Dejiny_Čile
Vojenský prevrat v roku 1973
vpravo|náhľad|11. septembra 1973 začala armáda bombardovať prezidentský palác La Moneda s prezidentom Allendem vo vnútri. Udalosti zo dňa 11. septembra 1973 začali povstaním námorníctva v najdôležitejšom prístave Valparaíso. Námorníci vďaka prevahe zbraní získali rýchlo kontrolu nad celým mestom. K námorníctvu sa pridali aj členovia pozemného vojska v samotnom Santiagu. Vojaci rýchlo obsadili rozhlas a následne obkľúčili prezidentský palác La Moneda. Prezident Allende si rozhodol nevzdať sa a bojovať o palác s vojskom. Dokonca sa mu podarilo vystúpiť v rozhlase, kde sa prihovoril robotníkom, s ktorými sa týmto spôsobom rozlúčil. Súčasne vyjadril nádej, že v budúcnosti sa situácia zmení. Dokonca aj čestná stráž potom, čo jej veliteľ armádneho oddielu, ktorý palác obkľúčil oznámil, že tento bude bombardovaný, sa vzdali a prestali prezidenta chrániť. Ozbrojené sily následne ponúkli prezidentovi možnosť letecky opustiť krajinu, čo Allende odmietol. O 12.00 miestneho času tak začalo bombardovanie prezidentského paláca, ktoré nariadil veliteľ letectva generál Gustavo Leigh. Ten spolu s generálom Sergiom Arellanom Starkom viedol samotný prevrat. Palác bol bombardovaný tak zo vzduchu, ako aj zo zeme tankami a delami. Medzi tým vojsko zatklo niekoľko predstaviteľov vlády, ktorí na výzvu armády chceli rokovať s vojskom. Títo boli okamžite prevezení do internačného (niektorými označovaný tiež koncentračný) tábora na ostrove Dawson na juhu Čile. Palác bol onedlho vážne poškodený a prezident sa musel stiahnuť do poslednej časti, ktorá bombardovanie ešte vydržala. V čase medzi 14.15 a 14.25 sa pod tlakom udalostí prezident Allende zastrelil samopalom, ktorý mu pred tým daroval Fidel Castro. Prezidentovu smrť spôsobili dva výstrely zo samopalu a preto dlho panovali pochybnosti o oficiálnej pitevnej správe, v ktorej sa hovorilo o samovražde. Avšak v roku 2011 bolo telo bývalého prezidenta Allendeho na žiadosť jeho rodiny, ale i vlády exhumované a nová pitva potvrdila závery pôvodnej o samovražde prezidenta, ktorý si nastavil svoj samopal na automatické strieľanie. Dcéra prezidenta Allendeho Isabel Allendeová na závery novej pitvy uviedla, že: "záver je rovnaký ako záver rodiny. Prezident Allende sa 11. septembra 1973 za extrémnych okolností rozhodol radšej spáchať samovraždu, než aby bol ponížený alebo musel podstúpiť čokoľvek iné." Napriek tomu sa dlho objavovali špekulácie, že Allende bol zavraždený niekým z armády, prípadne že ho mal zastreliť na jeho vlastnú žiadosť niekto z jeho strážcov potom, čo sa samotnému prezidentovi nevydaril pokus o samovraždu. K oficiálnemu štátnemu pohrebu Salvadora Allendeho došlo až po páde vojenskej diktatúry v roku 1990. Na organizácii vojenského prevratu sa podieľali Spojené štáty. Ich minister zahraničných vecí Henry Kissinger sa v danom čase k Allendeho vláde vyjadril nasledovne: "nevidím dôvod, prečo by sme sa mali nečinne prizerať, ako sa nejaká krajina vyberie cestou ku komunizmu len kvôli nezodpovednosti svojich obyvateľov". USA sa dokázateľne pokúšali zastaviť vzostup Allendeho už pri jeho prvých prezidentských kandidatúrach, kedy finančné podporovali jeho protikandidátov. Objektívne je potrebné uviesť, že Spojené štáty mali svoj podiel na výraznom zhoršení ekonomickej situácie počas Allendeho vlády, keďže na medzinárodnej úrovni robili opatrenia, aby Čile poškodili. Z nich najvýraznejším bol podiel na znížení cien medi, čo už na začiatku veľmi skomplikovalo Allendemu jeho ľavicové snahy. vľavo|náhľad|Vojaci demonštratívne pália ľavicovú literatúru (1973). vpravo|náhľad|[[Estadio Nacional de Chile|Národný štadión v Santiagu zmenila armáda na väznicu pre svojich odporcov.]] Allende si bol krízovej situácie podľa všetkého už dlho vedomý napriek tomu, že vyhlasoval, že v krajine je pokoj a armáda je mu verná. Vždy mal doprovod ľavicových ozbrojencov, dokonca jeho hovorca mal vždy pri sebe nabitú zbraň. Je otázne, či mal obavu iba z pravicových súperov, alebo aj z vlastných ľavicových spojencov, keďže Čile sa za jeho vlády zmenilo na miesto neustálych ozbrojených útokov rôznych teroristických a gerilových skupín. Väčšina z nich boli ľavicové skupiny, ktoré aj samotného prezidenta považovali za málo revolučného. V hlavnom meste bolo síce niekoľko menších stretov, no tie armáda rýchlo zvládla vo svoj prospech. Iba v bašte ľavicových teroristov meste Concepción a jeho okolí musela armáda bojovať, no aj tu si rýchlo poradila. Následne armáda vyhlásila výnimočný stav. Po úspešnom prevrate nasledovali represie armády. A to aj napriek tomu, že proti prevratu sa skoro nikto nepostavil. Nasledujúce roky tak bude armáda systematicky väzniť, unášať, mučiť a vraždiť každého (aj domnelého) odporcu. Všetci členovia vlády boli okamžite po zatknutí presunutí na ostrov Dawson. Ak niekto z významných odporcov ušiel do zahraničia, vojenská vláda nemala problém ho zavraždiť aj tam. Príkladom je okrem iných aj generál Carlos Prats, bývalý minister v Allendeho vláde a bývalý veliteľ pozemného vojska, ktorého tajná polícia Čile zavraždila v Buenos Aires, keď mu vybuchlo auto. Iného bývalého ministra Allendeho vlády Orlanda Leteliera zavraždili čilskí tajní agenti dokonca v USA, kde mu vo Washingtone D.C. taktiež vybuchlo auto. Po páde ľavicovej vlády boli demonštratívne verejne spálené ľavicové knihy. Armáda následne zmenila niektoré štadióny, vrátane Národného štadióna v Santiagu, na väznice. Najznámejším zavraždeným v tomto období sa stal veľmi populárny hudobník Victor Jara (podporovateľ Allendeho), ktorý bol zatknutý, následne uväznený na jednom zo štadiónov v hlavnom meste. Tomuto najprv vojaci polámali všetky prsty a obe zápästia, následne ho mučili a zavraždili iba po štyroch dňoch väznenia. Iba 12 dní po vojenskom prevrate zomrel aj slávny básnik Pablo Neruda, držiteľ Nobelovej ceny za literatúru. Neruda bol veľkým podporovateľom Allendeho a presvedčený komunista. 23. septembra však zomrel na infarkt. Dôvod jeho smrti je však taktiež často spochybňovaný. Jeho telo tak bolo v roku 2013 exhumované, no žiadne stopy po otrave či násilí sa nenašli. Aj v októbri 2017 sa naďalej objavovali názory, ktoré označovali smrť Nerudu za neprirodzenú a preto boli jeho telesné pozostatky znova podrobované ďalším testom.