cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Merceuil
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Orth an der Donau
Orth an der Donau je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Gänserndorf.
Svoradova ulica (Bratislava)
Svoradova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Tiahne sa od Palisád po Pilárikovu. Je rovnobežná so Zochovou a Zámockou.
Na ulici má sídlo Filmová a televízna fakulta Vysokej školy múzických umení v Bratislave. Nachádza sa tu vysokoškolský internát Svoradov.
Quartier de Plaisance
thumb|Rue Daguerre
Quartier de Plaisance (približne Zábavná štvrť) je 56. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 14. obvodu.
Má rozlohu 178,5 ha a ohraničujú ju boulevard périphérique na juhu, ulice Rue Vercingétorix a Rue du Départ na západe, Avenue du Maine a Rue Daguerre na severe, Rue Grissendi, Rue des Plantes a Avenue de la Porte de Châtillon na východe.
Dejiny
Urbanizácia tejto oblasti prebiehala od roku 1830 a ďalej sa rozvíjala po zriadení železnice v roku 1840 z Paríža do Versailles. V roku 1842 bol miestny zámok s názvom Plaisance zborený, priľahlé pozemky boli rozparcelované a na ich mieste vznikla nová mestská štvrť. Obchodníci s nehnuteľnosťami prevzali názov zámku (zábavný, odpočinkový), aby nalákali prípadných kupcov stavebných parciel. Rovnaký názov má i miestna stanica metra.
Der Kommissar
Der Kommissar bol prvý singel z albumu Einzelhaft od rakúskeho speváka Falca.
Deštenské pastviny
Deštenské pastviny je názov prírodnej pamiatky na území CHKO Kokořínsko, v južnej časti okresu Česká Lípa. Jedná sa o stráň s mnohými chránenými rastlinami aj drobnými živočíchmi.
Der Kommissar
Začiatok roku 1981 začal spoločnou prácou Falca so svojím producentom Robertom Pongerom, ktorý síce nemal text, ale mal melódiu pre singel. Pôvodne chcel Ponger pieseň produkovať pre Reinholda Bilgeriho, ktorému sa text zdal „jemným“ a preto ho odmietol. Počas krátkeho času bol text k Der Kommissar dokončený. Okrem neho bol produkovaný singel Falcov Helden von Heute, je to coververzia piesne Heroes od Davida Bowieho. Der Kommissar dosiahol ako prvý komerciálny úspech rapovej piesne od bieleho speváka.
Deštenské pastviny
Popis
V západnej časti Kokořínska pri ceste medzi Mělníkom a Dubou i Českou Lípou je zalesnená plocha s mnohými chránenými územiami, prameniskami potokov Liběchovka a Pšovka, pieskovcovitými útvarmi. Pri obci Deštná, kadiaľ cesta prechádza, je Deštenský kopec - Na jeho JZ úpätí je stráň, v horných partiách porastená stromami, dole zatrávnená, kde sa nachádza okrem iného mnoho chránených rastlín, napr. poniklec lúčny, zlatovlások obyčajný či pahorec brvitý. Medzi mnohými teplomilnými bezstavovcami bola evidovaná vzácna cikáda lužná, či donedávna údajne vyhynutá pestrica Pelecocera tricinta. Traviny na stráni sú kosené striedavo. vľavo|náhľad|Označenie pamiatky na okraji lesa
Vyhlásenie pamiatky
Prírodná pamiatka tu bola vyhlásená 1. apríla 2003 na rozlohe 2,34 ha, v nadmorskej výške 248 až a Lokalita je v starostlivosti správy CHKO Kokořínsko, odborné pracovisko AOPK (Agentúra ochrany prírody a krajiny) pod kódom 2229.
Prístup
Lokalita je 250 metrov na západ od veľmi frekventovanej cesty Mělník - Dubá. V oblasti nejazdia vlaky, k pastvinám nevedú žiadne turisticky značené cesty ani cyklotrasy. náhľad|Deštenské pastviny
Calleville-les-Deux-Églises
Calleville-les-Deux-Églises je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený vo výške a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Megafón
thumb|Ručný megafon Megafón (hlásna trúba či zosilňovač hlasu) je ručné lievikovité zariadenie, slúžiace k zosilneniu ľudského hlasu a smerovaniu ho do určitej oblasti. Objavil ho Thomas Edison v roku 1878. Ľudský hlas má tendenciu šíriť sa rovnomerne do všetkých strán, zatiaľ čo keď je odosielaný skrz megafón, je jeho zvuk koncentrovaný do danej oblasti. Ak človek stojí mimo oblasť do ktorej je zvuk megafónom vysielaný, je ťažšie ho počuť. Existujú aj elektronické megafóny, ktoré zvuk zosilňujú ešte oveľa silnejšie. Tie sa skladajú z mikrofónu, zosilňovača a reproduktora.
Megafóny sa používajú hlavne pri športových udalostiach, politických alebo propagačných aktivitách.
STS-93
STS-93 bola misia raketoplánu Columbia, ktorá prebiehala v dňoch 23. 7. až 27. 7. 1999. Jej hlavným cieľom bolo vypustenie astronomického observatória Chandra X-Ray Observatory na obežnú dráhu. Napriek technickým problémom pri štarte bolo vypustenie observatória úspešné.
Pri tejto misii bola po prvýkrát v histórii NASA vo funkcii veliteľa vesmírnej lode žena – Eileen Collinsová.
Prípravy na štart
Rentgenové observatórium Chandra sa pôvodne volalo AXAF – Advanced X-ray Astrophysics Facility. Pôvodne mala obsahovať ďalekohľad s vysokým stupňom rozlíšenia, ale prehodnotenie projektu v rokoch 1992 a 1993 zredukovalo prístrojové vybavenie. Pôvodný termín štartu mal byť v roku 1997, no neustále komplikácie spojené so stavbou ďalekohľadu a testovaním družice viedli k neustálym odkladom. V roku 1998 bol ešte nedokončený ďalekohľad pomenovaný Chandra na počesť významného amerického astrofyzika indického pôvodu Subrahmanyana Chandrasekhara.
Raketoplán Columbia sa po svojej predchádzajúcej misii STS-90 16. apríla 1999 presunul do hangáru OPF-1. Odtiaľ 2. júna putoval do montážnej haly Vehicle Assembly Building, kde bol pripojený k nádrži ET a motorom SRB. Celý komplex sa 7. júna presunul na rampu 39-B. 27. júna bolo do nákladového priestoru raketoplánu vložené observatórium aj so svojím raketovým stupňom IUS a nosným prstencom ASE. Odpočítavanie sa začalo 17. júla, neprebehlo však až do úplného konca.
Pokusy o štart
Odpočítavanie spočiatku prebiehalo hladko a počasie bolo dobré. V čase V T -31 sekúnd odovzdal počítač GLS riadenie štartu palubným počítačom Columbie. V čase T -16 sekúnd však technik zodpovedný za kontrolu hladiny koncentrácie plynného vodíka v motorovom priestore spozoroval, že kontrolné senzory detegujú koncentráciu vodíka zodpovedajúcu až dvojnásobku povolenej hodnoty. Ten mohol pri zážihu hlavných motorov explodovať a tak bol vydaný povel na prerušenie štartu. V čase T -7 sekúnd sa teda odpočítavanie zastavilo.
Neskoršie vyšetrovanie ukázalo, že porucha bola len na sledovacom senzore. Skutočná koncentrácia vodíka nebezpečné hodnoty nedosiahla. Ďalší pokus o štart tak bol začatý o dva dni neskôr – 22. júla.
Druhý pokus o štart prebehol 22. júla. Odpočítavanie bolo napokon kvôli zhoršujúcemu sa počasiu odvolané. Ďalší pokus o štart však mohol prebehnúť hneď nasledujúci deň. Pri treťom pokuse o štart už nenastalo nijaké neplánované prerušenie. 23. júla v čase 04:31:00 UT nastal zážih motorov SRB a Columbia sa odpútala od rampy.
Priebeh letu
Už päť sekúnd potom, čo raketoplán opustil štartovaciu rampu, nastali prvé technické problémy. V jednom z troch rozvodov elektrickej energie na palube raketoplánu došlo zhruba k polsekundovému skratu. Následkom toho bolo vysadenie jednej elektrickej batérie a výpadok dvoch riadiacich jednotiek v motoroch SSME. Ostávajúce dva rozvody však fungovali dobre, takže let mohol pokračovať.
Ďalším problémom v priebehu štart bolo to, že motory SSME ukončili svoju činnosť o 150 milisekúnd skôr, ako mali podľa plánu. Dôvodom bol nedostatok kyslíka v hlavnej nádrži ET. Vyšetrovanie ukázalo, že už na rampe došlo k poškodeniu jedného motoru SSME. Uvoľnená zátka vyrazená tlakom kyslíka sa dostala do motoru a narazila do steny jeho trysky. Tu prerazila tri trubičky, ktorými pri štarte prúdi kvapalný vodík ako chladenie tohto motora. Vďaka poškodeniu začal vodík z trubičiek unikať. Počas letu tadiaľto uniklo vodíka. Palubné počítače zaznamenali viac paliva v motore a tak pridali do pohonnej zmesi viac kyslíka. Množstvo spotrebovaného kyslíka navyše bolo väčšie ako množstvo uniknutého vodíka a tak sa napokon k motorom SSME nedostalo okysličovadlo a museli ukončiť svoju činnosť predčasne. Posádka raketoplánu bola počas štartu v reálnom nebezpečenstve. Situáciu neuľahčovalo ani observatórium Chandra, ktoré malo obrovskú hmotnosť. Ak by bol únik väčší, raketoplán by musel pristáť núdzovým manévrom RTLS alebo by dokonca musela posádka opustiť raketoplán na padákoch nad oceánom.
V dôsledku predčasného vypnutia motorov mal raketoplán o /s nižšiu rýchlosť ako bolo plánované (o cca nižšie bolo aj apogeum). Manévrom OMS-2 o 05:12 UT Columbia dosiahla kruhovú pracovnú dráhu, ktorá však bola asi o nižšia, než stanovil plán. To však neohrozilo ďalší priebeh misie.
Po otvorení dverí nákladového priestoru a obvyklých kontrolách dostala posádka zelenú pre pobyt na obežnej dráhe a vypustenie observatória Chandra. Colemanová prepojila systémy IUS na vlastné batérie a krátko po tom, o 11:37 UT, sa odpojili káble, spájajúce systém observatória a jej urýchľovacej rakety s raketoplánom. O päť minút neskôr bol nosný prstenec vytočený do polohy pre vypustenie IUS (58°). O 11:47:25 UT sa Chandra a jej raketa oddelili od raketoplánu. Riadenie observatória v tej chvíli prevzalo stredisko Onizuka AFB v Kalifornii. Na Zemi prepukli oslavy tohoto úspechu.
Piloti Columbie uskutočnili o 12:03 UT úhybný manéver, aby bol raketoplán v čase zážihu motora IUS bezpečne ďaleko. K zážihu motoru došlo o 12:47 UT. Po 117-sekundovom zážihu a odhodeniu motora sa Chandra pohybovala po dráhe vo výške 330 – . Úspešne prebehlo aj vyklápanie solárnych panelov a navedenie na výslednú dráhu (9 652 – ).
left|thumb|240px|Eileen Collinsová vo veliteľskom kresle na obežnej dráhe V raketopláne na druhý deň letu prebiehali astronomické pozorovania. Hawley začal pozorovania Mesiaca, Merkúra, Venuše a Jupitera prístrojom SWUIS. 25.07. posádka opäť obsluhovala vedecké experimenty. 26.07. pokračovali vedecké pozorovania a biochemické experimenty. 27. júl bol venovaný hlavne previerkam prístrojov pred pristátím a ukončovaniu experimentov.
Celý let STS-93 bol zakončený perfektným nočným pristátím na KSC 28.07.1999 o 03:21 UT (05:21 SELČ). Po pristátí sa však potvrdilo, že v priebehu štartu došlo k prasknutiu troch z mnohých oceľových trubičiek, tvoriacich plášť trysky motora SSME v pozícii 3 a k následnému úniku vodíka, ktorý však našťastie nemal katastrofické následky. Na otázku novinárov, ako sa pozerá na technické problémy v priebehu štartu, Collinsová odpovedala: "Vesmírny let predstavuje zakaždým určité riziko. Iste, nejaké riziko existuje všade, nech už robíte čokoľvek, či už pilotujete lietadlo, alebo riadite auto. Našou úlohou je riziko minimalizovať."
Alfred Kastler
Alfred Kastler (* 3. máj 1902, Guebwiller, Francúzsko – † 7. január 1984, Bandol) bol francúzsky fyzik.
V roku 1966 dostal Nobelovu cenu za fyziku za objavy a rozvoj optických metód a štúdium hertzovských rezonancií v atómoch.
Študoval na lýceu Bartholdi v Colmar, v Alsasku a potom od roku 1921 na École normale supérieure v Paríži. Po skončení štúdia začal v roku 1926 učiť fyziku na lýceu v Mulhouse a potom na univerzitách v Bordeaux, Clermont-Ferrand a Leuvene. Neskôr sa vrátil na École normale supérieure na pozvanie Georgesa Bruhata. Učil tu v rokoch 1941 – 1968. Po obdržaní Nobelovej ceny v roku 1966 bol prezidentom výboru Institut d'optique théorique et appliquée. V rokoch 1968 - 1972 bol riaditeľom Národného centra vedeckého rozvoja. Angažoval sa v hnutí za jadrové odzbrojenie.
Spolu s Jeanom Brosselom sa venoval výskumu v oblasti kvantovej mechaniky, zaoberal sa interakciami medzi svetlom a atómami a spektroskopiou. Zaoberal sa kombináciou optickej a magnetickej rezonancie, vyvinul techniku „optického pumpovania“. Jeho práca viedla ku kompletizácii teórie laserov a maserov.
Analema
thumb|right|horizontálne stupňovaná analema [[Zeme ilustrujúca asymetrii pohybu Slnka po oblohe vďaka excentricite obežnej dráhy]]
Analema je označenie pre dráhu Slnka po oblohe pre danú zemepisnú šírku a dĺžku. Ak pozorovateľ v daný časový okamih (napr. na poludnie) zaznamenáva polohu Slnka v priebehu roka, zistí, že sa Slnko pohybuje približne po osmičke, stúpajúcej a klesajúcej ~23,5° nad a pod ekliptiku. Tento zdanlivý pohyb po oblohe je daný najmä sklonom zemskej rotačnej osi k ekliptike, z menšej časti je tiež ovplyvňovaný excentricitou dráhy Zeme. Analema existuje aj pre ďalšie planéty, jej tvar závisí na ich obežných a rotačných parametroch:
Pre Merkúr a Venušu klasická analema neexistuje – je to vďaka spin-orbitálnej rezonancii Merkúru (každý deň trvá presne dva roky) a veľmi dlhému dňu (v porovnaní s dĺžkou roka) na Venuši.
Buchlov (hrad)
Buchlov je pôvodne románsky hrad prestavaný v gotickom a renesančnom slohu na vysokom návrší uprostred lesnatého pásma Chřibov západne od okresného mesta Uherské Hradiště v Zlínskom kraji.
Dejiny hradu
K histórii hradu sa viaže viacero legiend a povestí. Podľa jednej z nich je Buchlov najstarším moravským hradom. Údajne už na konci 4. storočia počas markomanských vpádov sa v tunajších hlbokých lesoch začalo so stavbou opevneného sídla. I za svoje meno vďačí legende, podľa ktorej v jednej z jaskýň stával kamenný oltár zasvätený pohanskému bohovi lovu. Keď toto územie osídľovali Slovania začali tu stojaci hrad volať podľa tohto oltára boha lovu, Bůh - lov, teda Buchlov. Ďalšia legenda hrad spája s rádom templárov, ktorí na ňom údajne sídlili.
V skutočnosti bol vybudovaný v prvej polovici 13. storočia ako kráľovské sídlo, ktoré plnilo funkciu hospodársku i strategickú. V prvej písomnej zmienke z roku 1300 sa spomína istý purkgróf Protiva z Buchlova. Najstaršiu neskororománsku časť postavila stavebná huta cisterciánskeho kláštora na Velehrade.
Až do roku 1425 bol hrad v kráľovskom majetku. Od tohto roku bol hrad zastavovaný. Ako prví ho dostali do zástavy Lichtenštajnovci. V 90-tych rokoch 15. storočia ho dali Ctibor a Adam Tovačovskí z Cimburgu prestavať v neskorogotickom stavebnom štýle. Prestavba sa súčasne diala s celkovou opravou hradu po predchádzajúcom poškodení vojskom kráľa Mateja Korvína. Začiatkom 16. storočia hrad získal Archleb z Boskovíc a po ňom Žerotínovci. V roku 1520 sa hrad dostal do držby prvého príslušníka významného vladyckého rodu pánov zo Zástřizl, Jána Ždánskeho, ktorý hrad začal prestavovať v duchu nastupujúceho renesančného stavebného slohu. Hrad doplnil hodinovou vežou a novým opevnením.
Po vymretí rodu hrad získali ich príbuzní Petřvaldskí z Petřvaldu, ktorí počas svojho panstva v rokoch 1644 - 1800 hrad účelne adaptovali. Poslední majitelia hradu, Berchtoldovci, už sídlili na neďalekom zámku Buchlovice, ale ich význam pre hrad Buchlov bol nemalý. Dvaja príslušníci rodu, Leopold a Bedřich, naplnili hrad cennými zberateľskými predmetmi zo svojich početných zahraničných ciest. V roku 1848 tu dokonca zriadili múzeum. V roku 1931 bol hrad veľmi poškodený požiarom; vzápätí bol opravený. Od Berchtoldovcov získal hrad v roku 1945 štát.
Exteriér
Prvé nádvorie, prístupné barokovou bránou s bastiónom, sa zachovalo v pôvodnej podobe zo 17. storočia. Po drevenom moste sa cez barokový prejazd v budove purkgrófstva prechádza na druhé nádvorie tvorené hospodárskymi budovami a renesančnou vežou zv. Andělka (za svoje meno vďačí priezvisku istého Josefa Anděla, zlodeja, ktorý sa vlámal do buchlovického zámku. Po dolapení bol uväznený práve v tejto veži).
Vpravo sa nachádza jadro pôvodného stredovekého hradu; v popredí vystupuje renesančná budova z roku 1602. Vedľa nej je terasa s hodinovou vežou, ktorej prízemím sa vstupuje na vnútorné nádvorie obklopené budovami viacerých stavebných slohov.
Interiér
Miestnosti hradu predstavujú dokonale zachovaný súbor obytných priestorov dokumentujúcich bývanie šľachty z obdobia gotiky a renesancie. Rovnako vybavenie miestností zaujme ukážkami nábytku a umeleckých diel pochádzajúcich z uvedených období. Vzácna je plastika tzv. Buchlovskej madony z polovice 14. storočia a diela barokového maliara P. Brandla. Ranogotická kaplnka v poschodí juhovýchodnej vstupnej veže patrí k najvzácnejším sakrálnym priestorom na južnej Morave. Expozícia zahŕňa i výstavu prírodovedných a archeologických zbierok.
Organickou súčasťou hradu je i neďaleko stojaca kaplnka sv. Barbory, miesto uloženia ostatkov niektorých príslušníkov rodov Petřvaldských a Berchtoldovcov.
Hrad Buchlov je od roku 2001 zapísaný v zozname národných kultúrnych pamiatok Českej republiky.
Max Abegglen
Max "Xam" Abegglen (* 11. apríl 1902, Neuchâtel, Švajčiarsko – † 25. august 1970, Zermatt) bol švajčiarsky futbalista.
Hral za švajčiarsky národný tím v ktorom dal 34 gólov v 64 medzištátnych zápasoch a tak spolu s Kubilayom Türkyilmazom ktorý tiež skóroval 34 krát v 62 zápasoch, držal rekord v počte strelených gólov v reprezentácii. Od 30. mája 2008, je novým najlepším strelcom reprezentácie Alexander Frei ktorý vtedy vsietil 35 gól za reprezentáciu.
Bol tiež členom švajčiarskeho národného tímu, ktorý získal striebornú medailu na futbalovom turnaji na Letných olympijských hrách 1924 v Paríži.
Nemíž
Nemíž je osada v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji, súčasť obce Tehov, s ktorou sa zlúčila začiatkom roku 2009.
1. januára 2009 tu žilo 43 obyvateľov, pričom priemerný vek v obci je 47,6 rokov (muži 48,3 rokov, ženy 47,2 rokov).
Vo vzdialenosti 6 km juhozápadne leží mesto Vlašim, 18 km západne mesto Benešov, 33 km severovýchodne mesto Kutná Hora a 34 km severozápadne mesto Říčany.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1471. Od konca 19. storočia do roku 1985 bola samostatnou obcou, potom od 1. januára 1986 do 23. novembra 1990 časťou Vlašimi, od 24. novembra 1990 do 31. decembra 2008 samostatnou obcou v okrese Benešov. 1. januára 2009 sa na základe dohody so susednou obcou Tehov obce spojili.
Zaujímavosti
Na území osady sa nachádza prírodná pamiatka – lokalita Na ostrově s rozlohe 5,60 ha. Dôvodom ochrany je početný výskyt borievky obyčajnej a ďalších vzácnejších rastlín a živočíchov.
Nouilly
Nouilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Quartier de la Roquette
thumb|Rue du Faubourg-Saint-Antoine
Quartier de la Roquette (štvrť Roquette) je 43. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 11. obvodu.
Má rozlohu 117,2 ha a ohraničujú ju ulice Rue de Charonne na juhu, Boulevard Beaumarchais, námestie Place de la Bastille a časť Rue du Faubourg-Saint-Antoine západe, Rue du Chemin-Vert na severe a Boulevard de Ménilmontant a Boulevard de Charonne na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa ulice Rue de la Roquette prechádzajúcej jej stredom. Miestne meno Roquette je odvodené od rastliny rokety.
Dejiny
Oblasť bola tradične za hranicami Paríža. V 17. storočí územie patrilo rôznym náboženským rádom a slúžilo ako zeleninové záhrady. Miestny kláštor bol zrušený za Francúzskej revolúcie a v rokoch 1817 a 1823 boli pozemky rozparcelované a zastavané. V roku 1836 tu boli postavené dve väznice. Grande Roquette, kde boli popravovaní odsúdenci na smrť a zhromažďovaní odsúdenci na deportáciu. Petit Roquette slúžil najprv ako väznica pre neplnoletých páchateľov vo veku 6 - 20 rokov. V roku 1932 bol zmenený na ženskú väznicu a v roku 1974 zborený. Zostala len vstupná brána v ulici Rue de la Roquette, ktorá bola v roku 2008 rekonštruovaná. Na mieste boli postavené obytné budovy. Väčšina zástavby však pochádza z prelomu 19. a 20. storočia, pretože sa tu neprejavila vlna výstavby po roku 1945 ako v iných okrajových štvrtiach. V 70. a 80. rokoch 20. storočia sa vo štvrti usadilo veľa rodín imigrantov.
Kto chytá v žite
Kto chytá v žite je román z roku 1951, ktorý napísal Jerome David Salinger. Kniha bola od začiatku kontroverzná hlavne kvôli vulgarizmom, vykreslenej sexualite a hnevu dospievajúcej mládeže.
Mark David Chapman, ktorý v 1980 zastrelil Johna Lennona, uviedol knihu ako zdroj inšpirácie.
Obsah
Holden Caulfield je 16-ročný mladý Američan na prelome puberty a dospelosti. Je neobyčajný a výnimočný, nie je ako ostatní chlapci jeho veku. Chodí na strednú školu v Pencey odkiaľ ho ale pred vianočnými prázdninami vyhodia, pretože prepadá zo štyroch z piatich predmetov, ktoré si vybral. Dobre mu ide iba angličtina a preto píše kompozície aj za ostatných spolužiakov. Je introvert a je veľmi citlivý. Keď ho jeho učiteľ poúča o živote, dokáže sa s ním rozprávať, ale Holden si háji aj tak len svoj postoj:
''„Život je zápas, chlapče. Život je zápas, ktorý sa má hrať podľa pravidiel. Vraj zápas. Pekný zápas. Keď sa dostanete na tú stranu, kde sú samé kanóny, tak to hej, tomu sa už hovorí zápas, to pripúšťam. Ale keď sa dostanete na druhú stranu, kde nie je ani jeden kanón, je to nejaký zápas? Kdeže. To nie je nijaký zápas, ba ani zápis.“''
''„Odrazu som vám bol taký šťastný, keď som videl, ako sa Phoebe na tom kolotoči krúti stále dokola a dokola. Skoro som sa od šťastia rozplakal, aby som vám pravdu povedal. Neviem prečo. Tuším len preto, že bola strašne pekná, ako sa tam v tom belasom kabátiku krútila stále dokola a dokola. Ľudia, ten pohľad stál za to. Škoda, že ste tam neboli.“''
Jeho citlivosť vidieť aj na tomto úryvku:
''„No najradšej by som spáchal samovraždu. Fakt. Mal som chuť vyskočiť z okna. Možno by som to aj urobil, keby som bol mal istotu, že ma niekto prikryje, keď dopadnem na zem. Nechcel som, aby na mňa zízal dav idiotských obšmietačov, keď tam budem ležať v mláke krvi.“''
Jeho nešťastím je, že citlivo vníma aj najmenšie chyby ostatných ľudí. Napríklad neznáša hercov, lebo ak náhodou vedia hrať, tak si uvedomujú, že sú dobrí a to sa mu už nepáči. Napríklad poznal jedného černocha, klaviristu, ktorý vedel perfektne hrať na klavíri. Hral úžasne, ale uvedomoval si to a predvádzal sa s klavírom. Keď skončil tak bol zase veľmi skromný. A nebavil sa s človekom, ak nie je dôležitý. A tak ho Holden pre jeho snobstvo nenávidel. On si to predstavoval takto:
''„Prisámpánubohu, keby som ja bol klavirista alebo herec, alebo niečo také a všetci tí analfabeti by si mysleli, že som úžasný, ja by som to tuším neprežil. Nechcel by som ani, aby mi tlieskali. Ľudia nikdy nevedia, čomu majú tlieskať. Keby som ja bol klavírny virtuóz, asi by som hral niekde v skrini.“'' Citlivo vníma spoločnosť a jej nedostatky. Neznáša hlavne pokrytectvo a degeneráciu spoločnosti. Vidí všetky chyby v systéme, v ktorom dospelí žijú a tieto ho veľmi deprimujú. Celé tri dni, počas ktorých sa dej odohráva, prežije v depresii. Nie je však radikálny voči týmto problémom, nenavrhuje radikálne riešenia. Je prehnane vnímavý, keďže si všíma aj to, čo si normálny človek nevšimne. Školu a školstvo, keď sa ľudia v rozhovore opakujú, slovo skvele, filmy, hercov, chlipníkov, keď ľudia za ním kričia „veľa šťastia“, keď niekto zíva ak od neho niečo potrebuje, lacné kufre, tento súpis, ktorý postupne rozpráva počas celej knihy je iba malou časťou toho všetkého čo mu lezie na svete na nervy a čo všetko nenávidí. Presne ako to vidíme v nasledujúcom úryvku:
''„Bohatstvo, ako ja školu nenávidím! A nielen školu. Všetko. Nenávidím život v New Yorku a vôbec. Nenávidím taxíky a autobusy na Madison Avenue so šoférmi, čo večne na teba revú, že sa vystupuje vzadu, nenávidím výťahy, v ktorých sa musím voziť, ak chcem ísť von, predavačov u Brooksa, čo ti donekonečna skúšajú nohavice, nenávidím to...“''
Holdena trápia aj problémy dospievania:
''„Zväčša to býva tak, že keď ste s dievčaťom a keď sa s ňou dostanete tak ďaleko, že by ste to už-už mohli urobiť, začne vás to dievča prosiť, aby ste prestali. Mojím nešťastím je, že naozaj prestanem. Väčšina chalanov neprestane. Ja za to nemôžem.“''
Jeden večer si zavolá do svojej hotelovej izby prostitútku, no nakoniec jej zaplatí peniaze s tým, že nemá na to náladu a že sa chce len porozprávať. Namiesto aby priznal, že dospelosť ho straší a že sa jej obáva, vymyslí si, že svet dospelých je plný pokrytectva, neosobnosti, klamstva, honby za peniazmi, zatiaľ čo svet detí je svetom nevinnosti, zvedavosti a cti. Nič neodhalí túto jeho predstavu lepšie ako jeho obraz svojej budúcnosti. Tento Holdenov monológ, ktorý nám mimochodom odhaľuje pôvod názvu knihy, nasleduje po malej potýčke s Phoebe, ktorá mu vyčíta, že nevie čo chce robiť.
''„Proste ja si v jednom kuse predstavujem, ako sa davy malých deciek hrajú na takom velikánskom žitnom poli. Tisíce malých deciek, a široko-ďaleko ani jediného dospelého, myslím teda okrem mňa. A ja Ti stojím na kraji nejakej strašnej priepasti. A vieš, čo musím robiť? Musím chytiť každého, kto sa priblíži k tej priepasti. Rozumieš, ak uteká a nedáva pozor, kam uteká, ja musím odniekiaľ vyliezť a chytiť ho. Toto by som robil od rána do večera. Chytal by som tie decká v žite. Viem, že je to bláznovstvo, ale je to jediná vec, ktorú by som fakt rád robil.“''
V tomto prípade žito reprezentuje svet detí a priepasť svet dospelých. Priepasť ako ekvivalent smrti – pád z obrovského útesu do hlbokej priepasti. Holden sa ale dokáže takisto tešiť z vecí, ktoré má rád, napríklad z golfu, tanca či novej čapice. Holden je z nej veľmi šťastný aj keď paradoxne ju na verejnosti nenosí. Z obrazu Holdena Caulfielda sa táto čapica nedá odstrániť, pretože symbolizuje jeho individualitu a osobitosť. Čapica je podľa neho samého netradičná a vyjadruje Holdenovu túžbu vymaniť sa zo spoločnosti a ľudí okolo neho. Zároveň sa však hanbí za to, že ju nosí a preto pokiaľ je v spoločnosti ľudí, dáva si ju dolu z hlavy.
Josef Kainar
Josef Kainar (* 29. jún 1917 Přerov – † 16. november 1971 Dobříš) bol český básnik, textár, dramatik a prekladateľ, ale tiež hudobník, ilustrátor, výtvarník a novinár. Člen umeleckej skupiny 42 a literárnej skupiny Ohnice.
V rokoch 1938 – 1939 študoval češtinu a francúzštinu na Karlovej univerzite v Prahe, po uzavretí vysokých škol vystriedal celý rad zamestnaní. Mal blízko k divadlu, pôsobil ako dramaturg v Divadle satiry. Pracoval ako novinár, v novinách Rovnost vychádzali jeho vtipy, obrázky a básne. Po druhej svetovej vojne tiež spolupracoval s rozhlasom, filmom a divadlom. V Česko-slovenskom rozhlase napríklad tvoril tzv. rozhlásky, v ktorých prístupnou formou zoznamoval mladších poslucháčov s dianím. Po roku 1947 sa venoval len literatúre.
Zaoberal sa aj hudbou, hral na koncertnej úrovni na klavír, gitaru a husle. Štýlovo vychádza predovšetkým z jazzu. Zmienky o ňom sa objavujú tiež v jeho básňach.
Je pochovaný na Vyšehradskom cintoríne.
Dielo
Začiatky jeho tvorby boli ovplyvnené predovšetkým existencializmom. Pre jeho dielo je typická irónia, niekedy až hraničiaca s výsmechom. Ďalším typickým znakom jeho tvorby je spevnosť, možnosť spojovať text s hudbou, hovorový, miestami aj vulgárny jazyk, odpor ku konzervatizmu. Snažil sa o pravdivosť svojich veršov, znázorňoval hrubosť sveta, zachádzal až do skepticizmu. Jeho básne obsahujú malé príbehy, ktoré nútia čitateľov k zamysleniu.
Tvorba pre deti
Deti sú malé, ale nie hlúpe. Jedná s nimi, ako so seberovnými, ale podáva pochopiteľne.
Piesne
Začiatkom 40. rokov otextoval predovšetkým piesne amerických swingových klasikov (G. Gershwin, R. Rodgers, D. Ellington, H. Carmichael ai.). Počas okupácie to bolo pre nacistov „žido-boľševické swinstvo“, ktoré sa napriek tomu hojne hralo medzi mladými ľuďmi, napr. na trampských zrazoch. Kainar si sám niektoré svoje texty zhudobnil – a veľmi dobre. Napr. pieseň Černá kára, Starý mrtvý vrabec, Blues železničního mostu a iné.
V 50. rokoch sa hral v rádiu Irvingov americký šláger Duben, první duben (v origináli Cheek to Cheek). Nahrávku vydal Gustav Brom, ktorý sa úspešne zhostil vokálneho partu. Hitom sa stala aj ďalšia jeho pieseň Hvězdy jsou jak sedmikrásky nad Brnem.
Zásadným prielomom sa však stal album amerických evergreenov natočených na konci 60. rokov opäť orchestrom Gustava Broma.
Roku 1972 vydal Supraphon legendárny rockový album Kuře v hodinkách skupiny Flamengo, ktorý produkoval Hynek Žalčík. Pozoruhodná je aj prierezová LP produkovaná tým istým producentom z roku 1977 s názvom Obelisk, ktorá je akousi poctou Josefovi Kainarovi. Skladá sa len z Kainarových piesní alebo jeho zhudobnených básní a zišli sa na ňom Jiří Suchý, Eva Olmerová (obidvaja s Orchestrom Gustava Broma), Vladimír Mišík (s kapelami Flamengo a ETC) a Michal Prokop (s Framus Five).
Swingové texty zhudobnil Karel Plíhal, ktorý album Kainarových piesní pripravoval viac než tri roky. Nakoniec sa rozhodol len pre sprievod swingujúcej gitary. Päť piesní na Plíhalov album Nebe počká naspievala Zuzana Navarová. Podrobná anabáza Josefa Kainara ako piesňového textára je opísaná v doslove knižky Bledej gentleman (dotisk v roku 2003), ktorý napísal Lubomír Dorůžka.
Výbor
Prekladal predovšetkým francúzsku a nemeckú poéziu.
Gabriel Fauré
Gabriel Fauré(* 12. máj 1845, Pamiers, Francúzsko – † 4. november 1924, Paríž) bol francúzsky hudobný skladateľ, organista a pedagóg.
Život
Narodil sa vo francúzskom Pamiers. Už ako dieťa prejavoval výnimočné nadanie a tak v roku 1854 nastúpil na slávnu hudobnú školu École Niedermeyer, zameranú na cirkevnú hudbu.
V roku 1870 vstúpil do armády a zúčastnil sa francúzsko-pruskej vojny. V roku 1871 sa vrátil späť do Paríža, kde získal miesto pomocného organistu v katedrále Saint-Sulpice. Vďaka priateľstvu s vplyvným francúzskym skladateľom a organistom Camillom Saint-Saënsom sa začlenil do parížskeho hudobného a spoločenského života. V roku 1871 spolu s ďalšími hudobnými skladateľmi založili spoločnosť Société Nationale de Musique, ktorá podporovala tvorbu mladých skladateľov. Od roku 1874 zastupoval Saint-Saënsa v kostole Madelaine a v roku 1877 sa tu stal zbormajstrom. Po bolestivom rozchode s Mariannou Viardotovou odchádza do Weimaru, kde sa stretol s Lisztom. V roku 1883 sa oženil s Marie Fremietovou, s ktorou mal neskôr dve deti. V snahe uživiť rodinu okrem zamestnania v Madelaine vyučoval súkromne hudbu. Jeho kompozície mu nepriniesli takmer žiadny finančný efekt a stretli sa len s malým záujmom, čo viedlo k rozvoju skladateľových depresií. V roku 1892 sa stal inšpektorom pre francúzske konzervatóriá, čo jeho finančnú situáciu zlepšilo. Po dlhých rokoch nakoniec v roku 1896 získal post hlavného organistu v kostole Madelaine a stal sa učiteľom kompozície na parížskom konzervatóriu, kde nahradil Julesa Masseneta. Medzi jeho študentov patril aj jeden z najvýznamnejších francúzskych skladateľov Maurice Ravel. Stal sa významnou postavou francúzskeho kultúrneho života a od roku 1903 prispieval ako hudobný kritik do novín Le Figaro. V roku 1905 sa stal riaditeľom parížskeho konzervatória, kde presadil viacero významných zmien. V roku 1909 bol zvolený do prestížneho Inštitútu. V nasledujúcich rokoch začal trpieť poruchami sluchu, následkom čoho bol nútený prestať vyučovať. Kvôli nastupujúcej hluchote nakoniec v roku 1920 úplne opustil francúzske konzervatórium. V tomto roku získal vysoké štátne vyznamenanie Rad čestnej légie. Pre silné fajčenie sa jeho zdravotný stav naďalej zhoršoval.
Zomrel na zápal pľúc v roku 1924. V kostole Madelaine, kde strávil podstatnú časť života mu bol vystrojený pohreb so štátnymi poctami. Je pochovaný na cintoríne Cimetière de Passy v Paríži.
Dielo
Najrozsiahlejšou a najznámejšou Faurého skladbou je Requiem, ktoré patrí medzi najlepšie diela svojho druhu vo svetovej hudobnej tvorbe. Podobné postavenie majú jeho majstrovské piesne. Skladateľ zložil niekoľko kvalitných diel komornej hudby, ktoré sú však známe len úzkej skupine poslucháčov. Z orchestrálnych diel sa sporadicky uvádzajú suity Masques et Bergamasques a Pelleas a Melisanda.
NGC 7691
NGC 7691 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 16. októbra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
St. George
St. George resp. v niektorých prípadoch St George môže byť:
Viničný potok
Viničný potok môže byť:
Stamford Bridge
Stamford Bridge je futbalový štadión, ktorý sa nachádza v štvrti Fulham a Chelsea v anglickom Londýne, je to domov pre londýnsky futbalový klub Chelsea. Nachádza sa blízko známeho parku Walham Green a fanúšikmi je prezývaný "The Bridge". Kapacitou 42 055 miest je jednásty najvačší v Premier League.
Ottenschlag
Ottenschlag je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Zwettl.
Žije tu 997 obyvateľov (1. 1. 2010).
Nespeky
Nespeky sú obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 617 obyvateľov, z toho 318 mužov a 299 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 37,9 roka, ženy 40,6 roka).
Quartier du Parc-de-Montsouris
thumb|upright=1.1|Park Montsouris
Quartier du Parc-de-Montsouris (štvrť Park Montsouris) je 54. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 14. obvodu.
Má rozlohu 135,7 ha, z čoho takmer štvrtinu tvorí verejná zeleň. Ide prevažne o obytnú štvrť. Vymedzujú ju ulice Boulevard périphérique na juhu, Rue de la Tombe-Issoire, Rue Émile-Faguet a Rue du Professeur-Hyacinthe-Vincent na západe, Boulevard Saint-Jacques na severe a Rue de la Santé, Rue de l'Amiral-Mouchez a Avenue Pierre-de-Coubertin na východe.
Názov
Štvrť nesie meno podľa parku Montsouris. Až do roku 1937 sa štvrť nazývala Quartier de la Santé podľa názvu ulice Rue de la Santé (nie podľa väzenia La Santé, ktorá sa teraz nachádza už v susednej štvrti Montparnasse).
Dejiny
Územie dnešnej štvrte patrilo do roku 1860 k mestu Gentilly. V tomto roku však bol Paríž rozšírený a pripojená i táto oblasť. Vtedy to bolo dedinské predmestie, kadiaľ viedla cesta z Paríža do Gentilly, stála tu Nemocnica sv. Anny (hôpital Sainte-Anne) a niekoľko ďalších budov.
Po druhej svetovej vojne tu boli kvôli ľahkej dostupnosti pozemkov postavené nové sídliska. Rozsiahla výstavba prebiehala najmä v 70. rokoch 20. storočia.
Udmurtsko
thumb|Poloha Udmurtsko, dlhý tvar Udmurtská republika, je republika Ruskej federácie, ktorá má rozlohu a žije tu 1,57 milióna obyvateľov. Hlavné mesto je Iževsk.
Železničná stanica Štúrovo
Železničná stanica Štúrovo  je hlavná železničná stanica v Štúrove.
Štúrovo je vďaka svojej polohe významnou dopravnou, hlavne železničnou križovatkou. Územím Štúrova prechádzajú dve železničné trate. Jedna z nich, trať 130 tvorí súčasť hlavného ťahu z Česka cez Bratislavu, Nové Zámky do Štúrova s priamym pokračovaním do Budapešti. Táto trať sa nachádza na európskom koridore č.IV. Trať sa využíva hlavne na tranzitnú prepravu vo východo-západnom smere. Významná je aj osobná vnútroštátna a medzinárodná preprava. Druhou železničnou traťou je trať Štúrovo – Levice, ktorá má regionálny charakter. Je jednokoľajová a bez elektrickej trakcie.
Erotománia (psychológia)
Erotománia je chorobná pohlavná dráždivosť, túžba po nadmernom sexuálnom ukojení. Môže ísť o primárne nesexuálne motivované substitučné správanie, ale aj o symptóm mánie.
Juan Ignacio Chela
V roku 2007 vyrovnal postupom do štvrťfinále na turnaji US Open svoje grandslamové maximum z účasti v štvrťfinále French Open v roku 2004, pričom v treťom kole porazil vtedajšiu svetovú dvanástku, Ivana Ljubičića.
NGC 7692
NGC 7692 je galaxia v súhvezdí Vodnár, ktorú objavil americký astronóm George Phillips Bond 23. októbra 1848.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
Bačkov (hrad)
Bačkov (-normovaný názov) alebo Bačkovský hrad bol hrad postavený na začiatku 14. storočia priamo v obci Bačkov. Zbúraný na konci 17. storočia a na jeho mieste bol v roku 1750 postavený kaštieľ, počas druhej svetovej vojny úplne zničený. Obec sa nachádza 8 km za Dargovským priesmykom, 5 km od Sečoviec.
Campneuseville
Campneuseville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Bojanów
Má rozlohu 179,6 km² a žije tu 7193 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 40,05 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Stalowa Wola.
Ottenthal
Ottenthal je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Mistelbach.
Žije tu 595 obyvateľov (31. 3. 2009).
Mesmont (Côte-d’Or)
Mesmont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Automobilový priemysel
thumb|Replika auta Benz, patentovaného v roku [[1886]] Výroba automobilov a iných motorových vozidiel prešla od roku 1885, keď Karl Benz vyrobil svoj prvý automobil, búrlivým vývojom. Od ručnej výroby sa prešlo vďaka Henry Fordovi k masovej produkcii. V mnohých priemyselne vyspelých krajinách (v Spojených štátoch, Japonsku, Nemecku, Južnej Kórei) je automobilový priemysel najdôležitejším odvetvím celého tamojšieho priemyslu.
Zamestnanosť
thumb|Americká automobilka [[Hummer z koncernu GM prežila na začiatku nového tisícročia obrovský vzostup, po ktorom nasledoval ešte väčší pád a Hummer sa ocitol pred zánikom. Po bankrote GM vzhľadom na strmo klesajúci predaj bolo rozhodnuté o zrušení automobilky Hummer. Posledný automobil Hummer H3 zišiel z výrobnej linky 24. mája 2010. ]] Celosvetovo automobilový priemysel priamo zamestnáva minimálne 8,5 mil. ľudí. Na výrobu dopravných prostriedkov sú ale nadviazané ďalšie odvetvia priemyslu, ktoré sú od autopriemyslu viac či menej závislé.
Štáty s najväčším počtom zamestnancov v automobilovom priemysle (absolútne):
Začiatky automobilového priemyslu
Počiatky automobilového priemyslu možno hľadať už v roku 1769, keď Nicolas Joseph Cugnot zostrojil prvý cestný parovoz. Začiatok 19. storočia bol stále doménou parných strojov, ktoré sa postupne zlepšovali a zrýchľovali. V roku 1836 nemecký konštruktér Brackenburg zkonštruoval prvé auto s výbušným motorom. Motor spaľoval vodík s čistým kyslíkom. Vozidlo však nemalo žiadne významné výhody. Bolo nebezpečnejšie a na prevádzku výrazne náročnejšie, a tak sa nepresadilo. V roku 1862 Francúz Alphonse Beau de Rochas vymyslel štvortaktný spaľovací motor. Nepostavil ho, ale nechal si ho patentovať. Až Nicolaus August Otto uviedol do pohybu prvý spaľovací motor na svete. Roku 1886 postavili nezávisle od seba Karl Benz a tiež Wilhelm Maybach s Wilhelmom Daimler prvé automobily poháňané benzínovým motorom.
V roku 1892 získal nemecký inžinier Rudolf Diesel patent na vznetový motor, ktorý roku 1897 tiež ako prvý na svete postavil. Najprv sa tento motor používal v strojárskych podnikoch ako stacionárny motor pre pohon strojov, neskôr po zlepšení (najmä odľahčení) sa začal používať aj na pohon automobilov.
Prvým automobilom skonštruovaným na území bývalého Česko-Slovenska bol v roku 1897 Präsident (na počesť prezidenta rakúskeho autoklubu) postavený v kopřivnickej továrni na výrobu a predaj koľajových vozidiel (Nesselsdorfer wagenbaufabriksgesellschaft). V roku 1898 ho nasledoval aj prvý nákladný automobil.
20. storočie
thumb|left|Kompletizácia [[Ford T|Fordu T - dosadenie karosérie na podvozok s motorom]] thumb|Pásová výrobná linka [[Fordu z roku 1913]] Ďalším dôležitým míľnikom je bezpochyby zavedenie sériovej výroby, ktorá zlacnila a štandardizovala výrobu. Tento výrobný postup, keď sa výrobok pohybuje na výrobnom páse a každý pracovník robí len jeden úkon, zaviedol Henry Ford v roku 1913. Touto metódou bolo možné masové rozšírenie automobilov. Modelu Ford T sa v rokoch 1908-1927 predalo viac ako 16,5 milióna kusov. Tento princíp sa následne preniesol do Európy. V bývalom Česko-Slovensku sa začal čoskoro používať v Baťových závodoch, v automobilovom priemysle potom prvýkrát u Škody.
Medzivojnové obdobie
thumb|[[Tatra 57|Tatra 57 B z roku 1942]] V 20. rokoch sa vývoj spaľovacieho motora veľmi zrýchlil a automobily sa aj naďalej rýchlo zdokonaľovali. Ešte v roku 1919 bolo 90 % predaných vozidiel otvorených, v roku 1929 bolo už 90 % uzavretých. Roku 1930 na automobilový priemysel dopadla Veľká hospodárska kríza, ktorá celé automobilové odvetvie sužovala až do konca druhej svetovej vojny. V tom čase zaniklo mnoho automobilových výrobcov, iné automobilky sa zlúčili.
V 30. rokoch boli už v podstate vynájdené takmer všetky dnešné mechanické technológie, aj keď niektoré z nich boli neskôr niekým iným znovu objavené.
Povojnové obdobie
Na začiatku 50. rokov sa v Európe prejavil veľký záujem o malé lacné autá. Typickými predstaviteľmi vtedajšej doby sú Lloyd 300 alebo BMW Isetta. Najmenším sériovo vyrábaným automobilom je dodnes britskýPeel P50, ktorý sa vyrábal od roku 1962 do roku 1965 na ostrove Man. Jeho predajná cena bola 199 libier.
Roku 1956 sa do niektorých áut (napr. Citroën či Triumph) začínajú montovať kotúčové brzdy namiesto bubnových. Prvýkrát však bola kotúčová brzda použitá už roku 1906.
60. a 70. roky
thumb|left|Ford Mustang (1965) Na začiatku 60. rokov sa v USA stali populárnymi tzv. muscle cars- výkonné autá s pohonom zadných kolies a zvyčajne motorom V8, vytvorené pre legálne aj pouličné preteky. Ford tak v roku 1964 predstavil legendárny Ford Mustang, Chevrolet predstavil Chevrolet Camaro, ktoré nasledovali ďalšie autá ako napríklad Dodge Charger. Všetko sa zmenilo v roku 1973 s príchodom ropnej krízy. Zrazu sa autá, ktoré mali spotrebu desiatky litrov benzínu na, dostali do úzadia záujmu a ich éra rýchlo skončila. Záujem o Ford Mustang sa znova prejavil až v roku 2005, keď bola predstavená 5. generácia v modernom retro štýle.
V oblasti technológií našlo široké uplatnenie nezávislé zavesenie kolies a vstrekovanie paliva riadené elektronikou. Na prelome 60. a 70. rokov sa začali masívne používať plastové materiály, ktoré nahradili drevo, oceľ a iné materiály. Tento trend pretrval dodnes. V roku 1974 prišlo Porsche s inováciou svojho modelu 911, keď jeho motor bol vybavený predkompresiou.
80. a 90. roky
80. a 90. roky boli v znamení zvyšovania výkonu a zväčšovania jednotlivých modelov (dobre je to vidieť napr. na Volkswagene Golf, ktorý počas 6 generácií významne napredoval vo všetkých smeroch). V 90. rokoch začala dôležitejšiu úlohu hrať bezpečnosť. Autá začali prechádzať nárazovými testami a Euro NCAP zaviedol metodiku hodnotenia bezpečnosti vozidla pomocou hviezdičiek (5 hviezdičiek znamená najlepšiu bezpečnosť). Bariérové skúšky prešli vývojom, ale podstata zostala stále rovnaká - čo najlepšie ochrániť vodiča pri prípadnej nehode. Výsledné poranenia posádky, resp. figuríny zodpovedalo určitému bodovaciemu ohodnoteniu a súčet zo všetkých bariérových skúšok potom určitému počtu hviezdičiek. Body sa strhávajú aj za najmenšie poškodenia ako napríklad za odskočenie západky v dverách, kvôli ktorej prišla Škoda Fabia 2. generácie o piatu hviezdičku. A práve bezpečnosť dala vzniknúť novým elektronickým systémom ako sú ABS alebo ESP. Dôvodom boli jednak snahy automobiliek o inovatívne riešenia, za masovým rozšírením stál potom tlak odbornej verejnosti. Najznámejším prípadom je neslávne prevrátenie Mercedesu triedy A pri tzv. losom teste. Ten sa vykonáva práve za účelom overenia ovládateľnosti vozidla a simuluje vyhnutie sa losovi, ktorý náhle vbehne pred auto. Mercedes po tomto zlyhaní upravil podvozok a začal systém ESP montovať sériovo. A práve príchod moderných systémov začal ovplyvňovať aj hodnotenia Euro NCAP - v roku 2009 bola zmenená metodika a dôležitú úlohu začala hrať ochrana chodcov (testuje sa už od r. 1998) a pomocné systémy. Dosiahnuť maximálny počet piatich hviezdičiek je teraz ťažšie a v budúcnosti budú pravidlá ešte tvrdšie. (Euro NCAP stanovil prechodné obdobie, počas ktorého budú plynulo zvyšovať nároky na vozidlo.)
Roku 1985 sa v Európe prvýkrát predávajú vozidlá vybavené katalyzátorom. Ten znižuje emisie automobilov, ale vyžaduje bezolovnatý benzín. V USA sa tento systém používal už skôr. V tom istom roku sa na európsky trh dostávajú aj prvé automobily s palubným počítačom, ktorý má priniesť vodičovi viac informácií o vozidle.
21. storočie
Do nového tisícročia vstúpili automobilky so snahou ponúknuť vozidlá všetkých tried - vznikli tak rôzne karosárske varianty modelov a ďalšie modelové rady (viditeľné je to napríklad u Peugeotu, kde došlo k veľkému nárastu modelových radov alebo u BMW, ktoré opätovne vstúpilo do segmentu vozidiel nižšej strednej triedy modelom radu 1 a zároveň predstavilo modely X3, X5, neskôr X6). Zaujímavá je tiež protikladnosť posledných noviniek. Na jednej strane čoraz menšie automobily do mestských aglomerácií ako napr. Tata Nano a na druhej strane potom crossovery - napr. Audi Q7. Automobilky tiež začali súčasne vyrábať dve generácie vozidiel (napr. Octavia 1. generácie pod označením "Tour" sa predávala súčasne s Octaviou 2. generácie, alebo Peugeot 206 a 207, Opel Astra G a H). Došlo k zmiešaniu niekoľkých kategórií, ktoré dali vzniknúť mnohým novým segmentom (napr. crossovery). V mnohých prípadoch vznikli konceptovo abstraktné vozidlá ako je Citroën Cruise Crosser. Jednotlivé segmenty sa čoraz viac prelínajú a už nedá presne určiť hranica ako v 90. rokoch 20. storočia.