cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sochár (galaxia)
Leží takmer na severnom okraji súhvezdia. Je o niečo jasnejšia ako NGC 55 a mnohí pozorovatelia ju považujú za jeden z najľahšie pozorovateľných objektov svojho druhu s výnimkou Veľkej hmloviny v Androméde. NGC 253 nájdeme na oblohe ako hmlistú škvrnu už pomocou dobrého poľného ďalekohľadu. left|thumb|Snímka jadra galaxie vytvorená [[Hubblov vesmírny ďalekohľad|Hubblovým vesmírnym ďalekohľadom. Možno na nej vidieť veľa rodiacich sa hviezd.]] Má slabé jadro a veľmi rozvinuté špirálové ramená. Polomer disku galaxie sa odhaduje na 8 100 svetelných rokov, pričom polomer jej jadra neprevyšuje 650 svetelných rokov. Vzdialenosť tejto galaxie od nás je asi 12,0 miliónov svetelných rokov.
Iván Zamorano
Iván Luis Zamorano Zamora (* 18. január 1967, Santiago, Čile) je bývalý čilský futbalový útočník, jeden z najvýznamnejších reprezentantov Čile. Hrával za viaceré kluby, z najznámejších to boli Sevilla FC a Real Madrid v Španielsku a Internazionale v Taliansku. Vyhral španielsku ligu a bol najlepším strelcom súťaže v čase keď hrával za Real Madrid a vyhral Pohár UEFA za Internazionale. Bol súčasťou Čilskej reprezentácie a zúčastnil sa Majstrovstvách sveta v roku 1998.
Klubová kariéra
Zamorano začínal s futbalom v klube Cobre Andino v meste Los Andes. V roku 1985 prestúpil do tímu Club Deportes Cobresal. Za Cobresal odohral dve sezóny, strelil 35 gólov v 29 zápasoch. V roku 1988 zmenil svoje pôsobisko, z rodného Čile prestúpil do švajčiarskeho klubu FC St. Gallen. Tu počas troch sezón strelil 34 gólov v 56 zápasoch.
V španielskej La Lige debutoval za klub FC Sevilla. Za neho odohral 59 zápasov, v ktorých strelil 21 gólov.
V roku 1992 ho angažoval Real Madrid za 5 miliónov libier. Počas pôsobenia v tomto klube dosiahol Zamorano viaceré úspechy; vyhral ligu, pohár aj španielsky superpohár. V roku 1995 pod trénerom Jorge Valdanom vyhral Real titul a Zamorano strelil 27 gólov, vrátane hetriku proti FC Barcelona a získal trofej Pichichi ako najlepší strelec ligy. V ten rok nastupoval vedľa tvorcu hry, dánskeho útočníka Michaela Laudrupa. V sezónach 1992-93 a 1994-95 vyhral trofej EFE pre najlepšieho latinsko-amerického hráča v La Lige. Spolu za Real odohral 137 zápasov, v ktorých strelil 76 gólov.
Po piatich rokoch pôsobenia v Španielsku prestúpil Zamorano do klubu talianskej Serie A FC Internazionale Milano. Tu odohral ďalšie štyri sezóny, v rokoch 1996 až 2000. Bol spoluhráčom takých hráčov, akými boli Youri Djorkaeff, Diego Simeone, Javier Zanetti, Ronaldo a iný. V máji 1998 vyhral Inter Pohár UEFA po tom, čo vo finále zdolal S.S. Lazio 3-0, pričom Zamorano strelil otvárací gól zápasu.
V roku 2000 prestúpil do Mexika, kde hrával dva roky za klub Club America. Počas svojej prvej sezóny vyhral Torneo de Verano. Svoju kariéru ukončil za čilský klub Colo-Colo v roku 2003.
Reprezentačná kariéra
29. apríla 1997 strelil v kvalifikácii na Majstrovstvá sveta proti Venezuele päť gólov, pričom zápas skončil 6-0. Odohral všetky štyri stretnutia za Čile na Majstrovstvách sveta v roku 1998 vo Francúzsku. Strelecky sa nepresadil, no prihrával na gól Marcela Salasa v zápase proti Rakúsku.
Reprezentoval Čile na Letných olympijských hrách 2000. So šiestimi gólmi sa stal najlepším strelcom turnaja. S Čile vyhral bronzovú medailu. Jeho posledný reprezentačný zápas odohral 1. septembra 2001 proti Francúzsku vo veku 34 rokov.
418 Alemannia
418 Alemannia je planétka v hlavnom páse planétok.
Nuisement-sur-Coole
Nuisement-sur-Coole je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3077
NGC 3077 je pekuliárna galaxia v Skupine galaxií M81.
Levín (okres Litoměřice)
Levín je mestečko v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 122 obyvateľov, z toho 62 mužov a 60 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,0 roka (muži 42,3 roka, ženy 47,7 roka).
Vláda Slovenskej republiky od 15. marca 1994 do 13. decembra 1994
'''Vláda Slovenskej republiky od 15. marca 1994 do 13. decembra 1994''', resp. vláda Jozefa Moravčíka bola dočasnou vládou, ktorá vznikla po páde vlády Vladimíra Mečiara (1992-1993), ktorému bola poslancami NR SR 11. marca 1994 vyslovená nedôvera. Zostavením novej vlády prezident Michal Kováč poveril odídenca z HZDS, Mečiarovho ministra zahraničných vecí Jozefa Moravčíka.
Dňa 17. marca 1994 schválila NR SR ústavný zákon o skrátení volebného obdobia a o vypísaní predčasných volieb na dni 30. septembra a 1. októbra 1994.
NGC 2976
NGC 2976 je špirálová galaxia typu Scp, člen Skupiny galaxií M81. Je relatívne malá, trochu zvláštna, so zaujímavou vnútornou štruktúrou. Dosahuje len zhruba 1/5 veľkosti našej Galaxie, čo predstavuje asi 20 000 svetelných rokov. Jej špirálová štruktúra nepôsobí veľmi zreteľne.
Ville-sur-Arce
Ville-sur-Arce je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 247 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
CHL Import Draft
CHL Import Draft je draft, ktorý sa koná každoročne pred začiatkom sezóny v Canadian Hockey League. CHL zahŕňa juniorské súťaže Western Hockey League, Ontario Hockey League a Quebec Major Junior Hockey League. Každý klub má právo vybrať si dvoch hráčov mimo USA a Kanady a na základe dôkladného skautingu tak posilniť svoj tím o nové talenty.
Vlastimil Ondrejka
JUDr. Vlastimil Ondrejka (* 27. jún 1953) je slovenský právnik (advokát) a politik, ktorý bol členom predsedníctva de facto zaniknutej Aliancie nového občana (ANO) a bývalý primátorom Sečoviec v rokoch 19912002.
Ondrejka nastúpil 5. novembra 2002 ako náhradník na neuplatňovaný mandát poslanca Národnej rady SR Rudolfa Chmela. Po tom ako Rudolf Chmel odstúpil z funkcie ministra kultúry a začal si uplatňovať svoj poslanecký mandát, mandát Vlastimila Ondrejku 24. mája 2005 zanikol.
Loucrup
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krútňava (opera)
Krútňava je slovenská opera v šiestich obrazoch Eugena Suchoňa na libreto Eugena Suchoňa a Štefana Hozu spracovaného podľa novely Mila Urbana Za vyšným mlynom.
Vznik diela
Okolnosti vzniku slovenskej národnej opery siahajú do roku 1940, keď vtedajší vládny komisár Slovenského národného divadla Dr. Úradníček, pozval básnika Jána Smreka, literárneho vedca Andreja Mráza a Eugena Suchoňa na stretnutie, na ktorom im predostrel výzvu vytvoriť slovenskú národnú operu. Skladateľ si bol vedomý toho, že nová opera potrebuje predlohu, ktorá bude základom skutočne moderného divadelného diela a po dlhšom neúspešnom hľadaní náhodou natrafil na Urbanovu novelu Za vyšným mlynom. Bolo to počas jeho pobytu na liečení v Korytnických kúpeľoch, kde ho dielo oslovilo do takej miery, že už počas liečenia vypracoval základnú osnovu budúcej opery. Dielo komponoval od roku 1941. Jeho kompozičný postup bol netradičný – jeho primárna predstava vychádzala z hudby, až potom prišlo na rad libreto. Libretistom Krútňavy sa stal autor sám, pričom spolupracoval s režisérom Jánom Jamnickým, básnikom Jánom Poničanom a najmä s operným spevákom, publicistom a dramaturgom Štefanom Hozom, ktorý je uvedený i v záhlaví partitúry ako spoluautor libreta a bol i prvým predstaviteľom postavy Ondreja Zimoňa.
Osudy diela a cenzúra
Premiéra sa konala v Slovenskom národnom divadle 10. decembra 1949 v obsadení Katrena – Margita Česányiová, Ondrej – Štefan Hoza a Štelina – František Zvarík. V tomto obsadení existuje v archíve Slovenského rozhlasu aj unikátna historická nahrávka pôvodnej verzie Krútňavy. Režisérom premiéry bol Karel Jernek. Ohlasy prekonali všetky očakávania. Profesor Černušák, známy český publicista, hodnotil premiéru Krútňavy nasledovne: ''...Niet pochýb, že slovenské umenie tu má konečne prejav zvrchovane závažný v tom odbore, v ktorom sa doteraz nemohlo vykázať činom rýdzich hodnôt. Krútňava ho prináša v takej miere, že sa javí celkom zaslúžený jej prenikavý úspech. Jej hudba preniká k samej podstate psychologického diania, činí tak s pálčivou citovou vernosťou a výraznou intenzitou. Zužitkujúc odkaz nedávnej minulosti, Janáčkov a Novákov, nesie zároveň silné prvky umeleckej individuality tvorcu. Pevne zakotvená v domácej tradícii, svieti prekrásnymi farbami ľudového života v prejavoch vrúcneho lyrizmu, hýrivej bujarosti, dramatického napätia, aj posväcujúcej katarzie. Je v nej rovnováha strhujúceho temperamentu a tvorivého intelektu, vôle a činu. Pevne verím, nech sa bude utvárať ďalší vývoj slovenskej hudby akokoľvek, že Krútňava zostane jedným z jeho najvýznamnejších medzníkov...''
A aj zostala, hoci krátko po premiére bola jej ďalšia existencia značne ohrozená zo strany ideologickej mašinérie vtedajšieho režimu. Suchoň dostal predvolanie na vtedajší Ústredný výbor KSS, kde mu bolo naznačené, že pokiaľ operu neprepracuje tak aby sa zbavila akýchkoľvek nánosov kresťanstva, z ktorého čistých ideálov celá opera vyrastá, nebude možné ju ďalej uvádzať. Tlak na autora sa vyhranil až do požiadavky vtedajšej kultúrnej kritičky Zdenky Bokesovej pozmeniť dej tak, aby Katrenino dieťa bolo nemanželským synom Jána Štelinu, a nie Ondrejovým legitímnym dieťaťom, ako je tomu v pôvodnej i dnes hrávanej verzii. Starý Štelina tak mal byť "odškodnený" svojim vnukom od Katreny. Táto verzia mala v Slovenskom národnom divadle premiéru roku 1952. Až v banskobystrickej inscenácii v roku 1963 sa odvážili opäť vrátiť k pôvodnému deju, avšak stále ešte nebolo úplne možné uviesť Krútňavu s úplne pôvodným textom. A aj na najnovšej nahrávke tejto opery z roku takmer nezaznieva a ak áno tak len veľmi nepatrne slovo Boh, hriech, vôbec už nie farár, čo najmä badať v parte starého Štelinu, ktorý sa v origináli neustále utieka k Bohu a k modlitbe, čo zaznelo po prvý raz až na premiére v roku 1999 v inscenácii Juraja Jakubiska v Slovenskom národnom divadle.
Dubnica nad Váhom
Dubnica nad Váhom (v minulosti Dubnica, ) je mesto na Slovensku ležiace v Trenčianskom kraji. Zároveň je najväčším mestom Ilavského okresu a kultúrno-hospodárskym strediskom Ilavskej kotliny. Počtom obyvateľov 24 975 (2013) je tiež najväčším mestom, ktoré nie je okresné.
Polohopis
Dubnica nad Váhom leží v Ilavskej kotline na strednom Považí pri rieke Váh. Severozápadne sa tiahnu Biele Karpaty, na juhovýchode sú to Strážovské vrchy. V blízkosti mesta Dubnica nad Váhom sú mestá Trenčín, Nová Dubnica, Ilava, Trenčianske Teplice a Nemšová.
Podnebie
Podnebie Dubnice nad Váhom vo veľkej miere určuje od západu vplyv Atlantického oceánu, od juhu vplyv Jadranského mora, od východu vplyv rozsiahlej východnej pevniny (najmä koncom leta a začiatkom jesene). Keďže mesto leží v teplej oblasti, ročná priemerná teplota je od 8,7 °C vyššie. Ročný úhrn zrážok predstavuje priemerne 700. Počas zimy maximum snehovej pokrývky dosahuje 20.
Vodné plochy
Dubnické štrkovisko – chránené vtáčie územie
Dejiny
náhľad|Mariánska socha z [[18. storočie|18. storočia]]
Najstaršie známky osídlenia
Prví obyvatelia v priestore dnešnej Dubnice žili už v kamennej dobe, o čom svedčí nález hlinenej pece z obdobia doby kamennej v mestskej časti Prejta, v lokalite nazvanej Sedličky. Dôkazy nepretržitého pobytu človeka tu kvôli vhodnej polohe a prírodným podmienkam nachádzame zo staršej dobe bronzovej (cca 2000 pred Kr.). Ľud únětickej kultúry obýval údolie Váhu, v lokalite Kvášovec mal svoje sídlisko a pohrebisko ľud lužickej kultúry. Z tohto obdobia sa zachovali nálezy väčšieho sídliska s viacerými fázami osídlenia a žiarovým pohrebiskom aj vo Veľkom Kolačíne. V mladšej dobe železnej, nazývanej laténska doba, bolo územie Slovenska osídlené Keltmi a postupne sa presadzuje tzv. púchovská kultúra.
Stredovek
Prví Slovania na stredné Považie začali prichádzať na prelome 5. a 6. storočia a medzi prvé osídlené lokality v okolí Dubnice patrí Kvášovec, kde sa našlo sídlisko s obydlím a keramikou z mladšieho slovanského obdobia. Dve slovanské sídliska boli objavené aj v lokalite Húštikom (Veľký Kolačín), ktoré boli datované do 10. – 11. storočia. Obývané bolo aj okolie Prejty, kde sa pri hĺbení nového koryta potoka našlo stredoveké sídlisko s keramikou, datovanou do 12. – 13. storočia. Z tohto obdobia sa zachovala aj prvá písomná zmienka o osade „terra Dubnicze“ v listine z roku 1193, ktorou ju Belo III. daroval za zásluhy a vernú službu vojakovi Trenčianskeho hradu Vratslavovi. Po získaní donácie ho kráľ dedične vyňal z podriadenosti Trenčianskeho hradu a povýšil medzi svojich služobníkov, t. j. do šľachtického stavu. Ďalšia zachovaná správa je až z 28. júna 1276, keď za 50 hrivien striebra Samson a Jakub predali Dubnicu Oltumanovi a jeho synovi Chamarovi. V tejto listine sa prvýkrát spomína kostol, zasvätený svätému Jakubovi apoštolovi, najstaršia pamiatka mesta.
Novovek
Podľa Gyurikovitsovej nemecky písanej Habánskej kroniky sa píše že v roku 1622 prichádzajú do Dubnice na Váhom Habáni  a ostávajú tu prechodne 1 rok.
Na začiatku 15. storočia bola už Dubnica v majetku trenčianskeho hradného panstva a koncom 16. storočia ju do zálohu prevzal gróf Štefan Ilešházi. Významným pre mestom bolo obdobie za panovania Jozefa Ilešháziho – radcu Kráľovskej miestodržiteľskej rady, predsedu Uhorskej kráľovskej komory a krajinského sudcu, ktorý tu dal dostavať kaštieľ a upraviť park, vymohol obnovenie jarmočného práva a dal postaviť nový kostol. Dôležitým počinom pre obyvateľov bola aj osobitná dohoda o vykúpení poddanských povinností. V jeho práci pokračoval syn Ján Baptista Ilešházi, ktorý štedro podporoval slovanské písomníctvo a podporoval chudobných poddaných. Jeho nasledovník, syn Štefan II. Ilešházi bol bezdetným a teda posledným členom významného rodu, ktorý napokon 21. mája 1835 mesto predal barónovi Jurajovi Sinovi.
Významné miesto v procese obrodenia zohrávali osobnosti, pôsobiace na dubnickej fare, medzi nimi Andrej Mésároš, František Xaver Hábel a Michal Rešetka. Po roku 1848 sa Dubnica stala jedným zo stredísk okresu Ilava. Pri sčítaní ľudu v roku 1869 tu narátali 1683 obyvateľov a 228 domov, pričom väčšina obyvateľov pracovala v poľnohospodárstve. Rozšírené bolo aj povozníctvo, remeselníctvo a obchod. Posledné väčšie obmedzenie, tzv. právo regálii, odpredala v roku 1887 dedička sinovského panstva Ifigénia d´Harcourt, čím sa zvýšili možnosti na podnikanie a rozvoj spoločnosti. V roku 1898 vzniklo v meste Hospodárske spotrebné a úverové družstvo, ktoré si vyžiadal veľký rozvoj voľného hospodárskeho podnikania.
Po vzniku Česko-Slovenska v meste prevládali živnostníci a až roku 1928 sa výstavbou záložnej továrne Škodových závodov v Plzni stala Dubnica priemyselným mestom. Stavba továrne priniesla niekoľko sprievodných investícií, ako preloženie štátnej cesty, presun koryta Lieskovského potoka, odbočku železničnej trate, ale aj budovanie nových obydlí a verejných budov. Ako zaujímavosť možno spomenúť, že pri stavbe továrne sa našla kostra mamuta, ktorá bola neskôr umiestnená v múzeu v Prahe. Počas druhej svetovej vojny bola zbrojovka dôležitým vyzbrojovacím podnikom nemeckej armády a v tom čase zamestnávala až 4 669 pracovníkov. V meste bol v roku 1942 zriadený pracovný tábor, kde boli internovaní Rómovia. Sovietsko-rumunská armáda mesto oslobodila 28. apríla 1945.
Amboise (kantón)
Amboise je francúzsky kantón v obvode Tours v departemente Indre-et-Loire v regióne Centre-Val de Loire. Tvorí ho 12 obcí.
Dubnica nad Váhom
Povojnové obdobie
V povojnovom období nastala obnova priemyslu, výstavbu sídlisk a rozvoj služieb a Dubnica sa stala jedným z najpriemyselnejších miest. Zanikli živnosti, ktoré s problémami nahradili komunálne podniky s nízkou úrovňou vybavenia i služieb. Zmeny nastali aj v zbrojovke, ktorá rozšírila svoju výrobu a zmenila názov na Závody K. J. Vorošilova. Určitý čas v meste fungovala tehelňa, ktorá bola v roku 1962 zatvorená. Podnik ZVS, resp. ADAST Dubnica niekoľkokrát menil a rozširoval výrobu a okrem transformátorov vyrábal mernú a čerpaciu techniku tekutých palív a elektronické zariadenia pre textilný priemysel. V roku 1988 patrili ZŤS Dubnica k najväčším zbrojárskym podnikom v ČSSR a útlm zbrojárskej výroby, jej reštrukturalizácia a prechod na trhové hospodárstvo znamenali vznik samostatných divízii a závodov.
Dubnica prešla od roku 1989 výraznými zmenami; mesto podporovalo rozvoj podnikania, služieb a obchodu a tak centrum regiónu dnes poskytuje zázemie pre celú spádovú oblasť. Moderný manažérsky systém riadenia mesta priniesol jeho systematický rozvoj podľa „Plánu hospodárskeho a sociálneho rozvoja mesta do roku 2013“, ktorý rešpektoval územné plánovanie. Financie z fondov EÚ a grantov pomohli k pretváraniu Dubnice na moderné a životaschopné mesto.
Obyvateľstvo
Podľa počtu obyvateľov je Dubnica nad Váhom aktuálne 26. najväčším mestom na Slovensku a po Trenčíne, Prievidzi a Považskej Bystrici 4. najväčším mestom v Trenčianskom kraji.
Podľa štatistiky z roku 2011 sa väčšina obyvateľov mesta Dubnica nad Váhom (podobne ako vo väčšina miest a obcí na Považí) hlási k slovenskej národnosti a k rímskokatolíckemu náboženstvu.
Kultúra a zaujímavosti
Koncom leta sa tu pravidelne koná Dubnický folklórny festival s medzinárodnou účasťou a množstvom sprievodných podujatí.
Knižnica
Mestská knižnica sa nachádza na Pionierskej ulici č. 396 v budove bývalých jaslí. Fond obsahuje približne 53 000 zväzkov. Knižnica má tri oddelenia:
História knižnice
História knižnice a knihovníctva v Dubnici nad Váhom začína ešte v období pred druhou svetovou vojnou, kedy si mohli obyvatelia vypožičať knihy na miestnej fare. Až v roku 1948 vzniká oficiálna verejná knižnica, v ktorej pracujú dobrovoľní knihovníci. Vtedajšia knihovníčka Mária Vargová spomína na fond vo veľkosti približne 1600 zväzkov. Medzitým sa však príbeh knižnice formuje aj o kúsok ďalej – v priestoroch bývalých Škodových závodov, kde je vytvorená závodná knižnica. O dva roky neskôr prichádza k jej rozčleneniu a vytvoreniu samostatnej technickej knižnice a závodnej knižnice ROH. Zásadným je rok 1964, v ktorom dochádza k zlúčeniu mestskej ľudovej knižnice a závodnej knižnice. Nová inštitúcia sídli v novopostavenom dome kultúry a disponuje približne 7000 zväzkami, ich objem postupne rastie a v roku 1975 je možné vypožičať si až 41 086 kníh. Počet čitateľov však stúpa pomerne pomaly, z 3065 v roku 1964 narástol do roku 1975 na 3894 čitateľov. Čo však stúpa veľmi výrazne, je počet výpožičiek. V roku zlúčenia knižníc sa požičalo 48 417 zväzkov, v roku 1975 prekročil počet výpožičiek sto tisíc. Knižnica pôsobila až do roku 1992 pod názvom Knižnica domu kultúry. Na jej činnosť prispievali Odborový zväz KOVO ZŤS aj mesto Dubnica nad Váhom (do roku 1991 ONV Považská Bystrica). Od januára 1993 sa stalo jediným zriaďovateľom mesto. Ešte v tom istom roku sa inštitúcia presťahovala do zrekonštruovaných priestorov detských jaslí.
Rok 2003 je, čo sa týka poskytovania služieb, prelomovým – približne 60 000 zväzkov je spracovaných a zaradených do plne automatizovaného knižnično-informačného systému. Odvtedy prechádza knižnica neprestajným vývojom, vymenila sa generácia knihovníčok a knihovníkov, rekonštruujú sa priestory a vznikajú nové, napríklad letné čitárne. Pozornosť sa upriamuje na získavanie grantov, vďaka ktorým je dubnická knižnica stále príťažlivejším a zaujímavejším priestorom. Samozrejmosťou je každoročné dopĺňanie fondu v oddelení beletrie, náučnej literatúry aj v oddelení pre deti a mládež. V posledných rokoch si knižnica čoraz viac upevňuje pozíciu usporiadateľa kultúrnych a vzdelávacích podujatí.
Umelecké súbory
vznikol v roku 1980 a pracuje pri Základnej umeleckej škole v Dubnici nad Váhom. Jeho členmi sú žiaci tanečného odboru. Súbor má v súčasnosti 70 členov. Jeho programová skladba je zameraná na vlastný región a rázovité oblasti celého Slovenska. Súbor sa pravidelne zúčastňuje rôznych súťaží a prehliadok. Počas roka vystupuje príležitostne na slávnostných akciách, festivaloch a iných podujatiach.
Súbor vznikol z pôvodne estrádneho krúžku. V marci 1969 sa súbor osamostatnil a predstavil sa celovečerným programom s tancami z oblasti Detvy, Terchovej, Goralu, Horehronia, Trenčína. Jeho zakladateľmi boli Jozef Polakovič a Karol Šugár, ktorý pôsobil ako choreograf. Koncom roku 1969 sa súbor rozšíril o hudobnú zložku. Predstavil sa v krajinách strednej Európy ale aj v Lotyšsku, Nemecku, Švajčiarsku, Rumunsku, Macedónsku, Bulharsku. Získal mnohé ocenenia hlavne v oblasti záujmovej umeleckej činnosti stredných škôl. V roku 2010 súbor získal Cenu Mikuláša Senku. Od roku 2004 sa súbor intenzívnejšie zameriava hlavne na ľudovú kultúru oblasti Dubnice nad Váhom a jej samotnej. Výsledkom bolo založenie speváckej skupiny Dubnička, ktorá spolupracuje na rôznych projektoch zameraných na miestnu ľudovú kultúru. Jej členskú základňu tvorí 6 bývalých členiek dubnických súborov, ktoré si ku svojím vystúpeniam prizývajú hostí, či iné súbory.
Vznikol pri príležitosti osláv 50. výročia FS Vršatec v roku 2003, kedy zakladajúcimi členmi FS Vršatec boli vytvorené podmienky pre vznik najstaršej vetvy súboru, ktorá bola po viacerých konzultáciách s predstaviteľmi mesta Dubnica nad Váhom zaregistrovaná pod oddelenie kultúry MsÚ Dubnica nad Váhom. K dnešnému dňu súbor absolvoval radu vystúpení, prezentuje sa na podujatiach poriadaných Mestským úradom Dubnica nad Váhom. Od svojho vzniku je súbor každoročným hosťom Celoslovenského festivalu seniorských folklórnych súborov v Krivosúd-Bodovke.
Mestská liga malého futbalu
alt=Palmeiro Dubnica|náhľad|Palmeiro Dubnica Prvý ročník Mestskej ligy malého futbalu (MLMF) sa hral v sezóne 1983/1984, odvtedy sa hrá každoročne. Postupne sa zvyšoval počet záujemcov a tým aj počet tímov a v ročníku 2008/09 hralo 48 tímov – v 1.,2. aj 3. lige po 16 tímov. Majstrom sa stala celkovo po 12.krát, z toho 8.krát za sebou, ALFA a najlepším strelcom sa stal Ivan Fulec. Najvýznamnejšie mužstvá MLMF :Alfa, Armat Čukaričky, Real, Aquabely, Palmeiro, DCA Therm, Zlatý Bažant, ŠTB. Hlavný organizátor MLMF je Miloš Fitko.
Thajský box
V marci roku 1995 vznikol prvý klub Thajského boxu na Slovensku Gladiátor Gym Dubnica nad Váhom. Dňa 23. apríla 1996 vznikla 1 Slovenská Muay Thai Asociácia (1SMTA), ktorú založili štyria Dubničania – Milan Vánik, Ján Kvasnička, Roman Dubovský a Marian Tomčány. Pod hlavičkou ktorej sa uskutočnilo aj niekoľko gala večerov, ktoré značne podporili rozvoj Muay Thai na Slovensku a vznik viacerých klubov na Slovensku. Dnes má tento klub v meste nasledovníka v klube K.O GYM. alt=GLADIATOR GYM Dubnica nad Váhom 1995|náhľad|GLADIATOR GYM Dubnica nad Váhom 1995 Kvasnička, Dubovský,Vánik, Tomčanyi
Dôležité firmy
Existuje tu množstvo firiem, ktoré vznikli po rozpade zbrojárskej fabriky ZŤS Dubnica (Závody ťažkého strojárstva) v jej areáli a ZVS Dubnica (Závody všeobecného strojárstva), takisto už rozdelené na mnoho subjektov. Dôležité miesto v minulosti zohralo regionálne DCA rádio, ktoré do roku 2000 vysielalo práve z Dubnice nad Váhom.
Školstvo
Mesto je v oblasti školstva zriaďovateľom troch základných škôl, Centra voľného času, Základnej umeleckej školy a Materskej školy Rozptyl C II 72/3. V meste je aj cirkevná základná škola, ktorej zriaďovateľom je Biskupský úrad. Zriaďovateľom troch stredných škôl je Trenčiansky samosprávny kraj.
Jozef Kemko
Jozef Kemko (* 19. marec 1887, Heľpa - † 25. júl 1960, Heľpa) bol ľudový rezbár.
Životopis
Jozef Kemko bol zamestnaný ako roľník, bača a železničný robotník v Heľpe. Vyrezávaniu z dreva sa venoval vo svojom voľnom čase. vyrezával solničky, črpáky, kuchynský a pastiersky riad i hudobné nástroje (píšťalky, gajdy). Známy ako výrobca črpákov gemerského typu. Roku 1956 sa pokúsil o voľnú plastiku (monumentalizované stvárnenie Jánošíka). Jeho sochy sú charakteristické veľkorysým chápaním tvaru strnulo pózujúcich figúr čo im dodáva monumentalitu. Vypestoval si cit pre technické i výtvarné vlastnosti dreva, ale neváhal ho kombinovať ani s inými materiálmi (kožušina, kov). Jeho práce sú zastúpené v zbierkach Historického ústavu Slovenského národného múzea, Slovenskej národnej gelérie, a ÚĽUV-u v Bratislave a Etnografického ústavu Slovenského národného múzea v Martin.
Dielo
Drevené plastiky:
2579 Spartacus
2579 Spartacus je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 14. augusta 1977.
Mars Sample Return
Mars Sample Return (z angl. doprava vzorky z Marsu) je plánovaná, vysoko komplexná robotická misia k planéte Mars, ktorá by mala dopraviť naspäť na Zem vzorky marťanskej horniny (podobne ako programy Apollo alebo Luna dopravili horninu z Mesiaca). V súčasnosti sa jej prípravou zaoberá Európska kozmická agentúra v rámci projektu Aurora a NASA.
Prvá fáza MSR, zber vzoriek, už prebieha vďaka činnosti vozidla Perseverance, ktoré vzorky zbiera do kapsúl. Tieto vzorky mal podľa pôvodnej predstavy doniesť k pristávaciemu modulu nasledujúcej misie jednoduchý rover. 27. júla 2022 však NASA a ESA oznámili zmeny v plánovaného projektu. Podľa nového rozhodnutia sa tento rover nepostaví a vzorky donesie k návratovej rakete samotný Perseverance. V prípade, že Perseverance nebude schopný tieto vzorky v roku 2030 dopraviť k návratovému systému, prinesú vzorky k návratovému systému dve nové marťanské helikoptéry, ktoré ho zastúpia. Takýto postup je oproti pôvodnému plánu jednoduchší, čiže menej riskantný, a tiež finančne menej náročný. Agentúry k nemu pristúpili po vynikajúcich skúsenostiach s prototypom prvého marťanského vrtuľníka - Ingenuity.
Po naložení vzoriek do návratového modulu s nimi raketa odštartuje z povrchu Marsu. Raketa bude musieť fungovať na tuhé pohonné hmoty, pretože kvapalné by sa kvôli krátkej dobe skladovateľnosti museli vyrobiť krátko pred štartom a teda priamo na Marse, čo je príliš zložité. Na obežnej dráhe Marsu sa puzdro so vzorkami stretne s európskym orbitálnym modulom vybaveným americkým systémom na ich zachytenie. Ten ich uloží do návratovej schránky, ktorá má zabrániť kontaminácii. Potom puzdro opustí obežnú dráhu Marsu, preletí k Zemi, zabrzdí v jej atmosfére a bez padákov dopadne do púšte v Utahu. Puzdro bude zosilnené, aby toto neriadené pristátie vydržalo. Padáky sa nepoužijú preto, lebo ak by zlyhali, puzdro by sa roztrieštilo o zemský povrch a nastalo by riziko obojstrannej kontaminácie – mikroorganizmami zo Zeme pre vzorky a mikroorganizmami z Marsu pre Zem. Týmto spôsobom sa zároveň ušetrí hmotnosť návratového puzdra.
420 Bertholda
420 Bertholda je planétka v hlavnom pásme planétok.
Mainská mývalia mačka
náhľad|250px|mačiatka mainskej mývalej mačky Mainská mývalia mačka je jedno z najstarších a najpočetnejších amerických plemien. Plemeno vzniklo pravdepodobne krížením mohutných amerických mačiek, ktoré žili na farmách Nového Anglicka a Mainu a dlhosrstých mačiek z Európy (Nórska lesná mačka), ktoré sa plavili s námorníkmi. V roku 1860 bolo toto plemeno vystavené na výstave mačiek v New Yorku, jeho registrácia prebehla v roku 1861 a vyhralo prvú cenu na výstave v Madison Square Garden roku 1895. Toto plemeno sa najviac preslávilo svojou ohromnou veľkosťou a mohutnou srsťou. Mainská mývalia mačka, je tá najvačšia domáca mačka, ktorú si môžete zabezpečiť ako maznáčika. Je taktiež veľmi priateľská a inteligentná. Možete toto plemeno nechať chvíľlku osamote, ale nie moc dlho, mainecoony (mainské mývalie mačky) nemajú samotu moc v láske, ale tak isto ako my, potrebujú niekedy svoj kľúd a priestor.
NGC 3596
NGC 3596 je špirálová galaxia typu Sc, nachádzajúca sa na oblohe presne pod hviezdou Theta Leonis. Je súčasťou Skupiny galaxií Lev I a nachádza sa vo vzdialenosti 50 miliónov svetelných rokov.
House
House môže byť:
Trnovec nad Váhom
Trnovec nad Váhom je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Polohopis
Leží vo východnej časti Podunajskej nížiny, na ľavobrežnom vale rieky Váh. Chotár obce sa rozprestiera na riečnych nivách s priečnymi valmi. Má prevažne rovinatý povrch. V severovýchodnej a východnej časti sa nachádzajú pieskové presypy – duny. Na širokom vale sú lužné a nivné pôdy s opustenými ramenami Váhu.
Časti obce
Miestne časti: Trnovec nad Váhom, Horný Jatov, Kľučiareň a Nový Dvor.
Obyvateľstvo
Etnické zloženie v roku 2011: 76,2 % Slováci, 17,7 % Maďari.
Dejiny
Prvá písomná správa o obci sa vyskytuje v zoborskej listine z roku 1113 vo forme Durmuz a Dormuzc. V dobe vzniku tejto listiny boli teda dve dediny s týmto názvom, ktoré boli kráľovským majetkom. Jedna časť patrila kráľovským lámačom ľadu a druhá kráľovským nosičom rybárskych sietí.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1987
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1987 boli v poradí 15. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 25. septembra3. októbra 1987 v troch belgických mestách: Auderghem, Gank a Gent, za účasti 12 tímov. Turnaj sa organizoval spolu so ženským turnajom. Deviatykrát v rade získal titul, ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad 🇫🇷. Francúzsko získalo striebornú medailu po 39 rokoch, bronzové 🇬🇷 svoju prvú medailu.
Trnovec nad Váhom
Dejiny
V [13. storočí tu mal majetky Bartolomej z Veče, neskôr, po vymretí jeho rodu sa dedina stala majetkom Aladára a Petra, synov Ivánku. Počas stredoveku v dedine mali významnejšie majetky príslušníci rodiny Čúzi, Aponi a kastelán šintavského hradu Juraj Byb. Dedina sa v stredoveku delila na Horný Trnovec, Veľký Trnovec a Malý Trnovec. V 17. storočí okrem spomínaných tu mali majetky aj príslušníci rodín Amade, Sembery, neskôr Huňadi. Táto rodina postupne nadobudla majetkovú prevahu a stala sa najvýznamnejším zemepánom až do zrušenia poddanstva.
Œuilly (Marne)
OEuilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Trnovec nad Váhom
Dejiny
V roku 1869 mala obec 220 domov a 1613 obyvateľov, ktorí sa zaoberali prevažne poľnohospodárstvom. Zastúpené boli však aj niektoré remeslá, najmä krajčíri, obuvníci a čižmári.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1987
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Letné olympijské hry 1988. Kvalifikovalo sa ne iba víťazné družstvo.
Skupina B
Po tom, čo bol jeden zo švédskych hráčov pozitívne testovaný na doping, sa zápas kontumoval v prospech Belgicka.
Œuilly (Marne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam víťazok ženskej dvojhry na Wimbledone
náhľad|200px|[[Martina Navrátilová získala rekordných deväť titulov v dvojhre]] náhľad|200px|Wimbledonská víťazka z roku 2011 [[Petra Kvitová s misou Venus Rosewater]] náhľad|200px|[[Helen Willsová Moodyová je osemnásobnou wimbledonskou víťazkou]] náhľad|200px|[[Suzanne Lenglenová vyhrala turnaj šesťkrát]] náhľad|200px|[[Steffi Grafová vybojovala sedem víťazstiev v rokoch 1988-1996]]
Toto je zoznam víťazok ženskej dvojhry na turnaji Wimbledon, ktoré od roku 1886 získavajú misu Venus Rosewater.
Rekordy
Najmladšia víťazka:
Najstaršia víťazka
Loudenvielle
Loudenvielle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Gabriel Kendrai
Gabriel Kendrai (Kendray) (* 14. február 1724, Voderady† 18. január 1797, Šaľa) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, jezuita a veršovník.
Jeho otec bol Juraj Kendrai a matka Klára rod. Szentkeresztiová.
Životopis
V roku 1739 vstúpil do jezuitskej rehole, študoval v Trnave. Po štúdiách misionár a správca rehoľných majetkov v Banskej Bystrici a v Jágri, od 1770 v Trnave a Šali, po rozpustení rehole od 1775 svetský kňaz v Šali. Autor elegickej básnickej skladby na biblický námet a práce o vojvodcoch bojujúcich v 17. storočí na východnom Slovensku.
Ville-sur-Terre
Ville-sur-Terre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 122 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Samova ríša
Samova ríša bol štátny útvar (nadkmeňový zväz) Slovanov v strednej Európe v rokoch 623 – 658. Viedol ho (pravdepodobne franský) kupec Samo.
Pramene
Všetky súdobé informácie o Samovej ríši pochádzajú len zo správy v tzv. Fredegarovej kronike. Neskoršie (tendenčné a v tomto bode nespoľahlivé) správy pochádzajú z textu Obrátenia Bavorov a Korutáncov (Conversio Bagoariorum et Carantanorum, rok 870) zo Soľnohradu (Salzburg), ktorý je navyše vo viacerých častiach priamo odvodený z Fredegara. Tretí text, ktorý je tiež odvodený z Fredegara sú Gesta Dagoberti I. regnis Francorum z prvej tretiny 9. storočia z opátstva Saint-Denis pri Paríži.
Dejiny ríše
alt=|vľavo|náhľad|Avarské osídlenie v Panónii v 7. - 9. storočí alt=|vľavo|náhľad|[[Avarský kaganát|Avarská ríša a Balkán pred slovanským povstaním (začiatok 7. storočia)]]
Avarská nadvláda a vznik ríše
Po zániku Gepidskej ríše sa hegemónom Strednej Európy stali Avari, ktorí tu v roku 567 založili Avarský kaganát. Na jeho území žili i slovanské kmene, ktoré mali vo vzťahu k Avarom rôzne postavenie - od spojencov až po podriadené (či otrocké) postavenie. Avarská moc bola v území rôzne silná, nezasahovala do vyšších oblastí a jej jadro bolo v podunajských stepiach.
V ťaživom postavení voči Avarom bolo najmä vzhľadom k Avarom pôvodné slovanské panónske obyvateľstvo a Slovania žijúci na západe kaganátu. Situácia vo vzťahoch sa zmenila po tom, čo dorástla druhá generácia slovansko-avarských miešancov počatých z avarských zimovaní v slovanských sídlach. V roku 623 preto Slovania na západe proti Avarom povstali a za pomoci kupca Sama Avarov porazili. Vojna pravdepodobne netrvala príliš dlho a mier neznamenal zásadnú porážku Avarov, pretože tí už v roku 626 so svojimi slovanskými spojencami obľahli Konštantínopol.
náhľad|Freska vládcu Sama v [[Rotunda svätej Kataríny|Rotunde svätej Kataríny v Znojme|vľavo]]
Samo „z rodu/národa franského“ (možno chápať aj len ako označenie štátnej príslušnosti, nie nevyhnutne etnika) si získal obrovskú prestíž počas bojov vzbúrených Slovanov s Avarmi pravdepodobne v oblasti dnešnej západnej Bratislavy (Devínska Nová Ves, Devín a pod.), čo dokazujú avarsko-slovanské nálezy v tejto oblasti. Avari od 6. storočia ovládali slovanské oblasti v dnešnom Maďarsku a okolí. Samo je v texte nazývaný „rex“ (kráľ), ale ním vytvorený útvar mal asi skôr charakter nadkmeňového zväzu.
Výsledkom protiavarského povstania bol vznik pásma kniežatstiev v Korutánsku a dnešnom Chorvátsku, od čoho niektorí autori odvodzujú i možný vznik Moravy a Nitrianska už v tomto období. Koalícia Slovanov, ktorá vznikla počas povstania pretrvala aj po konci vojny. Na čele zväzu, zrejme pre možné rozpory v prípade dominancie niektorého z domácich veľmožov stál kupec Samo.
Spory s Franskou ríšou
náhľad|Portrét franského kráľa [[Dagobert I.|Dagoberta I.]] náhľad|[[Dervan|Dervanovo panstvo v Lužici]]
Územie novovzniknutej Samovej ríše sa nachádzalo na križovatke viacerých obchodných ciest - mimoiné Jantárovej cesty a Dunajskej cesty. Ríša preto bola ťažiskovým územím pre obchod Franskej ríše a jej obchodníci ňou často prechádzali. Podľa Fredegara bol práve obchod v roku 631 dôvodom vzniku mocenských rozporov medzi Samom a franským kráľom Dagobertom. Dagobert sa preto snažil situáciu vyriešiť a poslal k Samovi akéhosi vyslanca Sycharia, ktorý od Slovanov žiadal odškodné, avšak svojim necitlivým a spupným správaním u Sama nepochodil.
Zánik ríše
Samova ríša sa pravdepodobne po smrti jej vládcu Sama v roku 658 rozpadla na drobné územné celky, pričom sa na nich opäť začal uplatňovať vplyv vtedajších mocností - Franskej ríše a Avarskej ríše. V dejinách Moravy a Slovenska nasleduje v dokumentoch „čierna diera“ až do konca 8. storočia, keď na tomto území už existovalo Moravské a Nitrianske kniežatstvo bojujúce proti Avarom. Jedine archeologické nálezy dokazujú sídelnú kontinuitu sídiel z čias Samovej ríše a sídiel Moravského a Nitrianskeho kniežatstva. O politickom vývoji nič viac povedať nevieme. V prospech existencie nejakého/nejakých politických útvarov na tomto území hovorí fakt, že práve len pre územie Moravy a Slovenska už okolo roku 800 neexistovali kmeňové názvy (ale len „Moravania“ a „Slov(i)ene“), čo svedčí o existencii štátu (štátov) – nadkmeňových útvarov. Taktiež treba vziať na zreteľ, že v celoeurópskom kontexte išlo o dobu formovania národov, kedy spoločné etnikum zaberalo rozsiahle územie, nutne členené na kraje – kniežatstvá (Nitra, Morava), v rámci jedného veľkého politického usporiadania, nemuselo ísť teda hneď o dve odlišné etniká; pozri Franská ríša.
Poloha ríše
Podľa archeologických nálezov sa jadro ríše nachádzalo v povodí rieky Moravy (vrátane priľahlého Dolného Rakúska a dnešného Slovenska) a na juhozápadnom Slovensku (vrátane malej priľahlej časti Maďarska), teda na územiach, kde neskôr vzniklo aj Moravské kniežatstvo a Nitrianske kniežatstvo. Samova ríša nadobudla značný význam. Neskôr sa spojencami alebo možno súčasťou ríše stali aj Dervanovi Lužickí Srbi, pravdepodobne spolu so Slovanmi z Čiech, a možno aj Slovania z Korutánska (Rakúska a Slovinska).
S odlišným názorom prišiel slovenský archeológ Jozef Zábojník. Podľa neho nebolo doteraz možné na základe písomných prameňov jednoznačne určiť centrum Samovej ríše a taktiež nebolo možné „stotožniť isté špecifiká materiálnej kultúry s uvedeným politickým útvarom“. Podľa Zábojníka sa dá Samova ríša najpresnejšie popísať prostredníctvom tzv. „ostrovnej teórie“. Nešlo o geograficky celistvé územie, ale o „oblasti obývané viacerými slovanskými zoskupeniami“, ktoré „boli azda účelovo vojensky a politicky integrované pre [vojenské] jednotlivé operácie“. Pri bojoch proti Avarom v roku 623 zohrali najdôležitejšiu úlohu „Slovania z naddunajského územia, teda z toho priestoru, ktorý bezprostredne susedil s Avarským kaganátom (južná Morava, dolné Rakúsko, časť juhozápadného Slovenska“. Pri bojoch s Dagobertom v roku 631 sa zase boje odohrávali na Morave a v Čechách a longobardský vpád počas týchto bojov zasiahol Slovanov, ktorí obávali „západné časti Karpatskej kotliny a alpské údolia“. „Možno práve geografická roztrieštenosť, prejavujúca sa v existencii niekoľkých územne málo prepojených ostrovov (polostrovov), bola jednou z príčin rozpadu útvaru, ktorý vytvoril a po dobu 35 rokov bol schopný udržať, ‚homo nomen Samo natione Francos de pago Senonago‘“ (cit. podľa Ratkoš 1968, 387).
Wogastisburg
Poloha alebo meno hlavného mesta je úplne neznáma. Zachoval sa iba názov akéhosi Wogastisburgu, ktorý sa spomína v súvislosti s podrobne opísanou zmienkou vo Fredagarovi o ozbrojenom konflikte s Franskou ríšou, pri ktorom roku 631/632 porazil Samo franského kráľa Dagoberta I. v bitke pri Wogastisburgu a v nasledujúcich 5 rokoch podnikal nájazdy na franské územie.
Poloha Vogastisburgu je v každom ohľade sporná. Mohlo ísť o akékoľvek hradisko od východného Nemecka, cez Rakúsko, Česko až po Slovensko, a mohol to byť dokonca len dočasný tábor. Podľa slovenského historika Matúša Kučeru išlo o Bratislavu, čo logicky a lingvisticky vyvodil z koncovky -burg v názve Pressburg a Wogastisburg, ktorá označuje bývalé rímske pevnosti (vrátane Bratislavy) na Dunaji. Ďalej je to aj geografické centrum oblastí, ktoré sa z archeologických nálezov identifikujú ako súčasť Samovej ríše, ale aj tých, ako bolo spomenuté vyššie, ktoré si nárokujú na výlučné lokalizovanie Samovej ríše. Českí archeológovia zas s obľubou označujú niektoré z hradísk v západných Čechách ako Vogastisburg, no takáto lokalizácia vždy vychádza z predpokladu, že franské vojská tiahli do Samovej ríše takpovediac „priamou vzdušnou cestou“, čo však nikde nie je napísané a je dokonca skôr pravdepodobné, že tiahli tradičnou cestou pri Dunaji. Najsilnejšie vojsko zo strednej časti Dagobertovej ríše, z Austrázie, tiahlo priamo do centra Samovej ríše. Tam sa mohlo dostať cez údolie Mohanu, niekde vo Forchheime odbočiť na Regensburg (čím sa vyhlo Čechám) a odtiaľ ísť dolu Dunajom po starej obchodnej a vojenskej ceste, ktorú vybudovali ešte Rimania. Niekde na tej ceste, azda na samom pomedzí Samovej a Dagobertovej ríše, pri ústi Enže do Dunaja, mohol stáť spomínaný Vogatisburg, v ktorom na postupujúcich Dagobertových Austrázijcov čakalo početné slovanské vojsko.
Zaujímavosť
Podľa Fredegara (kniha IV. kapitola 48) mal Samo 12 slovanských žien a s nimi 22 synov a 15 dcér. Do oblasti špekulácií patria tvrdenia, že išlo o ženy jednotlivých slovanských kniežatstiev Samovej ríše, a že tým bol štát vlastne „zosilnený“. Podľa neskorších českých povestí bol jedným z 22 Samových synov legendárny Krok – otec Kazi, Libuše a Tety.
2580 Smilevskia
2580 Smilevskia je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 18. augusta 1977.
Nicolas Anelka
Nicolas Anelka (* 14. marec 1979, Versailles, Francúzsko) je bývalý francúzsky futbalista, ktorý hral na pozícií útočníka a ofenzívneho záložníka.
V septembri 2014 prestúpil do indickej ligy Indian Super League do klubu Mumbai City FC. Pri jeho debute 28. októbra 2014 proti Chennaiyin FC tím prehral 1:5.
V minulosti hral aj vo francúzskom národnom družstve, no po katastrofálnom výsledku na MS 2010 ukončil reprezentačnú kariéru.
Allevard
Allevard môže byť:
Farebná hĺbka
Farebná hĺbka je termín používaný v počítačovej grafike, ktorý popisuje počet bitov použitých na opis určitej farby alebo pixelu v bitmapovom obrázku alebo snímky videa. Toto poňatie je tiež známe ako počet bitov na pixel, najmä ak je uvedené spolu s počtom použitých pixelov. Väčšia farebná hĺbka zväčšuje škálu rôznych farieb a prirodzene tiež pamäťovú náročnosť obrázka či videa.
Poznámka
Ľudské oko je veľmi kvalitný orgán a dokáže od seba odlíšiť až štyri miliardy rôznych odtieňov. Na základe toho sú už farby True Color ("pravé" farby) považované za vhodné pre kvalitnú tlač fotografií vo farebných časopisoch.
Farebné komponenty pixelu
Pre ukladanie a spracovanie obrazových dát sa najčastejšie používa farebný model RGB alebo RGBA, kde jednotlivé komponenty značia R červená, G zelená, B modrá a A tzv. alfa kanál pre transparentnosť.
1 indexovaná farba s paletou 3-3-2
2 toto je najčastejšie rozloženie pre 16-bitovú hĺbku, možné sú aj iné kombinácie napr. RGBA [5551]
3 natívna farebná hĺbka grafickej karty VGA
Indexovaná farba
150px|frame|2-bitový obrázok s indexom farieb. Farba každého pixelu je určená číslom; každé číslo zodpovedá farbe palety
V prípade nízkych farebných hĺbok je hodnota väčšinou indexovaná v určitej farebnej mape alebo palete. Farby použiteľné v palete môžu byť dané hardvérom alebo modifikovateľné. Pre modifikovateľné položky palety možno zvoliť farbu z definovanej množiny farieb. Napr. pre zobrazovacie zariadenia VGA má táto množina 218 = 262144 možných farieb.
Poznámka
Pomocou 8-bitovej indexovanej farby možno realizovať paletu 3-3-2, u ktorej sa 8 bitov indexu palety rozdelí na diely 3-3-2 bity, ktorým sa pridelia hodnoty farieb červenej, zelenej a modrej (RGB). Dôvodom prečo 2 bity sa pridelia práve modrej zložke je ten, že ľudské oko je na modrú zložku najmenej citlivé. Pomocou tejto palety možno realizovať pseudo-pravé (pseudo-truecolor) farby v indexovom obrázku.
Roman Kováč
Doc. MUDr. Roman Kováč, CSc. (* 10. september 1940, Bratislava) je slovenský lekár, univerzitný pedagóg, bývalý politik, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky a bývalý minister zdravotníctva Slovenskej republiky 10. júla 2000 – 15. októbra 2002.
Život
Roman Kováč študoval v Plzni na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity (19571963). V povolaní lekár pracoval v rokoch 1963 až 1977 v Dunajskej Strede a v Bratislave. Od roku 1977 do 1990 pôsobil ako odborný asistent na Inštitúte pre ďalšie vzdelávanie lekárov a farmaceutov v Bratislave a ako vedecký pracovník vo Výskumnom ústave bioniky v Bratislave. V roku 1990 bol zvolený za predsedu Konfederácie odborových zväzov SR a za prezidenta ČS KOZ.
Liběšice (okres Litoměřice)
Liběšice sú obec v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 535 obyvateľov, z toho 840 mužov a 695 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 38,6 roka, ženy 41,9 roka).
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2013
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2013 boli 16. majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien, ktoré sa konali v dňoch 2.–9. apríla 2013 v kanadskom hlavnom meste Ottawa. Titul majsteriek sveta z roku 2012 obhajovali hokejistky usporiadajúcej krajiny, ktoré vo finále podľahli reprezentácii Spojených štátov.
Základné skupiny
Po skončení základných skupín šampionát pokračoval rovnakým systémom ako na MS 2012. Prví dvaja zo skupiny A postúpili priamo do semifinále. Tímy na 3. a 4. mieste v skupine A a prví dvaja zo skupiny B vytvorili dve štvrťfinálové dvojice systémom 3A–2B a 4A–1B. Družstvá umiestené na 3. a 4. mieste v skupine B, ktorá bola na základe výsledkov MS 2012 výkonnostne slabšou, odohrali v dňoch 6. a 8. (9. apríla sa už hrať nemuselo) stretnutia o záchranu v Top divízii systémom troch stretnutí (na dva víťazné zápasy).
Konečný stav série
🇸🇪 – 🇨🇿 2 : 0
Nižšie výkonnostné kategórie
Ďalších 27 ženských hokejových reprezentácii bojovalo o postup do vyšších divízií a o zotrvanie vo svojich terajších divíziách v týchto piatich výkonnostných kategóriách:
Pozri aj
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2013
Nanumea (atol)
right|thumb|Nanumea
Nanumea je atol štátu a súostrovia Tuvalu, umiestnený najviac severozápadne. Má 644 obyvateľov. Legendy hovoria, že prvými obyvateľmi boli dve ženy Pai a Vau. Nanumeančania oslavujú kresťanský sviatok Pati.
Atol pozostáva minimálne zo 6 ostrovov:
Na hlavnom ostrove Nanumea je osada. Ostrov má dĺžku asi 3 km. Najväčšie ostrovy atolu sú samotná Nanumea, nasleduje Nakena a Temotufoliki.
423 Diotima
423 Diotima je planétka v hlavnom pásme planétok.
Kenta Kobashi
Kenta Kobashi (🇯🇵, * 27. marec 1967, Fukuchiyama, Kyoto, Japonsko) je japonský profesionálny wrestler momentálne pôsobiaci v spoločnosti Pro Wrestling Noah. V rokoch 1988 – 2000 bol súčasťou All Japan Pro Wrestling, kde sa stal jedným z najuznávanejších japonských wrestlerov histórie.
Pegomastax
Pegomastax (v preklade silná čeľusť) je vyhynutý rod malého vtákopanvového dinosaura z čeľade Heterodontosauridae. Žil v období spodnej jury (asi pred 200 až 190 miliónmi rokov) na území dnešnej Južnej Afriky. Jeho jediným druhom je Pegomastax africana.