Pomocník_(film)
Charakteristika filmu
Prvým dôležitým krokom bolo napísať dobrý scenár, o čo sa postaral Ondrej Šulaj, ktorý taktiež napísal divadelnú verziu tohto románu. Vo filme sa režisér snažil čo najviac zdôrazniť charaktery jednotlivých postáv a ich postupnú premenu. Aj z tohto dôvodu bol podstatný dobrý výber hercov, na ktorom si Zoro Záhon dal záležať. Do hlavných úloh obsadil slovenského herca Ela Romančíka a maďarských hercov Gábora Koncza a Ildikó Pécsiovú. Každý z nich presne vystihol povahu jednotlivých postáv. Pokiaľ niečo slovenskí aj českí filmoví kritici hodnotili jednoznačne pozitívne, boli to jednotlivé výkony hercov. Na jednej strane stojí postava Štefana Riečana, typického dedinčana, ktorý sa nedokáže prispôsobiť mestským pomerom. Je to však čestný a skromný človek, ktorý sa nespreneverí svojim hodnotám. Symbolom jeho silnej spätosti s dedinskými zvykmi a morálnymi zásadami je aj jeho oblečenie, ktoré nemieni vymeniť za nový, moderný oblek, hoci ho jeho žena neustále kvôli tomu ponižuje. Avšak Riečanova neistota a nekonfliktná povaha spôsobujú, že nedokáže odporovať a len ticho sleduje postupný zánik svojej rodiny. Jediný pokus vzdoru sa skončí neúspechom a na konci odovzdáva úradníkovi kľúče a odchádza. Na druhej strane stojí Volent, tvrdý chlap, ktorý sa neštíti ničoho. Je človekom, ktorý pohŕda morálkou ako prejavom slabosti. Tieto dve postavy počas celého filmu neprechádzajú žiadnou zmenou, divák vie, aké sú ich povahy a od začiatku sú jasné ich motívy. "„Každá postava je důsledně podmíněna sociálními a morálními rysy a povahou. Riečan vychází ze skromných podmínek, chudého prostředí, i v městě zůstává stále venkovanem, postupně se vyřazuje z rodiny a nakonec i z města. Jestliže Riečan žije v neustálé nejistotě, napětí s prostředím, je jeho pomocník, Volent Lančarič, součástí prostředí a využívá všech možností, které mu poskytuje. Riečan a pomocník je dvojice protikladů – askeze a požitku, nerozhodnosti a dravčího podnikání. Vzájemně jsou spojeni pracovním fortelem: Riečan pomocníka potřebuje, Volent „meštera“ respektuje, ale nechápe jeho nezájem o bohatství, o rozšíření podniku, ve kterém by chtěl být jednou společníkem. Riečanův odpor k pomocníkovu podvodnému kšeftaření je hlavním motivem skrytého konfliktu, který se neprojevuje přímými střety, ale nepřímo různými reakcemi na situace, kterými jako by poměřovali své síly.“"Postavy, ktoré sa počas deja vyvíjajú, sú Eva Riečanová a jej dcéra. Na začiatku ich sledujeme ako prosté konzervatívne dedinčanky, ktoré sa však dokážu v novom prostredí okamžite adaptovať. Divák sleduje ich premenu veľmi jasne. Obe menia svoje zvyky, správanie a taktiež štýl obliekania. Riečanová je dokonca tou, ktorá morálne padla na najhlbšie možné dno. Zvedie Volenta, a keď sa jej už zunuje, neváha flirtovať s inými, a tak si pomocník začne s jej dcérou. „Riečanová prechádza najzložitejším vývojom. Na začiatku je to prostá dedinská ženička, ktorá si postupne uvedomuje svoju ženskú príťažlivosť a priam prahne po peniazoch a blahobyte. V závere je dokonca dravejšia a bezohľadnejšia ako jej učiteľ Lančarič. Pomocník má ešte nejakú hrdosť, ona už nijakú.“ Režisér Zoro Záhon sa však snažil ukázať celistvý obraz malomeštiackej spoločnosti Palánku. Obrazom tohto typu postáv je napríklad Kuki, nápadník dcéry Riečanovcov. Za zmienku taktiež stojí nedostatočne využitá postava lekárnika Filadelfiho, ktorý je stelesnením skazeného človeka, no zároveň dokáže veľmi výstižne popísať situáciu a ľudí tohto mesta.