cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HK Prešov
História
Hoci organizovaná ženská hádzaná pôsobila v Prešove už skôr, zásluhou klubu TJ Lokomotíva Agrostav Prešov (vznikol v roku 1957), úspešné roky začali až po fúzii prešovských klubov Lokomotíva a ZKL v roku 1977, keď Lokomotíva Prešov sezónu predtým postúpila do najvyššej súťaže zo Slovenskej národnej ligy (druhá najvyššia hádzanárska súťaž). Následné obsadenie 6. miesta a etablovanie sa v najvyššej česko-slovenskej súťaži podnietilo klubových funkcionárov vybudovať v Prešove hádzanársku halu na ulici Nábrežná. Od roku 1986 viedol družstvo známy hádzanársky tréner Martin Gregor, s ktorým získal ZKL Prešov dva tituly ČSSR a v roku 1987 sa s ním kvalifikoval do semifinále Európskeho pohára majstrov.
Úspechy
Najvyššia česko-slovenská súťaž:
Najvyššia slovenská súťaž:
Slovenský pohár:
Jan Paroubek
Jan Paroubek (* 28. máj 1970) je český manažér, člen predstavenstva a prevádzkový riaditeľ dráhové spoločnosti RegioJet.
Životopis
Koncom osemdesiatych rokov sa stal zamestnancom Česko-slovenských štátnych dráh. Pracoval v depe koľajových vozidiel Praha, ako strojvodca na rýchlikových lokomotívach radu 150.
V roku 1994 bol prijatý na štúdium na pražskom ČVUT, ešte pred jeho dokončením prešiel v roku 2000 z DKV Praha na generálne riaditeľstvo Českých dráh. Tu pracoval na odbore koľajových vozidiel hlavne ako špecialista pre projekty v medzinárodnej doprave. Od roku 2005 pracoval na odbore koncepcie a stratégie štátne organizácie Správa železničnej dopravnej cesty. V marci 2005 sa stal spolumajiteľom a konateľom spoločnosti ŠK Slovan Bratislava, PRAHA s.r.o, v ktorej pôsobil spolu tri roky.
V septembri 2007 sa stal manažérom v spoločnosti Veolia Transport Česká republika, kde však zotrval len niekoľko mesiacov. Rozhodol sa pre návrat do Českých dráh, kde 1. februára 2008 nastúpil ako riaditeľ odboru koľajových vozidiel. K rovnakému dátumu nastúpil aj terajší generálny riaditeľ ČD Petr Žaluda. V auguste 2008 bol poverený vedením odpratávacích a nakoľajovacích prác po tragickom železničnom nešťastí v Studénke.
V januári 2009 nastúpil do spoločnosti Student Agency, o mesiac neskôr sa stal predsedom predstavenstva a prevádzkovým riaditeľom jej novozaloženej dcérskej spoločnosti RegioJet, ktorá 26. septembra 2011 začala pravidelnú osobnú dopravu na trase Praha-Havířov.
Na konci septembra 2011, štyri dni po začatí prevádzky, dal vo firme RegioJet výpoveď. Mladá Fronta Dnes citovala zdroj, podľa ktorého príčinou odchodu bola nespokojnosť s nesystémovými zásahmi vedenia a zlým systémom riadenia, čo však Paroubek na priamu otázku odmietol komentovať. 10. novembra 2011 prenikla do médií správa, že nastupuje do podobnej funkcie ku konkurenčnému dopravcovi LEO Express, kde má tiež pripraviť rozjazd linky Praha-Ostrava. Do firmy Leoša Novotného nastupuje k 1. decembru.
Avesnes-sur-Helpe (obec)
Avesnes-sur-Helpe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Avesnes-sur-Helpe má 4 991 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Pennsylvania Station
thumb|Hlavný vchod do stanice
Pennsylvania Station je železničná stanica v New Yorku. Nachádza v podzemí komplexu Pennsylvania Plaza a v strede Severovýchodného koridoru (Northeast corridor), najvyťaženejšieho komplexu železničných tratí v USA. Počet cestujúcich predstavuje 300 000 denne (Grand Central Terminal má "len" 140 000 denne), je najvyťaženejšou železničnou stanicou v Severnej Amerike. Vlastníkom stanice je spoločnosť Amtrak, ktorá zo stanice prevádzkuje diaľkovú železničnú dopravu, zatiaľ čo rýchlodráhové trate sú prevádzkované spoločnosťami Long Island Rail Road a New Jersey Transit.
Komplex zároveň obsahuje dve stanice newyorského metra a autobusový terminál.
Karl Prantl
Biografia
Karl Prantl sa narodil v rakúskom Pöttschingu v oblasti Burgenlandu (Pöttsching,, , tento názov celkom určite odkazuje na dávnu históriu miesta a kmeň Pečenehov – Bešeňovcov, ktorý mal v prvých storočiach Uhorského kráľovstva kráľom danú úlohu, strážiť jeho hranice). Prantl sám pochádzal z rakúsko-maďarskej rodiny. V rokoch 19461952 študoval maliarstvo na Akadémii výtvarných umení vo Viedni u Alberta Gütersloha. Ale viac než maliarstvo ho uchvátil kameň a stal sa sochárom.
Pennsylvania Station
Dejiny
Do začiatku 20. storočia sa železničná sieť mesta New York končila na západnom brehu rieky Hudson. Cestujúci do Manhattanu využívali trajekty. Konkurenčná spoločnosť New York Central Railroad vlastnila železnicu, ktorá prebiehala Manhattanom so začiatkom na Park Avenue a s ukončením na Grand Central Terminal na 42nd Street.
Karl Prantl
Biografia
Prvé sochy z dreva a kameňa vytvoril v zime 1950/51. V roku 1954 sa stáva členom umeleckej skupiny „Der Kreis”. Prvú výstavu mu organizuje „Neue Galerie der Stadt” v Linzi v roku 1955. Rok po svojej prvej výstave dostáva šesťmesačné štipendium k študijnému pobytu v Ríme. Osobne ho tiež, podľa jeho slov, výrazne obohatil pobyt v Grécku.
Pennsylvania Station
Tunelový komplex
Spoločnosť Pennsylvania Railroad uvažovala nad výstavbou železničného mostu, ale štát New York požadoval, aby to bol spoločný projekt s New Jersey railroads, ktorá o spoluprácu pri projekte nemala záujem. Alternatívou bol tunel pod riekou, ktorý sa začal stavať v roku 1903. Pod názvom North River Tunnels sa začal výstavba komplexu tunelov, dvoch jednosmerných pod riekou Hudson (North River Tunnels) a štyroch jednosmerných pod East River na Manhattane (East River Tunnels). Elektrifikácia tunelového komplexu bola zavŕšená v tridsiatych rokoch.
Karl Prantl
Biografia
Jeho životnou partnerkou mu bola Uta Peyrer-Prantl, ktorá sa venuje maľbe ako abstraktnému fenoménu. Mali spolu dve deti Katharinu a Sebastiana, ktoré sa tiež venujú umeniu. Sochár Karl Prantl zomrel vo veku 86 rokov v rodnom Pöttschingu. Jeho pohrebu sa zúčastnilo mnoho jeho kolegov, priateľov a známych, zo Slovenska Andrej Rudavský s dcérou Zuzanou a sochárom Dušanom Rychtárikom, prítomný bol aj rakúsky prezident Heinz Fischer.
Pennsylvania Station
Pôvodná budova
Pennsylvania Station je pomenovaná po spoločnosti Pennsylvania Railroad a tento názov má viacero železničných staníc v Spojených štátoch. Stanica bola otvorená v roku 1910 spoločnosťou Pennsylvania Railroad. Súčasná budova je ale len pozostatkom pôvodnej veľkolepej železničnej stanice, vybudovanej v štýle beaux arts, navrhnutej ateliérom McKim, Mead, and White a jedným z architektonických klenotov New Yorku. V päťdesiatych rokoch sa začalo uvažovať so zrušením nadzemných koľají a ich nahradením kancelárskymi priestormi a športovým komplexom. Búranie pôvodnej budovy sa začalo v roku 1963 a výstavba nového komplexu bola ukončená v roku 1968. Koľaje, ktoré boli pod úrovňou terénu ostali nedotknuté. Nový komplex, Pennsylvania Plaza zahŕňa Madison Square Garden. Zbúranie Pennsylvania Station pomohlo snahám o ochranu historických pamiatok v meste New York. Aj vďaka protestom verejnosti sa od podobného osudu podarilo ochrániť Grand Central Terminal.
Karl Prantl
Dielo
Aj keď sa v tvorbe Karla Prantla nájdu aj sochy z bronzu či dreva, preňho bol hlavným materiálom kameň, v ktorom vytvoril najviac zo svojich diel. Preferoval granit, žulu. Je to hornina skladajúca sa z viacerých minerálov (tal. grano – zrno) s pomerne širokým spektrom farebných variácii, čo mu veľmi vyhovovalo. Tento materiál, vďaka svojej odolnosti pred poveternostnými vplyvmi časom iba málo degraduje. Vynikajúce kamenárske skúsenosti, skombinované s citlivým prístupom k materiálu a Prantlovi veľmi blízka filozofia ďalekého východu, ale tiež cit pre prácu s farbou sa premietajú do jeho sôch. Ide väčšinou o abstraktné, minimalistické formy, vychádzajúce z jednoduchých telies priestorovej geometrie. Kvádre, valce, gule a ich vzájomné prieniky. Rytmizované valcové otvory v hmote, vždy dokonale a citlivo opracovaného materiálu. Jeho „kamene”, ako svoje sochy prosto nazýval, prekypujú nehasnúcou energiou, presahujúcou ich vonkajší rozmer. Pri pohľade na ich jednoduché tvary, je možné v nich badať megalitické menhiry, stély stojace na širokých pláňach, ktorých význam poväčšine už dnes nepoznáme. Sú však natoľko silným prvkom krajiny, že nás k sebe priťahujú a nútia sa aspoň nachvíľu zamyslieť.
Pennsylvania Station
Pôvodná budova
thumb|Pôvodná budova Pennsylvania Station v roku 1911
Karl Prantl
Dielo
Vzťah, komunikáciu sochy s okolím, autor rozvíja vždy s prihliadnutím na vertikálu či horizontálu, vychádzajúc z jeho vynikajúceho cítenia proporcií a priestoru. Vzpínajú sa nebu, prepájajú ho so zemou, sú prostriedkom meditácie. Jeho exteriérové sochy sú krajinami a krajinu samotnú dotvárajú, tak ako prastaré megality. Patria do nej, sú jej súčasťou. Mnohé Prantlove sochy majú na stranách lomu viditeľné žliabky po blokovom odvŕtavaní, vyťažení. On ich priznáva, priznáva túto surovosť, ktorú rešpektuje ako stopu, ktorá sa do kameňa zapísala po tom, ako naň pôsobila sila, ktorá ho vylomila. Sú ako záseky na štíte udatného bojovníka. Prečo by teda mali byť odstránené, alebo skryté? Surový vzhľad vylomeného bloku súznie spolu s jemným, živým povrchom opracovaným do podoby hrbolkov. Tie pôsobia značne zoomorfne. Tvoria ho zhluky výstupkov, viditeľné tak ako čnejúce sa stavce chrbtice. Sú to krajiny, zakryté snehom, časti živého tela. Často ich reťazec prechádza do viacerých strán sochy a dookola ju obopína ako povraz. Prantl sa dokázal dokonale zžiť s materiálom. Opracovávaný kameň sa stal jeho súčasťou, dokonale k nemu priľnul. Vedel presne čo potrebuje vidieť a cítiť. Preto, jeho diela pôsobia tak elegantne, nerušivo, sú to predsa jeho meditácie. Kameňmi vyjadroval svoj vnútorný svet. Snažil sa o prepojenie hmoty a ducha. Vzpínajú sa k nebu alebo ležia v horizonte s obzorom ako obrazy človeka. Po istom čase si príroda začne brať svoje kamene naspäť, začnú zarastať machom, na svojom povrchu získajú patinu času, to je ten najkrajší stav, v akom môže socha v krajine byť. Objímaná prírodou. Znovu prijatá.
Sochársky rukopis Karla Prantla je natoľko osobitý a originálny, že ho nie je ťažké rozpoznať. Nič povrchne nekopíruje, nesnaží sa byť prispôsobivý, pracuje priamo a myšlienka byť rovnaká, predsa u každého človeka zrodí sa vždy odlišná. Jeho minimalistické kamenné hranoly majú mäkko modelované napätie plôch. Sochu rieši v detailoch, ale tie nikdy nehrajú len svoju vlastnú hru, sú plnovýznamovými súčasťami bloku kameňa, na ktorom sa objavujú. Veľké minimalistické „kamene” sú zjemnené mäkkou oblou štruktúrou. Na plastickom povrchu sa zachytáva svetlo a tieň, slnečné lúče oživujú ich povrch. Karl Prantl bol hlboko veriaci kresťan. Mnohé jeho „meditačné kamene” sú naplnené náboženskou symbolikou. Ruženec, oltár, kríž. Pri pohľade na jeho horizontálne orientované diela symbolikou kresťanstva, sa sochy menia na protoltáre – obetné stoly v krajine, obtočené pulzujúcim ružencom v radoch oblých výstupkov. Vytvoril niekoľko súborov diel s témou „Krížovej cesty”, najznámejšou je Norimberská, do ktorej sú zakomponované kamene opracované väzňami z koncentračných táborov. Je výnimočná tým, že je určená na dotyk nôh, k priamemu vnímaniu, fyzickému a duchovnému zároveň.
Ateliér v Pötschingu
Za zmienku stojí vlastný ateliér Karla Prantla, ktorý je architektonicky zaujímavo riešený a zasadený do prostredia. Jednoduchý hranol, v troch štvrtinách jeho hmoty voľne visiaci nad rovnou plochou, osadený na začiatku dlhého pozemku, ktorý Prantlova rodina vlastní od čias cisárovnej Márie Terézie. Po celej dĺžke pozemku sú rozmiestnené kamenné sochy, komponované naň autorom. Dnes sa v ateliéri nachádza Prantlovo múzeum. Aj keď pomerne nedávno prebehlo niekoľko jeho veľkých výstav, je u nás známy len malej skupine odbornej verejnosti. Možno je to čiastočne z dôvodu, že tento vynikajúci rakúsky autor, bezpochyby patriaci medzi velikánov svetového sochárstva, ešte len čaká na svoju obsiahlejšiu monografiu, ktorá by ho predstavila širšej odbornej verejnosti.
Insígnie prezidenta Turecka
Insígnie prezidenta Turecka (po turecky Türkiye Cumhuriyeti Cumhurbaşkanlığı Forsu) sú oficiálne insígnie prezidenta Tureckej republiky.
Tvorí ich veľká centrálná šestnásťcípa hviezda (Slnko, symbolizujúce Turecko) obklopená šestnástimi hviezdami symbolizujúcimi „šestnásť veľkých tureckých štátov“ (turecky: 16 Büyük Türk Devleti), ktorých sa Turecko považuje za dediča. 240px|thumb|Prezidentská pečať Tureckej Republiky
Prezidentská pečať
240px|thumb|Prezidentská vlajka Tureckej Republiky
Právny základ
Použitie, výroba a vzhľad vlajky sú upravené zákonom 2893 zo dňa 22. októbra 1983 a sú regulované ministerskou vyhláškou č. 85/9034 zo dňa 25. januára 1985.
Použitie
Vlajka sa používa:
Pri prejavoch prezidenta býva umiestnená na prednej strane kresla. Štandarda je letecky prevážaná deň a noc.
Stíhanie
Podľa článku 300 tureckého trestného zákonníku je urážka tureckej vlajky trestná:
Kto tureckú vlajku pretrhol, spálil alebo iným spôsobom verejne urazil, bude potrestaný odňatím slobody na jeden až tri roky.
„Šestnásť veľkých tureckých štátov“ symbolizovaných slnečnými lúčmi a hviezdami insígnií:
Poznámky
<references group="pozn."/>
Císařský ostrov
História
Ostrov bol darovaný českými stavmi do osobného majetku Rudolfovi II. Predtým patril k majetkovému príslušenstvu úradu najvyššieho kastelána pražského. Na dnešnej ploche ostrova ležala aj časť Královskej odbory (bolo to dané kľukatiacimi sa meandrami Vltavy). Vplyvom povodní sa tvárnosť riečnej nivy menila (napr. V 18. storočí rozdeľovalo ostrov naprieč ešte jedno riečne rameno.)
Riečisko Vltavy v tejto oblasti bolo v rokoch 1899-1902 významne ovplyvnené výstavbou plavebného kanála a vzdúvadla Podbaba. Kanál je dlhý 2,8 km a vo svojej hornej časti odrezal sady patriace ku Královskej obore. Prerušil pôvodné riečne rameno, tečúce k cisářskému mlynu. To bolo z veľkej časti zasypané, jeho torzom zachovaným do dneška je tzv. Malá říčka.
Pôvodná čistiaca stanica v Bubenči (dokončená v roku 1905, dnes múzeum) tu umiestnila kalojemy. Roku 1967 bola na ostrove spustená moderná Ústredná čistiareň odpadových vôd.
Popis
Na ostrov vedú tri mosty a lávka. Najpoužívanejší most, ktorý spája Císařský ostrov s Královskou oborou, bol v roku 2006 zbúraný a nahradený širším a vyšším.
Po pravej strane Císařského ostrova sa nachádza zrejme posledný prírodný úsek koryta Vltavy v Prahe s perejami. Po povodniach v roku 2002 boli zničené Záhradkárska osada, psie cvičisko, nekryté jazdecké závodisko a veľká časť cenných vyrastených stromov. Známy pražský jazdecký areál bol po katastrofálnych povodniach v roku 2002 novo vybudovaný vrátane konských stajní a krytej i vonkajšej jazdiarne. V júni 2013 celý areál opäť ťažko poškodila katastrofálna povodeň. Dňa 9. 6. 2013 po veľkej búrke nad Prahou došlo k tomu, že si Vltava uprostred ostrova vytvorila úplne nové riečne koryto, ostrov tak rozdelila na dve časti. Voda v novom koryte ohrozovala budovu čistiarne odpadových vôd, zasahovali ženijné jednotky armády.
V blízkej budúcnosti by sa mala zmodernizovať a dostavať Ústredná čistiareň odpadových vôd, aby vyhovela normám Európskej únie na obsah dusíka vo vypúšťanej vode. Podľa informácií z roku 2007 by prírodný charakter ostrova nemal byť narušený výškovými budovami. V júli 2013 Rada hlavného mesta Prahy schválila výstavbu novej vodnej linky s nákladmi 5,8 miliardy korún bez DPH. Stavba by mala byť dokončená do konca roka 2017, inak budú Prahe hroziť pokuty (normy vyžadovali splnenie limitov pre obsah dusíkatých látok v odpadových vodách už od roku 2011, ale mesto si vyjednalo výnimku).
Zoznam zvolených senátorov za Slovensko v parlamentných voľbách v roku 1925
náhľad|Zasadací poriadok senátu z roku 1926 Vo voľbách do Národného zhromaždenia republiky Česko-slovenskej v roku 1925, ktoré sa konali 15. novembra 1925, bolo v rámci štyroch slovenských volebných obvodov zvolených 28 senátorov. 2 mandáty, ktoré podľa zákona mali byť ešte určené pre slovenské volebné obvody, sa v rámci II. a III. skrutínia rozdelili v českých volebných krajoch.
Manažérska rola
Manažérská rola je pojem z oblasti manažmentu. Zo sociologického hľadiska je rola manažéra funkcia, v ktorej manažér pôsobí vo vzťahu k iným ľuďom. Z hľadiska manažmentu roly vyjadrujú špecifické formy správania, ktoré sú potrebné na vykonávanie úlohy daného pracovného miesta alebo práce. Manažérske roly existujú vo vzťahu k podriadeným, nadriadeným, ku spolupracovníkom, majiteľom a zákazníkom. Delia sa na: Každý manažér zastáva tri roly, sú nimi vedúci, podriadený a spolupracovník, základná rola každého manažéra spočíva v pomoci skupine spolupracovníkov splniť určitú úlohu, udržať skupinu ako celok a zaistiť, aby všetci spolupracovníci prispeli k riešeniu úloh podľa svojích schopností a možností.
Manažérske roly podľa Mintzberga
Najznámejšiu a najcitovanejšiu charakteristiku rolí zaviedol v roku 1973 Henry Mintzberg, profesor riadenia na McGillovej univerzite v Montreale.
Stavebný odpad
náhľad|Stavebný odpad Stavebné odpady a odpady z demolácie sú odpady, ktoré vznikajú v dôsledku uskutočňovania stavebných prác, zabezpečovacích prác, udržiavacích prác, alebo úprave (rekonštrukcii) a odstraňovaní (demolácii) stavieb. Tieto materiály sú zvyčajne ťažké materiály používané vo veľkých objemoch ako je betón, oceľ, drevo, asfalt a sadra. Stavebný odpad veľmi často obsahuje malé množstvo nebezpečných materiálov ako napríklad žiarovky, batérie a iné elektrické zariadenia, ktoré si vyžadujú likvidáciu iným spôsobom ako väčšina stavebného odpadu.
Stavebný odpad má taktiež dôležitý podiel na celkovom množstve odpadov v spoločnosti. Podľa odhadov pripadá na jedného obyvateľa približne 0,6 až 1,0 ton stavebného odpadu.
Rozdelenie stavebného odpadu
Rozdelenie je na základe vyhlášky MŽP SR č. 284/2001 Z.z a MŽP ČR č. 381/2001 o stavebnom odpade a odpade z demolácii:
Drobný stavebný odpad
náhľad|Drobný stavebný odpad Drobný stavebný odpad je odpad zo stavebných prác, na ktorý nie je potrebné stavebné povolenie alebo ohlásenie stavby. Zaraďujeme sem drobné úlomky zo zmesi betónu, tehál, obkladačiek, dlaždíc, keramiky, vrátane keramických zariaďovacích predmetov (umývadlá, toalety), zvyšky zeminy a kameniva, stavebné materiály obsahujúce škvaru, pórobetón a pod. Do tejto skupiny odpadu nepatrí stavebný odpad s obsahom nebezpečných látok (azbest, ortuť, PCB). Drobný stavebný odpad definuje § 80 ods. 5 zákona č. 79/2015 Z. z.
Recyklácia stavebného odpadu
Za recyklovateľný odpad možno považovať všetko, čo sa dá zo vzniknutého stavebného odpadu využiť. V súčasnosti funguje viacero liniek na spracovanie odpadov zo stavebníctva. Je možné recyklovať mnohé prvky stavebného odpadu, napríklad sutinu možno rozdrviť a znovu použiť v stavebných projektoch. Recyklované materiály vznikajú vhodnou kombináciou drvenia a trenia na frakcie s ohľadom na maximálne využitie v stavebnej výrobe.
Recyklát je výrobok, ktorý vznikol v procese spracovania stavebného odpadu. Až pretriedením podrveného stavebného odpadu vzniká kvalitný recyklát. Kvalitu recyklátov ovplyvňuje nielen samotná technológia, ale aj organizácia práce a celkový logistický systém chodu recyklačného zariadenia. Vhodnosť recyklátov na nové použitie v stavebníctve sa overuje pravidelným vykonávaním akreditovaných skúšok akreditovaným skúšobným laboratóriom, z hľadiska ochrany životného prostredia, ako aj z hľadiska ich použitia. Jednotlivé druhy recyklovaných materiálov sú plnohodnotnou cenovo výhodnou náhradou prírodných materiálov a majú široké uplatnenie – či už ako zásypové materiály, pri budovaní komunikácií, spevnených plôch, lesných ciest, protihlukových valov, úpravách terénu a pod.
Zemina
Zvyčajne ide o prebytočnú zeminu z výkopov. Najčastejšie sú v nej zastúpené prírodné materiály – piesok, štrk, íl, hlina, kamene, skaly. Ak tieto materiály nie sú znečistené, dajú sa ďalej využiť ako klasický materiál získaný ťažbou. V prípade, že je zemina znečistená škodlivinami,  je potrebné s ňou nakladať ako s nebezpečným odpadom.
Stavebná sutina a zmiešaný stavebný minerálny odpad
Predstavuje najväčšie percento spracovaného odpadu a zároveň širokú zmes stavebných látok. Významnú časť tvoria látky, ktoré majú schopnosť spájať iné sypké alebo kusové materiály a vytvárať pevný materiál, čiže hliny, asfalty, malty a pod. Zmiešaný stavebný odpad, ktorý vzniká pri rekonštrukciách alebo demoláciách objektov, je z hľadiska výroby recyklátov nevyhnutné dotriediť na ďalšie využitie vzniknutej suroviny v stavebnom priemysle. Drvený zmiešaný stavebný minerálny odpad sa môže použiť pri spevňovaní hrádzí, stavbe miestnych komunikácii, na zásypy a vyrovnávanie terénov a pod.
Tehly
Ich drvením je možné vyrábať tehlový recyklát, ktorý sa používa do cementových mált alebo na úpravy nestmelených povrchov vzoriek. Zmesový tehlový recyklát má veľmi dobré úžitkové vlastnosti. Tehlový recyklát so zrnitosťou do približne 80 mm frakcie 0 – 16 mm a 32 – 80 mm možno využiť na výrobu tehlobetónu.
Odpady z demolácie ciest
Tieto odpady zahŕňajú napríklad asfalt, vzniká pri rekonštrukcii samotných komunikácií, rekonštrukciách a budovaní inžinierskych sietí pod vozovkami, likvidácií starých ciest a pod. Pri týchto činnostiach vznikajú dve skupiny odpadov a to z vrchnej vrstvy tvorenej prevažne živičných krytom a spodných vrstiev tvorených betónom. Je možné využiť živičné zmesi najmä pri výrobe novej zmesi v obaľovacích súpravách.
Betón
Odpadový betón sa získava pri búraní betónového krytu ciest, výstavbe ciest, realizácii výkopov pre rozvody, pri demoláciách a pod. Betónový recyklát je možné znovu využiť ako výplň do betónov, náhradu prírodného kameniva alebo ako podkladový betón do vzoriek, ako ochrannú vrstvu cestných komunikácii alebo železničných podložiek a pod. Naopak prebytočný a zvyškový betón je obťažným odpadom, ktorý pokiaľ sa nespracuje, stvrdne a jeho likvidácia sa stáva príťažou. Betónový recyklát je vhodný ako náhrada za kamenivo pri výrobe betónov nižších tried, kde sa nekladú vysoké nároky na jeho kvalitu.
Likvidácia a vplyv stavebného odpadu na životné prostredie
S uvážením všetkých frakcií stavebného odpadu je možné konštatovať, že opätovné využitie je reálne u takmer 90% stavebného odpadového materiálu. Napriek tomu sa v súčasnosti využíva len veľmi malá časť. Je nevyhnutné koncentrovať príslušné opatrenia, na predchádzanie a redukciu samotnej produkcie stavebného odpadu a na kontrolu jeho škodlivosti. náhľad|Kompaktor na vrchu skládky Niektoré určité zložky stavebného odpadu, ako napríklad sadrokartón, sú po uložení na skládku nebezpečné. Sadrokartón sa rozkladá na skládkach a uvoľňuje toxický plyn, sírovodík. Tradičným spôsobom likvidácie stavebného odpadu je jeho odosielanie na skládky. Odosielanie odpadu priamo na skládku spôsobuje veľa problémov:
Obmedzením vzniku odpadov, vrátane aj stavebného odpadu a ich lepšie využitie prostredníctvom recyklačných technológií, má za následok významné skutočnosti. Prvou skutočnosťou je ekologický prínos - recykláciou odpadov sa podstatne obmedzuje záťaž prostredia odpadmi a znižuje sa čerpanie prírodných zdrojov. Druhou pozitívnou skutočnosťou je ekonomický prínos - znižujú sa výrobné náklady na zabezpečenie prvotných surovinových zdrojov, šetria sa spracovateľské náklady a obmedzuje sa aj spotreba energie.
Európska únia
V Európskej únii sa v súčasnosti kladie veľký dôraz na recykláciu stavebných materiálov. V protokole EÚ o nakladaní s odpadom zo stavebného a demolačného odpadu z roku 2016 zdôrazňujú výhody recyklácie nad rámec finančných ziskov, ako je vytváranie pracovných miest a obmedzenie skládkovania.
Európska únia navrhuje použitie zdanenia na zníženie ekonomickej výhody skládok, aby sa vytvorila situácia, v ktorej sa recyklácia stane rozumnou voľbou z finančného hľadiska. Zahŕňa sa však skutočnosť, že daň by sa mala vzťahovať iba na recyklovateľné odpadové materiály. Zdaňovanie skládok je najúčinnejšie v Belgicku, Dánsku a Rakúsku, ktoré od zavedenia dane znížili objem skládkovania o viac ako 30%. Dánsko úspešne znížilo využívanie skládok o viac ako 80% a dosiahlo mieru recyklácie nad 60%. V Spojenom kráľovstve musia všetci pracovníci vykonávajúci stavebníctvo alebo likvidáciu stavebného odpadu zo zákona pracovať pre firmu registrovanú v CIS.
Slovensko
V recyklácii stavebného odpadu patrí Slovensko na predposlednom mieste v Európe. Na stavbách sa recykluje alebo znovu použije len niečo cez polovicu odpadov, čo je hlboko pod EÚ priemerom, ktorý je 82,2%. Úroveň recyklácie odpadu zo stavieb na Slovensku dokonca za posledné roky poklesla, preto môžeme očakávať reformu. Keďže Slovensko je dlhodobo na chvoste v miere recyklácie stavebných odpadov, hlavným cieľom zákona je zvýšiť potenciál obehovej ekonomiky v oblasti stavebného odpadu a sektoru stavebníctva.
Ministerstvo životného prostredia SR predložilo do legislatívneho konania novelu zákona o odpadoch. Novela počíta s opätovným použitím stavebného odpadu z demolácie ako náhradu za iné materiály, pričom cieľom je, aby sa aspoň 70% takéhoto odpadu opätovne použilo. Platiť by mala od 30. júna 2022.
Saint-Pierre-de-Mésage
Saint-Pierre-de-Mésage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Majstrovstvá Ázie v hokejbale 2016
Majstrovstvá Ázie v hokejbale 2016 bol prvý turnaj majstrovstiev Ázie v hokejbale, ktoré organizuje Medzinárodná hokejbalová federácia (ISBHF). Konal sa v dňoch od 9.12. novembra 2016 v Hongkongu, za účasti 6 mužských tímov. Zápasy sa odohrali v aréne YMCA King's park Centenary Centre. Víťazom sa stala 🇰🇷, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácim 🇭🇰.
Cyklohexán
Cyklohexán je cykloalkán, ktorý má šesť atómov uhlíka. Je to nepolárna berzfarebná horľavá tekutina, ktorá má charakteristickú vôňu detergentu, ktorá pripomína čistiace prípravky (v ktorých sa niekedy používa). Z cyklohexánu sa vyrába kyselina adipová a kaprolaktám, ktoré sa používajú ako prekurzory pri výrobe nylonu.
Cyklohexyl (C6H11–) je alkylová skupina, ktorá je odvodená od cyklohexánu, a niekedy sa skracuje ako Cy.
Aktuálny proces
Priemyselne sa cyklohexán vyrába hydrogenáciou benzénu v pritomnosti Raneyho niklu ako katalyzátoru. Výroba cyklohexánu predstavuje asi 11,4 % svetovej spotreby benzénu. Táto reakcia je silne exotermická, jej entalpia je ΔH(500 K) = -216,37 kJ/mol. Dehydrogenácia prebieha rýchlo nad 300 °C, čo poukazuje na výhodnú entropiu tejto reakcie.
V minulosti
Na rozdiel od benzénu sa cyklohexán nenachádza v prírodných materiáloch ako je uhlie. Z tohto dôvodu si výskumníci syntetizovali cyklohexán lokálne.
Nepodarené pokusy
Cyklohexán však vrie pti teplote o 10 °C vyššej než hexahydrobenzén alebo hexanaftén, ktoré izolovali Baeyer a Markovnikov, napriek tomu, že použili ten istý postup. Túto záhadu rozlúštili v roku 1895 Markovnikov, N. M. Kishner a Nikolay Zelinsky, kedy zistili, že "hexahydrobenzén" a "hexanaftén" sú v skutočnosti metylcyklopentán, ktorý vzniká neočakávaným prešmykom.
Úspešné pokusy
V roku 1894 Baeyer syntetizoval cyklohexán pomocou ketonizácie kyseliny pimelovej, ktorú následne niekoľkokrát redukoval:
V tom istom roku pripravili E. Haworth a W. H. Perkin Jr. (1860–1929) cyklohexán pomocou Wurtzovej reakcie z 1,6-dibrómhexánu:
Reakcie a použitie
Aj keď cyklohexán je relatívne nereaktívny, podstupuje katalytickú oxidáciu za vzniku cyklohexanónu a cyklohexanolu. Zmes týchto dvoch látok je vstupným materiálov používaným na syntézu kyseliny adipovej a kaprolaktámu, ktoré sa používajú pri výrobe nylonu. Ročne sa vyrobí niekoľko miliónov kilogramov cyklohexanónu a cyklohexanónu.
Cyklohexán sa používa ako rozpúšťadlo. Niekedy sa používa ako nepolárny organický solvent, aj keď n-hexán sa používa častejšie. Často sa používa ako rozpúšťadlo pri rekryštalizácii, keďže sa mnohé organické látky dobre rozpúšťajú v teplom cyklohexáne, ale sú málo rozpustné pri nízkych replotách.
Konformácia
Šesťuhlíkový cyklus cyklohexánu netvorí tvar pravidelného šesťuholníka. Konformácia plochého 2D planárneho šesťuholníka má výrazné uhlové pnutie, pretože jeho väzby nemajú 109,5°. Torzné pnutie, dané odpudzovaním nevhodne usporiadaných skupín, by takisto nebolo malé, pretože všetky väzby by boli v zákrytovej konformácii. Aby sa toto torzné pnutie znížilo, cyklohexán sa vyskytuje v usporiadaní nazývanom stoličková konformácia (alebo len stolička), ktorá sa pri izbovej teploty rýchlo mení, teda dochádza k preklápaniu kruhu.
stred|náhľad|600x600bod|Preklápanie kruhu cyklohexánu.
náhľad|350x350bod|Graf energie jednotlivých konformácii cyklohexánu. A: stolička, B: skrížená vanička, C: vanička, D: polostolička. Počas preklopenia existujú tri ďalšie konformácie:
Stolička a skrížená vanička predstavujú energetické lokálne minimá preklápania kruhu, takže sú to konforméry. Polostolička a vanička predstavujú energetické lokálne maximá.
stred|náhľad|400x400bod|Proces preklopenia kruhu cyklohexánu prebieha cez niekoľko konformácií.
Hermann Sachse bol prvý, kto predpovedal stoličkovú konformáciu ako najstabilnejšiu štruktúru cyklohexánu, a to v roku 1890. Táto predstava bola prijatá až neskôr, väčšie uznanie sa jej dostalo až po 30 rokoch a všeobcene bola uznaná až v roku 1950. Táto konformácia umožňuje väzbový uhol 109,5° pre všetky uhlíkové atómy. Polovica atómov vodíka sa nachádza v rovine kruhu (táto orientácia sa nazýva ekvatoriálna) a polovica je kolmá na rovinu kruhu (axiálna poloha). Vaničková konformácia je takisto stabilná, ale pri izbovej teplote sa rýchlo mení na stoličkovú konformáciu a zase naspäť. Ak má cyklohexán naviazaný jeden objemný substituent, tento substituent bude pravdepodobne preferovať ekvatoriálne usporiadanie, pretože toto geometrické usporiadanie je o niečo stabilnejšie.
Cyklohexán má najmenšie pnutie (čo sa týka väzbového uhla i torzného pnutia) spomedzi cykloalkánov, jeho hodnota je takmer nulová, a preto sa jeho pnutie často označuje ako 0 pri porovnaní pnutia s inými cykloalkánmi.
Pevné fázy
Cyklohexán má dve kryštálové fázy. Fáza I, stabilná pri vyšších teplotách 186-280 K, je plastický kryštál, čo znamená, že jeho molekuly majú istú rotačnú voľnosť. Fáza II, stabilná pri nízkych teplotách (pod 186 K) je usporiadaná. Existujú ešte dve metastabilné fázy, III a IV, ktoré boli získané pri tlakoch nad 30 MPa, pričom fáza IV sa vyskytuje len u deuterovaného cyklohexánu (použitie tlaku zvyšuje hodnoty všetkých teplôt fázových prechodov).
Z ukazuje počet molekúl v základnej bunke. Vektory základnej bunky, a, b, a c, boli merané pri teplote T a tlaku P.
Substitučná šifra
V kryptografii je substitučná šifra spôsob šifrovania, pri ktorom sú jednotky otvoreného textu nahradené zašifrovým textom definovaným spôsobom pomocou kľúča; "jednotky" môžu byť jednotlivé písmená (najbežnejšie), dvojice písmen, trojice písmen, zmesi vyššie uvedených písmen atď. Prijímač dešifruje text vykonaním procesu inverznej substitúcie, aby extrahoval pôvodnú správu.
Substitučné šifry možno porovnať s transpozičnými šiframi. V transpozičnej šifre sú jednotky otvoreného textu preusporiadané v inom a zvyčajne dosť zložitom poradí, ale samotné jednotky zostávajú nezmenené. V substitučnej šifre sú jednotky otvoreného textu v zašifrovanom texte zachované v rovnakom poradí, ale samotné jednotky sú pozmenené.
Existuje množstvo rôznych typov substitučných šifier. Ak šifra pracuje s jednotlivými písmenami, nazýva sa to jednoduchá substitučná šifra ; šifra, ktorá pracuje s väčšími skupinami písmen, sa nazýva polygrafická. Monoalfabetická šifra používa pevnú substitúciu v celej správe, zatiaľ čo polyalfabetická šifra používa množstvo substitúcií na rôznych pozíciách v správe, kde je jednotka z otvoreného textu mapovaná na jednu z niekoľkých možností v šifrovanom texte a naopak.
Jednoduchá substitúcia
náhľad|[[ROT13 je Ceźarova šifra, typ substitučnej šifry. V ROT13 sa abeceda otáča o 13 krokov]] Samostatné nahrádzanie jednotlivých písmen – jednoduchá substitúcia – možno demonštrovať napísaním abecedy v určitom poradí, aby reprezentovalo nahradenie. Toto sa nazýva substitučná abeceda. Šifrovacia abeceda môže byť posunutá alebo obrátená (vytvorením Cézarovej a Atbashovej šifry, v tomto poradí) alebo zakódovaná zložitejším spôsobom, v takom prípade sa nazýva zmiešaná abeceda alebo pomätená abeceda. Tradične môžu byť zmiešané abecedy vytvorené tak, že najskôr napíšete kľúčové slovo, odstránite z neho opakované písmená a potom napíšete všetky zostávajúce písmená v abecede v obvyklom poradí.
Použitím tohto systému nám kľúčové slovo "zebras“ dáva tieto abecedy: Správu
zašifrujeme ako
Šifrovaný text sa zvyčajne píše v blokoch určitej dĺžky, pričom sa vynecháva interpunkcia a medzery; robí sa to s cieľom zakryť konce slov otvoreného textu a zabrániť chybám pri prenose. Tieto bloky sa nazývajú „skupiny“ a niekedy sa ako dodatočná kontrola uvádza „počet skupín“. Často sa používajú päťpísmenové skupiny, ktoré pochádzajú z obdobia, keď sa správy prenášali telegrafom :
alt=An example pigpen message|320x320bod|Príklad správy z prasiatka
Takéto vlastnosti však nerobia veľký rozdiel v bezpečnosti schémy – prinajmenšom je možné akúkoľvek skupinu zvláštnych symbolov prepísať späť do abecedy AZ a zaobchádzať s nimi ako zvyčajne.
Zabezpečenie pre jednoduché substitučné šifry
Hoci tradičná metóda kľúčových slov na vytvorenie zmiešanej substitučnej abecedy je jednoduchá, vážnou nevýhodou je, že posledné písmená abecedy (ktoré sú väčšinou nízkofrekvenčné) majú tendenciu zostať na konci. Silnejším spôsobom konštrukcie zmiešanej abecedy je vygenerovať substitučnú abecedu úplne náhodne.
Hoci počet možných substitučných abecied je veľmi veľký (26! ≈ 2 88,4 alebo asi 88 bitov), táto šifra nie je príliš silná a ľahko sa prelomí. Za predpokladu, že správa má primeranú dĺžku, môže kryptoanalytik odvodiť pravdepodobný význam najbežnejších symbolov analýzou frekvenčného rozloženia šifrovaného textu. To umožňuje vytváranie čiastkových slov, ktoré je možné predbežne vyplniť, čím sa postupne rozširuje (čiastočné) riešenie. V niektorých prípadoch môžu byť základné slová určené aj zo vzoru ich písmen; napríklad attract, osseous a slová s týmito dvoma koreňmi sú jediné bežné anglické slová so vzorom ABBCADB. Mnoho ľudí rieši takéto šifry rekreačne, ako napríklad kryptogramové hádanky v novinách.
Podľa unicitnej vzdialenosti angličtiny je na prelomenie jednoduchej substitúcie zmiešanej abecedy potrebných 27,6 písmen šifrovaného textu. V praxi je zvyčajne potrebných asi 50 písmen, aj keď niektoré správy je možné rozložiť na menej, ak sa nájdu neobvyklé vzory. V iných prípadoch môže byť otvorený text vymyslený tak, že má takmer plochú distribúciu frekvencií a kryptoanalytik bude potom vyžadovať oveľa dlhší otvorený text.
Nomenklátor
náhľad|Falošná nomenklačná správa použitá v [[Babingtonský pozemok|Babingtonovom sprisahaní]] Jedným z kedysi bežných variantov substitučnej šifry je nomenklátor. Táto šifra, pomenovaná po verejnom činiteľovi, ktorý oznámoval tituly hosťujúcich hodnostárov, používa malý kódový hárok obsahujúci tabuľky na nahradenie písmen, slabík a slov, niekedy homofónne, ktoré zvyčajne premieňajú symboly na čísla. Pôvodne bola časť kódu obmedzená na mená dôležitých ľudí, odtiaľ pochádza názov šifry; v neskorších rokoch pokrýval aj mnohé bežné slová a názvy miest. Symboly pre celé slová ( kódové slová v modernom jazyku) a písmená (v modernom jazyku šifra ) neboli v zašifrovanom texte rozlíšené. Jednou z nich bola Rossignolova veľká šifra, ktorú používal Ľudovít XIV.
Napriek tomu neboli všetky nomenklátory porušené; v súčasnosti zostáva kryptoanalýza archivovaných šifrových textov plodnou oblasťou historického výskumu.
Homofónna substitúcia
náhľad|Tabuľka kódov francúzskeho nomenklátora Prvým pokusom o zvýšenie náročnosti útokov frekvenčnej analýzy na substitučné šifry bolo zamaskovať frekvencie písmen v otvorenom texte homofóniou. V týchto šifrách sa písmená otvoreného textu mapujú na viac ako jeden symbol šifrovaného textu. Symboly otvoreného textu s najvyššou frekvenciou majú zvyčajne viac ekvivalentov ako písmená s nižšou frekvenciou. Týmto spôsobom je frekvenčné rozdelenie sploštené, čo sťažuje analýzu.
Keďže v abecede zašifrovaného textu bude potrebných viac ako 26 znakov, na vynájdenie väčších abecied sa používajú rôzne riešenia. Najjednoduchšie je použiť numerickú substitúciu abecedy (každému písmenu z pôvodnej abecedy priradíme jedno alebo viac dvociferných čísel). Ďalšia metóda pozostáva z jednoduchých variácií existujúcej abecedy; veľké, malé, hore nohami atď. Viac umelecky, aj keď nie nevyhnutne bezpečnejšie, niektoré homofónne šifry využívali úplne vymyslené abecedy fantazijných symbolov.
Knižná šifra je typom homofónnej šifry, jedným z príkladov sú Bealeove šifry. Toto je príbeh zakopaného pokladu, ktorý bol opísaný v rokoch 1819-21 pomocou zašifrovaného textu, ktorý bol kľúčom k Deklarácii nezávislosti. Každý znak šifrového textu bol reprezentovaný číslom. Číslo sa určilo tak, že sa vzal znak otvoreného textu a našlo sa slovo v Deklarácii nezávislosti, ktoré začínalo týmto znakom, a použila sa číselná pozícia tohto slova v Deklarácii nezávislosti ako zašifrovaná forma tohto listu. Keďže veľa slov v Deklarácii nezávislosti začína rovnakým písmenom, zašifrovanie tohto znaku môže byť ktorékoľvek z čísel spojených so slovami v Deklarácii nezávislosti, ktoré začínajú týmto písmenom. Dešifrovanie zašifrovaného textového znaku X (čo je číslo) je také jednoduché, ako vyhľadať X-té slovo Deklarácie nezávislosti a použiť prvé písmeno tohto slova ako dešifrovaný znak.
Francesco I. Gonzaga, vojvoda z Mantovy, použil prvý známy príklad homofónnej substitučnej šifry v roku 1401 na korešpondenciu s jednou Simone de Crema.
Polyalfabetická substitúcia
Dielo Al-Qalqashandiho (1355-1418), založené na skoršom diele Ibn al-Durayhima (1312-1359), obsahovalo prvú publikovanú diskusiu o substitučných a transpozíčných šifrách, ako aj prvý opis polyalfabetickej šifry, v ktorej je každému písmenu otvoreného textu priradených viac možností nahradenia. . Polyalfabetické substitučné šifry neskôr opísal v roku 1467 Leone Battista Alberti vo forme diskov. Johannes Trithemius vo svojej knihe Steganographia (staroveká gréčtina pre „skryté písmo“) predstavil teraz štandardnejšiu formu tably. Sofistikovanejšiu verziu používajúcu zmiešané abecedy opísal v roku 1563 Giovanni Battista della Porta vo svojej knihe De Furtivis Literarum Notis (v latinčine „O skrytých znakoch v písaní“).
V polyalfabetickej šifre sa používajú viaceré šifrovacie abecedy. Na uľahčenie šifrovania sú všetky abecedy zvyčajne napísané vo veľkej tabuľke, tradične nazývanej tabla (tableau). Tabla je zvyčajne veľká 26 × 26 písmen, takže je k dispozícii 26 plných abecied zašifrového textu. Spôsob vyplnenia tably a výber abecedy, ktorá sa použije ako ďalšia, definuje konkrétnu polyalfabetickú šifru. Všetky takéto šifry sa dajú ľahšie prelomiť, ako sa kedysi myslelo, pretože substitučné abecedy sa opakujú pre dostatočne veľké otvorené texty.
Jeden z najpopulárnejších bol spôsob Blaisea de Vigenère. Prvýkrát publikovaný v roku 1585 bol považovaný za neprelomiteľný až do roku 1863 a skutočne sa bežne nazýval le chiffre indéchiffrable ( francúzsky „nerozlúštiteľná šifra“).
Vo Vigenèrovej šifre je prvý riadok tably vyplnený kópiou abecedy otvoreného textu a následné riadky sú jednoducho posunuté o jedno miesto doľava. (Takéto jednoduchá tabla sa nazýva tabula recta a matematicky zodpovedá pridaniu otvoreného textu a kľúčových písmen, modulo 26. ) Kľúčové slovo sa potom použije na výber abecedy zašifrovaného textu, ktorá sa má použiť. Postupne sa použije každé písmeno kľúčového slova a potom sa znova zopakujú od začiatku. Ak je teda kľúčové slovo „CAT“, prvé písmeno otvoreného textu sa zašifruje pod abecedou „C“, druhé pod „A“, tretie pod „T“, štvrté pod „C“ atď. V praxi boli Vigenèrove heslá frázy dlhé niekoľko slov.
V roku 1863 Friedrich Kasiski publikoval metódu (pravdepodobne tajne a nezávisle objavenú pred Krymskou vojnou Charlesom Babbageom ), ktorá umožnila vypočítať dĺžku kľúčového slova vo Vigenèrovej zašifrovanej správe. Akonáhle to bolo urobené, písmená zašifrovaného textu, ktoré boli zašifrované v rovnakej abecede, mohli byť vyberané a napadnuté oddelene ako množstvo polonezávislých jednoduchých substitúcií – komplikované skutočnosťou, že písmená v rámci jednej abecedy boli oddelené a netvorili celé slová, ale zjednodušené tým, že sa zvyčajne používala tabula recta.
Preto by aj dnes šifra typu Vigenère mala byť teoreticky ťažko prelomiteľná, ak sa v table používajú zmiešané abecedy, ak je kľúčové slovo náhodné a ak je celková dĺžka šifrovaného textu menšia ako 27,67-násobok dĺžky kľúčového slova. Tieto požiadavky sa dajú v praxi len zriedka realizovať, a tak bezpečnosť šifrovaných správ Vigenère je zvyčajne nižšia, ako by mohla byť.
Medzi ďalšie významné polyabecedy patria:
Polygrafická substitúcia
V polygrafickej substitučnej šifre sa písmená otvoreného textu nahrádzajú vo väčších skupinách namiesto toho, aby sa písmená nahrádzali jednotlivo. Prvou výhodou je, že distribúcia frekvencie je oveľa plochejšia ako distribúcia jednotlivých písmen (hoci v skutočnosti nie je plochá v reálnych jazykoch; napríklad „TH“ je oveľa bežnejšie ako „XQ“ v angličtine). Po druhé, väčší počet symbolov vyžaduje zodpovedajúcim spôsobom viac šifrového textu na produktívnu analýzu frekvencie písmen.
Nahradenie párov písmen by si vyžadovalo substitučnú abecedu dlhú 676 znakov ( 26^2 ). Vo vyššie spomínanom diele De Furtivis Literarum Notis autor Giovanny della Porta v skutočnosti navrhol takýto systém s tabuľkou 20 x 20 (pre 20 písmen talianskej/latinskej abecedy, ktorú používal) vyplnenou 400 jedinečnými glyfmi. Systém bol však nepraktický a pravdepodobne sa nikdy nepoužil.
Najstaršia praktická digrafická šifra (párová substitúcia) bola takzvaná Playfairova šifra, ktorú vynašiel Sir Charles Wheatstone v roku 1854. V tejto šifre je mriežka 5 x 5 vyplnená písmenami danej abecedy (každé písmeno v nejakom políčku, ale keďže písmen anglickej abecedy je 26 a pozícií v tabuľke len 25, dve písmená, zvyčajne I a J, sa píšu na rovnakú pozíciu). Digrafická substitúcia sa potom simuluje tak, že sa dvojice písmen vezmú ako dva rohy obdĺžnika a ďalšie dva rohy sa použijú ako šifrový text (ukážku šifrovania nájdete v hlavnom článku o šifre Playfair na anglickej wikipédii ). Špeciálne pravidlá riešia dvojité písmená a páry spadajúce do rovnakého riadku alebo stĺpca. Playfair bol vo vojenskom využití od búrskej vojny cez druhú svetovú vojnu.
Niekoľko ďalších praktických polygrafií zaviedol v roku 1901 Felix Delastelle, vrátane bifidovej a štvorštvorcovej šifry (obe digrafické) a trifidovej šifry (pravdepodobne prvá praktická trigrafická).
Hillova šifra, ktorú v roku 1929 vynašiel Lester S. Hill, je polygrafická substitúcia, ktorá dokáže kombinovať oveľa väčšie skupiny písmen súčasne pomocou lineárnej algebry. Každé písmeno sa považuje za číslicu v základe 26 : A = 0, B = 1 atď. (Vo variácii sú pridané 3 extra symboly, aby bola vektorová báza prvočíslom.) Blok n písmen sa potom považuje za n-rozmerný vektor a vynásobí sa maticou n x n, modulo 26. Komponenty matice sú kľúčové a mali by byť náhodné za predpokladu, že matica je invertovateľná nad (aby sa zabezpečilo možné dešifrovanie). Mechanická verzia Hillovej 6-rozmernej šifry bola patentovaná v roku 1929.
Hillova šifra je zraniteľná voči útokom so známym otvoreným textom, pretože je úplne lineárna, takže na znemožnenie tohto útoku ju treba skombinovať s nejakým nelineárnym krokom. Kombinácia širších a širších slabých, lineárnych rozptylových krokov, ako je Hillova šifra, s nelineárnymi substitučnými krokmi, v konečnom dôsledku vedie k substitučno-permutačnej sieti (napr. Feistelova šifra ), takže je možné – z tejto extrémnej perspektívy – uvažovať moderné blokové šifry ako typ polygrafickej substitúcie.
Mechanické substitučné šifry
Pokiaľ je verejne známe, žiadne správy chránené strojmi SIGABA a Typex neboli nikdy prelomené počas alebo blízko času, keď boli tieto systémy v prevádzke.
Vernamova šifra (Jednorazový blok)
Jeden typ substitučnej šifry, šifra s jednorazovým kľúčom, je jedinečný. Vynašli ho koncom prvej svetovej vojny Gilbert Vernam a Joseph Mauborgne v USA. Claude Shannon matematicky dokázal, že je neprelomiteľný, pravdepodobne počas druhej svetovej vojny; jeho dielo bolo prvýkrát publikované koncom 40. rokov 20. storočia. Vo svojej najbežnejšej implementácii môže byť šifra s jednorazovým kľúčom nazývaná substitučnou šifrou iba z jedinečného pohľadu; zvyčajne sa písmeno otvoreného textu nejakým spôsobom kombinuje (nie je nahradené) (napr. XOR ) s tajným kľúčom na tejto pozícii.
Jednorazový kľúč je vo väčšine prípadov nepraktický, pretože vyžaduje, aby bol kľúčový materiál taký dlhý ako čistý text, v aby bol skutočne náhodný, použitý jednorázovo (raz a len raz) a udržiavaný v úplnom utajení pred všetkými okrem odosielateľa a príjemcu. Keď sú tieto podmienky čo i len okrajovo porušené, šifra s jednorazovým kľúčom už nie je neprelomiteľná. Sovietske jednorazové blokové správy odoslané z USA na krátky čas počas druhej svetovej vojny používali nenáhodný kľúčový materiál. Americkí kryptoanalytici, počnúc koncom 40. rokov, boli schopní, úplne alebo čiastočne, prelomiť niekoľko tisíc správ z niekoľkých stoviek tisíc.
V mechanickej implementácii, podobne ako zariadenie Rockex, sa jednorazový kľúč používal na správy odosielané na horúcej linke Moskva - Washington zriadenej po kubánskej raketovej kríze.
Substitúcia v modernej kryptografii
Substitučné šifry, najmä staršie ručné šifry písane ceruzou na papier, sa už veľmi nepoužívajú. Kryptografický koncept substitúcie však pretrváva dodnes. Z dostatočne abstraktnej perspektívy sa na moderné bitovo orientované blokové šifry (napr. DES alebo AES ) možno pozerať ako na substitučné šifry na enormne veľkej binárnej abecede. Okrem toho blokové šifry často obsahujú menšie substitučné tabuľky nazývané S-boxy.
Ilos (Trója)
Ilos alebo Ílos (starogr. Ἶλος – Ilos, ) je v gréckej mytológii syn dardanského kráľa Troa a jeho manželky Kallirhoy, zakladateľ Tróje.
Ilos mal troch súrodencov: bratov Assaraka a Ganyméda a sestru Kleopatru. Assarokos sa stal po Troovej smrti kráľom v Dardanii a Ganymédes bol unesený Diom na Olymp, kde slúžil bohom ako čašník. O osudoch ich sestry Kleopatry mýty mlčia.