cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nukdäsonjon
Dej
Šesťdesiatnička Kim Sun-i žijúca v Spojených štátoch dostane telefonát týkajúci sa predaja jej starého rodinného domu v Kórejskej republike. Po návrate do vlasti na ňu čaká vnučka Un-ču a spoločne sa vydávajú na cestu k domu na vidieku, kde ostanú cez noc. Sun-i si spomína, ako sa tam pred 47 rokmi v 1965 presťahovala zo Soulu. Vtedy bola tínedžerka s pľúcnymi problémami, preto sa ju jej ovdovená matka rozhodla spolu s mladšou sestrou Sun-čou vziať do odľahlého údolia, kde mala podstúpiť obdobie rekonvalescencie. Chudobná rodina bola vydaná na milosť arogantnému Či-tchäovi, synovi obchodného partnera Sun-inho zosnulého otca, ktorý im prenajímal dom. Krásna, ale introvertná Sun-i žije kvôli krehkému zdraviu izolovaný život vo vidieckom dome bez akýchkoľvek kamarátov v jej veku.
Raz v noci zahliadne Sun-i v kôlni tieň. Na ďalší deň objaví na dvore asi 19-ročného divokého chlapca. Jeho telesná teplota je 46 °C, krvná skupina neidentifikovateľná a nevie čítať ani hovoriť. Sun-ina dobrosrdečná matka ho aj napriek divokému správaniu príjme a dá mu meno Čchol-su. Predpokladá, že je jedným zo 60 000 osirelých detí po Kórejskej vojne.
Zo začiatku ho Sun-i považuje za príťaž, ale nakoniec sa zabáva na jeho krotení podľa manuálu, ako vycvičiť psa. Učí ho trpezlivo čakať pred jedlom, obliekať sa, hovoriť, písať a ďalšie ľudské zvyky, aby raz mohol žiť ako normálny človek. Čchol-su prejavuje neochvejnú lojalitu a nadľudskú silu, čím vzbudzuje závisť u Či-tchäa, ktorý po Son-i túži.
Popri Sun-inej snahe „scivilizovať“ zviera sa títo dvaja veľmi zblížia. Sun-i Čchol-suovi otvorí svoje srdce a on sa do nej zaľúbi ako do jedinej osoby, ktorá mu kedy prejavila lásku. Ich vzťah je však plný ťažkostí, keďže Či-tchä začína spôsobovať problémy. Čchol-su v pocite ohrozenia pustí uzdu svojim zvieracím inštinktom a vystrašení dedinčania ho udajú. V snahe zachrániť život chlapca, ktorý ten svoj riskoval, len aby mohol byť po jej boku, ho Sun-i opúšťa s prísľubom: „Počkaj na mňa. Vrátim sa po teba.“
Späť v prítomnosti sa Sun-i rozhodne prespať v dome. Uprostred noci sa vyberie do kôlne, kde nájde sedieť stále mladého Čchol-sua, rovnakého ako bol pred 47 rokmi. Ten jej podáva odkaz, ktorý napísala. Sun-i si uvedomí, že on ju tam celý ten čas čakal. Čchol-su jej číta knihu, ktorú mu kedysi dala, aby jej ju prečítal, keď už bude vedieť hovoriť, a ona zaspáva. Keď sa Sun-i na ďalší deň prebudí, Čchol-su je preč a ona odchádza so svojou vnučkou. V aute jej volajú ohľadom nehnuteľnosti. Sun-i odpovie, že dom nepredá a zloží. Čchol-su sa z diaľky díva na odchádzajúce auto.
Scéna v záverečných titulkoch ukazuje Čchol-sua, ako stavia snehuliaka.
Ohlas
Premiéru filmu si pozrelo viac ako 100 000 divákov. Po piatich dňoch prekročil počet predaných lístkov jeden milión. Hranicu 2 miliónov sa podarilo zdolať 9 dní od premiéry a po 12 dňoch bolo predaných už 3,6 miliónov lístkov. Nielenže boli tieto čísla na november nezvyčajne vysoké, nakoľko ide o obdobie, kedy je návštevnosť kín v Kórei nižšia, ale ešte nezvyčajnejšie to bolo preto, že ide o melodrámu.
Film stanovil aj nový kasový rekord pre deň „sunung“. Je to deň, keď majú maturanti národné vysokoškolské prijímacie skúšky. Každoročne si mnoho študentov rezervuje na večer po skúškach lístok do kina, ale Nukdäsonjon tromfol všetky predošlé roky, keď jeho jednodňovú štatistiku predstavovalo 8. novembra 341 475 predaných vstupeniek.
15. novembra film so 4,12 miliónmi predaných lístkov prekonal Architecture 101 a stal sa najúspešnejšou kórejskou melodrámou všetkých čias. Predajnosť vstupeniek dosiahla 18. novembra 5 miliónov, 26. novembra 6 miliónov  a 16. decembra 7 miliónov, čím sa Nukdäsonjon stal po The Thieves a Masquerade tretím najziskovejším a štvrtým najpredávanejším filmom roku 2012.
18. septembra 2013 mal premiéru aj na Filipínach, kde bol uvedený ako súčasť Kórejského filmového festivalu.
Alternatívny koniec
Potom, čo režisér Čo Song-hi pri jednom rozhovore prezradil, že natočili alternatívny koniec, bol pre veľký dopyt 6. decembra 2012 zverejnený film s týmto koncom. V alternatívnom závere vystupuje Sun-i v podaní Pak Bo-jong. Medzi vymazanými scénami sú aj úseky z Či-tchäovho detstva a väčšie zameranie na okolie, v ktorom sa dej odohráva.
Kniha
Podľa filmu bola napísaná aj kniha, ktorá vyšla 31. októbra 2012, v deň premiéry.
Morangis (Essonne)
Morangis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vladimír Hančík
Vladimír Hančík (* 16. apríl 1944, Ružomberok) je bývalý úspešný volejbalový tréner, dlhoročný volejbalový funkcionár a volejbalový odborník. V roku 1976 sa s družstvom žien Slávie UK Bratislava stal víťazom Pohára víťazov pohárov.
Štúdiá a akademická činnosť
Po absolvovaní základnej školy v Ružomberku a maturite (1963) na Strednej priemyselnej škole spojovej techniky v Banskej Bystrici sa Vladimír Hančík stal absolventom (1968) Fakulty telesnej výchovy a športu Univerzity Komenského v Bratislave (FTVŠ UK). Fakultu ukončil ako diplomovaný tréner volejbalu. Po štúdiách nastúpil ako odborný asistent na Katedru teórie a didaktiky hier FTVŠ UK. V roku 1978 získal doktorát z pedagogiky. V rokoch 1986 až 1994 pôsobil ako odborný asistent na Katedre hier FTVŠ UK.
Volejbalový tréner
V roku 1971 nastúpil ako asistent trénera v ženskom seniorskom družstve TJ Slávia UK Bratislava. O rok neskôr sa stal prvým trénerom tohto družstva. Sláviu UK trénoval v rokoch 19711979, 19821984, 1990 a 1997. V rokoch 1979 až 1982 trénoval Vladimír Hančík v zahraničí. Viedol rakúske reprezentačného družstvo žien, junioriek Rakúska a bol aj trénerom Wustenrotu Salzburg. V rokoch 1984 až 1986 viedol ženskú volejbalovú reprezentáciu ČSSR. V týchto rokoch bol štátnym trénerom volejbalu na Stredisku vrcholového športu Bratislava.
Saint-Théodorit
Saint-Théodorit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Autogónia
Autogónia môže byť:
Morigny-Champigny
Morigny-Champigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prievlakový potok
Prievlakový potok je potok v regióne Horný Zemplín, na juhozápadnom okraji územia obce Modra nad Cirochou v okrese Humenné v Prešovskom kraji. Je ľavostranným prítokom Voniarskeho potoka v povodí Cirochy; má dĺžku. Je vodným tokom VIII. rádu. Hydrologický identifikátor: 4-30-03-1309. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Beskydské predhorie, geomorfologický podcelok Humenské podolie.
Prameň
Pramení v nadmorskej výške na pomedzí lesného extravilánu a poľnohospodárskeho extravilánu v južnom cípe územia obce Modra nad Cirochou v okrese Humenné, v geomorfologickom podcelku Humenské podolie.
Opis toku
Od prameňa prvých 100 m sleduje približne obecnú hranicu medzi obcou Modra nad Cirochou a vojenským obvodom Valaškovce, tečie celý svoj priebeh toku výlučne severným smerom, preteká poľnohospodárskym extravilánom lemovaný úzkym pásom príbrežnej vegetácie, ľavým brehom obmýva pole a pasienok Prievlaky, pravým brehom obmýva pole a pasienok Ráztoky, pravým brehom obmýva pole Dlhé, v malom rozsahu meandruje, pravým brehom obmýva pole Grúň, v nadmorskej výške priberá bezmenný ľavostranný prítok a zároveň pravým brehom obmýva na západnom okraji intravilánu obce Modra nad Cirochou hospodárske stredisko poľnohospodárskej farmy, po záverečných 150 m toku v nadmorskej výške  ústi do Voniarskeho potoka ako jeho ľavostranný prítok. Voniarsky potok ďalej ústi do Cirochy. Prievlakový potok má jeden bezmenný prítok.
Prievlakový potok pramení, preteká a ústi na území lesného extravilánu a poľnohospodárskeho extravilánu obce Modra nad Cirochou v okrese Humenné v Prešovskom kraji, v geomorfologickom celku Beskydské predhorie, v geomorfologickom podcelku Humenské podolie.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Prievlakový potok má pôvod v názve poľa a pasienka Prievlaky v obci Modra nad Cirochou, cez ktoré hornou časťou svojho toku preteká. Z toponyma Prievlaky rozšírením o formant -ový a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) Prievlakový potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov poľa a pasienka Prievlaky má pôvod v charakteristickom výskyte stredovekého topografického objektu prievlaka vo význame miesto, kde sa pomalou chôdzou, vlečením, ťahaním, primitívnymi sánkami prepravoval náklad v priestore pomenúvaných objektov. Motivácia pomenovania sa zo súčasnej slovenčiny postupne vytráca, lebo apelatívum prievlaka ako topografický termín ustúpilo na okraj slovenskej slovnej zásoby.
Hydronymum Prievlakový potok bolo štandardizované v roku 1990.
No Name (album)
No Name je názov debutového štúdiového albumu slovenskej skupiny No Name. Tento album v roku 1998 vydalo hudobné vydavateľstvo Mercury.
Myslenická ulica
Myslenická ulica je ulica na ceste II. triedy číslo 502, ktorej prvá časť je v meste Pezinok a druhá dlhšia časť v historickej mestskej časti Grinava, podľa ktorej pôvodného názvu (Myslenice) je pomenovaná.
V grinavskom parku sa nachádza pomník obetiam prvej a druhej svetovej vojny.
Budova na čísle 1 sa nachádza v pezinskej časti a sídli tu Obchodná akadémia.
Na čísle 2/B sa nachádza hypermarket Tesco a vedľa na čísle 2/C sa nachádza Nákupné centrum Mólo, ktoré tiež patria do pezinskej časti ulice.
Na čísle 3 sa nachádza budova reštaurácie Grünwald s futbalovým ihriskom futbalového klubu GFC 1923, ktoré už patria do grinavskej časti ulice.
Na čísle 103 sa nachádza Hodossyovská kúria, ktorá tiež patrí do grinavskej časti ulice.
Na čísle 128 sa nachádza grinavský rímskokatolícky farský úrad a za ním na čísle 130 sa nachádza Kostol svätého Žigmunda.
Na čísle 134 sa nachádza Evanjelický kostol augsburského vyznania s farským úradom.
Islamofóbia
Islamofóbia je predpojatosť proti islamu a moslimom, ktorá sa zakladá na negatívnych zovšeobecneniach alebo stereotypoch o tomto náboženstve a jeho prívržencoch. Prejavy islamofóbie siahajú od nenápadných, miernych aktov, ako sú averzia voči moslimom či výsmech moslimov, až po otvorené a závažné prejavy ako diskriminácia moslimov či útoky na moslimov. Niektorí autori islamofóbiu definujú ako strach z islamu (teda v doslovnom zmysle slova fóbia), iní autori sú toho názoru, že islamofóbia znamená aj predpojatosť vychádzajúcu z nenávisti a neznalosti (čiže nie len zo strachu), a nemusí byť nutne spojená s kritikou náboženských doktrín islamu.
Etymológia
Slovo je zložené zo slov islam a fóbia a ide o neologizmus pochádzajúci z francúzštiny. Vo francúzštine sa slovo islamophobie prvýkrát vyskytlo v roku 1910 a potom občas v 20. rokoch 20. storočia, následne sa však viac-menej prestalo používať. V angličtine sa síce slovo Islamophobia prvýkrát vyskytlo už v roku 1923 (prevzatím z francúzskeho textu), ale potom sa dlho nepoužívalo a ďalší výskyt je doložený v roku 1976. Odhliadnuc od spomínaných starých občasných výskytov sa vo francúzštine, angličtine a iných európskych jazykoch výraz islamofóbia začal (znova) používať až okolo roku 1980 a potom intenzívnejšie až po roku 1997 (pozri nižšie), resp. po útokoch z 11. septembra 2001. V arabčine či perzštine existujú síce výrazy znamenajúce „nepriateľstvo voči islamu“ a pod., ale presný ekvivalent výrazu islamofóbia fakticky neexistuje; dá sa síce nasilu utvoriť, ale vyskytuje sa veľmi zriedkavo.
Charakteristika
Islamofóbia bolo rozšírená v rôznych západných textoch najneskôr v 19. storočí. Významnú charakteristiku islamofóbie ako moderného fenoménu v západnom svete priniesla štúdia britského thinktanku The Runneymede Trust s názvom Islamophobia: A challenge for us all, vydaná v októbri 1997. Autori uviedli osem uzavretých, predpojatých postojov voči islamu, ktoré charakterizujú islamofóbiu:
V protiklade s týmito predsudkami stoja otvorené, nepredpojaté postoje voči islamu, ktorý islam vnímajú ako vnútorne rozmanitý, rešpektujú ho ako legitímne vierovyznanie, umožňujú vzájomný dialóg s jeho veriacimi aj legitímnu a opodstatnenú kritiku.
BMW X3
náhľad|BMW X3 2 BMW X3 je 5 – dverové SUV vyrábané Nemeckou automobilovou spoločnosťou BMW. BMW X3 predstavený prvýkrát vo Frankfurte nad Mohanom v roku 2003 sa na trh dostal v roku 2004 ako prvá generácia radu X3. Druhá generácia bola na trh uvedená v roku 2010.
Saint-Victor-de-Malcap
Saint-Victor-de-Malcap je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
BMW X3
Prvá generácia E83 (2003 – 2010)
vľavo|náhľad|Washauto06 bmw x3 Výroba prvej generácie BMW X3 prebiehala v Rakúskom meste Graz. Rok 2003 priniesol výraznú zmenu faceliftu vozidla. Zmena sa najviac odrazila na svetlometoch, predných nárazníkoch, a zadnom spojleri. Zmena exteriéru aj interiéru odštartovala výrobu nových verzií radu X3 a to edície: Exclusive a Lifestile. Limitovaná edícia Sport Edition bola na trhu dostupná od konca roku 2009. BMW X3 získal ocenenia (štyri hviezdičky) v Euro NCAP crash testoch v roku 2008. Výroba automobilu bola v roku 2010 pozastavená.
Druhá generácia F25 (2010 – 2017)
Druhá generácia automobilov BMW X3 s interným označením F25 spustila svoju výrobu v meste Spartagurg v Južnej Karolíne. Novšia verzia X3 sa od predchádzajúcej prvej generácie odlišuje novou karosériou, svetlometmi, veľkosťou a novým štýlom, čím získalo vozidlo v Euro Crash testoch plný počet – 5 hviezdičiek. Bezpečnostná výbava obsahuje airbag pre vodiča aj spolujazdca, bočné airbagy, závesové hlavové airbagy, samonavíjacie pásy na sedadlách, aktívne opierky hlavy ako aj úchytné body na detské sedačky.
Tretia generácia G01 (2017 – súčasnosť)
náhľad|G01
Oboe
náhľad|vpravo|Schéma činnosti systému Oboe náhľad|vpravo|Prístroj Oboe, ktorý sa montoval do lietadiel
Oboe bol rádiový navigačný systém používaný Royal Air Force počas druhej svetovej vojny na podporu nočného bombardovania Nemecka a cieľov na okupovanom území. Využíval princípy rádiových vĺn. Bol oveľa presnejší, ako obdobné nemecké systémy X-Gerät a Y-Gerät.
Princíp fungovania
Systém využíval možnosť presného merania vzdialenosti pomocou rádiových vĺn. Tvorili ho dva pozemné vysielače v Doveri a neďaleko Cromeru. Každý z vysielačov vysielal na inej frekvencii iný typ signálu. V lietadle bol zabudovaný odpovedač, ktorý zachytil signál a vyslal späť vlastný. Na základe vyslaných pulzov mohla obsluha pozemných stanic vypočítať vzdialenosť lietadla. Keď bolo lietadlo v rovnakej vzdialenosti od Doveru ako cieľ náletu, pilot naviedol lietadlo na kruhovú dráhu so stredom v Doveri, ktorá ho priviedla nad cieľ. Keď druhý vysielač zameral vzdialenosť zodpovedajúcu bodu pre vypustenie bômb nad cieľom, vyslal špeciálny signál, ako pokyn na vypustenie bômb.
Obmedzenia systému
Systém mohol v jednom čase navádzať iba jedno lietadlo. V praxi sa toto obmedzenie obišlo tak, že na cieľ naletelo niekoľko značkovacích lietadiel s časovým odstupom za sebou. Druhým obmedzením bol dosah, spôsobený zakrivením povrchu Zeme. Pri operačnej výške 8 500 metrov bol systém použiteľný do vzdialenosti 435 kilometrov, čo postačovalo na bombardovanie Porúria, ale už nie na väčšinu územia Nemecka.
Oboe Mk.I
V auguste 1942 začalo veliteľstvo bombardovacieho letectva RAF vytvárať špeciálne útvary prieskumných lietadiel, ktorých úlohou bolo vyhľadať a označiť ciele pomocou svetlíc. Tieto jednotky či lietadlá boli známe pod názvom Pathfinder. Systém Oboe bol vhodný pre takéto použitie, ktoré eliminovalo použitie len obmedzeného počtu navádzaných lietadiel. Operačne bol prvýkrát systém použitý 20. decembra 1942. Náletu na elektráreň v Holandsku sa zúčastnilo šesť značkovacích lietadiel. V priebehu januára 1943 boli opakovane bombardované závody Krupp v Essene s takou veľkou presnosťou, že Nemci si uvedomili použitie nového, pre nich zatiaľ neznámeho navigačného systému. V noci z 5. na 6. marca 1943 sa uskutočnil veľký nálet na rovnaký cieľ. V noci z 29. na 30. mája 1943 bol bombardovaný s pomocou systému Wuppertal-Barmen. Počas tohto náletu zachytili nemecké stanice zvláštne signály, trvalo ale niekoľko týždňov, kým sa informácie dostali k správnym osobám a boli spojené s časovým priebehom náletu. Nemci však stále nemali dostatok informácií o funkčnosti systému. Až počas náletu na Kolín v novembri 1943 si poskladali celú mozaiku. Všimli si kruhovú dráhu v poslednej fáze a zachytili špeciálny signál pre zhodenie bômb. Mohli teda skonštruovať a nasadiť rušiace zariadenia. Rušenie postupne narastalo, až sa počas náletu z 19. na 20. novembra 1943 stal systém Oboe nepoužiteľný. RAF teda mohla nový systém používať neobmedzene takmer celý rok. Až 7. januára 1944 sa Nemcom dostal do rúk odpovedač zo zostreleného lietadla Mosquito.
Oboe Mk II
Rušenie prvej verzie Oboe nebolo pre RAF veľkým problémom. Vzhľadom na dobu jeho používania, stihli vyvinúť aj jeho nástupcu Oboe Mk. II, ktorý používal vyššiu frekvenciu a centimetrové rádiové vlny. Už 13. januára zachytili Nemci tieto signály, ale na dlhší čas nevzbudili záujem. Briti totiž nevypli vysielače signálov Oboe Mark I a používali ich ako klamlivé opatrenie.
Vi sitter i Ventrilo och spelar DotA
„Vi sitter i Ventrilo och spelar DotA“ (niekedy skracovaná len na „DotA“) je skladba švédskeho eurodance hudobníka Basshuntera, ktorá obsahuje prvky skladby „Daddy DJ“ od skupiny Daddy DJ. Text piesne, vo švédčine hovorí o používaní VoIP programu Ventrilo počas hrania Warcraft III mapy Defense of the Ancients. Skladba obsahuje tiež prvky z hry. Bola vydaná ako singel z tretieho albumu Basshuntera LOL <(^^,)>.
Zoznam skladieb
CD Singel
Atapuerca
Atapuerca je krasová oblasť v Španielsku v blízkosti rovnomenného mesta v provincii Burgos.
V tunajších jaskyniach boli nájdené archeologické pozostatky najstaršieho osídlenia hominidov v západnej Európe. Ako jedna z najdôležitejších archeologických lokalít Španielska bola oblasť v roku 2000 zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Morsang-sur-Orge (obec)
Morsang-sur-Orge je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nicola Girasoli
'''Mons. Nicola Girasoli''' (* 21. júl 1957, Ruvo di Puglia) je prelát rímskokatolíckej cirkvi, ktorý je od júna 2022 apoštolským nunciom na Slovensku. V rokoch 2017 až 2022 bol apoštolským nunciom v Peru od roku 2006 do roku 2011 pôsobil ako nuncius v Zambii a Malawi a od roku 2011 ako nuncius v Antilách a niekoľkých ďalších karibských krajinách do roku 2017. V roku 2006 sa stal arcibiskupom.
Život
Girasoli, narodený v Ruvo di Puglia, za kňaza bol vysvätený 15. júna 1980 pápežom Jánom Pavlom II. Získal doktorát z kanonického práva. Aby sa pripravil na diplomatickú kariéru, vstúpil v roku 1981 na Pápežskú cirkevnú akadémiu. Do diplomatických služieb Svätej stolice vstúpil 1. mája 1985. Medzi jeho úlohy patrili vyslania v Indonézii, Austrálii, Maďarsku, Belgicku, Spojených štátoch amerických a Argentíne, ako aj práca v sekcii pre všeobecné záležitosti Štátneho sekretariátu Vatikánu. 24. januára 2006 ho pápež Benedikt XVI. vymenoval za nuncia v Zambii a Malawi a za titulárneho arcibiskupa v Egnazia Appula. Biskupskú konsekráciu prijal 11. marca od kardinála Angela Sodana, spoluzasvätiteľmi boli arcibiskup Robert Sarah a biskup Luigi Martella. Dňa 29. októbra 2011 bol vymenovaný za apoštolského delegáta na Antily a nuncia v Antiguu a Barbudu, Bahamy, Dominiku, Jamajku, Grenadu, Svätý Krištof a Nevis, Svätú Luciu, Svätý Vincent a Grenadíny, Surinam a Guyanu. 21. decembra 2011 sa stal aj nunciom v Trinidade a Tobag u a na Barbadose. Pápež František ho 16. júna 2017 vymenoval za nuncia v Peru. V máji 2018 bol spomenutý ako možný kandidát na obsadenie pozície náhradníka pre všeobecné záležitosti na Štátnom sekretariáte, pretože sa považoval za „veľmi blízky pápežovi Františkovi a súhlasil s kardinálom Pietrom Parolinom“, štátnym sekretárom. Pápež František ho 2. júla 2022 vymenoval za nuncia na Slovensku. Okrem taliančiny hovorí anglicky, francúzsky a španielsky. Niekoľko rokov sa venoval štúdiu práv menšín a písal na túto tému.
26. augusta 2022 ho prijala prezidentka Zuzana Čaputová.
Čuangovia
náhľad|Tradiční Čuangovia Čuangovia (po čuangsky Bouчcueŋь/Bouxcuengh,  • 壮族 – pchin-jin Zhuàngzú – Čuang-cu)  sú národ žijúci najmä v čínskej provincii Kuang-si a v západnej Číne, ale aj na území Vietnamu, Kambodže a Thajska. Ich predkovia patrili k pôvodnému a najstaršiemu obyvateľstvu Kuang-si. Ich počet sa odhaduje na 18,54 milióna.
Patizón
náhľad|Plod patizón, strakatý kultivar náhľad|Rastlina v kvete náhľad|Dužina patizónu Patizón (iné názvy: tekvica obyčajná Skupina Patissonina, tekvica obyčajná patizónová , tekvica patizónová ; vedecké názvy pozri nižšie) je taxón (najčastejšie hodnotený ako Skupina, konvarieta alebo varieta) patriaci do druhu tekvica obyčajná (Cucurbita pepo). Patizón je aj názov plodu tejto rastliny.
Bibliotéka pauperum
Bibliotéka pauperum (iné názvy: bibliotheca pauperum, knižnica chudobných; z lat. bibliotheca – knižnica, od gr. βιβλιοθήκη bibliothéké – knižnica + lat. pauperum, od pauper = chudobný) bola knižnica, požičovňa kníh (spravidla učebníc) pre chudobných žiakov. V rámci školy existovala oddelene od profesorskej a študentskej knižnice.
Patizón
Vedecké názvy
V literatúre sa vyskytujú nasledujúce vedecké názvy tohto taxónu:
Zdroje:
Charakteristika
Plod má vždy tvar disku. Množstvo kultivarov sa líši farbou, tvarom aj veľkosťou.
Patizón sa pestuje zo semien siatych čoskoro na jar do vlhkej pôdy. Maju sa prihnojovať najlepšie kompostom, možno aj umelými hnojivami. Vegetačná doba je 70 dní. Je lepšie zbierať plody nedozreté, majú dlhšiu skladovateľnosť.
Dužina je dosť múčna, na priamu konzumáciu sú lepšie dozreté. Možno ich jesť aj so semenami a šupkou. Patizóny sa upravujú mnohými spôsobmi. Varia sa v pare či vo vode, dusia, smažia aj pečú. Patizóny sa môžu tiež nakladať do sladkokyslého nálevu. Veľmi zaujímavou delikatesou sú malé nakladané patizóny.
Songkjunkwan sukchändul
Songkjunkwan sukchändul (🇰🇷; hanča: 成均館緋聞; 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿; slov. doslovne: Songkjunkwanský škandál) je juhokórejský historický seriál o dievčati, ktoré sa prezlieklo za chlapca a navštevuje Songkjunkwan, najvyššiu vzdelávaciu inštitúciu počas dynastie Čoson, kam ženy chodiť nesmeli. Námetom sa stal najpredávanejší román z roku 2007, Životy songkjunkwanských konfuciánskych učencov (🇰🇷), ktorého autorkou je Čong Un-kwol. Seriál režíroval Kim Won-sok, scenár napísala Kim Tchä-hi a hlavných predstaviteľov stvárnili Pak Min-jong, Pak Ju-čchon, Ju A-in a Song Čung-ki. Vysielal sa v pondelky a utorky o 21:55 na stanici KBS2 od 30. augusta do 2. novembra 2010.
Dej
Dej je zasadený v ére, keď spoločnosť ženám nedovoľovala sa vzdelávať. Kim Jun-hi (Pak Min-jong) sa prezlečie za svojho brata Kim Jun-sika, aby finančne zabezpečila svoju rodinu. Prechádza radom rôznych výpomocných prác, hlavne v miestnom kníhkupectve, až kým nedostane ponuku zvýšiť svoje príjmy. V prestížnom Songkjunkwane má byť náhradníčkou na blížiacich sa prijímacích skúškach, čo je však nezákonné. Prichytí ju pri tom bezúhonný I Son-čun (Pak Ju-čchon), ktorý sám neskôr uzná jej talent a dokonca ju povzbudzuje, aby sa na univerzitu zapísala. Tam musí znášať nekonečné huncútstva staršieho študenta Ku Jong-hu (Song Čung-ki), zmieriť sa s neustálymi výkyvmi nálad svojho spolubývajúceho Mun Čä-sina (Ju A-in), vyhýbať sa problémom s prísnym študentským prezidentom Ha In-suom (Čon Tchä-su), ustrážiť svoje tajomstvo, a to všetko popri tom, ako sa snaží držať svoje rastúce city k I Son-čunovi na uzde.
Ohlas
Seriál si získal pomerne zapálenú fanúšikovskú základňu, ktorá úplne nezodpovedala skromnej sledovanosti. Jeho kult popularity sa prejavil skôr veľmi vysokou on-line aktivitou na oficiálnej internetovej stránke a obľúbenom portáli DC Inside, počtom pozretí na webovej stránke KBS, ale aj počtom predaných DVD nosičov a OST albumov. Pôvodný soundtrack obsahujúci skladbu skupiny JYJ, ktorej členom je aj Pak Ju-čchon, zaznamenal v priebehu niekoľkých týždňov viac ako 110 000 predaných kópií.
Bad Tölz
Bad Tölz je nemecké mesto ležiace v spolkovej krajine Bavorsko na rieke Isar. K 31. decembru 2015 tu žilo 18 475 obyvateľov.
V meste a okolí sa odohráva detektívny televízny seriál Big Ben.
Miestnym športom číslo jedna je ľadový hokej, klub EC Bad Tölz bol v rokoch 1962 a 1966 majstrom NSR. V tunajšej hale sa konali juniorské majstrovstvá Európy v rokoch 1969 a 1984.
Thomas Mann sem jazdil na letný byt.
Kamil Matiašovský
Štúdium
Navštevoval ľudovú školu v Ružomberku (19361941), pokračoval gymnáziom (19411949) v Ružomberku, Banskej Bystrici, Nîmes (19471948 ) a v Martine. Po maturite pokračoval štúdiom na Odbore chemickotechnologického inžinierstva (Chemická fakulta Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave), promoval ako inžinier v roku 1953.
Vedecké pôsobenie
Vedecké pôsobenie začal (po krátkom období kedy pracoval ako zamestnanec Závodu Juraja Dimitrova v Bratislave) ako ašpirant u profesora Mikuláša Gregora. Dizertačnú prácu Fázový diagram sústavy MgCl2–CaCl2–NaCl obhájil v roku 1957 a bol mu udelený titul kandidát vied (CSc.). Následne pôsobil ako vedecký pracovník (od roku 1962 vedúci ) Oddelenia taveninových sústav Ústavu anorganickej chémie SAV. Okrem toho externe pôsobil na Katedre anorganickej technológie Chemickej fakulty SVTŠ v Bratislave a Vysokej škole baníckej v Ostrave. V rokoch 19651967 pracovník vysokej technickej školy v Trondheime. V roku 1969 prácou Štúdium sústavy Na3AlF6–AlF3–Al2O3–NaCl habilitoval na Hutníckej fakulte VŠB v Ostrave. Titul doktor vied (DrSc.) dosiahol v roku 1979 po obhájení práce Príspevok k teórii hliníkovej elektrolýzy.
Výsledky výskumu K. Matiašovského sa uplatnili v praxi pri výrobe hliníka a jeho zliatin v Závode SNP (Žiar nad Hronom) a elektrolytickom pokovovaní v taveninách v závode Kovofiniš (Ledeč nad Sázavou)
Spisovateľ
Okrem vedeckých prác bol autorom (pod pseudonymom Peter Horan) detektívnych románov: Prípad inžiniera Kolára (1966), Prípad pre Interpol (1968) a Kvíz pre vraha (1970). Pod vlastným menom publikoval cestopis zo svojho nórskeho pobytu pod názvom Cesta za polnočným slnkom (1970).
Stromy vo Vojke
Stromy vo Vojke tvoria tri stopäťdesiatročné stromy, dva platany javorolisté (Platanus hispanica Münchh.) a jeden dub letný (Quercus robur L.), ktoré sa nachádzajú v katastri obce Vojka nad Dunajom.
Sú chránené podľa ''Všeobecne záväznej vyhlášky KÚ v Trnave č. 1/1996 z 12. 12. 1996'' z dôvodu kultúrneho, vedeckého, ekologického, krajinotvorného a estetického významu.
Heterogenéza
Heterogenéza môže byť:
Počkám si na zázrak
Počkám si na zázrak je názov druhého štúdiového albumu slovenskej skupiny No Name. Tento album v máji roku 2000 vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.
Saint-Victor-des-Oules
Saint-Victor-des-Oules je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chaladžština
Chaladžština je turkický jazyk, ktorým sa dnes hovorí v Iráne. Aj keď obsahuje veľa starých turkických prvkov, dnes je značne poperzštený. V roku 1978 ním hovorilo 20 000 ľudí v 50 dedinách ležiacich na juhozápad od Teheránu. Má asi 150 slov neznámeho pôvodu.
Chaladžština je potomkom starého turkického jazyka zvaného arghu. Turkický lexikograf Mahmúd Kašgarí z 11. storočia bol prvou osobou, ktorá poskytla písomné ukážky chaladžštiny, ktoré sa zväčša zhodujú s dnešnou chaladžštinou.
Gerhard Doerfer, ktorý chaladžštinu znovuobjavil, preukázal, že jazyk bol prvý, ktorý sa oddelil od vlastného bežného turkického jazyka.
Zatriedenie
Turkické jazyky sú jazykovou rodinou s najmenej 35 zdokumentovanými jazykmi, ktorými hovoria turkické národy.
Hoci sa pôvodne predpokladalo, že úzko súvisí s azerbajdžanským jazykom, jazykovedné výskumy, najmä výskumy uskutočnené Doerferom, viedli k prehodnoteniu chaladžštiny na samostatnú ne-oguzskú vetvu turkického jazyka. Dôkazom toho je zachovanie protikladu samohláskovej dĺžky z prototurčiny (PT), na začiatku slova sa nachádzajúce *h a absencia hláskovej zmeny *d → y príznačnej pre oguzské jazyky.
Zachovávajúci charakter chaladžštiny možno vidieť porovnaním rovnakých slov v rôznych turkických jazykoch; napríklad v chaladžštine sa „noha“ povie hadaq, zatiaľ čo príbuzné slovo v neďalekých oguzských jazykoch je ayaq (porovnaj po turecky ayak). Z dôvodu zachovania týchto starobylých prvkov sa niektorí vedci nazdávajú, že Chaladžovia sú potomkami Arghu-Turkov.
Ethnologue a ISO pôvodne uvádzali severozápadný iránsky jazyk s názvom „chaladžština“, mal rovnaký počet hovoriacich ako turkický jazyk. Khalajovia hovoria svojím turkickým jazykom a perzštinou a nie (domnelo) iránskym khalajským jazykom.
Zemepisné rozšírenie
Chaladžštinou sa hovorí hlavne v iránskej provincii Markazí. Doerfer uvádza počet hovoriacich okolo 17 000 v roku 1968 a 20 000 v roku 1978; Ethnologue uvádza, že množstvo hovoriacich vzrástlo do roku 2000 na 42 107.
Nárečia
Hlavné nárečia chaladžštiny sú severné a južné. V rámci týchto nárečových zoskupení majú jednotlivé dediny a zoskupenia hovoriacich odlišné rečové vzory.
Samohlásky
Doerfer tvrdí, že chaladžština si zachovala tri samohláskové dĺžky postulované pre prototurkický jazyk: dlhé (napr. „krv“), polodlhé (napr.  „hlava“) a krátke (napr.  „kôň“) samohlásky. Alexis Manaster Ramer však spochybňuje tak názor, podľa ktorého má chaladžština tri samohláskové dĺžky, ako názor, že prototurkický jazyk ich mal tiež. Niektoré prototurkické samohlásky sa realizujú ako klesajúce dvojhlásky, ako v prípade („ruka“).
Podstatné mená
Podstatné mená v chaladžštine sa môžu mať zakončenie množného čísla alebo privlastňovacie zakončenie. Chaladština má nasledujúce pády: genitív, akuzatív, datív, lokatív, ablatív, inštrumentál a ekvatív.
Slovesá
Slovesá v chaladžštine sa ohýbajú podľa slovesného rodu, času, vidu alebo negácie. Slovesá pozostávajú z dlhých reťazcov morfém v nasledujúcom zoradení:
Skladba
Chaladžština využíva slovosled: podmet – predmet – sloveso. Prídavné mená predchádzajú podstatným.
Slovná zásoba
Jadro slovnej zásoby je turkické, ale veľa slov bolo prevzatých z perzštiny. Do chaladžštiny sa dostali aj slová zo susedných turkických jazykov, najmä z azerbajdžtiny.
Čísla
Čísla majú turkický tvar, ale niektorí hovoriaci nahrádzajú tvary pre „80“ a „90“ perzskými výrazmi:
Príklady
Výňatok z Doerfer & Tezcan 1994, prepis od Doerfera:
Leopolda
Leopolda a Leopoldína sú ženské rodné (krstné) mená, ktoré sú ženským variantmi mena Leopold, ktoré vzniklo ako latinizovaná podoba nemeckého mena Lultpold (zo staronemeckého liut + bald, „v ľude odvážny“). Slovenské domácke podoby mena sú Lea a Polda, zdrobnenina mena Leopoldína je Leopoldínka. Leopolda a Leopoldína majú meniny na Slovensku 15. novembra, teda v rovnaký deň ako Leopold, hoci oficiálne kalendárium ich neuvádza.
Varianty mena sú:
Chrám-pamätník svätých Cyrila a Metoda a svätého Alexandra Nevského
Chrám-pamätník svätých Cyrila a Metoda a svätého Alexandra Nevského je pravoslávny chrám z konca 19. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Iné názvy
Chrám je známy aj ako Chrám svätých Cyrila a Metoda a svätého Alexandra Nevského, Chrám svätých Cyrila a Metoda ,  alebo Chrám svätého Alexandra Nevského.
Lokalita
Chrám leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na križovatke ulíc „Chan Kubrat“  a „Četvrti januari“  oproti budove bývalého Plovdivského mužského gymnázia.
Dejiny a súčasnosť
Spočiatku kresťanskí obyvatelia novej štvrti Koprivštkata navštevovali Katedrálu Zosnutia Bohorodičky, ktorá sa nachádza v úpätí neďalekého pahorku Taksim tepe, tá však nepostačovala počtu veriacich, ktorí ju navštevovali a pri liturgiách bol chrám často preplnený. Obyvatelia štvrte tak prišli v roku 1881 s víziou výstavby vlastného chrámu.
11. mája 1881 v deň svätých apoštolov Cyrila a Metoda sa stretli prominentní obyvatelia štvrte Ivan a Velička Ličevovi, Duško Kesjakov, Simeon Gruev a Dočo Čipev pôvodne z Koprivštice, ako aj Minko Toskov a Părvan Stoev pôvodne z Kaloferu  a ustanovili výkonnú komisiu pre výstavbu nového chrámu. Bolo zároveň rozhodnuté, že chrám bude zasvätený patrónom Bulharska Cyrilovi a Metodovi, ako aj ruskému veľkoniežaťu, svätému Alexandrovi Nevskému, ktorý bol patrónom ruského cára Alexandra II., osloboditeľa Bulharska. Vzápätí sa začalo aj so zbierkou finančných prostriedkov na výstavbu. Tento plán sa stretol s nadšením nielen zo strany obyvateľov štvrte, ale celého Plovdivu, ako aj niekoľkých blízkych sídiel a z tohoto dôvodu bolo nakoniec rozhodnuté, že namiesto výstavby malého farského chrámu pre potreby lokálnych obyvateľov štvrte, bude postavený veľký chrám dedikovaný pamiatke oslobodenia Bulharska.
Základný kameň bol položený presne rok od založenia komisie na výstavbu, teda 11. mája 1882. Pri tejto príležitosti plovdivský metropolita Panaret odslúžil slávnostnú svätú liturgiu a celej ceremónie sa zúčastnil aj generálny guvernér Východnej Rumélie Aleksandăr Bogoridi. V ten istý rok sa začalo aj so samotnou výstavbou pod vedením architekta Josefa Schnittera, ktorá bola nakoniec ukončená  v lete roku 1884. Chrám bol následne vysvätený 25. augusta 1884 v deň letného cirkevného sviatku Alexandra Nevského.
Budova bola čiastočne poškodená v dôsledku Čirpanského zemetrasenia v roku 1928. Bola následne reštaurovaná, ale navždy prišla o niektoré ornamentálne prvky výzdoby na vonkajšej fasáde.
Charakteristika
Chrám je memoriálnym chrámom venovaným Oslobodeniu Bulharska a ruskému cárovi Alexandrovi II. Je prvým pamätníkom postaveným na území Bulharska, ktorý je venovaný Oslobodeniu Bulharska,.
Autorom projektu chrámu je architekt      českého pôvodu    Josef Schnitter,      ktorý bol v tom čase hlavným architektom mesta Plovdiv.
Budova je postavená v štýle ruského neoklasicizmu. Pri návrhu veže chrámu sa Josef Schnitter inšpiroval vežou Chrámu svätého Izáka v Petrohrade.
Fasáda budovy je zdobená početnými arkiermi a pilastrami, ktoré sú doplnené piliermi s hlavicami zhotovenými v iónsko-korintskom štýle.
Chrám má celkovo tri vchody, ktoré sa nachádzajú v centrálnej časti severnej, južnej a západnej fasády budovy. Pred každým z vchodov sa nachádza masívny portikus podopieraný mohutnými stĺpmi a zakončený trojuholníkovým frontónom. Severný portikus aj vchod ostali v pôvodnom vzhľade, ale portiky pred južným a západným vchodom do chrámu boli neskôr prestavané na predsiene.
Usporiadaním je chrám s charakteristikami typickými pre chrámy východnej ortodoxnej cirkvi postavený ako trojloďová bazilika s centrálne umiestnenou kupolou   a jednou apsidou na východnej strane. Okrem hlavnej centrálnej kupoly sa na chráme nachádzajú ešte dve menšie kupoly. Bočné lode chrámu sú od hlavnej lode oddelené ôsmimi korintskými stĺpmi. Apsida v oltárnej časti chrámu je vysoká a siaha až po strechu budovy.
Interiér chrámu je zdobený freskami a ornamentami, ktoré sú dielom umelca Dečka Mandova.
Ikonostas a ikony
Ikonostas je zhotovený rovnako ako aj chrám v klasicistickom slohu.
Veľkú hodnotu majú predovšetkým ikony v hlavnom rade na ikonostase, ktoré sú dielom významného bulharského umelca, maliara ikon a revolucionára Georgiho Dančova, ktorý sa prisťahoval do Plovdivu po oslobodení Bulharska v roku 1878. Ide o ikony predstavujúce Ježiša Krista, svätú Bohorodičku, svätých Cyrila a Metoda a svätého Alexandra Nevského zhotovené v rokoch 18841885. Ďalšou hodnotnou ikonou je ikona zobrazujúca Dobrého pastiera, z roku 1893, ktorej autorom je brat Georgiho Dančova, Nikola Dančov.
Významné sú aj ikony vyrobené v rokoch 18531857 a v roku 1867, ktoré zobrazujú rôzne biblické výjavy (narodenie Krista, útek do Egypta, klaňanie sa mudrcov a iné) a ktoré sú s najväčšou pravdepodobnosťou dielom významného ikonopiscu Nikolu Odrinčanina.
Patrocínium
Chrám je zasvätený svätým Cyrilovi a Metodovi ako aj svätému Alexandrovi Nevskému.
Stať
Stať (z ruského slova staťja = stať ) môže byť:
Saint-Victor-la-Coste
Saint-Victor-la-Coste je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nellie Bly
Nellie Bly, vlastným menom Elizabeth Jane Cochran, (* 5. máj 1864, Armstrong County, Pensylvánia, USA - † 27. január 1922, New York, New York) bola americká novinárka, ktorá bola predovšetkým známa svojou rekordnou výpravou po celom svete za 72 dní, tiež sa dala zatvoriť do psychiatrickej liečebne, v ktorej sa vydávala za jednu z pacientok, aby podala verejnosti správy ako sa neľudsky chovajú k pacientom. Bola priekopníčkou vo svojej oblasti a spustila nový druh investigatívnej žurnalistiky. Bola tiež spisovateľkou, vynálezkyňou a charitatívnou pracovníčkou.
Životopis
Jej otec pracoval ako sudca, ale zomrel, keď bola Elizabeth ešte malá. Jej matka sa po druhýkrát vydala za muža, ktorý rád holdoval alkoholu a mal násilnícke sklony.
Kariéra
Jedna z jej prvých prác sa týkala života pracujúcich žien v továrniach a o čom napísala niekoľko investigatívnych článkov. Továrne následne dostali niekoľko sťažností a Nellie bola požiadaná o písanie o iných témach ako sú móda či záhradníctvo. Tieto témy ju však nenaplňovali a odcestovala do Mexika, aby pracovala ako zahraničný korešpondent. Túžila spraviť niečo, čo by ohúrilo svet. Svoju prácu v Mexiku opísala v knihe Šesť mesiacov v Mexiku. V jednej správe protestovala proti uväzneniu miestneho novinára za kritiku mexickej vlády a potom za diktatúru pod Porfiriom Díazom. Keď sa mexické úrady dozvedeli o správach, ktoré Nellie píše, vyhrážali sa jej zatknutím a prinútili ju, aby krajinu opustila.
Nellie sa dostala do ústavu tak, že sa sťažovala na výpadky pamäte a bolesti hlavy. Následne ju odviedla polícia a lekár usúdil, že je zrejme pod vplyvom drog a potrebuje liečbu.
Svedectvá Nellie boli totožné s tým, čo sa hovorilo o Blackwell's Island Asylum. Hovorila o tom, že na pacientov často vylievali ľadovú vodu, často ich budili zo spánku, dostávali zhnité jedlo a často sa na psychiatrii praktikovalo aj fyzické či psychické násilie zo strany personálu. Nellie zo psychiatrickej liečebne prišli „zachrániť“ jej kolegovia z novinárskej brandže po desiatich dňoch od nástupu. Po vyslobodení o svojich zážitkoch napísala niekoľko článkov a vydala knihu s názvom 10 dní v blázinci.
Skutočnosti, ktoré prezradila Nellie donútili úrady a ostatné inštitúcie, aby celú situáciu v ústave prešetrili. Vďaka tomu sa po celej krajine začali zavádzať opatrenia, ktoré mali zamedziť preľudneniu ústavov, najímaniu nevhodného personálu a neľudskému správaniu sa k pacientom. Napriek tomu, že sa o dianí v ústavoch vedelo, Nellie bola prvá žena, ktorá sa rozhodla otvorene o tom hovoriť.
Tiež je veľmi známa vďaka svojej ceste okolo sveta, ktorú uskutočnila 14. novembra 1889. Jej cesta bola dlhá 24 899 míľ, trvala 72 dní, 6 hodín a 11 minút. čo bol pre vtedajšiu dobu svetový rekord, inšpirovaný Julesom Verneom a jeho knihou Cesta okolo sveta za 80 dní.
Súkromný život
V roku 1895 sa vydala za milionára Roberta Seamana, ktorý bol od nej o 42 rokov starší. Následne opustila žurnalistiku a pracovala vo firme, ktorá vyrábala oceľové nádoby. Robert Seaman zomrel v roku 1904 vo veku 82 rokov, odvtedy žila sama.
Úmrtie
Zomrela dňa 27. januára 1922 na pneumóniu vo veku 57 rokov. Pochovaná je na súkromnom cintoríne Woodlawn v Bronxe, New York.
Stopy v kinematografii
O Nellie Bly bolo natočených niekoľko dokumentárnych filmov. V roku 1960 vznikol film Around the World with Nellie Bly a v roku 1981 The Adventures of Nellie Bly, v roku 2015 režisér Timothy Hines natočil film s názvom 10 Day in a Madhouse, podľa knižnej predlohy od Nellie Bly. Jej príbeh bol tiež spomenutý v jednej z častí seriálu American Horror Story a v roku 2019 vyšiel film s názvom Escaping the Madhouse: The Nellie Bly Story v hlavnej úlohe s Christinou Ricciovou.
Oslávme si život
Oslávme si život je názov tretieho štúdiového albumu slovenskej skupiny No Name. Tento album v máji roku 2001 vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.
Zoznam hráčov – víťazov slovenskej futbalovej ligy
Zoznam hráčov – víťazov slovenskej futbalovej ligy je prehľad všetkých futbalistov, ktorí získali majstrovský titul v slovenskej futbalovej lige od sezóny 1993/1994. Niekoľko hráčov z tohto menoslovu získalo majstrovský titul aj v česko-slovenskej futbalovej lige. V sezóne 1991/1992 to boli hráči Slovana Bratislava Alexander Vencel ml., Tomáš Stúpala, Vladimír Kinder, Miroslav Chvíla, Zsolt Hornyák, Ondrej Krištofík, Ľudovít Lancz, Jozef Juriga, Ladislav Pecko, Jaroslav Timko, Pavol Gostič, Erik Chytil a Boris Kitka. Jozef Kožlej sa stal majstrom so Spartou Praha v poslednej sezóne federálnej ligy 1992/93 a spolu s Ondrejom Krištofíkom sú jedinými futbalistami, ktorí sa môžu popýšiť majstrovskými primátmi v Česko-Slovensku, na Slovensku i v Česku.
Morsang-sur-Seine
Morsang-sur-Seine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nainville-les-Roches
Nainville-les-Roches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sainte-Anastasie (Gard)
Sainte-Anastasie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sead Kolašinac
Sead Kolašinac (* 20. jún 1993, Karlsruhe, Nemecko) je obranca narodený v Nemecku a reprezentujúci Bosnu a Hercegovinu, ktorý momentálne pôsobí vo francúzskom klube Olympique Marseille.
Mládežnícke kluby
Kolašinac začínal s futbalom v rodnom klube Karlsruher SC, do ktorého vstúpil v roku 2001. V roku 2009 sa presťahoval do TSG 1899 Hoffenheim. O rok neskôr prešiel do VfB Stuttgart. V januári 2011 odišiel do Schalke 04.
Schalke 04
Svoj profesionálny debut absolvoval proti Greuther Fürth 15. septembra 2012 vo veku 19 rokov. Dňa 4. decembra debutoval v Lige majstrov UEFA vonku proti Montpellieru. 13. decembra 2015 strelil svoj prvý profesionálny gól proti FC Augsburg.
Arsenal
V júni 2017 podpísal päťročnú zmluvu s anglickým tímom Arsenal. Oficiálne debutoval za Arsenal 6. augusta 2017 v FA Community Shield proti Chelsea. Podarilo sa mu streliť gól a vyhrať prvú profesionálnu trofej. O týždeň neskôr debutoval v lige proti Leicesteru City. 28. októbra 2017 strelil svoj prvý ligový gól pri výhre nad Swansea City. V sezóne 2019/20 vyhral s Arsenalom anglický FA Cup.
Schalke 04 (hosťovanie)
V januári 2021 bol poslaný na hosťovanie do svojho bývalého klubu Schalke 04.
Olympique Marseille
V januári 2022 prestúpil do francúzskeho klubu Olympique Marseille do júna 2023. Svoj prvý zápas odohral 4. februára proti Angers. Svoj prvý gól strelil 13. novembra pri výhre nad AS Monaco.
Reprezentačná kariéra
Kolašinac reprezentoval Nemecko na rôznych mládežníckych úrovniach no rozhodol sa reprezentovať Bosnu a Hercegovinu na seniorskej úrovni.
Samolas z Arkádie
Samolas bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. Samolas, sochár z Arkádie, bol činný v 1. polovici 4. storočia pred Kr. Staroveký grécky cestovateľ Pausanias zaznamenal, že bol autorom votívnych sôch Trifyla a Azana v Delfách, t. j. sôch, ktoré boli zrejme súčasťou rozsiahleho pamätníka zhotoveného na pamiatku víťazstva Tegejčanov nad Spartou. Išlo tu pravdepodobne o niektoré víťazstvo Tegejčanov zo 4. stor. pred Kr. Pamätník vznikol asi po vpáde Epameinónda do Lakónie v zime roku 370 pred Kr.
V Delfách sa zo sôch Azana a Trifyla našli podstavce. Nápis na prvom z nich uvádza Azanovo meno i signatúru umelca a druhý len Trifylovo meno.
Sead Kolašinac
Reprezentačná kariéra
V novembri 2013 schválila FIFA jeho žiadosť o zmenu športového občianstva z nemeckého na bosnianske a v tom mesiaci, 18. novembra debutoval v reprezentácii Bosny a Hercegoviny v priateľskom zápase proti Argentíne.
V júni 2014 bol nominovaný na Majstrovstvá sveta vo futbale 2014, prvú veľkú súťaž krajiny. Na turnaji odohral všetky tri zápasy v skupine.
Klubové
''K 26. marcu 2023'' Poznámky
Medzinárodné
''K 26. marcu 2023''
Úspechy
Arsenal
Seán Patrick O'Malley
Seán Patrick kardinál O'Malley (* 29. jún 1944, Lakewood, Ohio) je americký rímskokatolícky kňaz, arcibiskup Bostonu a kardinál rímskokatolíckej cirkvi.