cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Lady with the Pet Dog
Dej
Autorka plynule prechádza z prítomnosti do minulosti a späť, z myšlienok do reality. Celá poviedka je vlastne neustále opisovanie toho istého príbehu a pocitov hlavnej hrdinky, dokonca sú niekedy použité aj rovnaké vety, ktoré boli vyslovené, respektíve myslené v danej situácii. Vždy sú inak chronologicky usporiadané, a vždy sa čitateľ dozvie niečo viac; napríklad ako a kedy sa spoznali, aký bol ich vzťah na úplnom začiatku, čo MU pomáha pochopiť celý príbeh.
Chabařovice
Chabařovice sú mesto v Česku v okrese Ústí nad Labem v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 532 obyvateľov, z toho 1 236 mužov a 1 296 žien, pričom priemerný vek v meste bol 39,3 roka (muži 38,0 roka, ženy 40,5 roka).
Negociácia
Negociácia môže byť:
Mužská štvorhra na Heineken Open 1992
Mužská štvohra na Heineken Open 1992 sa hrala ako súčasť Heineken Open 1992 od 6. do 13. januára 1992. Titul získali Juhoafričan Wayne Ferreira a Američan Jim Grabb, ktorí vo finále porazil kandadský pár Grant Connell, Glenn Michibata 6-4 6-3. Pre Ferreiru to bol tretí a pre Grabba ôsmy titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Majstrovstvá Južnej Ázie v basketbale mužov 2014
Majstrovstvá Južnej Ázie v basketbale mužov 2014 boli v poradí 3. Majstrovstvá Južnej Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Juhoázijská basketbalová asociácia (SABA). Konali sa v Káthmandu, v Nepále v dňoch od 13.17. mája 2014, za účasti 5 tímov. Pre Nepál to bol prvý medzinárodný basketbalový turnaj, ktorý organizoval. Zápasy sa odohrali v aréne National Sports Council Covered Hall. Turnaj pozostával iba z jednej päťčlennej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým. 🇮🇳 získala pri svojej druhej účasti druhýkrát titul, keď zvíťazila vo všetkých zápasoch skupiny.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia na Ázijský pohár 2014 a tiež Majstrovstvá Ázie 2015, ktoré obe organizovala Čína. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Výsledky
Play-off sa nehralo.
Suchoj Su-35
Suchoj Su-35 (v kóde NATO: „Flanker-Е+“) je ruské viacúčelové stíhacie lietadlo na vybojovanie nadvlády vo vzduchu, ktoré vzniklo výraznou modernizáciou stroja Su-27. Na začiatku vývoja malo lietadlo názov Su-27M, ale postupom času došlo k mnohým významným zmenám motorov, radaru, zbraňových systémov i navigácie, takže dostalo názov Su-35. Stíhačky Su-35 sa vyznačujú vysokou obratnosťou.
Vznik a vývoj
thumb|Su-35S thumb|Čelný pohľad na Su-35S thumb|Kokpit Su-35
Prvý variant, známy pôvodne pod označením Su-27M, bol vyvíjaný v osemdesiatych rokoch 20. storočia. Vývoj lietadla prebiehal pod vedením Michaila Petroviča Simonova a stroj prvýkrát vzlietol 28. júna 1988. Do polovice deväťdesiatych rokov boli vyrobené 3 sériové kusy a 12 prototypov, vrátane 2-miestneho prototypu, nazvaného Su-35UB. Od roku 1992 bol Su-27M ponúkaný na medzinárodnom trhu pod exportným menom Su-35. Lietadlo sa zúčastnilo viacerých leteckých show a koncom milénia aj tendrov na nákup stíhačiek pre kórejské a brazílske vzdušné sily. Napriek tomu, že Su-27M bol obratnejší ako Su-27, mal modernejšiu avioniku a niesol väčšiu škálu zbraní typu vzduch-zem, Rusko s ním neslávilo žiadne exportné úspechy. Bez ohľadu na to, že sa nepodarilo predať do zahraničia ani jediný kus, išlo skutočne o pokrokovú modernizáciu. Konštruktérom sa podarilo znížiť hmotnosť lietadla použitím kompozitných materiálov a hliníkovo-lítiových zliatin. Jedným z charakteristických rysov tejto konštrukcie boli kačacie krídla, ktoré zlepšili prúdenie vzduchu nad krídlami. Táto zlepšená aerodynamika v kombinácii s ovládaním lietadla cez systém fly-by-wire umožnila stroju lietať pod uhlom nábehu 120°. O pohon sa staral dvojprúdový motor Ľuľka AL-31FM (AL-35F), ktorý bol väčší a spoľahlivejší ako jeho predchodca a dosahoval maximálny ťah 125 kN. Nový radar N011 mohol sledovať 15 vzdušných cieľov a na šesť z nich súčasne navádzať rakety. Kokpit bol modernizovaný a vybavený farebnými LCD obrazovkami. Dolet bol zvýšený na a dal sa predĺžiť ešte viac vďaka možnosti tankovania za letu. Zaujímavosťou je, že následnou úpravou Su-27M vzniká v roku 1996 experimentálne lietadlo Su-37 s meniteľným vektorom ťahu. I keď sa Su-37 nikdy nedostal do výroby, niektoré z jeho vylepšení boli integrované do neskorších modernizácií ako je Su-30MKI alebo Su-35S.
V roku 2003 sa Suchoj pustil do druhej modernizácie Su-27, ktorá bola neskôr nazvaná Su-35S. Tento variant má výrazne prepracovaný drak, vylepšenú avioniku, motory s meniteľným vektorom ťahu a znížený čelný radarový odraz. Su-35S je viacúčelová stíhačka generácie 4 ++, využívajúca technológie piatej generácie. Predstavuje technologický medzistupeň medzi Su-30MK a vyvíjaným T-50 PAK FA. Prvý experimentálny Su-35-1 (č. 901) bol dokončený v lete 2007 a prvýkrát sa objavil na verejnosti na ruských leteckých dňoch MAKS-2007. Svoj prvý let absolvoval 19. februára 2008. O osem mesiacov neskôr ho nasledoval aj druhý prototyp Su-35-2 (č. 902).
Tretí prototyp, určený na letové testovanie, niesol označenie Su-35-4 a 26. apríla 2009 podstupoval rozjazdové skúšky na letisku Dzemgi. Pilot zvýšil ťah motorov a lietadlo sa rozbehlo. Keď sa však pokúšať znížiť ťah, tak motory nereagovali. Začal teda núdzovo brzdiť a vysunul brzdiaci padák. Brzdy však v dôsledku prehriatia zlyhali, stroj sa dostal mimo dráhy a pilot sa musel katapultovať. Následne prototyp havaroval a úplne zhorel.
V auguste 2009 bola podpísaná zmluva v hodnote 66 miliárd rubľov na výrobu 48 stíhačiek Su-35S. Prvá sériovo vyrobená Su-35S vzlietla 3. mája 2011, skúšky lietadla však kvôli problémom s integráciou avioniky postupovali veľmi pomaly. Paralelne so štátnymi skúškami prebiehali aj dodávky Su-35S ruským vzdušným silám, ktoré do 25. decembra 2012 získali prvých šesť lietadiel. Dňa 12. februára 2014 bola 23. stíhaciemu leteckému pluku na letisku Dzemgi slávnostne odovzdaná skupina prvých 12 lietadiel, čo je považované za oficiálny dátum zavedenia stíhačiek Su-35S do ruského letectva. V 23. stíhacom leteckom pluku nahradili stroje Su-27SM, ktoré boli prevedené na Krym. Dňa 25. decembra 2015 si lietadlá Su-35S zo základne Dzemgi začali plniť svoje bojové povinnosti pri ochrane vzdušného priestoru na východe Ruska. Prvé stíhačky Su-35S, vyzbrojené raketami krátkeho doletu R-73 a raketami stredného doletu R-27T, tak dosiahli počiatočných operačných schopností.
Následne prebiehala druhá fáza štátnych skúšok, ktorá bola dokončená 2. októbra 2017. To je termín, kedy Su-35S kompletne splnila technické požiadavky ruského letectva.
Od samého začiatku sa s Su-35S počítalo ako s prechodným typom, kým nebude v dostatočnom počte zavedená Su-57. Preto bola Su-35S aktívne ponúkaná na export a jedným z prvých zákazníkov sa mala stať Líbya. Rokovania s touto krajinou už boli v pokročilom štádiu, ale v januári 2011 tam však vypukli protivládne protesty, ktoré prerástli do občianskej vojny. Nasledovala vojenská intervencia zo strany Francúzska, Veľkej Británie a Spojených štátov, po ktorej bol režim Muammara Kaddáfího zvrhnutý. Tým bola definitívne pochovaná možnosť predaja Su-35S do Líbye. V novembri 2015 však prejavila o lietadlo záujem Čína, ktorá objednala 24 strojov. O mesiac neskôr si Rusko objednalo ďalšiu várku 50 stíhačiek v hodnote približne 100 miliárd rubľov, ktoré by mali byť dodané do konca roku 2020.
Konštrukcia
thumb|Radar Irbis-E na výstave MAKS 2009 thumb|Trysky s meniteľným vektorom ťahu thumb|Su-35S počas letu thumb|Su-35S v službách [[Vojenské vzdušné sily Ruskej federácie|VVS Ruskej federácie]] thumb|Su-35 na aerosalóne MAKS 2015
Drak
V konštrukcii Su-35S, na rozdiel od Su-27M, chýbajú kačacie krídla a brzdový štít. K ďalším aerodynamickým úpravám patrí zmenšený hrb za kokpitom a skrátené dozadu vyčnievajúce "žihadlo". Drak bol zosilnený použitím titánových zliatin, čím sa zvýšila jeho odolnosť asi na 30 rokov alebo 6000 prevádzkových hodín. To zároveň umožnilo zvýšiť maximálnu vzletovú hmotnosť Su-35S na. Kvôli zníženiu hmotnosti boli na niektorých častiach draku použité hliníkovo-lítiové zliatiny a kompozitné materiály z uhlíkových vlákien. Vnútorná kapacita palivových nádrží bola zvýšená o viac než 20% na.
Kokpit
Su-35S je vybavený novou sadou palubných prístrojov, pozostávajúcich z 2 centrálnych počítačov, indikačného systému, komunikačných a informačných zariadení. Kľúčový je nový Informačný riadiaci systém, ktorý značne zlepšuje interakciu medzi pilotom a lietadlom. Výstupné dáta získava pilot prostredníctvom 2 multifunkčných displejov (uhlopriečka 15", rozlíšenie 1400x1050 pixelov), priehľadového displeja (HUD) a okuliarov pre nočné videnie. Samozrejmosťou je ovládanie lietadla pomocou systému fly-by-wire a v kokpite je využitý koncept HOTAS (najdôležitejšie ovládacie prvky sú umiestnené na plynovej a riadiacej páke). Pilot má k dispozícii dva systémy šifrovanej rádiovej komunikácie – VHF / UHF. Na výmenu dát medzi lietadlami v rámci letky alebo s pozemným riadiacim strediskom slúži dátový systém, odolný voči rušeniu. Navigačný systém pozostáva z inerciálnej navigácie a globálneho navigačného systému (GLONASS).
Hermann Bondi
Sir Hermann Bondi (* 1. november 1919, Viedeň, Rakúsko – † 10. september 2005, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bol rakúsko-britský matematik, fyzik, astronóm a kozmológ pôsobiaci v Anglicku, generálny riaditeľ medzinárodnej organizácie pre výskum vesmíru ESRO. Spolu s Thomasom Goldom utvoril v roku 1948 kozmologickú teóriu steady state. Významné sú aj jeho práce z teórie gravitačného žiarenia a vnútornej stavby hviezd.
Suchoj Su-35
Avionika
Su-35S využíva radar Irbis-E typu PESA, t. j. s pasívnym fázovaním a elektronicky vychylovaným lúčom. Anténa má priemer a je schopná nájsť cieľ s radarovou odrazovou plochou  na vzdialenosť. Môže sledovať 30 vzdušných cieľov naraz a navádzať rakety vzduch-vzduch na 8 cieľov súčasne. Radar má horizontálne uhlové pokrytie priestoru +/− 120o a vertikálne +/− 60o. Dokáže zachytiť letiace objekty s radarovou odrazovou plochou na vzdialenosť až. V móde vzduch-zem dokáže mapovať povrch Zeme s rozlíšením menej ako. Radar môže sledovať až 4 pozemné ciele súčasne alebo prehľadávať vzdušný priestor a zároveň sledovať 1 pozemný cieľ. Je schopný detegovať lietadlovú loď na, železničný most na a skupinu tankov na.
Irbis-E je doplnený optoelektronickým zameriavacím systémom OLS-35, ktorý zahŕňa laserový diaľkomer, TV kameru a infračervený vyhľadávač. Tepelný senzor poskytuje horizontálne pokrytie +/− 90 a vertikálne pokrytie + 60 / −15. Vyhľadá cieľ, letiaci bez prídavného spaľovania a zameraný z prednej hemisféry, do vzdialenosti a do vzdialenosti  zo zadnej hemisféry. Laserový diaľkomer má dosah až pri vzdušných cieľoch a  pri pozemných cieľoch.
Na koncoch krídel môže byť pripevnený systém elektronického boja Chibiny (produkt L-265), ktorý komplikuje detekciu lietadla nepriateľom.
Motor
Su-35 je poháňaný dvojicou dvojprúdových motorov Saturn 117S (AL-41F1S) s prídavným spaľovaním a s 3D meniteľným vektorom ťahu. Ide o silne modernizovaný variant AL-31F, vyvinutý v spolupráci firiem Suchoj, NPO Saturn a UMPO. S prídavným spaľovaním poskytuje maximálny ťah 142 kN, čo je o 20 kN viac ako je schopný vyvinúť motor AL-31F v Su-27M. AL-41F1S má odhadovanú životnosť 4000 hodín, čo je výrazne viac ako životnosť 1500 hodín, ktorú dosahuje motor lietadla Su-27M. Vďaka motorom je Su-35S schopný letieť nadzvukovou cestovnou rýchlosťou bez použitia prídavného spaľovania, ale iba ak nenesie žiadnu výzbroj. Prívody vzduchu do motorov a predná časť kompresora každého z motorov sú pokryté materiálom, absorbujúcim radarové vlny.
Výzbroj
Su-35S môže niesť riadené strely a bomby do hmotnosti, upevnené na 12 externých závesníkoch.
Na základe fotografie uverejnenej v júni 2015 sa možno domnievať, že v súčasnosti prebieha aj integrácia výzbroje, určenej na ničenie pozemných cieľov. Na spomínanom zábere letí stíhačka Su-35S, vyzbrojená tromi laserom navádzanými bombami KAB-1500L a šiestimi neriadenými bombami FAB-500M62.
Ruská invázia na Ukrajinu
V úvode leteckej kampane na Ukrajine (február 2022) nasadilo ruské letectvo približne 350 prúdových bojových lietadiel. Na začiatku invázie vykonali ruské frontové bombardéry Su-34 a viacúčelové stíhacie lietadlá Su-30SM a Su-35S približne 140 bojových letov za deň. Počas nich uskutočnili nielen stíhacie lety proti ukrajinským lietadlám, ale aj útoky na pozemné ciele. Ruské stroje útočili až 300 kilometrov hlboko v ukrajinskom území, pričom lietali vo výškach asi od 3700 do 9100 metrov. Počas prvých troch dní zaútočili na 100 rôznych cieľov vrátane stacionárnych radarov s dlhým dosahom. Na elimináciu ukrajinských radarov používali Su-35S protiradarové rakety Ch-31P a Ch-58.
Následne vykonávali ruské stíhačky Su-35S a Su-30SM letecké hliadkovanie vo výške približne 9150 metrov. Počas týchto misií zabezpečovali krytie útočným lietadlám, ktoré pôsobili proti pozemným cieľom zo stredných výšok. Zaznamenali viacero zostrelov ukrajinských stíhačiek Mig-29 a Su-27. Zostrelili aj niekoľko nízko letiacich útočných lietadiel Su-24 a Su-25, ktoré bombardovali ruský vojenský konvoj smerujúci na Kyjev.
Ako potvrdili aj ukrajinskí piloti, ruské Su-30SM a Su-35S technologicky výrazne predčili ukrajinské letectvo. Najdôležitejšími aspektami tejto technologickej nadradenosti boli výkonnejšie radary ruských stíhačiek, ako aj modernejšie rakety vzduch-vzduch R-77-1, ktoré majú oveľa väčší dolet a schopnosť aktívneho radarového navádzania. Moderné palubné radary umožnili ruským stíhačkám odpaľovať rakety v režime track-while-scan (TWS), čo znamená, že bolo nepravdepodobné, aby ukrajinskí piloti dostali varovanie zo svojich radarových prijímačoch. Ukrajinskí piloti sa tak dozvedeli o prilietajúcich strelách len niekoľko sekúnd pred zásahom, keď sa aktivoval radarový navádzací systém samotnej rakety. Naproti tomu zastarané rakety R-27R/ER, ktorými boli vyzbrojené ukrajinské stíhačky, vyžadovali, aby bol palubný radar zapnutý v režime single target track (STT), čo znamená, že musel ožarovať nepriateľské lietadlo počas celého letu odpálených rakiet. To znamená, že ruskí piloti dostali varovanie z radarového prijímača hneď, ako na nich ukrajinský pilot vystrelil radarom navádzanú strelu. Ak následne ruský pilot začal manévrovať alebo nasadil prostriedky elektronického boja a ukrajinská stíhačka ho tak čo i len na krátko stratila z uzamknutia, tak raketa minula svoj cieľ.
Od marca 2022 pokračovali stíhačky Su-35S a Su-30SM vo vykonávaní leteckého hliadkovania vo výške medzi 9150 a 15250 metrov. Spravidla však do vzdušného priestoru kontrolovaného Ukrajinou nevstupovali. Namiesto toho pôsobili ako odstrašujúci prostriedok pre ukrajinské útočné výpady. Zároveň boli piloti týchto strojov poverení vedením operácií zameraných na potlačenie ukrajinskej protivzdušnej obrany. Na tento účel boli použité ako návnada, aby ukrajinské systémy PVO zapli svoje radary a začali na ne strieľať. Ak k tomu došlo, piloti Su-35S a Su-30SM použili riadené strely Ch-31P a neskôr aj staršie Ch-58, aby sa naviedli na radarové emisie. Medzitým prilietali v nízkej nadmorskej výške skúsení piloti Su-25, ktorí sa či už jednotlivo alebo v pároch snažili nájsť tieto systémy PVO a zničiť ich neriadenými raketami.
V septembri 2022 prevzala Ukrajina iniciatívu, v Chersone a Charkove prešla do protiofenzívy, čím prinútila ruskú armádu prejsť do defenzívy. To prinútilo ruské letectvo zaujať obranný postoj. Vzdušno-kozmické sily Ruskej federácie rozdelili ukrajinsko-ruskú frontovú líniu do ôsmich zón, v ktorých pravidelne hliadkovali dvojice stíhačiek Su-35S alebo Mig-31BM. Keďže Rusko nezabezpečovalo svojim stíhačkám pravidelné dopĺňanie paliva počas letu, je nepravdepodobné, že každá táto misia trvala dlhšie ako dve hodiny. Z toho dôvodu bolo potrebné vykonať približne 96 bojových vzletov denne, aby dokázali zabezpečiť hliadkovanie len počas denného svetla. Tieto hliadky sa však ukázali byť proti ukrajinským útočným lietadlám a stíhačkám vysoko účinné.
Obzvlášť nebezpečné sa pre ukrajinských pilotov stali rakety R-37M, ktorými boli spočiatku vyzbrojené len Migy-31BM. Neskôr však boli integrované aj do stíhačiek Su-35S. Extrémne vysoká rýchlosť R-37M spojená s veľmi veľkým dosahom predstavovala pre ukrajinské lietadlá v blízkosti frontovej línie značnú hrozbu. Vďaka týmto raketám dokázali piloti ruských Su-35S a Mig-31BM zostreliť značný počet ukrajinských útočných lietadiel, pričom sami zostávali v bezpečnej vzdialenosti a nevystavovali sa nepriateľskej paľbe. Aj napriek tomu sa ukrajinskej protivzdušnej obrane podarilo do 12. marca 2023 zostreliť minimálne 2 ruské stíhačky Su-35S.
Ani v prvom štvrťroku 2023 sa ruské letectvo neodvážilo prenikať do ukrajinského vzdušného priestoru. Bolo to vďaka tomu, že ukrajinská PVO bola stále funkčná a navyše bola posilnená západnými raketovými systémami zem-vzduch (Patriot, NASAMS). Preto ruské letectvo pokračovalo v útokoch na pozemné ciele len z bezpečnej vzdialenosti. Hoci hlavnou platformou pre tieto útoky naďalej zostávali strategické bombardéry Tu-95 vyzbrojené raketami dlhého doletu Ch-101, dôležitým prostriedkom pre taktické údery sa stali stíhačky Su-35S, ktoré začali vo veľkej miere používať upravené bomby FAB-500. Tieto bomby sú vybavené špeciálnymi súpravami, ktoré im umožňujú kĺzavý let až do vzdialenosti 70 km. A hoci má táto munícia pomerne nízku presnosť, stále ide o bomby s hmotnosťou 500 kg, ktoré dokážu napáchať veľké škody. Okrem toho sa predpokladá, že tieto útoky poskytujú ruskej armáde dostatok údajov, ktoré môžu časom priniesť zlepšenie presnosti týchto bômb. FAB-500 tak prestavujú pre ukrajinskú armádu značnú hrozbu, pretože Rusko má veľké zásoby týchto bômb a nepretržite ich vybavuje súpravami umožňujúcimi kĺzavý let.
Súčasní používatelia
Čína
Egypt
Rusko
2857 NOT
2857 NOT je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavila fínska astronómka Liisi Oterma 17. februára 1942.
Val-de-Vesle
Val-de-Vesle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Drahomír Josef Růžička
Drahomír Josef Růžička (* 8. februára 1870 Trhová Kamenice – † 30. septembra 1960 New York), americký lekár a amatérsky fotograf českého pôvodu, významne ovplyvnil českú fotografiu 20. a 30. rokov.
Jeho rodičia s rodinou emigrovali do USA v roku 1876. D. J. Růžička neskôr vyštudoval medicínu vo Viedni. Vrátil sa späť do USA, kde vykonával lekársku prax. Začal fotografovať v roku 1909. Zameral sa na fotografovanie prostých každodenných vecí, krajinných motívov a New Yorku s jeho architektúrou. V roku 1916 sa podieľal na založení združenia Pictorial Photographers of America.
V roku 1921 navštívil D. J. Růžička Prahu a usporiadal tam výstavu svojich fotografií, kde zaujal puristickými ideami (puristický piktorializmus) členov skupiny Photo-Secession (Gertrude Käsebierová, Edward Steichen, Alfred Stieglitz, Clarence Hudson White a ďalší), ktorí odmietali zásahy do negatívov i pozitívov a presadzovali čistú fotografiu. D. J. Růžička ovplyvnil celý rad českých fotografov, napr. Jaromíra Funkeho, Jiřího Jeníčka, Jana Lauschmanna, Josefa Sudka, Aloise Zycha a ďalších.
Hodžovo námestie
Hodžovo námestie je námestie v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto.
V období socializmu – do 1. apríla 1991 malo názov Mierové námestie, a takmer všetci starší Bratislavčania ho dodnes nazývajú Mierko. V súčasnosti je pomenované podľa národného buditeľa Michala Miloslava Hodžu (1811 – 1870).
Patrí medzi najznámejšie námestia, nachádza sa tu sídlo prezidenta Slovenskej republiky - Grasalkovičov palác. Pred ním sa nachádza Fontána mieru, ktorú navrhol architekt Tibor Bártfay. Je tu situovaný i štvorhviezdičkový hotel Crowne Plaza a Tatracentrum, oproti novostavba Astoria Palace. Pod Hodžovým námestím sa nachádza zrekonštruovaný podchod, pôvodný bol z roku 1978. V podchode sa nachádzajú rôzne prevádzky.
Modelovanie
Modelovanie je skúmanie objektov pomocou iných, spravidla umele konštruovaných objektov, v ktorých sa vyjadrujú, charakterizujú a definujú iba vybrané vlastnosti, stránky a vzťahy originálneho objektu: Je to reprodukcia charakteristík určitého objektu na inom objekte, špeciálne vytvorenom na ich štúdium. Tento druhý objekt sa nazýva modelom.
Trouley-Labarthe
Trouley-Labarthe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tambukan (jazero)
right|250px|thumb
Tambukan alebo Tambukanskoje ozero alebo Boľšoj Tambukan je bezodtokové horkoslané jazero oválneho tvaru na severnom Kaukaze, tvorí hranicu medzi Stavropoľským krajom a ruskou republikou Karačajsko-Čerkesko. 9 kilometrov severozápadne sa nachádza kúpeľné mesto Piatigorsk. 2 kilometre južne od Tambukanského jazera sa nachádza osada Etoka na rovnomennej rieke. Vodná plocha zaberá, hlboké je priemerne od 1,5 do 2 metrov, najväčšia hĺbka je 3,1 metra. Hladina nepravidelne kolíše, v závislosti od hladiny podzemných vôd.
Na dne sa nachádza hrubá vrstva ílovitého bahna. Obsahuje sulfáty a chloridy, sodné a horečnaté s celkovou mineralizáciou 50 až 60 g/dm³. Využíva sa hlavne na liečenie v bahenných kúpeľoch Kaukazských minerálnych vôd. Podľa odhadu odborníkov, liečivé účinky ílovitého bahna z jazera (ktorého je tu asi jeden a pol milióna ton) prevyšujú aj kvalitu bahna z Mŕtveho mora. Bahno sa dokonca vyváža aj mimo Ruska a v medicíne sa využíva už od roku 1886. Tambukanské jazero a jeho okolie je chránenou prírodnou oblasťou.
Zavináč
Zavináč môže byť:
Oľga Feldeková
Životopis
Vyrastala v Tvrdošíne. Po maturite na Jedenásťročnej strednej škole v Trstenej rok pracovala v Tesle v Nižnej, potom študovala žurnalistiku na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V rokoch 19771983 bola redaktorkou Nového slova mladých, potom pracovala ako scenáristka a dramaturgička Slovenského filmu. Okrem vlastnej tvorby sa tiež venovala prekladaniu z poľštiny. S manželom má päť dospelých detí a už niekoľko rokov je pravidelne jednou z účinkujúcich glosátorov v humoristickej relácii Sedem (TV JOJ) - v minulosti Sedem s.r.o (TV Markíza). Prechodne žila v Prahe, v súčasnosti žije v Bratislave.
Tvorba
Pre deti začala písať počas vysokoškolského štúdia. Jej prvou väčšou prácou bola próza Prvé lásky, ktorú publikovala v Pionierskych novinách v ročníku 1965/66. Knižne debutovala knižkou-hračkou Dnes vám hráme v zlatom ráme (1974), ktorú napísala spolu s manželom. Roku 1975 samostatne vydala prozaickú zbierku Rozprávky pre dievčatko. Feldekovskou poetikou humoristického nonsensu vytvorila v nej niekoľko autorských rozprávok, ktoré svojou sujetovou nápaditosťou, lyrickým podložím a jazykovou kultivovanosťou patria k reprezentatívnym textom slovenskej nonsensovej autorskej rozprávky. Svoje ďalšie knihy – Sťahovanie na mieste (1976), Dievča a šťastie (1979) a Veverica (1985) – adresovala už dospelému čitateľovi, intelektuálny humor a lyrizujúci výraz, prostredníctvom ktorých zareagovala na medziľudské vzťahy, však aj v nich tvorí podstatu jej poetologického inštrumentária.
Chuderov
Chuderov je obec v Česku v okrese Ústí nad Labem v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 986 obyvateľov, z toho 497 mužov a 489 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,9 roka (muži 36,1 roka, ženy 37,8 roka).
Dušan Kubíny
Životopis
Pôsobil v GÚDŠ v Bratislave ako vedúci geológ oblasti (1952-1958), v Geologickom prieskume v Banskej Bystrici ako odborný geológ (1958-1975) a vo VÚLH vo Zvolene ako vedúci vedecký pracovník (1975-1992). Na Ministerstve kultúry pôsobil ako člen poradného zboru speleógov (1955-1989). Bol zakladateľom a predsedom Slovenskej speleologickej spoločnosti (1970-1976), 1994 získal čestné členstvo v Slovenskej geologickej spoločnosti. Bol dobrovoľným členom Horskej služby, od 1959 členom zboru Štátnej opery v Banskej Bystrici, dlhoročným členom a sólistom Katedrálneho spevokolu v Banskej Bystrici a členom Speváckeho zboru slovenských učiteľov v Trenčianskych Tepliciach.
Zostavil podrobnejšie geologické mapy mnohých ložiskových území Slovenska, tektonické mapy jednotlivých pohorí Slovenska. Venoval sa aplikácii hlbinnej tektoniky Zeme na rozšírenie lesov a produkcii dreva, je autorom prvej projektovej štúdie parkového riešenia Nízkych Tatier, spolupodieľal sa pri vyhlásení chránených území: Veporské skaly, Brankovský vodopád vo Veľkej Fatre, vodopád Spády v Poľane, Moštenické travertíny a i. Je autorom 3 zlepšovacích návrhov, ktoré zabezpečili miliónovú úsporu na technických dielach. Autor monografií, vedeckých štúdií a odborných článkov, zväčša pôvodných a tematicky zameraných na regionálnu geológiu, speleológiu a ochranu prírody. Veľa článkov a cestopisných čŕt venoval Mongolsku.
Ocenenie
Bol ocenený:
Hounoux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 129 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2858 Carlosporter
2858 Carlosporter je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil C. Torres, S. Barros 1. decembra 1975.
Azas
Azas môže byť:
Nikola Ivanov Bonev
Nikola Ivanov Bonev (* 11. júl 1898, Stará Zagora, Bulharsko – † 18. jún 1979, Sofia) bol bulharský astronóm, ktorý sa zaoberal výskumom mesiacov Jupitera a Saturna, otázkami vzniku a vývoja Mesiaca, štúdiom kráterov na jeho povrchu a ich možnej vulkanickej aktivity. V roku 1922 ukončil štúdium na Sofijskej univerzite. Od roku 1948 bol členom korešpondentom a od roku 1978 akademikom Bulharskej akadémie vied, v rokoch 1952 - 1972 riaditeľom Astronomického observatória v Sofii. Je po ňom pomenovaná planétka 11856 Nicolabonev.
2859 Paganini
2859 Paganini je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 5. septembra 1978.
Tuzaguet
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Until It Sleeps
„Until It Sleeps“ je skladba americkej heavy metalovej skupiny Metallica, z ich albumu Load z roku 1996. Skladba je pre skupinu prvou, ktorá dosiahla 1. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100 a takisto prvou a jedninou, ktorá sa dostala do prvej desiatky v rebríčku Billboard Hot 100, kde obsadila 10. miesto.
Text hovorí o osude Hetfieldovej matky, ktorá bojovala s rakovinou, pričom slovo "it" v názve odkazuje na túto chorobu. Jeho rodičia boli tiež členmi kresťanského hnutia Kresťanská veda. a neverili medicíne. Hetfieldov otec Virgil zomrel v roku 1996, počas turné Load skupiny Metallica.
Iľjinskij
Iľjinskij môže byť:
Moderna
Moderna môže byť:
Buk lesný
Buk lesný (ľudovo alebo staršie: buk  ; lat. Fagus sylvatica) je opadavý listnatý strom z čeľade bukovité (Fagaceae). Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov buk lesný patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend populácie nie je známy, nie sú žiadne údaje o stave v Európe alebo Kaukaze, buk lesný je jeden z najbežnejších listnatých stromov v Európe.
Opis
Strom je vysoký 30. Koreňová sústava je kolovitá. Koruna je vajcovitá až široko rozložená, premenlivého tvaru. Konáre sú väčšinou šikmo odklonené od kmeňa. Kmeň je štíhly. Najstarší buk v Slovenskom krase v katastri Jablonova nad Turňou má obvod kmeňa v prsnej výške 5 m, priemer 1,6 m, a jeho vek sa odhaduje na 150-300 rokov (prsná výška je konštanta arboristického štandardu, hodnota je 1,3 m ). Jedince s podobnými parametrami sa vyskytujú o.i. v lesných porastoch geomorfologického celku Busov. Kôra je najprv hnedá alebo hnedosivá, prechádza do svetlosivej borky, ktorá je len zriedkavo pozdĺžne rozpukaná, tmavosivá. Listy sú stopkaté, vajcovité až eliptické, veľmi mierne nepravidelne laločnaté, až takmer celistvé. Kvety sú vajcovité, krátko zahrotené. Kvitne v máji súčasne s rozvíjaním listov. Je to jednodomá rastlina, kvety sú rôznopohlavné. Plody – bukvice, trojboké nažky sú pokryté mäkkými ostňami. Dozrievajú v septembri až októbri, pre človeka bez tepelnej úpravy jedovaté. Buk je tieňomilná drevina oceánskej klímy, náročná na pôdne živiny, citlivá na sucho a mrazy. Tvorí rovnorodé, ale aj zmiešané porasty s dubom, jedľou a smrekom. Na Slovensku je jednou z hospodársky najvýznamnejších drevín. Citlivá na exhaláty.
Výskyt
náhľad|Mapa rozšírenia buka lesného zostavil: BGCI 2018. Fagus sylvatica. The IUCN Red List of Threatened Species.
Buk lesný rastie takmer v celej Európe miernych zemepisných šírok, vo vyšších polohách je rozšírený aj v južnej Európe. V juhovýchodnej Európe naň nadväzuje buk východný (Fagus orientalis). Buk sa prirodzene vyskytuje predovšetkým v biotopoch bučín, v nadmorských výškach 300 až Súčasný výskyt je oproti prirodzenému výrazne obmedzený.
Niektorí taxonómovia uvažujú o tom, že buk lesný a buk východný sú dva rôzne druhy, pretože boli od seba po celú poslednú dobu ľadovú a významnú časť holocénu geograficky oddelené.
Otravy
Plody sú pre človeka za surova jedovaté, tepelnou úpravou však ich toxicita značne klesá. Pri požití väčšieho množstva surových semien dochádza k zažívacím problémom (nevoľnosť, hnačka, prípadne zvracanie), kŕčom, otupenosti a prípadne aj k známkam ochrnutia. Záleží však na (veľmi kolísajúcim) obsahu jedovatých látok v rastline aj na citlivosti daného jedinca, mnohí ľudia konzumujú surové bukvice bez akýchkoľvek následkov. Prvou pomocou je vyvolanie zvracania a podanie dávky živočíšneho uhlia.
Využitie
Rada kultivarov sa vysadzuje v parkoch ako okrasné stromy, alebo masovo na drevo. Drevo sa používa v nábytkárstve (využíva sa jeho dobrá ohybnosť po ohriati parou), truhliarstvo, na výrobu parkiet, či kuchynského náradia. Je veľmi výhrevné. V minulosti sa suchou destiláciou bukového dreva vyrábal metanol (drevný lieh) a bolo aj materiálom na výrobu drevoplynu.
Eifel
Eifel je kopcovitý región v Nemecku, je spätý s Rýnskou priekopou (Rýnskym riftom). Počas ostatných 730 000 rokov sa tam striedali obdobia strombolských výbuchov a freatickej činnosti, pričom vzniklo okolo 240 popolových kužeľov, maarov a drobných stratovulkánov, ktoré sa rozprestierajú na ploche viac ako.
Posledné erupcie sa odohrali pred 11 000 až 7 000 rokmi. Pred 12 000 až 11 000 rokmi, keď bol ku koncu poslednej ľadovej doby dostatok vody z topiacich sa ľadovcov, sa v tejto oblasti vytvorilo viac ako 70 maarov s priemerom do s priemernou hĺbkou okolo 200 metrov.
Pezinský amatérsky filmový festival
náhľad|Svetelný nápis festivalu v [[Pezinské kultúrne centrum|Pezinskom kultúrnom centre]] Pezinský amatérsky filmový festival alebo Pezinský alternatívny filmový festival (PAFF) je medzinárodný festival amatérskej filmovej tvorby, ktorý sa koná v Pezinku už tradične v druhej polovici marca.
Divákom predstavuje najmä nízkorozpočtové, nezávislé a študentské filmy rôznych žánrov, od filmov animovaných, filmov s nadsázkou, až po filmy experimentálne a rôznych formátov, od filmov celovečerných, krátkometrážnych, až po filmy 5 sekundové. V roku 2015 sa konal už 11. ročník dvojdňového festivalu, ktorý okrem filmov, v piatok tradične ponúka aj koncert a v sobotu viacero hostí a prednášok.
História
PAFF v roku 2003 naštartovali amatérski filmoví nadšenci z pezinskej filmovej skupiny „Tichý dom“. Po nich prevzali organizačno-štafetový kolík ľudia nemenej zažratí do amatérskeho filmu z okolia OZ Kinečko a OZ PDF. Od roku 2014 festival organizovali ľudia z okolia OZ Kinečko a od roku 2019 ľudia z OZ Priatelia divadla a filmu.
Val-de-Vière
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gbely
Gbely sú mesto ležiace v okrese Skalica v Trnavskom kraji. V okolí mesta sa nachádzajú náleziská ropy.
Polohopis
Mesto sa nachádza v severozápadnej časti Záhorskej nížiny, južne od Skalice,  západne od Senice a  severne od Malaciek. Východná časť územia mesta spadá do geomorfologického celku Chvojnická pahorkatina a východná časť do celkov Borská nížina a Dolnomoravský úval. Západnú časť mesta ohraničuje rieka Morava, na juhu susedí mesto s obcami Brodské, Kúty, Čáry, Smolinské, na východe s obcou Petrova Ves a na severe s obcami Holíč a Kopčany.
Mestom pretekajú Barinský potok a Unínsky potok.
Najvyšším miestom v katastri mesta je Ostrý vrch nachádzajúci sa južne od intravilánu.
Cez Gbely prechádza železničná trať Kúty – Sudoměřice. Cez mesto vedú cesty 3. triedy III/1134 Adamov - Gbely - Petrova Ves a III/1155 Gbely - Smolinské - Šaštín-Stráže.
Libouchec
Libouchec je obec v Česku v okrese Ústí nad Labem v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 820 obyvateľov, z toho 940 mužov a 880 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 40,4 roka, ženy 40,6 roka). 31. decembra 2007 tu žilo už 1869 obyvateľov.
2860 Pasacentennium
2860 Pasacentennium je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil E. F. Helin 8. októbra 1978.
Ján Kubis
Prof. RNDr. Ján Kubis (* 17. január 1911, Banská Bystrica-Radvaň – † 14. marec 1982, Bratislava) bol slovenský chemik a vysokoškolský pedagóg.
Životopis
Vo svojej vedeckej práci sa zameral na problémy lekárskej chémie, najmä na toxikológiu a súdnu chémiu. Zaoberal sa aj mikrochémiou pre potreby medicíny. Autor vysokoškolských učebníc, okolo 20 štúdií a článkov. Funkcionár Československej chemickej spoločnosti, člen Societé chimique de France. Účastník protifašistického odboja.
Malečov
Malečov je obec v Česku v okrese Ústí nad Labem v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 776 obyvateľov, z toho 402 mužov a 374 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 38,5 roka, ženy 40,1 roka).
Issel
Issel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 461 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Staré Mesto
Staré Mesto môže byť mestská časť (časť mesta) na Slovensku v:
Staré mesto môže byť:
Neo-psychedelia
Neo-psychedelia je hudba, ktorá napodobňuje alebo je veľmi výrazne ovplyvnená psychedelickou hudbou 60. rokov. Začala vznikať medzi britskými post-punkovými skupinami z konca 70. a začiatku 80. rokov a bola spojená zo skupinami scén Paisley Underground a Madchester, rovnako ako s príležitostným záujmom mainstreamových interpretov a skupín v novom miléniu.
Charakteristika
Neo-psychedelické akty si vypožičali množstvo prvkov psychedelickej hudby 60. rokov. Niektoré napodobňujú psychedelický pop skupín ako The Beatles a Pink Floyd ostatné si osvojili hlučné gitarové zvuky folk rockových skupín podobné gitarovému rocku skupiny Birds alebo skreslený jamový a zvukový experimentalizmus acid rocku konca 60. rokov. Niektorá neo-psychedelia bola výlučne zameraná na užívanie drog a zážitky s ním spojené, kým ostatné skupiny to používali na spojenie surreálnych alebo politických textov.
80. roky
Ako odlišný žáner psychedelického rocku sa dostal ku koncu 60. rokov, keď sa skupiny rozpadli alebo sa posunuli do nových foriem hudby, vrátane heavy metalu a progresívneho rocku. V 80. a 90. rokoch sa občas objavili mainstreamové skupiny, ktoré sa pohybovali v neo-psychedelii, vrátane tvorby hudobníka Prince z polovice 80. rokov a niektoré výkony Lennyho Kravitza z 90. rokov, ale tie boli ovplyvnené hlavne indie a alternatívnymi rockovými skupinami.
Majstrovstvá Európy II. divízie v pozemnom hokeji žien 2013
'''Majstrovstvá Európy II. divízie v pozemnom hokeji žien 2013''' boli v poradí 5. Majstrovstvá Európy II. divízie v pozemnom hokeji žien. Bolo to druhé najvyššie kontinentálne podujatie v pozemnom hokeji žien v roku 2013, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konalo sa od 22.28. júla 2013 v meste Cambrai, v administratívnom regióne Nord-Pas-de-Calais, vo Francúzsku za účasti 8 tímov. Zvíťazilo družstvo Talianska, ktoré sa spolu s druhým Poľskom prebojovalo do elitných ME, ktoré sa budú konať v roku 2015.
Všetky zápasy sa hrali na štadióne Stadium Villars, ktorý je domovským stánkom klubu Cambrai Hockey Club.
Kvalifikované družstvá
náhľad|Ženskí účastníci ME 2013 {{legend|#0000FF|Top divízia}} {{legend|#008B00|II. divízia}} {{legend|#FF0000|III. divízia}}
Číslo udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIH k 30. júnu 2013.
The Pictorial Photographers of America
Pictorial Photographers of America je dosiaľ existujúci fotografický spolok, ktorý v roku 1916 založili americkí fotografi Alvin L. Coburn, Gertrude Käsebierová a Clarence H. White. Medzi zakladajúcich členov patril tiež Drahomír Josef Růžička.
Medievalistika
Medievalistika (iné názvy: zriedkavo medievalizmus, nespisovne medievistika ) je odbor historickej vedy zaoberajúci sa dejinami európskeho stredoveku. Odborník v medievalistike (tzn. historik stredoveku) sa označuje výrazom medievalista (iné názvy: nespisovne medievista, skôr hovorovo stredovekár).
The Pictorial Photographers of America
Spolok sa hlásil k princípom piktorializmu podobne ako zaniknutá Photo-Secession. Silný vplyv v spolku mal najmä Clarence H. White, ktorý bol jeho prvým predsedom do roku 1922.
Josef Dürich
Josef Dürich (* 19. august 1847, Borovice † 12. január 1927, Klášter Hradiště nad Jizerou) bol český politik staročeskej strany, neskôr agrárnej strany, účastník česko-slovenského zahraničného odboja za 1. svetovej vojny, dramatik a spisovateľ.
Život a pôsobenie
Narodil sa v Borovici u Mnichova Hradiště ako syn mlynára a od 70. rokov 19. storočia vstúpil do kultúrneho života ako autor veršov a divadelných hier. V rokoch 1870 a 1873 spoluredigoval almanach Ruch. Publikoval aj pod pseudonymami Charvátecký a Josef Josefovič. Zaoberal sa tiež tesnopisom a pokúsil sa o jednotný slovanský tesnopis.
Július Kubiš
Július Kubiš (* 21. apríl 1895, Badín – † 17. jún 1979, Košice) bol slovenský vodohospodársky inžinier.
Josef Dürich
Život a pôsobenie
V roku 1884 získal mandát v Ríšskej rade (celoštátne zákonodarný zbor), kde reprezentoval kúriu vidieckych obcí, obvod Ml. Boleslav, Nymburk atď. Sľub zložil 4. decembra 1884. Mandát obhájil vo voľbách do ríšskej rady roku 1885, teraz za mestskú kúriu, obvod Jičín, Sobotka atď. Zotrval tu do konca funkčného obdobia, teda do roku 1891. V tejto dobe patril medzi politikov staročeskej strany.
Július Kubiš
Životopis
Strednú školu navštevoval v Banskej Štiavnici, 19131914 študoval na polytechnike v Budapešti, po 1918 na VUT v Brne, 1922 Ing. Stavebný dozorca v Komárne, správca upravovacích stavieb v Košiciach, 19381958 pôsobil v Banskej Bystrici, pracovník Riaditeľstva vodohospodárskeho rozvoja v Bratislave a i. Zúčastnil sa na upravovacích prácach na Dunaji, na výstavbe komárňanského prístavu a na i. regulačných a melioračných stavbách.
Roku 19531960 so skupinou odborníkov vypracoval komplexnú štúdiu úpravy vodohospodárskych pomerov na Východoslovenskej a Moldavskej nížine.
Josef Dürich
Život a pôsobenie
Do vrcholnej parlamentnej politiky sa vrátil vo voľbách do ríšskej rady roku 1907, kedy bol zvolený za volebný okrsok Čechy 038, teraz ako člen Českej agrárnej strany, v ktorej klube potom v parlamente zasadal. Kreslo poslanca obhájil vo voľbách do ríšskej rady roku 1911, opäť za Klub českých agrárnikov a rovnaký volebný obvod. Stratil mandát 25. septembra 1917 na základe dlhodobej absencie.
V tom čase už ale nebol na území Rakúska-Uhorska. Začiatkom mája 1915 bol agrárnou stranou vyslaný do Švajčiarska za Tomášom Masarykom, aby sa podieľal na zahraničnom odboji. Bol tak jedným z mála českých politikov, ktorí sa v tejto skorej fáze pripojili k zahraničnému odboju vedenému Masarykom. Išlo ale skôr o menej známeho politika, navyše výrazne konzervatívne, prorusky a carofilsky orientovaného. V novembri 1915 patril spolu s Masarykom a predstaviteľmi českých zahraničných spolkov medzi signatárov vyhlásenia Českého komitétu zahraničného, ​​ktorý jasne formuloval myšlienku českej (česko-slovenskej) samostatnosti. Z Českého komitétu zahraničného sa následne utvorila Československá národná rada, ktorej podpredsedom sa Dürich roku 1916 stal. Od júna 1916 pôsobil spolu s Milanom Rastislavom Štefánikom v Rusku, kde vyjednávali zriadenie česko-slovenských légií. 29. augusta 1916 spoločne podpísali tzv. Kyjevskú dohodu, ktorá uznávala Národnú radu za predstaviteľa celého odboja. On sám sa však prikláňal skôr k obnoveniu Českého kráľovstva s ruskou podporou a mal vyvíjať snahy o zriadenie separátneho, procárskeho centra česko-slovenského exilu. Kvôli tomu ale došlo k roztržke, bol Štefánikom zbavený svojej funkcie aj členstva v Československej národnej rade a vrátil sa do vlasti až roku 1919. Z politického života bol prakticky vyradený a svoj postup sa pokúsil ospravedlniť v knihe pamätí "V českých službách".
Jeho zaťom bol od septembra 1908, kedy si vzal Dürichovu dcéru Emanuelu (1884-1973), spisovateľ a novinár Karel Horký.
Sopka
thumb|Výbuch sopky [[Saint Helens (USA), 1980]]
Lorenzo di Piero de' Medici
Štedro podporoval rozvoj vedy a umenia, rozšíril medicejskú knižnicu založenú Cosimom de Medici, v jeho blízkosti tvoril Leonardo da Vinci, Botticelli, Michelangelo, Pico della Mirandola, Marsilio Ficino a ďalší.
Lorenzo sám bol plodným básnikom, autor ľúbostnej lyriky, karnevalových piesní aj paródií.
Sopka
Sopka alebo vulkán je geomorfologický útvar vytvorený magmou vystupujúcou na zemský povrch (kde sa nazýva láva), prípadne pod vodou alebo ľadom. Na Zemi sa sopky vyskytujú pozdĺž hraníc tektonických platní a v takzvaných horúcich škvrnách. Názov vulkán je odvodený od názvu sopky Vulcano v Tyrrhenskom mori, prenesene od rímskeho boha Vulkána. Veda, skúmajúca sopečnú činnosť, sa nazýva vulkanológia.
Iné formy sú bahnové sopky (tieto, až na pár výnimiek nesúvisia so sopečnou činnosťou) a ľadové sopky (vyskytujú sa na niektorých mesiacoch slnečnej sústavy – Europa, Enceladus, Triton, Titan).
Príčiny a výskyt sopečnej činnosti
thumb|right|Schéma stratovulkánu: 1. [[magmatický kozub, 2. pôvodná geologická stavba, 3. prívodný komín, 4. základňa sopky, 5. sill, 6. žila, 7. popolové vrstvy, 8. úbočie sopky, 9. lávové vrstvy, 10. hrdlo, 11. parazitický kráter, 12. lávový prúd, 13. ústie, 14. sopečný kráter, 15. popolový mrak]] Roztavená hornina sa nazýva magma. Tvoria ju spravidla viaceré zložky, ktoré majú plynné, kvapalné aj pevné skupenstvo. Magma, ktorá vystúpi na povrch, sa označuje láva. Tak ako väčšina procesov vnútri Zeme, aj dynamika magmy je zle preskúmateľná priamymi pozorovaniami. Napriek tomu je však známe, že erupcia môže nasledovať po prechode magmy cez kôru pod sopku, kde vypĺňa miesto, zvané magmatický kozub.
Vznik magmy súvisí so stavbou Zeme, hlavne s plášťom a zemskou kôrou, ktorá leží nad ním. Zemský plášť by mal mať zloženie zodpovedajúce z 3/4 hornine, ktorá sa volá peridotit, a z 1/4 bazaltu. Plášť je väčšinou v tuhom skupenstve a magma sa v ňom tvorí len zriedka, ak dôjde k jeho nahriatiu, ktoré presiahne teplotu tavenia minerálov v jeho horninách. Termálne prúdy poháňajúce tektonické platne môžu spôsobiť takéto nahriatie plášťa, ktoré potom spôsobí preteplenie oblasti v nadložnej zemskej kôre. Miesto preteplenia plášťa sa nazýva plášťová anomália. Magma (tavenina), ktorá pri takomto preteplení vzniká, je ľahšia ako okolité horniny a má preto tendenciu prenikať smerom nahor. Nezriedka sa pri prechode kôrou výrazne pozmení v dôsledku vzájomného pôsobenia s horninami, cez ktoré preniká. Magmatický kozub, ktorý je zásobníkom magmy, môže mať rôznu pozíciu v závislosti od toho, či sa nachádza v kôre kontinentov alebo oceánov. V kontinentálnej litosfére, ktorá je hrubšia, ale ľahšia, zvyknú vznikať magmatické kozuby v hĺbke okolo 20 V oceánskej litosfére, ktorá je ťažšia, ale tenšia, sa umiestňujú v hĺbke 60. Keď sa magma prenikajúca z plášťa zastaví v magmatickom kozube, dochádza v oblasti spodnej kôry k takzvanému podstlaniu (angl. underplating). Horúca magma bazaltového zloženia, pochádzajúca z plášťa, natavuje nadložné kôrové horniny, dochádza k frakčnej kryštalizácii za vzniku redšej taveniny, ktorá sa zastaví asi 7- hlboko. Aj v tejto oblasti sa magma ďalej diferencuje.
Dejiny Trnavy
Predmestské osídlenie
náhľad|[[Konštancia Uhorská dostala okolie Trnavy ako veno v roku 1199.]] náhľad|Trnava na trase Českej cesty
Sopka
Príčiny a výskyt sopečnej činnosti
Pravdepodobne najznámejším sopečným útvarom je kráter. Je to približne kruhový útvar, v strede ktorého ústi sopečný komín. Môže nadobúdať veľké rozmery, ak sa dôsledkom silnej erupcie prepadnú jeho steny, tak sa nazýva kaldera. Z krátera je magma vyvrhovaná do okolia. Kráter je obvykle umiestnený na vrchole sopky, sopka má často tvar kužeľovej hory.
Dejiny Trnavy
Predmestské osídlenie
Úrodná nížina na brehoch potoka Trnávka bola obývaná už v mladšej kamennej dobe. Kontinuita osídlenia nebola na dlhšie obdobia prerušovaná, čo dokazujú nálezy z bronzovej a železnej doby, napríklad poklad keltských mincí s nápismi BIATEC, NONNOS, COISA. Na prítomnosť rímskej kultúry poukazujú mince i keramika. Nálezy z 1. a 2. storočia sa zistili aj v polohe dnes už nejestvujúceho kostola sv. Michala. Stopy slovanských a veľkomoravských sídlisk a hrobov sa našli v mestskej časti Kopánka a na Sereďskej ceste.
Sopka
Príčiny a výskyt sopečnej činnosti
Ak je sopka príliš vysoká, niekedy sa tvoria parazitické (bočné) krátery na úbočiach. Ďalšie sopečné útvary sa dajú objaviť po erodovaní vrchných vrstiev sopky – rôzne lávové žily (nazývané dajky, alebo neky), dómy, jaskyne vytvorené sopečnými kanálmi, a mnoho iných.
Dejiny Trnavy
Predmestské osídlenie
Predstavy o predmestskom osídlení sú zatiaľ iba hmlisté, no intenzívnejšie archeologické výskumy im začínajú dávať presnejšie kontúry. K dôležitému postaveniu Trnavy na prelome 12. a 13. storočia prispela dcéra uhorského kráľa Bela III., Konštancia. V roku 1199 dostala územie medzi Trnavou a Malými Karpatmi ako veno pri sobáši s českým kráľom Přemyslom Otakarom I. Konštancia sa snažila zlepšiť obchodné spojenie Uhorska a Čiech. Jej zásluhou bola upravená trasa Českej cesty a dávnou obchodnou tradíciou, ktorá viedla z Prahy cez Brno a Hodonín do Trnavy a odtiaľ do Ostrihomu a Budína.
Sopka
Tektonické prostredia
Sopky sa môžu vyskytovať vo všetkých bežných tektonických prostrediach. Podstatná časť vulkanizmu je však viazaná na stredooceánske chrbty a ostrovné oblúky. thumb|right|upright=2|Typy sopečnej činnosti na povrchu Zeme
Divergentné okraje platní
Na hraniciach dvoch rozchádzajúcich sa platní sa vulkanizmus vyskytuje najčastejšie (asi 75% objemu všetkých vulkanitov ). Horniny, ktoré vznikli týmto spôsobom, tvoria asi 2/3 zemského povrchu. Ak sa vzďaľujú dve oceánske platne, väčšinou sa to odohráva pod hladinou oceánov na stredooceánskych chrbtoch. Na hranici rozchádzajúcich sa platní magma ľahko preniká cez oslabenú kôru a na povrch sa dostáva systémom zlomov v stredooceánskom chrbte. Výstup magmy tu prebieha z veľkých hĺbok (až z hranice plášťa), magmy, ktoré tu vznikajú, však majú pomerne jednotvárne bazaltové zloženie. (Nazývajú sa primitívne a označujú sa skratkou MORB – Mid-Ocean Ridge Basalt). Keďže vulkanizmus na divergentných okrajoch oceánskych platní je väčšinou podmorský, na povrchu ho možno pozorovať iba veľmi zriedkavo, napr. na ostrove Tristan da Cunha alebo Islande. Bežným sprievodným prejavom sopečnej aktivity v tomto prostredí je vysoká hydrotermálna aktivita, ktorej typickým predstaviteľom sú čierni fajčiari.