cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Severozápadná spoločnosť
Severozápadná spoločnosť (po angl. North West Company) bola spoločnosť zaoberajúca sa obchodovaním s kožušinami v rokoch 1779 až 1821. Jej hlavné sídlo sa nachádzalo v Montreali vo vtedajšej Britskej Severnej Amerike (dnešnej Kanade). Jej hlavným obchodným rivalom bola Spoločnosť Hudsonovho zálivu (po angl. Hudson's Bay Company). Navzájom so sebou súperili v západnej časti Kanady, pričom úspešnejšou bola Severozápadná spoločnosť. Napätie, ktoré medzi nimi panovalo vyústilo do niekoľkých menších prestreliek a hrozilo, že sa násilie bude stupňovať. Riešením sporov bolo vynútené zlúčenie obidvoch spoločností do jedného celku.
Počiatky
thumb|[[Simon McTavish]] Prvá písomná zmienka o spoločnosti sa datuje do obdobia roku 1779, no niektoré zmienky o jej formovaní sa objavujú už v roku 1770. Po štyri roky tvorilo spoločnosť len voľné zoskupenie pár obchodníkov z Montrealu, ktorí chceli narušiť dominanciu Spoločnosti Hudsonovho zálivu v jej obchodovaní s kožušinami v Severnej Amerike.
Severozápadná spoločnosť bola oficiálne založená v roku 1783, so sídlom v Montreali. Viedol ju obchodník Benjamin Frobisher, jeho brat Joseph, Simon McTavish a skupina investorov, medzi ktorých patril Nicholas Montour, Robert Grant, Patrick Small, George McBeath a William Holmes. V roku 1787 sa Severozápadná spoločnosť zlúčila s firmou Gregory, McLeod and Co. K zväčšujúcej sa firme sa pridal Roderick Mackenzie spolu s jeho bratrancom Alexandrom Mackenziem, ktorý chcel dohliadať na prieskum západných oblastí Kanady. Jeho skupina, ktorú prezývali "zimní partneri", obchodovala s kožušinami s indiánskymi lovcami.
Grand Portage, ležiace na brehu Horného jazera (v angl. Lake Superior) sa stalo hlavným obchodným strediskom pre Severozápadnú spoločnosť. Obchodníci spoločnosti tam mohli nájsť zásoby, ktoré tam boli dopravované kanoe z Montrealu. V roku 1803 sa stredisko presunulo na sever od americkej hranice do Fort William. Po výpravách Alexandra Mackenzieho, Simona Frasera a Davida Thompsona sa činnosť spoločnosti rozšírila aj do oblastí v okolí jazera Athabasca. Cesty týchto prieskumníkov smerovali aj na západ do divočiny Skalnatých vrchov a po brehoch riek až k úžine Strait of Georgia na západnom pobreží Kanady v dnešnej provincii Britská Kolumbia.
Dohoda Frobisher - McTavish
Smrť Benjamina Frobishera otvorila Simonovi McTavishovi dvere do čela spoločnosti. McTavish uzavrel s Frobisherovým bratom Josephom dohodu. Firma McTavish, Frobisher and Company, ktorú založili v novembri 1787 mala pod svojou kontrolou jedenásť z dvadsiatich kresiel vo vedení spoločnosti. Po príchode Alexandra Mackenzieho sa táto skupina rozrástla ešte o Petera Ponda a Alexandra Henryho. Ďalšia reorganizácia spoločnosti nastala v rokoch 1795 a 1802, pričom podiel sa vždy rozdelil, aby zaistil príchod nových partnerov.
left|thumb|[[Alexander Mackenzie]] Na severozápade Kanady sa pôsobnosť spoločnosti rozšírila na sever od Veľkého medvedieho jazera (Great bear lake) a na západ od Skalnatých vrchov. Po niekoľko rokov trvali snahy spoločnosti predávať kožušiny priamo do Číny, s využitím amerických lodí, aby sa vyhli monopolu Britskej východoindickej spoločnosti, no z týchto aktivít mala spoločnosť len veľmi malý zisk.
thumb|Poloha ostrova [[Charlton (ostrov)|Charlton, ležiaceho v Hudsonovom zálive]] Spoločnosť rozšírila svoju pôsobnosť aj na americký severozápad, do štátu Wisconsin. V roku 1795 tam Jacques Vieau založil obchodné stredisko na mieste dnešného mesta Milwaukee. O rok neskôr založila Severozápadná spoločnosť svoju kanceláriu v New Yorku. No v jej úsilí o súťaž so Spoločnosťou Hudsonovho zálivu sa nachádzala vo veľkej nevýhode, keďže jej koncesia jej zaisťovala prakticky monopol nad severozápadnou Kanadou, odkiaľ pochádzali najlepšie kožušiny. Po neúspešných žiadostiach Britského parlamentu a ministerského predsedu Williama Pitta o zmenu tejto koncesie, sa Mctavish a jeho skupina rozhodli konať na vlastnú päsť. Zorganizovali dve výpravy, jednu po súši od Montrealu do zátoky James Bay a druhú po mori. V septembri roku 1803 sa pozemná výprava stretla s loďou patriacou Severozápadnej spoločnosti na ostrove Charlton, na území dnešného teritória Nunavut. Tam vzniesli svoje nároky na toto územie v mene Severozápadnej spoločnosti. Tento odvážny a smelý plán zastihol Spoločnosť Hudsonovho zálivu úplne nepripravenú, no namiesto rozumnej dohody, v ktorej zjednanie McTavish dúfal, sa v nasledujúcich rokoch rozhodla pre odplatu.
Koniec 18. a začiatok 19. storočia
Simon McTavish priviedol do spoločnosti niekoľkých členov svojej rodiny, svojich bratrancov a synovcov. Jeho ambície a silné postavenie v spoločnosti vyvolalo niekoľko nezhôd medzi ním a spoluvlastníkmi spoločnosti, pričom pár z nich opustilo Severozápadnú spoločnosť v 90. rokoch 18. storočia. Zopár z nich si založilo svoju vlastnú spoločnosť, neoficiálne známu ako Spoločnosť XY (XY Company), kvôli znaku, ktorý používali na ich balíkoch kožušín. V roku 1799 začala táto skupina obchodovať na niektorých územiach Severozápadnej spoločnosti. V roku 1801 sa k nim pridal Alexander Mackenzie, čím sa ich pozícia na trhu značne posilnila. Medzi Severozápadnou spoločnosťou a odpadlíkmi panovala veľká rivalita. Keď 6. júla 1804 Simon McTavish zomrel, tak sa William McGillivray, synovec Simona McTavisha, rozhodol ukončiť 5-ročnú rivalitu a nepriateľstvo, ktoré vyústilo až do zastrelenia vedúceho Severozápadnej spoločnosti na Veľkom medveďom jazere počas hádky so zamestnancom Spoločnosti XY. McGillivrayovi sa podarilo v novembri toho istého roku dosiahnuť dohodu, pričom Severozápadnej spoločnosti malo pripadnúť 75 percent zo zisku a bývalej Spoločnosti XY zvyšných 25 percent. Alexander Mackenzie bol vylúčený z novo sformovaného partnerstva.
Počas prvej dekády 19. storočia sa podarilo Severozápadnej spoločnosti rozšíriť svoje trhy a územie, no spory so Spoločnosťou Hudsonovho zálivu boli intenzívne. Pobočka Severozápadnej spoločnosti v New Yorku umožnila obísť monopol Britskej východoindickej spoločnosti a preniknúť na čínsky trh. Obchodné lode patriace Severozápadnej spoločnosti sa tam plavili pod britskou vlajkou. Kanadský obchod s kožušinami sa zmenil po roku 1806, keď Napoleon Bonaparte vyhlásil blokádu Baltského mora počas zápasu medzi Britániou a Francúzskom o svetovú dominanciu. Británia pokrývala svoju spotrebu dreva dovozom z pobaltských krajín a z amerických štátov New Hampshire a Massachusetts. Medzi Britániou a Spojenými štátmi v tej dobe tiež došlo k vyhroteniu vzájomných vzťahov a v roku 1809 schválila americká vláda Deklaráciu o nevmešovaní sa, ktorej dôsledkom bolo takmer úplné zastavenie vzájomného obchodu medzi obidvomi krajinami. Tým sa Veľká Británia ocitla úplne závislá od dodávok dreva z Kanady, a to najmä veľkej bielej borovice, ktorá sa používala na výrobu lodných stožiarov. Prakticky zo dňa na deň sa drevo stalo kanadským exportným artiklom číslom jedna, čím nahradilo obchod s kožušinami.
Vynútená fúzia
thumb|[[Simon Fraser]] V roku 1810 zasiahla obchod s kožušinami ďalšia kríza, ktorá spôsobila takmer vyhubenie zvierat, ktoré sa lovili kvôli kožušinám, najmä bobrov. Zničenie obchodného miesta spoločnosti v Sault Sainte Marie v Ontáriu Američanmi počas vojny v roku 1812 uštedrilo obchodu ďalší vážny úder. Všetky tieto veci len podnietili ďalší nárast rivality a keď Thomas Douglas presvedčil jeho spolupodielnikov v Spoločnosti Hudsonovho zálivu aby mu dali územie vo vlastníctve lorda Selkirka, tiež známe ako kolónia Red River colony, ktoré zaberalo plochu 300 000 km² v dnešnej kanadskej provincii Manitoba a amerických štátov Minnesota a Severná Dakota, vyvolalo to ďalšiu sériu udalostí, ktoré nakoniec viedli k zániku Severozápadnej spoločnosti.
left|thumb|Kolónia Red River colony Takzvané Pemikánové prehlásenie a prestrelka pri siedmich duboch a jej brutalita spôsobila, že lord Selkirk zatkol Williama McGillivraya, Simona Frasera a niekoľkých ďalších spoluvlastníkov Severozápadnej spoločnosti, zabavil ich vlastníctvo v osade Fort William a obvinil ich zo spoluzodpovednosti za smrť 21 ľudí pri prestrelke pri siedmich duboch. Aj keď ich neskôr úrady v Montreali vyhlásili za nevinných a oslobodili, v priebehu nasledujúcich rokov Severozápadnú spoločnosť opustilo niekoľko najbohatších a najschopnejších majiteľov, lebo mali obavy o jej budúci vývoj.
V roku 1820 zaviedla spoločnosť systém razenia mincí, pri ktorom sa platilo jednou mincou za jednu bobriu kožušinu. No samotná existencia Severozápadnej spoločnosti bola už dlhšiu dobu prakticky neudržateľná a tak majitelia spoločnosti nakoniec nemali na výber a museli sa spojiť so svojím veľkým rivalom, Spoločnosťou Hudsonovho zálivu. Stalo sa tak potom, čo Henry Bathurst, štátny tajomník pre vojnu a kolónie prikázal obidvom spoločnostiam aby ukončili svoje nepriateľstvo. V júli 1821 po ďalšom tlaku zo strany britských úradov, bola podpísaná dohoda o vzájomnom zlúčení obidvoch spoločností do jedného celku. Severozápadná spoločnosť tak po vyše 40 rokoch existencie zanikla. V čase zlúčenia mala Severozápadná spoločnosť 97 a Spoločnosť Hudsonovho zálivu 76 obchodných stredísk.
Obchodné miesta spoločnosti
Spoločnosť mala v roku 1799 takmer 2 500 zamestnancov – boli medzi nimi vlastníci spoločnosti, prieskumníci, tlmočníci a úradníci v obchodných miestach. thumb|Poloha Horného jazera v systéme Veľkých jazier thumb|Povodie rieky Red river
Azay-le-Rideau
Azay-le-Rideau môže byť:
Sasseville
Sasseville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ragby na Letných olympijských hrách 2016
Ragby na Letných olympijských hrách 2016 bol ragbyový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 2016. Konal sa v Rio de Janeiro, v Brazílii v dňoch od 6.11. augusta 2016, za účasti 12 mužských a 12 ženských tímov. Zápasy sa hrali na štadióne Estádio de Deodoro, na ktorom sa odohrali aj jazdecké a pištoliarske disciplíny turnaja v modernom päťboji. K štadiónu bola dostavaná dočasná (iba pre účely LOH) tribúna pre 15 000 divákov. V mužskej kategórii získalo premiérový titul 🇫🇯, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇬🇧. U žien vyhrala 🇦🇺 po finálovom víťazstve nad 🇳🇿.
Ragbyový turnaj sa na hrách organizoval v rokoch 1900 až 1924, po 92 rokoch sa vrátil do programu olympijských hier a toto bolo jeho 5. vydanie, pričom prvé v sedmičkovej forme ragby.
Nasadenie do výkonnostných košov
Nasadenie do výkonnostných košov sa udialo podľa výsledkov z posledných dvoch edícií Svetovej série:
Vyžrebovanie družstiev do skupín sa uskutočnilo 28. júna 2016.
Skupina A
náhľad|Zápas mužov medzi Brazíliou a Argentínou
Skupina B
náhľad|Zápas mužov medzi Austráliou a Južnou Afrikou
Skupina C
náhľad|Zápas mužov medzi Keňou a Japonskom
náhľad|Zápas medzi Kanadou a Japonskom
Štvrťfinále
náhľad|Zápas medzi Novým Zélandom a USA
Ambulance LTD
Ambulance LTD bola americká rocková skupina. Vznikla v roku 2000 v zostave Marcus Congleton (gitara, spev), Andrew Haskell (klávesy), Benji Lysaght (gitara) a Matthew Dublin (basgitara, klávesy, spev). Svoje prvé EP nazvané Ambulance LTD vydala v júni 2003, v marci 2004 potom vyšiel prvý radový album s názvom LP. O dva roky neskôr vyšlo druhé EP nazvané New English EP. Následne skupinu opustili všetci členovia okrem Congletona (po tom, ako skupinu opustili, založili novú skupinu nazvanú The Red Romance).
Congleton v roku 2007 začal pracovať na novom albume skupiny. Produkoval ho John Cale, ktorý na ňom tiež hral na klávesy a je spoluautorom niekoľkých piesní. Hoci album nahrali a jeho vydanie bolo naplánované na leto 2007, nikdy kvôli skrachovanej spoločnosti TVT Records nevyšiel.
Congleton sa následne pokúsil vzkriesiť kapelu tým, že na niekoľko živých vystúpení v roku 2008 najal externých hudobníkov (Iana Fengera, Xandera McMahona a Jeremyho Kaya). Avšak od tej doby nedošlo k žiadnej ďalšej aktivite, ktorá by znamenala, že kapela stále existuje.
Congleton je momentálne (leto 2014) aktívny v projekte Drug Cabin.
Malá voda (prítok Rosinky)
náhľad|Potok pri obci Rosina Malá voda je potok na Hornom Považí, v okrese Žilina. Je to ľavostranný prítok rieky Rosinka. Je dlhý 5 kilometrov a preteká iba obcou Rosina.
Charakteristika
Pramení v menšej kotline, približne západne od obce Višňové v lokalite Ilovský háj, v nadmorskej výške asi. Od prameňa tečie prevažne severným smerom mierne sa zvažujúcim údolím k obci Rosina. Potok pokračuje popri areáli Poľnohospodárskeho družstva a okrajom obce na sever. Na konci Rosiny podteká hlavnú cestu a rovinatou krajinou smeruje k mestskej časti Rosinky, južne od ktorých ústi do rieky Rosinka v nadmorskej výške. Malá voda nemá žiadny väčší prítok a veľkú časť roka má minimálne prietoky.
Fleury
Fleury môže byť:
Foliácia (geológia)
Typy
Týmto termínom môžu byť opisované aj primárne foliované horniny ako sú ílovité bridlice, preto sa obyčajne označuje ako bridličnatosť. Ich foliácia vznikla po usadení alebo zväčša pri diagenéze (najviac vo fácii zelených bridlíc).
Sekundárna foliácia, väčšinou označovaná ako kliváž, vzniká pri metamorfóze (tzv. S-tektonity). Najčastejšie sa vyskytuje v regionálne premenených horninách ako sú fylity, svory, je bežná v orogénnych pásmach. Metamorfná foliácia sa vzťahuje na hrubozrnnejšie horniny, kde sú minerály viditeľné voľným okom.
Kössen
Kössen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Kitzbühel.
Žije tu 4 163 obyvateľov (1. 1. 2010).
Kramsach
Kramsach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Kufstein.
Žije tu 4532 obyvateľov (1. 1. 2010).
Chambéry-Sud
Chambéry-Sud je francúzsky kantón v departemente Savoie v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho iba južná časť mesta Chambéry.
Saint-Éloi (Nièvre)
Saint-Éloi je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
LG Zero
LG Zero je androidový smartfón, ktorý vyrába juhokórejská spoločnosť LG Electronics.
Saint-Éloi (Nièvre)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
LG Zero
Predstavený bol v septembri 2015 a uvedený v októbri 2015. LCD displej s uhlopriečkou 5,0 palcov má rozlíšenie 720 x 1280 bodov s bodovou hustotou 294 ppi, používa operačný systém Android vo verzii 5.1.1 Lollipop aktualizovateľný na 6.0 Marshmallow.
Systém na čipe je Qualcomm MSM8916 Snapdragon 410, procesor Quad-core 1.2 GHz Cortex-A53 a grafický procesor Adreno 306. Veľkosť pamäte RAM je 1,5 GB alebo 2 GB, vnútorného úložiska 16 GB a rozšíriť je ho možné microSD kartou.
Primárny fotoaparát má rozlíšenie 13 MP, automatické zaostrovanie a LED blesk, nahráva video 1080p@30 fps, sekundárna kamera má 8 MP.
Batéria je neodnímateľná Li-ion s kapacitou 2050 mAh. Telefón sa predáva vo farbách strieborná, zlatá, modrá a čierna.
Chambéry-Sud-Ouest
Chambéry-Sud-Ouest je francúzsky kantón v departemente Savoie v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho iba juhozápadná časť mesta Chambéry.
Diagoras z Rodosu
náhľad|Diagora nesú jeho synovia v štadióne Diagoras (Diagoras) bol jeden z najslávnejších športovcov starovekého Grécka. Známym sa stal nielen svojim vlastným olympijským víťazstvom, ale aj olympijskými víťazstvami svojich synov a vnukov.
Pochádzal z Rodu, z otcovej strany bol potomkom Damagéta, kráľa mesta Ialysos, z matkinej strany potomkom messénskeho kráľa Aristomena. V Olympii zvíťazil v boxe roku 464 pred Kr. a na ostatných panhelénskych slávnostiach zvíťazil v boxe najmenej sedemkrát (štyrikrát na isthmijských, dvakrát na nemejských a najmenej raz na pythijských hrách). Bol to statný chlap (meral ), ktorý údajne ostatných súčasníkov prevyšoval aj v čestnosti boja a hovorilo sa o ňom, že bol ušľachtilý človek. Pindaros o ňom zaznamenal jednu z najlepších Olympijských ód: „vzdialená je mu pýcha a kráča vždy rovnou cestou, nemá rád podvod a klam“. Takmer rovnakú slávu si v Olympii vydobyli aj jeho synovia. Najstarší syn Damagétos sa stal dvojnásobným olympijským víťazom v pankratiu, Akousilaos zvíťazil v boxe a najmladší Dórieus trikrát dobyl víťazstvo v pankratiu. Aj jeho vnuci Eukles a Peisirrhodos sa v Olympii preslávili svojimi víťazstvami.
Na 83. olympijských hrách v roku 448 pred Kr. zvíťazili jeho synovia Damagétos a Akousilaos v jednom dni. Víťazstvo dvoch synov jedného otca, ktorý bol sám olympijským víťazom svet ešte nevidel (ani potom). Jasajúci diváci hádzali k jeho nohám kvety a keď obaja synovia zobrali otca na plecia a niesli ho doprostred štadióna všetci volali: „Dlho nech žije Diagoras“ a keď na chvíľu stíchli, aby sa mohol poďakovať, z hľadiska zvolal nejaký Sparťan: „Zomri Diagoras hneď teraz!“  Nebola to zlomyselnosť ani závisť, ale výraz toho, že väčšie blaho v živote už smrteľník nedosiahne. Diagoras premožený šťastím v tej chvíli naozaj umrel. Diagoras vošiel svojou smrťou do prísloví. Cicero ju pripomína ešte aj po štyroch storočiach v ''Tuskulských rozhovoroch.
Quévert
Quévert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Newport (Oregon)
Newport je mesto na pobreží Tichého oceánu v štáte Oregon. Nachádza sa v centrálnej časti oregonského pobrežia, asi západne od hlavného mesta Oregonu Salemu. Mesto je sídlom okresu Lincoln County a v roku 2000 malo 9532 obyvateľov.
Zaujímavosti
Newport je dôležitým turistickým strediskom, nachádzajú sa tu o. i.. aj dva majáky a Oregon Coast Aquarium, ktoré preslávila kosatka Keiko pri natáčaní filmu Zachráňte Willyho.
Partnerské mestá
Newport má iba jediné partnerské mesto:
CHA
CHA môže byť:
Eugene
Eugene môže byť:
Tomáš Horváth
Tomáš Horváth môže byť:
Sonic Syndicate
Sonic Syndicate je metalocorová/melodic death metalová skupina z mesta Falkenberg, Švédsko. Skupina bola založená v roku 2002 pod menom "Fallen Angels". V roku 2005 zmenila meno na Sonic Syndicate. Ich hudba je inšpirovaná skupinami, ako In Flames a Soilwork.
História skupiny
Začiatky
Skupina bola založená v meste Falkenberg dvoma bratmi, spevákom Richardom Sjunnessonom gitaristom Rogerom Sjunnessonom a ich bratrancom gitaristom Robinom Sjunnessonom, hráčom na klávesy Andreasom Mårtenssonom, basgitaristom Magnusom Svenssonom a bubeníkom Kristofferom Backlundom. Pod pôvodným menom Fallen Angels nahrali tri demá Fall From Heaven, Black Lotus, a Extinction pred podpísaním zmluvy s Pivotal Rockordings v roku 2005. Neskôr nahradila Svenssonona na poste basgitaristu Karin Axelsson predtým, ako skupina zmenila svoje meno na Sonic Syndicate a nahrala svoj debutový štúdiový album Eden Fire.
Eden Fire a turné
Kapela cestovala po celom Švédsku so svojím albumom Eden Fire spolu s kapelami, ako Avatar. Vo februári 2006 odišiel z kapely bubeník Bäcklund a bol nahradený Johnom Bengtssonom. Rok 2006 tiež znamenala koniec klávesov v skupine a príchod druhého speváka Rolanda Johanssona. Keď kapela dokončila turné, tak začala pracovať na nových piesňach na začiatku marca.
Gerlachovská ulica
Gerlachovská ulica je ulica:
Matej Kováč
Matej Kováč môže byť:
Sonic Syndicate
História skupiny
V lete 2006 sa zapojili Sonic Syndicate do súťaže štúdia Nuclear Blast Zo všetkých 1 500 skupín bol spolu z ďalšími dvoma skupinami tejto kapele ponúknutý kontrakt na nahranie albumu. Nový album bol vydaný 18. mája 2007 pod menom Only Inhuman. Kapela tiež nahrala klip ku pesničke "Denied", z tohto albumu. Skupina hrala po nahratí albumu na rôznych festivaloch, ako napr. Wacken Open Air a v zime 2007 začali spolu s Amon Amarth turné. Kapela tiež hrala na turné cez celú Európu s kapelami Soilwork a Dark Tranquillity.
Love and other Disasters
Nový spevák
Miesto po odchode Rolanda Johanssona vyplnil v kapele angličan Nathan Biggs, ktorého kapela predstavila 24. augusta 2009, prvýkrát cez rádio Bandit Rock 106-3. Skupina má naplánované vydať 6. novembra 2009 EP, ktoré bude niesť názov "Rebellion" a bude obsahovať dve nahrávky s novým spevákom. Nový album je naplánovaný na apríl/máj 2010.
Nie na ústa
Nie na ústa je kniha slovenského autora Maxima E. Matkina. Kratší román z prostredia Bratislavy zaostrený hlavne na životné peripetie hlavnej postavy, ktorej jedným z mien je Neo. Niekedy Sheldon, niekedy Neo, ktorý sa hrá na Cyrana a láka ženy na internete podvrhnutou korešpondenciou, aby ich už spracované odovzdal nesmelému či menej schopnému zákazníkovi. Psychológ-praktik, ktorý sa živí skryto pod aliasom, s nepravidelnou životosprávou, rieši rôznorodé dejové zápletky, ktoré na prvý pohľad nemajú ambíciu byť stavebnými kameňmi napínavého deja. Tvoria len reťaz príhod bez gradácie a napätia.
Kniha vyšla v slovenskom jazyku v roku 2011 vo vydavateľstve Slovart.
Fortran
Fortran je programovací jazyk. Jeho názov je skratkou z anglických slov Formule Translating System.
right|thumb|320px|Sálový počítač IBM 704 v laboratóriu Lawrence Livermore (LLNL) Prvá špecifikácia vyšla pod názvom The IBM Mathematical Formula Translating System z IBM v roku 1954. Šlo o snahu efektívnejšie programovať sálový počítač IBM704 ako v asembleri. Prvý manuál a kompilátor k jazyku vyšli v 1957.
Nie na ústa
Zdroj
Nie na ústa, Maxim E. Matkin, vydavateľstvo Slovart, Bratislava, 2011, ISBN 9788055602349
Fortran
Postupne boli uvoľnené verzie (číslovka súvisí s rokom vydania, od písania verzálkami sa neskôr upustilo):
Fortran bol pôvodne procedurálny programovací jazyk. Súčasný Fortran 2003 už podporuje prácu s objektmi. Aj keď Fortran vznikol už v 50-tych rokoch minulého storočia, stále sa hojne využíva vďaka množstvu existujúcich knižníc. Jeho hlavné použitie je vo vedeckých výpočtoch (intenzívne výpočty a superpočítače). Pre fortranovský program je typické prísne formátovanie programu a hojné využitie skoku GOTO.
1989
Úmrtia
thumb|upright|[[Salvador Dalí († 23. január)]] thumb|upright|[[Samuel Beckett († 22. december)]]
Imrich Godin
Pôvod rodu
Prvá písomná zmienka o rode Godin pochádza zo 16. storočia v Škótsku. Prvý známy člen rodu Godin v 17. storočí prichádza už so šľachtickým titulom do Bavorska a neskôr do Rakúska. Neskôr ho odvelili ako dôstojníka – kyrysníka do Uhorska. A tak sa Godinovci dostali do Tekovskej župy, teda do mesta Vráble.
Tvorba
Vytvoril hlavné úlohy v operách Bohéma, Tosca, Madama Butterfly, Rigoletto, Trubadúr, Aida, Rusalka a iné. Všetky úlohy spieval v pôvodnom jazyku. Od roku 1946 účinkoval ako sólista a režisér opery Štátneho divadla v Košiciach. Ako hudobný pedagóg na fakulte v Bratislave vychoval mnohých operných spevákov.
Quintenic
Quintenic je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tréner mesiaca FA Premier League
thumb|right|175px|[[Alex Ferguson dvadsaťpäťnásobný víťaz ocenenia tréner mesiaca a aj najúspešnejším trénerom tejto ankety.]]
Tréner mesiaca Premier League sa udeľuje raz za mesiac počas sezóny FA Premier League. Toto ocenenie sa udeľuje spolu s ocenením pre Hráča mesiaca FA Premier League každý prvý alebo druhý piatok nasledujúceho mesiaca. Toto ocenenie bolo nazvané Carling Premiership tréner mesiaca (1994–2001) a potom Barclaycard Premiership tréner mesiaca (2001–2004), a teraz je známy ako Barclays tréner mesiaca.
Saint-Firmin (Nièvre)
Saint-Firmin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nièvre, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tréner mesiaca FA Premier League
Zoznam víťazov
thumb|right|175px|[[Arsène Wenger 10-násobný tréner mesiaca, celkovo je na druhom mieste.]]
Saint-Firmin (Nièvre)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tréner mesiaca FA Premier League
Zoznam víťazov
thumb|right|175px|[[Bobby Robson, šesťnásobný tréner mesiaca.]]
right|thumb|175px|[[Roy Evans, dvojnásobný tréner mesiaca, a ako prvý tréner FC Liverpool.]]
thumb|right|175px|V Októbri 2007, [[Mark Hughes sa stal štvrtým víťazom trénera mesiaca z Blackburnu.]]
thumb|right|175px|[[Claudio Ranieri je prvým víťazom trénera mesiaca z Chelsea.]]
thumb|right|175px|[[José Mourinho, trojnásobný víťaz trénera mesiaca.]]
thumb|right|175px|[[Martin Jol, víťaz z Decembra 2004.]]
thumb|right|175px|[[Gérard Houllier a Phil Thompson sú jediný vzájomný víťazi z jedného mesiaca, z marca 2002.]]
thumb|right|175px|[[Ron Atkinson, víťaz z Marca 1995.]]
right|thumb|175px|[[Bryan Robson, víťaz z Marca 1997.]]
Viacnásobní víťazi
* Aktívni tréneri v Premier League.
Sauchay
Sauchay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol Najsvätejšej Trojice (Kežmarok)
Kostol Najsvätejšej Trojice, alebo Drevený artikulárny kostol v Kežmarku patrí medzi najstaršie pamiatky v Kežmarku. Od roku 1985 je národnou kultúrnou pamiatkou a od roku 2008 je pamiatkou UNESCO.
Bol postavený na predmestí, za mestskými hradbami. Nie je známe, ako vyzeral prvý artikulárny kostol. Z pôvodného kostola sa zachovali len neskororenesančná krstiteľnica z roku 1690 a kamenné epitafy z roku 1688. Má pôdorys rovnoramenného gréckeho kríža. Bol pôvodne bez murovaných základov. Základy boli z dreva, ale pri poslednej oprave sa nahradili tehlami. Trámy sú z červeného smreku. Pri stavbe nepoužili žiaden kovový materiál, teda nepoužili žiadne kovové klince, výlučne iba drevené klince. Jedinou kamennou časťou kostola je sakristia. Okolo kostola bol postavený aj múr, ale kvôli zlému stavu bol zbúraný. Posledná oprava sa uskutočnila v rokoch 1991 – 1996.
Budova a exteriér
Artikulárny kostol v Kežmarku má podobu rovnoramenného gréckeho kríža, ramená sú zaklenuté širokou valenou klenbou, spočívajúcou na štyroch točených nosných pilieroch a na obvodových múroch. Stavbu spevňujú štyri malé prístavby v rohoch a tiež aj šesť drevených chórov. Na prízemie a chóry sa vmestí celkom 1541 sediacich osôb. Stavba stála pôvodne na základoch z trámov z tisového dreva. Je zrubová z červeného smreku a neboli na nej použité kovové spojovacie materiály, vylučne drevené klince, kliny a skoby. Stavba má rozmery: dĺžka, šírka a výška. Pri poslednej oprave boli drevené základy nahradené betónovými tehlami. Osvetlenie kostola je zabezpečené 15 okrúhlimi vytrážovými oknami, 6 šesťdielnymi oknami s vytrážami a 1 štvorcovým oknom. Pôvodné vitráže mali tver šesť a osem uhoľníkov a na ich tabuliach boli leptané nábožné motívy a donačné nápisy z 18. storočia, pri čom najstaršie boli z roku 1717. Žial pri generálnej oprave v rokoch 1991 – 1996 došlo k ich strate.
Okolo kostola bol murik, ale kvôli zlému stavu bol roku 1900 zbúraný.
Sedlová šindľová strecha pripomína strechy zachovaných starých spišských domov. Strecha je členená štítmi a podlomenicou. Na streche bola aj vežička s krížom, tá bola rekonštruovaná roku 1798, ale nakoniec bola odstránená 1893 zo statických dôvodov.
Interiér
Kostol má pútavý barokový interiér, ktorý je jedným z najkrajších spomedzi posledných piatich kostolov podobného druhu. Obraz Svätej trojice nad oltárom a stropná maľba začali vznikať roku 1717. Stropná maľba predstavuje modré nebo s oblakmi, dvanástimi apoštolmi a štyrmi evangelistami. Tvorila sa desaťročia a je pripisovaná neznámemu levočskému maliarovi Mayerovi, ale v popise kostola lektorom evanjelickej školy Jurajom Bohušom v rokoch 1717 – 1722, je tento preškrtnutý a nahradený Kramerom, pravdepodobne Gotliebom Kramerom z Levoče, pričom v diele pokračoval jeho syn Ján (Jonáš) Gotlieb Kramer o čom sú doklady. Pôvodne bola dlažba kostola z udupanej hliny, neskôr bola prekrytá drevenou podlahou, do ktorej boli umiestňované kamenné náhrobné epitafy z 17. až 19. storočia. Pri poslednej oprave bola podlaha pod lavicami vydláždená kamennými kockami. Pri tejto oprave sa v odstránenej zemine našlo asi sto kovových mincí dátovaných od 15. po 20. storočie z rôznych krajín.
Oltár
Oltár je dielom Jána Lercha. Roku 1718 ho dala postaviť evanielická obec v Kežmarku, roku 1727 je pozlátený a premaľovaný, čo nechali urobiť lekárnik Joachim Augustín Weiss s manželkou Martou Várady – Szakmáry z Kežmarku. V nadstavbe oltára sa nachádza trojičné súsošie, oltár tvorí polychrómovaná baroková drevorezba. Jej ústredným motívom je Kalvária s maľovaným pozadím. Pod plastikou ukrižovaného Ježiša sa nachádzajú postavy Panny Márie, jána Krstiteľa a Márie Magdalény. Po stranách sú starozákonní Mojžiš a Áron.
Mládenecký chór
Nachádza sa na severnej strane kostola, jeho výzdoba zobrazuje výjavy zo starého zákona a ich naplnenie v novom.
Dievčenský chór
Je na južnej strane kostola. Je jediný bez malieb a zdobia ho len drevorezby v tvare hlavičiek anjelov.
Prechodový (učňovský) chór
Nachádza sa v juhovýchodnej strane kostola. Datovanie obrazu – predaj Jozefa bratmi do Egypta – svedčí o jeho neskoršom vzniku – 1756.
Oltárny chór
Zaujímavo riešený chór je na východnej strane kostola. Mal byť podľa zmluvy postavený medzi prvými, ale podľa ukončenia malieb pri jedo pdlahe, je možné že bol postavený neskôr a pôvodne bol posunutý viac dozadu.
Prvý organový chór
Je určený pre kantora a organistu. Zdobený je maľbami anjelov hrajúcich na rôznych nástrojoch.
Saul (kráľ Izraela)
náhľad|vpravo|[[Dávid (biblická postava)|Dávid hrá na harfe pre Saula, Rembrandt, 1658]]
Kostol Najsvätejšej Trojice (Kežmarok)
Organ
Postavil ho roku 1720 levočský organár Vavrinec Čajkovský a mal 12 registrov. Neskôr, roku 1729 organár zo Spišskej Novej Vsi Martin Korabinský nástroj rozšíril – pripojil tzv. pozitív, ďalší organ so 6 registrami. Pri tom tento možno pochádzal z prvého kežmarského artikulárneho kostola, o čom však niet dokladov. Výsledkom je dvojmanuálový organ s 18 registrami.
Kufstein
Kufstein je mesto v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Kufstein.
Kostol Najsvätejšej Trojice (Kežmarok)
Kazateľnica
Je umiestnená tak, aby bolo možné vidieť a počuť kazateľa takmer zo všetkých miest v kostole. Autorom ranobarokovej polychrómovanej drevorezby, obdobne ako je to u oltára a ostatnej drevorezbárskej výzdoby je Ján Lerch. Zhotovil ju roku 1717 a odovzdaná bola k Novému roku 1818. Zdobená je drevenými plastikami Ježíša, evangelistov a starozákonných prorokov. Donorom bol Michal Goldberger s manželkou a po jeho smrti nechala vdova Judita Maukschova a adoptívny syn David Goldberger roku 1743 kazateľnicu pozlátit a dekorovať, čo vykonal Ján Gottlieb Kramer.
Kufstein
Žije tu 18 401 obyvateľov (1. 1. 2015).
Kostol Najsvätejšej Trojice (Kežmarok)
Sakristia
Sakristia ako jediná časť kostola je kamenná. To je spôsobené tým, že kostol bol postavený v zmysle určenia cisárskej komisie kpôvodnému kamennéu hostincu, v ktorom bola neskôr škola. Pre túto sa však vystavala neskôr osobitná budova. Sakristia má dve miestnosti s čiastočne zachovanou pôvodnou výzdobou. Žiaľ, pôvodné zariadenie školy, lavice popri stenách a učiteľská katedra, slúžiace niekoľko storočí sa pri poslednej oprave stratili. V stenách sakristie sa nachádzajú dva epitafy a to z roku 1754 patriaci notárovi Antonovi Sponerovi a z roku 1765 obchodníkovi Samuelovi Mudránymu a jeho manželke Márii Sponerovej. Tá dala renovovať na vlastné náklady celý kostol. Vchod do časti krýpt nachádzajúcich sa pod kostolom, datovaný rokom 1791, vedie z vonkajšej časti sakristie.
Saul (kráľ Izraela)
Saul (iné názvy: Šáúl, Šá’úl, Šául, Šá’ul, Šaul, Saúl; po (novo)hebrejsky שָׁאוּל - Šaul - "požičaný"; odborný prepis podľa tiberiadskej hebrejčiny: &#X160;āʾûl) bol podľa Biblie prvý kráľ Izraela. Saul kraľoval 40 rokov.
Kostol Najsvätejšej Trojice (Kežmarok)
Krstiteľnica
Nachádza sa pred oltárom na podstavci. Je kamenná s medaným vekom a obkolesená ozdobnou mrežou. Pri poslednom reštaurovaní sa ukázalo, že nie len spodná kamenná časť je ešte z pôvodného artikulárneho kostola. Latinský text hovorí o tom, že aj medená misa s vrchnákom sú datované rokom 1690 z čias kňaza Michala Fischera. Kamenár Michal Sonnewitz zhotovil a daroval, pieskovcovú časť a zábradlie majster kováč Ján Kohler a medené veko Ján Jakub Brucker. Pod ním je, pravdepodobne, meno obnoviteľa Martina Johannidesa a rok 1768. Medikováčsky majstri z Kežmarku, Andrej Landinus a Daniel Czernil vytvorili a darovali misu na vodu, ako aj B. Ambrosius, ktorý bol možno tiež medikováčom alebo donátorom, nie je  však v dobovom zozname kežmarského obyvateľstva.
Saul (kráľ Izraela)
Pochádzal z najmenšieho izraelského kmeňa Benjamín z Gabay (Gibei), v krajine Efraimovcov. Bol synom Kiša.
Kostol Najsvätejšej Trojice (Kežmarok)
Lavice a stallá
Lavice v kostole boli na základe nariadenia Ružomberskej synody z roku 1707 rozčlenené osobitne pre mužov a ženy. Tomu nasvedčujú aj mená na miestach. Lavice boli tiež aj očísľované, ale počas poslednej opravy neboli zostavené v číselnom poradí. Podľa rozhodnutia Synody boli lavice opatrené kľačadlami, nakolko modlitba sa mala vykonávať v kľaku a nie postojačky.
Saul (kráľ Izraela)
Saul bol prorokom Samuelom pomazaný za kráľa. Oficiálne ho uviedli ako kráľa na zhromaždeni Izraelcov v Masfe (Mispe, Micpe), ktoré zvolal Samuel, no nemal stopercentnú podporu zhromaždených. Svoje postavenie ako kráľ upevnil po vyhratej bitke a oslobodení obliehaného izraelského mesta Jábes (Jábeš) v krajine Galaád (Gileád), kde porazil amonského (ammonského) kráľa Nachasa (Nácháša). Po tejto udalosti bolo zvolané druhé zhromaždenie Izraelcov v meste Galgala (Gilgal), a tam ešte raz potvrdili Saulovu voľbu za kráľa. Saulova manželka sa volala Achinoam, bola to dcéra Achimása (Achimácova). Porodila Saulovi štyroch synov (Jonatán, Melchisua/Malkišua, Aminadab/Abinadáb a Ješui/Ešbál) a dve dcéry (Merob/Mérab a Michol/Míchaľ). Saulovi traja synovia padli v boji s Filištíncami. Saul bol zasiahnutý šípom z luku a keď videl, že neunikne nepriateľom vrazil si svoj meč do brucha. Keď ho na druhý deň Filištínci našli, odťali mu hlavu a jeho telo a telá jeho troch synov pribili na múr v Betsane (Bét-šáne). Keď sa izraelskí bojovníci dopočuli, čo urobili ich kráľovi a jeho synom, prišli do Betsanu (Bét-šánu), sňali mŕtve telá Saula a jeho synov a spálili ich. Nakoniec vzali ich kosti a pochovali ich pod stromom v Jábese (Jábeši). Saul mal aj dvoch nemanželských synov s konkubínou Ricpou, ich mená boli Armoni a Mefibóšet.
Kostol Najsvätejšej Trojice (Kežmarok)
Lavice a stallá
Pre patrónov kostola, školy a cirkevnú vrchnosť a významné návštevy, je medzi oltárom a sakristiou umiestnená tzv. Patronátna lavica. Je vybavená baldachýnom, bohato vyrezávaná a maľovaná. Je tiež pravdepodobne prácou Jána Lercha a jeho dielne.
Pre predstaviteľov mesta a zástupcov cechov sú pod chórmi popri stenách umiestnené stally, celkom 5 kusov. Sú pomerne jednoduché s odsuvnými šikmými mriežkami, za ktorými nebolo vidno ak si panstvo počas kázne oddýchlo, či pospalo.
Slobodné kráľovské banské mesto
Zväz stredoslovenských banských miest
Približne 500 rokov (od 14. – 19. storočia) boli spojené stredoslovenské banské mestá do Zväzu tzv. Septem civitates montane superiore. V roku 1703 do neho patrilo 7 (sedem) slobodných kráľovských miest: Banská Štiavnica, Kremnica, Banská Bystrica, Nová Baňa, Pukanec, Ľubietová a Banská Belá. Tieto mestá okrem banských záležitostí navzájom spolupracovali aj v oblasti súdnictva, financií, obrany (napr. pred útokmi Osmanskej ríše) a stretávali sa každý rok na spoločných zasadnutiach. Najvýznamnejšiu pozíciu vo Zväze mali mestá: strieborná Banská Štiavnica, zlatá Kremnica a medená Banská Bystrica, ale významnú pozíciu mali aj zvyšné 4 menšie banské mestá.
Spočiatku hlavným banským mestom bola v stredoveku Kremnica (kremnická mincovňa bola založená 17. novembra 1328), v neskoršom období prevzal vedúcu úlohu v tejto oblasti Hlavný komorskogrófsky úrad v Banskej Štiavnici. Podľa Štátneho ústredného banského archívu v Banskej Štiavnici banský úrad pôsobil v Banskej Štiavnici už od 14. storočia (1365). Jednotnú banskú správu na čele s panovníkom menovaným a panovníkovi zodpovedným hlavným komorským grófom, ktorý stál na čele Hlavného komorskogrófskeho úradu, sa podarilo zaviesť až po prijatí banského poriadku vydanom kráľom Maximiliánom II. Habsburským v roku 1573. Dvorská komora sa mohla tešiť z príjmov z banských miest (len v Kremnici bolo vyrazených až 21,5 milióna kusov dukátov), a preto aj panovníci často navštevovali banské mestá.
Banské mestá po regiónoch
Na strednom Slovensku bolo takýchto miest desať:
Na východnom Slovensku boli štyri slobodné kráľovské banské mestá s obmedzenými právomocami:
Na ostatnom území Uhorska boli ešte dve slobodné kráľovské banské mestá:
Význam
Význam „našich“ banských miest prekročil hranice stredoeurópskeho priestoru. Napríklad je pozoruhodná razba mincí v mincovni Kremnica od začiatku 14. storočia až dodnes; rozvoj ťažby medených rúd prostredníctvom Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti od záveru 15. storočia do polovice 16. storočia najmä v oblasti stredného Slovenska a export medi do Európy a Afriky; prvé použitie čierneho strelného prachu na svete pri dobývaní rúd (1627) v revíri Banskej Štiavnice; založenie (Mária Terézia) a pôsobenie vysokej banskej školy v Banskej Štiavnici do roku 1918.
Banská tradícia
Medzi podujatia pripomínujúce banícke tradície na Slovensku patrí:
Barborská cesta
Barborská cesta je pútnicko-turistická trasa, ktorá spája banské pamiatky a ďalšie zaujímavostí zo stredného Slovenska. Trasa dlhá 186,2 km začína aj končí v Banskej Bystrici a dá sa prejsť pešo za 9 dní. Rozdelená je na 9 etáp, pričom na konci každej je možnosť prenocovania. Dá sa prejsť aj rýchlejšie, a to na bicykli, aj keď je dlhšia o úseky, ktoré je lepšie bicyklom obísť. Cesta vedie väčšinou zalesneným horským terénom a je dobre značená. Na Barborskej ceste sa nachádza 29 symbolických zastavení – miest, ktoré sú z hľadiska banských, historických, prírodných, religióznych, kultúrnych a technických hodnôt významné. Organizátorom je združenie Banský Región-Terra Montanae. Trasa obsahuje štyri zo 7 stredoslovenských slobodných kráľovských banských miest (chýbajú na nej Ľubietová, Nová Baňa a Pukanec).
Kokuricu Jojogi kjógidžó
right|náhľad|Národná športová hala v Jojogi Kokuricu Jojogi kjógidžó (, dosl. Národná športová hala v Jojogi) je štadión v tokijskej štvrti Jojogi, ktorý navrhol na plavecké a basketbalové súťaže letných olympijských hier 1964 architekt Kenzó Tange.
Je vynaliezavým riešením zložitých funkcií. Jeho realizácia vyniká jednoduchosťou a skulpturálnou jasnosťou. Pozostáva z troch odlišných prvkov: veľký a malý štadión sú spojené servisnou budovou, ktorej plochá strecha slúži na prepravu návštevníkov. Dramatický tvar budovy poskytuje skĺbenie funkcie so štruktúrou a uplatňuje symbolickú výrečnosť tradičnej japonskej architektúry.
Za svoj úspech vďačí tomu, že prekračuje medze číreho funkcionalizmu. Poskytuje prostý a poetický obraz, ktorý invenčne interpretuje racionálny princíp „formy sledujúcej funkciu“ a stelesňuje Tangeho tvrdenie, že len niečo, čo je pekné, môže byť skutočne funkčné.
Letecký pohľad
Hlavný štadión má elipsovitý pôdorys a zmestí sa do neho 15 000 sediacich divákov. Nachádzali sa tu bazény na plavecké súťaže a ďalšie vodné športy, pričom sa mohol premeniť aj na klzisko. Menší kruhový štadión, ktorý poskytuje 4 000 miest na sedenie, bol pôvodne určený na basketbal, dnes však hostí aj iné športové a konferenčné podujatia. Štadióny sú prepojené objektom s rozličnými priestormi s pomocným vybavením, tréningovým bazénom, jedálenskou halou a s kanceláriami. Na jeho streche sa naprieč celým komplexom tiahne vyvýšená komunikácia pre návštevníkov. Táto zvýšená cesta pre chodcov si zachovala popularitu a stala sa živým priestorom kultúrno-spoločenských aktivít a promenád.
Popis stavby
Architektúra tvorila nápadnú kulisu medzinárodnej športovej udalosti bez toho, aby výraznejšie prízvukovala svoju funkciu.
Novátorsky tvar zavesenej strechy vytvára ľahkú a jasnú preklenujúcu konštrukciu. Betónový stožiar slúži ako pilier na zavesenie lán hlavnej strechy. Hlboko zapustený betónový blok zakotvuje masívne napínacie laná, z ktorých každé má v priemere 33 centimetrov. Napnuté štruktúry pôsobia dojmom ľahkosti, oceľové laná však musia odolávať obrovskej záťaži. Reťazové strešné laná, sú priviazané k hlavnému podpornému lanu. Sieť, vytvorená osnovou transverzálnych lán, podopiera oceľové pláty prikrývajúce strechu. Tvar lán opisuje zložitý, avšak prirodzený trojrozmerný oblúk strešnej formy. Mierny oblúk strešnej línie nepriamo odkazuje na tvar striech tradičných japonských chrámov.
V dôsledku napnutia hlavných podporných lán vznikol pozdĺž hrany eliptický otvor. Využili ho na zriadenie zastierateľných svetlíkov, ktoré mohli do interiéru dodávať prirodzené svetlo. Mohutný tlak a napätie, ktorému čelí betón a oceľ, nachádzajú dramatické vyjadrenie v spojení lana s kotevnými blokmi. Jednoduché spracovanie prispieva k presvedčivému s spoľahlivému pôsobeniu podporných prostriedkov tejto dramatickej a krehkej štruktúry.
Prečnievajúci prístrešok hlavného štadióna pôsobí jednoznačne ústretovým, prívetivým dojmov hneď od vstupu. Je vytvorený predĺžením polovice elipsovitého pôdorysu pozdĺž centrálnej osi. Symetrický tvar sa tu pozvoľne prispôsobuje funkcii budovy a jeho štruktúra sa vyznačuje prirodzenou rovnováhou.
Vonkajší betónový múr vytvára okrajový záchytný pás siete strešných lán. Jeho sochárska krivka zodpovedá silám, ktorými pôsobia laná. Akoby napnutím strechy nadvihnutý tvar prirodzene vyvažuje silokrivky stavby. Dokonalá kvalita holého betónu je odkázaná na presnosť stolárskych prác, nevyhnutných na vytvorenie debnenia. Vzhľadom na úzkostlivé štandardy japonskej konštrukcie je pre ňu liaty betón obzvlášť vhodným materiálom.
Kamenný valový múr je narážkou na mohutné opevnenia japonských feudálnych hradov. Skulpturálny tvar štadióna dopĺňa krajinné dotvorenie terasových rovín.
Vnútorný objem štadióna svojou dramatickosťou napĺňa očakávania navodené vonkajšou formou, pričom usmerňuje pozornosť divákov na centrálnu súťažnú časť. Zvlnený profil strechy je vypočítaný tak, aby poskytoval divákom vnútri štadióna voľný, ničím nezastretý výhľad. Sedadlá sú usporiadané v klesajúcich radoch, vybiehajúcich z betónových pilierov, ktoré podopierajú vonkajší múr.
Budova so svojimi vidlicovito rozvetvenými ramenami betónového stožiara pripomína skrížené krokvy tradičných šintoistických svätýň. Aj keď ide len o náznak súvislostí, je dostatočným svedectvom jedinečného kultúrneho dedičstva.
Chamoux-sur-Gelon (kantón)
Chamoux-sur-Gelon je francúzsky kantón v departemente Savoie v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 10 obcí.
Šárka Strachová
Šárka Záhrobská, vydatá Strachová (* 11. február 1985, Benecko, Česko) je česká lyžiarka. Špecializuje sa najmä na točivé disciplíny, slalom a obrovský slalom. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhrala 30. novembra 2008.
Kundl
Kundl je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Tirolsko v okrese Kufstein.
Žije tu 3967 obyvateľov (1. 1. 2012).
Červený a čierny
Červený a čierny (orig. 🇫🇷) je román francúzskeho spisovateľa Stendhala. Hrdinom románu je syn majiteľa vodnej píly, inteligentný Julien Sorel, ktorý chce v období francúzskej revolúcie presadiť svoj spoločenský vzostup. Jednou z interpretácií názvu románu je, že červená farba je farbou boja, revolty a odporu proti vtedajšiem režimu, ale tiež symbol slobody, slobodného života, lásky a nenávisti. Čierna je zase farbou tmy, ktorú vytvorila cirkev a despotizmus, ktorý nedovoľuje slobodne žiť a núti k pretvárke a klamstvu. Román bol publikovaný v roku 1830 v nakladateľstve Levavasseur. Po Armace ide o druhý Stendhalov román.
Kniha prvá
Dej románu sa odohráva vo Francúzsku v období reštaurácie, pravdepodobne medzi 1826 a 1830. Hlavná postava románu, Julien Sorel, je syn majiteľa vodnej píly vo fiktívnom francúzskom provinčnom sídle Verrières v departmente Jura v provincii Franche-Comté. Julien Sorel, je v protiklade k jeho bratom, skôr slabý, pekný a inteligentný a nezaujíma sa o spoluprácu na píle u otca, ktorý ním opovrhuje a bije ho. Julien je vášnivým prívržencom niekoľko rokov predtým zosadeného Napoleona Bonaparta. Čas trávi čítaním kníh o jeho hrdinstvách a snením o tom ako by sa v predošlej epoche i ako syn majiteľa píly mohol stať dôstojníkom v armáde, čo mu v tomto čase – období francúzskej reštaurácie – nie je umožnené.
Ako prívrženec Napoleona, fakt, ktorý v dome Rênalovcov musí tajiť, pohŕda po bohatstve a tituloch túžiacom a kráľovi vernom Monsieurom Valenodom. Začne aféru s pani Rênalovou, ktorú dobýja s veľkou ctižiadostivosťou a chladnou vypočítavosťou, najskôr skôr z pocitu povinnosti a potom z túžby. Potom ako sa táto skutočnosť prostredníctvom domácej slúžky Elisy, ktorú si chcel Julien vlastne zobrať za ženu, dostane na verejnosť, musí Julien mestečko Verrières opustiť. Prostredníctvom duchovného Chélana odíde na kňažský seminár do mesta Besançon.
Tam zistí, že hlavnou motiváciou väčšiny seminaristov stať sa kňazom je v porovnaní s ich sedliackym pôvodom lepší životný štandard, aký kňazom prináleží. Zbožnosť je tu len hraná, čo dokážu ostatní seminaristi lepšie ako Julien. Ostatní seminaristi ním opovrhujú a on považuje seminár za odpudzujúce miesto. Julien sa stane chránencom vedúceho kňažského seminára Abbé Pirarda. Ten z interných cirkevných politických dôvodov musí miesto opustiť, ale stihne Juliena šikovne umiestniť na miesto sekretára z exilu sa vráteného diplomata markíza de la Mole v Paríži.