Branches Below veľký komerčný úspech, bodujúc ihneď po vydaní na 11. mieste v rebríčku Billboard 200. Trivium boli tiež veľmi úspešní, bodujúc v rebríčkoch top 25 v niekoľkých krajinách vrátane Spojených štátov, a v top 10 rebríčkoch v Austrálii a v Spojenom kráľovstve, kde dokonca dostali zlatú platňu. Takisto Hatebreed, God Forbid a As I Lay Dying bodovali v hitparádach.
Album Underoath Lost in the Sound of Separation sa umiestnil na ôsmej pozícii v rebríčku Billboard 200 s 56 000 predanými kópiami za prvý týždeň len v USA. Rovnomenný album Killswitch Engage v Billboard 200 dosiahol siedmu priečku, keď sa z neho predalo 58 000 kópií. V poslednom čase bol úspešný album Reckless & Relentless britskej skupiny Asking Alexandria, ktorý sa dostal na deviatu priečku Billboard 200 s 31 000 predanými nahrávkami za prvý týždeň. Nahrávka z roku 2011 Dead Throne od The Devil Wears Prada debutovala na deviatej priečke v Billboard 200 s 32 400 predanými nahrávkami za prvý týždeň.
Spev
Vokálna stránka metalcoreu pozostáva prevažne zo screamingu, čo bolo bežné predovšetkým v 90. rokoch. Dnešné kapely kombinujú screaming s normálnym spevom, najmä počas interlúdia (medzihry, angl. bridge) alebo refrénu piesne.
Inštrumentálna stránka
Metalcore sa vyznačuje harmonickými gitarovými riffami, dvojkopákovými bicími a breakdownami. Takmer vždy sa používa drop ladenie, rané kapely zväčša používali ladenie Drop D, C# alebo C. V poslednej dobe niektoré kapely začali svoje gitary podlaďovať až na Drop G1 či dokonca F#1. Bubeníci väčšinou používajú množstvo techník dvojkopákového bubnovania a celkovo rôzne štýly bubnovania. Niekedy možno počuť taktiež blast beaty.
Ideológie
Metalcore pochádza z prostredia hardcore punkovej subkultúry youth crew, v ktorej množstvo skupín vyznávalo filozofiu straight edge, aj keď Integrity patrili medzi výnimky. Converge boli známi tým, že sa zameriavali na osobné strasti a neúspechy v láske. Dwid Hellion, frontman Integrity, patril medzi zástancov „Cirkvi svätého teroru posledného zúčtovania“, apokalyptického systému viery príbuzného gnosticizmu a katarstvu. Viacero členov súčasných metalcoreových kapiel sú praktizujúci kresťania, napríklad členovia Zao, The Devil Wears Prada, As I Lay Dying, Killswitch Engage, August Burns Red, Texas in July, Demon Hunter, Oh, Sleeper a Underoath.
Melodický metalcore<span id="Melodic metalcore (1995–present)">
V prvej polovici 90. rokov prišla tretia vlna metalcoreových skupín, ktoré kládli oveľa väčší dôraz na melódiu. Tieto kapely mali sklon miesiť melodický death metal, hardcore punk a občas aj emo. Medzi melodické metalcoreové skupiny sa zaraďujú All That Remains, Atreyu, Bullet for My Valentine, Darkest Hour, Eighteen Visions, Killswitch Engage a Poison the Well. Inšpirácie, podnety a skladateľské štýly čerpali tieto kapely zväčša z melodického death metalu, predovšetkým od kapiel ako At the Gates, Arch Enemy, In Flames a Soilwork. V melodickom metalcore sa dosť často objavuje čistý spev. Niektoré z týchto kapiel, napríklad Shadows Fall, bývajú naklonené glam metalu 80. rokov. V súvislosti s melodickými metalcoreovými kapelami sa spomína, že „poňali klišé metalu 80. rokov“ ako „nadmerné množstvá výrobníkov hmly, excelentné sóla [a] tri basové bubny.“
Mathcore
Mathcore má korene v polovici 90. rokov v tvorbe skupín Converge, Botch a The Dillinger Escape Plan. Pojem „mathcore“ bol navrhnutý kvôli analógii s math rockom. Mathcore sa vyznačuje rýchlosťou, technickým riffovaním a nezvyčajným taktom. Skupiny ako Fear Before začleňujú do svojej tvorby metalcoreové princípy spolu s nezvyčajným taktom a progresívnymi prvkami.
Deathcore
Deathcore je fúzia metalcoreu, hardcore punku a death metalu. Deathcore je charakteristický breakdownami, blast beatmi a deathmetalovými riffami. Skupiny do tvorby včleňujú gitarové sóla a melodické riffy podobné ako v metalcore. O zrod deathcoreu sa veľkou mierou pričinila newyorská deathmetalová skupina Suffocation.
Fránek
Fránek je priezvisko, pozri Fránek (priezvisko), napr.:
Slovenská banková asociácia
náhľad|Sídlo na Mýtna 48 v Bratislave. Slovenská banková asociácia (skratka SBA) je záujmové združenie právnických osôb podnikajúcich predovšetkým v oblasti bankovníctva, ktorého hlavným cieľom je optimalizácia ekonomického a právneho prostredia v bankovníctve prostredníctvom presadzovania spoločných záujmov bankového sektora smerom k orgánom štátnej moci a k verejnosti.
Cesta III. triedy 3675 (Slovensko)
'''Cesta III. triedy číslo 3675' (III/3675, staré číslo III/553009 alebo skrátene III/5539'') je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Trebišov. Jej celková dĺžka je 500 m.
Priebeh
Začína sa križovatkou s cestou I. triedy 79 v intraviláne Milhostova, mestskej časti Trebišova. Cesta vedie k železničnej zastávke Milhostov, resp. končí sa železničným priecestím s železničnou traťou č. 192. V roku 2003 bola na tejto železničnej trati zastavená osobná doprava.
Pozoruhodnosti
Klub historických koľajových vozidiel na tejto trati organizuje pravidelné nostalgické jazdy na motorovom vozni M 131.1125 – „Sečovská strela“.
Slovenská entomologická spoločnosť
Slovenská entomologická spoločnosť - je dobrovoľné združenie vedeckých a odborných pracovníkov v oblasti entomológie a iných príbuzných disciplín (napr. arachnológia). Samostatne táto spoločnosť pôsobí od roku 1968, kedy sa odčlenila od Československej entomologickej spoločnosti pri ČSAV. SES vznikla v roku 1957 (10. mája 1957 o 10. hodine), ale pôvodný vznik tejto spoločnosti je v roku 1941, kedy bola založená v Žiline počas Slovenského štátu, ako Prvá Slovenská entomologická spoločnosť v Žiline.
Poslanie spoločnosti
Náplňou spoločnosti je rozširovať poznatky o hmyze a tým prispievať k rozvoju entomológie na Slovensku. K aktivitám spoločnosti patrí aj organizovanie rôznych vedeckých konferencií a prednášok. Veľmi atraktívne pre všetkých členov sú tzv. "Entomologické dni", ktoré sa každoročne organizuje v niektorej entomologicky atraktívnej oblasti slovenskej prírody. SES umožňuje aj publikačnú činnosť. Vydáva svoj vlastný časopis: Entomofauna Carpatica a zborníkov z konferencií a sympózií. Spolupracuje s vedeckými spoločnosťami podobného zamerania aj v zahraničí, s univerzitami a hlavne so Slovenskou akadémiou vied. SES má bohatú históriu výskumnej činnosti. Jej členovia sú zapojení do mnohých národných a medzinárodných výskumných projektov a spolupracuje aj s inštitúciami životného prostredia a Štátnej ochrany prírody SR (ŠOP SR) pri skúmaní druhového bohatstva hmyzu, jeho rozmanitosti, rozšírenia a stavu prírody na Slovensku.
Stanleyho pohár
Stanleyho pohár (angl. Stanley Cup) je ocenenie pre víťaza súťaže NHL, ktoré sa udeľuje každoročne víťazovi play-off. Už v roku 1892 ju venoval víťaznému klubu kanadských amatérskych hokejových klubov Lord Stanley.
Počiatok trofeje
Stanleyho pohár predstavuje najstaršiu trofej v histórii profesionálnych zaoceánskych súťaží. Pôvodne bol nazývaný "Dominion Hockey Challenge Cup" a hokejistom ho venoval Lord Stanley z Prestonu v roku 1892. Slúžil ako odmena pre najúspešnejší amatérsky hokejový klub v Kanade. V roku 1915 sa dohodli dve profesionálne organizácie National Hockey Association (NHA) a Pacific Coast Hockey Association (PCHA) na tom, že víťazi ich líg budú medzi sebou zvádzať boj o Stanley Cup. Oficiálnou majstrovskou trofejou sa stal tento pohár de facto v roku 1926 a de jure definitívne v roku 1947.
Krátko nato zabezpečil Lord Stanley strieborný pohár, ktorý vyrobili v anglickom Sheffielde v spoločnosti G.R. Collis and company. V tom čase stál len 48,67$. Na vonkajšej strane pohára bol zároveň vyrytý nadpis "Dominion Hockey Challenge Cup" a nadpis "Od Stanleyho z Prestonu".
Pôvodný Stanleyho pohár sa nachádza v Sieni slávy NHL v Toronte. Prvým držiteľom tejto trofeje sa stali v roku 1893 hráči Montrealu AAA, ktorí získali titul v AHA, čiže v Amatérskej hokejovej asociácii. To samozrejme nahnevalo klub Ottawa Generals. Montreal bol totiž označený za najlepší klub v Kanade, ale Ottawa ho nemala šancu vyzvať na súboj. Aj preto sa potom pravidlá upravili. Trofej získal klub, ktorý vyhral ligovú súťaž, ale na súboj ho mohol vyzvať aj klub z inej kanadskej hokejovej ligy. Takýto vyzývateľský súboj sa ale nesmel hrať viackrát ako dvakrát za sezónu.
Samotný Lord Stanley nikdy osobne súboj o svoj pohár nevidel. 15. júla 1893 bol totiž nútený vrátiť sa do Anglicka. V apríli toho roku zomrel jeho brat, ktorý bol 15-tym kniežaťom z Derby a Lord Stanley sa stal jeho nástupcom. Ešte pred odchodom do Británie stanovil dvoch kurátorov, ktorí mali dohliadať nad regulárnosťou súťaže. Stali sa nimi John Sweetland a Phillip D. Ross. Práve oni dvaja určili v roku 1893 za najlepší klub Kanady Montreal AAA, ktorý získal túto trofej aj o rok neskôr, kedy porazil vyzývateľa – Ottawu Generals.
Stanley Cup si potom medzi sebou striedali až do roku 1907 iba kluby z Montrealu, Ottawy a Winnipegu. Po víťazstve poloprofesionálneho Kenora Thistles už začali dominovať profesionálne kluby a od roku 1910 už o Stanley Cup bojovali iba kluby National Hockey Association a Pacific Coast Hockey League. NHA sa neskôr premenovala na NHL a jej víťaz sa stretával v boji o pohár s najlepším klubom PCHA. Boli to série hrané na dve víťazstvá, neskôr hral víťaz NHL proti víťazovi Western Canada Hockey League na tri víťazstvá. thumb|Lord Stanley
V roku 1922 hrali jedno semifinále kluby z NHL, druhé majstri PCHA a WCHL. V roku 1924 už postupoval do finále priamo víťaz NHL a o rok neskôr sa majster z PCHA boja o prvenstvo nezúčastnil. Keďže bol víťaz NHL Hamilton Tigers vylúčený, o Stanley Cup si zahrali víťaz WCHL a víťaz súboja medzi druhým a tretím v NHL.
Od roku 1926 už hrali o Stanley Cup len kluby z NHL a keď zomrel Phillip D. Ross vo veku 91 rokov, stala sa NHL majiteľom Stanleyho pohára a ostatné ligy boli z boja o túto trofej definitívne vylúčené. V nasledujúcich rokoch a desaťročiach sa pravidlá postupu do play-off pravidelne menili, ale situácia sa časom stabilizovala a posledná zásadná zmena formátu sa udiala v roku 1994. Od vtedy už totiž neplatí systém vyraďovacích bojov v divízii, ale kluby hrajú prvé tri kolá play-off v rámci celej konferencie. Do play-off pritom postupuje prvých osem tímov z každej konferencie. Výhodu majú víťazi divízií, mužstvá na ďalších priečkach sú zoradené podľa počtu získaných bodov a nie podľa postavenia v divízii. Víťaza Stanley Cupu určuje súboj medzi víťazom Východnej a Západnej konferencie.
V roku 1908 vyhrali Wanderers až proti štyrom vyzývateľom, ale svoje mená na pohár neumiestnili. O rok neskôr už pridala Ottawa Senators druhý kruh pod pohár a na svete tak bolo nové miesto pre mená. To však nevedno prečo nevyužili v rokoch 1910 a 1911 Wanderers ani Senators, ktorí si tam mená jednoducho nepridali. V roku 1915 sa stal Vancouver Millionaires druhým klubom, ktorý si nechal vyryť na pohár mená všetkých hráčov.
Druhý kruh, ktorý pridali v roku 1909 Senators bol zaplnený v roku 1918, kedy tam pridali svoje mená Millionaires. Víťazi z rokov 1915, 1916 a 1918 potom umiestnili svoje mená do vnútra trofeje. Nový kruh pribudol na pohár v roku 1924, kedy ho tam pridali Canadiens. Týmto spôsobom pohár postupne narastal a kvôli narastajúcej hmotnosti bol v roku 1948 predizajnovaný a nadobudol podobu stojana s odoberateľnou misou na vrchu. Tímy mali zároveň odvtedy zakázané umiestniť svoje mená priamo na pohár a smeli to robiť len na podstavec.
Aj tento pohár sa časom zaplnil a v roku 1991 tak umiestnili trofej do Siene Slávy a na svete bol nový Stanleyho pohár, ktorý bol pripravený pojať nové mená. Aj na tomto pohári už bol pridaný nový kruh. Ten mal pôvodne pribudnúť v sezóne 2004/05, ale vtedy sa v NHL štrajkovalo. Na nový kruh tak ako prví pribudli hráči Caroliny Hurricanes a na pohár bolo zároveň vyryté i "2004/05 – sezóna sa neuskutočnila".
Momentálne meria Stanleyho pohár a váži 15,5 kilogramu.
Aktuálne existujú tri Stanleyho poháre – jeden je originál a dva sú duplikáty. Originálny pohár sa nachádza v Toronte, v Sieni Slávy NHL. Prvý duplikát bol vyrobený v roku 1963 v Montreale a druhý v roku 1993 v rovnakom meste. Ten je určený na cesty hráčov s pohárom po sezóne a štyrikrát zavítal aj na Slovensko, kde ho priviezli Jiří Bicek, Martin Cibák, Tomáš Kopecký, Miroslav Šatan, Marián Hossa, Zdeno Chára, Michal Handzuš a Marián Gáborik. Tomáš Kopecký sa stal prvým Slovákom, ktorý získal túto trofej dvakrát v rokoch 2008 a 2010.
Tradície a povery
Už v roku 1896 zaviedli hráči Winnipegu Victorias tradíciu, podľa ktorej pije víťazný tím z pohára šampanské.
Ďalšou tradíciou je, že kapitán víťazného tímu absolvuje ako prvý čestné kolo s pohárom okolo celého klziska. Toto sa však nedialo vždy. Až v roku 1932 sa totiž odovzdával Stanley Cup po prvýkrát priamo na ľade a táto tradícia sa uchytila až v 50-tych rokoch.
Prvým kapitánom, ktorý prevzal pohár, zdvihol ho nad hlavu a absolvoval s ním kolo bol Ted Lindsay z Detroitu Red Wings v roku 1950. Odvtedy absolvuje kapitán s pohárom celé kolo okolo klziska. Túto tradíciu mierne porušil Joe Sakic, ktorý v roku 2001 podal pohár aj Rayovi Bourqueovi. Ten takto korunoval svoju 22-ročnú kariéru v NHL. Aj preto mu Joe aj napriek tomu, že bol kapitán, podal trofej ešte pred absolvovaním celého kola.
V roku 1998 vyhrali pohár Červené krídla z Detroitu a Steve Yzerman podal pohár priamo Vladimirovi Konstantinovi, ktorý bol už v tom čase na invalidnom vozíku. Celý tím potom nasledoval počas čestného kola Konstantinova.
V roku 2010 vyhrali pohár Čierni jastrabi z Chicaga a Jonathan Toews podal pohár priamo Mariánovi Hossovi ktorý v rokoch 2008 a 2009 neuspel vo finále.
Ďalším zvykom je, že žiaden hráč sa nedotkne Stanley Cupu skôr, než ho naozaj vyhrá. Víťazi konferenčných trofejí (Clarence S. Campbell Bowl a Prince of Wales Trophy) zároveň nedvíhajú tieto trofeje nad hlavu, pretože to vraj nosí smolu a ak to niekto poruší, tak Stanley Cup nezíska.
V roku 1994 ale ťukol Stephane Matteau z New Yorku Rangers čepeľou hokejky do Walesovej trofeje. Stalo sa tak pred predĺžením siedmeho zápasu finále východnej konferencie. A práve Matteau potom strelil víťazný gól v dvojnásobnom predĺžení a Rangers napokon získali Stanley Cup.
V roku 2004 kapitán Calgary Flames Jarome Iginla chytil Campbellov pohár, zatiaľ čo Dave Andreychuk z Tampy sa Walesovej trofeje ani nedotkol. Víťazom sa stala potom Tampa.
Každý hráč z majstrovského tímu má nárok na jeden deň s Pohárom. Táto tradícia vznikla v roku 1995 a odvtedy už hráči vystrojili s pohárom kadečo. Ken Daneyko jedol zo Stanley Cupu cereálie, Derian Hatcher ho použil ako nádobu na chladenie nápojov počas párty a Martin Cibák z neho jedol na Liptove halušky. Viacerí hráči použili Stanley Cup pri krste svojich detí, keď doň umiestnili svätenú vodu. Clark Gillies z NY Islanders umožnil jesť z tejto trofeje svojmu psovi.
Stanley Cup na cestách
Len v posledných piatich rokoch nacestoval tento pohár viac ako 640 000 kilometrov.
Do Európy zavítal Stanley Cup po prvýkrát v roku 1996, kedy ho do Švédska priviezol Peter Forsberg. Ten ho doniesol do svojho rodného mesta Örnsköldsvik. V Rusku už bol pohár na Červenom námestí a na štadióne Lužniki. Po 113 rokoch sa v apríli 2006 po prvýkrát vrátil aj do anglického Londýna, teda na miesto, kde bol vyrobený. Na Slovensku bol zásluhou Biceka a Cibáka v Košiciach a v Liptovskom Mikuláši. Pred prvou cestou na Slovensko sa dokonca pohár "stratil" na letisku vo Viedni a do Košíc tak dorazil o deň neskôr ako sa plánovalo.
Do Hollywoodu priniesol Stanleyho pohár Luc Robitaille, v Bielom dome si ho mohli poťažkať prezidenti Ronald Reagan, George H. W. Bush, Bill Clinton, a George W. Bush.
2. mája 2007 sa Stanley Cup ocitol v Kandaháre. Do Afganistanu ho prepravilo kanadské letectvo.
Straty a iné zaujímavosti
Stanleyho pohár sa vo svojej histórii viackrát stratil. Už v roku 1905 chceli hokejisti Ottawy Silver Seven vyskúšať, či ho dokážu prehodiť cez Rideau Canal. Pokus im nevyšiel, ale pohár sa na druhý deň našťastie našiel. Rieka bola totiž stále zamrznutá. V roku 1906 ho zabudli hráči Montrealu Wanderers vo foto štúdiu a matka fotografa v ňom potom pestovala kvetiny. V roku 1907 ho manažér tímu Kenora Thistles hodil do jazera a na breh ho potom vytiahli dvaja jeho hráči.
V roku 1924 ho stratili členovia Montrealu Canadiens po tom, čo opravovali na ceste defekt. Pohár našli presne tam, kde ho zabudli. V roku 1925 si pohár privlastnili synovia manažéra Victorie Cougars Lestera Patricka a s ihlou naň vygravírovali svoje mená Lynn a Muzz.
V sezóne 1940/41 bola splatená hypotéka na halu Madison Square Garden. Manažment New Yorku Rangers potom víťazoslávne spálil hypotéku priamo v pohári. Niektorí fanúšikovia tvrdia, že tým privodili prekliatie a práve preto potom museli čakať na zisk Stanley Cupu ďalších 54 rokov.
Keď v roku 1961 prehral Montreal Canadiens vo finále s Chicagom Blackhawks, zbehol fanúšik Montrealu z tribúny, uchmatol pohár a na ramenách ho odnášal preč. Potom ho však zatkli a fanúšik sa na súde bránil slovami: "Pán sudca, ja som chcel jednoducho odniesť pohár do Montrealu, teda tam, kam naozaj patrí."
V roku 1962 získali pohár hokejisti Toronta Maple Leafs. Počas osláv im pohár spadol a bol vážne poškodený. Neskôr bol opravený na náklady klubu.
V roku 1964 posadil Red Kelly z Toronta do pohára svojho malého syna a ten sa doň vymočil. Kelly tvrdí, že odvtedy sa vždy výborne baví, keď vidí ako zo Stanleyho pohára iní hokejisti pijú a bozkajú ho.
V roku 1987 priviezol Mark Messier z Edmontonu pohár do rodného St. Albert a nechal z neho piť viacerých fanúšikov. Pohár bol potom mierne poškodený a Mark ho nechal opraviť v miestnej autoopravovni.
Na Stanleyho pohári sa nachádza aj sedem ženských mien. Vo všetkých prípadoch ide o mená manažérok, či majiteliek klubov. Ako posledná pribudla na pohár Kelly Kirwinová, ktorá bola manažérkou v Caroline Hurricanes.
Chyby pri gravírovaní
V roku 1929 bolo na pohár vyryté meno Cy Dennenyho z Bostonu Bruins až dvakrát. Bol totiž hráčom aj trénerom zároveň. Jedno meno mu uviedli správne, druhé ako "Cy Dennenny". V roku 1944 bolo meno hráča Montrealu Canadiens Gerryho Heffernana uvedené ako "Jerry Hefferman" V roku 1952 bol tréner Detroitu Red Wings Tommy Ivan premenovaný na "Nivana" a Alex Delvecchio bol uvedený ako "Belvecchio". V roku 1963 bol názov klubu Toronto Maple Leafs vygravírovaný ako Toronto Maple Leaes. O dva roky neskôr pribudla ďalšia perla Montreal Canadiene" a v roku 1981 skomolili NY Islanders na "New York Ilanders". V roku 1972 použili v prípade Bostonu Q na miesto O a na pohár tak pribudol názov "Bqstqn". Niektoré chyby neboli nikdy opravené. Smolu mal najmä Jacques Plante, ktorého uviedli v 50-tych rokoch ako "Jocko," "Jack" a "Plant". Z Boba Gaineyho bol "Gainy" a z Toda Kennedyho z Toronta "Kennedyy". V roku 1984 dal majiteľ Oilers Peter Pocklington vyryť na pohár i meno svojho otca Basila. Ten však nemal žiadne spojenie s tímom a tak bol dodatočne vymazaný. V roku 1996 uviedli meno Adama Deadmarsha z Colorada ako "Deadmarch". Chybu neskôr napravili. Rovnako tak i o šesť rokov neskôr, kedy pribudol na pohár "Lagace", čo malo byť meno brankára Detroitu Mannyho Legaceho. V roku 2006 bol center Caroliny Eric Staal premenovaný na "Staaal". Aj to je už ale opravené.
Alès-Sud-Est
Alès-Sud-Est je francúzsky kantón v departemente Gard v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho osem obcí.
North Island
North Island môže byť:
Alan Jelizbarovič Dzagojev
Alan Jelizbarovič Dzagojev, rus.: Алан Елизбарович Дзагоев (* 17. jún 1990) je ruský futbalový stredopoliar, v súčasnosti hrajúci v klube CSKA Moskva. Prvýkrát sa vážnejšie zviditeľnil v zápase ruskej ligy v mestskom derby proti Spartaku Moskva.
Majstrovstvá Európy 2012
Reprezentoval Rusko na Majstrovstvách Európy 2012 v Poľsku a na Ukrajine. V prvom zápase strelil dva góly pri víťazstve 4:1 nad Českom. Skóroval aj v druhom zápase, proti Poľsku strelil gól na 1-0. Zápas sa nakoniec skončil 1-1.
Agey
Agey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
FC Bayern München
FC Bayern München je nemecký futbalový klub, ktorý sídli v Mníchove. Momentálne hrá najvyššiu nemeckú ligu Bundesligu. Bayern Mníchov je jedným z najúspešnejších futbalových klubov v histórii futbalu a najúspešnejším futbalovým klubom v Nemecku. Klub získal dvakrát Interkontinentálny pohár, šiesť krát vyhral Ligu majstrov UEFA, raz Pohár UEFA a Pohár víťazov pohárov, na domácej pôde získal klub 33-krát titul v Bundeslige a 20-krát získal Nemecký pohár.
Agey
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
FC Bayern München
Bayern Mníchov je jedným z troch profesionálnych futbalových klubov v Mníchove. Jeho mestským rivalom je klub TSV 1860, ktorý bol úspešný hlavne v 1960-tych rokoch.
Agey
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
FC Bayern München
Okrem futbalu má tento športový klub aj oddiely šachu, hádzanej, basketbalu, gymnastiky, bowlingu, stolného tenisu.
Založenie klubu
Bayern Mníchov bol založený v roku 1900 členmi Mníchovského gymnastického klubu. Klub hral svoje prvé zápasy v oblastnej Bavorskej lige. Prvý úspech prišiel v roku 1926, kedy Bayern Mníchov vyhral Majstrovstvá južného Nemecka, úspech zopakoval o dva roky neskôr. Prvú národnú trofej Bayern Mníchov získal v roku 1932, keď v rozhodujúcom zápasom ligového ročníka zdolal Eintracht Frankfurt 2:0. Príchod Hitlerovho režimu dal náhly koniec vývoju Bayernu. Prezident a tréner, ktorí boli obaja židovského pôvodu opustili Nemeckú ríšu. V najbližších rokoch sa preto Bayern Mníchov prezýval Klub Žida.
1950-te roky
Po vojne sa Bayern Mníchov stal členom južnej konferencie nemeckej prvej divízie Oberliga-Süd. Klub vtedy patril medzi lepšie tímy. Koncom päťdesiatych rokov prišli finančné problémy. Továrnik Roland Endler poskytoval Bayernu Mníchov množstvo finančných prostriedkov a bol odmenený štyrmi rokmi pri kormidle klubu.
1960-te roky
V roku 1963 sa všetky Oberligy spojili do jednej národnej súťaže, Bundesligy. Do základnej zostavy sa začali presadzovať mladé talenty ako Franz Beckenbauer, Gerd Müller alebo Sepp Maier, ktorí sa potom stali najväčšími hviezdami klubu. V prvej bundesligovej sezóne Bayern Mníchov skončil tretí a vyhral Nemecký pohár. Kvalifikoval sa do Pohára víťazov pohárov, ktorý v nasledujúcom roku vyhral. V dramatickom finále proti škótskemu Glasgow Rangers skóroval v predĺžení Franz Roth, Bayern Mníchov vyhral 1:0. V roku 1967 prevzal tím tréner Branko Zebec a Bayern Mníchov získal svoj prvý double.
1970-te roky
V roku 1970 prevzal tím tréner Udo Lattek. Po získaní pohára v jeho prvej sezóne viedol Bayern Mníchov k ich tretiemu ligovému titulu. Rozhodujúci zápas sezóny 1971/72 proti FC Schalke 04 bol prvý zápas hrajúci sa na novom Olympijskom štadióne a bol zároveň prvým naživo vysielaným zápasom bundesligovej histórie. Bayern Mníchov zdolal Schalke 5:1. Bayern Mníchov vyhral ďalšie dva ligové ročníky, ale vrchol nastal v roku 1974, keď vo finále PMEK Bayern porazil Atlético Madrid 4:0. V nasledujúcej sezóne Bayern Mníchov obhájil víťazstvo v Lige majstrov proti Leeds United AFC. O rok neskôr v Glasgowe Bayern Mníchov porazil vo finále AS Saint-Étienne a stal sa tak tretím klubom, ktorý dokázal vyhrať Ligu majstrov v troch po sebe idúcich ročníkoch. Posledná trofej získaná v tejto ére bolo víťazstvo v Interkontinentálnom pohári. Vo finále porazili Cruzeiro.
1980-te a 1990-te roky
Osemdesiate roky boli obdobím veľkých zmien vo vedení a finančných ťažkostí. V Nemecku sa síce Bayernu Mníchov relatívne darilo, ale v Európe sa klub nepresadzoval. Úspech na európskom poli sa dostavil až v roku 1996 v pohári UEFA, keď vo finále podľahlo Bayernu Mníchov Bordeaux.
2000-te roky
Od roku 1998 až do roku 2004 bol Bayern trénovaný Ottmarom Hitzfeldom, ktorý sa stal najúspešnejším trénerom klubu všetkých dôb. V Hitzfeldovej prvej sezóne Bayern Mníchov vyhral Bundesligu a bol blízko triumfu v Lige majstrov, vo finále však podľahol Manchesteru United 2:1. V roku 2001 Bayern Mníchov vyhral tretí ligový titul po sebe a po dvadsiatich piatich rokoch získal titul v Lige majstrov. Tentoraz sa finále rozhodlo až po penaltách, kde bol lepší Bayern Mníchov. V sezóne 2001/02 Bayern Mníchov vyhral svoj druhý Interkontinentálny pohár.V sezóne 2005/06 sa Bayern sťahoval do nového štadiónu. V ligovom ročníku 2006/07 skončil Bayern až štvrtý, preto nastali veľké zmeny v kádri. Odišli napríklad hráči ako Owen Hargreaves, Claudio Pizzarro alebo Roy Makaay a naopak do kádra prišli futbalisti Luca Toni, Miroslav Klose a Franck Ribéry. Veľké nákupy sa oplatili a Bayern Mníchov dominoval nasledujúcemu ročníku Bundesligy, vyhral Nemecký pohár DFB Pokal a v pohári UEFA Bayern Mníchov zastavil až neskorší víťaz Zenit Petrohrad. V lige majstrov prehral vo finále 2011/12 proti Chelsea FC.
Sezóna 2012/13
Bayern Mníchov vyhral Ligu Majstrov naposledy pred 7 rokmi, keď sa mu podarilo poraziť v nemeckom finále vo Wembley Borussiu Dortmund 2:1. Sezóna 2012/2013 je pre Bayern Mníchov najúspešnejšou v histórii, pretože sa mu ako prvému nemeckému klubu podarilo vyhrať domácu Bundesligu, Nemecký pohár a Ligu Majstrov v jednom súťažnom ročníku. Okrem toho dosiahol viacero rekordov ako napríklad najviac bodov v lige (91 bodov) alebo najväčší bodový rozdiel na konci sezóny medzi prvým a druhým tímom (25 bodov).
Sezóna 2013/14
V sezóne 2013/2014 sa FC Bayernu podarilo po 10. krát vyhrať domácu Bundesligu i Nemecký pohár v jednom ročníku. V Lige majstrov ich v semifinále po výsledkoch 0:1 a 0:5 vyradil neskorší víťaz Real Madrid.
Sezóna 2014/15
V sezóne 2014/2015 vyhral Bayern Bundesligu so 79 bodmi, v ktorej dosia li 10 bodový náskok pred druhým Wolfsburgom. V Nemeckom pohári ich v semifinále vyradila Borussia Dortmund po penaltovom rozstrele 1:1 (0:2). Aj v Lige Majstrov sa dostali do semifinále, kde podľahli FC Barcelone 3:0 a 3:2.
Sezóna 2015/16
Bayernu sa v Bundeslige opäť podarilo vyhrať titul. Pred druhou Borussiou Dortmund mali nádskok 10 bodov. V tejto sezóne sa Bayern tešil aj z víťazstva v DFB Pokaly, keď vo finále porazili Borussiu Dortmund po penaltách 0:0 (4:3). V Lige Majstrov Bayern skončil v semifinále, kde ho vyradil neskorší finalista Atletico Madrid po výsledkoch 0:1 a 2:1. Pre Bayern to bola smola, keďže skóre zápasov bolo 2:2 a vypadli len preto, lebo Atletico Madrid dokázalo dať gól vonku, čo sa Bayernu nepodarilo. Zhodou náhod ich už tretí rok po sebe vyradil v semifinále tím zo španielska.
Sezóna 2016/17
Aj v sezóne 2016/17 sa Bayernu podarilo vyhrať Bundesligu a to až o 15 bodov pred nováčikom RB Lipsko. V pohári toľko šťastia nemeli, keď ich v semifinále vyradil po výsledku 2:3 neskorší víťaz Borussia Dortmund. Bayernu sa túto sezónu nedarilo ani v Lige majstrov. V štvrťfinále ich vyradil Real Madrid po výsledku 1:2 a 2:4. Po nie veľmi vydarenej sezóne sa rozhodol v Bayerne ukončiť kariéru kapitán Philipp Lahm. Kapitánsku pásku po ňom prevzal brankár Manuel Neuer.
Sezóna 2017/18
Kedže v minulej sezóne Bayern nevyhral ani pohár ani Ligu Majstrov, rozhodol sa posilniť svoj káder 2-ročným hosťovaním ofenzívneho záložníka Jamesa Rodrigueza z Realu Madrid. Bayernu sa spočiatku v lige nedarilo a tak sa vedenie rozhodlo odvolať trénera Carla Ancelottiho a nahradiť ho skúseným Juppom Heynckesom, ktorý na lavičku Bavorov zasadol už 3-krát a prevzal tím do konca sezóny. Bayern potom opäť získal titul v Bundeslige pred druhým Schalke s nádskokom 21 bodov. V pohári sa Bayern prebojoval až do finále, kde však nestačil na Eintracht Frankfurt 1:3. V Lige Majstrov sa Bayern prebojoval do semifinále, kde však opäť nestačil na Real Madrid 1:2 a 2:2.
Sezóna 2019/20
Keďže na konci minulej sezóny odišli mnohé hviezdy, Bayern sa rozhodol posilniť svoje mužstvo. Ako prvé kúpili obrancu Benjamina Pavarda zo Stuttgartu za 35 mil. €, ktorého nasledoval ďalší obraca Lucas Hernandez z Atletica Madrid za 80 mil. €. Bayern posilnil aj ofenzívu, keď na hosťovanie do konca sezóny priviedol dvojicu hráčov Philippa Coutinha z FC Barcelony a Ivana Perišiča z Interu Miláno.
Rozbehnutý Bayern však na jeseň spomalili mnohé zranenia (napr. dlhodobé zranenie defenzívneho piliera Niklasa Süleho) a odzrkadlilo sa to na výsledkoch a forme tímu. Bayern začal strácať body a prepadať sa v tabuľke, čoho vyvrcholenie bola prehra vo Frankfurte 5:1. Po tejto prehre skončil na lavičke tréner Bavorov Niko Kovac a dočasne ho nahradil Hans-Dieter Flick. Mužstvo pod jeho vedením znovu ožilo a získalo stratenú formu, čoho dôkazom bola domáca výhra hneď v ďalšom kole proti Borussii Dortmund. Hans-Dieter Flick, ktorý bol pôvodne len dočasným trénerom si stabilnými výsledkami počas jesene zabezpečil dlhodobý kontrakt do roku 2023. Keďže Bayernu stále chýbal zranený Niklas Süle, predstavenstvo klubu sa cez zimné prestupové obdobie rozhodlo angažovať na hosťovanie do konca sezóny obrancu z Realu Madrid Álvara Odriozolu.
Na jar, ako to už býva zvykom, musel Bayern doháňať manko na prvé RB Lipsko. Bayernu sa to podarilo vďaka fantastickej forme Roberta Lewandowského, ktorý sa opäť stal s 34 gólmi najlepším strelcom ligy a aj Thomasa Müllera, ktorý pod Flickom akoby ožil a stal sa najlepším nahrávačom ligy s 21 asistenciami. Bayern mal na jar, ktorú poznačil koronavírus, naozaj neskutočnú formu, keď neprehral ani jeden zápas a body stralil len za remízu s Lipskom. Bayern vyhral Bundesligu už 8-krát za sebou, tentokrát s 13 bodovým nádskokom pred Borussiou Dortmund.
Bayern vyhral aj DFB Pokal, keď vo finále na olympijskom štadióne v Berlíne porazili Bayer Leverkusen 4:2 a v tejto už aj tak úspešnej sezóne dokázali vyhrať aj Ligu Majstrov a tak si zaistili TREBLE, kde v play-off vyradili FC Chelsea 3:0 a 4:1, FC Barcelonu 8:2, Lyon 3:0 a vo finále porazili PSG po góle Kingsleyho Comana 1:0. Víťazstvom sa im podarilo zopakovať legendárnu sezónu 2012/13, keď vyhrali treble pod Juppopm Heinkesom.
Súčasná zostava
Aktuálne k dátumu 15.11.2021
Zdroj
TransferMarkt.de: FC Bayern München
Alzon (kantón)
Alzon je francúzsky kantón v departemente Gard v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho šesť obcí.
Cattenom (obec)
Cattenom je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Severný ostrov
Severný ostrov môže byť:
Северный
Združenie katolíckych duchovných Pacem in terris
História
Po komunistickom prevrate vo februári 1948 bolo cieľom KSČ vymôcť si od duchovných súhlas a podporu pre nový režim. Snažili sa vnútorne rozložiť cirkev aj vznikom Mierového hnutia katolíckeho duchovenstva. "„Je otázne, do akej miery si boli jeho aktivisti vedomí svojej rozkladnej funkcie, hoci zo strany štátu bol postup jednoznačný: všestranne preferovať týchto lojálnych a trestať alebo aspoň obmedzovať kňazov, čo zotrvávajú vo vernosti k biskupom,“ napísal súčasný pomocný biskup bratislavskej arcidiecézy Jozef Haľko v štúdii Komunizmus a Cirkev."V čase snáh o „socializmu s ľudskou tvárou“ počas tzv Pražskej jari v roku 1968 zaniká Mierové hnutie katolíckeho duchovenstva a po 18 rokoch zákazu dostáva opäť zelenú gréckokatolícka cirkev na Slovensku. (V Prešove 28. apríla 1950 tzv. Sobor „pričlenil“ všetkých gréckokatolíckych veriacich k Pravoslávnej cirkvi). Uvoľnenie pomerov v cirkvi však trvalo len do vpádu vojsk v auguste 1968.
Vyvrcholením tzv. normalizácie náboženského života v ČSSR malo byť obnovenie prorežimného hnutia katolíckych duchovných, v ktorom chcela komunistická vládna moc opätovne nájsť svojho spojenca v rámci katolíckej cirkvi. S týmto cieľom prijali na ministerstve kultúry v Prahe 15. septembra 1970 skupinu českých a slovenských kňazov. Činnosť následne začal prípravný výbor, na čele ktorého stál košický kapitulný vikár Štefan Onderko. Priestor na realizáciu v ňom našli osoby skompromitované kolaboráciou s komunistickým režimom, ktoré mali do nového združenia priniesť svoje dlhoročné skúsenosti. V auguste 1971 nasledovali krajské ustanovujúce konferencie, na ktorých boli zvolení delegáti na celoslovenskú konferenciu.
Ustanovujúca schôdza sa konala 31. augusta 1971 súčasne v Prahe a Bratislave. Na slovenskej sa stretlo okolo 200 volených delegátov, medzi ktorých zavítal aj minister kultúry Miroslav Válek a riaditeľ sekretariátu pre veci cirkevné Karol Homola. Prítomní následne zvolili predsedníctvo Pacem in terris na Slovensku. Predsedom sa stal Mons. prof. ThDr. Mikuláš Višňovský, prepošt a dekan Cyrilometodskej bohosloveckej fakulty, a prvým podpredsedom ThDr. Jozef Vrablec. V rečníckych príspevkoch potom zazneli okrem iného prejavy vernosti Sovietskemu zväzu a ostatným socialistickým krajinám, ktoré mali byť zárukou mieru a pokojného žitia vo svete.
Na rovnakej konferencii v Prahe bol za českého predsedu Pacem in terris zvolený olomoucký kapitulný vikár Josef Vrana.
O nové združenie nebol v radoch duchovných spočiatku záujem, ale časom doň začali vstupovať, zväčša po nátlaku a zastrašovaní. Výhrady voči nemu mala od počiatku aj Svätá stolica, pričom napokon došlo z jej strany aj k verejnému odsúdeniu činnosti združenia (v dekréte Kongregácie pre klérus Quidam episcopi z 8. marca 1982). Aj napriek tomu však Združenie katolíckeho duchovenstva Pacem in terris spolupracovalo s komunistickou vládnou mocou pri uplatňovaní jej zámerov v rámci katolíckej cirkvi a stalo sa tak neoficiálnym predstaviteľom cirkvi v štáte.
Na rozdiel od tzv. Katolíckej akcie a rovnako ako v Mierovom hnutí katolíckeho duchovenstva boli členmi združenia katolícki kňazi, avšak na rozdiel od Mierového hnutia nebolo členstvo v PIT automatické: bolo nutné do neho vstúpiť. Na počiatku sa podarilo prinútiť k vstupu do združenia asi 1/3 českých a 1/4 slovenských kňazov. Členská základňa združenia v roku 1973 bola v Česku 726 (37 % všetkých kňazov) a na Slovensku 350 katolíckych duchovných. K poklesu došlo v roku 1982, keď Svätá stolica verejne odsúdila činnosti združenia, napriek tomu však v roku 1986 bolo stále členmi 29,2 % katolíckych duchovných.
Študenti teológie Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohoslovecká fakulta UK v Bratislave spísali petíciu s požiadavkami a 26. novembra 1989 vyhlásili, že podporujú Občianske fórum a VPN. Dekan Štefan Janega zakladajúci člen Pacem in terris sa ich počínanie snažil prekaziť, dokonca vystúpil v televízii a ostro odsúdil študentské hnutie. Okrem toho sa ako ordinár Nitrianskej diecézy vyhrážal kňazom suspendovaním, ak budú podporovať spoločenské zmeny. Najdôležitejšie funkcie na bohosloveckej fakulte a v kňazskom seminári zastávali členovia PiT. Listom z 30. novembra 1989 študenti žiadali arcibiskupa Ján Sokola, aby týchto profesorov a funkcionárov odvolal.
Hodnotenie a kritika
Podobné organizácie fungovali aj v Maďarsku, Poľsku a iných socialistických štátoch. "„Združenie Pacem in terris slúžilo na propagandistické účely. Časť kňazov začala najmä prostredníctvom Katolíckych novín tvrdiť, že vzťah so štátom je idylka, chválili režim a podobne,“ hovorí Jozef Haľko z Rímskokatolíckej Cyrilometodskej bohosloveckej fakulty Univerzity Komenského."Historik Ústavu pamäti národa Patrik Dubovský upozorňuje, že medzi tými, ktorí boli aktívni v Pacem in terris, boli často spolupracovníci ŠtB. V zozname agentov boli uvedení napríklad Ján Zabák, Ján Pásztor či Jozef Feranec.
Podľa Haľka sa členovia snažili kompenzovať svoj pocit viny tým, že občas presadili u komunistov drobné ústupky pri dosadzovaní bohoslovcov, kňazov a podobne avšak kňazov, ktorí boli uväznení, sa nezastali. Katolícka cirkev sa k združeniu Pacem in terris, ktoré zaniklo krátko po revolúcii v roku 1989, doteraz oficiálne nevyjadrila.
Kolaborujúci duchovní, ako boli Štefan Onderko Josef Plojhar, Jozef Feranec, Gejza Navrátil, Alexandr Horák, Josef Vrana si nechali udeliť čestný doktorát z teológie na bratislavskej bohosloveckej fakulte. Biskup Július Gábriš sa obrátil so sťažnosťou v tejto veci na Svätú stolicu. Tá vyhlásila tieto čestné doktoráty za neplatné (rovnako ako ďalšie čestné doktoráty udelené z donútenia).
Jozefa Feranca za činnosť v Pacem in terris vyznamenal prezident ČSSR Gustáv Husák v roku 1985 jedným z najvyšších štátnych vyznamenaní – Radom republiky.
Slovenské organizačné štruktúry
Na čele stálo predsedníctvo zložené z predsedu, podpredsedov a členov predsedníctva. Združenie malo aj svoje oblastné štruktúry pre Západoslovenský, Stredoslovenský, Východoslovenský kraj a samostatne pre Bratislavu.
Okrem už spomenutého Alexandra Horáka, ktorý sa angažoval pri vzniku združenia, ďalšími aktívnymi funkcionármi zo Slovenska boli Jozef Krajči, Ladislav Ostrak a Mikuláš Turanyi.
Spomedzi regionálnych funkcionárov to boli napríklad Ladislav Belas, Pavol Čech či Ján Švec-Bily.
Chessenaz
Chessenaz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Yannick Noah
Yannick Noah (* 18. máj 1960, Sedan, Francúzsko) je bývalý francúzsky profesionálny tenista a spevák. Najlepšie umiestnenie v rebríčku ATP dosiahol v roku 1986 – 3. miesto. Jeho najväčší úspech je víťazstvo v dvojhre (1983) a vo štvorhre (1984) na grandslamovom turnaji French Open.
Počas svojej kariéry Noah vyhral 23 turnajov ATP v dvojhre:
Entomofauna Carpathica
Entomofauna Carpathica je slovenský entomologický časopis, ktorý vydáva Slovenská entomologická spoločnosť ako svoj vlastný spravodaj. Entomofauna carpathica vychádzala pôvodne ako Správy Slovenskej entomologickej spoločnosti pri SAV. Časopis teraz vychádza nepravidelne. Spočiatku bol vydávaný vo formáte A5, teraz ako A4. V časopise sú publikované faunistické práce, biografie, recenzie kníh, nekrológy entomológov a pod.
Anduze (kantón)
Anduze je francúzsky kantón v departemente Gard v regióne Languedoc-Roussillon. Tvorí ho osem obcí.
Tunel Havran
Tunel Havran je plánovaný diaľničný tunel s dĺžkou 2 820 m a dvoma tunelovými rúrami. Nachádzať sa bude na diaľnici D1 v úseku Turany - Hubová v okrese Ružomberok. Posledný úsek severnej diaľničnej spojnice medzi Bratislavou a Košicami s tunelmi Korbeľka a Havran sa v súčasnosti nachádza vo fáze projektovej prípravy a výstavba by mala začať medzi rokmi 2024 - 2026
Zdroj
Tunel Havran
Ahuy
Ahuy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Apologéta
Apologéta môže byť:
Chodník Márie Széchy
vľavo|50px náhľad|Z vrcholu Cigánky vedie magistrála do Muráňa. náhľad|Chodník končí na Fiľakovskom hrade. Chodník Márie Széchy alebo aj Chodník Márie Séčiovej je turistická magistrála na Slovensku, vedúca pohoriami Muránska planina a Cerová vrchovina. Magistrála je značená červeným turistickým značením, je pomenovaná po Márii Séčiovej, manželke Františka Vešeléniho, a spája Muránsky a Fiľakovský hrad. Celková dĺžka trasy je 83,1 km a odhadovaný čas na jej zdolanie je 22:10 hodín.
Južný ostrov
Južný ostrov môže byť:
Chodník Márie Széchy
Priebeh trasy
Magistrála začína na Muránskom hrade, odkiaľ z vrchu Cigánka klesá ku Chate pod Muránskym hradom, kde sa prudko stáča juhozápadným smerom k obci Muráň. Cez Muránsku Lehotu a Tri chotáre  stúpa na Tŕstie  a osadami Polom, Horné Zahorany a Nižná Pokoradz smeruje do Rimavskej Soboty. Z mesta chodník vedie popri Kurineckej priehrade do osady Dúžava a vrchmi Cerovej vrchoviny na Veľký Bučeň, odkiaľ klesá k mestu Fiľakovo a hradu, s ktorým je spätý život Márie Séčiovej.
Hadica
náhľad|vpravo|Plastové hadice Hadica je pružná rúrka na vedenie kvapalín alebo plynov. Jej vnútorný profil má spravidla kruhový tvar. Používa sa často pri čerpaní kvapalín a plynov na rôzne vzdialenosti, napr. hasičská zásahová hadica. Býva často súčasťou rôznych zariadení alebo prístrojov, napríklad vysávača. Obvykle ide o formu gumeného alebo plastového potrubia, ktoré je pružné, ohybné a do určitej miery odolné aj voči bežným formám nedeštruktívneho mechanického namáhania spojeného s bežnou manipuláciou, aj voči pretlaku a podtlaku prepravovaného média.
Technické požiadavky
Hadice sú vyrábané podľa kombinácie požiadaviek na použitie a výkonu - prepravnej kapacity, ktorá sa od nich očakáva. Dôležitými faktormi sú priemer, hrúbka stien, pracovný tlak, hmotnosť, ohybnosť, dĺžka, zloženie, chemická inertnosť vzhľadom na prepravované médium a teplotu, pri ktorej bude hadica používaná.
Svätý Ján Krstiteľ (Leonardo da Vinci)
Svätý Ján Krstiteľ je názov obrazu namaľovaného talianskym renesančným umelcom Leonardom da Vincim okolo roku 1513.
Dielo patriace k umelcovým posledným obrazom je veľmi pôsobivým zobrazením svätca. Pochádza z Leonardovho rímskeho pôsobenia.
Obraz predstavuje sv. Jána Krstiteľa so sotva viditeľnými atribútmi: krížom a odevom z ťavej srsti. Na diváka sa pozerá milá tvár mladého muža s úsmevom, pripomínajúcim úsmev Mony Lisy.
Veľavravné je svätcovo gesto pravej ruky. Je symbolickým znázornením Jánovej úlohy ako proroka a zvestovateľa Kristovho príchodu. Súčasne zdvihnutý prst poukazuje na fakt, že človek iba prostredníctvom krstu dosiahne spasenie v nebi.
Obraz patrí k jedným z najdiskutovanejších umelcových diel. Otázkou je napr. zženštilá postava Jána Krstiteľa, presne vystihujúca Leonardov zvláštny ideál krásy, kedy muži dostávajú ženské rysy a rovnako ženy zbavuje feministických znakov. Súvis tu treba zrejme hľadať so životným príbehom umelca, podozrivého a v roku 1476 i obvineného z homosexuálnych vzťahov.
V roku 1516 Leonardo opustil Taliansko, aby sa na zvyšok života usadil vo Francúzsku. Obraz putoval s ním a po jeho smrti sa stal majetkom francúzskeho kráľa Františka I. Dnes patrí k vzácnym exponátom parížskeho Louvru.
Wiener Entomologische Monatschrift
Wiener Entomologische Monatschrift bol rakúsky entomologický časopis, ktorý výchadzal vo Viedni v rokoch 1857 až 1864. Publikovali v ňom svoje entomologické práce z faunistiky, systematiky, taxonómie a viaceré biografie mnohí významní i menej známi rakúski entomológovia. Hlavným redaktorom časopisu bol hlavne Julius Lederer, ale i iní ako napr. Ludwig Miller. Celkove vyšlo 8 ročníkov: {1857(1) - 1864(8)}.
Chailly-lès-Ennery
Chailly-lès-Ennery je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.