Dejiny_Švédska
Moderné dejiny
K najčestnejším švédskym vojnovým príbehom patria humanitárne misie švédskeho diplomata Raoula Wallenberga, ktorý ako sekretár švédskej vládnej delegácie koncom roka 1944 pomohol zachrániť desiatky tisíc Židov z nacistami okupovaného Maďarska. Wallenberg zmizol v januári 1945 a pravdepodobne zomrel v sovietskom väzení v roku 1947. náhľad|Saab 37 Viggen vyrábaný v rokoch 1972-2005 Po vojne sa Švédsko rozhodlo vo svojej neutralite zotrvať. Zostalo stranou bloku studenej vojny, hoci viac prirodzene prináležalo k Západu. Nikdy nevstúpilo do NATO (a to ani po roku 1989). Neoficiálne však existovali silné väzby na Spojené štáty americké, Nemecko a severských susedov, ktorí členmi NATO boli. Na začiatku šesťdesiatych rokov boli americké jadrové ponorky vyzbrojené jadrovými raketami Polaris A-1 a boli rozmiestnené neďaleko západného pobrežia Švédska. Išlo o súčasť tajnej dohody, v ktorej USA poskytli Švédsku záruku, že vykonajú odvetný jadrový útok v prípade sovietskeho útoku na Švédsko. USA tiež poskytli významnú pomoc pri vývoji švédskych bojových lietadiel (silné švédskej letectvo bolo považované za nevyhnutné na prípadné paralyzovanie sovietskych protiponorkových lietadiel). Na oplátku švédski vedci z Kráľovského technologického inštitútu významne prispeli k zlepšeniu zameriavanie rakiet Polaris. Švédsko v 50. a 60. rokoch 20. storočia investovalo do obrany najviac po USA, Sovietskom zväze a Izraeli a vybudovalo tretie najsilnejšie vojenské letectvo na svete. Odmietlo však vyvíjať jadrové zbrane. vľavo|náhľad|Tage Erlander, 1952 Päťdesiate a šesťdesiate roky 20. storočia boli zároveň zlatým vekom švédskeho sociálneho štátu. Ich symbolom bol sociálny demokrat Tage Erlander, ktorý bol dvadsaťtri rokov nepretržite predsedom švédskej vlády (1946-1969), čo je švédsky rekord a jeden z najdlhších premierských mandátov v histórii moderných demokracií. Erlander odmietol znárodňovanie, avšak trval na budovaní silného verejného sektora, najmä verejného zdravotníctva a dôchodkového zabezpečenia. Pomohlo mu, že tak ako z prvej, aj z druhej svetovej vojny vyšlo Švédsko bohatšie, a navyše sa zviezlo na povojnovom hospodárskom boome, ktorý prežívala celá západná Európa. Švédsko tak prežilo tzv. Éru rekordov (Rekordåren), kedy hospodárstvo každým rokom rástlo pozoruhodnými skokmi. Erlanderova autorita bola neotrasiteľná, keď roku 1968 stranu naposledy viedol do volieb, získal nadpolovičnú väčšinu hlasov. Za svojho nástupcu si vyvolil Olofa Palmeho, ktorý nastúpil do čela vlády v roku 1969, avšak mieril do oveľa zložitejších časov ako jeho mentor. Rovnako ako v iných západných krajinách bola zlomovým momentom ropná kríza roku 1973, po ktorej sa aj švédska ekonomika prvýkrát od druhej svetovej vojny zakymácali. Spolu s tým klesla aj popularita sociálnych demokratov. náhľad|Na konci 60. rokov vláda prišla s tzv. Miljonprogrammet, výstavbou milióna bytov, hlavne v panelových sídliskách. Na snímke sídlisko v meste Fittja. V roku 1976 stratili sociálni demokrati prvýkrát parlamentnú väčšinu a do čela vlády sa postavil predseda Strany stredu (Centerpartiet) Thorbjörn Fälldin. Sociálni demokrati vládu uchopili znovu až v roku 1982. 28. februára 1986 bol však švédsky premiér Olof Palme zavraždený. Okolo prípadu dodnes existuje veľa pochybností a špekulácií. Vražda premiéra silno zasiahla švédsku spoločnosť, ktorá si desiatky rokov zakladala na budovaní atmosféry dôvery a otvorenosti. Naznačila, že švédska spoločnosť vstúpila do úplne inej fázy vývoja, než akou bol erlanderovský sociálny štát 50. a 60. rokov. Silná kohézia spoločnosti bola neudržateľná aj kvôli masívnej imigrácii z neeurópskych krajín, ktorú vlády spustili v 70. rokoch.