cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1964
Narodenia
náhled|upright|[[Nicolas Cage (* 7. január)]] náhled|upright|[[Lenny Kravitz (* 26. máj)]] náhled|upright|[[Ivan Trojan (* 30. jún)]] náhled|upright|[[Sandra Bullocková (* 26. júl)]] náhled|upright|[[Keanu Reeves (* 2. september)]] náhľad|[[Kamala Harrisová (* 20. október)]]
Úmrtia
náhled|upright|[[Rachel Carsonová († 14. apríl)]] náhled|upright|[[Hans Karl August Simon von Euler-Chelpin|Hans von Euler-Chelpin († 6. november)]]
Čabraď
Čabraď môže byť:
Ján Záturecký
náhľad|Rodový erb Ján Záturecký (Zathureczky de Zaturcsa; * 19. október 1875, Brezno - † 21. júl 1936, Bratislava) bol slovenský lekár a publicista.
Životopis
Pochádzal zo šľachtického rodu Zaturecký zo Záturčia (Zathureczky de Zaturcsa). Základnú školu navštevoval v Brezne, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1886-1887), v Banskej Štiavnici a v Sibiu, medicínu na univerzitách v Budapešti a v Štrasburgu. V roku 1900 získal titul MUDr.
Praktikant vo všeobecnej nemocnici v Bratislave, v Budapešti, potom praktický a zubný lekár v Trnave, od 1925 hlavný lekár ČSD v Bratislave. Už počas štúdií v Budapešti sa zapájal do národného hnutia, prívrženec hlasistov, spoluzakladateľ časopisu Hlas. Zúčastňoval sa na aktivitách hospodárskeho rozvoja západného Slovenska. Člen Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS), Slovenskej národnej strany, 1918 člen SNR a jej výkonného výboru, člen župného výboru. Publikoval cestopisné črty, besednice, spravodajské príspevky a články so zdravotníckou tematikou.
R-27 (raketa vzduch-vzduch)
náhľad|Raketa vzduch-vzduch R-27R s poloaktívnym rádiolokačným navádzaním Vympel R-27 (s kódovým označením NATO AA-10 Alamo) je protilietadlová riadená strela stredného až dlhého dosahu vyvinutá Sovietskym zväzom.
Podľa verzie môže byť strela R-27 s infračerveným navádzaním na cieľ (R-27T), s poloaktívnym rádiolokačným navádzaním (R-27R) a aktívnym rádiolokačným navádzaním (R-27AE). Môže byť nesená stíhacími lietadlami MiG-29 a Su-27 a neskoršou verziou stíhacieho lietadla MiG-23, resp. MiG-23MLD. Vympel R-27 je vyrábaný Ruskom a Ukrajinou. Licenciu na jej výrobu odkúpila od Ukrajiny tiež Čína. Čínska verzia má rozdielny aktívny rádiolokátor prevzatý zo strely R-77, na ktorý má licenciu z Ruska.
Verzie
thumb|right|Raketa vzduch-vzduch R-27T s infračerveným navádzaním
Irak
Niektoré ruské zdroje uvádzajú, že počas vojny v Perskom zálive v rokoch 1990-1991 zostrelil iracký MiG-29 pomocou rakety R-27R americký bombardér B-52G s prezývkou "In Harm´s Way". Podľa USAF bol tento incident označený ako paľba vlastným letectvom.
Afrika
Počas vojny medzi Eritreou a Etiópiou v roku 1999 bojovali proti sebe lietadlá MiG-29 a Su-27, ktoré boli na oboch stranách pilotované najatými ruskými pilotmi. Je pravdepodobné, že na oboch stranách bolo vystrelených spolu 24 rakiet R-27, ale pri všetkých sa im zamerané lietadlá vyhli. Iba jedna raketa R-27 vystrelená z Etiópskeho Su-27 proti Eritrejskému MiGu-29 ho zasiahla v blízkosti stroja a poškodila ho, pričom poškodený stroj bol pravdepodobne zničený počas pristávania.
Pozri aj
AIM-7 Sparrow
Zemplínska jelšina
Zemplínska jelšina je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Latorica.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Zemplínske Jastrabie v okrese Trebišov v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1981 na rozlohe 51,4 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: PR je vyhlásená na ochranu izolovaného komplexu prirodzených spoločenstiev lužného a slatinného jelšového lesa na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Einvaux
Einvaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bretteville-le-Rabet
Bretteville-le-Rabet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 259 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Divín
Divín môže byť:
Ryan Sweeting
Ryan Sweeting (* 14. júl 1987, Nassau, Bahamy) je americký tenista.
Skiagrafia
thumb|right|Bočná rtg snímka hrudníka
Skiagrafia alebo snímkovanie je základná rádiologická zobrazovacia metóda, ktorej podstata je fotografia časti ľudského tela s pomocou röntgenového (rtg) žiarenia. Je metódou, s ktorou sa pacient stretáva najčastejšie, napríklad skiagrafiou je rtg snímka hrudníka.
V porovnaní so skiaskopiou (dynamickým sledovaním rtg obrazu) má výhodu v detailnejšom a podrobnejšom obraze a nižšej radiačnej záťaži, nevýhodou je nemožnosť sledovať dynamické deje - pohyby bránice, pulzácie ciev, črevnú peristaltiku a podobne. Zároveň je trvalým obrazovým záznamom daného nálezu. Obe metódy sa preto bežne kombinujú a pri skiaskopií sa skiagraficky zaznamenávajú dôležité momentálne nálezy.
Priama skiagrafia
Snímky sa dnes vyvolávajú prakticky výhradne vo vyvolávacích automatoch, ktoré skracujú čakanie na snímku na niekoľko desiatok sekúnd.
Digitálna a počítačová skiagrafia (DR a CR)
Osobitnú a najmodernejšiu formu priamej skiagrafie tvorí digitálna skiagrafia (skratka „DR“). Táto forma snímkovania pripomína veľký digitálny fotoaparát. Film sa nepoužíva, citlivý senzor v podobe plochého panelu napevno zabudovaného do prístroja prevádza energiu dopadajúceho rtg žiarenia priamo do digitálnej formy.
Prechodom medzi „klasickou“ skiagrafiou na film a digitálnou skiagrafiou je tzv. počítačová skiagrafia (skratka CR, z anglického „computed radiography“). Možno použiť staršie prístroje určené pre klasické snímkovanie na film. Kazety zasúvané do prístroja však namiesto filmu obsahujú platňu, ktorej základom je fosfor. Ten po ožiarení rtg lúčmi začne svetielkovať - viac tam, kde naň dopadlo viac žiarenia. Kazeta sa vyberie z prístroja a zasunie do špeciálnej čítačky, ktorá stupeň tejto luminiscencie prevedie na digitálny obraz - proces sa nazýva fotostimulovaná luminiscencia (vyvolá ju totiž osvetlenie platne laserom v čítačke). Po „prečítaní“ platne jú čítačka následne „zmaže“ a pripraví ju tak na ďalšie použitie. Výhodou oproti DR je hlavne možnosť jej okamžitého použitia i pri staršom prístrojovom vybavení a prenositeľnosť (pacienta možno odsnímkovať i na lôžku), nevýhodou náklady na čítačky a platne a celkovo dvojkrokový, menej ekonomický režim.
Obe metódy majú výhodu v odstránení zdĺhavého vyvolávania, práce s toxickými chemikáliami a nákladov na zbavovanie sa takéhoto škodlivého odpadu. Digitalizácia umožňuje výrazne znížiť priestor inak potrebný na uskladnenie tisícov snímok. Skracuje čas potrebný na vyšetrenie jedného pacienta a zvyšuje tak rentabilitu prístroja. Najväčšou výhodou je však vyššia kvalita obrazu a možnosť následného počítačového spracovania - úprava jasu, kontrastu, inverzia, aplikácie rôznych filtrov, priame merania, subtrakcia a podobne. Snímka môže byť okamžite poslaná počítačovou sieťou kamkoľvek na svete a súčasne ju môže prezerať ľubovolný počet lekárov. Takisto kopírovanie nie je v digitalizovanej forme žiaden problém.
Hajnáčka
Hajnáčka môže byť:
CNS
CNS môže byť:
Životný priestor
Životný priestor je miesto, kde sídli jedinec, skupina alebo celá populácia; obydlie, sídlisko a jeho okolie, v ktorom sa nachádza obživa, a kde sa odohráva vývoj a rozmnožovanie (pozri životné prostredie).
Historický prameň
náhľad|Príklad nobilitačnej listiny (armálesu) Jana Januszowského (1550 – 1613), knižného vydavateľa v Krakove, ktorá vznikla na dvore poľského kráľa Žigmunda III. Vasu v Krakove dňa 24. januára roku 1588. Historický prameň je každé svedectvo a poznаtok, ktorý vypovedá o minulosti. Správnym pochopením a interpretovaním historických prameňov sa zaoberajú pomocné historické vedy.
Podľa formy zachovania sa delia na:
Písomné pramene sa zvyknú deliť podľa ich pôvodcov na dve základné skupiny – na pramene osobnej (súkromnej) povahy a na pramene úradnej povahy. Medzi pramene súkromnej povahy radíme najmä osobnú korešpondenciu, denníky, zápisníky, spomienky a autobiografie, prípadne aj literárne diela intímnejšej povahy. Medzi pramene úradnej povahy radíme najmä písomnosti vyplývajúce z činnosti hospodárskych, súdnych, vládnych a zákonodarných inštitúcií, prípadne orgánov štátnej správy, lokálnej samosprávy a tiež cirkevných úradov. Prameňmi úradnej povahy tak môžu byť rôzne hospodárske záznamy, zmluvy, daňové súpisy, urbáre, sčítania obyvateľstva (sčítacie hárky), rôzne súdne rozhodnutia a nariadenia, stoličné súdne záznamy (protokoly), mestské súdne knihy, kráľovské donácie majetkov, potvrdenia o udelení šľachtického titulu (armálesy), úradná korešpondencia, správy a rozhodnutia lokálnych správnych úradov (napr. kongregačné zápisnice jednotlivých uhorských stolíc), ale aj najvyššie vládne rozhodnutia, diplomatické správy a prijaté zákony.
Z prameňov cirkevných inštitúcií sú to matriky narodených/krstených, sobášených a zomrelých, histórie jednotlivých farností alebo kanonické vizitácie. Medzi špecifické pramene radíme naratívne (rozprávacie) pramene, ako sú napríklad kroniky, letopisy, cestopisy alebo (cirkevné) legendy.
Historické pramene písomnej povahy skúmajú historici, ktorí ich podrobujú analýze a kritike, to znamená, že definujú ich autora a dôvod vzniku prameňa, posudzujú dôležitosť a vierohodnosť informácií, ktoré prameň obsahuje. Často sa táto vierohodnosť robí porovnávaním (komparovaním) obsahu prameňa s inými známymi prameňmi. Informačný obsah prameňa sa napokon interpretuje, to znamená, že z prameňa získané informácie sú historikmi vysvetľované a zasadzované do širších historických súvislostí, čím sa utvára naše poznanie dejín.
Tadeusz Andrzej Zieliński
Životopis
Študoval muzikológiu na Varšavskej univerzite, ktorú ukončil v roku 1957. V rokoch 1957 – 1960 bol redaktorom časopisu Ruch Muzyczny. V roku 2006 mu bola udelená Výročná cena ministra kultúry a národného dedičstva.
Hunawihr
Hunawihr je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
4386 Lust
4386 Lust je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 26. septembra 1960.
Hunawihr
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gérard Philipe
Gérard Philipe (* 4. december 1922, Cannes, Francúzsko - † 25. november 1959, Paríž) bol francúzsky divadelný a filmový herec.
Detstvo a mladosť
Nebol príliš vzorný žiak a 30. júna 1939 prepadol pri prvej časti maturitnej skúšky. Celé leto strávil v ústave vo Vence, aby v septembri opakoval skúšku. V roku 1940 dostal zápal pľúc a študoval externe. Rodina sa presťahovala do Grasse. Na konci júla zložil druhú časť maturitnej skúšky (z filozofie) a na jeseň začal študovať právo v Nice.
Kariéra
V roku 1941 sa Gérard zapísal do oblastného strediska mladých filmových umelcov pod menom Gérard Philipe, absolvoval aj turné po juhu Francúzska a vo Švajčiarsku.
V roku 1942 absolvoval znovu divadelné turné, ale na jar začal pracovať na snímke Krabička na sny a v lete natočil film Dievčatá z Kvetinového nábrežia. V novej divadelnej sezóne začal pôsobiť v parížskom Hébertotovom divadle v predstavení Sodoma a Gomora.
Na jeseň bol prijatý na konzervatórium a na rozdiel od strednej školy sa mu darilo prospechovo oveľa lepšie. Súčasne účinkoval v niekoľkých hrách (Dievčatá z Kvetinového nábrežia, U náhody…).
V auguste 1944 pri oslobodzujúcich bojoch pomáhal Gérard brániť parížsku radnicu.
V roku 1945 natočil Gérard Zem bez hviezd a vzdal sa štúdia na konzervatóriu. Pokračoval vo filmovaní, napríklad filmom Idiot pod vedením režiséra Georgesa Lampina. 16. marca 1949 sa konala v parížskej Opere slávnostná premiéra filmu Diablova krása natáčaného v Ríme, ktorého sa zúčastnil i prezident republiky Vincent Auriol. 20. augusta 1951 začal natáčanie filmu Fanfán Tulipán po boku Giny Lollobrigidy v okolí Grasse. Parížska premiéra bola 20. marca 1952. Spoločnosť TNP uviedla 20. decembra 1952 hru Nová Mandragora, ktorú režíroval Gérard Philipe. Na konci roku 1954 z tejto spoločnosti odišiel, ale v roku 1958 sa vrátil.
Cestovanie
Často cestoval, v roku 1947 navštívil Rím, 1950 Maroko s návratom cez Barcelonu. V roku 1953 natáčal v Mexiku a navštívil Nemecko, Londýn, Rím a Tokio. V roku 1955 bol v Moskve, Leningrade, Kyjeve, Prahe, Brne a Bratislave. V roku 1956 navštívil Čínu a USA, na jeseň 1958 Kanadu a USA a v roku 1959 pracovne Mexiko a súkromne Kubu. Jeho poslednou cestou bol výlet do Stratfordu na Avone v Anglicku, aby na vlastné oči videl Laurence Oliviera v Shakespearovi.
Súkromie
V roku 1946 poznal Nicole Fourcado, ktorá po svadbe v roku 1951 prijala meno Anne Philipe. V decembri roku 1954 sa im narodila dcéra Anne-Marie a vo februári 1956 syn Olivier.
Kvalifikácia CONCACAF na Letné olympijské hry 2008
Záverečný kvalifikačný turnaj CONCACAF vo futbale mužov o postup na Letné olympijské hry 2008 prebiehal od 11. do 23. marca 2008 v Spojených štátoch. Na turnaj sa kvalifikovalo 8 národných mužstiev. Dve najlepšie mužstvá postúpili na olympijské hry.
Gérard Philipe
Súkromie
Philipe bol medzi prvými Francúzmi, ktorí v roku 1950 podpísali petíciu za zákaz jadrových zbraní. Už od detstva mal Gérard časté zdravotné problémy. Začiatkom novembra 1959 nastúpil do nemocnice a počas operácie 9. novembra lekári zistili, že má rakovinu pečene, ktorej 25. novembra podľahol a o tri dni neskôr bol pochovaný v Ramatuelle.
Kvalifikácia CONCACAF na Letné olympijské hry 2008
Severoamerická zóna
Všetci traja členovia sa kvalifikovali automaticky
Gérard Philipe
Ocenenia
V polovice júna 1947 obdržal na Bruselskom medzinárodnom festivale film Diabol v tele hlavnú cenu a Gérard cenu za herecký výkon. V nasledujúcom roku bol vyhlásený za najlepšieho francúzskeho filmového herca roku 1948 a neskôr ešte v rokoch 1952, 1953, 1954 a 1955. V septembri roku 1957 bol Gérard zvolený do čela Národného hereckého výboru.
Dolná Mičiná
Dolná Mičiná môže byť:
Kvalifikácia CONCACAF na Letné olympijské hry 2008
Stredoamerická zóna
Kvalifikovaní
Karibská zóna
Kvalifikovaní
Gérard Philipe
Filmografia
thumb|Ulica Gérarda Philipa v blízkosti [[Bois de Boulogne|Boulogneského lesíka]]
ESCP Business School
náhľad|Logo školy ESCP Business School je európska biznis škola nachádzajúca sa v Paríži, Londýne, Berlíne, Madride a Turíne. Bola založená v roku 1819 a je teda najstaršou biznis školou. Prezentuje sa preto ako "The World's First Business School (est. 1819)".
Charakteristika
ESCP je trojnásobne akreditovaná medzinárodnými AMBA, EQUIS a AACSB. Škola má cca 40 000 absolventov v 150 krajinách sveta, reprezentujúcich vyše 200 národností. Významnými absolventmi sú Patrick Thomas (CEO Hermès), bývalý premiér Francúzska Jean-Pierre Raffarin, Ignacio Garcia Alves, prezident Arthur D. Little, európsky komisár pre vnútorný trh a služby Michel Barnier, alebo Hans van der Loo (1981).
História
ESCP bola založená v roku 1819 skupinou učencov ekonomických vied a podnikateľov. Boli medzi nimi napríklad slávny ekonóm Jean-Baptiste Say a obchodník Vital Roux. Medzinárodný rozmer ESCP je zrejmý od jej počiatku. Už v roku 1824 bolo v ročníku 30% medzinárodných študentov pätnástich rôznych národností, medzi inými siedmi Španieli, piati Brazílčania, piati Holanďania, štyria Nemci a dvaja Američania. O jeden a pol storočia neskôr, s cieľom odpovedať na volanie Európy, ESCP otvorila kampusy v Nemecku (najskôr Düsseldorf, teraz Berlín) a Veľkej Británii (najskôr Oxford, dnes Londýn) v roku 1973, nasledovali Španielsko v roku 1988 a Taliansko v roku 2004.
Študijné programy
ESCP má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, mmédiá, ľudské zdroje. V portfóliu sú tak isto Executive MBA a MEB, ktoré je podobné dennému štúdiu MBA. ESCP udeľuje aj PhD titul.
Umiestnenia v rebríčkoch
V roku 2010 sa program Master in Management umiestnil na prvom mieste v globálnom rebríčku Financial Times. Executive MBA je svetovo na pätnástej priečke a v roku 2009 QS Global 200 Business Schools Report zaradilo ESCP na pätnástu priečku v rámci Európy.
Podľa rebríčka Financial Times, ktorý je jedným z najpopulárnejších a najuznávanejších rebríčkov, z 95 najlepších obchodných škôl v Európe 7 sídlilo v Španielsku alebo tam malo pobočky (2021).
ESCP Business School obsadila v rebríčku štvrté miesto v Španielsku a štrnáste miesto v celej Európe.
Mnésimaché
Mnésimaché alebo Mnésimacha (Mnésimaché) môže byť v gréckej mytológii:
Cayambe (sopka)
Cayambe je masívny andezitovo-dacitový stratovulkán, ležiaci izolovane v ekvádorských Andách asi 70 km severovýchodne od Quita. S výškou 5 790 m je to tretia najvyššia hora Ekvádora, ktorá je od výšky 4 200 m celoročne zaľadnená. Vo výške 4 690 m pretína rovník a je to zároveň jediné miesto na rovníku, ktoré je celoročne pokryté snehom.
Súčasný stratovulkán bol vybudovaný na staršom pleistocénnom vulkanickom komplexe, ktorý pozostával s viacerých lávových dómov. Približne okolo roku 1040 a neskoršie v roku 1290 sa odohrali dve väčšie erupcie (s objemom 400 mil. m3 vyvrhnutého materiálu) a posledná sa odohrala v rokoch 1785-1786.
Iné projekty
.
Michael McClune
Michael McClune (* 22. august 1989, Long Beach, Kalifornia, Spojené štáty) je súčasný americký profesionálny tenista.
4336 Jasniewicz
4336 Jasniewicz je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil Brian A. Skiff 31. augusta 1984.
Einville-au-Jard
Einville-au-Jard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hundsbach
Hundsbach je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
4432 McGraw-Hill
4432 McGraw-Hill je planétka s priemerom 15 km, ktorú objavil S. J. Bus 2. marca 1981.
Hotel Devín
Hotel Devín je hotel v Bratislave postavený v rokoch 19521954. Objekt sa nachádza v staršej časti mesta na nábreží Dunaja. V minulosti bol súčasťou Dunajskej promenády, z čoho vychádzala mierka celej architektúry.
Architektúra
Budova je výsledkom práce v ateliéri pod vedením Emila Belluša. Suterén a prvé dve podlažia s prevádzkami kaviarní a reštaurácii sú prístupné pre verejnosť. Vyššie podlažia sú vyhradené pre hotelové bývanie. Architektúra exteriéru a interiéru je vyriešená ako celok. Detaily sú často výborne doriešene, dokonca aj strecha budovy funguje ako piata fasáda pre pohľad z hradu. Koncom storočia prestavali pôvodný bar na fitnescentrum (Droppa, Cvengrošová).
Kritika
V minulosti sa často kritizoval plošne presklenný parter. Z dnešného pohľadu považujeme tento prvok za nadčasový a budovu ako jeden z najlepších príkladov povojnovej architektúry na Slovensku.
”Hotel ozaj dobre dokumentuje, ako sa funkcionalistická nová estetika a sociálny náboj transformovali do tradičných klasicistických schém a mäkkého komfortu neskorej moderny.“ (M.Dulla, H.Moravčíková : Architektúra Slovenska v 20.stor.)
„Príkladne čistá ukážka klasicizujúceho riešenia“ (Martin Kusý, architektov monografista)
Bretteville-sur-Dives
Bretteville-sur-Dives je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 300 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bienále Benátky
Bienále v Benátkach (Biennale di Venezia) je podľa aktuálnej schémy interdisciplinárnou výstavou súčasného umenia. Od svojich počiatkov siahajúcich do konca 19. storočia predstavovalo svetu výlučne výtvarné umenie, najznámejších maliarov, grafikov, sochárov a prirodzene ich tvorbu. Výstava výtvarného umenia sa konala a dodnes koná každé dva roky. Neskôr vznikajú pridružené expozície filmu (Benátsky filmový festival), architektúry (Bienále architektúry), divadla a hudby, ktoré sa konajú každoročne. Posledným doplnkom je Medzinárodná výstava súčasného tanca, ktorá bola do schémy Bienále zakomponovaná roku 1999.
Začiatky
Historicky prvé Bienále sa konalo roku 1885, predchádzali mu rokovania a zasadania miestneho parlamentu, hlavnú zásluhu možno pripísať starostovi Riccardovi Selvaticovi. Bienále v roku 1895 vzdalo hold 25. výročiu sobáša kráľa Umberta a kráľovnej Margaréty Savoyskej. Výstava súčasného umenia mala reprezentovať najvznešenejšie aktivity moderného ducha.
Od secesie po 1. svetovú vojnu
Jedným z hlavných cieľov je informovanie verejnosti o aktuálnych trendoch v umení, prvé ročníky počas panovania secesného slohu teda prezentujú predovšetkým dekoratívny ornament ako dominantný prvok. V prvých dekádach sa Bienále stáva čoraz viac medzinárodnou záležitosťou, prvý zahraničný pavilón bol inštalovaný roku1907 (Belgicko, Léon Sneyers). Do prvej svetovej vojny vzrastá počet národných pavilónov na sedem. K talianskemu a belgickému pribúda maďarský, nemecký a anglický pavilón v roku 1909, francúzsky v roku 1912 a ruský o dva roky neskôr.
Medzivojnové ročníky
Jedným z kľúčových v samotnej histórii Bienále je rok 1930, Bienále prechádza pod kontrolu fašistickej strany. Išlo o prospešnú zmenu, zintenzívnil sa prísun financií, bolo možné sprevádzkovať filmovú, hudobnú a divadelnú sekciu Bienále. Medzinárodná výstava filmu sa konala po prvý raz roku 1932, divadelníctvo o dva roky neskôr (po roku 1936 každoročne).
Velikáni
V období medzi svetovými vojnami sa na Medzinárodnej výstave súčasného výtvarného umenia zviditeľnilo niekoľko velikánov, medzi najznámejšími nechýbali napr. Klimt, Renoir a Coubert (Picasso paradoxne áno, hoci jeden z jeho obrazov bol pripravený na prezentáciu už krátko pred 1. svetovou vojnou. Nebol uvedený, údajne by príliš šokoval. Autor sa dočkal premiéry na Bienále až roku 1948).
Dopad 2. svetovej vojny
Počas druhej svetovej vojny sa Bienále celkom odmlčalo, k znovu- otvoreniu dochádza až roku 1948. Ozdobou tohto ročníka bola okrem iného prezentácia zbierky umeleckých predmetov Peggy Guggenheimovej.
Pozornosť usporiadateľov sa krátko po vojne sústredila predovšetkým na avantgardné tendencie najmä v európskom umení, neskôr v celosvetovom rozsahu. Abstraktný expresionizmus bol uvedený v 50-tych rokoch minulého storočia (Braque, Matisse, Polock a iní), popart v 60-tych (Rauschenberg).
Biele jazero (prírodná rezervácia)
Biele jazero je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Latorica.
Bienále Benátky
Politika v pozadí
V roku 1968 zažíva Bienále krízu, dôsledkom je neudeľovanie výročných cien víťazom jednotlivých podujatí. Ročník 1974 je kompletne venovaný Chille, na protest proti vláde diktátora Augusta Pinocheta.
Biele jazero (prírodná rezervácia)
Nachádza sa v katastrálnom území obce Malý Horeš v okrese Trebišov v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1988 na rozlohe 7,1977 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Bienále Benátky
Novinky
Rok 1980 znamená začlenenie architektúry do schémy Bienále. Od tohto roku bolo predstavených mnoho významných architektov a ich tvorby (napr. Hans Hollein). Tematicky dosiaľ posledný ročník 2006 Bienále architektúry je zameraný na mestá. Pojednáva o premene súčasných miest, o búraní fyzických a informačných bariér. Témou predošlého ročníka Bienále architektúry bola architektúra a spoločnosť.
Zhrnutie
Bienále je významnou kultúrnou udalosťou. Je otázkou prestíže, zaujímavo a dôstojne reprezentovať krajinu, jej zvláštnosti, ako aj významné individuality. V niektorých štátoch, napr. v Anglicku, preberá zodpovednosť dokonca parlament. Súčasná podoba Bienále Benátky zastrešuje 30 stálych národných pavilónov, ktoré sú zakomponované do parku Giardini. Krajiny, ktoré nedisponujú stálym pavilónom sa prezentujú v sezónnych pavilónoch, ktoré sú situované v lokalite Arsenale.
Biele jazero (prírodná rezervácia)
Predmetom ochrany je: PR je vyhlásená na ochranu refúgia viacerých chránených a ohrozených druhov vtákov v medzidunových zníženinách Východoslovenskej nížiny.
Prána
Prána (sans.) je životná energia, univerzálna životná sila, absolútna energia. V čínsko-japonskej tradícii chi alebo ki.
Predstavuje prazdroj všetkých foriem energií a prejavuje sa v rôznych oblastiach bytia na rôznych frekvenciách. Jednou z jej foriem prejavu je dych, jeden zo spôsobov, ktorým nám je umožnené pránu prijímať.
Úroveň vedomia každej životnej formy závisí od frekvencie prány, ktorú dokáže prijímať a udržiavať. Pri zvieratách sú to nižšie frekvencie ako pri ľuďoch a u vyvinutých ľudí vyššia frekvencia ako u tých, ktorí stoja na začiatku svojho vývoja.
Neutrónová bomba
Neutrónová bomba je typ taktickej jadrovej zbrane, ktorá vo zvýšenej miere vyžaruje neutróny. Je to termonukleárna zbraň, v ktorej je až polovica energie uvoľnená vo forme ionizujúceho žiarenia, z ktorého viac ako polovica pripadá na neutrónové žiarenie. I keď má stále silné tepelné a tlakové účinky, jej hlavným cieľom sú živé organizmy. Bežná predstava, že neutrónová bomba zabíja, ale infraštruktúru neničí, nie je celkom správna, v okruhu niekoľko stoviek metrov ničí rovnako ako obyčajná jadrová zbraň o ekvivalente zhruba kilotona TNT. Človeka ale dokáže zabiť svojim žiarením na vzdialenosť mnohokrát vyššiu.
História
Za vynálezcu neutrónovej bomby je považovaný Samuel Cohen, ktorý jej koncept navrhol v roku 1958. Prvýkrát ju USA vyskúšali v roku 1963. Na konci sedemdesiatych rokov bol jej vývoj zastavený, ale v osemdesiatych opäť obnovený. Mala byť použitá pre zastavenie prípadného útoku obrnených vojsk Varšavskej zmluvy. Pancierovanie totiž nie je pre neutrónové žiarenie prekážkou. Jeden z vyvinutých typov, W79, bol aj s delostreleckým 8″ nábojom.
Reakcia ZSSR bola veľmi prudká, zrejme kvôli vedomiu jej účinnosti na pozemné vojská a veľkej ekonomickej záťaži pri jej výrobe. Zbraň vo svojej propagande označovali za „barbarskú“, „nehumánnu“ a „útočnú“. V novembri 1978 Leonid Brežnev vo svojom prejave prehlásil, že ZSSR túto zbraň tiež dávno vyskúšal, ale nikdy ju nezačal masovo vyrábať.
Po skončení studenej vojny USA neutrónové bomby vyradili zo svojej výzbroje. Poslednú neutrónovú bombu USA rozobrali v roku 2003. Neutrónovú bombu vyskúšalo v roku 1980 aj Francúzsko, ale ani to ju už tiež nepoužíva. Predpokladá sa, že neutrónovou bombu by mohla od roku 1988 zostrojiť aj Čína.
Účinky
Kilotonová neutrónová bomba ktorá exploduje 1 km nad zemou spôsobí vo vzdialenosti 300 metrov smrť v priebehu dvoch dní, a vo vzdialenosti 700 m priebehu týždňa. Zabíja až do vzdialenosti 2600 m a podstatné škody pôsobí na vzdialenosť 3,5 km. Oneskorené účinky sú tiež jej nevýhodou, pretože zasiahnutí vo väčšej vzdialenosti, po prvotnej paralýze sa dočasne preberú a ešte niekoľko dní sa cítia relatívne dobre. Dá sa predpokladať, že pri vedomí na pokraji smrti sa podľa toho zachovajú.
Ondrej Záturecký
náhľad|Rodový erb Ondrej Záturecký (* 12. december 1920, Banská Bystrica-Radvaň – † 19. september 1987, Banská Bystrica-Radvaň) bol osvetový pracovník, divadelný ochotník.
Bretteville-sur-Laize
Bretteville-sur-Laize je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ondrej Záturecký
Životopis
Pochádzal zo šľachtického rodu Záturecký zo Záturčia (Zathureczky de Zaturcsa). Divadelný ochotník a režisér v Banskej Bystrici-Radvani (od 1936), v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici; učiteľom a vzorom mu bol Ján Kováč. Účinkoval vo vyše 120 inscenáciách, z ktorých 23 režíroval. Riaditeľ PKO v Banskej Bystrici (1948-1969), riaditeľ ZK ROH Slovenska v Banskej Bystrici (1969-1982).
Bretteville-sur-Laize
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1617 obyvateľov (2009).
Emberménil
Emberménil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľká Lúka (okres Zvolen)
Veľká Lúka je obec na Slovensku v okrese Zvolen.
Polohopis
Obec sa nachádza v blízkosti letiska Sliač vo Zvolenskej kotline. K 31. 12. 2015 žilo v obci 625 obyvateľov, ktorí žijú v 136 domoch. Katastrálne územie má rozlohu 854 ha, v nadmorskej výške 308 Obcou preteká potok Lukavica. Najstaršia písomná zmienka je z roku 1281. Občania za prácou dochádzajú do Zvolena, Banskej Bystrice a Vlkanovej. V roku 1999 bola obec plynofikovaná.
Bobelinė
náhľad|0,5 l fľaša Bobelinė 35% vol. Bobelinė je litovský alkoholický nápoj z brusníc. Vyrába ho spoločnosť Anykščių Vynas.
Prvotné pramene histórie filozofie
Prvotné pramene histórie filozofie sa delia sa na bezprostredné a nepriame.
Prvotné bezprostredné pramene obsahujú predovšetkým autografy, čiže zachované diela vlastnoručne zapísané daným filozofom (rukopisy), poznámky, listy, prípadne stenogramy; v súčasnosti sú to priamo nahrané zvukové nosiče. Tieto pramene sú rozličné v jednotlivých obdobiach histórie filozofie. Filozofia starovekého Grécka a Ríma ich má veľmi málo. Za prvotné sa zvykli považovať diela Platónove, Epiktetove, ďalej diela Marca Aurelia, Sexta Empirika, Plutarcha a Plotina.
Texarkana (Texas)
Texarkana je americké mesto v Bowie County v severovýchodnom Texase.
Mesto administratívne funguje ako polovica mesta, ktoré prekračuje hranicu štátu Texas. Druhá polovica, mesto Texarkana v Arkansase, leží na opačnej strane ulice State Line Avenue.
Mesto ako celok predstavuje jadro aglomerácie Texarkana, Texas–Texarkana, Arkansas Metropolitan Statistical Area, ktorá zahŕňa okresy Bowie County v Texase a Miller County v Arkansase.
Leteckú dopravu obstaráva letisko Texarkana Regional Airport v Texarkana, Arkansas a diaľničné prepojenie diaľnica Intertate 30.
Zo slávnych osobností mesta je významný najmä Ross Perot, obchodník, politik a kandidát na amerického prezidenta.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1999
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1999 boli v poradí 31. Majstrovstvá Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v siedmich francúzskych mestách: Paríž, Antibes, Clermont-Ferrand, Dijon, Le Mans, Pau a Toulouse, od 21. júna3. júla 1999, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Česka a Macedónska. Francúzsko bolo organizátorom európskeho šampionátu tretíkrát, keď predtým hostilo turnaj v rokoch 1951 a 1983. Svoj druhý titul v histórii získalo družstvo 🇮🇹.
Tento turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia na basketbalový turnaj LOH 2000, ktoré sa uskutočnili v Sydney. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstiev. mala ako víťaz MS 1998 olympijskú účasť už dopredu istú.
Pavol Krška
Pavol Krška (* 11. máj 1949, Ružomberok) je slovenský hudobný skladateľ vážnej hudby.
Breziny
Breziny sú obec na Slovensku v okrese Zvolen.
Ferdinand Devínsky
Prof. Ing. Ferdinand Devínsky, DrSc. (* 17. august 1947, Bratislava) je slovenský farmaceutický chemik, univerzitný profesor. Bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky.
V rokoch 19972003 bol rektorom Univerzity Komenského v Bratislave.
Ferdinand Devínsky bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 20022006 za SDKÚ ako nestraník. Bol predsedom Výboru NR SR pre vzdelanie, vedu, šport a mládež, kultúru a médiá a členom Stálej delegácie NR SR do Parlamentného zhromaždenia Rady Európy.
Spolupráca s ŠtB
Podľa registra zväzkov ŠtB a ďalších záznamov Devínsky s ŠtB spolupracoval ako agent a stáž na univerzite v Londýne mala byť pre neho natoľko dôležitá, že bol ochotný s tajnou službou spolupracovať. ŠtB Devínskeho inštruovala, ako má sledovať kolegov. V článku denníka SME sa uvádza, že prvýkrát Štátna bezpečnosť oslovila učiteľa na Farmaceutickej fakulte Univerzity Komenského Ferdinanda Devínskeho v roku 1981, keď mal 34 rokov. Už vtedy mal ísť na stáž do Londýna, z cesty však zišlo. Po druhýkrát prišla v roku 1986, keď sa už cesta podarila. V kontakte s eštebákmi zostal Devínsky podľa jeho pražského spisu až do roku 1989.
Malcolm Gladwell
Malcolm Gladwell (* 3. september 1963, Gosport, Hampshire, Spojené kráľovstvo) je kanadský novinár a spisovateľ jamajsko-anglického pôvodu. Je autor kníh Bod zlomu (2000), Záblesk (2005), Výnimoční (2008) a Čo videl pes a iné dobrodružstvá (2009), v ktorých sa snaží zmeniť zaužívaný pohľad na svet a myslenie.
Životopis
Malcolm Gladwell sa narodil vo Veľkej Británii, vyrastal však v Kanade. V roku 1984 úspešne ukončil štúdium na University of Toronto v odbore história. Počas štúdia, v lete 1982, absolvoval stáž v americkom National Journalism Center vo Washingtone. Momentálne žije v New Yorku.
Kariéra
Svoju kariéru začal Gladwell v konzervatívnom mesačníku The American Spectator. V rokoch 1987 až 1996 pracoval pre The Washington Post. Od roku 1996 píše pre The New Yorker.
Ocenenia
V roku 2005 bol Gladwell zaradený tyždenníkom Time medzi svojich 100 najvplyvnejších ľudí.
Bibliografia
V slovenčine:
Strunovce
Strunovce môžu byť:
Bešiansky polder
Nachádza sa v katastrálnom území obce Beša v okrese Michalovce v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2010 na rozlohe 2,7400 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Účelom vyhlásenia chráneného areálu je ochrana biotopu európskeho významu: Oligotrofné až mezotrofné stojaté vody s vegetáciou tried Littorelletea uniflorae a/alebo Isoëto-Nanojuncetea (3130) a druhov európskeho významu: marsilea štvorlistá (Marsilea quadrifolia) a kunka žltobruchá (Bombinavariegata).
Mihule
Mihule (iné názvy: mihuľovce, staršie: minohy ; lat. Petromyzontida, Petromyzon(t)es, Petromyzontomorphi) sú taxón (nadtrieda, trieda, podtrieda) kruhoústnic. Zahŕňajú jediný rad mihuľotvaré (Petromyzontiformes).
Majú hadovité telo bez párových končatín a ozubené lievikovité ústa, ktorými sa niektoré druhy zavŕtavajú do tela iných rýb a sajú ich krv. Zuby sú aj na jazyku. Dýchajú žiabrami uloženými vo vakovitých dutinách po boku hlavy. Žiabre ústia von siedmimi pármi malých okrúhlych otvorov za očami. Nos je na temene hlavy. Majú chordu, nemajú však stavce. Sliny mihúľ zabraňujú zrážaniu krvi, spôsobujú rozpad červených krviniek a tkanív.
Šupina (ryby)
U rôznych druhov rýb sa časom vytvorili rôzne modifikácie šupín, niekedy dokonca úplne absentujú a ryba má namiesto šupinami telo pokryté tenkou pokožkou.
Mihule
Rozmnožujú sa v riekach alebo potokoch s rýchlym tokom a štrkovitým dnom. Na dne si vyhrabávajú hniezda v tvare jám.
Šupina (ryby)
Všeobecná štruktúra
náhľad|Schematický nákres šupiny ryby Vo väčšine prípadov sa šupina ryby skladá z prednej a zadnej časti. Celá šupina na tele ryby je orientovaná prednou časťou dozadu a prichytená zadnou časťou.
Mihule
Minohy
Ich larvy sa nazývajú minohy a kedysi sa omylom považovali za samostatný rod Ammocoetes, lebo sú od dospelých jedincov značne odlišné. Oči majú prekryté kožou, ústa trojuholníkovité a bezzubé, žiabrové otvory majú v brázde, žijú v bahne. Po niekoľkých rokoch sa menia na dospelé mihule.
V minulosti sa názov „minohy“ používal namiesto „mihule“ a „minohovité“ namiesto „mihuľovité“.
Šupina (ryby)
Predná časť
Predná časť je väčšinou širšia oproti zadnej časti a na rozdiel od nej je do veľkej miery priesvitná. Je orientovaná ku chvostovej plutve ryby.
Mihule
Známe druhy
Poznáme asi 25 žijúcich druhov (čeľaď mihuľovité), z toho v Európe 10. Najznámejšie sú:
Systematika (po úroveň čeľade)
Mihule:
Šupina (ryby)
Zadná časť
Býva podstatne hrubšia než zvyšok šupiny. Vyčnieva z nej pomerne špicatý čudlík, čo vo väčšom zastúpení pôsobí ako pílka či skôr šmirgeľ
Prírastkové kruhy
V princípe sú veľmi podobné letokruhom stromov. Na obrázku je možné pozorovať, že nepribúdajú pravidelne, ale zoskupujú sa striedavo do hustejších a redších skupín. Hustejšie pritom pribúdajú v zime, kedy má ryba spomalený rast, pretože hibernuje a redšie sa naopak tvoria v lete, v období rýchleho rastu. Podľa týchto prírastkových kruhov sa spočítaním hustejších skupín dá pomerne presne určiť vek ryby.
Reparácia
Reparácia môže byť:
Altokumulus
thumb|right|Altokumulus thumb|right|Altokumulus
Altokumulus alebo vysoká kopa (po latinsky altocumulus, skratka Ac) je oblak strednej výškovej hladiny. Nad polárnymi oblasťami sa vyskytuje vo výškach od 2000 do 4000 metrov, nad trópmi do 6000 metrov. Pozostáva hlavne z vodných kvapiek. Jeho vzhľad je veľmi premenlivý, často máva tvar valčekov usporiadaných do línií, vĺn, „baránkov“ či výrazne zaoblených útvarov. Možno si ho ľahko pomýliť s cirikumulom alebo kumulom. Rozoznáme ho od ostatných typov tak, že pokiaľ je vo väčšej výške ako 30° nad obzorom, jednotlivé oblaky majú veľkosť 1° až 5°. Okraje bývajú výrazné, niekedy však môžu byť mraky tak natesno vedľa seba, že splynú do súvislej vrstvy. Altokumulus býva biely alebo sivý. Slnko a Mesiac cezeň vidno len ako rozmazanú škvrnu, prípadne ich vôbec nevidno. Tento typ oblaku sa vyskytuje celosvetovo a je spojený so studenými frontami.
Kráľovský palác na Bratislavskom hrade
Kráľovský palác na Bratislavskom hrade je baroková stavba zaberajúca temeno hradnej akropoly Bratislavského hradu.
Budova paláca, ktorej dnešný vzhľad je výsledkom tereziánskej prestavby v druhej polovici 18. storočia, vytvára charakteristickú a nezameniteľnú panorámu hradného vrchu.
Prvotné palácové stavby
Existencia prvého paláca na hradnej akropole je na základe archeologických nálezov doložená už v prvej polovici 9. storočia. Išlo o dvojpriestorový objekt postavený na vrcholovej plošine areálu hradiska. Koncom 11. storočia ho doplnila stavba dvojpriestorového paláca s cisternou na nádvorí.
Ďalšie stavebné zásahy boli vyvolané udalosťami súvisiacimi s tatárskym vpádom v roku 1241. I keď Bratislavský hrad bol jedným z miest, ktoré sa vpádu ubránili, predsa po odchode Tatárov vyzval kráľ Belo IV. na budovanie pevností a zlepšenia stavu opevnení existujúcich. Stavebné fortifikačné úpravy sa dotkli priamo aj hradnej akropoly v Bratislave. Z roku 1245 existuje písomná zmienka o stavbe trojpodlažnej obytnej veže, postavenej na základoch staršej palácovej stavby. Na zvýšenie obranyschopnosti postavili v jej juhozápadnom nároží ďalšiu stavbu, päťpodlažnú obrannú vežu, ktorá sa stala nárožnou vežou nového murovaného opevnenia okolo areálu hradiska.
Výstavba paláca za Žigmunda Luxemburského
Na mieste obytnej veže z 13. storočia vznikla v prvej polovici 15. storočia stavba dnešného paláca. Potreba jeho výstavby si vynútila zmena spoločensko-politických podmienok fungovania uhorského štátu. Kráľ Žigmund Luxemburský po počiatočnom masívnom budovaní kráľovského sídla v Budíne sa po roku 1423 rozhodol vytvoriť nové mocenské centrum krajiny v Bratislave. S tým súvisela i stavba nového, reprezentatívneho sídla palácového typu. V roku 1431 sa na mieste pôvodnej obytnej veže z polovice 13. storočia začalo s výstavbou paláca na hradnej akropole Bratislavského hradu. O tom aký význam prikladal kráľ stavbe paláca svedčí skutočnosť, že na realizáciu svojho zámeru povolal kamenárskych majstrov z blízkeho okolia i zo vzdialenejších krajín. Tak sa na stavbe v dokonalej harmónii prelínali vplyvy bavorskej, francúzskej, českej a uhorskej gotickej stavebnej školy. Vedúcim stavebných prác sa stal majster Konrád z Erlingu.
Žigmundov palác svojou architektúrou i dispozičným riešením odrážal hľadiská neskorogotických staviteľských pricípov. Bol riešený ako štvorkrídlová, dvojposchodová budova pôdorysne zaberajúca tvar nepravidelného obdĺžnika, s vnútorným nádvorím.
Východné krídlo paláca, fortifikačne najmenej zabezpečené, obsahovalo nad sebou ležiace veľké reprezentačné miestnosti. V západnom krídle, ktoré malo múr široký sedem metrov, boli komory a tu bývalá hradná stráž. Západný múr z vonkajšej strany ukončovala kamenná ochodza. Vzhľad severného krídla paláca, pravdepodobne hospodárskeho zázemia, je najmenej známy. Výrazným architektonickým prvkom paláca bol desať metrov široký nádvorný arkier. Okrem reprezentačných priestorov obsahoval palác aj priestory menej náročné na architektúru.
Kráľovské obydlie bolo veľkolepé, no jeho gotická podoba zanikla pri ďalších prestavbách.
Do palácovej architektúry bola stavebne začlenená i juhozápadná nárožná veža, dnes známa ako Korunná, ktorú súčasne nadstavili.
Interiéry reprezentačnej a kráľovskej časti mali pravdepodobne podlahy z červených keramických dlaždíc. Steny miestností boli iba vybielené; výraznejšia umelecká výzdoba sa neuskutočnila.
Palác dostavali asi v rokoch 14361437. V roku 1437 kráľ Žigmund zomrel a hoci sa ním plánovaná stavba hradného paláca nestala kráľovským sídlom, nadobudla veľký význam vo vývoji profánnej architektúry horného Uhorska.
Renesančná prestavba
Hradný palác, tak ako ho zanechala gotická prestavba zo začiatku 15. storočia, však nevyhovoval novým spoločenským podmienkam. Tie vyvolali potrebu prispôsobiť palác rôznym účelom: ubytovanie najvýznamnejších účastníkov uhorských snemov, vrátane panovníka, od roku 1552 úschovu korunovačných klenotov, umiestnenie niektorých úradov (napr. županstva Bratislavskej župy). Tieto funkcie svojou diferencovanosťou a priestorovou náročnosťou presahovali možnosti, ktorými existujúci palác disponoval.
V rokoch 15521562 sa pristúpilo k radikálnej prestavbe v duchu nového stavebného slohu – renesancie. Práce boli zverené staviteľom a umelcom z krajiny jej zrodu. Z poverenia cisára Ferdinanda I. v roku 1552 spracoval projekt prestavby kráľovského paláca na hrade architekt Pietro Ferrabosco, ktorý už sedem rokov pracoval v službách viedenského cisárskeho dvora. Súčasne bol poverený vedením stavebných prác.
Už v roku 1552 sa začalo aj so samotnými prácami, ktoré realizovali stavební majstri výhradne talianskej národnosti – Bartolommeo Inisgada, Antonio Voltolino, Felice da Pisa a Donato Gratiola, kamenárske práce zverili Francescovi di Giorgio.
Z tohto obdobia pochádza i jedna z najkrajších častí kráľovského paláca, svojou výzdobou priamo odkazujúc na obdobie renesancie – kráľovské oratórium. Jeho najkrajšou časťou je akiste štuková klenba doplnená maľbami – dielo benátskych umelcov, maliara Guilia Licinia a sochára a štukatéra Cesare Baldigaru z rokov 15631567. Oratórium bolo spolu s priľahlými priestormi pri barokovej prestavbe paláca v 17. storočí ako nepotrebné zamurované a vyplnené stavebným materiálom. Táto necitlivá úprava sa napokon stala pre túto časť hradného paláca záchranou. Oratórium so svojou výzdobou prečkalo bez ujmy všetky neskoršie stavebné zásahy ako aj veľký požiar v roku 1811 a ďalších stoštyridsať rokov pustnutia. Objavené a zrenovované boli pri rekonštrukcii paláca v 60-tych rokoch 20. storočia.
Práce na výzdobe kaplnky a orátoria sú kompozične i výtvarným prevedením vynikajúcim príkladom umenia renesancie a manierizmu začiatku 16. storočia vytvoreným podľa rímskych predlôh. Dnes je táto výzdoba jediným pozostatkom a ukážkou renesančného stavu nielen hradného paláca, ale aj celého hradu.
Takto zrealizovaná prestavba však vydržala iba do začiatku 17. storočia. Už v roku 1616 sa v správe o stave hradného paláca hovorí a o vážnych stavebných poruchách, ktoré hrozia jeho zrútením. Tieto i ďalšie skutočnosti (víchrice, blesk ako aj poškodenie paláca pri delostreľbe cisárskeho vojska, ktoré obliehalo hrad obsadený povstalcami Gabriela Betlena) mali za následok nutnosť opravy a prestavby hradu.
Táto etapa stavebnej histórie hradného paláca je spojená predovšetkým s osobou kapitána hradu a neskoršieho bratislavského župana a palatína Pavla Pálfiho. Realizácia prestavby prebiehala od roku 1635 podľa plánov cisárskeho architekta Giovanniho Battistu Carloneho. Výsledkom je podoba paláca Bratislavského hradu ako reprezentačného kráľovského sídla, ktorá, napriek neskorším prestavbám (najmä v 18. storočí), je v podstate identická s dnešnou.
Zakončeniu paláca dominujú od tých čias štyri veže, strechy boli sedlové, ale značne vyššie. Do paláca sa vstupovalo v strede južného priečelia ponad priekopu, cez ktorú viedol drevený most na murovaných pilieroch. Priekopa ostávala i naďalej dôležitou súčasťou obranného systému paláca, ktorý mal ako dovtedy charakter pevnosti s hrubými múrmi (miestami až sedem metrov), vysoko umiestnenými oknami a s jednoduchou fasádou. V ostrom protiklade monotónnemu až fádnemu výzoru fasády bola výzdoba interiérov, najmä miestností určených pre panovníka a jeho rodinu. Bohato zdobené steny čalúnením, freskami a štukami mali dokumentovať reprezentatívnu funkciu paláca.
Predpokladá sa, že prestavba paláca v tejto etape bola hotová okolo roku 1646. Pavol Pálfi sa v roku 1650 dočkal uznania v podobe vymenovania za doživotného kapitána hradu, bratislavského župana a prepožičania hradu do trvalého užívania.
Baroková prestavba
Na začiatku 18. storočia mal hrad spolu s palácom podobu, v akej ho zanechala prestavba v polovici 17. storočia. Veľmi podrobný opis stavu paláca v tomto období zanechal spis Notitia Hungariae novae historico-geographiaca Mateja Bela, ktorý sa okrem popisu vonkajšieho výzoru paláca zmieňuje aj o jeho interiéroch (napr. o maliarskej výzdobe na prvom poschodí – cyklus malieb Paula Juvenela z Augsburgu s témou apoteózy Ferdinanda II., zbrojnici v severnom krídle ako aj o obytných miestnostiach). Nový impulz stavebného vývoja hradného paláca prinieslo tzv. tereziánske obdobie.