cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Omfalokéla
Prognóza
Prognóza samotnej omfalokély je priaznivá a operácia sa realizuje obvykle v novorodeneckom období života. Asi 25% omfalokél je reoperovaných pre rôzny stupeň črevnej obštrukcie. Veľké združené chyby nemusia byť zlučiteľné so životom a bývajú dôvodom na prerušenie tehotenstva, ak sa zistia zavčasu. V každom prípade je nutné postupovať individuálne.
Toury
Toury je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Štebot
Štebot (iné názvy: švitor, švehol, ševel, džavot, zriedkavo expresívne čvirik) je jemný spevavý zvuk, ktorý vydáva časť druhov vtákov z radu vrabcotvarých (Passeriformes). Vydávať tieto zložité hlasové prejavy, pozostávajúce zo zvučných a hlasných tónov, im umožňuje spevný orgán syrinx, ktorý sa nachádza pri ústí priedušiek.
Pentózafosfátová dráha
vpravo|náhľad|685x685bod|Pentózafosfátová dráha Pentózafosfátová dráha, známa i ako pentózafosfátová cesta, fosfoglukonátová cesta, pentózafosfátový skrat, priama oxidácia glukózy či hexózamonofosfátový skrat,   je metabolická dráha paralelná ku glykolýze. Niekedy sa označuje i ako pentózový cyklus,    avšak nejedná sa o uzavretý sled reakcií, kde v poslednej reakcii vzniká prekurzor prvej reakcie. V pentózafosfátovej dráhe sa tvorí NADPH, pentózy (päťuhlíkové cukry) a ribóza-5-fosfát, ktorá je prekurzorom pre syntézu nukleotidov. Táto dráha síce začína oxidáciou glukózy, ale je to skôr anabolická dráha než katabolická. Táto dráha je obzvlášť dôležitá u červených krviniek.
Pentózafosfátová dráha sa skladá z dvoch rozdielnych fáz, resp. častí. Prvou je oxidačná fáza (nevratná časť ), v ktorej sa tvorí NADPH, a druhou je neoxidačná (vratná časť ), kde dochádza k syntéze pentóz. U väčšiny organizmov prebieha pentózafosfátová dráha v cytozole, u rastlín prebieha väčšina reakcií v plastidoch.
Podobne ako glykolýza, i pentózafosfátová dráha vyzerá byť evolučne veľmi stará. Reakcie tejto dráhy sú v moderných bunkách prevažne katalyzované enzýmami, ale takisto prebiehajú neenzymaticky v podmienkach, ktoré napodobňujú praveký oceán a sú katalyzované iónmi kovov, predovšetkým železnatými iónmi Fe2+. Na základe toho sa predpokladá, že táto dráha mohla vzniknúť už v prebiotickom svete.
Produkty dráhy
Hlavnou úlohou dráhy je:
Aromatické aminokyseliny sú zase prekurzormi v mnohých biosyntetických dráhach, napríklad syntézy lignínu a dreva.
Pentózy prijaté v potrave z nukleových kyselín môžu byť metabolizované pentózafosfátovou dráhou. Uhlíkové kostry sacharidov sa môžu premeniť na glykolytické/glukoneogenické intermediáty (intermediáty vystupujúce v glykolýze a glukoneogenéze).
Jedno z použití NADPH je zabránenie oxidačnému stresu buniek. NADPH redukuje glutatión pomocou glutatiónreduktázy, ktorá premieňa reaktívny peroxid vodíka, H2O2, na vodu pomocou glutatiónperoxidázy. Ak by glutatiónperoxidáza nebola prítomná, peroxid vodíka by sa zmenil na voľný hydroxylový radikál, ktorý môže poškodiť bunku. Erytrocyty tvoria veľké množstvo NADPH pomocou pentózafosfátovej dráhy na použitie v redukcii glutatiónu.
Peroxid vodíka sa takisto tvorí fagocytmi v procese zvanom respiračné vzplanutie.
Oxidačná fáza
V oxidačnej fáze (nevratná časť ) sa redukujú dve molekuly NADP+ na NADPH, na čo sa využíva energia z konverzie glukóza-6-fosfátu na ribulóza-5-fosfát. Pentózafosfátová dráha sa takisto nazýva priama oxidácia glukózy práve kvôli týmto reakciám, pretože na rozdiel od glykolýzy dochádza ihneď k oxidácii glukózy, zatiaľ čo v glykolýze dochádza k oxidácii až v druhej časti dráhy a oxidujú sa trojuhlíkové medziprodukty.
2 - 6-Fosfoglukono-δ-laktón 3 - 6-Fosfoglukonát 4 - Ribulóza-5-fosfát a oxid uhličitý]]
Tillay-le-Péneux
Tillay-le-Péneux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Pentózafosfátová dráha
Oxidačná fáza
Tento sled reakcií sa dá sumarizovať nasledovne:
Tillay-le-Péneux
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pentózafosfátová dráha
Oxidačná fáza
Celková reakcie je teda:
Neoxidačná fáza
V druhej fáze dochádza k premene troch molekúl pentózy na dve molekuly hexózy a jednu molekulu triózy, ktoré ďalej vstupujú do glykolýzy či iných dráh.
Ševel
Ševel môže byť:
Pentózafosfátová dráha
Neoxidačná fáza
Tento sled reakcií sa dá sumarizovať nasledovne:
Celková reakcie je teda:
Regulácia
Glukóza-6-fosfátdehydrogenáza (G6PD) je enzým, ktorý určuje rýchlosť tejto reakcie. Je alostericky stimulovaná NADP+ a silne inhibovaná NADPH. Pomer NADPH/NADP+ je bežne v cytozole v pečeni okolo 100. Cytozol je teda silne redukčné prostredie. Dráhy, v ktorých z NADPH vzniká NADP+, stimulujú G6PD, ktorá následne tvorí NADPH. Tento krok je takisto inhibovaný acetyl-CoA.
Aktivita G6PD je takisto posttranslačne regulovaná cytoplazmatickou deacetylázou SIRT2. Deacetylácia sprostredkovaná SIRT2 a aktivácia G6PD stimuluje oxidačnú fázu pentózafosfátovej dráhy, čím vzniká cytozolový NADPH, ktorý pôsobí proti oxidačnému poškodeniu alebo podporuje de novo lipogenézu.
André Lwoff
André Michel Lwoff (* 8. máj 1902, Ainay-le-Château, Francúzsko – † 30. september 1994, Paríž) bol francúzsky mikrobiológ, virológ, genetik a protozoológ.
V roku 1965 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za objav genetickej regulácie proteosyntézy (spolu s Françoisom Jacobom a Jacquesom Monodom), teda syntézy tzv. provírusov. To sú vírusy, ktorých nukleová kyselina sa v určitom štádiu životného cyklu vkladá do genómu hostiteľskej bunky. Bol prvým biológom, ktorý jasne vymedzil molekulárne a biochemické rozdiely medzi vírusmi a ostatnými formami života.
Životopis
Bol žiakom protistológa Edouarda Chatona, ktorý kedysi zaviedol pojmy prokaryota a eukaryota. Ten ho priviedol k skúmaniu diverzity protistných organizmov, ale Lwoff sa nakoniec vydal iným smerom, na skúmanie vírusov.
Najprv skúmal problém lyzogénie, teda situácie, kedy vírus hostiteľskú bunku neničí, ale volí stratégiu tzv. provírusu a integruje sa do hostiteľskej DNA. Roku 1953 pri tej príležitosti prvýkrát vírusy definoval, zatiaľ predbežným spôsobom.
Potom, platený Americkou národnou nadáciou pre postihnutých detskou obrnou, presunul svoj záujem na štúdium poliovírusov. Výsledkom bol okrem iného článok Poňatie vírusu z roku 1957, v ktorom vírusy prvýkrát jednoznačne odlíšil od baktérií. Lwoff vírus definoval ako výhradne nebunkovú entitu obsahujúcu iba jeden druh nukleovej kyseliny uzavretý v proteínovom obale, entitu, ktorá sa nedokáže množiť delením ako bunky, čo ju núti byť vnútrobunkovým parazitom.
Definoval tiež niektoré základné pojmy súčasnej virológie ako profág, provírus, virión, alebo kapsida.
Johann Tobias Beck
Životopis
Johann Tobias Beck bol synom Tobiasa Becka (17781849), podnikateľa a člena balingenskej mestskej rady, a jeho manželky Anny, rod. Roller (17761836).
Od roku 1818 študoval v tzv. nižšom seminári v meste Urach, jeho spolužiakmi boli napr. aj Christian Friedrich Dettinger či budúci nemecký básnik Eduard Mörike. Beck sa tu naučil predovšetkým klasické jazyky. Roky strávené v Urachu neskôr označil za najšťastnejšie a najpožehnanejšie roky svojho života.
V roku 1827 sa Johann Tobias Beck stal farárom v obci Waldtann (dnes Kreßberg, v okrese Crailsheim). Oženil sa tu s Luisou, rod. Fischer, s ktorou mali spolu osem detí.
V rokoch 1829 až 1836 bol farárom v meste Mergentheim. Do tohto obdobia sa datuje aj začiatok jeho plodnej teologickej publikačnej činnosti.
Známym sa stala jeho kritika uvoľnených mravov vojvodu Paula z Württembergu, ktorú sformuloval síce nepriamo, no o to zapálenejšie vo viacerých homíliách. Vojvoda Paul sa netajil tým, že rád počúval Beckove kázne, no po týchto udalostiach tak robil už len tajne.
Johann Tobias Beck bol obľúbeným kazateľom. Pôsobivý štýl jeho príhovorov sa však odlišoval od dobového teologického štandardu.
V roku 1838 zomrela jeho manželka Anna. O rok nato sa znovu oženil, za manželku si vzal Mathildu, rod. Märklin, s ktorou mal ďalšie dve deti.
V roku 1843 sa stal riadnym profesorom systematickej teológie na univerzite v Tübingene. Na rozdiel od kriticko-špekulatívnej školy Ferdinanda Christiana Baura sa Beck stal zakladateľom biblicky orientovaného teologického smeru. Jedným z jeho najznámejších študentov tu bol aj budúci profesor teológie Karl August Auberlen.
Johann Tobias Beck nepriamo ovplyvnil aj smerovanie známej evanjelickej Predigerschule (Kazateľskej školy) v Bazileji. Jej prvý riaditeľ, Wilhelm Arnold-Rappard (18381918), bol Beckovým žiakom a neskôr aj blízkym priateľom. Absolventom tejto bazilejskej školy bol aj známy biblista a spisovateľ Franz Eugen Schlachter, v ktorého myšlienkovom odkaze je tiež možné badať vplyv Beckovej teológie.
Johann Tobias Beck mal po celý život veľmi krehké zdravie. Zomrel 28. decembra 1878 v Tübingene.
Po Beckovej smrti upadlo jeho dielo na istý čas do zabudnutia. Postupne sa však jeho spisy dočkali aj nových vydaní.
Od roku 1987 udeľuje Arbeitskreis für evangelikale Theologie v spolupráci s Theologische Verlagsgemeinschaft každoročne Johann-Tobias-Beck-Preis (Cenu Johanna Tobiasa Becka).
Précy-le-Sec
Précy-le-Sec je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vlajka Vojvodiny
náhľad|Vojvodinská vlajka náhľad|Tradičná vlajka Vojvodiny s erbom náhľad|Tradičná vlajka Vojvodiny bez erbu Autonómna oblasť Vojvodina má dve rovnocenné vlajky.
Dejiny vlajky
Koncom 17. storočia bolo územie dnešnej Vojvodiny oslobodené od Turkov a územie obsadili Maďari, Chorváti a Srbi. Po Maďarskej revolúcii roku 1848 boli zostavené vlajky s modrou, žltou a zelenou farbou vo viacerých podobách. Jednalo sa o vlajku Srbov a Chorvátov, ktorí sa podieľali na potlačení Maďarskej revolúcie, preto Srbi na území Sriem, Banát a Báčky vyhlásili nezávislé vojvodstvá Vojvodiny.
V roku 1860 bola Vojvodina začlenená pod uhorskú správu. Po I. svetovej vojne sa pridelila ku Kráľovstvu Srbov, Chorvátov a Slovincov, na konci II. svetovej vojny sa stala autonómnou provinciou Srbskej ľudovej republiky v rámci Juhoslávie. Autonómna oblasť nemala úradnú vlajku, používali sa výlučne vlajky Juhoslávie a Srbska.
V roku 1990 bola autonómia Vojvodiny novou srbskou ústavou zrušená. Návrhy vlajok protimilešovičovských strán neboli prijaté. Liga sociálnych demokratov Vojvodiny sa prezentovala vlajkou z roku 1848, no ani im sa ju nepodarilo presadiť.
27. februára 2004 bola vojvodinská vlajka prijatá, totiž zo 120 poslancov v parlamente za ňu zahlasovalo 79. Zákon mal byť prijatý 6. marca, avšak v Novom Sade bola vlajka Vojvodiny vztýčená už 29. februára.
15. septembra 2016 bola prijatá tradičná vlajka Vojvodiny, a to v dvoch podobách - s erbom a bez neho.
Vojvodinská vlajka
Vlajka Vojvodiny sa skladá z troch farieb: červenej, tmavomodrej a bielej. Farby sú usporiadané vodorovne, v pomere 1:8:1. Farby boli naďalej prevzaté z pôvodnej srbskej vlajky. Tmavomodrá znázorňuje proeurópsku orientáciu a multietnickú kultúru. V strede modrého pruhu sa nachádzajú tri žlté päťcípe hviezdy, ktoré pripomínajú historické oblasti Vojvodiny Sriem, Banáty a Báčku. Pomer strán vlajky sú 1:2.
Vlajka bola prijatá 27. februára 2004.
Tradičná vlajka Vojvodiny
Tradičná vlajka Vojvodiny sa skladá z troch pruhov - z červenej, modrej a bielej v rovnakom pomere. Farby sú usporiadané v rovnakom pomere. Uprostred vlajky sa môže nachádzať erb, no nemusí.
Vlajka bola prijatá 15. septembra 2016.
Džavot
Džavot môže byť:
Modranský sirotinec
náhľad|Konferenčná sála v roku 2019
Sirotinec založil slovenský evanjelický kňaz Samuel Zoch v Modre. 12. mája 1912 sa začal stavať a 28. mája 1913 mohol prijať deti. Samuel Zoch bol synovcom a pokračovateľom diela Pavla Zocha. Pavol Zoch sa zaoberal dobročinnosťou v prospech sirôt už pred rokom 1905, no v roku 1907 náhle zomrel. Samuel Zoch založil peňažnú zbierku, na ktorú sa zbieralo celé Slovensko. Podarilo sa takto získať 12 000 korún na stavbu budovy sirotinca.
Stavbu projektoval architekt Dušan Samuel Jurkovič v štýle britského secesného prúdu Modern Style. Neskoršou modernistickou prístavbou podľa projektu architekta Jána Štefanca a ďalšími úpravami sa zotrel pôvodný architektonický zámer.
V roku 1951 prestal sirotinec slúžiť svojmu účelu a do správy ho prevzal generálny biskupský úrad evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku. Nehnuteľnosť sa nachádza na Vajanského ulici v Modre. V súčasnosti je prázdny, pretože je potrebná jeho rekonštrukcia. Budovu má v správe miestna evanjelická cirkev.
V roku 2016 bol objekt vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku SR.
Trancrainville
Trancrainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nový život
Nový život môže byť:
Noach
Noach môže byť:
Tremblay-les-Villages
Tremblay-les-Villages je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Daniel B. Allyn
Gen. Daniel Bartlett Allyn (* 24. september 1959, New Hampshire, USA) je generál Armády Spojených štátov vo výslužbe. V rokoch 2014 - 2017 pôsobil ako (v poradí 35.) zástupca náčelníka Štábu Armády Spojených štátov. V rokoch 20122013 bol veliteľom XVIII. výsadkového zboru a od mája 2013 do 15. augusta 2014 bol veliacim generálom Veliteľstva síl Armády Spojených štátov na základni Fort Bragg v Severnej Karolíne.
Slúžil v Južnej Kórey, Grenade (Operácia Urgent Fury), Egypte (dve mierové misie na Sinajskom polostrove), Paname (Operácia Just Cause), Saudskej Arábii (Operácia Púštna búrka), Iraku (Operácia Iracká sloboda) a Afganistane (Operácia Trvalá sloboda).
Précy-sur-Vrin
Précy-sur-Vrin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Duplikatúra tráviacich ústrojov
Duplikatúra tráviacich ústrojov (iné názvy: duplikatúra, duplikatúra tráviacej rúry, enterická duplikatúra/duplikácia, cystická duplikatúra, ďalšie synonymá pozri pod enterocysta; v prípade čriev aj črevná duplikatúra, intestinálna duplikatúra/duplikácia) je špecifický druh pravej cysty tráviaceho ústrojenstva. Zďaleka najčastejšie sa vyskytuje na črevách.
Črevná duplikatúra
Duplikatúry sú raritne vrodené útvary s incidenciou 2 na 9 000 pitvaných detí.
Etiológia
Príčina duplikácie nie je známa, pravdepodobne je v abnormálnej proliferácii črevného parenchýmu. V mechanizme jej vzniku hra úlohu aj porucha rekanalizácie čreva. Poznáme duplikatúry sférické alebo tubulárne. Kým sférická nekomunikuje, tubulárna komunikuje s črevom na jednom alebo oboch koncoch. V duplikatúre je často ektopická sliznica žalúdka (v 30 %).
Klinický obraz
Duplikatúra je klinicky nemá a prejaví sa často komplikáciami, ktoré sa vyskytujú v závislosti na type ektópie. Pri gastrickej môže byť peptický vred s krvácaním, ulceráciou, perforáciou. Môže sa prejaviť ako črevná obštrukcia, žltačka, hemobília, pankreatitída, enterokutánna fistula.
Diagnóza
Diagnóza je rádiologická (CT, MRI) a v prípade gastrickej ektópie pomocou rádioizotopov. Zvýšenie alfa-fetoproteínu v sére matky svedčí, podobne ako u omfalokely, pre možnú gastroschízu.
Liečba
Liečba, ak to dovolí charakter defektu, je chirurgická.
Prognóza
Predpoveď je dobrá u pacientov so včasnou diagnózou a chirurgickou liečbou ešte v detskom veku. U latentných duplikatúr je v dospelosti riziko malígnej transformácie.
Zoznam miest v Severnom Macedónsku
náhľad|Poloha miest v Severnom Macedónsku náhľad|Poloha miest v Severnom Macedónsku
Toto je zoznam miest v Severnom Macedónsku.
Predný Muráň
Predný Muráň je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Novoveskou Hutou, približne juhozápadne od Spišskej Novej Vsi.
Opis
Predný Muráň leží v rázsoche, vedúcej severovýchodným smerom z masívu Veľkej Knoly. Severne sa nachádza Dubnica, Malý Muráň a Suchá hora , východne Žompy , Hlinisko  a Pálenica , južne Hoľa , Peklisko , Babiná , Veľká Knola  a plytkým sedlom oddelený Muráň  a západne Viničiar , Haniskova  a Hýľ. Severozápadné svahy odvodňuje Hutiansky potok a severovýchodné Suchohorský potok do Hornádu, voda z juhovýchodného úbočia odteká Železným potokom do Hnilca. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no juhovýchodným úbočím vedie modrá turistická značka z Novoveskej Huty cez Poľanu pod Muráňom do sedla Pod Muráňom.
Proérosia
Proérosia bola starogrécka poľnohospodárska slávnosť na počesť bohyne Demeter a jej dcéry Koré, oslavovaná pred orbou a sejbou, pri ktorej sa modlilo za bohatú úrodu. Tento sviatok sa nazýval sa aj Proarktouria, čo naznačuje, že sa konal pred heliakálnym vzostupom hviezdy Arktúr. Starogrécka slávnosť Proérosia, doslova „príprava na orbu“, bola oslavovaná zrejme 6. pyanepsióna (podľa atického kalendára). Jej súčasťou bola obeť prvých plodov z vďačnosti za oslobodenie sa od legendárneho moru. Tento sviatok sa oslavoval v piatich démoch Atiky pod rôznymi názvami, dátumami a doloženými obradmi. Tie najprestížnejšie sa konali v Eleuzíne, ktoré sa pravdepodobne v poslednej štvrtine 5. stor. pred Kr. stali v Atike celospoločenským festivalom. Archeologička Efrosyni Boutsikas (venuje sa archeoastronómii) uvádza, že Proérosia alebo Proarktouria, bola oslavovaná v čase heliakálneho vzostupu Arktúra, najjasnejšej hviezdy v súhvezdí Pastier. Kalendár z Thorikosu zaraďuje túto slávnosť do atického mesiaca boédromión, teda niekedy približne v čase od polovice septembra do polovice októbra, čo sa zhoduje s heliakálnym vzostupom hviezdy Arktúr, teda okolo 21. septembra. Obetný kalendár z Eleuzíny uvádza, že sa tento sviatok konal 5. pyanepsióna, t. j. približne na konci októbra. Keďže atický kalendár bol lunárny, rozdiel medzi lunárnym a slnečným rokom na krátky čas spôsoboval presun jednotlivých mesiacov, ale dátum osláv Proérosie určený pozorovaním hviezdy Arktúr, musel byť presný. Podľa niektorých odborníkov rôzne datovanie osláv Proérosie mohlo byť spôsobené aj časovými odchýlkami poľnohospodárskych prác v jednotlivých rokoch (napr. podľa miestneho počasia). Xenofón uvádza (v dialógu Sokrata s Ischomachom), že bohovia neregulujú rok podľa pevného vzoru, ale v jednom roku je najlepšie siať skoro, v inom v strede sezóny, v inom zase veľmi neskoro. Ciele a zámery obradov pred orbou možno vyčítať z citácie zo Sudy: „Obete, ktoré sa konajú pred orbou, sa vykonávajú za cieľom dobrej úrody“. Proérosia nebola jediným sviatkom (obradom) vykonávaným na uspokojenie bohov za cieľom dobrej úrody, po nej nasledovali aj ďalšie sviatky oslavované v rôznych fázach poľnohospodárskeho cyklu. náhľad|Červenofigúrový [[stamnos, cca 470 pred Kr., Triptolemos, Demeter a Persefoné - Louvre]]
Jedna z legiend hovorí, že Proérosia sa po prvýkrát konala po more (alebo hlade), ktorý postihol všetkých Grékov (alebo celé ľudstvo), keď Aténčania v súlade s vešteckými radami (podľa rady z delfskej veštiarne mali každoročne pred orbou obetovať Demetre prvotiny z úrody v mene všetkých Helénov ) v mene Grékov obetovali bohom obete pred orbou. Z toho dôvodu potom Gréci prinášali do Atén aparchai „prvotiny z úrody“ (celogrécka náboženská prax od archaického do konca helenistického obdobia ) z obilia, ktoré mali poslúžiť ako ďakovné obete (χαριστήρια - charistéria ) Podľa inej legendy sa Triptolemos od bohyne Demeter naučil základom pestovania obilia (bohyňa sa mu tak odvďačila za to, že ju vľúdne prijal v paláci jeho rodičov, keď hľadala svoju dcéru Persefonu) a potom na lietajúcom voze precestoval celý grécky svet a na miestach, kde sa zastavil, učil ľudí ako orať a siať (v atickom umení je od polovice 6. stor. pred Kr. často zobrazovaný v okrídlenom voze). Keď sa vrátil, stal sa kráľom a vo svätyni, ktorú tam postavil jeho otec Keleos, zaviedol Demetrin a Persefonin kult. Vedúcu úlohu pri obradoch na oslavách Proérosie zohral hierofantés (ἱεροφάντης) „odhaliteľ posvätných tajomstiev“, veľkňaz v chráme bohyne Demetry v Eleuzíne. Jeho funkcia sa dedila v rodine Eumolpa, legendárneho zakladateľa Eleusínskych mystérií. Podľa starovekých „svedectiev“ sa na týchto oslavách udiali aj zázraky uzdravenia, napr. od narodenia slepý začal vidieť. V Eleuzíne sa okrem Proérosie konali aj ďalšie slávnosti spojené s bohyňou Demeter (s poľnohospodárstvom). Bola to Thesmoforia, oslavovaná s cieľom zvýšenia plodnosti zeme, Chloia, ktorá sa oslavovala, keď už polia zazeleneli, Kalamaia, keď obilie vyrástlo a Halóa, kedy sa obilie mlátilo.
Tréon
Tréon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Préhy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šumovina
Šumovina môže byť:
Historický a archeologický komplex Bolgaru
Historický a archeologický komplex Bolgaru je zaniknuté sídlo v Rusku, niekdajšie hlavné mesto Volžského Bulharska a Zlatej Hordy, jedno z najvýznamnejších miest raného Kazanského chanátu. Komplex sa nachádza v republike Tatársko neďaleko novodobého mesta Bolgar v tesnej blízkosti rieky Volga asi 30 kilometrov od ústia rieky Kama. V čase jeho rozkvetu v 13. a 14. storočí šlo o obrovské osídlenie so značným počtom budov, ktoré bolo obklopené hradbou dlhšou ako 5 kilometrov. Tvarom plocha komplexu pripomína trojuholník tiahnúci sa od rieky Volga na juh. Z budov sa dnes najmä vďaka záchranným prácam zachovala len časť, medzi nimi: Mešita a Veľký minaret (renovovaný), Severné mauzóleum, Východné mauzóleum, Malý minaret a Chánova hrobka, Biela a Čierna komnata a ďalšie. Miesto v sebe spája prvky arabskej, turkickej, moslimskej i pohanskej kultúry. V roku 2014 bol komplex zapísaný na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO. Miesto zohráva významnú úlohu v dejinách islamu v Rusku a je pútnickým miestom tatárskych moslimov.
História
Územie bolo pre svoju výhodnú polohu pri rieke Volga obývané už v období mezolitu (napr. ust-kamská kultúra). Vďaka blízkosti rieky sa darilo rybolovu, a v okolité lesy poskytovali dostatok obživy pre lovcov. Úrodná pôda v okolí zase dopomohla k rozvoju poľnohospodárstva. V okolí sa našlo viacero archeologických nálezov z kameňa, i kovov (napr. azelinská kultúra). V polovici 1. tisícročia (4.7. storočie) povodie Volgy osídlila imenkovská kultúra. Hoci neexistujú dôkazy o prepojení imenkovskej kultúry na bolgarské osídlenie, mnohí historici sú presvedčení o tom, že kultúra v neskoršom období splynula s Volžskými Bulharmi, ktorí založili Bolgar.
Protobulharské kmene sa do oblastí nad Kaspickým a Čiernym morom dostali po tom, čo boli z východu vyhnané pre posuny kmeňových zriadení spôsobené Avari. V 7. storočí moc bulharských kmeňov vzrástla a vznikla Kubratova ríša prezývaná aj Veľké Bulharsko. Po Kubratovej smrti sa jeho ríša rozdelila medzi jeho synov a územie v okolí rieky Volga a Kama získal Kotrag, ktorý položil základy Volžského Bulharska.
náhľad|Dnešný vstup do komplexu, v pozadí je moderná Biela mešita|vľavo Historické mesto Bolgar začalo vznikať niekedy v ranom 10. storočí. Pre svoju polohu sa takmer ihneď stal prirodzeným obchodným centrom v lokalite. Mesto samotné nebolo veľké, no jeho rozloha postupne rástla. Prislúchali k nemu aj rozsiahle prímestské oblasti, medzi nimi najmä niekoľko kilometrov vzdialený Aga bazár. Mesto zohrávalo významnú úlohu v obchode medzi východnou Európou, moslimským svetom a Áziou. Po prijatí islamu za oficiálne náboženstvo Volžského Bulharska v roku 922 sa mesto stalo centrom viery v krajine a zohral významnú úlohu pri šírení islamu na území dnešného Ruska. Vďaka náboženskej politike a obchodnej sile krajina a mesto priťahovali pozornosť viacerých dobových historikov.
V písomných prameňoch sa prvýkrát spomína v diele Abú Zaída al-Balchího, niekedy z rokov 920/921. Al Balchí spomína Bolgar ako mesto s hlavnou mešitou v krajine, ďalším mestom, ktoré spomínal bol neďaleký Suvar. Obe mestá mali mať spolu asi 10 000 obyvateľov a domy v nich mali byť vystavané z dreva. Slúžiť však mali len ako zimné obydlia a v lete mali obyvatelia bývať v jurtách. Nezávisle od neho mesto popisujú aj ďalšie arabské pramene z 10. a 11. storočia. Arabský spisovateľ Ibn Chaukal spomína, že bolo dokonca Rusmi dočasne dobyté počas Sviatoslavovej kampane proti Chazarom, iné pramene však udalosť nedokladajú. V 12. storočí význam mesta upadol po tom, čo sa politické centrum premiestnilo do Biljaru (Biläru). Presun hlavného sídla krajiny býva zdôvodňovaný nepokojom na západných hraniciach krajiny, kde proti Bulharom vystupovali ruskí vládcovia (Juraj Dlhoruký a Andrej Bogoľubskij).
vľavo|náhľad|Pohľad na: Východné mauzóleum, Veľký minaret a Chrám Zosnutia Presvätej Bohorodičky V 13. storočí Volžské Bulharsko obsadili Mongoli a pre Bolgar, ktorý bol síce v roku 1236 kompletne zničený, sa začalo nové obdobie rozmachu. Zásadný vzostup dosiahlo mesto po tom, čo ho získal Džučiho ulus (Zlatá horda). V meste sa rozmohla remeselná výroba a jeho rozloha niekoľkonásobne vzrástla. Razili sa v ňom aj mince. Z tohto obdobia pochádza aj väčšina zachovaných budov. Význam mesta potvrdzuje, že sa mesto pravidelne vyskytuje v historicko-geografických dielach danej doby a Bolgar svojom diele spomína aj benátsky cestovateľ Marco Polo, ktorý ho určuje za jedno zo sídiel chána Berkeho. Úpadok moci Zlatej hordy umožnil niektorým častiam krajiny získať istý stupeň autonómie a v Bolgare sa vytvoril poloautonómny Bolgarský ulus. V roku 1361 bolo mesto v rámci sporov o moc obsadené Bulat-Timurom a v roku 1395 Tamerlánom. V 15. storočí význam mesta poklesol pre vzostup Kazane. Po bitke na Kulikovom poli mongolská moc v Rusku začala upadať a ruské vojská a uškujnici (prevažne novgorodskí zbojníci, či riečni piráti) stále častejšie začali prenikať na mongolské územie, čím oslabovali ekonomiku a moc miestnych miest. Definitívny pád mesta priniesla kampaň Fiodora Davidoviča Pestrého v roku 1431. Po tomto roku sa už mesto v kronikách nespomína a jeho miesto zaujala Kazaň. Presná miera deštruktivity tejto kampane však nie je istá a je možné, že vojenské operácie Moskvy v 30. rokoch iba prispeli tomu, že sa moc z Bolgaru definitívne presunula do Kazane.
náhľad|Pamätná minca venovaná Bolgaru V roku 1712 bol na mieste zrúcaniny mesta Bolgar založený Uspenský monastier, v ktorom niektorí z miestnych moslimských obyvateľov videli pokus o rusifikáciu regiónu. V roku 1722 Bolgar navštívil Peter Veľký a vydal dekrét o zachovaní a oprave starých budov, čo však bolo vykonané liknavo. Hoci bol kláštor v roku 1763 rozpustený, ako pamiatka po tejto etape na mieste zostal Chrám Zosnutia presvätej Bohorodičky. V roku 1781 vyrástla v tesnej blízkosti komplexu dedina Spasskaja (dnešný Bolgar).
V roku 1969 sa pamiatka stala chránenou a bolo vytvorená Bolgarská štátna historická a architektonická rezervácia. V 70. rokoch sa začali archeologické, výskumné a renovačné práce. V roku 2000 sa rezervácia premenila na múzejnú rezerváciu a bol obnovený Veľký minaret a v roku 2010 sa začala realizácia väčšieho projektu, ktorý má vybudovať novú infraštruktúru a rekonštruovať pamiatky. Vznikla tiež nová Biela mešita, Múzeum chleba a riečny prístav. V roku 2014 bolo miesto zapísané do zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Prégilbert
Prégilbert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Historický a archeologický komplex Bolgaru
Stavby
náhľad|Interiér mešity s minaretom v pozadí|vľavo náhľad|Plán komplexu: 1 – Mešita a Veľký minaret, 2 – Severné mauzóleum, 3 – Chrám Zosnutia presvätej Bohorodičky, 4 – Východné mauzóleum, 5 – Chánove kúpele, 6 – Chánova hrobka, 7 – Malý minaret, 8 – Biela komnata, 9 – Čierna komnata, 10 – Mestečko, 11 – Západná brána, 12 – Južná brána, 13 – Mauzóleá, Čierna čiara – priekopa a valy Prvé stavby v meste boli podľa zmienok arabských cestovateľov drevené, v mongolskom období vznikli kamenné stavby. Dnešná podoba stavieb je prevažne z obdobia rekonštrukcií, pretože budovy boli po opustení Bolgaru zanedbané a poškodené.
Prégilbert
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Historický a archeologický komplex Bolgaru
Mešita a Veľký minaret
Veľký minaret bol 24 metrov vysoký a na fasáde obsahoval arabské nápisy (výňatky z Koránu). Vystavaný bol z vápenca. V roku 1841 sa zrútil a jeho stavebný materiál bol okamžite zhromaždený miestnym obyvateľstvom na stavebné účely. Minaret bol najmä pre náboženské záujmy obnovený podľa kritérií Benátskej charty, no nejde o skutočnú pôvodnú podobu. Dnešná stavba stojí na základe prvého minaretu a turisti, či pútnici ho môžu bezplatne využívať ako vyhliadkovú plošinu.
Prégilbert
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Historický a archeologický komplex Bolgaru
Východné mauzóleum
Východné mauzóleum|náhľad Bolo postavené z bieleho kameňa (vápenca a tufu) v 30. rokoch 14. storočia v rámci staviteľských prác spojených s druhou rekonštrukciou mešity. Je vystavané vo forme orientálnych moslimských hrobiek s vyčnievajúcim portálom a slúžilo ako rodinná hrobka šľachtického rodu Burašbekovcov. Centrálna osemuholníková stavba s plánom o strane 10,8 metra a s kupolou (dnes pod ihlanovou strechou) má vchod z juhu. Pozdĺž okrajov osemuholníkovej štruktúry zostávajú stopy dekoratívnych výklenkov. Na začiatku 18. storočia bolo prestavané na kresťanský Kostol svätého Mikuláša a bolo v doň pridaných niekoľko kresťanských prvkov. V mauzóleu sa našlo sedem rozpadnutých drevených, alebo kamenných hrobiek, v niektorých boli nájdené i pozostatky. V súčasnosti budova slúži ako múzeum archeologických predmetov.
Severné mauzóleum
Severné mauzóleum|náhľad|vľavo Bolo podobne ako východné mauzóleum postavené v 30. rokoch 14. storočia v súvislosti s dokončením druhej rekonštrukcie hlavnej mešity. Stavba bola postavená z vápenca, pri opláštení sa použili tufové bloky. Má obdĺžnikovitý pôdorys s rozmermi 13x18 metra. Pôvodne malo stanovú strechu a vyčnievajúci portál. Slúžilo ako rodinná hrobka bolgarskej šľachtickej rodiny, v 18. storočí bolo využívané ako kláštorná pivnica. Z pôvodného vzhľadu ostali len základy.
Malý minaret
Chánova hrobka a Malý minaret|náhľad|vľavo Malý minaret sa nachádza pol kilometra južne od mešity blízko Chánovej hrobky. Bol postavený v druhej polovici 14. storočia podľa vzoru Veľkého minaretu, stavitelia využili tuf a biely vápenec. Plán minaretu je štvorec s dĺžkou strany 4,8 metra. Skladá sa z dvoch valcových priestorov položených na sebe a kužeľovej strechy. Bez strechy stavba meria 10 metrov. V jeho vnútri sa nachádza 45 schodov vedúcich do horného priestoru s nízkym bubnom. Oblúkový vstup do minaretu a výklenky na západnej strane sú bohato zdobené jemnými rezmi kameňa. Stopy dekorácie sa nachádzajú aj v hornej kruhovej časti. V historických prameňoch sa spomína až od roku 1712.
Chánova hrobka
Hrobka sa nachádza 15 metrov severne od Malého minaretu v priestoroch bývalého cintorína. Bola postavená v ranom 14. storočí, v polovici storočia bola rekonštruovaná a doplnená na komplex štyroch hrobiek. Vybudovaná bola z bieleho vápenca na štvorcovom pláne so stranou 8,5 metra. Ako strecha poslúžila malá kupola, budova nemala portál. V historických prameňoch sa spomína od 18. storočia.
Čierna komnata
Čierna komnata|náhľad Budova sa nachádza 400 metrov južne od mešity, a približne rovnako je vzdialená aj od Malého minaretu. Bola vybudovaná z bieleho vápenca v polovici 14. storočia. Dvojposchodová budova o výške 9,5 metra bola vystavaná na štvoruholníkovej kubickej základni o rozmeroch 10x10 metrov. Má osemuholníkovú vertikálnu strednú časť a pologuľovitú kupolu na nej. Centrálna miestnosť zostala nedotknutá, bola však súčasťou väčšieho komplexu s bočnými chodbami s arkádami a s portálom s predným schodiskom. Kupolovitá miestnosť vo vnútornej vrstve budovy je omietnutá a zdobená alabastrovým tvarovaním, ktoré obsahuje profilové tyče, hviezdicové rozety, stĺpy s hlavicami. Účel budovy nebol dodnes plne odhalený, mohlo ísť o súd, madrasu alebo nemocnicu.
Kúpele
V komplexe sa nachádzalo viacero kúpeľov zo 14. storočia. (Liečebný dom č. 1 vo východnej časti na úpätí, Kúpeľný dom č. 2 v západnej časti na úpätí, Kúpeľný dom č. 3 v blízkosti rieky, Kúpeľný dom „Červená komnata“ (palata), Kúpeľný dom „Biela komnata“ (palata) a Liečebný dom „Východná komnata“ (palata). Zachované však zostali len ruiny niektorých budov. Ako vodná nádrž slúžilo jazero „Galanskoje“
Biela komnata
Ide o ruiny zo 14. storočia. Dnešný vzhľad ruín vznikol po návšteve cára Petra Veľkého, ktorý prikázal starí ruiny zachovať. Vtedajší reštaurátori však budovu nezakonzervovali do pôvodného stavu, ale použili červenú tehlu v Rusku charakteristickú pre 17. a 18. storočie. V jednej miestnosti boli umiestnené náhrobné kamene s arabskými nápismi a oddelené fragmenty týchto dosiek posilnili južnú stenu budovy. Už z 18. storočia pochádza podrobný topografický popis. V roku 1887 sa uskutočnili prvé archeologické vykopávky alebo skôr vyčistenie miesta. Podľa vtedajšej tradície i výskumu šlo pôvodne o kúpele. Druhé výskumy sa uskutočnili v rokoch 19791983 a potvrdili, že šlo o kúpeľný dom, ktorý fungoval asi 30 rokov, ale v 60. rokoch 14. storočia bol čiastočne zničený a opustený. Obsahoval šatňu, teplé i studené kúpele a ďalšie miestnosti.
Ďalšie kúpele
Výskumy z rokov 19831993 odhalili pozostatky ďalších kúpeľov nazvaných Východná komnata (alebo Chánove kúpele). Kúpele existovali koncom 13. storočia a patrili k najväčším v meste. Ich rozmery boli 39x1119 metra. Ďalšie štyri stavby považované za kúpeľné domy boli preskúmané v kopcovitej časti lokality a v údolí dnes už neexistujúcej rieky Melenka na oboch jej brehoch. Najznámejším kúpeľným domom v tejto oblasti komplexu bola tzv. „Červená komnata“ (palata), ktorá sa nazýva podľa farby interiérovej výzdoby. Nachádza sa na spodnej časti terasového svahu pobrežia bývalej rieky Melenka severne od komplexu mešity katedrály. Kúpeľný dom s komplikovaným plánom a pomerne veľkými rozmermi (30x1224 metra) bol postavený v polovici 14. storočia a nakoniec bol zničený v 30. rokoch 15. storočia. Súdiac podľa veľkosti a bohatosti výzdoby Červenej komnaty v nej existovali verejné kúpeľne pre prosperujúce obyvateľstvo mesta. Bolo v nej objavené aj malé množstvo fragmentov riadu a numizmatické nálezy, čo vedie k domnienke že priestory neboli vyhradené len pre elitu mesta. Kúpeľný dom bol v rámci rekonštrukcií čiastočne zachovaný, naplnený pôdou a ohradený kamennou priehradou, ktorá ho mala ochrániť pred vodou z rieky.
náhľad|Chrám Zosnutia presvätej Bohorodičky
Mestečko
Mestečko sa nachádza za južnými hranicami hlavného areálu Bolgaru asi dva kilometre od rieky. Tvarom pripomína lichobežníkové usporiadanie veľkého komplexu nad ním a bolo opevnené dvomi pásmi ochranných bariér. Nachádza sa v ňom niekoľko ruín budov z tufu, vápenca, pieskovca a mačacích hláv. Hlavnú pozornosť tu upútajú rekonštruované pozostatky pylónov vstupnej brány a pozostatky budov.
Chrám Zosnutia presvätej Bohorodičky
Chrám bol vystavaný v rokoch 17321734 v ruskom architektonickom štýle a je teda od ostatných stavieb značne odlišný. Vznik kláštora a chrámu na pôvodne moslimskom a tatárskom území bolo vnímané ako prejav rusifikačnej cárskej politiky. Na výstavbu chrámu boli zrejme použité aj materiály z okolitých ruín. Vystavaný bol zrejme na mieste Chánovho paláca a niektoré bolgarské budovy boli používané mníchmi z kláštora. Po zániku monastiera a vzniku ZSSR kostol plniť svoju funkciu a od 60. rokov funguje ako výstavná sieň miestnych archeologických nálezov.
Provency
Provency je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dejiny Janova
Tento článok pojednáva o dejinách Janova, od jeho počiatkov po začlenenie do Sardinského kráľovstva v roku 1815.
Oblasť Janova bola osídlená už niekoľko tisíc rokov pred naším letopočtom, žili tu napríklad Féničania, Gréci a Etruskovia. Už v antike sa stalo súčasťou Rímskej ríše. Po páde Západorímskej ríše profitoval z väčšej potreby námornej dopravy. Vládli mu postupne Ostrogóti, Byzantská ríša, Longobardi a Karolovci, až sa v 11. storočí stalo suverénnym mestským štátom. Bolo iba formálne podriadené Svätej ríši rímskej.
V priebehu 11. a 12. storočia upevnila nová republika svoju nadvládu nad Liguriou a získala aj prvé kolónie. Najdôležitejšie boli Korzika a časť Sardínie. Toto obdobie tiež charakterizujú početné vojny medzi Janovom a Pisou. Rozsiahly obchod s východným Stredomorím umožnil mestu výrazne zbohatnúť. Objavili sa však aj prvé interné problémy, ktoré mesto trápili až do 16. storočia a významne prispievali k jeho postupnému úpadku. Tieto konflikty začali hlavne v dôsledku sporov medzi cisárom Svätej ríše rímskej a pápežom, kedy sa Janovčania, podobne ako v iných severotalianskych mestách, rozdelili na dve frakcie, ktoré zápasili o moc. Republika sa výrazne podieľala na krížových výpravách, za čo bola odmenená obchodnými privilégiami vo vzniknutých štátoch. Významne však obchodovala aj s moslimami a Byzantskou ríšou.
V 13. storočí a prvej tretine 14. storočia zažil Janov obdobie svojho najväčšieho rozmachu. Okrem Pisy v tomto období zápasil aj s Benátkami, najmä kvôli kontrole nad východnými trhmi. Veľkou ranou bol pre Janov postupný úpadok križiackych štátov, dokázal sa však preorientovať na obchod s tamojšími moslimskými vládcami a zabezpečiť si rozsiahle obchodné privilégiá v Byzancii. Naproti Konštantínopolu založil svoju obchodnú kolóniu Pera a získal dôležitú kolóniu na Kryme - mesto Kaffa a okolie. Cez všetky úspechy už republika trpela problémami, ktoré priniesli jej úpadok - mohutné dlhy potrebné na financovanie častých vojen a hlavne vnútorné konflikty, ktoré spôsobovali časté vzbury a zmeny vlád. Na začiatku štrnásteho storočia sa občania snažili zaistiť poriadok odovzdaním vlády nad mestom cudzím vládcom. Tento krok bol ale úplne neúspešný a zlaté obdobie skončilo ničivú občianskou vojnou v rokoch 1316 až 1331.
Občianska vojna skončila a konflikty pokračovali najmä medzi urodzenými a neurodzenými občanmi. V roku 1348 zasiahla mesto čierna smrť, z ktorej sa už nikdy celkom nespamätalo. V nasledujúcich storočiach došlo k ďalším experimentom s cudzou vládou, vládnutím ľudu a vládnutím šľachty. Žiadne z nich však nedokázalo zabezpečiť trvajúci mier vnútri mesta. Ďalšie konflikty s Benátkami a Milánom, strata východných kolónií v dôsledku rozširovania Osmanskej ríše a konkurencie zo strany západoeurópskych krajín viedli k pomalému úpadku, až bolo v roku 1522 mesto prvýkrát za niekoľko storočí dobyté a vydrancované vojskami španielskeho kráľa.
V roku 1528 boli zrušené politické práva neurodzených občanov a z republiky sa stala dedičná oligarchia. Mesto sa ocitlo vo sfére vplyvu Španielska, pričom spočiatku profitovalo z jeho koloniálnych úspechov, následne ale upadalo v reakcii na španielsku krízu a bankroty. V roku 1768 musel Janov odpredať Korziku Francúzsku. V roku 1797 ho obsadilo Napoleonské Francúzsko. Podľa rozhodnutia Viedenského kongresu bolo mesto v roku 1815 pripojené k Sardinskému kráľovstvu, v rámci ktorého sa následne v roku 1861 stalo súčasťou zjednoteného Talianska.
Počiatky Janova (do roku 1000)
Pád Rímskej ríše znamenal koniec starostlivo udržiavaných ciest, čo spôsobilo väčšie zameranie na námornú dopravu, z čoho mohol Janov vďaka svojej polohe profitovať. Krátko mu vládli Ostrogóti, než boli vytlačení Byzantskú ríšou, ktorá mesto ovládala v rokoch 537 až 642, kedy ho obsadili Longobardi. Ani za vlády Byzancie a Langobardov nebol Janov nijako dôležitý a o jeho histórii v tejto dobe toho príliš nevieme.
Longobardi boli v roku 774 ovládnutí dynastiou Karolovcov, počas ktorého vlády sa ale tiež nedochovalo o meste veľa záznamov. Vieme, že tu mali veľký vplyv duchovní z Milána, ktorého arcibiskupi tu dokonca strávili zhruba sedemdesiat rokov v exile pod ochranou Byzantskej ríše kvôli vpádu Langobardov. V tejto dobe blízko mesta vznikol kláštor v Capodimonte.
Rovnako ako veľká časť kresťanského Stredomoria v tejto dobe ani Janov nebol ušetrený pred moslimskými nájazdmi. Medzi rokmi 934 a 935 bolo mesto vydrancované počas nájazdu moslimov zo severnej Afriky a niekoľko nasledujúcich rokov bolo pravdepodobne opustené. Vtedajšie Arabské zdroje naznačujú, že už v tej dobe bol Janov pomerne veľkým mestečkom obchodujúcim nielen v ľanových tkaninách, ale aj v hodvábe, a bol tak pre útočníkov lákavou korisťou. Po tomto útoku sa mesto stalo iba tieňom seba samého a už sa nedozvieme, ako významné bolo. Všetky existujúce lokálne záznamy boli počas útoku zničené.
Po roku 950 sa dochovali prevažne cirkevné záznamy, ktoré okrem zakladania kostolov a kláštorov informujú aj o zvykoch a práve používaných v oblasti. Mnohé zmienky hovoria o obzvlášť zložitom práve, keď niektorí žili podľa práva rímskeho, iní podľa práva langobardského a ďalší podľa práva sálského. Rozvoj pozemkov bol náročný z dôvodu nehostinnej krajiny, vlastníci preto vyhľadávali spôsoby ako rozvoj dosiahnuť, napríklad sa viac podielnikov zložilo na stavbu mlyna a následne sa delili o jeho výnosy, alebo boli pozemky lacno prenajaté za prísľub ich rozvoja a nájomník po určitej dobe ich časť získal do svojho vlastníctva. Urodzené rody boli dôležité v okolí Janova. Nad ním samým ale veľkú moc nemali. Niektoré z nich sa postupne sťahovali do mesta a stávali sa z nich prví obchodníci.
Počiatky republiky (10001190)
Janovskí námorníci sa zúčastňujú prvej krížovej výpravy, kedy pomáhajú so zásobovaním a dobývaním prístavov, ktoré nebolo možné bez lodí obliehať. Dohody s križiakmi zaisťujú následne Janovu lukratívne privilégiá v týchto prístavoch. Podľa janovského príbehu boli títo námorníci dôležitým faktorom aj pri dobývaní Jeruzalema - dve lode boli v prístave rozobraté a dopravené k obliehanému mestu, kde mali poslúžiť na výrobu obliehacích strojov. Vďaka tejto pomoci sa Janov ako prvý z talianskych miest uchytil na východe Stredomoria a presadzoval tu svoje obchodné záujmy až hlboko do 16. storočia.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2021
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2021 boli 23. MS v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov. Konali sa od 26. apríla do 6. mája 2021 v amerických mestách Frisco a Plano.
Skupina A
'' Všetky časy sú v stredoeurópskom letnom čase. ''
Dejiny Janova
Počiatky republiky (10001190)
Ekonomické spory s Pisou a spory ohľadom vplyvu na Sardínii a Korzike spôsobili v dvanástom storočí ďalšie obdobie vojen medzi týmito talianskymi mocnosťami, ktoré boli ukončené až v dôsledku obojstranného vyčerpania. Pre zaistenie výhody nad svojím rivalom neváhali konzuli ani podplácať pápežskú kúriu. Naďalej pokračovali v zabezpečovaní dominancie v oblasti Ligúria získavaním miestnej šľachty a menších miest. Tiež zabezpečovali sieť spojeneckých dohôd pozdĺž stredomorského pobrežia, pre zaistenie bezpečia ich obchodu. Ku koncu prvej polovice 12. storočia sa Janov v rámci snahy o zaistenie pozície mocnosti v západnom Stredomorí zúčastnil reconquisty na Pyrenejskom polostrove, táto expedícia ale spôsobila iba ekonomické ťažkosti a nemalé dlhy, pretože musel byť v čase expedície významne obmedzený obchod a vydržovanie rozsiahleho vojska bolo veľmi drahé. Tieto problémy museli byť riešené novými daňami, požičiavaním peňazí aj predajom majetkov republiky. Cez to všetko vstupuje Janov do druhej polovice 12. storočia ako významná a prosperujúce stredomorská mocnosť.
Hlavným zdrojom bohatstva Janova bolo v tejto dobe obchodovania s ľahkými a drahými komoditami, ako sú čierne korenie, bavlna, zlato alebo hodváb, najdôležitejšími obchodnými partnermi potom boli križiacke štáty a Egypt, ale dôležitými zostávali aj Sicília a severná Afrika. Risk obchodných výprav sa často rozkladal medzi niekoľko podielnikov, čo umožňovalo nielen minimalizovať prípadné straty, ale aj začať mladým obchodníkom bez veľkého kapitálu. Aj právny systém mesta bol prispôsobený, aby čo najlepšie zodpovedal potrebám rozvíjajúceho sa obchodu, osobitný dôraz bol kladený na poctivosť a podvod sa veľmi tvrdo trestal. Obchodné dohody boli starostlivo preskúmané a uzavreté pod dohľadom svedkov. Väčšina ekonomiky mesta bola podriadená námornému obchodu, od stavby lodí a remesiel s ňou spojených až po rozširujúcu sa textilnú výrobu, závislú od dovážaných surovín. Pre zaistenie priamej vlády nad čo najväčšou časťou Ligúrie využívala republika svoje príjmy na skupovanie hradov, miest a polí od miestnej šľachty.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2021
Skupina B
'' Všetky časy sú v stredoeurópskom letnom čase. ''