cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krištof Kolumbus
Geografické hľadiská
Už v 3. storočí pred naším letopočtom Eratosthenes správne vypočítal obvod Zeme pomocou jednoduchej geometrie a štúdiom tieňov vrhaných objektmi na dvoch vzdialených miestach. V 1. storočí pred naším letopočtom Poseidónios potvrdil Eratosthenove výsledky porovnaním hviezdnych pozorovaní na dvoch samostatných miestach. Tieto merania boli medzi vedcami všeobecne známe, ale Ptolemaiovo použitie menších, staromódnych jednotiek vzdialenosti viedlo Kolumba k podceneniu veľkosti Zeme asi o tretinu.
vľavo|náhľad|„Kolumbova mapa“, nakreslená cca 1490 v [[Lisabon|lisabonskej dielni Bartolomea a Krištofa Kolumba ]]
Z diela Petra z Ailly Imago Mundi (1410) sa Kolumbus dozvedel o Alfraganovom odhade, že stupeň zemepisnej šírky (alebo stupeň zemepisnej dĺžky pozdĺž rovníka) preklenul 56 2⁄3 arabských míľ (čo zodpovedá 66,2 námorným míľam alebo 122,6 kilometrom), avšak neuvedomil si, že to bolo vyjadrené skôr v arabskej míle (asi 1 830 metrov) ako v kratšej rímskej míle (asi 1 480 metrov), ktorú poznal. Kolumbus preto odhadol veľkosť Zeme na asi 75% Eratosthenovho výpočtu a vzdialenosť od Kanárskych ostrovov po Japonsko na 2 400 námorných míľ (asi 23% skutočného čísla).
Väčšina vedcov ďalej akceptovala Ptolemaiov odhad, že Eurázia sa rozprestiera na 180° zemepisnej dĺžky, namiesto skutočných 130° (na čínsku pevninu) alebo 150° (do Japonska na zemepisnej šírke v Španielsku). Kolumbus veril v ešte vyšší odhad a ponechal menšie percento vody. V d'Aillyho diele Imago Mundi prečítal Kolumbus odhad Marinusa z Tyre, že pozdĺžne rozpätie Eurázie bolo 225°. Iní ľudia naznačujú, že sa riadil Ezdrášovým výrokom, že „šesť častí [zemegule] je obývateľných a siedma je pokrytá vodou“. Vedel tiež o tvrdení Marca Pola, že Japonsko (ktoré nazval „Cipangu“) bolo asi 2 414 kilometrov na východ od Číny („Katay“) a bližšie k rovníku ako v skutočnosti je. Bol ovplyvnený Toscanelliho predstavou, že obývané ostrovy sú ešte ďalej na východ ako Japonsko, vrátane bájnej Antillie, o ktorej si myslel, že nebude ležať oveľa ďalej na západ ako Azory.
Kolumbus preto odhadoval vzdialenosť od Kanárskych ostrovov na západ do Japonska na asi 9 800 kilometrov (5 300 námorných míľ) alebo 3 700 kilometrov (2 000 námorných míľ), podľa toho, aký odhad použil pre pozdĺžne rozpätie Eurázie. Je známe, že skutočná hodnota je oveľa väčšia: asi 20 000 kilometrov (11 000 námorných míľ). Žiadna loď v 15. storočí nemohla niesť dostatok potravy a čerstvej vody na tak dlhú cestu a nebezpečenstvo spojené s plavbou cez nezmapovaný oceán by bolo veľmi vysoké. Väčšina európskych moreplavcov dôvodne usúdila, že plavba na západ z Európy do Ázie je nerealizovateľná. Katolícke veličenstvá však po dokončení drahej vojny na Pyrenejskom polostrove túžili získať konkurenčnú výhodu nad ostatnými európskymi krajinami pri hľadaní obchodu s Indiou. Kolumbov projekt, hoci bol pritiahnutý za vlasy, obsahoval prísľub takejto výhody.
Námorné úvahy
Hoci sa Kolumbus mýlil v počte stupňov zemepisnej dĺžky, ktoré oddeľovali Európu od Ďalekého východu, a v diaľke, ktorú predstavoval každý stupeň, tak mal cenné vedomosti o pasátoch, ktoré sa ukázali ako kľúč k jeho úspešnej navigácii po Atlantickom oceáne. Počas jeho prvej plavby v roku 1492 poháňali Kolumbovu flotilu prudké pasáty z východu, ktoré sa bežne nazývali „veľkonočné“, a to dobu piatich týždňov od Kanárskych ostrovov po Bahamy. Presným prvým bodom pozorovania a zakotvenia na pevnine bol ostrov San Salvador. Návrat do Španielska proti tomuto prevládajúcemu vetru by si vyžadoval niekoľko mesiacov namáhavej techniky plachtenia, ktorá sa nazýva bitie, počas ktorej by pravdepodobne boli vyčerpané jedlo a pitná voda.
Namiesto toho sa Kolumbus vrátil domov sledovaním zakrivených pasátov na severovýchod do stredných zemepisných šírok severného Atlantiku, kde dokázal zachytiť „západné pasáty“, ktoré fúkajú na východ k pobrežiu západnej Európy. Tam sa zase vetry krivia na juh smerom k Pyrenejskému polostrovu.
Nie je jasné, či sa Kolumbus o vetroch dozvedel z vlastnej skúsenosti s plavbou, alebo či o nich počul od ostatných. Zdá sa, že zodpovedajúcu techniku efektívneho cestovania v Atlantiku využili najskôr Portugalci, ktorí ju označili ako Volta do mar („obrat mora“). Kolumbove znalosti atlantických vetrových vzorov boli v čase jeho prvej plavby nedokonalé. Keď sa Kolumbus počas sezóny hurikánov plavil priamo z Kanárskych ostrovov na západ, obiehal takzvané konské zemepisné šírky v strede Atlantiku, čím riskoval, že sa buď utíši, alebo že narazí na tropický cyklón, avšak obom sa, náhode, vyhol.
Hľadanie finančnej podpory na plavbu
Asi okolo roku 1484 predstavil Kolumbus svoje plány portugalskému kráľovi Jánovi II. Navrhol, aby kráľ vybavil tri robustné lode a poskytol Kolumbovi jednoročný čas na plavbu do Atlantiku, hľadanie západnej cesty do Orientu a na návrat. Kolumbus tiež požiadal, aby sa stal „veľkoadmirálom oceánu“, vymenovaným za guvernéra všetkých krajín, ktoré objavil, a aby dostal jednu desatinu všetkých výnosov z týchto krajín. Kráľ predložil Kolumbov návrh svojim expertom, ktorí ho odmietli. Podľa ich názoru bol Kolumbov odhad cestovnej vzdialenosti 3 860 km príliš nízky. Kolumbus odcestoval z Portugalska do Janova i Benátok, povzbudenia sa mu však nedostalo ani od jedného z nich. V roku 1488 sa Kolumbus opäť obrátil na portugalský dvor, čo malo za následok, že ho Ján II. opäť pozval na audienciu. Toto stretnutie sa tiež ukázalo ako neúspešné, čiastočne preto, že krátko nato sa Bartolomeo Diaz vrátil do Portugalska so správami o svojom úspešnom obídení južného cípu Afriky (neďaleko Mysu dobrej nádeje).
vľavo|náhľad|Kolumbus pred kráľovnou, ako si to predstavoval [[Emanuel Leutze|Emanuel Gottlieb Leutze, 1843]]
Kolumbus si získal audienciu u panovníkov Ferdinanda II. Aragónskeho a Izabely I. Kastílskej, ktorí manželstvom spojili niekoľko kráľovstiev na Pyrenejskom polostrove a vládli spolu. 1. mája 1486, po udelení povolenia, predložil Kolumbus svoje plány kráľovnej Izabele, ktorá ich následne postúpila výboru. Španielski experti, rovnako ako ich náprotivní v Portugalsku, odpovedali, že Kolumbus hrubo podcenil vzdialenosť do Ázie. Túto myšlienku vyhlásili za nepraktickú a odporučili svojim kráľovským výsostiam, aby navrhovanú akciu odovzdali ďalej. Aby Kolumbus nebral svoje myšlienky inde a možno udržiaval svoje možnosti otvorené, katolícke veličenstvá mu poskytli príspevok v celkovej výške asi 14 000 maravedisov za rok alebo okolo ročného platu námorníka. V máji 1489 mu kráľovná poslala ďalších 10 000 maravedisov a v tom istom roku mu panovníci poskytli list, v ktorom nariaďovali všetkým mestám a obciam pod ich doménou, aby mu poskytovali stravu a ubytovanie bez akýchkoľvek nákladov.
Kolumbus tiež poslal svojho brata Bartolomeja na dvor anglického kráľa Henricha VII., aby sa informoval, či by anglická koruna mohla sponzorovať jeho výpravu, ale v tomto procese ho zajali piráti a dorazil až začiatkom roku 1491. V tom čase sa Kolumbus stiahol do kláštora La Rábida, kde mu španielska koruna poslala 20 000 maravedisov, aby si kúpil nové oblečenie, a inštrukcie, aby sa mohol vrátiť na španielsky dvor a obnoviť rokovania.
Dohoda so španielskou korunou
Kolumbus čakal v tábore kráľa Ferdinanda, kým Ferdinand a Izabela v januári 1492 dobyjú Granadu, poslednú moslimskú baštu na Pyrenejskom polostrove. Rada, ktorú viedol Izabelin spovedník Hernando de Talavera, považovala Kolumbov návrh dosiahnuť Indiu za nepravdepodobný. Kolumbus odišiel do Francúzska, keď zasiahol Ferdinand, a najskôr poslal Talaveru a biskupa Diega Dezu, aby apelovali na kráľovnú. Izabelu nakoniec presvedčil kráľovský úradník Luis de Santángel, ktorý tvrdil, že Kolumbus prinesie svoje nápady inde, a ponúkol pomoc pri zabezpečovaní financovania. Izabela potom poslala kráľovskú stráž, aby priniesla Kolumba, ktorý prešiel niekoľko kilometrov smerom do Córdoby.
V apríli 1492 kráľ Ferdinand a kráľovná Izabela sľúbili Kolumbovi, že ak uspeje, dostane hodnosť admirála oceánskeho mora a bude menovaný za miestodržiteľa a guvernéra všetkých nových krajín, ktoré si môže nárokovať pre Španielsko. Mal právo nominovať tri osoby, z ktorých by si panovníci jednu vybrali, na ktorýkoľvek úrad v nových krajinách. Mal by nárok na 10 percent všetkých výnosov z nových území na neurčitý čas. Ďalej by mal tiež možnosť kúpiť osminový podiel v akomkoľvek obchodnom podniku s novými krajinami a získať osminu zisku.
Kolumbus bol neskôr v roku 1500 zatknutý a prepustený z funkcie. Spolu so svojimi synmi Diegom a Fernandom potom viedli dlhé série súdnych procesov proti kastílskej korune, známej ako pleitos colombinos, ktoré tvrdili, že koruna nezákonne porušila svoje zmluvné záväzky voči Kolumbovi a jeho dedičom. Rodina Kolumbusovcov mala vo svojom prvom súdnom spore určitý úspech, pretože rozsudok z roku 1511 potvrdil Diegovo postavenie miestodržiteľa, ale znížil jeho právomoci. Diego obnovil súdne spory v roku 1512, ktoré trvali do roku 1536, a ďalšie spory pokračovali až do roku 1790.
Plavby
náhľad|Kapitánska zástava Kolumbových lodí
V rokoch 1492 až 1504 absolvoval Kolumbus štyri spiatočné plavby medzi Španielskom a Amerikou, pričom každú plavbu sponzorovala Kastílska koruna. Na svojej prvej plavbe nezávisle objavil Ameriku. Tieto plavby znamenali začiatok európskeho prieskumu a kolonizácie Ameriky, a sú preto dôležité pre vek objavovania i pre západnú históriu.
Kolumbus vždy, napriek množiacim sa dôkazom o opaku, trval na tom, že krajiny, ktoré navštívil počas týchto plavieb, sú súčasťou ázijského kontinentu, ako to predtým opísal Marco Polo a ďalší európski cestovatelia. Kolumbovo odmietnutie pripustiť, že krajiny, ktoré navštívil a ktoré žiada pre Španielsko, nie sú súčasťou Ázie, by mohlo čiastočne vysvetliť, prečo bol americký kontinent pomenovaný po florentskom prieskumníkovi Amerigovi Vespuccim a nie po Kolumbovi.
Prvá plavba (1492 – 1493)
náhľad|Plavby Krištofa Kolumba (hypotetické)
Osinalické bučiny
Osinalické bučiny je názov prírodnej pamiatky na území CHKO Kokořínsko, v južnej časti okresu Česká Lípa, na katastrálnom území Zakšín. Ide o lesnaté územie s radom pieskovcových skál, kde sa vyskytuje mnoho druhov chránených rastlín.
Krištof Kolumbus
Prvá plavba (1492 – 1493)
Večer 3. augusta 1492 Kolumbus s tromi loďami vyplával z Palos de la Frontera. Najväčšou bola karaka, Santa María, ktorú vlastnil a riadil Juan de la Cosa pod priamym Kolumbovým velením. Ďalšie dve boli menšie kavarely, prezývané Pinta a Niña, ktoré kormidlovali bratia Pinzónovci (Martín Alonso a Vicente Yáñez). Kolumbus najskôr priplával na Kanárske ostrovy, ktoré Kastília vo veľkej miere dobyla. Obnovil zásoby a vykonal opravy, potom 6. septembra odišiel zo San Sebastiánu de La Gomera, a plavba tak trvala päť týždňov cez oceán.
Osinalické bučiny
Opis
V západnej časti Kokořínska pri ceste medzi Mělníkom a Dubou aj Českou Lípou je zalesnená oblasť s mnohými chránenými územiami, prameniskami potokov Liběchovka a Pšovka, pieskovcovitými útvarmi.
Égligny
Égligny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Osinalické bučiny
Opis
V starších stromoch tu žijú holuby plúžiky.
Krištof Kolumbus
Prvá plavba (1492 – 1493)
7. októbra posádka spozorovala „[početné] kŕdle vtákov“. 11. októbra Kolumbus zmenil smer flotily na západ a preplával celú noc, veriac, že sa čoskoro nájde pevnina. Večer okolo 10:00 si myslel, že vidí svetlo „ako malá vosková stúpajúca a klesajúca sviečka“. O štyri hodiny neskôr spozoroval Rodrigo de Triana na Pinte pevninu a okamžite krikom zalarmoval zvyšok posádky. Potom to kapitán Pinty Martín Alonso Pinzón išiel skontrolovať a zalarmoval Kolumba vypálením lombarda. Kolumbus neskôr tvrdil, že na zemi už videl svetlo o niekoľko hodín skôr, čím si sám vyžiadal doživotný dôchodok, ktorý sľúbili Ferdinand a Izabela prvému človeku, ktorý si uvidí pevninu. Kolumbus nazval tento ostrov (v dnešných Bahamách) San Salvador (čo znamená „Svätý Spasiteľ“); domorodci ho volali Guanahaní. Kolumbus vo svojom denníku z 12. októbra 1492 napísal o pôvodných obyvateľoch, s ktorými sa prvýkrát stretol:"Mnoho mužov, ktorých som videl, má na tele jazvy, a keď som im urobil znamenie, aby som zistil, ako sa to stalo, naznačili mi, že do San Salvadoru ich prichádzajú zajať ľudia z iných blízkych ostrovov; bránia sa najlepšie ako vedia. Verím, že sem ľudia z pevniny prichádzajú, aby ich brali ako otrokov. Mali by byť dobrými a zručnými služobníkmi, pretože veľmi rýchlo opakujú, čo im hovoríme. Myslím si, že sa z nich veľmi ľahko môžu stať kresťania, pretože sa zdajú byť bez vyznania. Ak sa to páči nášmu Pánovi, vezmem ich šesť k vašej Výsosti, keď odídem, aby sa naučili náš jazyk."
náhľad|vľavo|170px|Replika [[Santa María (loď)|Santa Maríe, Kolumbovej vlajkovej lode počas jeho prvej plavby]] náhľad|Kolumbovo zakotvenie (12. októbra 1492), obraz [[Dióscoro Puebla|Dióscora Pueblu]]
Osinalické bučiny
Vyhlásenie pamiatky
Prírodná pamiatka tu bola vyhlásená 19. novembra 2002 (platnosť vyhl. nadobudla 24. decembra 2002) na rozlohe, v nadmorskej výške 250 až. Lokalita je v starostlivosti správy CHKO Kokořínsko, odborné pracovisko AOPK (Agentúra ochrany prírody a krajiny) pod kódom 2191.
Krištof Kolumbus
Prvá plavba (1492 – 1493)
Kolumbus nazval obyvateľov krajín, ktoré navštívil, indios („indiáni“). Spočiatku sa stretol s národmi Lucayan, Taíno a Arawak. Kolumbus si všimol ich zlaté ušné ozdoby a vzal časť zajatcov Arawakov. Trval na tom, aby ho viedli k zdroju zlata. Kolumbus poznamenal, že vďaka ich primitívnym zbraniam a vojenskej taktike boli domorodci náchylní na ľahké dobývanie, keď napísal: „Títo ľudia sú vo vojnových záležitostiach veľmi jednoduchí ... Dokázal som ich dobyť s 50 mužmi a vládnuť im, ako som chcel.“
náhľad|Návrat Krištofa Kolumba; jeho publikum pred kráľom Ferdinandom a kráľovnou Izabelou, obraz [[Eugène Delacroix|Eugèna Delacroixa]]
13. januára 1493 urobil svoju poslednú zastávku počas prvej plavby v Novom svete v Rincónskom zálive na východnom konci polostrova Samaná na severovýchode Hispanioly. Tam narazil na bojovných Ciguayosov, jediných domorodcov, ktorí ponúkli násilný odpor počas jeho prvej cesty do Ameriky. Ciguayovia odmietli vymeniť množstvo lukov a šípov, ktoré si Kolumbus želal; pri nasledujúcom strete bol jeden Ciguayo bodnutý do zadku a ďalší zranený šípom v hrudi. Kvôli týmto udalostiam nazval Kolumbus prívod Šípovým zálivom.
Ďalšia búrka ho prinútila vstúpiť do prístavu v Lisabone. Kotvil vedľa hliadkovej lode prístavu kráľa dňa 4. marca 1493 v Portugalsku. Tam sa porozprával s Bartolomeom Diasom, ktorý pred niekoľkými rokmi, v rokoch 1488 - 1489, obišiel Mys dobrej nádeje. Diasov úspech skomplikoval Kolumbove pokusy zabezpečiť financovanie portugalským dvorom, pretože bezpečná cesta do Indie, ktorú Dias propagoval, riskovala riskantnú domnelú západnú cestu. Kolumbus nenašiel v Lisabone portugalského kráľa Jána II., tak mu napísal mu list a čakal na jeho odpoveď. Ján požiadal Kolumba, aby šiel za ním do Vale do Paraíso severne od Lisabonu. Vzťahy medzi Portugalskom a Kastíliou boli v tom čase zlé. Kolumbus sa išiel stretnúť s Jánom vo Vale do Paraíso. Keď Ján počul o Kolumbovej ceste, povedal mu, že je presvedčený, že je to v rozpore s Alcáçovasovkou zmluvou z roku 1479.
Po tom, čo strávil viac ako týždeň v Portugalsku a vzdal úctu Eleonore z Viseu, opäť vyplával do Španielska. Fernão de Magalhães bol mladý chlapec a strážca Eleanorovho dvora; je pravdepodobné, že videl Kolumba počas tejto návštevy. Po návrate dňa 15. marca 1493 bol Kolumbus veličenstvami srdečne prijatý. Správa o jeho plavbe sa rýchlo rozšírila po celej Európe. Väčšina ľudí spočiatku verila, že sa dostal do Ázie. Séria pápežských príkazov položila základ pre to, ako by si Španielsko a Portugalsko rozdelili korisť novo preskúmaných krajín.
Druhá plavba (1493 – 1496)
náhľad|Kolumbova druhá plavba
24. septembra 1493 vyplával z prístavu v Cádize s flotilou 17 lodí prevážajúcich 1 200 mužov a zásobami na založenie stálych kolónií v Novom svete. Medzi pasažiermi boli kňazi, poľnohospodári a vojaci, ktorí boli novými kolonistami. To odrážalo novú politiku vytvárania nielen „kolónií vykorisťovania“, ale aj „kolónií osídlenia“, z ktorých sa mali začať misie venované konvertovaniu domorodcov na kresťanstvo. Moderné štúdie naznačujú, že „medzi členmi posádky mohli byť aj čierni Afričania, ktorí pricestovali do Nového sveta asi desať rokov pred začiatkom obchodu s otrokmi“.
Rovnako ako pri prvej plavbe sa flotila zastavila na Kanárskych ostrovoch, z ktorých 13. októbra vyplávala južnejším smerom ako pri predchádzajúcej výprave. 3. novembra Kolumbus spozoroval ostrov, ktorý pomenoval Dominika (latinsky nedeľa); neskôr v ten deň zakotvil v Marie-Galante, ktorú pomenoval Santa María la Galante. Po plavbe okolo Les Saintes (Los Santos, „Svätí“) dorazil na ostrov Guadeloupe, ktorý pomenoval Santa María de Guadalupe de Extremadura, podľa obrazu Panny Márie uctievanej v španielskom kláštore Villuercas v Guadalupe. Tento ostrov preskúmaval od 4. do 10. novembra.
Michele da Cuneo, Kolumbov kamarát z detstva zo Savony, sa s ním plavil počas druhej plavby a napísal: „Podľa môjho názoru, odkedy Janov bol Janovom, sa nikdy nenarodil človek tak dobre vybavený a znalý moreplavectvu ako spomínaný lord admirál.“ Kolumbus pomenoval malý ostrov „Saona ... na počesť Michele da Cuneo, jeho priateľa zo Savony“. Na tejto plavbe ho sprevádzal aj Pedro de las Casas, otec kňaza Bartolomého de las Casasa.
náhľad|170px|Inšpirácia Krištofa Kolumba od Josého Maríu Obregóna, 1856
Diskutuje sa o presnom priebehu Kolumbovej plavby cez Malé Antily, ale zdá sa pravdepodobné, že sa obrátil na sever a spozoroval a pomenoval niekoľko ostrovov, medzi ktoré patria:
Kolumbus tiež zazrel reťazec Panenských ostrovov, ktorý nazval Islas de Santa Úrsula y las Once Mil Vírgenes, „Ostrovy svätej Uršule a 11 000 panien“ (skrátený na dobových mapách aj v bežnej reči na Islas Vírgenes). Ďalej pomenoval ostrovy Virgin Gorda („Tučná Panna“), Tortola a Petrov ostrov (San Pedro).
K jednej z prvých potýčok medzi domorodými Američanmi a Európanmi od čias Vikingov došlo 14. novembra, kedy v Saint Croix Kolumbovi muži prenasledovali kanoe niektorých Karibov a ich väzňov, ktorí ich strieľali šípmi. Najmenej jeden Európan bol smrteľne zranený a všetci domorodci v kanoe boli zabití alebo zajatí. Michele da Cuneo, ktorý sa bitky zúčastnil, uviedol, že mu Kolumbus ponechal jednu zo zajatých žien, ktorú zbil a znásilnil. Pokračoval na Panenské ostrovy a zakotvil v Portoriku, ktoré pomenoval San Juan Bautista na počesť svätého Jána Krstiteľa (čo bol názov, ktorý neskôr dostalo hlavné mesto San Juan). Tu 19. novembra zachránili Európania niektoré ženy zo skupiny najmenej 20 osôb, ktorú miestni Karibovia chovali ako sexuálne otrokyne. Ženy vysvetlili, že boli zajatí všetci zajatci mužského pohlavia a že ich potomkovia boli vykastrovaní a prinútení slúžiť Karibom, kým neboli dosť starí na to, aby ich bolo možné jesť. Európania zachránili troch z týchto chlapcov.
Dňa 22. novembra sa Kolumbus vrátil do Hispanioly, kde mal v úmysle navštíviť pevnosť La Navidad. Pevnosť však našiel ruinách, zničenú Taínosmi. Medzi ruinami boli mŕtvoly 11 z 39 Španielov, ktorí tu zostali ako prví kolonisti v Novom svete. Potom preplával viac ako 100 kilometrov na východ pozdĺž severného pobrežia Hispanioly a založil novú osadu, ktorú nazval La Isabela, v dnešnej Dominikánskej republike. La Isabela sa však ukázala ako zle umiestnená poloha a osídlenie trvalo len krátko.
NGC 2231
NGC 2231 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. decembra 1834.
Krištof Kolumbus
Otroctvo, osadníci a daň
V roku 1494 poslal Kolumbus Alonsa de Ojeda (ktorého súčasník opísal ako „vždy prvého, kto odobral krv všade, kde bola vojna alebo hádka“) na Cibao (kde sa ťažilo zlato), čo malo za následok, že Ojeda zajal niekoľko domorodcov obvinených z krádeže. Ojeda jednému domorodcovi odrezal uši a ostatných poslal v reťaziach do La Isabely, kde ich Kolumbus prikázal sťať. Počas svojej krátkej vlády Kolumbus popravil španielskych kolonistov za menšie trestné činy a ako ďalšiu formu trestu použil rozštvrtenie. Na konci roku 1494 si choroby a hladomor vyžiadali dve tretiny španielskych osadníkov. Domorodí nahuatlský jazyk zobrazoval spoločenské zrútenie, ktoré sprevádzalo epidémiu: "Mnoho ľudí zomrelo na tento mor a mnoho ďalších zomrelo od hladu. Nemohli vstať, aby hľadali jedlo, a všetci ostatní boli príliš chorí, aby sa o nich mohli starať, takže zomreli od hladu vo svojich posteliach."
V roku 1494 sa Kolumbus podelil o svoje miestodržiteľstvo s jedným zo svojich vojenských dôstojníkov menom Margarit a nariadil mu, aby uprednostnil pokresťančenie domorodcov, avšak časť ich nosov a uší by im mala byť odrezaná kvôli krádeži. Margaritého muži vykorisťovali domorodcov bitím, znásilňovaním a zotročovaním, pričom nikto na Hispaniole nebol pokrstený ďalšie dva roky. Kolumbov brat Diego varoval Margarita, aby sa riadil admirálovými príkazmi, čo ho vyprovokovalo k tomu, aby si vzal tri karavely späť do Španielska. Fray Buil, ktorý mal vykonávať krsty, ho sprevádzal. Po príchode do Španielska na konci roku 1494 sa Buil sťažoval na španielskom dvore na bratov Kolumbov a že tam nebolo zlato. Skupiny Margaritových vojakov, ktorí zostali na západe, pokračovali v brutálnej aktivite na domorodcov. Namiesto toho, aby to zakázal, sa Kolumbus podieľal na zotročovaní domorodého obyvateľstva. Vo februári 1495 vzial 1500 Arawakov, z ktorých sa niektorí vzbúrili proti útlaku kolonistov a mnohých z nich následne Karibovci prepustili alebo zajali. V tom mesiaci dodal Kolumbus približne 500 týchto Američanov do Španielska, aby ich mohli predať ako otrokov; asi 40% zomrelo na ceste a polovica zvyšných bola po príchode chorá. V júni toho roku španielska koruna poslala do kolónie na Hispaniole lode a zásoby, ktoré mu pomohol zaobstarať florentský obchodník Gianotto Berardi. V októbri získal Berardi takmer 40 000 maradevís za otrokov, o ktorých sa tvrdilo, že boli buď kanibali alebo väzni.
NGC 2231
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
Krištof Kolumbus
Otroctvo, osadníci a daň
Domorodci z Hispanioly boli systematicki potlačovaní vďaka systému encomienda implementovaný Kolumbom. Pripomínalo to feudálny systém v stredovekej Európe, pretože sa tento systém zakladal na pánovi, ktorý ponúkol „ochranu“ triede ľudí, ktorí nútene pracovali. Okrem toho španielski kolonisti pod Kolumbovou vládou začali kupovať a predávať domorodcov ako otrokov vrátane detí. Kolumbov systém nútenej práce opísal jeho syn Ferdinand: „Na Cibao, kde sa nachádzali zlaté bane, mal každý človek od štrnástich rokov alebo vyššie platiť veľký jastrabí zvon zlatého prachu (Jastrabie zvony sa mali plniť zlatom každé tri mesiace); všetci ostatní mali platiť dvadsaťpäť kíl bavlny. Kedykoľvek Indián zaplatil svoju daň, mal dostať mosadzný alebo medený žetón, ktorý musel nosiť na krku ako dôkaz, že zaplatil; ktorýkoľvek Ind nájdený bez takéhoto znaku mal byť potrestaný.“ Veličenstvá, ktoré navrhli žetóny, vyzvali k ľahkému trestu, avšak každému Indovi nájdenému bez medeného žetónu boli odrezané ruky, čo bol pravdepodobne rozsudok smrti. Pretože na ostrove nebolo dostatok zlata, domorodci nemali šancu splniť Kolumbovu kvótu a údajne týchto trestov spáchali tisíce (systém daní sa takmer do roku 1497 zrútil).
Tretia plavba (1498 – 1500)
Hlavným cieľom tretej plavby bolo overiť existenciu kontinentu, o ktorom sa portugalský kráľ Ján II. domnieval, že sa nachádza na juhozápad od Kapverd. 30. mája 1498 odišiel Kolumbus so šiestimi loďami zo španielskeho Sanlúcar na svoju tretiu cestu do Nového sveta. Tri z lodí smerovali priamo na Hispaniolu s potrebnými zásobami, zatiaľ čo Kolumbus vzal ďalšie tri na prieskum toho, čo by sa mohlo nachádzať na juhu karibských ostrovov, ktoré už navštívil, vrátane očakávaného prechodu do kontinentálnej Ázie. Kolumbus viedol svoju flotilu na portugalský ostrov Porto Santo, rodnú zem svojej manželky. Potom odplával na Madeiru a strávil tam istý čas, kým odplával na Kanárske ostrovy a Kapverdy.
Po tom, čo sa niekoľko dní vietor utíšil v útlme stredného Atlantiku, Kolumbova flotila znovu nabrala vietor a s nízkym obsahom vody sa otočila na sever v smere na Dominiku. Muži zahliadli 31. júla územie Trinidad, ku ktorej prichádzali z juhovýchodu. Flotila sa plavila pozdĺž južného pobrežia a vstúpila do Dračích úst, kotvila neďaleko skaly Soldado, kde nadviazali kontakt so skupinou Amerindiánov na kanoe. 1. augusta Kolumbus a jeho muži dorazili na pevninu blízko ústia juhoamerickej rieky Orinoko. Uznal, že to musí byť pevnina kontinentu, ale stále veril, že to bude Ázia. Hoci v tomto čase nevystúpil na breh, jeden z jeho mužov tam umiestnil španielsku vlajku. 2. augusta Kolumbus a jeho muži zakotvili v Icacos Point. Od 4. do 12. augusta preskúmali záliv Paria, ktorý oddeľuje Trinidad od dnešnej Venezuely, neďaleko delty Orinoka. 5. augusta zakotvili na pevnine Južnej Ameriky na polostrove Paria. Kolumbus potom priplával na ostrovy Chacachacare a Margarita (k týmto ostrovom sa dostal 14. augusta) a zazrel Tobago a Grenadu.
V zlom zdravotnom stave sa Kolumbus 19. augusta vrátil do Hispanioly, kde zistil, že mnoho španielskych osadníkov novej kolónie sa vzbúrilo proti jeho vláde. Tvrdili, že ich uviedol do omylu ohľadom údajne bohatého bohatstva Nového sveta. Viacero vracajúcich sa osadníkov a námorníkov lobovalo proti Kolumbovi na španielskom dvore a obvinili jeho a jeho bratov z veľmi zlého hospodárenia. Kolumbus nechal časť svojej posádky obesiť kvôli neposlušnosti. Mal ekonomický záujem na zotročení domorodcov z Hispanioly, a preto ich nedočkal krstu, čo vyvolalo kritiku niektorých cirkevníkov.
Obvinenia z tyranstva
náhľad|[[Francisco de Bobadilla zatýka Kolumba]]
V októbri 1499 vyslal Kolumbus do Španielska dve lode so žiadosťou, aby Španielsky dvor vymenoval kráľovského komisára, ktorý by mu pomohol vládnuť. Do tejto doby sa k dvoru dostali aj obvinenia z tyranstva a nekompetentnosti z jeho strany. V roku 1500 ho Koruna nechala odvolať v pozícií guvernéra, zatknúť a transportovať reťazami do Španielska. Veličenstvá ho nahradili Franciscom de Bobadillom, členom rádu calatravských rytierov. Bobadilla bol dvorom poverený aj vyšetrovaním obvinení z brutality vznesených proti Kolumbovi. Bobadilla, ktorý pricestoval do Santo Dominga, zatiaľ čo Kolumbus bol preč počas skúmania svojej tretej cesty, sa okamžite stretol so sťažnosťami na všetkých troch bratov Kolumbovcov: Krištofa, Bartolomea a Diega. Pre Španielsko uviedol, že Kolumbus na vládnutie Hispanioly pravidelne používal mučenie a mrzačenie.
Podľa správy Kolumbus kedysi potrestal muža, ktorý bol uznaný vinným z krádeže kukurice, odrezaním uší a nosa a následným predajom do otroctva. Svedectvá zaznamenané v správe uviedli, že Kolumbus zablahoželal svojmu bratovi Bartolomejovi k „obrane rodiny“, keď ten nariadil žene, aby chodila nahá ulicami, a potom si nechala vyrezať jazyk, aby naznačila, že bol Kolumbus pokorný. Dokument tiež popisuje, ako Kolumbus potlačil domorodé nepokoje a vzburu: najskôr nariadil brutálny zásah, pri ktorom bolo zabitých veľa domorodcov, a potom predviedol svoje rozporcované telá ulicami v snahe odradiť od ďalšej rebélie.
Na začiatku októbra 1500 sa Kolumbus a Diego predstavili Bobadillovi a boli uväznení v reťaziach na palube La Gordy, Kolumbovej vlastnej lode. Boli vrátení do Španielska a zotrvali vo väzení šesť týždňov, kým kráľ Ferdinand nariadil ich prepustenie. Krátko nato kráľ a kráľovná povolali bratov Kolumbovcov do paláca Alhambra v Granade. Tam počul kráľovský pár prosby bratov; obnovili ich slobodu a bohatstvo; a po dlhom presviedčaní súhlasil s financovaním štvrtej Kolumbovej plavby. Avšak nebola mu vrátená pozícia guvernéra. Odteraz sa novým guvernérom Západnej Indie mal stať Nicolás de Ovando y Cáceres.
Štvrtá plavba (1502 – 1504)
náhľad|Kolumbova štvrtá plavba
Kolumbus uskutočnil štvrtú plavbu nominálne pri hľadaní Melackého prielivu do Indického oceánu. V sprievode svojho brata Bartolomea a jeho 13-ročného syna Fernanda opustil 11. mája 1502 Cádiz so svojou vlajkovou loďou Santa María a plavidlami Gallega, Vizcaína a Santiago de Palos. Odplával do Arzily na marockom pobreží, aby zachránil portugalských vojakov, o ktorých počul, že ich Maurovia obkľúčili.
15. júna zakotvili v Carbete na ostrove Martinik (Martinica). Schyľovalo sa k hurikánu, a tak pokračoval ďalej v nádeji, že nájde úkryt na Hispaniole. Do Santo Dominga pricestoval 29. júna, bol mu však zamietnutý prístav a nový guvernér odmietol počúvať jeho predpovede búrok. Namiesto toho, zatiaľ čo Kolumbove lode sa kryli pri ústí rieky Rio Jaina, prvá španielska flotila s pokladmi plávala do hurikánu. Kolumbove lode prežili len s malými škodami, zatiaľ čo 29 z 30 lodí guvernérskej flotily bolo dňa 1. júla stratených počas búrky. Okrem lodí bolo do mora odovzdaných 500 životov (vrátane života Francisca de Bobadilla) a obrovský náklad zlata.
náhľad|170px|Erb, ktorý udelil Krištofovi Kolumbovi a Kolónom pápež [[Alexander VI. motu proprio v roku 1502]]
Po krátkej zastávke na Jamajke odplával do Strednej Ameriky a 30. júla dorazil na ostrov Guanaja (Isla de Pinos) na ostrovoch v zálive pri pobreží Hondurasu. Bartolomeo tu našiel domorodých obchodníkov a veľkú kanoe, ktorá bola označená ako „dlhá ako galéra“ a plná nákladu. 14. augusta zakotvil na kontinentálnej pevnine v Puerto Castilla neďaleko Trujilla v Hondurase. Strávil dva mesiace preskúmaním pobrežia Hondurasu, Nikaraguy a Kostariky, potom 16. októbra prišiel do zátoky Almirante v Paname. Na začiatku decembra roku 1502 utrpel Kolumbus a jeho posádka prudkú búrku.
vľavo|náhľad|Kolumbus ohromuje jamajských domorodcov predpovedaním zatmenia Mesiaca z roku 1504
V Paname sa dozvedel od Ngobevcov o zlate a úžine k inému oceánu, miestny vodca Quibían mu však povedal, aby nešiel okolo určitého bodu po rieke. Po dlhom skúmaní založil v januári 1503 posádku pri ústí rieky Belén. 6. apríla jedna z lodí uviazla v rieke. V rovnakom čase na posádku zaútočil Quibían a ostatné lode boli poškodené. Červy poškodili aj lode v tropických vodách.
Po dobu jedného roka zostal Kolumbus a jeho muži uviaznutí na Jamajke. Španiel Diego Méndez a niektorí domorodci pádlovali na kanoe, aby dostali pomoc od Hispanioly. Guvernér Nicolás de Ovando y Cáceres Kolumba nenávidel a bránil všetkému úsiliu o jeho záchranu a jeho mužov. Medzitým si Kolumbus v zúfalej snahe prinútiť domorodcov, aby pokračovali v zásobovaní jeho a jeho hladných mužov, získal ich priazeň predpovedaním zatmenia Mesiaca na 29. februára 1504 pomocou astronomických máp Abrahama Zacuta. Pomoc nakoniec dorazila dňa 29. júna 1504, avšak nie vďaka guvernérovi, a Kolumbus a jeho muži dorazili do španielskeho Sanlúcaru 7. novembra.
Neskorý život, choroba a smrť
náhľad|170px|Hrob v [[Katedrála v Seville|sevillskej katedrále. Pozostatky nesú králi Kastílie, Leónu, Aragónska a Navarry]]
Kolumbus vždy požadoval konvertovanie neveriacich ako jeden z dôvodov svojich výskumov, avšak v neskorších rokoch začal byť čoraz nábožnejší. Pravdepodobne za asistencie svojho syna Diega a jeho priateľa kartuziánskeho mnícha Gaspara Gorricia vytvoril počas svojich neskorších rokov dve knihy: Knihu privilegií (1502), v ktorej podrobne popisuje a dokumentuje odmeny španielskej koruny a Knihu proroctiev (1505), v ktorej svoje úspechy považoval za bádateľa, ale za splnenie biblického proroctva v kontexte kresťanskej eschatológie.
V neskorších rokoch požadoval, aby mu španielska koruna poskytla 10 percent zo všetkých ziskov dosiahnutých v nových krajinách, ako je stanovené v kapitolách Santa Fe. Pretože bol zbavený svojich povinností guvernéra, koruna sa touto zmluvou necítila byť viazaná a jeho požiadavky boli zamietnuté. Po jeho smrti jeho dedičia žalovali Korunu za časť ziskov z obchodu s Amerikou, ako aj za ďalšie odmeny. To viedlo k zdĺhavej sérii právnych sporov známych ako pleitos colombinos („kolumbijské žaloby“).
Počas prudkej búrky pri svojej prvej spiatočnej plavbe, keď mal 41 rokov, utrpel útok na to, čo sa v tom čase považovalo za dnu. V nasledujúcich rokoch bol postihnutý chrípkou a inými horúčkami, krvácaním z očí, dočasnou slepotou a dlhotrvajúcimi záchvatmi dny. Útoky sa stupňovali trvaním a závažnosťou, niekedy ho nechali ležať celé mesiace na lôžku a vyvrcholili jeho smrťou o 14 rokov neskôr.
Na základe Kolumbovho životného štýlu a opísaných symptómov majú moderní lekári podozrenie, že skôr ako na dnu trpel reaktívnou artritídou. Reaktívna artritída je zápal kĺbov spôsobený črevnými bakteriálnymi infekciami alebo po získaní určitých pohlavne prenosných chorôb (predovšetkým chlamýdiou alebo kvapavkou). „Zdá sa pravdepodobné, že [Kolumbus] získal reaktívnu artritídu pri otrave jedlom na jednej zo svojich oceánskych plavieb kvôli zlej sanitácii a nesprávnej príprave jedla,“ píše doktor Frank C. Arnett, reumatológ a profesor vnútorného lekárstva, patológie a laboratórnej medicíny na lekárskej fakulte University of Texas v Houstone.
Zomrel 20. mája 1506 vo veku 54 rokov v španielskom Valladolide.
Umiestnenie pozostatkov
Kolumbove pozostatky boli najskôr pochované v kláštore vo Valladolide, potom sa z vôle jeho syna Diega presunuli do kláštora La Cartuja v Seville (južné Španielsko). Možno boli exhumované v roku 1513 a boli pochované v katedrále v Seville. Okolo roku 1536 boli pozostatky Kolumba a jeho syna Diega premiestnené do katedrály v Colonial Santo Domingo v dnešnej Dominikánskej republike. Podľa niektorých správ, okolo roku 1796, kedy Francúzsko ovládlo celý ostrov Hispaniola, boli Kolumbove pozostatky presunuté do Havany na Kube. Potom, čo sa Kuba po španielsko-americkej vojne v roku 1898 osamostatnila, boli pozostatky premiestnené späť do španielskej katedrály v Seville, kde boli umiestnené na prepracovanom katafalku. V júni 2003 boli z týchto pozostatkov odobraté vzorky DNA, ako aj z Kolumbovho brata Diega a mladšieho syna Fernanda. Počiatočné pozorovania naznačovali, že sa nezdalo, že by kosti zodpovedali Kolumbovej telesnej stavbe alebo veku po smrti. Extrakcia DNA sa ukázala ako ťažká; bolo možné izolovať iba krátke fragmenty mitochondriálnej DNA. Tieto sa zhodovali so zodpovedajúcou DNA od Kolumbovho brata, čo podporilo, že obaja mali spoločnú matku. Takéto dôkazy spolu s antropologickými a historickými analýzami viedli vedcov k záveru, že pozostatky patrili Krištofovi Kolumbovi.
V roku 1877 objavil kňaz v Santo Domingu olovenú skrinku s nápisom: „Objaviteľ Ameriky, prvý admirál“. Venovanie, ktoré našli v nasledujúcom roku, malo nápis „Posledné z pozostatkov prvého admirála, objaviteľa Krištofa Kolumba.“ Skrinka obsahovala kosti ruky a nohy a tiež guľku. Tieto pozostatky považoval lekár a námestník ministra zahraničných vecí USA John Eugene Osborne za legitímne, keď v roku 1913 navrhol, aby v rámci otváracieho ceremoniálu prešli cez Panamský prieplav. Tieto pozostatky boli uložené v bazilickej katedrále Santa María la Menor a potom boli premiestnené do Kolumbovho majáka (slávnostne otvoreného v roku 1992). Úrady v Santo Domingu nikdy neumožnili exhumovať tieto pozostatky, takže nie je potvrdené, či sú aj z Kolumbovho tela.
Zdroj
Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Christopher Columbus z anglickej Wikipédie.
Diederik Korteweg
Diederik Johannes Korteweg (* 31. marec 1848, ’s-Hertogenbosch, Holandsko - † 10. máj 1941, Amsterdam, Holandsko) bol holandský matematik a profesor matematiky na univerzite v Amsterdame. Spolu s Gustavom de Vriesom objavil tzv. Kortewegovu-de Vriesovu rovnicu popisujúcu vlny na plytkej vode.
Ondrej Debnár
Ondrej Debnár (* 18. jún 1972, Očová) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Hráva na poste obrancu.
Futbalovo vyrastal v rodnej Očovej, počas dorastu hrával aj za Detvu. Najväčšiu časť svojej klubovej kariéry odohral v drese Artmedia Petržalka, v ktorej drese dosiahol aj svoje najväčšie hráčske úspechy: titul v lige, pohár a predovšetkým účinkovanie v Lige majstrov.
Pôsobil aj v zahraničí; v júli 2003 sa stal novou posilou tureckého klubu Elazigsporu a neskôr hrával v Maďarsku za Matáv Šopron. Po návrate hrával opäť za Artmediu a neskôr za Duklu Banská Bystrica. Dve sezóny bol kapitánom tímu „vojakov“ a po sezóne 2008-09 tu ukončil svoje pôsobenie. Od augusta 2009 pokračoval vo svojej kariéry v drese druholigového klubu MFK Zvolen, kde sa stal zároveň aj asistentom trénera.
Drží rekord v počte červených kariet v Corgoň lige, ktorých získal osem.
Námestie 6. apríla
'''Námestie 6. apríla''' je námestie v Bratislave, v mestskej časti Devínska Nová Ves.
Ulica Slovinec je na neho kolmá.
NGC 2232
NGC 2232 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 16. októbra 1784.
Jaskyne na Elefante
Sú vyhľadávanou turistickou oblasťou a pre svoju unikátnosť boli jaskyne v roku 1987 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Joachim Olsen
Atény 2004
Na Letných olympijských hrách 2004 v Aténach získal bronzovú medailu výkonom 21,07 metra. Za prvým Jurij Bilonochom a druhým Adamom Nelsonom zaostal o, keďže obaja hodili po. Táto súťaž prebiehala v Olympii, kde sa kedysi konali staroveké olympijské hry.
John Grisham
John Grisham (* 8. február 1955, Jonesboro, Arkansas, USA) je americký spisovateľ románov z právnického prostredia. Úspech mu priniesol už jeho druhý román Firma, ktorý bol sfilmovaný v hlavnej úlohe s Tomom Cruisom.
Život
John Grisham je absolventom Mississippskej univerzity a slávnej Old Miss Law School. Dve volebné obdobia bol členom mississippskej Snemovne reprezentantov. Bohatá právnická a politická prax mu poskytla množstvo tém na literárnu tvorbu. Keď mu v roku 1989 vyšiel prvý román Kedy zabiť (A Time to Kill), jeho meno ešte nikomu nič nehovorilo. V roku 1991 vyšiel jeho druhý román Firma a v roku 1992 román Prípad Pelikán, ktoré mali u čitateľov obrovský úspech. Niektoré jeho romány boli sfilmované.
Fontenay-le-Comte (kantón)
Fontenay-le-Comte je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho 11 obcí.
Leňoch (biológia)
náhľad|Leňoch Leňoch (nesprávne resp. odborne leňochod) je slovenský názov dvoch rodov cicavcov, a to Choloepus z čeľade Megalonychidae a Bradypus z čeľade leňochovité (Bradypodidae). Rod Choloepus sa do roku 1995 zaraďoval spolu s rodom Bradypus do čeľade leňochovité; od roku 1995 je Bradypus jediným rodom čeľade leňochovité.
Égreville
Égreville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rostovská operácia (1941)
Bitka o Rostov alebo rostovská operácia bolo ozbrojené stretnutie vojsk Tretej ríše a ZSSR na východnom fronte. Bitku v oblasti Rostova nad Donom na jeseň a začiatkom zimy 1941 možno rozdeliť na dve fázy:
Donbassko-rostovská strategická obranná operácia
Po katastrofálnej porážke Červenej armády v Kyjevskom kotli pokračovalo ťaženie nemeckej armádnej skupiny Juh ďalej na východ. Časť vojsk pod velením Ericha von Mansteina zaútočila na Krym, ostatné armády útočili na územie medzi Dneprom a Donom. Tu ich čakala skonsolidovaná ruská obrana, ktorá spôsobila nemeckým jednotkám veľké straty. V období od 29. septembra do 16. novembra 1941 sa nemeckým vojskám podarilo postupovať na juhovýchodnú Ukrajinu a obsadiť Donbas. Po ťažkých a urputných bojoch padol 17. októbra 1941 do nemeckých rúk prístav Taganrog pri Azovskom mori. 17. novembra začali nemecké sily útok na Rostov nad Donom, ktorý dobyli o štyri dni neskôr 21. novembra. Nemecké jednotky prenikli až ku rieke Don a obsadili tu jeden neporušený most. To znamenalo pre ruské vedenie katastrofu, pretože okrem toho, že Nemcom padlo do rúk priemyselné mesto, dostala sa im do rúk križovatka dopravných tepien smerom na Kubáň, ku Stalingradu a naftovým poliam na Kaukaze. Preto Stalin nariadil mesto dobyť späť.
Rostovská útočná operácia
25. novembra 1941 začal ruský protiútok, v ktorom si dokázala Červená armáda vytvoriť miestnu početnú prevahu. Začiatočné útoky však boli neúspešné, vojenské šťastie sa priklonilo k sovietskym vojskám až 27. novembra, kedy prelomili nepriateľskú obranu. Tvrdé boje pokračovali ďalšie dva dni a jednotkám Červenej armády sa podarilo Rostov 29. novembra oslobodiť. Útok proti Nemcom ďalej pokračoval a ich jednotkám začalo hroziť úplné zničenie alebo obkľúčenie. Veliteľ skupiny armád Juh maršal Gerd von Rundstedt chcel nemecké sily stiahnuť, ale Hitler to zamietol a kvôli ďalšiemu naliehaniu na stiahnutie, Rundstedta odvolal z funkcie. Velenie skupiny armád Juh prevzal poľný maršal Walter von Reichenau, ktorý tiež rýchlo pochopil situáciu a žiadal Hitlera o ústup. 29. novembra 1941 sovietske sily vytlačili jednotky 1. divízie SS Leibstandarte Adolf Hitler z Rostova. Hitler nakoniec ústup jednotiek celého pravého krídla skupiny armád Juh 1. decembra povolil. Zvyšky nemeckých síl sa preto organizovane stiahli ďaleko na západ za rieku Mius.
Výsledok
Bitka o Rostov nad Donom znamenala pre Červenú armádu jedno z prvých víťazstiev vo Veľkej vlasteneckej vojne. Bola prvým rozsiahlym ústupom nacistických síl na území Sovietskeho zväzu. Sovietsky zväz utrpel počas bojov ťažké straty, pri defenzívnej fáze bojov stratil 143 313 mužov, ďalších 17 263 bolo ranených. Počas ofenzívnej fázy utrpeli sovietske jednotky menšie straty, keď mali 15 264 padlých a 17 847 ranených.
Front zostal stabilizovaný v oblasti Miusu až do júla 1942.
Brillon
Brillon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 2233
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Brillon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Les Herbiers (kantón)
Les Herbiers je francúzsky kantón v departemente Vendée v regióne Pays de la Loire. Tvorí ho osem obcí.
Lioux-les-Monges
Lioux-les-Monges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Anier García
Anier Octavio García Ortiz známy aj pod menom Anier García (* 9. marec 1976, Santiago de Cuba) je bývalý kubánsky atlét, ktorý sa venoval behu na 110 metrov cez prekážky. Na Olympijských hrách získal dve medaily. Koncom roka 2008 oznámil ukončenie kariéry.
Lioux-les-Monges
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Anier García
Sydney 2000
Na Letných olympijských hrách 2000 v Sydney získal v behu na 110 metrov cez prekážky zlatú medailu časom 13,00 s. Bol to vtedy národný rekord. Jeho štartová reakcia bola 0,172 s. Pred druhým Terrencom Trammllom mal náskok 16 stotín.
Lioux-les-Monges
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 2234
NGC 2234 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 19. februára 1784.
Slovenský poľovnícky zväz
náhľad|Sídlo na Štefánikovej ulici č. 10 v Bratislave
Slovenský poľovnícky zväz (skr. SPZ) je najväčšia slovenská poľovnícka organizácia. Slovenský poľovnícky zväz je zložený z miestnych základných organizácii, tzv. poľovníckych združení, a so záujmových klubov SPZ. Medzi záujmové kluby patria predovšetkým chovateľské kluby poľovných plemien psov.
Slovenský poľovnícky zväz vedie samostatnú plemennú knihu psov, do ktorej sú zapisované jedince poľovných plemien, a vydáva preukazy pôvodu. Slovenský poľovnícky zväz je členom Slovenskej kynologickej jednoty.
Giewont
Giewont je horský masív v poľských Západných Tatrách dlhý. Jeho hlavný vrchol Wielki Giewont má nadmorskú výšku a je najvyšším vrchom v poľskej časti pohoria. Okrem Wielkeho Giewontu sú súčasťou masívu aj menej výrazné vrcholy Mały Giewont a Długi Giewont.
Giewont je pre svoju typickú siluetu považovaný za jeden zo symbolov Poľska, vďaka čomu niekedy býva prirovnávaný k slovenskému Kriváňu. Vrch je obľúbeným turistickým cieľom.
Marián Masný
Marián Masný (* 13. august 1950, Chynorany) je bývalý slovenský futbalista. Mladší brat futbalistu – olympionika Vojtecha Masného (odtiaľ prezývka Béla).
Ján Rašo
Životopis
Od roku 1933 bol prijatý do dobrovoľnej vojenskej služby kde pôsobil do 1. februára 1937, kedy vstúpil do zboru pohraničnej finančnej stráže. Počas Slovenského národného povstania spoluorganizoval vo Vysokých Tatrách, vytvorenie odbojovej skupiny z príslušníkov žandárstva a pohraničnej finančnej stráže. 20. septembra 1944 sa táto skupina pridala k partizánskemu oddielu Vysoké Tatry. Padol 26. september 1944 v boji s nemeckými vojakmi na Troch Studničkách. Pochovaný je na Štrbskom Plese spolu so Štefanom Morávkom. V roku 1946 bol povýšený do hodnosti kapitána a inšpektora 1. triedy finančnej stráže a vyznamenaný Radom SNP 1. triedy, in memoriam. Jeho meno niesla chata pri Troch Studničkách vo Vysokých Tatrách, ktorá v roku 1998 vyhorela. Tabuľka s jeho menom je umiestnená v sektore G15, na Symbolickom cintoríne pri Popradskom plese.
Marián Masný
Klubová kariéra
Vo svojich začiatkoch na Tehelnom poli bojoval o miesto v základnej zostave s Ladislavom Móderom. Neskôr vytvoril útočné duo s Jánom Švehlíkom. So Slovanom získal v rokoch 1974 a 1975 majstrovský titul. V roku 1974 získal Slovenský aj Česko-slovenský pohár. Kariéru ukončil V Petržalke.
Reprezentačná kariéra
V najcennejšom drese debutoval 25. septembra 1974. Na ME 1976 v Juhoslávii bol oporou česko-slovenského mužstva. Zažil tu vrchol svojej kariéry. Má aj bronz z ME 1980 v Taliansku. Zúčastnil sa aj oboch penaltových rozstrelov a vždy bol úspešný.
Za reprezentáciu odohral najviac zápasov zo všetkých slovanistov – 75, strelil 18 gólov.
Osobný život
Po rozpade manželstva žije v izolácii a nestretáva sa s rodinou, ani bývalými spoluhráčmi.
Bruck an der Mur
Bruck an der Mur je mesto v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Bruck-Mürzzuschlag. 1. januára 2015 bolo mesto Bruck an der Mur spojené s trhovou obcou Oberaich.
NGC 2235
NGC 2235 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 30. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Bruck an der Mur
Mesto má rozlohu a  obyvateľov. Pred spojením malo mesto rozlohu a 1. januára 2014 v ňom žilo 12 541 obyvateľov.