cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cessna 150
Prehľad vývoja
Vývoj modelu Cessna 150 začal v polovici 50. rokov rozhodnutím spoločnosti Cessna Aircraft o výrobe nástupcu po populárnom modeli Cessna 140, ktorého produkcia bola ukončená v roku 1951. Hlavné zmeny v dizajne Cessny 150 boli v použití trojkolesového hlavného pristávacieho podvozku, ktorý je jednoduchšie sa naučiť používať ako pristávací podvozok s ostruhovým zadným kolesom, ktorým bola vybavená Cessna 140. Taktiež boli nahradené zaoblené konce krídiel, horizontálne a vertikálne stabilizátory modernejšími rovnými profilmi. Okrem toho úzke závesné jednoduché klapky na krídle modelu Cessna 140 boli nahradené väčšími a efektívnejšími Fowlerovými klapkami.
Prototyp Cessna 150 prvýkrát letel 12. septembra 1957 a výroba bola začatá v septembri v roku 1958 vo výrobnej fabrike Cessna vo Wichite, štát Kansas. 216 lietadiel bolo tiež vyrobených spoločnosťou Reims Aviation na základe licencie vo Francúzsku. Tieto francúzske modely 150-ky boli označené ako Reims F-150, kde F označuje, že boli vyrobené vo Francúzsku.
Americké modely Cessny 150 boli všetky vyrábané s motorom Continental O-200-A s výkonom 100 koní (75 kW), ale lietadlá vyrábané v Reims boli poháňané motorom Rolls-Royce s označením Continental O-200-As a niektoré verzie motorom s označením Continental O-240-A.
Všetky Cessny 150 majú veľmi účinné vztlakové klapky, ktoré je možné roztiahnuť s výchylkou až do 40 stupňov.
Najvýkonnejšími lietadlami vo verziách 150 a 152 sú Cessny vyrobené v roku 1962 s označením Cessna 150B a v roku 1963 s označením Cessna 150C. Vďaka ich ľahkej celkovej hmotnosti a s aerodynamickejšie čistejším zadným trupom letúnu môžu stúpať rýchlejšie, majú vyšší dostup a vyžadujú tiež kratšiu dráhu na vzlet a pristátie. Ich cestovná rýchlosť predstavuje 109 uzlov (/h), čo je rýchlejšie ako ktorýkoľvek iný model 150, alebo 152.
Mesto a dejiny
Mesto a dejiny je historický vedecký časopis s tematickou orientáciou na urbánne dejiny. Bol založený v roku 2012 a vychádza v periodicite dvakrát ročne. Vydáva ho Katedra histórie Filozofickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Časopis je evidovaný v knižniciach a databázach Web of Science (ESCI), Scopus, ERIH PLUS, CEEOL, CEJSH, EBSCO, MIAR, H/Soz/Kult, Index Copernicus, WorldCat, Databázy historickej literatúry v SR a Google Scholar.
Cessna 150
Výroba
V Spojených štátoch bolo vyrobených celkový počet 22 138 modelov Cessna 150, vrátane vyrobených 21 404 modelov Commuter a 734 modelov Cessna Aerobat. Spoločnosť Reims Aviation dokončila 1 764 modelov F-150 z ktorých 14 286 boli model Commuter a 336 boli model Aerobat. Štyridsať sedem F-150 bolo zhotovených pobočkou Reims v Argentíne, pričom bolo vyrobených 38 modelov Commuter a 9 modelov Aerobat.
Zo všetkých modelov Cessna 150 – 152, najrozšírenejší model je z roku 1966 s počtom vyrobených 3 067 ks. V tomto roku bola prvýkrát použitá šípová chvostová plocha, bol zväčšený batožinový priestor a nainštalované elektronicky ovládané vztlakové klapky.
Následnosť návrhu
Po modely Cessna 150 v lete v roku 1977 nasledovala výroba súvisiaceho modelu Cessna 152. Model 152 je ekonomickejší v prevádzke kvôli zvýšenému času medzi generálnymi opravami motoru Lycoming O-235. 152ka mala výchylku klapiek na 30 stupňov v porovnaní so 40 stupňovou výchylkou u 150ky čo umožnilo lepšie stúpanie s plnými klapkami a maximálnou certifikovanou celkovou hmotnosť, ktorá sa zvýšila zo (1 600 lb) u Cessny 150 na  (1 670 lb) u Cessny 152. Výroba modelu 152 skončila v roku 1985 keď bola pozastavená výroba všetkých lietadiel Cessna s jednomotorovými piestovými motormi. V roku 2007 spoločnosť Cessna oznámila výrobu nástupcu modelov 150 a 152 označovaného ako Model 162 Skycatcher.
Varianty
Prvá verzia letúnu Cessna 150 neobsahovala žiadne písmeno ako príponu pre označenie verzie. Označované boli iba ako "150", alebo modernizovaná verzia niesla označenie "Commuter". Táto verzia bola vybavená motorom Continental O-200 s výkonom 100 konských síl (75 kW), jeho celková hmotnosť bola a vztlakové klapky boli ovládané manuálne s pákou medzi sedadlami. Výroba tejto verzie začala koncom roku 1958 s označením modelového roku 1959.
Cena štandardného modelu Cessna 150 predstavovala sumu 6995 USD, pre cvičný letún 7940 USD a cena za verziu Commuter bola 8545 USD.
Eden Cale
Eden Cale (rodným menom Eden Myfanwy Cale; * 14. júl 1985, New York, USA ) je americká režisérka a herečka. Jej otec je waleský hudobník John Cale.
Cessna 150
Varianty
U verzii Commuter pre model z roku 1960 bol zavedený 35 ampérový generátor. V roku 1960 bola tiež predstavená verzia s označením "Patroller". Išlo o štandardný model Cessny 150 s akrylovými oknami na spodných dverách, mali 132 litrové palivové nádrže pre dlhší dolet a šachtu pre zhadzovanie balíkov počas letu na zem.
Eden Cale
V roku 2006 hrala vo filme Revolution in Three Acts režisérky Valerie Veatchovej. Film bol predstavený na New York International Independent Film and Video Festival. V roku 2010 nakrútila režisérsky debut s názvom The Roast a podieľala sa na dokumentárnom snímku Edie: Girl on Fire. Je tiež režisérkou videoklipu k piesni „Catastrofuk“ svojho otca. Rovnako spievala sprievodné vokály v niekoľkých otcových piesňach z albumov Walking on Locusts (1996), 5 Tracks (2003), HoboSapiens (2003) a Shifty Adventures in Nookie Wood (2012).
Cessna 150
Varianty
V roku 1958 bolo vyrobených 122 modelov tohto variantu, v roku 1959 bola výroba zvýšená na počet 648 letúnov a v roku 1960 bolo vyrobených 354 kusov.
Na modely z roku 1961 už bolo prevedených mnoho zmien oproti variantu Cessna 150, čím bolo opodstatnené pridanie príponového písmena pre rozlíšenie a tak bol tento variant označený ako “150A”.
Variant "A" mal posunutý hlavný podvozok smerom dozadu o, čím sa eliminoval problém preťaženia chvosta letúnu pri nastupovaní ľudí do letúnu a nakladaní batožiny. Týmto sa tiež zlepšila účinnosť predného kolesa pri zatáčaní počas rolovania.
Variant 150B bol model z roku 1962. Letún bol vybavený novou vrtuľou, čím sa zvýšila cestovná rýchlosť o 2 uzle (/h) a možnosti pridania dvojmiestneho detského sedadla do batožinového priestoru. Bolo vyrobených 331 modelov s označením "B". Verzia Commuter stála US$8,995.
Model z roku 1963 bol označený písmenom "C" a ktorý predstavoval variant s väčšími 6,00×6 palcovými pneumatikami, ktoré nahradzovali štandardné 5,00×5 palcové pneumatiky u 150B a tiež bol vybavený rýchlou drenážou paliva. Bolo dokončených 472 lietadiel tejto varianty.
Model z roku 1964 niesol označenie "D" a priniesol prvé dramatické zmeny pre Cessnu 150. To zahrňovalo zavedenie zadného okna, ktoré nieslo marketingový názov Omni-Vision. Zadné okno zmenilo vzhľad Cessny 150 a znížila sa tým cestovná rýchlosť o /h. Týmto sa tiež zväčšil batožinový priestor a zväčšila sa tiež maximálna dovolená hmotnosť zaťaženia nákladu z na. Pre ďalšie 2 ročníky modelu bola zachovaná nešípová zvislá chvostová plocha ako u modelov z predchádzajúcich rokov. Zväčšilo sa hmotnostné vyváženie výškového a smerového kormidla k zníženiu možnosti vzniku flutteru spôsobeného menej "aerodynamicky čistým" zadným trupom lietadla. Tiež sa zvýšila celková hmotnosť lietadla na, pričom by táto hmotnosť zotrvala až do zavedenia letúnu Cessna 152. Bolo vyhotovených 804 modelov s označením 150D.
Pre mnoho ľudí je nový kabíný variant 150D oveľa „vzdušnejší“ a komfortnejší vzhľadom väčšiemu svetlu vo vnútri letúnu.
Modely z roku 1965 niesli označenie Cessna 150E. Tento variant priniesol iba pridanie nových sedadiel hoci štandardná prázdna hmotnosť letúna sa zvýšila o na hmotnosť. Model "E" zaznamenal nárast produkcie na 1637 lietadiel.
Model z roku 1966 zaznamenal veľké zmeny v dizajne Cessny 150. Zvislá chvostová plocha bola skosená smerom dozadu o 35 stupňov tak, aby zodpovedala návrhu chvostovej plochy u typu Cessna 172 a ostatných modelov. Dvere kabíny boli o 23 % širšie, boli zavedené nové brzdy a pneumatiky o veľkosti 6,00×6 boli dodávané ako štandard k typu 150F. Pôvodne manuálne vztlakové klapky boli ovládané elektronicky prostredníctvom spínača polohy klapiek namontovaného na palubnej doske. Starý elektronický varovný systém pádovej rýchlosti bol nahradený typom pneumatickým. Batožinový priestor bol zväčšený o 50 %. Bolo vyrobených celkový počet 3087 lietadiel s označením Cessna 150F.
V roku 1966 bola tiež začatá výroba lietadiel s označením F-150 spoločnosťou French Reims, pričom bolo postavených 67 lietadiel označených ako F150F.
Model z roku 1967 mal prebudovaný prístrojový panel. Dvere boli "sklonené" smerom von, čím sa zväčšil priestor o a čo bolo veľmi žiadané vzhľadom na úzkej pilotnej kabíne. Model "G" bol tiež zavedený s novou prednou hydraulikou s krátkym zdvihom, čím sa znížil odpor vznikajúci prednou podvozkovou nohou. Pôvodný generátor bol nahradený 60 ampérovým alternátorom, čo vyžadoval najmä väčší počet avioniky, ktorou boli tieto varianty vybavené.
Model "G" bol tiež prvý certifikovaný variant Cessny 150 s plavákovým podvozkom. Bolo vyrobených 2114 modelov typu "G", plus 152 modelov vyrobených v Reims a označených ako F150G.
Model z roku 1968 bol označený s písmenom "H". S týmto variantom bola zavedená nová stredová konzola, čím sa dosiahlo zväčšenia miesta na nohy. Táto verzia Cessny 150 mala tiež nový elektronický spínač ovládania vztlakových klapiek s ich automatickým zaťahovaním, ale nie vyklápaním. Celkovo bolo vyrobených 2007 lietadiel tejto varianty vo Wichite a 170 lietadiel v Reims s označením F150H.
Model s označením Cessna 150I sa vôbec nevyrábal, nakoľko spoločnosť nechcela dosiahnuť zbytočnej zámeny s názvom Cessna 1501. To však nezabránilo pomenovaniu variantu "I" lietadla typu Cessna 172.
Variant s označením 150J priniesol v roku 1969 nový kľúčom ovládaný štartér, ktorým bol nahradený zastaraný „ťahový“ štartér. Nový štartér bol už na spôsob automobilového zapaľovania, ale jeho spoľahlivosť nebola taká vysoká ako u pôvodného štartéra a taktiež bol nákladný na opravu.
Ako možnosť k tejto verzii bol tiež dostupný pomocný napájací konektor spolu s elektronickými prepínačmi. Bolo skonštruovaných 1714 lietadiel variantu "J", plus 140 ich bolo vyrobených v Reims ako F150J.
V roku 1970 spoločnosť predstavila variant A150K Aerobat, verziu Cessna 150K s limitovanými akrobatickými schopnosťami. Lietadlu sa zachoval motor Continental O-200 s výkonom 100 koní (75 kW) u všetkých použitých typov Cessny 150, ale líšil sa od základného modelu 150K v použití draku s väčšou štrukturálnou pevnosťou, ktoré malo limitujúce možné preťaženie +6/-3 g. Ďalšími „akrobatickými“ znakmi bolo obsiahnutie štvorbodového bezpečnostného pásu pre pasažierov, dvojitých stropných svetlíkov pre lepšiu viditeľnosť smerov hore (ktoré, boli štandardom u Cessny 140, ale neboli súčasťou návrhu Cessny 150), odhoditeľných dverí, športovejším náterom v šachovnicovom striedaní farieb a zosaditeľnými chrbtovými opierkami, čo umožnilo nosenie padákov. V roku 1970 predstavovala cena za Aerobat 12000 USD v porovnaní s cenou modelu 150K Commuter, ktorá bola 11450 USD.
Nový variant Cessny 150K Aerobat, ale i neakrobatická verzia bola tiež vybavená novými klenutými koncami krídel. Bolo vyrobených 832 lietadiel verzie "K", vrátane A150Ks. V Reims ich bolo vyrobených 129 ako F150K a 81 ako FA150K.
Verzia Cessny s označením 150L mala najdlhšiu výrobnú produkciu zo všetkých modelov Cessna 150, ktorá bola vyrábaná v rokoch 1971 – 1974.
Novinkou u tejto verzii z roku 1971 bol rúrovité nohy pristávacieho podvozku o 16% väčšou šírkou ( až ) pre lepšiu obsluhu a manipuláciu lietadla na zemi. Tie nahradili predchádzajúce ploché, oceľové, listovo-pružinové podvozky. Tiež boli u tejto verzii premiestnené pristávacie a rolovacie svetlá z nábežnej hrany krídla do prednej časti lietadla k lepšiemu osvetleniu povrchu pri rolovaní a pristávaní. Hoci to predstavovalo vylepšenie, životnosť žiaroviek bola týmto premiestnením znížená vzhľadom na zvýšenú teplotu a vibrácie z hľadiska ich polohy. Opäť boli premiestnené na nábežnú hranu krídla na modely z roku 1984 u verzii Cessna 152.
U verzii "L" tiež bola posunutá chvostová plocha ďalej od zadného okna. Tento krok bol vykonaný viac kvôli dizajnu lietadla ako kvôli aerodynamickým vlastnostiam a tým sa prázdna hmotnosť lietadla zvýšila o oproti verzii "K". V roku 1971 bolo vyrobených 879 tejto verzie.
Verzia Cessny 150L z roku 1972 bola vybavená novými palivovými uzávermi k zníženiu presakovania vlhkosti a tiež novými sedadlami a vodiacimi lištami sedadiel. V roku 1972 bolo vyrobených 1100 tejto verzie.
S verziou Cessny 150L z roku 1973 boli predstavené nové nižšie položené sedadlá k poskytnutiu väčšieho priestoru pre vyšších pilotov. roku 1973 bolo vyrobených 1460 tejto verzie.
Posledný model "L" bol vyrábaný v roku 1974. Jedinými zmenami u tohto modelu bola nová vrtuľa na modely A150L Aerobat a nový profil krídla Clark Y, s čím vzrástla cestovná rýchlosť o /h. V roku 1974 bolo vyrobených 1080 tejto verzie.
Celkovo bolo vyrobených 4519 modelov verzie "L", plus 485 ich bolo postavených v Reims s označením F150L a 39 modelov FA150L Aerobat. Ďalších 39 bolo vyrobených v Argentíne závodom DINFIA ako A-150L.
Vo fabrike Reims bol vyrábaný variant FA150L Aerobat s motormi Rolls-Royce Continental O-240-A a celkovo ich bolo postavených 141.
Posledným modelom Cessny 150 bola verzia s označením 150M. Predstavila vynovenú zostavu označenú ako "Commuter II", ktorá obsahovala mnoho predtým voliteľnej avioniky a vyvažovacích položiek ako štandard. S verziou "M" bola tiež zväčšená výška zvislej chvostovej plochy o. Tým bola zväčšená plocha smerového kormidla a zvislej chvostovej plochy o 15%, čím sa vylepšili vlastnosti lietadla pri prevádzke v bočnom vetre. "M" bola vyrábaná počas rokov 1975 až 1977.
Modelový rok 1975 prišiel s možnosťou úpravy so samonavíjacími bezpečnostnými pásmi. V roku 1975 bolo vyrobených 1269 tejto verzie.
V roku 1976 bol u "M" zabudovaný súbor elektrických ističov, ktorý nahradil predtým používané elektrické poistky. Tiež boli vybavené plne kĺbovo-nastaviteľných sedadiel ako štandardná výbava (tieto sedadlá boli voliteľnou výbavou u niektorých z predchádzajúcich modelov). Celkovo ich bolo postavených 1399.
Modelový rok 1977 bol posledným pre Cessnu 150. Bolo pridané iba "prednastavenie" vztlakových klapiek, čo umožňovalo pilotovi nastaviť určitú polohu klapiek a následne si lietadlo ovládalo pozíciu klapiek bez nutnosti ručného zásahu pilota. Bolo postavených iba 427 modelov 150M vzhľadom na to, že bola ich produkcia presunutá na výrobu vylepšeného modelu Cessna 152 na začiatku roku 1977.
Mnoho začlenených vylepšení do verzie 150 za roky ich produkcie stálo lietadlo veľa užitočného zaťaženia. Úplne prvá verzia 150 mala prázdnu hmotnosť, pričom posledná verzia "M Commuter II" mala prázdnu hmotnosť už .Tento nárast prázdnej hmotnosti lietadla o bol kompenzovaný nárastom celkovej hmotnosti zvýšenej iba o  v roku 1964. Cessna 152 priniesla tiež potrebný nárast celkovej hmotnosti o na.
Celkový počet vyrobených lietadiel verzie "M" bolo 3097 počas trojročnej produkcie. Ďalších 285 ich bolo postavených závodom v Reims označených ako F150M a 141 ako FA150M Aerobat. Reims tiež vyrobil 75 modelov A150L s modifikáciou F150M.
Vo farbike v Reims bol vyrábaný variant FRA150L Aerobat s motorom Rolls-Royce Continental O-240-A s rovnakými vylepšeniami ako F150M. Bolo ich postavených 75 lietadiel.
Letové charakteristiky
Cessna 150 je jednoduché, robustné a ľahko ovládateľné lietadlo. Z týchto dôvodov sa stalo jedným z najobľúbenejších lietadiel pre výcvik na svete.
Viditeľnosť z kabíny pilota je všeobecne veľmi dobrá okrem viditeľnosti priamo nad lietadlo, kde je výhľad znemožnený krídlom. Toto obmedzenie je osobitým problémom hornoplošných lietadiel v prípade vykonávania vnútorných zatáčok, kedy je blokovaný výhľad v smere zatáčky. Ako čiastočnú nápravu možno považovať pár stropných svetlíkov u niektorých Cessien 150 a v rámci všetkých Aerobatov.
Kvôli ľahkej hmotnosti lietadla a ľahkému plošnému zaťaženiu krídla je lietadlo veľmi citlivé na turbulencie.
Vyberanie pádov u Cessny 150 je ľahko kontrolovateľné. Taktiež techniky pre vyberanie špirál a vývrtiek sú veľmi účinné.
Dostupné úpravy
Existuje niekoľko stoviek dostupných úprav pre Cessnu 150. Niektoré z najčastejšie inštalovaných úprav zahŕňa:
Civilní prevádzkovatelia
Cessna 150 je veľmi obľúbeným lietadlom v leteckých školách, ale taktiež i u súkromných vlastníkov a aerokluboch pre svoje letové charakteristiky a ovládateľnosť. V súčasnosti je na Slovensku registrovaných 5 lietadiel (2x150M, 2xF150M, 1xFA150K) u civilných prevádzkovateľov.
V Spojených štátoch sa každoročne koná medziuniverzitná súťaž leteckých škôl usporiadaná organizáciou NIFA (National Intercollegiate Flying Association. Tím z leteckej univerzity Embry-Riddle Aeronautical University, ktorá prevádzkuje dve Cessny 150E, vyhral od roku 1933 osem národných šampionátov v tejto medziuniverzitnej súťaži.
Kampala
Kampala je hlavné mesto Ugandy.
Nachádza sa na juhu krajiny, na severnom pobreží Viktóriinho jazera a má takmer 1,7 mil. obyvateľov. Je rozdelené na päť častí: Central, Kawempe, Makindye, Nakawa a Rubaga.
Dejiny
Mesto založil bugandský kráľ Mutesa I. v 60. rokoch 19. storočia na mieste, kde rád a často chodil na poľovačky. Kampala sa rýchlo stala centrom Bugandského kráľovstva a vzniklo tu niekoľko palácov, honosných budov, no i kráľovské hrobky, od roku 2001 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Po vzniku Ugandy ako samostatnej krajiny sa stala Kampala jej hlavným mestom. Dnes sa tu nachádza parlament, najvyšší súd, univerzita, korunovačný palác, ale aj medzinárodné letisko, obchodné domy, hotely, banky či nemocnice.
Úžice (okres Mělník)
Úžice je obec v Česku v okrese Mělník v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 917 obyvateľov, z toho 489 mužov a 428 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 38,6 roka, ženy 39,7 roka).
Mouais
Mouais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Étienne-les-Orgues
Saint-Étienne-les-Orgues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Saint-Étienne-les-Orgues má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Étienne-les-Orgues má 1219 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Siegersdorf bei Herberstein
Siegersdorf bei Herberstein je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Žije tu 295 obyvateľov (31. 12. 2010).
NGC 2490
NGC 2490 je galaxia v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 14. februára 1857.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.6.
Parmezán
Parmezán alebo parmazán (tal. Parmigiano-Reggiano). Syr sa vyrába v oblastiach kraja Emilia-Romagna.
Syry sa formujú do zavalitých bochníkov tvare bubna, pripomínajúceho malé pivové sudy. Kôra je lesklá zlatohnedej farby a veľkým písmom je na nej meno syra. Cesto má peknú slamovožltú farbu a krehkú zrnitú a štiepateľnú štruktúru, ktorá zrením tvrdne. Zrnitosť syra je hviezdicovitá, preto sa veľmi ťažko krája nožom.Vôňa má arómu hrozienok a sušeného ovocia s vínom.Syr má hutnú a šťavnatú chuť so slaným nábojom, ktorá doznieva v ústach veľmi dlho. Štruktúra parmezánu je bohatá na kryštály kazeínu. thumb|left|Dozrievajúci syr vo výrobni v Modene Parmezán sa vyrába výhradne z nepasterizovaného mlieka a iba v období medzi 1. aprílom a 11. novembrom. Na začiatku výrobného procesu sa zmieša mlieko z predchádzajúceho večera s čiastočne odtučneným raňajším mliekom. Do zmesi sa pridá iniciačná kultúra a mlieko sa zohreje.
Keď obsah kyseliny mliečnej dosiahne požadovanú úroveň, pridá sa syridlo. Mlieko sa veľmi rýchlo zrazí.Tvaroh sa obráti a špeciálnym nástrojom s ostrými hranami, ktorý sa nazýva spino alebo tŕň, sa rozreže na kúsočky veľkosti obilného zrna. Keď sa tvaroh zohreje, klesne na dno syrového kotla a vytvorí tam celistvú masu. Tá sa z kotla vyberie do mušelínu, vloží do formy a zľahka lisuje. Potom sa na bochník vtlačí meno syra. Nakoniec sa parmezán namočí do slaného roztoku na minimálne 1 mesiac. Neskôr sa syr uskladní na drevené dosky a nechá sa zrieť. Po 12 mesiacoch sa syry ochutnávajú a triedia. Parmezán musí zrieť minimálne 12 mesiacov no nie je výnimkou ani syr zrejúci 5 a viac rokov.
Sainte-Tulle
Sainte-Tulle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Sainte-Tulle má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Sainte-Tulle má 3291 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Týdenník
Až po dlhých bojoch sa Palkovičovi cisárskym dekrétom z roku 1811 podarilo získať privilégium na vydávanie „česko-slovenských novín“, (einer böhmisch-slawischen Zeitschrift) za podmienky, že v nich sa nebudú uverejňovať politické správy a články. Svoje noviny Týdenník začal vydávať až nasledujúceho roku s podtitulom Národní noviny, no po zásahu vrchnosti bol ho Juraj Palkovič (1769-1850) od 22. čísla VI. ročníku prinútený zmeniť na „Prešpurské slovenské noviny“.
Charakteristika
Svoje noviny redigoval tak, aby boli čo najprístupnejšie vidieckemu obyvateľstvu, ale aj drobným remeselníkom a kramárom v mestečkách. Pamätal pritom aj na najzaostalejšie negramotné vrstvy a prinášal pre ne také články, ktoré im mohli čítať dedinskí inteligenti v tzv. nedeľných školách. Týždenník bol skutočne obľúbený medzi slovenským ľudom. Chválil ho tiež napr. Ján Kollár i Jozef Miloslav Hurban, ktorý sa neskoršie názorovo rozišiel s Palkovičom v otázke spisovného jazyka. Hurban tvrdil, že Týdenník mal „čistý sloh, rozmanitý obsah poučný i zábavný, čo mu získalo velikuo obecenstvo“ po celom Slovensku. Iný recenzent Týdenníka vo viedenských Wiener Allgemeine Litteratur Zeitung, chválil tieto noviny pre ich „rozširovanie užitočných vedomostí“, pre dobrý štýl a vynikajúci jazyk. Vyplývalo to z Palkovičových dlhoročných skúseností z redigovania a vydávania ľudovýchovnej spisby, ako aj z jeho intímneho poznania sociálnych a kultúrnych potrieb dedinského človeka, i z jeho znalostí niekoľkých cudzích jazykov.
Týdenník po každej stránke predstihol Prešpurské noviny, hlavne po stránke novinárskeho majstrovstva a publicistického štýlu. Týdenník sa stal čoskoro reprezentantom vznikajúceho bratislavského slovenského kultúrneho strediska. Dobrá jazyková úroveň Týdenníka, jeho jednoduchá no vhodná grafická úprava, zavedenie stálych rubrík, uplatňovanie rozličných novinových žánrových foriem - to boli hlavné prednosti novín v porovnaní so slovenskou osvieteneckou publicistikou.
Podľa programu sa Týdenník orientoval na národnú, hospodársku a zdravotnícku výchovu ľudových vrstiev. Palkovič chcel vo svojich novinách publikovať správy o poľnohospodárstve, štátnom zriadení, popularizovať hlavne prírodné vedy, propagovať nové druhy plodín a vynálezy slúžiace hlavne poľnohospodárstvu a remeslám, pravidelne informovať o novinkách krásnej a odbornej literatúry a prinášať aj články ľudovýchovné, z nevyhnutnosti pritom vylúčiac príspevky politického zamerania. (Všeobecní památní příběhové, Hospodářske věci, Umění moudreho a pravého vychovávaní dítek, Učení o zřízeních a pořádcích obecních ve vsech a městečkách, Literární zprávy, Všelijaké publikácie, prohlášení, návěstí, oznámení, Pěkné básne, neb verše…).
Nakoniec k programu dodal: „Způsob psaní bude...slovenčina čistá, jadrná a ozdobná, taková, jako jest v Biblí.“ Považoval za potrebné zdôrazniť, že aj v týchto novinách sa bude pridržiavať bibličtiny a nie modernej jungmanovskej češtiny. Domnieval sa, že jeho Týdenník si získa čitateľov aj v Čechách a na Morave. Preto aj oznámil, že si ich môžu čitatelia objednať aj v Prahe u kníhkupca P. Kalveho, v Brne u Juraja Jastla a vo Viedni u P. R. Mosla a Antona Dolla.
Palkovič mienil vo svojich novinách publikovať správy o poľnohospodárstve, štátnom zriadení, popularizovať hlavne prírodné vedy, propagovať nové objavy a vynálezy, pravidelne informovať čitateľov o novinkách krásnej a odbornej literatúry a prinášať aj ľudovýchovné články, vylúčiac pritom z nevyhnutnosti príspevky politického zamerania.
Tento plán bol v súlade s jeho celkovým názorom na ľudovýchovu. Týdenník chcel redigovať, tak, aby mohli z neho čítať dedinskí inteligenti zhromaždeným, hlavne negramotným sedliakom. Preto aj v súlade s postupnou výchovou ľudu prechádzal od vydávania kalendárov k pravidelne vychádzajúcim novinám, ktoré by nielen prinášali nové poznatky pre málo vzdelaných čitateľov, ale aj formovali ich národné povedomie. Pravda, v dobe vychádzania Týdenníka bolo slovenské národné hnutie ešte nerozvinuté a veľmi slabé. Týdenník sa stal aj odrazom politickej nevyhranenosti svojho tvorcu, ktorý sa nevedel vymaniť z ideológie osvieteneckého racionalizmu, ani dôsledne si privlastniť názory stúpencov revolučného romantizmu.
Príznačnou črtou Palkoviča ako novinára, je jeho zmysel pre praktické potreby života. Preto si ani nevytváral veľkorysé koncepcie novinárskej práce, ale v súlade so slabosťou nášho národného hnutia, postavil si ciele skromnejšie, no tým viacej reálnejšie. Mienil upevňovať jednotu spoločnej spisovnej reči Čechov, Moravanov a Slovákov, podchytiť záujem ľudových vrstiev o hospodársky a technický pokrok a prebúdzať slovenské národné povedomie aj medzi menej vzdelanými a chudobnejšími vrstvami spoločnosti. Pravda, jeho slovenské i slovanské cítenie nemalo výbojných revolučných čŕt. Horlil síce za nejeden osvietenecký ideál, ale bol pritom lojálny k vrchnosti. Vyhlasoval sa za stúpenca jozefinizmu i racionalizmu, no nevládal sa vymaniť z rámca cirkevných tradícií. Aj keď horlil za literárny klasicizmus, mal pochopenie i pre mladú štúrovskú generáciu, propagujúcu revolučný romantizmus.
Prílohy
Pozoruhodnou aktualitou, v slovenskom novinárstve do tých čias veľmi zriedkavou, boli nepravidelné prílohy k Týdenníku, ktoré písali o formách zlepšovania poľnohospodárskej výroby, o boji proti poverčivosti, preventívnej ochrane pred chorobami a pod. Takýto boli napr. Rozmluvaní Včeláka, Mlynáře a Vináře dobrých sousedů, Zpráva o sázení a obdělávaní stromoví sepsané od Slováka. Plánoval tiež rozšírenie rubriky Cirkevní a učené věci na osobitnú prílohu, čo však neurobil pre nedostatok spolupracovníkov i pre nízky počet predplatiteľov novín.
Palkovič tieto prílohy vytváral podľa príkladu veľkého českého novinára a ľudovýchovného pracovníka Václava Mateja Kraméria, ktorého dielo nielenže dobre poznal, ale ho aj vysoko oceňoval. Sám tiež roku 1817 v Bratislave vydal jeho životopis od Rudolfa Kvěcha. Vydavateľ Týdenníka sa takto vyslovil o „otcovi českého osvieteneckého novinárstva“: „Kramérius si zasloužil, aby mu vděčná vlast památku vystavila... Žádny za našeho věku tolik a tak dobře psaných spisu rozličného obsahu na svůj náklad vydaných národu Slovanskému nepozůstavil, jako on.“
Financie
Doteraz sa nám nepodarilo zistiť, v akom náklade Palkovič Týdenník vydával, no možno ho odhadovať na 150250 výtlačkov. Boli aj roky v ktorých na vydávanie novín značne doplácal, no nikdy tak naliehavo, zúfalo a neustále neprosil svojich čitateľov o predplatné, ako to robil Daniel Tállayi v Prešpurských novinách. Palkovič, ako uvedomelý vlastenec, považoval vydávanie novín za svoju vlasteneckú povinnosť, za prirodzené zavŕšenie svojej osvetovej a ľudovýchovnej činnosti. Len krátke zmienky svedčia o tom, že napr. v druhej polovici roku 1817 mu peniaze z predplatného sotva stačili na papier a na tlač Týdenníka. Inokedy bol prinútený, pre vysoké finančné straty, vydávať noviny len v polovičnom rozsahu.
Jazyk novín
Napriek tomu, že ho volali „posledným strážcom veleslavínskej češtiny na Dunaji“, vyšiel v ústrety aj snahám bernolákovcov o spisovný jazyk i samostatnú slovenskú literatúru. Ba v Týdenníku uverejnil aj monológ o Antonovi Bernolákovi, v ktorom vysoko hodnotil jeho celoživotné vedecké dielo. Mohlo sa tak stať len preto, že bol vnímavým pre liberalistické a demokratické tendencie slovenskej inteligencie a iných maloburžoáznych vrstiev.
Palkovičovo napodobňovanie prežitej klasicistickej poézie, propagovanie zastaranej formy českej spisovnej reči, jeho boj proti modernej češtine Jozefa Jungmana a jeho stúpencov (hoci napr. v Týdenníku kladne hodnotil Jungmanov preklad Miltonovho Strateného raja a uznanlivo hovoril aj o jeho ostatných jazykovedných prácach), prílišná orientácia na editorskú, spisovateľskú i novinársku činnosť na úkor pedagogickej práce na lýceu, to všetko mu vyslúžilo povesť staromilca a konzervatívneho človeka, nad ktorého hlavou vyrastala nová, odlišná literárna škola. Aj keď v týchto slovách bolo veľa pravdy, predsa len nejeden kritik bol k nemu nespravodlivým. Veď Palkovič napr. svojou novinárskou činnosťou urobil veľa záslužného nielen pre pokrokový vývoj slovenskej publicistiky, ale aj pre naše národné hnutie.
Redakcia a dopisovatelia
Týdenník mal svojich dopisovateľov nielen v slovenských krajoch, ale aj v Čechách a na Morave, v Báčke, Banáte, Srieme a inde. Patrili medzi nich dedinskí inteligenti (napr. Peter Ambrózy - ev. farár z Veličnej na Orave), ale aj príslušníci ľudových vrstiev (Ján Sabö - richtár z Horných Petian). Pravidelných dopisovateľov mal Týdenník v Skalici, Modre, Pezinku, ale aj v Prahe a v Budíne. Pravda, ich príspevky tvorili len pomerne malú časť novín a Palkovič sa aj tu musel spoliehať predovšetkým na vlastné sily.
Pre domáce i zahraničné spravodajstvo Týdenníka Palkovič preberal materiál nielen z rakúskych, ale aj zo zahraničných novín. Boli to napr.: Pražské noviny, Brnenské noviny, Pressburger Zeitung, Pester Zeitung, Magyar Kurir, Wiener allgemeine Literatur Zeitung, Morgenblatt, Ephemerides Wiennae, Der deutsche Beobachter, Augsburger allgemeine Zeitung, Frankfurter Merkur, noviny berlínske, mníchovské… Podľa všetkého si väčšinu týchto novín Palkovič sám neobjednával, ale ich chodil čítať do mestského kasína, pretože ich predplatné bolo veľmi vysoké. (Roku 1817 bolo napr. ročné predplatné Týdenníka 14 zl., Pražských novín 74 zl., londýnskych The Times v Uhorsku 1016 zl. a úradného francúzskeho Moniteur-u 436 zl.)
Obsah a témy novín
Vydavateľ a redaktor Týdenníka si uvedomoval, že tieto noviny majú osobitné postavenie v slovenskom verejnom živote. Aj keď nemal privilégium na vydávanie politických novín, snažil sa do Týdenníka prepašovať politické články, alebo komentáre, prostredníctvom ktorých chcel vychovávať hlavne čitateľov z ľudu a z maloburžoáznych vrstiev. Darilo sa mu to len veľmi ťažko, lebo cenzor nemilosrdne vyhadzoval z týchto novín všetko, čo len zaváňalo pokrokovými myšlienkami. Cenzora k takémuto postupu oprávňovali aj reakčné predpisy z roku 1810.
Palkovič považoval za nutné uverejňovanie politických článkov, hlavne v rokoch napoleonských vojen preto, lebo sa tieto dramatické udalosti bezprostredne dotýkali aj slovenských krajov. Palkovičove „vojnové spravodajstvo“ bolo jedným z dokladov jeho veľkého vlasteneckého zanietenia a slovenského cítenia. Z jeho článkov preniká obdiv a úcta k ruskému národu a hlavne k ruskej armáde, ktorá sa ako víťaz nad Napoleonom preslávila v celej Európe svojou chrabrosťou a vojenským umením.
V Týdenníku môžeme sledovať rusko-francúzsku vojnu už od jeho začiatku roku 1812, kedy si Palkovič zaumienil pravidelne informovať slovenskú verejnosť „o stave a položení nynějších europských mocností a národu.“ Informácie o priebehu bojov potom doplňoval podrobným výkladom o mestách a dedinách Poľska i Ruska zasiahnutých vojnovým požiarom. Nájdeme tu nielen podrobný geografický popis týchto oblastí, ale aj zmienky o ich pokrokových historických tradíciách, súčasných spoločenských a politických pomeroch s osobitným zreteľom na upevňovanie slovanskej spolupatričnosti.
Porážka francúzskej armády v Rusku, jej ústup cez Poľsko a Nemecko boli vtedy v strede pozornosti slovenských čitateľov. Koncom roku 1814 prišiel do Bratislavy ruský cár Alexander oslavovaný ako víťaz nad Napoleonom. Ruského cára, ktorého sprevádzal pruský kráľ s princom Viliamom i uhorský palatín Jozef, vítala slávnostne vysvietená Bratislava vyzdobená aj triumfálnymi oblúkmi. Palkovič vtedy podrobne popisoval priebeh veľkých ľudových zhromaždení v meste, ktorých účastníci búrlivo pozdravovali ruského cára. Pravda, v Týdenníku sú aj články o menej slávnostných chvíľach, napr. o pochode zajatých francúzskych vojakov cez Bratislavu, ktorí boli vo veľmi biednom telesnom stave, ale aj o ťažkých bojových zrážkach, ktoré si vyžiadali veľa ranených a mŕtvych. Palkovič aj naďalej sledoval priebeh vojnových a politických udalostí v Európe, medzi ktoré patril bratislavský mier, odvezenie Napoleona na ostrov Elbu, jeho útek do Francúzska, ktorý mu umožnil stodňovú vládu a pod. Vydavateľ Týdenníka mienil vydať aj svoju „Historii přítomné Ruské války od počátku jejího až do konce“ ako brožúru, ktorú mal dostať zadarmo každý odberateľ jeho novín. Či sa tak stalo, nevieme.
Palkovič, napriek prísnej cenzúre, dokázal prepašovať do svojich novín aj kritické state. Napr. na začiatku správy o úteku Napoleona z Elby napísal: „Jakožto historické aktá klademe zde následujíci prohlášení, ktoré Bonapart při svém zrádnem a bezbožném vtržení do země Francouzské, vydati se opovážil.“ Za tým nasledovalo úplné znenie Napoleonovej proklamácie k francúzskemu národu a k armáde, v ktorej boli ostré výpady proti panovníkom a ich prisluhovačom, podporujúcim zhanobený feudalizmus a zotročujúcim celé národy.
Zahranično-politické spravodajstvo Týdenníka bolo dosť bohaté. Vydavateľ v ňom tiež uverejňoval napr. informácie o konštitučnom zriadení vo Francúzsku po reštaurácii Bourbonovcov, o anglickom parlamentarizme a pod. Tak nevdojak nútil čitateľov porovnávať reakčný metternichovský absolutizmus v rakúskej monarchii s politickým vývojom v západnej Európe poznačenom revolučnými výdobytkami mladej buržoázie proti feudálnej šľachte. O svojej orientácii na slovenský ľud napísal: „Tam ovšem směrujeme, aby tyto naše slovenské národní noviny také jaké jako hlásatelem a letopisy šlechetných činu v národu našem byly a již proto samé hodné jsou toho, aby nám trvaly a kvetly.“
Palkovič do Týdenníka zaraďoval spravodajstvo podľa vopred stanoveného programu. V rubrikách Památní příběhové a Všeobecní památné věci bývali napred správy z Bratislavy a z jej najbližšieho okolia, z ostatných krajov Slovenska a až potom z iných oblastí rakúskej monarchie a zo zahraničia. Tu nájdeme zmienky o stoličných zhromaždeniach, úradných menovaniach, snemových rokovaniach, vojenských prehliadkach, ale aj informácie o počasí, úrode, živelných pohromách, o nových hospodárskych strojoch, plodinách, manufaktúrach, o modernizácii remesiel a pod. Zdrojom domáceho spravodajstva boli hlavne listy dopisovateľov, ktoré redaktor podľa potreby upravoval a skracoval, alebo údaje z nich využíval vo vlastných článkoch. Takýmto redigovaním dosiahol, že Týdenník netrpel na rozvláčnosť a na ťarbavý štýl, ktorý bol typický pre slovenské noviny v dobe jozefinizmu. Chybou bolo, že Palkovič zásadne v Týdenníku neuvádzal mená dopisovateľov a ich príspevky až príliš upravoval a menil, takže stieral individuálny štýl autorov. Ich príspevky v Týdenníku takto uvádzal: „Jistý v Uhřích putujíci...takto píše; Z Abaujvarské stolice; Novější pak...od Kyskéresu a pod.“
Po ukončení napoleonských vojen sa cenzúra ešte sprísnila, takže Palkovič nemohol v Týdenníku prinášať nijaké politické články a komentáre. Tým publicita novín trpela. Redaktor sa potom sústreďoval hlavne na ľudovýchovnú, osvetovú a národno-buditeľskú činnosť. Vo svojich príspevkoch s hospodárskou tematikou sa vždy snažil vychádzať z domácich pomerov. Jeho hlavným cieľom bola zmena extenzívnej poľnohospodárskej výroby u nás aj pomocou dodržiavania agrotechnických lehôt, dobrým hnojením, striedaním plodín, správnym kŕmením dobytka, zavádzaním poľnohospodárskej techniky i zlepšením remeselníckej výroby.
„Slovenský novinář“ Palkovič ako jeden z prvých ľudí v našich krajoch propagoval trávopoľný systém, zriaďovanie vetrolamov vysádzaním stromových pásov, odstránenie trojpoľného systému, a zvyšovanie výnosov poľnohospodárskych produktov. To malo v tejto dobe konjunktúry poľnohospodárskej výroby v Uhorsku veľký význam a to tým viacej, že medzi čitateľmi Týdenníka bolo veľa roľníkov.
Palkovič nielen sám uverejňoval hospodárske rady a pokyny, ale vyzýval všetkých „vlastencov“, aby písali podobné články a upozorňovali ho aj na všetky spisy, z ktorých by sa dali čerpať poznatky o modernizácii poľnohospodárskej a remeselníckej výroby. V Týdenníku nájdeme aj ojedinelé návrhy na zakladanie manufaktúr v slovenských stoliciach. Odporúčal slovenským mládencom, aby študovali vo Francúzsku a Nemecku, kde by sa mohli podrobne zoznámiť s výrobou v manufaktúrach. Volal po vydávaní odbornej literatúry i po založení slovenských hospodárskych novín.
V Týdenníku sústavne bojoval proti nevzdelanosti a poverčivosti ľudu. V rubrike Učené věci, Fizyka a Umění přírozených věcí publikoval popularizačno-vedecké články, ktoré mali vytláčať z vedomia čitateľov najzaostalejšie náboženské predsudky a sprístupňoval im pravdivé poznanie zákonitostí prírody. Preto píše o spôsobe ochrany pred bleskom, o výskyte komét a o Vesmíre, o vulkanickej činnosti a pod. Významná bola aj jeho dlhoročná propagácia preventívnej ochrany pred chorobami, štepenia detí a všestrannej lekárskej liečby. V Palkovičovom Týdenníku nájdeme na ten čas u nás ojedinelú kampaň proti pijanstvu, nebezpečne rozšírenému v našich krajoch. Proti tejto kampani sa však ostro stavali majitelia a nájomníci oravských páleníc, ktorí lieh vyhlasovali za najlepšiu medicínu. Protipáleničná akcia v Týdenníku zakrátko prestala pre malú podporu slovenskej verejnosti.
Zarážajúce je však to, že vydavateľ jediných slovenských novín sa vyhýbal prinášaniu správ o sociálnych pomeroch našich ľudových vrstiev. Nepísal o vzrastajúcich triednych protikladoch na dedinách, o stupňujúcom sa feudálnom vykorisťovaní ľudu zemanmi, ani o biednych životných pomeroch sproletarizovanej dedinskej inteligencie závislej na milosti miestnej šľachty a vysokej cirkevnej hierarchie. Aj keď mu v tom musela čiastočne zabraňovať prísna cenzúra, predsa len to bol tiež dôsledok Palkovičovho kompromisníckeho „mierneho osvietenectva.“
Sám síce radil ako možno zlepšovať poľnohospodársku i remeselnícku výrobu, no nespomenul odkiaľ by na to mali zobrať peniaze zbedačení roľníci a drobní remeselníci. Nezmieňoval sa o vinníkoch biedy poddaných roľníkov a iných vrstiev našej spoločnosti, a preto ani Týdenník nemohol mať taký ohlas medzi čitateľmi, aký očakával jeho vydavateľ. Už však tým, že upozorňoval na možnosti zlepšenia spoločenskej výroby a postupnej likvidácie feudálnych prežitkov, ako aj na ľudovýchovu, ktorú považoval za nedeliteľnú súčasť politiky národného hnutia, ukazoval cestu, ktorá sa stala východiskom pre slovenskú periodickú tlač v neskorších rokoch.
V Týdenníku bývali z času na čas publikované aj správy o slovenskom kultúrnom a literárnom živote. Napriek tomu nemožno ešte v týchto novinách hovoriť o pravidelnej kultúrnej rubrike, hoci práve oblasť kultúry bola vydavateľovi novín najbližšie. Bývali tu informácie o nových knihách, ktoré si bolo možno objednať nielen v jeho „bratislavskej slovenskej novinárni“, ale aj u pražských, peštianskych a viedenských kníhkupcoch. Teda propagoval slovenskú, českú, ale aj nemeckú a maďarskú literatúru. Palkovič propagoval, alebo recenzoval napr. Jungmanove preklady, Šafárikovu Tatranskú múzu s lýrou slovenskou, Tablicove Poézye, Novú kroniku českú od Martina Pelcla i hospodárske brožúry Alexandra Tolnaya. Prinášal informácie o vedeckej a literárnej činnosti V. M. Kraméria, J. Dobrovského, Hněvkovského i Puchmayera. Propagoval tu Rožnayove preklady z antických básnikov, ktorých ukážky v Týdenníku aj uverejňoval. V Palkovičových novinách nájdeme aj prvé zmienky o literárnej tvorbe Jána Hollého, ktorému však vytýkal užívanie bernolákovskej slovenčiny.
Palkovič vždy horlil za „čistú vzdelanostnú slovenčinu“, ktorou rozumel veleslavínsku češtinu a nesúhlasil ani s jungmanovskou modernou češtinou, s bernolákovskou, ani so štúrovskou spisovnou rečou, pretože ich pokladal len za slabo kultivované nárečia. Ani on, ani nikto druhý, nemohol však zastaviť postupný proces prenikania slovakizmov do češtiny užívanej ako spisovnej reči v slovenských krajoch. Nemohol, pochopiteľne, zamedziť ani vzniku spisovnej slovenčiny. Sám si to aj nevdojak uvedomoval, pretože odporúčal spisovateľom „rozumné užívanie čistých slovenských slov“, hlavne v dielach a v spisoch určených čitateľom z ľudu.
Zánik
V posledných rokoch existencie mal Týdenník stále menej predplatiteľov. Vyplývalo to aj z toho, že vzdelanejší Slováci dávali prednosť cudzojazyčným politickým novinám pre ich aktuálne spravodajstvo. O takúto aktuálnosť sa snažil aj Palkovič. Preto už roku 1815, po viedenskom kongrese, ktorý mal veľký význam pre vývoj politických pomerov v Európe, si podal žiadosť na Kráľovskú miestodržiteľskú radu do Budína, aby mu aspoň na pol hárku Týdenníka dovolila uverejňovať politické a vojenské správy prevzaté z viedenských novín Beobachter a Wiener Zeitung. Žiadosť nadriadené úrady však zamietli už aj preto, lebo bratislavský mestský magistrát a nájomníci mestských novín Pressburger Zeitung ju neodporúčali na priaznivé vybavenie. Urobili tak z konkurenčných dôvodov, lebo sa obávali, že stratia veľkú časť slovenských čitateľov Pressburger Zeitung. V bratislavských nemeckých novinách sa potom začali objavovať kritické články o Týdenníku, ale aj o Palkovičovej verejnej a vedeckej činnosti vôbec.
Vydavateľ Týdenníka sa však nevzdáva. Roku 1817 si podal ďalšiu žiadosť. Urobil tak preto, lebo chcel svoje noviny zachrániť pred zánikom. V tejto dobe sa totiž dostali do vážnej hospodárskej krízy, zapríčinenej zvýšením ceny papiera, novinového kolku i tlačiarenských prác. To ho prinútilo k zvýšeniu predplatného, čo malo za následok ďalšiu stratu predplatiteľov. „Přetěžké jest nyní i tyto noviny vydávati, ale vlastenecká horlivost a naděje budoucího lepšího jich napomáhají mne obživuje“ - napísal Palkovič plný obáv v Týdenníku koncom mája 1818. Ešte stále dúfal v priaznivé vybavenie svojej žiadosti.
16. júna 1818 dostal konečne odpoveď na svoju opakovanú žiadosť - a to úplne negatívnu. Sám zaneprázdnený úmornou prácou nad jazykovedným slovníkom, ktorému venoval dlhé roky života, po toľkých neúspechoch sa rozhodol ustúpiť. 30. júna 1818 sa posledný raz takto obrátil na slovenskú verejnosť: „Když závist a nenávist ze světa zahyne! Přitom s srděčným děkováním pp. předplatitelům, pp. dopisovatelům a přátelům svým za dosavadní napomáhaní těchto novin ujišťují je a jiné milé krajany své, že se všemožně přičiním, aby ožily a docela nám nezahynuly.“
Ján Kroner
Ján Kroner môže byť:
Bigbang Vol.1
Bigbang Vol. 1 – Since 2007 je debutový album juhokórejskej chlapčenskej skupiny Big Bang. Vydaný bol vydavateľstvom YG Entertainment 22. decembra 2006. Album obsahuje 3 už skôr vydané single. Titulnou skladbou s prvkami funku a popu je „Dirty Cash“. V piesni Big Bang prezentujú názory svojich rovesníkov na sociálne otázky. V piesni „She Can't Get Enough“ ukázali G-Dragon a T.O.P svoje spevácke schopnosti, aby ľudí presvedčili, že nie sú len dobrými rapermi, ale aj kvalitnými spevákmi. „Next Day“ je Sungriho sólom so smutným textom, ktorého emócie dokázal spevák vyjadriť veľmi dobre. V piesni „Big Boy“ sa T.O.P podieľal na skladaní hudby a napísal k nej text. „Shake It“ je party hit, za produkciou ktorého stoja G-Dragon a Brave Brothers.
Le Château-d’Almenêches
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dead or Alive
Dead or Alive bola britská new wave hudobná skupina z Liverpoolu. Populárna bola predovšetkým v osemdesiatych rokoch. Dead or Alive bola kedysi post-punk/gothic rocková hudobná skupina Nightmares in Wax. Ich najväčší hit je pieseň "You Spin Me Round (Like a Record)".
Australopitek
Australopitek alebo zriedkavo australopitekus (po latinsky Australopithecus), neformálne gracilný australopit alebo gracilný australopitek, je rod australopitekorodých. Zriedkavo sa všetky nálezy z tohto rodu zaraďujú pod rod Homo (druhy Australopithecus garhi a Australopithecus sediba sa však pod rod Homo zaraďujú relatívne častejšie).
Najstarším nálezom rodu je australopitek jazerný (Australopithecus anamensis) - 4,2 miliónov rokov pred dneškom. Najmladšie nálezy majú 2 – 1,7 miliónov rokov – australopitek africký (Australopithecus africanus).
Terminológia
Pozor na zámenu so slovom australopit, ktoré neformálne označuje všetky australopitekorodé.
Rod australopitek sa niekedy neformálne označuje ako „gracilný australopit“ (keď sa do australopitekov zaraďujú parantropy, názov znie „gracilný australopitek“), na rozdiel parantropov, ktoré označujeme ako „robustné australopity“ (keď sa do australopitekov zaraďujú parantropy, názov znie „robustný australopitek“).
Systém
rod: † australopitek (Australopithecus)
Niektorí autori pod rod Australopithecus zaraďujú aj:
Pozri aj článok: Praeanthropus
Charakteristika
Podrobnejšie pozri články o jednotlivých druhoch
Nie je jasné, nakoľko (ne)používali nástroje viac ako dnes šimpanz. Našli sa síce nástroje olduvanskej kultúry, ale keďže z rovnakých vrstiev pochádzajú aj nálezy druhu Homo habilis, je priradenie neisté.
Z australopitekov sa možno neskôr vyvinul rod človek (Homo), ale prinajmenšom boli veľmi blízki príbuzní.
De Haan
De Haan je belgická obec na pobreží Severného mora vo Flámskom regióne v provincii Západné Flámsko.
Fernando Eimbcke
Fernando Eimbcke (* 1970, Mexiko, Mexiko) je mexický filmový režisér a scenárista.
De Haan
Obyvateľstvo
Obec má približne 12 401 obyvateľov (2010).
Fernando Eimbcke
Životopis
Študoval v období 19921996 divadelné a filmové vedy na Universidad Nacional Autónoma de México. Už počas štúdií točil krátke filmy a pokračoval aj po ukončení školy. Početné krátke filmy a hudobné videá ho preslávili a umožnili vznik jeho celovečerného debutu Temporada de patos v roku 2004. Film bol úspešný a získal ocenenie na niekoľkých festivaloch. Oceňované sú aj jeho ďalšie diela.
De Haan
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec De Haan pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Distribuovaný výpočet
Distribuovaný výpočet je výpočet rozdelený na viac menších, menej náročných úloh, pre rýchlejšie vybavenie požiadavky zadanej programu. Možno ho použiť len pri výpočtoch, ktorých algoritmus sa dá paralelizovať – previesť na paralelnú verziu, kedy vzájomne nezávislé časti výpočtu bežia súčasne.