cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medzičas (občianske združenie)
Medzičasopis
Združenie Medzičas počas svojej existencie vydávalo vlastný časopis, symbolicky nazvaný Medzičasopis. Prvé číslo vyšlo v roku 1991 v náklade 500 kusov ako neperiodická publikácia. Jeho zostavovateľkou bola umenovedkyňa Nina Jassingerová. Od roku 1992 sa šéfredaktorkou Medzičasopisu stala divadelná teoretička (a neskôr aj autorka) Anna Grusková, od roku 1993 sa pôvodne neperiodický zborník stal periodikom, ktoré vychádzalo 4 krát ročne. Každý ročník mal svoju inú, svojbytnú grafickú podobu (v roku 1991 navrhoval grafiku scénický výtvarník Aleš Votava, v r. 1992 výtvarník Marek Ormandík, v r. 1993 grafik a fotograf Matej Plekanec, v r. 1994 výtvarník Miro Csölle).
Nový časopis, štrukturovaný na diskusné, kritické, teoretické aj historické rubriky, doplnené publikovaním celých alebo krátených divadelných textov, sledoval aktivity mladých umelcov v činohre, tanci, rozhlase a filme. Združenie sa veľmi záslužne staralo aj o históriu alternatívy v rubrike Roland Retro obsahujúce aj spomienkové články na históriu malých javiskových foriem. Dôležité bolo aj to, že nové združenie mladých umelcov a teoretikov sa znovu konštituovalo ako viacodborové, viacmediálne fórum.
Medzičasopis zanikol najmä z finančných dôvodov svojim štvrtým ročníkom v roku 1994. V roku 1996 naň nadviazal zborník Medzičas? (Meantime? Intermede?), ktorého editorkou bola Anna Grusková, grafickú podobu mu dal výtvarník Karol Pichler.
Pás
Pás môže byť:
Čašník
thumb|Čašník Čašník (čašníčka aj servírka) je zamestnanec, obsluhujúci hostí v gastronomickom zariadení. Gastronomické zariadenia predstavujú reštaurácie, vinárne, hostince, kaviarne a iné. Väčšinou pracuje na zmeny. Často sa vyžaduje znalosť aspoň jedného svetového jazyka. Čašníci sú obvykle jediné osoby reštaurácií, ktoré prichádzajú do priameho styku s hosťami, preto sú pre zariadenia veľmi dôležití. Zodpovedajú za spokojnosť zákazníkov. Je dôležité, aby boli čestní, dodržiavali osobnú hygienu, mali kultivované spoločenské správanie a vedeli rýchlo a zručne obsluhovať.
Parusia
Parusia (gr.) je prítomnosť pri veci.
Čašník
O profesii
Na povolanie čašníka pripravujú študentov hotelové akadémie, kde po 3-ročnom štúdiu majú možnosť získať výučný list v odbore čašník-kuchár. Okrem toho existuje množstvo kurzov, po absolvovaní ktorých účastníci získavajú potrebné vedomosti na vykonávanie tejto profesie. Profesionálny, priateľský a zdvorilý čašník, či čašníčka sú zvyčajne znak prvotriednych služieb.
Parusia
Podľa Platóna ide o súvislosť idey a veci zo strany idey. Je to neúplná prítomnosť ideí vo veciach zmyslového sveta.
Čašník
O profesii
Práca čašníka zahŕňa viacero činností. Začína sa pri prijímaní a usádzaní hostí. Ďalšou úlohou je prijatie objednávky, pričom musí byť schopný hosťom poradiť pri výbere pokrmov a nápojov. V ich náplni práce je nielen podávanie a vydávanie pokrmov, no v prípade potreby aj dokončenie prípravy jedál pri stole (flambovanie, porciovanie a podobne). Následne má na starosti aj účtovanie tržieb hosťom, keď často prijíma šeky alebo úverové karty a teda má dohľad nad vedením pokladne. Prípadné reklamácie sú taktiež odovzdávané prostredníctvom neho. Jednou z najdôležitejších vlastností čašníka je komunikatívnosť.
Čašník má na starosti nielen činnosti, ktoré vykonáva v styku s hosťami. Spolupracuje pri zostavovaní jedálneho lístka. Obsluhuje a udržuje výčapné zariadenie, ošetruje a nalieva nápoje. Pokiaľ v reštaurácií nemajú barmana, ktorého úlohou je výroba miešaných nápojov podľa receptúr, čašník preberá aj túto prácu a nápoje následne podáva. Občas je jeho úlohou aj pripravovať minútky, šaláty a múčniky. Zúčastňuje sa aj na aranžovaní miestností a tabúľ. Zahŕňa to prestieranie príborov, tanierov, pohárov. Musí ovládať etiketu na slávnostných akciách, keďže je ich súčasťou.
Výzor
Najčastejšia uniforma čašníkov a čašníčok sú čierne topánky, čierne nohavice, sukňa a biela košeľa, alebo blúzka.
Dieffenbach-au-Val
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Čašník
Plat
Podľa agentúry Merces (profesional salary monitor) bol priemerný plat čašníkov na Slovensku v roku 2010 488€. No nezahŕňa to ostatné finančné odmeny, na ktorých sa plat čašníka vo väčšine prípadov zakladá, predovšetkým prepitné. To je pre čašníkov istý druh motivácie, lebo je priamo úmerné prístupu k zákazníkom.
Dieffenbach-au-Val
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Molise
Molise je región v južnej časti Talianska a druhý najmenší v štáte. Do roku 1963 bol súčasťou regiónu Abruzzy a je tak najmladším regiónom v Taliansku.
Osne-le-Val
Osne-le-Val je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Molise
Administratívne delenie
Región je rozdelený na 2 provincie:
Silica
Silica môže byť:
Lesopark Brezina
Lesopark Brezina je park v meste Trenčín. Rozkladá na terénnom masíve Breziny, ktorého najvyšším bodom je Kozí vrch. Masív Breziny je najzápadnejší výbežok Strážovských vrchov. Je to terénna prekážka, ktorú nemožno odstrániť, a tak má výrazný vplyv na celkové urbanistické riešenie Trenčína a najmä na jeho dopravnú infraštruktúru. Park má rozlohu približne.
Molise
Administratívne delenie
300px
Lesopark Brezina
Terén
Morfologicky ide o pozostatok náhornej plošiny, ktorá vznikla zdvihom dna brakického mladotreťohorného mora. Plošina po svojom zdvihu podliehala jednak intenzívnej erózii zrážkovou vodou a činnosťou rieky Váh. Dnes z nej zostali už len jednotlivé torzá, z ktorých jedno tvorí práve terénny masív Breziny. Súvis plošiny lesoparku s inými terénmi v okolí Trenčína dokumentuje ich podobná nadmorská výška a plošinatý charakter (pozri Turecký vrch a Hájnica pri Novom Meste nad Váhom, či Skalka priamo oproti Brezine na druhej strane Váhu).
Plošina je rozrezaná viacerými hlbokými výmoľovitými dolinami a dolinkami. Najdlhšia dolina lesoparku leží nad Kukučínovou ulicou. Peknou ukážkou eróznej morfológie sú hlboké výmole v závere Dolinky nad Tehelňou. Výmole sa neviažu k špecifickému geologickému podkladu. Zarezávajú sa do drobivého kameňa ako aj do hlinitej spraše. Ťažšie prístupný a extrémny terén týchto území umožnil relatívnu nedotknutosť ľudskými zásahmi. Tak sa uvedené miesta stávajú častým útočiskom viacerých druhov rastlín a živočíchov, ktoré by inak ustúpili rušivým vplyvom mesta Trenčín.
Terénnou dominantou lesoparku je bralo Trenčianskeho hradu a sústava skál pod menom Sokolice, ktoré sa týčia nad severovýchodnou časťou Trenčína. V oboch prípadoch ide o vápencové útvary, ktorú sú voči erózii odolnejšie ako ich okolie a preto v teréne vyčnievajú.
Geológia
Prakticky celé územie lesoparku má za podklad vápenaté horniny, čo určuje, že pôda má zásaditý charakter a to má následne vplyv na faunu a flóru lesoparku. Väčšinou sú to druhohorné usadeniny. Viditeľne korešpondujú so Strážovskými vrchmi a ich typickou geológiou a morfológiou. Na úpätiach masívu sa nachádzajú aj mladšie horniny a vrstvy – ktoré vznikli už po hlavných fázach vrásnenia Karpát. Často sú to usadeniny mladotreťohorného mora – najmä sliene a vápenité pieskovce. Miestami sú bohaté na skameneliny. Zo západnej strany lesoparku tvoria sú podkladom aj štvrtohorné spraše, Navievané boli vetrami od západu a usádzali sa na úpätí masívu Breziny, ktorý bol prekážkou v prúdení vetra. Ich existenciu dokumentuje aj bývalá tehelňa na ulici Partizánska, ktorá ťažila tehlárenskú hlinu zo súvrství hrubých aj viac ako 5 metrov. Prítomnosť pomerne úrodnej sprašovej hliny umožnila vznik záhradkárskym kolóniám, ktoré sú v častom susedstve lesoparku.
Vodstvo
V rámci lesoparku prakticky nejestvujú stálejšie vodné toky. Vápenatý podklad umožňuje dobrý a hlboký priesak vody smerom nadol a neexistuje sedimentárna vrstva, ktorá by nútila vodu vyvierať už vo vyšších polohách. Voda niekedy vyviera prakticky až na úrovni nivy rieky Váh. Vidno to na močariskách pri Lavičkovom potoku za sídliskom Juh na Halalovke, ako aj na studničke pri Židovskom cintoríne na ulici Partizánska. V lesoparku nie je nutné robiť nejaké zvláštne meliorácie a ani premostenia nad tokmi. To výrazne uľahčuje údržbu lesných komunikácií. Pomerne dobré vsakovanie vody uľahčuje pohyb návštevníkom – či už pri chôdzi, rekreačnom behu ale aj pri jazde na bicykli. Jediným problémom tak zostávajú iba návaly vody pri lejakoch.
Prístup k lesoparku
Pre lesopark sú typické počiatočné strmé stúpania prístupových ciest a chodníkov. Potom, ako sa cesty dopracujú na vrchol plošiny, stúpajú či klesajú už len mierne. Počiatočná obťažnosť pre výstup spôsobuje, že lesopark je zbavený rizika príliš vysokej návštevnosti a tým znehodnotenia prostredia. Na druhej strane lesopark je takmer priamo v meste, takže faktická vzdialenosť oddychových miest od obydlí nie je až taká veľká. Napriek blízkosti mesta dokáže park pôsobiť pomerne tichým a autentickým prírodným dojmom.
Jedinou verejne prístupnou cestou pre automobily je asfaltová cesta vyúsťujúca do masívu Breziny zo severovýchodnej časti Trenčína. Vchádza do doliny nad Kukučínovou ulicou a vývodí na vrchole masívu Breziny. Tu sa delí. Jedna vetva vedie k hotelu Veverica (bývalý hotel Brezina) a druhá odbočka vedie k Pamätníku umučených na Brezine, do ktorej nie je povolený vjazd motorovými vozidlami. Inou, taktiež verejne neprístupnou cestou, je asfaltová vozovka spájajúca sídlisko Juh so starou vodárňou, nachádzajúcou sa asi 200 metrov od hotela Veverica. Od vodárne je možné k hotelu pokračovať už len lesnými chodníkmi. Rôzne lesné, poľné cesty, ako aj pešie chodníky, vnikajú do lesoparku takmer zo všetkých strán. Dobrou tradíciou z minulosti je ich kvalitná údržba. Museli byť totižto k okamžitej dispozícii armáde ako únikové komunikácie pre prípad útoku na vojensko-strategicky významné mesto Trenčín.
Zalesnenie
Masív Brezina bol podľa historických malieb na svojom vrchu odlesnený, aby sa nebolo možné nepozorovane priblížiť do blízkosti hradu z východu. Na konci 19. storočia sa masív začal opäť zalesňovať. Na veľkej ploche a monokultúrnym spôsobom sa začali vysádzať borovice – najmä borovica čierna a borovica lesná. Celému lesoparku tak približne od Kozieho vrchu na sever, západ a juh dominujú v súčasnosti ihličnany. Borovíc však postupom rokov ubúda a vytláčajú ich – miestnemu prostrediu pôvodnejšie – listnáče. Borovica však stále dominuje a nápor listnatých drevín odráža najmä na sypkých a drobivých terénoch. Najmä na bralách Sokolíc dokáže prirodzene konkurovať listnáčom. Častou drevinou je javor, buk lesný, smrekovec, brest, z invazívnych druhov je to agát iné.
Brezy a Brezina. V lesoparku napriek názvu „Brezina“ brezy takmer vôbec nerastú. Brezina dostala svoje pomenovanie po brezách preto, lebo to boli prvé dreviny, ktoré sa v lokalite lesoparku uchytili v začiatkoch jej opätovného zalesňovania. Dnes ich ojedinele možno zazrieť v zadnej – východnej – časti lesoparku. Kvôli zadosťučineniu menu „Lesopark Brezina“ bolo niekoľko briez vysadených na ploche Čerešňového sadu. thumb|200px|right|Bronzová plastika je na okraji Čerešňového sadu Les je na veľkej časti svojho územia ponechávaný svojmu prirodzenému rastu. Krovinatý podrast a mladé stromy sú vysekávané iba miestami – napríklad medzi Pamätníkom umučených a hotelom Veverica (bývalý hotel Brezina). Inak sa im necháva priestor, aby dorastali a tak nahrádzali staré borovicové stromy. Húštiny v lesoparku sú vďačným úkrytom pre zver a tlmia akustické ruchy prichádzajúce z mesta. Aj vďaka nim je lesopark pomerne tichým miestom.
Oddychovo-rekreačná funkcia
Náučný chodník "Vznik a vývoj lesa": Chodník s dĺžkou asi a prevýšením  vedie od vodojemu nad Dušovou dolinou smerom k zadnej časti lesoparku až po Pamätník v Dušovej doline, kde boli umučení partizáni počas 2. svetovej vojny. Chodník zahŕňa 12 informačných tabúľ a ideálny pre prechádzky. Chodník využívajú aj cyklisti na horských bicykloch.
Náučný chodník "Sever": Chodník s dĺžkou a prevýšením  pozostáva zo siedmich stanovíšť a ponúka krátky exkurz do dávnej i nedávnej histórie Breziny. Počas túry sa možno informovať o rôznych druhoch pôd aj rastlín, ktoré na Brezine rastú. Chodník z veľkej časti vedie cez lokalitu Sokolice a je možné z neho vidieť severovýchodnú zastavanú časť Trenčína, najmä v zime. Náučný chodník Sever je o niečo málo náročnejší ako chodník "Vznik a vývoj lesa", je o niečo užší a najmä v oblasti Sokolíc vedie nad strmými roklinami.
Kyslíková dráha: Patrí medzi najstaršie projekty v rámci lesoparku. Je to medzi Trenčanmi známy okruh, ktorý sa vytvoril spojením rôznych úsekov lesných ciest a peších chodníkov. Trasa má po rekonštrukcii od roku 2010 dĺžku asi a prevýšenie. Slúži na beh ale aj rôzne iné pohybové cvičenia. Pozdĺž dráhy boli v pravidelných intervaloch rozložené cvičiská z ktorých každé slúžilo na iný druh úkonu – napríklad šplhanie, dvíhanie sa bradlách, skákanie z pňa na peň a pod. Ich cieľom bolo poskytnúť cvičencovi na istý čas možnosť prerušiť beh a nahradiť ho iným druhom pohybovej aktivity. Trať je aj dnes často využívaná.
Verejné ohniská: na prakticky celom území lesoparku sa nachádzajú verejné ohniská, ktoré poskytujú výborné príležitosti pre rodinné akcie. Návštevníci ich môžu nájsť v Dušovej doline, na Kozom vrchu, lesnou cestou smerom na Soblahov, pri hoteli Veverica, neďaleko od Tarzánie, pri starej vodárni a v Čerešňovom sade. Zakladať ohniská mimo verejných ohnísk je prísne zakázané.
Osne-le-Val
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Lesopark Brezina
Oddychovo-rekreačná funkcia
Hotel Veverica: hotel, ktorý sa nachádza prakticky v centrálnej časti lesoparku, hneď vedľa Detského ihriska (Kiosk), v minulosti mnoho rokov známy ako Hotel Brezina. K hotelu vedie asfaltová cesta vedúca od Kukučínovej ulice, poskytuje možnosť parkovania. Pobyt v hoteli je výnimočný tým, že návštevníci sú ubytovaní prakticky uprostred lesa, zároveň poskytuje aj priestor pre spoločenské oslavy (napr. svadby). Hotel poskytuje občerstvenie aj náhodným okoloidúcim návštevníkom.
Osne-le-Val
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Espeyrac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Osne-le-Val
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Espeyrac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 242 obyvateľov (2009).
Kofeín
Kofeín (teín, guaranín) je stimulant centrálnej nervovej sústavy a alkaloid. Je to veľmi rozšírená droga a prídavná látka v potravinách.
Má povzbudzujúce účinky na centrálnu nervovú sústavu a používa sa ako súčasť mnohých povzbudzujúcich nápojov. Odvar z pražených semien kávovníka, káva, je obľúbeným nápojom na celom svete, najmä vďaka obsahu kofeínu. Je to návyková látka.
Účinky
Jeden z jeho vedľajších účinkov je aj dočasné zvýšenie krvného tlaku. Nespôsobuje dehydratáciu, ale trochu zvyšuje vylučovanie moču. Používa sa aj ako stimulant na zvýšenie športového výkonu. Kofeínový krém môže zmierniť svrbenie pokožky.
Pri konzumáciu 1 až 1,5 gramu kofeínu denne zvyčajne nastáva stav zvaný kofeinizmus. Prejavuje sa nepokojom, úzkosťou, nervozitou a nespavosťou. Pri ešte vyšších dávkach kofeínu nastáva tzv. kofeínová intoxikácia (predávkovanie). Symptómy intoxikácie kofeínom sú porovnateľné s príznakmi predávkovania inými stimulantmi: môžu zahŕňať nepokoj, úzkosť, vzrušenie, nespavosť, začervenanie tváre, zvýšené močenie, poruchy tráviaceho traktu, zášklby svalov, podráždenosť, nepravidelný alebo rýchly tlkot srdca a psychomotorický nepokoj.
Pri obrovskom predávkovaní môže nastať aj smrť. Smrteľná dávka sa líši od citlivosti jednotlivcov. Všeobecne však ide o 150 až 200 miligramov na kilogram telesnej hmotnosti (75 až 100 šálok kávy pre 70 kg dospelého).
Zdroje kofeínu
Kofeín sa nachádza v týchto zdrojoch:
Obsah kofeínu v nápojoch
Americká norma povoľuje maximálne 72 mg kofeínu na 3 dl limonády (24 mg/100 ml).
Králíky (okres Hradec Králové)
Králíky sú obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 387 obyvateľov, z toho 188 mužov a 199 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,1 roka (muži 39,0 roka, ženy 37,2 roka).
Rudolf Sloboda
Rudolf Sloboda (* 16. apríl 1938, Devínska Nová Ves – † 6. október 1995, Bratislava) bol slovenský prozaik, esejista, dramatik, scenárista, básnik a autor literatúry pre deti a mládež.
Životopis
Rudolf Sloboda pochádzal z rodiny chorvátskeho starousadlíka a úradníka. Detstvo prežil v Devínskej Novej Vsi počas prvej Slovenskej republiky a budovania komunizmu v nie práve dokonalej rodine (rodičia sa rozviedli a matka okrem Slobodovho otca Ruda prežila aj svojho druhého manžela a po ňom aj druha Vinca Besedu). Tento fakt je v jeho diele viackrát diskutovaný z najrôznejších pohľadov, napr. v románoch Krv a Jeseň.
Do školy chodil v Devínskej Novej Vsi a neskôr študoval filozofiu na Univerzite Komenského v Bratislave, ale po roku štúdium ukončil a odišiel pracovať do bane v Ostrave. Vrátil sa do Bratislavy, kde pracoval ako stavebný robotník, potom nasledovala v rokoch 19591962 vojenčina v južných Čechách, po nej opäť Ostrava, kde v rokoch 19621964 pracoval vo Vítkovických železiarňach, a nakoniec definitívny návrat do rodnej obce. Tu sa aj oženil a narodila sa mu dcéra Eva.
V rokoch 19651969 pracoval ako redaktor vo vydavateľstve Smena, v rokoch 19721984 bol dramaturgom v Slovenskej filmovej tvorbe a v roku 1984 krátky čas pracoval vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ. Popri príležitostných zamestnaniach (napr. vo filme) sa živil predovšetkým ako spisovateľ na voľnej nohe. So svojou psychicky chorou manželkou žil v skromných pomeroch na ulici Slovinec v Devínskej Novej Vsi až do roku 1995, keď spáchal samovraždu obesením sa na bicyklovú reťaz.
Život Rudolfa Slobodu bol poznamenaný neustálym bojom so spoločnosťou aj so sebou samým. S ostatnými spisovateľmi či kolegami mal často búrlivé vzťahy. Známe boli jeho alkoholické excesy; z alkoholizmu sa opakovane liečil. Viackrát sa pokúsil o samovraždu. V posledných rokoch života bol však abstinentom.
Tvorba
Sloboda je jedným z najzaujímavejších a najvýznamnejších majstrov slovenského písaného slova druhej polovice 20. storočia. Publikovať začal v roku 1958 v časopisoch Mladá tvorba (tu mu vyšla prvá poviedka Do tohto domu sa vchádzalo širokou bránou) a Slovenské pohľady. Každé z jeho diel je vo svojej podstate postavené na jeho vlastných zážitkoch a životných skúsenostiach. Výraznou črtou jeho prozaickej tvorby je brilantný rozprávačský štýl, ktorý presne reprodukuje myšlienky a udalosti, ako aj neprehliadnuteľná pocitová a myšlienková úprimnosť. Vo viacerých dielach stavia základný motív na láske a jej príbuzných veciach – žiarlivosti, erotike, sexuálnych vzťahoch –, ale i osamelosti a hľadaní zmyslu života či viere v Boha.
Dôležitou súčasťou spisovateľovej osobnosti bolo písanie denníkov. Mnohé z nich autor zničil, časť (neúplnú) z nich vydal autorov zať, prekladateľ Oto Havrila vo vydavateľstve Tatran. Aj keď bol Sloboda predovšetkým prozaik, predovšetkým po páde komunistického režimu v roku 1989 sa prejavil ako talentovaný dramatik a jeho dve diela sa rýchlo stali stálicami v repertoári Divadla ASTORKA Korzo ’90. V roku 2001 vyšla jeho biografia od Zory Pruškovej pod názvom Rudolf Sloboda, v roku 2011 vyšla monografia o prozaickom diele Rudolfa Slobodu Medzi poviedkou a románom od Gabriely Mihalkovej. V roku 2020 vyšla monografia o jeho dramatickom diele Iný dramatik Rudolf Sloboda od Dagmar Inštitorisovej.
Acer
Acer môže byť:
ACER môže byť:
Rudolf Sloboda
Tvorba
Na motívy Slobodových diel vzniklo niekoľko adaptovaných scenárov: v roku 1971 napísal Albert Marenčin nerealizovaný filmový scenár Orestea na motívy rovnomennej poviedky; v roku 2003 napísala Zita Furková filmový scenár Jesenná (zato) silná láska na motívy rovnomennej poviedky; v roku 2014 vytvoril Ondrej Šulaj divadelný scenár Gazdova krv, ktorý vychádza z románov Krv, Jeseň a iných.
Literárne diela Rudolfa Slobodu boli preložené do viacerých cudzích jazykov (angličtina, bulharčina, čeština, holandčina, chorvátčina, macedónčina, maďarčina, nemčina, poľština, rumunčina, ruština, slovinčina, srbčina, španielčina).
Próza
Romány:
Knihy poviedok:
Knihy esejí:
Tvorba pre deti a mládež:
Antológie:
Dráma
Divadelné hry:
Filmové scenáre:
Film
Hrané:
Dokumentárne:
Baš
Baš je slovinské priezvisko. V Česku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v mestách Jihlava a Frýdek-Místek. Na Slovensku sa v neprechýlenej podobe nevyskytuje.
Opereta
Opereta je divadelný hudobno-dramatický druh, v ktorom sa striedajú hudobné a prozaické časti. Jej názov možno preložiť, ako „malá opera“. Z hudobného hľadiska jej vrcholné diela nezaostávajú za komickými operami a preto pre ich kvalitné predvedenie sú potrební operní speváci. Dialógy, ktoré sa v opere hudobne doprevádzajú (recitatívy, niektoré časti melodrámy), sú nahradené prózou. Rovnako ako opera, môže opereta obsahovať aj baletnú vložku, ale tanečné schopnosti sú vyžadované aj od jednotlivých postáv. Žartovné tanečno-spevácke číslo operety označujeme ako „kuplet“.
Za nasledovníka operety možno považovať muzikál, v ktorom však došlo k značnej redukcii hudobnej zložky. Teda na rozdiel od operety, ako hudobného-divadelného druhu prerušovaného dialógmi, je muzikál skôr prozaické dielo doprevádzané hudobnými vložkami. Napriek týmto rozdielom (týkajúcim sa hlavne známych klasických operiet) nie je rozlišovanie medzi operetou a muzikálom pri niektorých neskorých medzivojnových dielach úplne jasné.
Dnes hrané operety predstavujú tie najlepšie diela svojho divadelného druhu. Okrem nich vznikalo svojho času veľké množstvo operiet zameraných hlavne na zisk a bez väčšej umeleckej hodnoty. Tieto dnes už dávno zabudnuté diela mali zvyčajne iba veľmi krátku životnosť. Spôsobili však, že mnoho umelcov hľadelo na operetu s dešpektom.
Francúzska opereta
thumb|Jacques Offenbach, zakladateľ operety Aj keď za predchodcov operety možno považovať rôzne žánre, napr. taliansku hudobnú hru, nemeckú Liederspiel alebo francúzsku komickú operu, za skutočného zakladateľa operety sa vo všeobecnosti považuje Jacques Offenbach, ktorý dosiahol svoj prvý významný úspech dielom „Le mariage aux lanternes“ (Zásnuby pri svetle lampy), ktoré malo premiéru 10. októbra 1857. Pôvodne sa názvom „opereta“ označovali hlavne menšie diela, kým tie významnejšie boli uvádzané ako „ópera-comique“, alebo „ópera-buffa“. Dnes sú všetky Offenbachove diela považované za operety. Najznámejšie z nich sú Orfeus v podsvetí, Parížsky život a Krásna Helena. Offenbach sa v svojich operetách sústredil na skrytý satirický výsmech vtedajšieho obdobia vlády Napoleona III.
Viedenská opereta
Ďalším významným momentom v histórii operety, bolo jej prenesenie a udomácnenie vo Viedni. Prvá Offenbachova opereta vo Viedni,"Zásnuby pri svetle lampy" bola uvedená v roku 1858. Riaditeľ Carl Theater ju ukradol autorovi (získal libreto a klavírnu partitúru) a dal doplniť novou orchestrálnou inštrumentáciou (keďže tú pôvodnú nemal) od kapelníka Bindera. Nemecké libreto vytvoril F. Zell, ktorý tým začal svoju slávnu kariéru operetného libretistu. V roku 1860 získava Karl Treumann od Offenbacha povolenie uvádzať jeho diela, ktoré boli hrané v provizórnom drevenom divadle. V roku 1863 získal povolenie Carl Theater a o rok neskôr aj Theater an der Wien.
Zakladateľom Viedenskej operety je Franz von Suppé. Keď v 60-tych rokoch 19. storočia začali úspešne prenikať Offenbachove diela do Viedenských divadiel, Suppé zacítil nové možnosti a pripôsobil nový štýl viedenskému publiku nielen melodicky, ale okrem iného aj tým, že z neho odstránil prvky politickej satiry (typické pre Offenbachove diela) a začal v nich klásť väčší dôraz na lásku. Prvým významným úspechom bola opereta Krásna Galatea (Die schöne Galathee), ktorá mala premiéru v roku 1865.
Viedenskú operetu v druhej polovici 19. storočia preslávili najmä Karl Millöcker, Johann Strauss ml. a Carl Zeller. Operetu posunuli na vysokú umeleckú úroveň. Najvýznamnejší skladatelia na začiatku 20. storočia (v tvz. „striebornom veku operety“) boli Franz Lehár a Emmerich Kálmán. Emmerich Kálmán vyštudoval hudbu v Budapešti, kde v tom čase vyrastala celá generácia talentovaných hudobných skladateľov (napr. Viktor Jacobi, Jenő Huszka a iní) pričom Budapešť pridala do operiet aj čardášové melódie. Začiatkom 20, storočia písalo operety veľké množstvo ďalších, dnes už zabudnutých autorov, z ktorých väčšina sa sústredila len na uspokojenie vkusu publika a zjednodušené kopírovanie svojich slávnejších kolegov.
Silnou stránkou vrcholných diel Viedenskej operety je, že humor, veselosť, vyjadrenie ľudských citov a vášní sú v nich v krehkej rovnováhe. Táto rovnováha nepochybne vo veľkej miere prispela k ich úspechu (a prispieva dodnes).
Opereta v ostatných európskych štátoch
thumb|Kostým v operete Operetná tvorba v v Berlíne v Nemecku bola neoddeliteľne spätá s Viedenskou operetou. Pôsobili tam viacerí viedenskí autori napr. Johann Strauss ml. tam uviedol svetovú premiéru Noci v Benátkach, Franz Lehár viaceré zo svojich posledných diel, do Berlína prišiel študovať a pôsobiť aj rakúsky skladateľ Oscar Straus. Najúspešnejšími skladateľmi Berlínskej operety boli Paul Lincke, Eduard Künneke a Léon Jessel, ale tá nedosiahla úspechu svojej viedenskej príbuznej. V roku 1898 otvorili v Berlíne divadlo Metropol, v ktorom sa vytvoril nový štýl v ktorom autori upustili od súvislého deja, skôr sa sústredili na humor, šlágre, tanec a rôzne divadelné triky. Tak vznikla Berlínska revue ktorá výrazne vplývala nemeckú operetnú tvorbu (viacerí skladatelia tvorili operety aj revue).
Taffirel
Taffirel je slovenská stolná RPG hra na motív počítačových hier série The Elder Scrolls.
Hra má prepracované pravidlá v oblastiach boja, systému remesiel a mágie. Ponúka hráčovi na výber 10 základných rás a povolanie je riešené systémom skillov. Samotná hra Taffirel je zameraná viac na dobrodružstvo jednotlivých postáv vo veľkom hernom svete ako na dobrodružstvo družiny. Hra ponúka pre hráčov veľké množstvo možností, takisto aj pre PJa (Pán Jaskyne, vodca hry).
Opereta
Opereta v ostatných európskych štátoch
Offenbachov úspech koncom 19. storočia výrazne ovplyvnil skladateľov nielen vo Viedni, ale aj v Anglicku a Španielsku. V Anglicku to bol hlavne Arthur Sullivan, ktorého operetné diela sa nazývajú aj „Savojskými operami“ (podľa Savoy Theatre London, kde mali premiéru). V Španielsku sa pod Offenbachovým vplyvom sformovala romantická Zarzuela, ktorú založili Francisco Barbieri a Emilio Arrieta, v snahe vytvoriť vlastné divadelné umenie, ktoré by mohlo konkurovať francúzskemu a talianskemu vplyvu. Názov dostali podľa Teatro de la Zarzuela v Madride, kde sa mnohé z nich hrali.
Slovenská opereta
Medzi prvých skladateľov operiet patrí Miloslav Francisci (operety – Bohatieri veselej družiny, Astra, V cigánskom tábore, Ženská bula). V rokoch 1925 – 1943 skomponoval dvanásť hudobnodramatických diel Ján Móry. V Slovenskom národnom divadle uviedli jeho operetu Zimný románik (premiéra 6. 2. 1932), ktorá bola prvým operetným titulom v SND od domáceho autora, ďalej historickú spevohru La Vallière (5. 4. 1935), hudobnú veselohru Slečna vdova (5. 10. 1940) a prepracovanú operetu F. Zella a F. Genée Námorný kadet (22. 5. 1943) v podaní Františka Krištofa Veselého, Mimi Kišoňovej-Hubovej, Gizely Veclovej a ďalších protagonistov. Operety Slečna vdova a Pre teba všetko režíroval Oldřich Nový vo svojom Novom divadle v Prahe a zahrali si aj hlavné postavy. Partnerkami mu boli T. Grosslichtová, L. Hermannová a ďalšie vtedajšie hviezdy. Najznámejším slovenským skladateľom operety je Gejza Dusík. Jeho prvá opereta mala názov Tisíc metrov lásky, premiéru mala v roku 1935 v Slovenskom národnom divadle, libreto napísal Emanuel Brožík. Gejza Dusík spolu s Pavlom Braxatorisom, Františkom Krištofom Veselým patria medzi spoluzakladateľov slovenskej operety.
Po vojne, v socialisticom umení bola považovaná opereta ako buržoázny prežitok aj preto v roku 1945 SND zrušilo operetu v svojom divadle. V roku 1946 bolo založené divadlo Nová scéna (spadalo pod SND), jedným zo spoluzakladateľov Novej scény bol František Krištof Veselý. Okrem činoherných predstavení sa v súbore hudobnej komédie hrala aj opereta. V roku 1945 bol založený operný súbor v Štátnom divadle v Košiciach, ktorý hrával pravidelne operety aj muzikály. V roku 1948 v Divadle Jonáša Záborského založili súbor spevohry, ktorý hrával aj operety. V roku 1951 po administratívnych opatreniach v SND zrušili na Novej scéne činoherný súbor a súbor hudobnej komédie sa premenil na operetný súbor Novej scény. Prvýkrát zrušil operetu na Novej scéne v roku 1999 Milan Kňažko a Marek Ťapák. Neskôr v roku 2005 vedenie divadla zrušilo spevohru a tým pádom aj operetu. V Prešove Divadle Jonáša Záborského po organizačných zmenách zlúčili v roku 2005 súbor spevohry a činohry. V súčasnosti nemá žiadne divadlo na Slovensku trvalý operetný súbor. Opereta sa však naďalej objavuje v repertoári operného súboru SND, Štátneho divadla v Košiciach a Štátnej opery.
Dramaturgia
Základom klasickej operety (týka sa to hlavne Viedenskej operety) je rovnovážny mix romantického príbehu lásky a humoru. Láska primadony zväčša s nejakým bonvivánom (dnes by sme ho možno nazvali "playboy"), musí prekonať isté prekážky. Okrem nich má v operete dôležitú úlohu postava subrety ktorá často tvorí dvojicu s tanečno-komickou postavou a príbeh ich lásky môže prebiehať paralelne s hlavnou dejovou líniou operety. Postava subrety je typická aj pre komické opery (napr. Mozartove).
Operety majú väčšinou dobrý koniec (happy-end) a to zvyčajne pre všetky postavy (aj tie záporné). Existujú však aj výnimky, najmä posledné operety Franza Lehára alebo Krásna Galatea od Franza von Suppé.
CHK Dinamo (Moskva)
CHK Dinamo Moskva (rus. Динамо Москва) je ruský hokejový klub, účastník Bobrovovej divízie v Kontinentálnej hokejovej lige. Klub bol založený v roku 1946.
História
Hokejový klub Dinamo Moskva bol založený v roku 1946 ako klub Ministerstva vnútra. Stal sa víťazom prvého ročníka Sovietskej hokejovej ligy. Počas sovietskej éry sa mu podarilo získať ešte ďalsie 3 tituly (1954, 1990 a 1991). V ére ruskej samostatnosti k týmto titulom pridal ešte ďalších 7 vrátane dvoch titulov z KHL (1992, 1993, 1995, 2000, 2005, 2012 a 2013). Po finančných problémoch v roku 2010 sa klub zlúčil s tímom HK MVD Balašicha a zmenil názov na OHK Dinamo Moskva (Объединённый Хоккейный Клуб Динамо v preklade Zjednotený hokejový klub Dinamo). Pred sezónou 2012/2013 sa vrátil k pôvodnému názvu Dinamo Moskva. Farmou klubu je tím VHL Dinamo Balašicha. Mládežníckym tímom hrajúcim MHL je klub HK MVD Balašicha. Klub vyhral Spenglerov pohár v rokoch 1983 a 2008 a Pohár európskych majstrov v roku 2006.
Sovietsky zväz
Sovietska hokejová liga - '''45. ročníkov'''
Rusko
MHL, RHL, KHL - '''22. ročníkov'''
Vedran Ćorluka
Vedran Ćorluka (* 5. február 1986, Derventa, BaH) je chorvátsky futbalista, ktorý hrá za chorvátsku reprezentáciu.
Futbal začal hrať v ôsmich za žiakov Dinama Zagreb. Tam hral aj za profesionálov až do roku 2004, keď bol poslaný do Interu Zaprešić na hosťovanie. Zaprešiću pomohol do druhej ligy. V chorvátskej U-21 pôsobil krátko, no druhú šancu mu dal v A-čku tréner Slaven Bilić. Medzi seniormi odohral prvé dva zápasy s Andorrou (7:0) a s Anglickom (2:0).
Ćorluka je vysoký 192 cm. Počas sústredenia s Anglickom ho tréner Branko Ivanković dal do útoku, ale ofenzíva Ćorlukovi nesedela. Po exhibičnom zápase s Anglickom oňho prejavili záujem popredné európske kluby na čele s milánskym AC, ktorý za mladý talent ponúkal 10 miliónov eur. Po dvoch rokoch si Ćorluka vybral nakoniec londýnsky Tottenham. AC Miláno v roku 2007 oňho stratilo záujem a kúpilo Tudora. V tom roku podpísal Ćorluka definitívnu zmluvu s Tottenhamom, ktorá je platná od roku 2008. Podpisom sklamal prívržencov Manchester City, v ktorom pôsobil rok. Prestup Ćorluku potvrdil aj Zdravko Mamić.V zime 2012 prestúpil Ćorluka do Bayernu Leverkusen.
Externé odkazy
Nogometni-magazin:štatistika
Ján Pohorelec
Ján Pohorelec (* 27. máj 1899, Polomka – † 16. november 1932, Polomka) bol robotník.
Jeho otec Ján Pohorelec, matka Mária rod. Kocprdová, manželka Mária rod. Buvalová.
Životopis
Príležitostný robotník-nádeník, účastník bojov, ktoré organizovala KSČ 12. – 16. novembra na demonštrácii v Polomke proti exekúcii domu chudobnej vdovy. Padol spolu s Jánom Piliarom pri streľbe četníkov do davu, ktorý odmietol vydať organizátorov demonštrácie.
Anatole France
Jacques Anatole François Thibault (* 16. apríl 1844, Paríž, Francúzsko – † 12. október 1924, Tours) bol francúzsky spisovateľ, nositeľ Nobelovej ceny.
Tvorba
Jacques Anatole Thibaut, syn parížskeho antikvára, čestne obstál pri záväzku, keď prijal spisovateľský pseudonym Anatole France (Francúzsko). V diele A. Francea je vyslovené nevšedné úsilie povedať pravdu, poprieť lož a nespravodlivosť a tak prispieť k obohateniu ľudského myslenia. France vychádza z tradície 18. storočia, nadväzujúc na voltairovský racionalizmus, ktorý mu umožnil prechod cez darwinizmus k Marxovi a od Marxa k Leninovi. Rozumové poznávanie a vysvetľovanie sveta stavia proti iracionalizmu, z čoho vyplýva jeho nemilosrdná kritika idealizmu. Verí zdravému rozumu, ktorým odsudzuje všetko vyšpekulované a neodôvodnené. Nie div, že jeho tvorba bola meštiactvom prijímaná so sklamaním a zaťatým nepriateľstvom, lebo ňou oslávil zdravý život a výdobytky vedy. Rázne sa postavil proti odriekaniu si životnej plnosti, neúprosne a pravdivo zobrazil pokrytectvo meštiackeho života, ukázal všetku jeho pretvárku a pompéznu falošnosť, ozdobovanú učenosťou a pravdivosťou, za ktorou sa skrývali plány na zotročenie pracujúcich más. V roku 1917 pozdraví s nadšením Veľkú októbrovú socialistickú revolúciu a jej ideového vodcu Lenina. V roku 1919 sa stáva členom "pokrokovej" skupiny na čele s H. Barbussom, ktorá dostáva názov "Clarté" (Jas). Francea a Barbussa spojila nenávisť ku kapitalizmu, láska k demokracii a mieru, ktorá ich priviedla aj do radov zločinnej komunistickej strany. Otvorene sa vyhlasuje za "boľševika srdcom i dušou".
Regina Podstanická
Životopis
V rokoch 1939 – 1947 študovala na reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici a v rokoch 1947 – 1952 fyziku na Prírodovededeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1976 získala titul RNDr.
V rokoch 1952 – 1956 bola vedecká pracovníčka Astronomického ústavu Slovenskej akadémie vied v Bratislave. V rokoch 1952 – 1955 sa v Observatóriu na Skalnatom plese vo Vysokých Tatrách zaoberala najmä výskumom perzeíd. Pracovala na výskume medziplanetárnej hmoty, zameriavala sa na štúdium rozloženia drobných telies v slnečnej sústave. Výsledky svojich astronomických výskumov uverejňovala v odborných časopisoch a zborníkoch. Bola členkou Slovenskej astronomickej spoločnosti pri SAV. V rokoch 1957 – 1961 učila fyziku vo Zvolene, v rokoch 1961 – 1992 prednášala na Vysokej škole dopravy a spojov v Žiline.
KSA
KSA môže byť:
Ľudmila Podobová
Ľudmila Podobová (rod. Brozmanová) (* 8. december 1912, Brezno† 25. október 2002 ) bola slovenská kostýmová výtvarníčka, kostýmová výtvarníčka bábok. Jej dcéra je Anna Cigánová.
Životopis
Absolvovala štúdium na Vyššej pedagogickej škole v Bratislave roku 1957, v roku 19611963 študovala bábkarstvo na DAMU v Prahe. Pôvodne učiteľka. V roku 19401944 vedúca kostýmovej výpravy v SND v Bratislave, po odchode zo SND viedla detské ochotnícke divadelné súbory a bábkové divadlo na ped. škole v Leviciach. Venovala sa zberateľstvu ľudových krojov a výšiviek pre Slovenské národné múzeum v Martine, na základe toho ju Janko Borodáč angažoval ako kostýmovú výtvarníčku do SND. Navrhovala kostýmy pre inscenácie viacerých režisérov, najmä Janka Borodáča (Kráľ Oidipus, 1941; Cyrano z Bergeracu, 1942) a Jána Jamnického (Viliasm Tell, 1942; Štyria, 1942; Sen noci svätojánskej, 1942; Tanec na plačom, 1943 a i.). Jej kostýmy pre Urbánkovho Škriatka (1942) boli prvým autentickým ľudovým odevom na scéne (pôv. kroje z Horehronia).
Katedrála Notre-Dame (Štrasburg)
thumb|right|priečelie katedrály thumb|right
Katedrála Notre Dame v Štrasburgu (nem. Liebfrauenmünster) je rímskokatolícka katedrála vo francúzskom Štrasburgu. Je jedným z najlepších príkladov vrcholnej gotickej architektúry. Stavba prebiehala v rokoch 1015 – 1439 a najväčšiu zásluhu na jej výstavbe mal nemecký architekt Erwin von Steinbach medzi rokmi 1277 – 1318. Bola postavená na mieste skoršej rímskej svätyne. Hoci dnes leží katedrála na francúzskom území, architektonicky patrí skôr do tradície nemeckého gotického staviteľstva.
So svojimi 142 metrami bola medzi rokmi 1625 a 1874 najvyššou stavbou na svete. V roku 1874 ju prekonal Kostol sv. Mikuláša v Hamburgu.
Kratonohy
Kratonohy sú obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 602 obyvateľov, z toho 297 mužov a 305 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,1 roka, ženy 40,8 roka).
Katedrála Notre-Dame (Štrasburg)
V rokoch 1769 až 1789 tu pôsobil ako kapelník český hudobný skladateľ František Xaver Richter.
Omyl
Omyl môže byť:
Budova Sony
Budova Sony môže byť:
Norwalk
Norwalk je mesto v okrese Fairfield County v americkom štáte Connecticut. Má rozlohu a žije tu 84 437 obyvateľov (2006), čím je to šieste najľudnatejšie mesto v Connecticute.
Je súčasťou metropolitnej oblasti Greater New York.
Oxoanión
Oxoanión je dvojprvkový derivát oxokyseliny odvodený od nej odčlenením skupiny H+ (odčlenením protónu). Má záporný náboj a končí sa na koncovku -ový. Tvorí sa od názvu soli oxokyseliny, od ktorej bol odvodený:
Oudincourt
Oudincourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Emil Wiechert
Emil Wiechert alebo Johann Emil Wiechert (* 26. december 1861, Tilsit, Rusko - † 19. marec 1928, Göttingen, Nemecko)  bol nemecký fyzik a seizmológ, vynálezca seizmografu. thumb|Wiechertov seizmograf Študoval v Kaliningrade, kde v roku 1898 promoval a o rok neskôr získal habilitáciu. Vtedy sa zaoberal stavbou hmoty, experimentmi s katódovými prúdmi a elektrinou. V roku 1891 Wiechert odišiel do Göttingenu a v roku 1898 sa stal profesorom geofyziky. V roku 1902 zhotovil najstarší seizmograf na svete, ktorý je dodnes v prevádzke.
On
ON môže byť:
Robert Green
Robert Green (* 18. január 1980, Chertsey, Spojené kráľovstvo) je anglický reprezentačný futbalový brankár. Profesionálnu kariéru začal v roku 1999 v klube Norwich City. Tam odohral 223 zápasov a v roku 2006 prestúpil do West Hamu United.
Mukel (Harry Potter)
Čarodejníci používajú maskovanie a mágiu na to, aby svoju existenciu a prítomnosť pred muklami utajili. Pokiaľ predsa len došlo k nejakému odhaleniu, čarodejníci odstránili následky a muklom magicky upravili pamäť.
Aj v rodine muklov bolo možné narodenie dieťaťa s magickými schopnosťami. Príkladom je jedna z ústredných postáv knižnej série, Hermiona Grangerová. Časť čarodejníkov však čarodejníkmi z muklovských rodín pohŕdala a hanlivo ich nazývali humusáci.
Dieffenbach-lès-Wœrth
Dieffenbach-lès-Woerth je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Róbert Filc
Róbert Filc (* 30. september 1978) je bývalý slovenský hokejový brankár. Je synom trénera Jána Filca. Po piatich rokoch na University of British Columbia pôsobil počas ročníka 2004/05 v Česku, v kluboch HC Vítkovice a HC Sareza Ostrava.
Po ukončení kariéry pracuje v kanadskom Vancouveri ako projektový manažér v oblasti informačných technológií.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 1 zápas.
Estaing (Aveyron)
Estaing je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 603 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bükkikum
Bükkikum alebo bükkium je tektonická jednotka vystupujúca v maďarskom pohorí Bukové vrchy), Szendrő, Uppony a Darnó. Tvoria ju paleozoické a triasovo-jurské sedimentárne horniny postihnuté alpínskou deformáciou a slabou metamorfózou (fácia zelených bridlíc) počas kriedy . Sedimentárne komplexy sú faciálne blízke dinariku - halvne v Karnských Alpách a Jadarskom bloku. Podľa dnešných predpokladov boli zavlečené do stavby Karpát počas miocénnej rotácie, kedy sa oddelili od dinaríd.
Niektorí geológovia radia bükkium do bükkského pásma, ktoré je súčasťou Interných Západných Karpát. Ďalší stotožňujú oblasť Interných Západných Karpát s blokom Pelso.
Pomenované je podľa pohoria Bükk (Bukové vrchy) v severovýchodnom Maďarsku. Definoval ho maďarský geológ László Csontos v roku 1988.
Danbury (Connecticut)
Danbury je mesto v okrese Fairfield County v americkom štáte Connecticut. Má rozlohu 114,7 km² a žije tu 78 736 obyvateľov (2005), v mikropolitnej oblasti žije 163-tisíc ľudí a samotné mesto je súčasťou metropolitnej oblasti Greater New York.
Bükkikum
Stavba
Väčšina geológov interpretuje stavbu bükkika ako príkrovovú, skladajúcu sa z dvoch častí. Vyššiu štruktúru tvoria 2 oddelené príkrovové telesa, každá formujúca samostatnú jednotku Mónosbél-Szarvaskő a Kissfennsík a nižšiu Bükkský paraautochtón.
Bkkský paraautochtón (tiež fennsíkum) má zvrásnenú, prípadne čiastočne násunovú stavbu. Na severe v antiklinóriu generálne vystupujú staršie horniny stredného devónu po stredný karbón. Tvoria ich prevažne platformné a pelagické karbonáty a klasické turbidity, bridlice aj kontinentálne uloženiny. Staršie možno ordovicko-silúrske vulkano-sedimentárne horniny sú silne postihnuté premenami. Nad nimi sa nachádzajú triasové až strednojurské plytkovodné karbonáty, hlavne vápence a dolomity. Miestami sa od anisu objavujú metaandezity a ladinské vápenato-alkalické vulkanity. Najmladšie horniny predstavujú pelagické ílovité bridlice, postihnuté slabou metamorfózou, ktorých vek je nejasný. Aj pre nejasný vek sedimentov, niektorí predpokladajú pokračovanie vrstevného sledu do príkrovových jednotiek, ktoré by preto mohli byť autochtónne. Paraautochtón tvorí v pohorí Bkk zvrásnený juhovergentný imbrikovaný systém. V pohorí Szendrő však horniny vykazujú opačnú vergenciu.
Príkrovy Mónosbél-Szarvaskő sú čiastočným ekvivalentom príkrovu Bátor. Sú tvorené rozčleneným ofiolitovým komplexom jurského veku. Predstavujú pozostatky zaoblúkovej panvy, ktorá sa uzavrela po subdukcii Meliatského oceánu. Niektorí provnávajú príkrovové jednotky Mónosbél-Szarvaskő s meliatikom.
V pohorí Szendrő, sa nachádzajú iba paleozoické horniny, ktoré však neprekonali výraznejšiu metamorfózu, čo naznačuje, že neboli zahrnuté do hercýnskeho orogénu. Prítomnosť synorogénneho flyšu vrchnokarbónskeho veku (pennsylván), by preto mohla znamenať, že táto oblasť tvorila predpolie hercýnskeho horstva.
V pohorí Uppony sú známe výskyty gosauských sedimentov vrchnokriedového veku.
Ďalej na juhozápad od bükkika boli vo vrtoch v podloží Panónskej panvy v tzv. igalskej zóne, medzi líniami Darnó a stredomaďarským zlomom, zaznamenané triasové karbonáty postihnuté slabou metamorfózou. Táto oblasť môže byť prechodným členom medzi Karpatami a dinaridným pásmom ofiolitov.
Stratford
Stratford môže byť:
Women
Women môže byť:
Živnostenský dom
Živnostenský dom môže byť:
Ján Pohronský
Ján Pohronský (vlastným menom Ján Pemer) (* 2. júl 1908, Brezno - † 23. september 1995, Žilina) bol spisovateľ pre deti a mládež, prozaik.
Herman Hollerith
Biografia
Syn nemeckého imigranta (Georg Hollerith, profesor klasických jazykov na gymnáziu v meste Speyer, ktorý emigroval do USA v roku 1848) nadobudol vzdelanie v City College v New Yorku, inžiniersky titul získal v Columbia School of Mines (Kolumbijská univerzita). V roku 1882 Hollerith nastúpil do Massachusettskej technickej univerzity, kde vyučoval strojárstvo a vykonával svoje prvé experimenty s diernymi štítkami. náhľad|Replika Hollerithovho zariadenia s triediacou skrinkou, približne z roku 1890 V roku 1879 začal pracovať v Štatistickom úrade USA (U.S. Census Office) ako štatistik. V roku 1889 odovzdal na Columbia University dizertačnú prácu s názvom Elektrický tabelačný systém, za ktorú získal doktorát. 8. januára 1889 bol spoločnosti Hollerith vydaný americký patent č. 395 782. Jeho systém, počítací stroj, ktorý používal dierne štítky a umožňoval tak hromadné spracovanie dát, bol použitý na sčítanie ľudu v USA v decembri 1890.
Po ďalších vylepšeniach systému založil v roku 1896 spoločnosť Tabulating Machine Company aby komercializoval svoj vynález. V roku 1905 však stratil svojho najlepšieho zákazníka, Štatistický úrad USA, ktorý dodnes sčítanie ľudu vykonáva každých desať rokov. V roku 1910 žaloval úrad pre sčítanie ľudu z dôvodu údajného porušenia patentov a pokúsil sa zabrániť nadchádzajúcemu sčítaniu ľudu - a to bezvýsledne. V roku 1911 Hollerith nakoniec predal svoju spoločnosť za približne 1,21 milióna dolárov a desaťročnú zmluvu na poradenstvo, ktorá mu mala ročne prinášať 20 000 dolárov.
Spoločnosť Tabulating Machine sa potom zlúčila (akvizíciou akcií) s Computing Scale Corporation a International Time Recording Company, aby vytvorila Computing Tabulate Recording Corporation (CTR), ktorá bola v roku 1924 premenovaná na International Business Machines Corporation (IBM).
Ženy na vlnách
Cieľom organizácie je priťahovať pozornosť k umelému prerušeniu tehotenstva a vyvolávať diskusiu o zákonoch, ktoré obmedzujú právo ženy na umelé prerušenie tehotenstva. Organizácia tiež chce poskytovať bezpečné, nechirurgické umelé prerušenie tehotenstva ženám, ktoré žijú v krajinách, kde je umelé prerušenie tehotenstva nelegálne. Organizácia poskytuje aj antikoncepciu a poradenstvo. Služby sú poskytované na špeciálne vybavenej lodi, ktorá obsahuje mobilnú kliniku. Ak Ženy na vlnách dorazia na lodi do niektorej krajiny, sú ženy vyzývané, aby si zjednali schôdzku a prišli na loď. Ak loď vypláva z teritoriálnych vôd do vôd medzinárodných, platia na palube zákony krajiny, kde je loď registrovaná, teda holandské zákony, ktoré umelé prerušenie tehotenstva povoľujú.
Ženy na vlnách priplávali do Írska v roku 2001 a do Poľska v roku 2003. V roku 2004 sa pokúsili navštíviť Portugalsko, ale portugalská vláda im to neumožnila a dokonca zablokovala ich loď portugalskými vojnovými loďami.
Nový Čas
Noviny Nový Čas je dlhodobo najčítanejší slovenský denník. Vychádza od 1. augusta 1991 s podtitulom nezávislý denník. Jeho hlavným zameraním je bulvár. Nový čas má viacero suplementov (napr. Nový Čas víkend ) a názvom súvisiacich týždenníkov ako sú Nový Čas Nedeľa a Nový Čas pre ženy a mesačníkov Nový Čas Bývanie a Nový Čas Krížovky. Priemerný tlačený náklad Nového Času v októbri 2020 bol 95 776 výtlačkov, priemerný predaný náklad 57 176 výtlačkov.
Aktuálne vlastnícke vzťahy
Nový Čas od 1. augusta 2018 vydáva spoločnosť FPD Media finančníka Antona Siekela.