cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dubrovnícka republika
Ranná história a vzostup (7. storočie13. storočie)
Táto slabosť a rôzne pokusy o dobytie a agresiu však nijako nebránilo hospodárskemu rozvoju mesta. Medzi Ragusou a talianskymi mestami existuje mnoho námorných zmlúv (napríklad z roku 1203 s mestom Termoli, ktoré je prístavom regiónu Molise). Malé mesto nemohlo konkurovať Benátskej republike a jeho impozantnej námornej sile. Ragúska obchodná politika sa preto postupne vzdala námorného obchodu a využila výhody svojej strategickej geografickej polohy k obchodu s vnútrozemím Balkánu. V roku 1191 cisár Izák II. Angelos udelil mestským obchodníkom právo slobodného obchodu na celom území Byzantskej ríše. Ragusa mala podobné výsady oveľa skôr, ako v Srbsku (1186) a Bosne (1189). Dohoda s bosnianskym bánom Kulinom je prvým oficiálnym dokumentom, v ktorom sa mesto nazýva Dubrovník. Benátky však čoskoro začali prevyšovať upadajúcu Byzanciu a ohrozovať jej ekonomiku, k prehĺbeniu rozporov navyše prispela cirkevná Východná schizma medzi Rímom a Konštantinopolom v roku 1054 a aktívna účasť Benátčanov na križiackych výpravách, ktoré začali koncom 11. storočia, počínajúc druhou z nich. Nové križiacke štáty v Levante však zároveň Benátkam otvorili nové obchodné i politické možnosti. Napätie medzi Byzanciou a Benátkami vyvrcholilo v druhej polovici 12. storočia. V roku 1171 dal cisár Manuel Komnenos (11431180) počas prekvapujúcej akcie zatknúť všetkých Benátčanov na svojom území a zabaviť všetok benátsky majetok. To a neschopnosť benátskeho loďstva pomstiť sa, viedlo k občianskym nepokojom v Benátkách, pri ktorých bol zabitý vtedajší dóža. Odvtedy pokračovalo napätie a konflikty, ako bol veľký pogrom Byzantíncov na latinských veriacich za cisára Alexia II. Komnena v roku 1182. Benátky sa však pripravovali na opätovné obsadenie celej Dalmácie a štvrtá križiacka výprava (1201 – 1204) jej poskytla požadovanú príležitosť.
Benátska nadvláda (13. storočie14. storočie)
vľavo|náhľad|Svätý Blažej patrón mesta Dubrovník a Dubrovníckej republiky Benátska nadvláda je ohraničená rokmi 12051358 s výnimkou dvoch alebo troch krátkych prerušení medzi rokmi 1221 a 1233. Dubrovník sa nepochybne stal pevnou súčasťou Benátskej republiky, keď uznal za svojho vládcu benátskeho dóžu. Benátky sa stali prvou námornou veľmocou v Stredozemnom mori. V roku 1205 Benátska republika vpadla na Dalmáciu počas štvrtej križiackej výpravy, Dubrovník bol nútený vzdať hold a stal sa zdrojom dodávok pre Benátky, ako je koža, vosk, striebro a iné kovy. Benátky používali mesto ako svoju námornú základňu na juhu Jadranského mora. Na rozdiel od Zadaru nebolo medzi Dubrovníkom a Benátkami veľa rozporov, pretože mesto ešte nezačalo súťažiť ako alternatívny dopravca v obchode medzi Východom a Západom. Mesto si navyše zachovalo väčšinu svojej nezávislosti. Benátky sa tak stali pre Dubrovník ochranou rukou pred pirátmi v Jadranskom mori a proti nájazdom slovanských kniežat v snahe pripojiť Dubrovník k svojmu územiu. Dubrovník mohol do istej miery riadiť svoju zahraničnú politiku. Počas 12. storočia sa slovanské krajiny začali ujímať poriadku a začiatkom 13. storočia sa s viac či menej nezávislých kmeňov formovali štyri hlavné štáty. Bola to Raška, Bosna, Zachlumsko a Duklja. Najdôležitejšou z nich bola Raška, kde vládla dynastia Nemanjićovci, ktorá rozšírila svoje hranice na juh a na východ na úkor Byzantskej ríše. Dubrovník tak na hraniciach obklopili mocné slovanské štáty, ktoré boli občas priateľské, ale závideli bohatstvo a predovšetkým prístav. Dubrovník sa spoliehal na bezpečnosť a na prípadnú benátsku ochranu.
Vznik republiky a Uhorská nadvláda (14. storočie15. storočie)
náhľad|Slávnostný meč rektora. Dar rektorovi republiky od kráľa Mateja I. v roku 1466. V roku 1350 sa vojna medzi Benátkami a Janovom obnovila v dôsledku sporov o obchode v Čiernom mori a skončila nerozhodne. Janov sa spojil s Uhorskom proti Benátkam a takmer ich spolu dobyli. Dubrovník dúfal, že vytvorí spojenectvo so Srbským kráľovstvom, ktoré bojovalo s bosnianskym bánom (vtedajším uhorským vazalom). Štefan Uroš IV. sa však čoraz viac zapájal do gréckej vojny a, keď Uhry vpadli do Dalmácie od tohto okamihu začali uvažovali o spojení s uhorským kráľom. Dubrovník tajne rokoval s uhorským kráľom o odovzdaní svojho mesta Uhorskému kráľovstvu. V roku 1358 sa Benátky vzdali celej Dalmácie, ale pokúsili si udržať moc v Dubrovníku. V roku 1358 sa na základe Zadarského mieru dostal Dubrovník pod zvrchovanosť uhorského kráľa Ľudovíta I. získal do správy celú benátsku Dalmáciu a zároveň Vyšehradskou dohodou potvrdil všetky atribúty štátnosti Dubrovníckej republike. Dubrovníku udelil samostatnosť a ponechal len formálne právo jeho ochrany. Územie ovládané Dubrovníkom obsiahlo oblasť od Kotorskej boky až k polostrovu Pelješac. Roku 1373 získalo mesto od pápeža povolenie obchodu s Egyptom a Sýriou. Uhorsko chorvátsky kráľ dostával od Dubrovníka každoročný hold 500 dukátov a v prípade vojny mu musel pomáhať na mori zatiaľ, čo nezasahoval do ich vnútorných záležitostí. V politických záležitostiach všeobecného národného záujmu bol Dubrovník síce podriadený chorvátsko dalmátskemu bánovi, ale v skutočnosti bola úplne slobodnou republikou. Rektor (chorv. knez) bola formálna hlava republiky po roku 1358 a bol zvolený radou Dubrovníčanov bez akéhokoľvek kráľovského zasiahnutia. Jediným zástupcom kráľa bol kapitán uhorskej a bosnianskej stráže, bol však príliš v službách republiky a nemal žiadnu politickú autoritu. Od tejto chvíle sa Dubrovník mohol považovať za nezávislý štát, pretože uhorská autorita bola, okrem vzdania holdu, viac ako len formálna.
Osmanskí Turci, ktorí boli v priebehu 2 storočí predurčení dobyť celý Balkánsky polostrov, veľkú časť Dalmácie a takmer celé Uhorsko. Zvláštne povstanie mal v tej dobe Dubrovník. V jednom okamihu sa republika skutočne pokúsila rozhodovať v hádkach srbských kniežat a prinútiť ich, aby sa spojili proti nepriateľovi. Z hľadiska všeobecnej európskej histórie však hlavný záujem spočíva v činnosti jej vlády pri získavaní informácií o pohybe tureckých armád. Obchod sa naďalej výrazne zvyšoval a sledoval takmer rovnaké línie ako v predchádzajúcom období, ale kvôli osmanskej invázii a neustálym vojnám v slovanských kniežat stále viac smeroval k moru. Apeninský polostrov, Byzantská ríša, Malá Ázia a Egypt boli vždy hlavnými trhmi pre obchodníkov z Dubrovníka a boli im udelené osobitné výnimky, pokiaľ ide o obchodovanie s nevercami, hoci v týchto krajinách bolo zakázané predávať drevo, železo alebo zbrane. Ich vzťahy s Osmanmi boli uspokojivé a často vyslali vyslancov k emirom alebo sultánovi. Zároveň to nebránilo obchodu s kresťanskými mocnosťami. Veľa obchodov smerovalo do a z Konštantínopola a okolitých krajín v Egejskom mori a na Peloponézskom polostrove ako aj po mori, aj na súši. Obchod zo slovanskými štátmi bol stále veľmi aktívny a v Bosne, Srbsku a Bulharsku sa objavili nové a prosperujúce obchodné kolónie. Rovnako bol prosperujúci obchod s Uhorskom, a to prostredníctvom Bosny, Srbska alebo cez Chorvátsko. Dubrovník bol potom s Turkami v dobrom vzťahu a jeho obchodníci mali povolené navštíviť všetky časti impéria. Dubrovnícki obchodníci si robili záznamy ich obchodov, ktoré sa uchovávajú v mestských záznamoch. V nich môžeme krok za krokom sledovať tureckú expanziu.
Osmanská nadvláda a Námorná veľmoc (15. storočie19. storočie)
vľavo|náhľad|Dubrovnícki obchodník zo 16.storočia Po sto rokoch Uhorskej formálnej ochrany Dubrovníckej republiky, že prakticky môže byť považovaná za nezávislý štát. Počas tohto obdobia však stále viac pociťuje váha tureckej moci. Napriek všade prítomnému nebezpečenstvu však stále rastie v bohatstve, kráse a dôležitosti a plní svoje poslanie ako útočisko a múr kresťanstva a západnej civilizácie. Rozvíja sa ako centrum vzdelávania, umenia, obchodného združenia a pritom zostáva jedinečne bez vnútorných problémov a ústavných zmien Dubrovník si uchovával svojou obratnou politikou faktickú nezávislosť aj v období vyvrcholenia osmanskej expanzie, kedy uznal sultánovu zvrchovanosť. V roku 1458 Dubrovnícka republika podpísala zmluvu s Osmanskou ríšou, ktorá z nej urobila priameho vazala sultána. Okrem toho Dubrovník bol povinný platiť za svoju slobodu a každý rok vyslať vyslanca do Istanbulu na vzdanie holdu sultánovi. Keď v roku 1481 mesto prešlo na osmanskú ochranu, malo platiť zvýšený hold 12 500 dukátov. Na všetky ostatné účely však bol Dubrovník prakticky nezávislý a zvyčajne spojencom Ankonskej republiky.
Ligue 1 2014/2015
Ligue 1 2014/2015 bol 77. ročník najvyššej francúzskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Paris Saint-Germain, nováčikmi súťaže boli Metz, Lens a Caen. Sezóna sa začala 8. augusta 2014 a skončila 23. mája 2015.
Paris Saint-Germain získal 5. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2015/2016 sa spolu s ním kvalifikovali aj Lyon a Monaco. Do Európskej ligy UEFA 2015/2016 sa kvalifikovali Marseille, Saint-Étienne a Bordeaux. Do 2. ligy zostúpili Evian, Metz a Lens.
Dubrovnícka republika
Osmanská nadvláda a Námorná veľmoc (15. storočie19. storočie)
Dubrovnícka republika mohla uzatvárať spojenectvá s cudzími mocnosťami a uzavrieť s nimi zmluvy (pokiaľ nebudú v rozpore s osmanskými záujmami) a jej lode mohli plávať pod vlastnou vlajkou. Osmania tiež udeľovali zvláštne obchodné práva, ktoré sa rozšírili v rámci ríše. Súčasne udržovala republika priateľské vzťahy so Španielskom a rímskou kúriou a takto diplomaticky zaistená odolávala intrigám Benátok namierených proti dubrovníckej samostatnosti. Dubrovník obchodoval s jadranskými obchodmi v mene Osmanov a ich obchodníci dostali v prístave osobitné daňové úľavy a obchodné výhody. Prevádzkovala tiež kolónie, ktoré mali exoteritoriálne práva vo veľkých osmanských mestách, ako je napríklad Istanbul, Solún, Edirne, Belehrad, Sofia, Bukurešť, Sarajevo, Florencia, Syrakúzy, Messina a Palermo a ďalších mestách na Balkánskom polostrove a dokonca aj v Egypte (Alexandria a Káhira). Každá kolónia mala svojho vlastného konzula a vlastného obchodného sudcu. Dubrovnícki obchodníci mohli obchodovať v oblastiach Čierneho mora, ktoré bolo inak uzavreté pre ne osmanskú lodnú dopravu. Platili menej ciel, ako ostatní zahraniční obchodníci a mestský štát mal diplomatickú podporu od osmanskej vlády v obchodných sporoch s Benátčanmi. Osmanská ríša považovala Dubrovník za prístav zásadného významu, pretože väčšina prepravy medzi Florenciou a Bursou (osmanský prístav na severozápade Anatólie). Keď koncom 16. storočia Dubrovník dal svoje obchodné a námorné územie k dispozícii Španielskej ríši pod podmienkou, že jej účasť na španielskych vojenských výpravách neovplyvní záujem Osmanskej ríše. To umožňovalo dovoz tovar cez Dubrovník zo štátov, s ktorými bola Osmanská ríša vo vojne. Spolu s Anglickom, Španielskom a Janovom bola Dubrovnícka republika jednou z najškodlivejších konkurentov Benátok v 15. storočí na všetkých moriach, dokonca aj na Jadrane.
Ligue 1 2014/2015
Tabuľka
zdroj: Ligue 1
Dubrovnícka republika
Osmanská nadvláda a Námorná veľmoc (15. storočie19. storočie)
V roku 1520 došlo k zemetraseniu, ktoré bolo omnoho závažnejšie ako kedykoľvek predtým. O šesť rokov neskôr vypukla hrozná morová epidémia a spôsobili strašné škody. Mesto opustili všetci, okrem stráže vojakov a posádky dvoch lodných zostáv zostalo v prístave. Senát sa konal zasadnutia v Dubrovníckom prístave Gruž a obyvateľstvo sa vrátilo až po dvadsiatich mesiacoch. Turecké vojny s Uhorskom prebiehali prerušovane a mnoho rokov. V Bosne sa pevnosť Jajce stala stredobodom bojov a znovu a znovu ju obliehali Turci. Uhorsko držali okrem pevnosti Jajce pás územia južne od Sávy, vrátane pevností Zvornik, Szabás a Belehrad. Dubrovnícka republika prestala byť závislá na Uhorsku. Dubrovník odmietol uznať akýkoľvek nárok na vernosť buď zo strany Jána Zapoľského alebo od Ferdinanda I. Hasburského. V roku 1527 Ferdinand I. napísal senátu a požiadal ich, aby mu zostali verní ako uhorskému kráľovi tak, ako boli jeho predchodcom. Dubrovnícka republika zostala až do svojho pádu viac-menej pod tureckou ochranou. Od Osmanskej ríše získala všetky obchodné privilégiá udelené uhorským kráľom jej obchod prekvital. Až do 15. storočia boli plavidlá postavené na území republiky malé a hlavne využívané na pobrežnú dopravu, pričom všetok zahraničný obchod sa vykonával na lodiach zakúpených z iných miest z Dalmácie alebo Talianska. V roku 1525 sa Senát rozhodol postaviť v Gravose nový lodný dvor. Zároveň sa rozšírili a vylepšili doky v Slane, Lopud a inde, ktoré patrili súkromným osobám. Ale ani tieto opatrenia nepostačovali pre stále rastúce podniky a ďalšie lode sa kupovali z Korčuli a Messine. Jeho námorná flotila neskôr mala okolo 200 lodí, ktoré križovali celým Stredozemným morom. Dubrovnícki bankári mali spojenie s bankárskymi rodinami v Taliansku, Istanbule, Madride a Londýne. Najrozšírenejším remeslom bolo tkáčstvo. Imponujúci hospodársky rozmach do prevádzal aj pozoruhodný kultúrny rozkvet. V dobách svojho najväčšieho rozmachu v 15. a 16. storočí mala Dubrovnícka republika asi 3540 tisíc obyvateľov, z toho v samotnom meste žilo asi 25 tisíc ľudí.
Ligue 1 2014/2015
Tabuľka
Pravidlá pre určenie poradia v tabuľke: 1) počet bodov; 2) rozdiel gólov vo všetkých zápasoch; 3) vyšší počet strelených gólov vo všetkých zápasoch.
# - pozícia; Z - zápasy; V - výhry; R - remízy; P - prehry; G - skóre; +/- - rozdiel skóre; B - body
Dubrovnícka republika
Politický systém
náhľad|Rektorský palác v Dubrovníku. Forma vlády Dubrovníckej republiky bola aristokratická a oligarchická republika, ktorej vláda presadzovala záujmy aristokratov a bohatých dubrovníckych mešťanov, ktorí jediní boli plnoprávnymi účastníkmi politického procesu. Obyvateľstvo bolo rozdelené do troch tried: šľachta, mešťania a plebejci, ktorí boli prevažne remeselníkmi alebo roľníkmi (t. j. nevoľníci, sedliaci a slobodný občania). Všetka účinná moc bola sústredená do rúk aristokracie. Šľachta bola rozdelená do dvoch skupín a to: stará šľachta (salamankeze) a nová (sorboneze). Manželstvo medzi členmi rôznych vrstiev spoločnosti bolo zakázané. Organizácia vlády bola založená na benátskom modele. Systém vzájomne sa kontrolujúcich a vyvažujúcich mocenských orgánov po väčšinu svojich dejín účinne predchádzal tomu, aby sa moci ujala jediná vládnuca dynastia, alebo jedna osoba. Správnymi orgánmi bola Veľká rada, Malá rada a Senát, na čele vlády a republiky stál rektor. Základy organizácie moci boli položené v 13. a 14. storočí a s určitými zmenami trvali až do pádu Dubrovníckej republiky. Okrem týchto základných inštitúcií existovali aj iné úrady ako: sudcovia (štátny a verejný), úradníci, sekretári, zákonici a ministri. Úradníci boli výlučne volený zo šľachtických rodín. Sekretári vykonávali v úradoch predovšetkým administratívne a technické úlohy ako štátni zamestnanci a boli vyberaní z radov mešťanov a slobodných občanov. Ich zvolenie bolo zaznamenané v zápisnici Senátu a Malej rady, často bez uvedenia mien zvolených. Územnú správu niektorých častí republiky na konci stredoveku si rozdelilo šesť grófov a traja kapitáni. Boli menovaní veľkou radou na pol roka alebo rok a vykonávali iba rozhodnutia ústrednej vlády.
vľavo|náhľad|Ornaldov slĺp v Dubrovníku. Veľká rada (lat. Consilium maius, tal. Maggior Consiglio, chorv. Velje vijeće) pozostávala iba z členov šľachtických rodín a každý šľachtic zaujal miesto vo Veľkej rade po dovŕšení 18 rokov života. Spomína sa od roku 1235 a jej členovia boli pôvodne menovaní správcom a Malou radou. V roku 1332 sa Veľká rada rozhodla menovať troch šľachticov ktorý vymenovali všetkých členov Veľkej rady. Veľká rada sa tak stáva orgánom patricijov, ktorý sa stal mocou politickej elity. Od roku 1332 bola Veľká rada uzatvorená ostatným mešťanom a mohli v nej zasadať iba členovia dubrovníckych šľachtických rodín. Na začiatku každého roka boli vítaní noví členovia. Hlavnou úlohou Veľkej rady bolo voliť štátnych sudcov, úradníkov a iných, schvaľovať zákony, riešiť problémy štátneho práva. Bol to najvyšší vládny a zákonodarný orgán, ktorý po roku 1358 zvolil ďalšie utvoril ďalšie správne orgány. Až do vzniku Senátu v 14. storočí bola úloha Veľkej rady rozhodujúca, postupne sa ale moc presunula na Senát. Najdôležitejšou funkciou od roku 1358 až do pádu republiky, boli voľby rektora.
Malá rada (lat. Consilium minus, tal. Minor Consiglio, chorv. Malo vijeće) mala spolu s rektorom výkonné aj slávnostné funkcie. Volila ju každý rok Veľká rada. Pozostávala najskôr z jedenástich členov, po roku 1667 zo siedmich členov. Spočiatku bola moc Malej rady veľká, spolu so správcom menovala Veľkú radu, časom mala vykonávať obmedzenú výkonnú moc, t. j. mala konať výlučne podľa rozhodnutí a pokynov Senátu s ohľadom na komunálne záležitosti, ako napr. organizáciu slávností. Jej úlohou bolo aj radiť rektorovi, a tým zabezpečovať kontinuitu v podmienkach rýchlej zmeny rektora (napríklad zahraniční konzuli a diplomatickí predstavitelia predkladali rektorovi poverovacie listiny za prítomnosti malej rady).
Senát (lat. Consilium rogatorum, tal. Consiglio dei Pregadi, chorv. Vijeće umoljenih) mal 45 členov ktorý mali viac ako 40 rokov. Členovia senátu boli volení aj Veľkou radou na jeden rok. Najskôr mal iba poradné funkcie, neskôr v 16. storočí sa Senát stal skutočnou vládou republiky. To naznačuje, že to nebol pôvodne stály orgán. Po svojom zriadení Senát prevzal čoraz viac právomocí a konal ako operatívny politický orgán, ktorý stanovil usmernenia a konkrétne kroky v domácej a zahraničnej politike. Za účasti komisárov navrhoval zákony, a následne o nich hlasovala Veľká rada. Takáto organizácia moci spôsobila, že politika Dubrovníka bola koherentnejšia a efektívnejšia, čo bolo obzvlášť dôležité v období posilňovania osmanskej vlády. V 18. storočí bol Senát de facto najvyššou inštitúciou republiky.
Štátna komisia (lat. Proveditores terrae, tal. Providence dello stato, chorv. Državni provizori) pôsobila od roku 1447 ako stála komisia piatich komisárov (po roku 1667 iba traja). Komisárov volila Veľká rada na jednoročné obdobie, pasívne volebné právo mali patriciji mesta starší ako 50 rokov. Ich úlohou bolo dohliadať na súlad právneho poriadku a dodržiavanie zákona. Často tiež navrhovali právne predpisy, ktoré sa schvaľovali na zasadnutí Senátu a Veľkej rady. Dávali pozor na procesné normy a bránili prijímaniu návrhov, ktoré boli rozpore s platným právnym poriadkom. Mohli tiež pozastaviť rozhodnutia Malej rady a rektora a rozhodovanie sporov v Senáte. V prípade trestného konania rozhodli o možnosti odvolania, ktorú mohli postúpiť Malej rade a Senátu. Nazývajú sa tiež „ochrancami spravodlivosti“. Benátska republika mala úradníkov známych ako Štátni inkvizitori ktorí vykonávali podobné úlohy.
Správca (lat. comes, tal. conte, chorv. knez) bol zástupca Benátskej republiky v Dubrovníku počas Benátskej nadvlády (12041358). Ale po roku 1358 bola táto funkcia zrušená a nahradil ju rektor.
Rektor (lat. rector, tal. rettore, chrov. knez) bol po roku 1358 de facto hlava Dubrovníckej republiky. Bol volený Veľkou radou na jeden rok a musel pochádzať z dubrovníckej šľachty. Moc rektora bola postupne obmedzená na reprezentatívnu funkciu. Systém bol navrhnutý tak, aby zabránil akejkoľvek rodine získať úplnú kontrolu nad republikou. Až do 15. storočia boli súdne funkcie v rukách Malej rady, potom bol zriadený samostatný občiansky súd a trestný súd, pričom Malá rada a senát zostali iba najvyššou odvolacou jurisdikciou. Sudcami trestného a občianskeho súdu bol Rektor.
Ekonomika
vľavo|náhľad|Dubrovnícky [[toliar z 18. storočia.]] Dubrovnícka republika používala v priebehu svojej histórie rôzne meny ako dubrovnícka perpera, dukát, artiluk a dubrovnícka libertina. Pre dubrovnícku ekonomiku bol vždy dôležitý vnútrozemský aj námorný obchod. Po vyhlásení nezávislosti sa obchod mesta ešte viac znásobil. Až do 15. storočia boli plavidlá postavené na území republiky malé a využívané prevažne na pobrežnú dopravu, pričom všetok zahraničný obchod sa vykonával na lodiach zakúpených z iných dalmátskych, či talianskych miest. Na začiatku novoveku dubrovnícka flotila mala okolo 200 lodí. Napriek osmanským nájazdom, pirátom a zemetraseniam republika vo všetkých smeroch prosperovala. V mnohých veľkých mestách Európy a Malej Ázie mal Dubrovník svoje obchodné osady. Dubrovnícki obchodníci nakupovali v balkánskom vnútrozemí dobytok, suroviny a kovy. Zo západoeurópskych krajín dovážali hlavne tkaniny a remeselné výrobky. Počas vojen Osmanskej ríše s kresťanskými štátmi Dubrovník zachovával neutralitu a jeho kupci sa sústredili na obchod s Osmanskou ríšou. Dubrovník obchodoval aj zo Sýriou, Egyptom, Itáliou, či Španielskom, bol východiskovým bodom pre cesty do Turecka a veľvyslanci zahraničných mocností mestom prechádzali na ceste do Istanbulu. Dubrovnícki bankári boli prepojení s bankárskymi rodinami v Taliansku, Istanbule, Madride a Londýne. Najrozšírenejším remeslom bolo tkáčstvo, hlavnými exportovanými surovinami bola koža, vosk, striebro, iné kovy a soľ.
Spoločnosť a kultúra
Dubrovnícka šľachta bola rozdelená na dve skupiny a to stará šľachta (salamankeze) a nová (sorboneze). Toto pomenovanie odkazovali na určitú kontroverziu ktorá vznikla v dôsledku vojen medzi svätým rímskym cisárom Karolom V. a francúzskym kráľom Františkom I. Salamankeze bola skupina šľachticov ktorá podporovala španielsky absolutizmus a sorboneze bola liberálnejšia skupina podporujúca stranu Francúzov. Obidve strany si zachovali svoj štatút a zasadali spolu vo Veľkej rade, ale neudržiavali sociálne vzťahy a ani sa na uliciach navzájom nezdravili. Manželstvo medzi členmi oboch skupín bolo také zarážajúce, ako keby k tomu došlo medzi členmi rôznych sociálnych tried. Toto sociálne rozdelenie sa prejavilo aj na plebejcoch, ktorí boli rozdelení do konkurenčných bratstiev svätého Antona a svätého Lazara, ktoré boli vo svojich vzťahoch rovnako nepriateľské. Po zemetrasení v roku 1667 zahynulo mnoho šľachticov, niektorí plebejci boli povýšený do šľachtickej triedy.
Obyvatelia Dubrovníckej republiky boli prevažne katolíci a hovorili miestnym variantom štokavského nárečia, na ktorom je založená chorvátčina, bosniančina, srbčina a čiernohorčina. Medzi moderné juhoslovanské národy sú Dubrovníčania väčšinou pripisovaní k Chorvátom. Otázka dubrovníckeho etnika vznikla po páde republiky, najmä čas romantického nacionalizmu vyplývajúci z francúzskej revolúcie. V Dubrovníku žili aj Valasi, tiež nazývaný Morlachs, ale väčšina z nich boli pastieri, či strážcovia žijúci po celej Dalmácii. Veľký kartograf Muhammad al-Idrisi v roku 1154 považoval Dubrovník za súčasť Chorvátska a vo svojej knihe ho označil za posledné chorvátske pobrežné mesto.
Aristokracia
Mesto bolo ovládané aristokraciou a manželstvo medzi členmi rôznych spoločenských vrstiev bolo podľa zákona z roku 1332 prísne zakázané. Dubrovnícka šľachta sa vyvinula v 12. až 14. storočí a nové rodiny boli prijaté až po zemetrasení v roku 1667. Dubrovnícky archívny dokument Speculum Maioris Consilii Rectores uvádza zoznam všetkých osôb, ktoré boli zapojené do vlády republiky medzi septembrom 1440 a januárom 1808. Významné rody boli: Gozze, Bona (Bunić), Caboga (Kabužić), Cerva (Crijević), Ghetaldi (Getaldić), Giorgi, Gradi, Pozza, Saraca, Sorgo (Sorkočević) a Zamagna (Zamanjić). Kvôli poklesu počtu šľachtických rodín v okolí republiky (okolie Dubrovníka bolo pod osmanskou kontrolou) sa aristokracia čoraz viac navzájom zbližovala, a časté boli manželstvá medzi príbuznými.
Jazyk a literatúra
náhľad|Kniha Slzy márnotratného syna z roku [[1622 od barokového spisovateľa Ivana Gundulića.]] Dubrovnícka republika bola viacjazyčná krajina. Úradným jazykom bol do roku 1492 latinčina. Neskôr Senát rozhodol, že úradným jazykom republiky bude dubrovnícky dialekt románskeho dalmatínskeho jazyka, na rozdiel od bežne používaného slovanského jazyka (srbsko-chorvátskeho alebo chorvátskeho), ktorý bol v senátorských debatách zakázaný. Jazyk bol výrazne ovplyvnený benátskym jazykom a toskánskym dialektom, v priebehu storočí sa ale dalmátčina pomaly vytrácala. Taliančina sa zakorenila medzi dalmátskymi románsky hovoriacimi obchodnými triedami v dôsledku benátskeho vplyvu. Ako úradný jazyk sa používala v rokoch 1808 až 1810, keď bol Dubrovník súčasťou Talianskeho kráľovstva. Najstaršia slovanská próza bola písaná v štokavčine zatiaľ čo poézia 16. storočia bola čakavčine. Chorvátčinou sa bežne hovorilo medzi nižšími triedami, taliansky medzi hornými. Dubrovníčania boli vo všeobecnosti dvojjazyční, hovorili chorvátsky v bežných každodenných povinnostiach, a taliansky, či dalmátsky v oficiálnych príležitostiach alebo miešali oboje.
Poznámky
<references group="pozn." />
Slatiny
Slatiny môže byť:
Orliak
Orliak môže byť:
Tretia ríša
Tretia ríša môže byť:
Reich
Reich môže byť:
Adriers
Adriers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gigors-et-Lozeron
Gigors-et-Lozeron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Amberre
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obelisk (geometria)
náhľad|Obelisk s podstavou päťuholníka
Obelisk je mnohosten, vykonštruovaný dvoma paralelnými mnohouholníkmi, ktorých bočné steny sú lichobežníky. Jedná sa o zrezaný ihlan s mnohouholníkovou podstavou.
Ide o 3-rozmerný priestorový útvar v euklidovskej geometrii. Najbežnejšie sú obelisky s podstavou štvorca, obdĺžnika, trojuholníka, päťuholníka či šesťuholníka, no známe sú aj obelisky s podstavou osemuholníka či desaťuholníka. Takmer všetky obelisky sú mnohosteny, s výnimkou tzv. zrezaného kužeľa, ktorého podstava je kruh, no možná je aj podstava elipsy podobne ako u eliptického valca. Žiaden obelisk s mnohouholníkovou podstavou nemožno vytvoriť rotáciou. Naopak, obelisk s kruhovou podstavou je možné vytvoriť okrem zrezania čiapky kužeľa, aj rotáciou pravouhlého lichobežníka.
Vlastnosti
Každý obelisk s podstavou mnohouholníka sa radí medzi prismatoidy. Vďaka tomu, že jeho plášť tvoria lichobežníky, spadá daný prismatoid pod skupinu obeliskov. Všeobecne platí, že mnohouholník či kruh hornej podstavy musí byť n-krát menší, než mnohouholník či kruh dolnej podstavy. V prípade, že sú obe podstavy rovnako veľké, ich plášť nemôže byť tvorený lichobežníkmi, ale obdĺžnikmi čo stvorcami, čo je hranol, nie obelisk. To isté platí aj v prípade kruhovej podstavy. Ak sú kruhy oboch podstáv rovnako veľké, jedná sa o valec, nie obelisk (v tomto prípade zrezaný kužeľ). Aj v prípade že dve eliptické podstavy sú rovnako veľké, vzniká eliptický valec. Obelisky sú útvary konvexné. Ďalej existujú nepravidelné obelisky, ktoré majú za podstavy nepravidelné mnohouholníky a majú teda neurčité tvary plášťa.
Základný (štvorcový) obelisk
Je tvorený dvoma paralelnými štvorcami tvoriacich dolnú a hornú podstavu. Plášť tohto obelisku tvoria 4 rovnoramenné lichobežníky, ktorých dĺžka strany a (dolná, najdlhšia strana) je zhodná s dĺžkou strany a v dolnej podstave štvorca. Toto isté tvrdenie platí aj na hornú stranu lichobežníka c ktorá je zhodná s dĺžkou strany a v hornej podstave štvorca. Preto:
Obvod dolnej podstavy vypočítame ako:
Obvod hornej podstavy vypočítame ako:
Objem vypočítame ako:
Obsah plášťa vypočítame ako:
Pretože obsah lichobežníka vypočítame ako, a plášť základného obelisku tvoria 4 rovnaké rovnoramenné lichobežníky, stačí iba obsah lichobežníka vynásobiť štyrmi. Povrch vypočítame ako:
Obdlžníkový obelisk
Je tvorený dvoma paralelnými obdlžníkmi tvoriacich dolnú a hornú podstavu. Plášť tohto obelisku tvoria 4 rovnoramenné lichobežníky, niesu však všetky rovnaké. Sú to 2 paralelné predné lichobežníky ktorých horná, najkratšia strana c je rovnako dlhá ako najdlhšia strana hornej podstavy a. Ďalej sú tu 2 bočné lichobežníky ktorých horná, najkratšia strana c_1je rovnako dlhá ako bočná, najkratšia strana hornej obdlžníkovej podstavy, b. Ďalej najdlhšia, dolná strana predných lichobežníkov a_1 je rovnako dlhá ako najdlhšia strana dolnej podstavy A. To isté platí aj pre bočné lichobežníky, ktorých najdlhšie, dolné strany a_2 sú rovnako dlhé ako bočné strany dolnej podstavy, B. Preto:
Obvod dolnej podstavy vypočítame ako:
Obvod hornej podstavy vypočítame ako:
Objem vypočítame ako:
Michael Czerny
Michael F. Czerny SJ (* 18. júl 1946, Brno, Česko-Slovensko) je katolícky kardinál. Ako člen jezuitov (Rád Jezuitov), svojou činnosťou v Kanade, Latinskej Amerike, Afrike a v Ríme podporuje sociálne učenie Katolíckej Cirkvi, spravodlivosť a mier. Od roku 2017 je osobitným sekretárom Sekcie pre migrantov a utečencov v rámci Dikastérium pre službu integrálnemu ľudskému rozvoju vo Vatikáne. Pápež František ho vysvätil za arcibiskupa 4. októbra 2019 a 5. októbra 2019 ho vymenoval za kardinála.
Obelisk (geometria)
Obdlžníkový obelisk
Alebo ako:
Michael Czerny
Životopis
Michael Czerny sa narodil v roku 1946 v Brne v bývalom Československu, no jeho rodina už v roku 1948 emigrovala do Kanady. Jeho stará mama z matkinej strany umrela počas nacizmu v koncentračnom tábore Auschwitz, jeho matka Winifred Hayek Czerny bola uväznená v koncentračnom tábore v Terezíne. Pretože jeho otec Egon Czerny sa odmietol rozviesť so svojou manželkou, internovanou v Terezíne, musel posledných osem mesiacov Druhej svetovej vojny vykonávať nútené práce v koncentračnom tábore v českom meste Postoloprty. Keď bol Michael Czerny ešte malé dieťa, jeho rodičia spolu s ním a novonarodeným bratom Robertom v roku 1948 emigrovali do Kanady.
Obelisk (geometria)
Obdlžníkový obelisk
Obsah plášťa vypočítame ako:
Povrch vypočítame ako:
Michael Czerny
Životopis
V auguste 1964 vstúpil do rehole Jezuitov a 9. júna 1973 prijal kňazskú vysviacku vo Willowdale v Ontáriu v Kanade.
Obelisk (geometria)
Obdlžníkový obelisk
kde:
Michael Czerny
Životopis
Czerny sa stal v roku 1979 spoluzakladateľom Jezuitského centra pre vieru a sociálnu spravodlivosť v Toronte a bol jeho prvým riaditeľom až do roku 1989. Po tom, čo boli na Stredoamerickej Univerzite v San Salvador zavraždení šiesti Jezuiti a dve ženy, prevzal v rokoch 1990 – 1991 úlohu riaditeľa Univerzitného inštitútu pre ľudské práva (IDHUCA), ktorú pred ním vykonával jeden zo zavraždených jezuitských kňazov. Pracoval tiež ako zástupca riaditeľa pre plánovanie sociálnej pomoci (zástupca riaditeľa pre Proyección Social).
Obelisk (geometria)
Rovnostranný trojuholníkový obelisk
Je tvorený dvoma paralelnými rovnostrannými trojuholníkmi tvoriacich dolnú a hornú podstavu. Plášť tohto obelisku tvoria 3 rovnoramenné lichobežníky. Každá stena je priamo prepojená s ďalšími dvomi, vďaka vlastnosti trojuholníku. Z geometrického hľadiska, ide o zrezaný pravidelný štvorsten. Vďaka tomu že podstava je rovnostranný trojuholník, existuje len strana hornej podstavy a a dolnej podstavy A. Horná, najkratšia strana lichobežníka c je rovnako dlhá ako strana a. Dolná, najdlhšia strana lichobežníka a_1je rovnako dlhá ako strana dolnej podstavy A. Preto:
Obvod dolnej podstavy vypočítame ako:
Michael Czerny
Životopis
Od 1992 do 2002, Czerny pracoval na sekretariáte pre sociálnu spravodlivosť v generálnom dome Jezuitov v Ríme. V roku 2002 založil Africkú Jezuitskú spoločnosť proti AIDS (AJAN = African Jesuit AIDS Network) a bol jej riaditeľom do roku 2010. Počas týchto ôsmych rokov rozbehol a usmerňoval úsilie Jezuitov a iných takmer v 30 krajinách subsaharskej Afriky pri poskytovaní pastoračnej starostlivosti, vzdelávania, zdravotníckej pomoci, sociálnej a duchovnej podpory a v boji proti stigmatizovaniu obetí HIV/AIDS, a aj získaval prostriedky pre pomoc zo zahraničia. Počas daného obdobia tiež vyučoval na Hekima University College v Nairobi. V roku 2009 prejavil názor, že prezervatívy nie sú účinné v prevencii proti šíreniu HIV v africkej populácii, napriek ich úspechu „mimo Afriky a medzi identifikovateľnými podskupinami (napr. prostitútkami, homosexuálmi)“.
Obelisk (geometria)
Rovnostranný trojuholníkový obelisk
Obvod hornej podstavy vypočítame ako:
Objem vypočítame ako:
Michael Czerny
Životopis
Od roku 2010 do 2016 Czerny pracoval na Pápežskej rade pre spravodlivosť a pokoj v Ríme ako osobný asistent kardinála Petra Turskona.
Obelisk (geometria)
Rovnostranný trojuholníkový obelisk
Obsah plášťa vypočítame ako:
Povrch vypočítame ako:
Michael Czerny
Životopis
V decembri 2016 ho pápež František vymenoval za tajomníka sekcie pre migrantov a utečencov Dikastéria pre integrálny ľudský rozvoj. Na túto pozíciu nastúpil od 1. januára 2017 spolu s Fabiom Baggiom. Bol hlasujúcim členom počas synody o mladých a zároveň špeciálnym tajomníkom počas Panamazonskej synody.
Obelisk (geometria)
Rovnostranný trojuholníkový obelisk
kde:
Michael Czerny
Životopis
Pápež František menoval Czerného za hlasujúceho člena Synody biskupov o mládeži, viere a rozlišovaní povolania, ktorá sa konala v októbri 2018. V októbri 2018 sa Czerny vyjadril, že rétorika používaná na opis migračných a utečeneckých vĺn bola zavádzajúca. Povedal: „Nejde o krízu. Je to séria zlého vedenia, slabej politiky a prospechárskej manipulácie. Čísla, o ktorých sa bavíme, dokonca aj tie úhrnné, nie sú vôbec tak vysoké".
Obelisk (geometria)
Pentagonálny obelisk
Obvod dolnej podstavy vypočítame ako:
Michael Czerny
Životopis
4. mája 2019 pápež František menoval Czerného za jedného z dvoch osobitných sekretárov Synody biskupov pre región Amazónie, ktorá sa konala v októbri 2019. Na tlačovej konferencii prezentujúcej záverečný dokument Synody Czerny povedal, že Cirkev sa potrebuje naučiť rešpektovať kultúrnu rôznorodosť: "Nemožno sa domnievať, že spôsob akým žijem ja alebo žijeme my, je definitívny, že je normou, že je to spôsob, ktorý jediný musí byť... rozdiely treba objať“. Keď sa ho pýtali, čo účastníci synody mysleli pod termínom "synodálnosť", odvetil: "Každý vedel, čo to znamená, pretože sme to praktizovali. Ak by sme to mali vyjadriť slovami... k čomu by to bolo?" Niekoľko rokov pred tým, v roku 2015, napísal, že medzi organizáciami Amazónie pred vznikom REPAM vládli "obmedzenia a fragmentácia", ale REPAM koordinovala prácu Katolíckej Cirkvi v regióne Amazónie a pracovala v záujme ochrany pôvodného obyvateľstva a prírody.
Obelisk (geometria)
Pentagonálny obelisk
Obvod hornej podstavy vypočítame ako:
Michael Czerny
Životopis
Pápež ho vymenoval za kardinála 1. septembra 2019, čiže v čase, keď bol kňazom. Podľa Kódexu kanonického práva musí každý menovaný kňaz prijať biskupské svätenie. Biskupské svätenie prijal z rúk pápeža Františka deň pred obradom kreovania kardinálov 4. októbra 2019. Kardinálsky biret prijal 5. októbra 2019 a prijal diakoniu v kostole Svätého Michala Archaniela v Pietralate v Ríme.
Obelisk (geometria)
Pentagonálny obelisk
Objem vypočítame ako:
Michael Czerny
Životopis
Štít jeho erbu je zelenej farby, ktorá evokuje encykliku Laudato si'. Na štíte sa nachádza pečať Spoločnosti Ježišovej a pod ňou zlatá loď so štvorčlennou rodinou utečencov. Pod erbom je biskupské heslo Suspice, čo je začiatok modlitby svätého Ignáca: Suscipe, Domine, universam meam libertatem, čiže Vezmi a prijmi Pane, celú moju slobodu. Náprsný kríž, ktorý používa, je z pozostatkov lode migrantov, ktorí sa plavili cez Stredozemné more.
Obelisk (geometria)
Pentagonálny obelisk
Povrch vypočítame ako:
Michael Czerny
Životopis
21. februára 2020 bol Czerny vymenovaný za člena Kongregácie pre evanjelizáciu národov. Czerny bol menovaný za člena Pápežskej rady pre medzináboženský dialóg 8. júla 2020. Czerny bol menovaný za člena poroty Zayedovej ceny za ľudské bratstvo v júni 2021.
Obelisk (geometria)
Pentagonálny obelisk
kde:
Hexagonálny obelisk
Je tvorený dvoma paralelnými pravidelnými konvexnými hexagónmi (šesťuholníkmi) tvoriacich dolnú a hornú podstavu. Plášť tohto obelisku tvorí 6 rovnoramenných lichobežníkov. Vďaka vyššie uvedenej vlastnosti pravidelných konvexných polygónov s rovnakými dĺžkami strán, existujú len strana hornej podstavy a a strana dolnej podstavy A. Najkratšia, horná strana lichobežníka c má takú istú dĺžku ako strana hornej podstavy a. Najdlhšia, dolná strana lichobežníka a_1 má takú istú dĺžku ako strana dolnej podstavy A. Preto:
Obvod dolnej podstavy vypočítame ako:
Obvod hornej podstavy vypočítame ako:
Na výpočet objemu znova použijeme vzorec na výpočet objemu obeliskov s podstavou pravidelného konvexného polygónu a pod.:
Obsah plášťa vypočítame ako:
kde:
Zrezaný kužeľ
Je objekt zkonštruovaný rotáciou pravouhlého lichobežníka o 360°. Jedná sa o špeciálny typ obelisku, kedže sa nezakladá na polygonálnej (mnohouholníkovej) podstave.
Je tvorený dvoma paralelnými kruhmi. Jeho plášť je výsledkom zrezania kužeľa. Obvod dolnej podstavy vypočítame ako:
Obvod hornej podstavy vypočítame ako:
Objem vypočítame ako:
Bočnú stranu kužeľa vypočítame ako:
Obsah plášťa vypočítame ako:
Alebo ako:
Povrch vypočítame ako:
kde:
Helena Turcerová-Devečková
Helena Turcerová-Devečková alebo Helena Anna Turcerová-Devečková (* 18. február 1886, Slovany – † 3. november 1964, Bratislava) bola slovenská literárna historička, spisovateľka, učiteľka, prekladateľka, diplomatka, politička, slovenská slavistka, kultúrna historička, tlmočníčka, dobrovoľníčka, divadelná ochotníčka a režisérka.
Životopis
Po skončení štúdií od roku 1913 učila francúzštinu na dievčenskom gymnáziu v Menzelinsku, v roku 1914 uskutočnila cestu do Talianska, na spiatočnej ceste ju zastihla vojna na Slovensku, takže sa usadila v Martine. Od 1915 žila v Jasenovej. Od 1920 bola učiteľkou slovenčiny, nemčiny a francúzštiny na obchodnej škole v Dolnom Kubíne, od 1923 v Kežmarku, kde pôsobila dve desaťročia ako inšpektorka cudzích jazykov na obchodných učilištiach a na školách pre ženské povolania. Od 1948 žila v Bratislave, venovala sa prekladateľskej práci.
V roku 1910 na odporúčanie profesora Ernesta Denisa v Paríži napísala po francúzsky prácu Ľudovít Štúr a idea slovenskej nezávislosti (1913, preklad práce vyšiel r. 1956), ktorá mala veľký ohlas v slovenských a českých časopisoch. Pre svojich profesorov E. Haumanta a L. Legera spracovala štúdie o vplyve Hegelovej filozofie na Ľ. Štúra a o dejinách Matice slovenskej. V Prúdoch uverejnila štúdiu Styky slavianofilov so Slovákmi a ich vplyv na odtrhnutie sa Slovákov od Čechov (1913), napísala štúdiu o troch láskach Ľudovíta Štúra a memoárový príspevok o J. G. Tajovskom.
Prekladala základné diela krásnej literatúry z ruštiny a francúzštiny (Ostrovskij, Gercen, Kuprin, L. N. Tolstoj, Balzac, Diderot, A. Dumas, France, Rolland, Stendhal a i.).
Obrátený rasizmus
O tzv. obrátenom rasizme sa na Slovensku hovorí v súvislosti so sociálnym zabezpečením pre rómske menšiny. Ide však o nepodložené tvrdenia, keďže sociálne dávky nie sú udeľované na základe etnickej príslušnosti.
Glandage
Glandage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anché (Vienne)
Anché je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Euboulides z Atén
Euboulides alebo Eubulides bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. Sochár Eubulides bol zrejme predok rodiny aténskych sochárov pochádzajúcich z dému Krópidai, v ktorej sa striedali mená Eubulides a Eucheir. Nezachovala sa od neho žiadna socha, ale svedectvom jeho niekdajšej tvorby je jeho menom signovaný podstavec zo sochy nájdený v archeologickej lokalite boiótskeho mesta Tanagra v severnej časti Atiky. Nápis (IG VII 552, je datovaný do roku 371 pred Kr.) tohto podstavca hlása: - text v starogréčtine - ''Hry Basileia sa konali v boiótskom meste Lebadeia, a to na počesť boha Dia Basilea (Kráľa). Založili ich Boióťania po víťaznej bitke pri Leuktre.'' Chronologický zoznam sochárov tejto rodiny (podľa G. Becattiho)
Angles-sur-l’Anglin
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Železničná stanica Jablonica
Železničná stanica Jablonica je železničná stanica v Jablonici. Leží na trati 116 Kúty – Trnava a odbočuje z nej trať 117 Jablonica – Brezová pod Bradlom. Stanica je elektrifikovaná striedavou sústavou 25kV 50Hz.
Koncesiu na výstavbu získala spoločnosť Uhorskej severozápadnej miestnej železnice (Magyar Eszaknyugati hélyi érdekú vasut) v roku 1897. Povolenie na odbočku do Brezovej pod Bradlom je z októbra 1898.
Doprava
Na stanici sa nachádzajú 5 dopravných, 4 manipulačné, 7 ostatných koľají. V Jablonici je stanovisko dispečerov. Dispečer I. ovláda trať medzi Kútmi a Jablonicou a trať do Brezovej pod Bradlom. Dispečer II. ovláda trať medzi Trnavou a vchodovým návestidlom v Jablonici.
Vražda Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej
náhľad|Dom Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej na Brezovej ulici vo [[Veľká Mača|Veľkej Mači. Na bráne je nápis „Láska je silnejšia ako zlomoc“. Autorom nápisu je Patrik Dubovský z iniciatívy Zabudnuté Slovensko. Fotografia zo 16. marca 2018]] thumb|Pamätné miesto Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej na [[Námestie Slovenského národného povstania (Bratislava)|Námestí SNP v Bratislave. Fotografia zo 4. marca 2018]]
Vražda Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej bola dvojnásobná vražda, ktorá sa stala v stredu 21. februára 2018 vo Veľkej Mači v okrese Galanta na Slovensku. Ján Kuciak pôsobil ako investigatívny reportér spravodajského portálu Aktuality.sk, pričom sa venoval najmä podozreniam z daňových podvodov. S Martinou Kušnírovou bol zasnúbený a bývali spolu v rodinnom dome na Brezovej ulici vo Veľkej Mači. Obidvaja mali v čase vraždy 27 rokov.
Podľa vyjadrenia vtedajšieho prezidenta Policajného zboru Tibora Gašpara možným motívom vraždy bola investigatívna práca, ktorej sa venoval, čo potvrdil v septembri 2018 dozorujúci prokurátor. Kuciak tak bol prvým novinárom zavraždeným na Slovensku od jeho vzniku.
Kuciak pripravoval článok, ktorý bol publikovaný slovenskými médiami až po jeho smrti, o podvodoch talianskych podnikateľov pôsobiacich na východnom Slovensku, ktorí majú napojenie na mafiánsku zločineckú skupinu ’Ndrangheta a o väzbách jedného z nich na predstaviteľov strany SMER – sociálna demokracia a Roberta Fica. Rastúce napätie v spoločnosti a protesty po vražde viedli najprv k rezignácii Roberta Kaliňáka z funkcie ministra vnútra a potom až k vládnej kríze, ktorej vyvrcholením bolo, že Robert Fico 15. marca 2018 podal demisiu svojej vlády a nahradil ho spolustraník Peter Pellegrini. V jeho novej vláde však došlo len k minimálnym personálnym zmenám.
Aj vďaka analýze metadát telefónnych operátorov boli 27. septembra 2018 v Kolárove zadržaní priami páchatelia vraždy a o deň neskôr Alena Zsuzsová a Zoltán Andruskó. Andruskó od zadržania spolupracoval s políciou a priznal sa ako sprostredkovateľ vraždy. Aj na základe jeho výpovede 21. októbra 2019 prokurátor Úradu špeciálnej prokuratúry (ÚŠP) v Pezinku podal na Špecializovaný trestný súd v Pezinku (ŠTS) obžalobu na obvinených Mariana Kočnera, bývalého vojaka Miroslava Marečka, jeho bratranca Tomáša Szabó a Alenu Zsuzsovú. 19. novembra 2019 ŠTS prijal obžalobu. 30. decembra 2019 Andruškóovi senát ŠTS schválil dohodu o vine a treste, čím bol odsúdený na 15 rokov odňatia slobody. Marček, sa vo februári 2020 priznal k streľbe a súd ho v samostatnom konaní v apríli 2020 odsúdil na 23 rokov väzenia. Szabó svoju účasť na vražde ďalej popieral a tak bol prejednávaný spoločne so Zsuzsovou a Kočnerom, s ktorími sa súdný proces konal dvakrát. 3. septembra 2020 súd odsúdil Szaba na 25 rokov väzenia, zároveň rozhodol, že obžalovaný Kočner nebol objednávateľom vraždy. Zsuzsovú oslobodili v duchu zásady In dubio pro reo (v pochybnostiach v prospech obžalovaného). Senát považoval dôkazy za nepriame (okrem výpovede Andruskoa), ktoré však vo svojom súhrne nevytvárali súvislú logickú reťaz. Prokurátor sa proti rozsudku odvolal a po preskúmaní prípadu Najvyšší súd Slovenskej republiky zrušil, pre viaceré pochybenia, oslobodzujúci verdikt ŠTS voči Marianovi Kočnerovi a Alene Zsuzsovej. Druhý súdny proces s Kočnerom a Zsuzsovou, v ktorom sa pojednávali aj prípravy vrážd súčasného generálneho prokurátora Maroša Žilinku, špeciálneho prokurátora Daniela Lipšica a bývalého námestníka generálneho prokurátora Petra Šufliarskeho, sa začal na ŠTS 28. februára 2023. 19. mája 2023 ŠTS uznal Alenu Zsuzsovú vinnú z objednávky vraždy Jána Kuciaka, aj objednávok vraždy prokurátorov Maroša Žilinku a Petra Šufliarskeho a odsúdil ju na 25 rokov väzenia. Marian Kočner bol po druhýkrát oslobodený spod obžaloby z objednávky vraždy Kuciaka.
Pozadie
Ján Kuciak pôsobil od roku 2015 v redakcii spravodajského webu Aktuality.sk ako investigatívny reportér. Zameriaval sa na kauzy s politickými implikáciami, najmä na podozrenia z daňových podvodov, z ktorých niektoré boli spojené s vládnou politickou stranou SMER – sociálna demokracia vedenej predsedom vlády SR Robertom Ficom. Podľa vyjadrení šéfredaktora webu Petra Bárdyho v rozhovore pre český denník Mladá fronta DNES, ale nebol investigatívnym reportérom v štandardnom ponímaní. „''Robil dátovú žurnalistiku. Mal pred sebou dva monitory a skladal zmluvy k sebe. Vychádzal z verejných otvorených zdrojov. [...] On nemal tipy, on bol sám zdrojom. Na prvý pohľad to, čo robil, nebolo prinášať nové fakty, on známe veci spojoval.''“
Odhalenie činu a prvé reakcie (2018)
Na podnet matky zavraždenej M. Kušnírovej, ktorá sa od stredy večera (21. februára) nedokázala skontaktovať s dcérou a preto v nedeľu 25. februára 2018 okolo 21:30 SEČ zavolala na tiesňovú linku. Príslušníci Obvodného oddelenia Policajného zboru v Sládkovičove vykonali '''25. februára 2018''' o 22:30 SEČ previerku rodinného domu vo Veľkej Mači č. 558, v ktorom M. Kušnírová bývala so svojím snúbencom. Po príchode na miesto policajná hliadka cez okno spozorovala ležať osobu na podlahe. Na miesto preto privolala aj príslušníkov Hasičského a záchranného zboru a záchrannej zdravotnej služby a za asistencie hasičov dom otvorila. Previerkou na mieste činu bolo zistené, že v dome sa nachádzajú telá dvoch zavraždených osôb – J. Kuciaka so strelným poranením na hrudi a M. Kušnírovej so strelným poranením na hlave. Podľa prvotných zistení k vražde došlo v časovom intervale medzi štvrtkom 22. februárom a nedeľou 25. februárom (t. j. časom odhalenia činu). Podľa vyjadrení prokurátorov z marca 2019 sa vražda stala už 21. februára o 20:21.