cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marokau
História
V roku 1903 sa oblasťou prehnal hurikán a celý atol, spolu s niektorými okolnými, spustošil a pripravil o život asi 95 obyvateľov.
Vegetáciu tvoria zväčša kokosové palmy, ktoré tam boli po hurikáne v 1903 vysadené zámerne kvôli zalesneniu atolu a ťažbe kopry.
Na atole žije približne stovka obyvateľov, ktorí sa venujú najmä práci na perlových farmách, ktoré sú tu trvale až z dôb 19. storočia.
Administratívne začlenenie
Atol je súčasťou komunity Hikueru, spoločne s atolmi Reitoru, Ravahere a Tekokota.
Suchoj Su-17 (Su-20, Su-22)
Suchoj Su-17 (Su-20, Su-22) (v kóde NATO: „Fitter“) je stíhacie-bombardovacie lietadlo so samonosnou celokovovou konštrukciou s krídlom s meniteľnou geometriou od 30°do 63° vyvinuté v Sovietskom zväze počas studenej vojny zdokonaľovaním typu Suchoj Su-7. Lietadlo bolo vyvinuté počas 60. rokov konštrukčnou kanceláriou OKB Suchoj ako náhrada za stíhací bombardér Su-7.
Vznik a vývoj
thumb|left|Sovietsky Su-17M
Na začiatku 60. rokov 20. storočia sa začalo uvažovať o nahradení nadzvukového frontového stíhacieho bombardéra Su-7, ktorý sa svojimi parametrami začínal stávať menej vyhovujúci. Išlo hlavne o vysokú vzletovú a pristávaciu rýchlosť z dôvodu krídla s veľkým šípom nábežnej hrany (63°) a motor s vysokou spotrebou paliva AL-7F. Vysoká spotreba rapídne skracovala dolet stroja a to hlavne pri vyššom užitočnom zaťažení. Inak bolo lietadlo prekvapivo obratné a nevykazovalo žiadne zradné letové vlastnosti. To viedlo k rozhodnutiu vyvinúť krídlo s meniteľnou geometriou.
Meniteľná geometria krídel
thumb|right|Štartujúce Su-17
Od Su-7 k Su-17
Rovnako aj OKB P. O. Suchoja sa rozhodlo prijať nápad meniteľnej geometrie krídla a pod vedením N. G. Zynina vylepšiť svoj Su-7. Prvé štúdie naznačili, že pri aplikácii poznatkov NASA na trup Su-7 by umiestnenie otočných čapov a dutého úseku pre zasunutie krídla vyšlo priamo do priestoru podvozkových šácht, čo by bol už podstatný zásah do centrálnej časti krídla, ale aj do konštrukcie trupu. Pretože však požiadavky zneli na čo najmenšie zmeny konštrukcie trupu, bolo rozhodnuté posunúť čapy do polovice rozpätia. Problém s prúdením vzduchu boli vyriešené aerodynamickým plôtikom na prechode pevnej a pohyblivej časti. Rozdiely v ovládateľnosti lietadla pri zmene geometrie boli potlačené znížením rýchlosti prestavovania krídel a zmenou nastavenia stabilizátora v závislosti na ich šípovitosti. Krídlo dostalo rozmerné pristávacie klapky na pevnú aj pohyblivú časť a sloty na vonkajšiu časť. Všetky uvedené zmeny boli vyskúšané na upravenom stroji Su-7BMK. Trup s chvostovými plochami, centrálnou časťou krídla a pohonnou jednotkou ostal bez zmeny, krídlo bolo zrekonštruované. Takto upravené lietadlo nieslo označenie S-22I, resp. Su-7IG (Fitter B) a prvý let uskutočnilo 2. augusta 1966. Obavy, že ostane s výkonmi a vlastnosťami na úrovni pôvodného Su-7 kvôli zvýšenej hmotnosti krídla (cca o viac) a zmenšenej zásobe paliva sa nepotvrdili. Naopak, podstatne sa zlepšili parametre štartu a pristátia, zvýšila sa obratnosť, dolet a nosnosť. Prestavovanie krídel nemalo podstatný vplyv na zmenu letových vlastností a posun aerodynamického ťažiska bol iba 2%. Pre nové lietadlo bolo vybrané označenie Su-17, pre export najskôr Su-20 a od polovice sedemdesiatych rokov Su-22.
Výzbroj
thumb|left|Zobrazenie niekoľkých možností výzbroje s prídavnými nádržami thumb|right|Suchoj Su-17M-3 s podvesenou protirádiolokačnou strelou [[Ch-25|Ch-25MP, dvoma protilietadlovými strelami R-60, a raketnicou B-8M1 pre neriadené rakety S-8]]
Zabudovanú výzbroj tvoria dva kanóny NR-30 kalibru, každý so zásobou 80 nábojov. Pod krídlové závesníky je možné zavesiť kanónové puzdra SPPU 22-01 s kanónom GŠ-23 kalibru s 260 nábojmi určené pre streľbu vpred s premenlivou výchylkou kanónu smerom nadol a pod trup pre streľbu dozadu iba s presne nastaveným uhlom.
Su-17 môže niesť širokú paletu neriadených rakiet kalibru S-5M, S-5K, S-5KO, S-5KPB, S-5OI a S-5PI, kalibru  S-8A a S-8M, alebo rakety kalibru  S-24. Ďalej nadkalibrovú S-25O, S-25OF a S-25OMT vypúšťanú z jednorazového prepravného a vypúšťacieho kontajnera PU-O-25. Z päťhlavňového vypúšťacieho zariadenia B-13, alebo štvorhlavňového RM-122 čš. výroby sa dajú vypúšťať rakety S-13 kalibru, používané v pozemných kompletoch GRAD.
Lietadlo môže niesť klasické bomby do kalibru, brzdené bomby PB-250, zápalné kontajnery ZB-500, alebo kontajnery KMGU-2 KMG-U so submuníciou. Letecké bomby kalibru a  sa dajú zavesiť na šesťnásobné závesníky. Pre kontrolu a vyhodnotenia výsledkov útoku sa používa fotoguľomet SŠ-45 v kabíne so zameriavačom.
Pre pasívnu ochranu slúžia aktívne klamné ciele SPPI56 kalibru (12 výmetníc KDS) a pasívne ciele PPI26 (štyri bloky ASO-2V na hornej strane trupu, každý s dvoma kazetami po 32 kusov PPI26). Aktívnu ochranu zaisťujú protilietadlové riadené strely R-60 (AA-8 Aphid). Na cvičné účely sa používajú cvičné registre UZR-60.
Pre plnenie prieskumných úloh môže byť na špeciálny centrálny pylón podvesený kontajner KKR obsahujúci tri kamery snímajúce terén v rôznych smeroch a uhloch a výmetnice svetlíc pre nočné snímkovanie v prednej časti a aparatúru elektronického prieskumu RTR v zadnej časti. Pod ľavý vnútorný závesník môže byť zavesený kontajner SPS pre rádioelektronický boj.
Pohonná jednotka
thumb|left|Ľuľka AL-21F-3
Tvorí ju jednoprúdový jednohriadeľový motor AL-21F-3S a agregáty zaisťujúce ich funkciu. Vlastný motor pozostáva z axiálneho štrnásťstupňového turbokompresoru, prstencovej spaľovacej komory, dvojstupňovej turbíny, komory prídavného spaľovania a výstupnej trysky s premenlivým prierezom. Pomocné systémy sú olejový systém, systém dodávky a regulácie množstva paliva do spaľovacej komory a komory prídavného spaľovania ADT-55B, hydraulický systém natočenia desiatich stupňov statorových lopatiek kompresoru, ovládanie segmentov výstupnej trysky RSF-53B a systém automatického spustenia, systém odberu vzduchu pre tlakovanie palivových nádrží a pre klimatizačnú sústavu a systém kontroly a signalizácie.
Predná časť ľavého bočného pultu je vyhradená pre ovládanie motora. Hlavným riadiacim prvkom je páka ovládania motora POM. Dorazy a západky ju blokujú v polohách STOP, VOĽNOBEH, MAX. ŤAH, MIN. FORSÁŽ A MAX. FORSÁŽ. ďalej je na rukoväti tlačidlo RADIO ZAP., ovládač brzdných štítov a dve tlačidla pre navigačné a zbraňové systémy. Pohyb POM je prenášaný mechanicky na regulátory dodávky paliva a polohy výstupnej trysky, čím sa nastavujú otáčky a ťah.
Motorový priestor sa chladí vzduchom, odoberaným za letu zo vstupného kanála tesne pred kompresorom a na zemi tiež nasávacími ventilmi v krytoch motora. Dva prídavné vstupy privádzajúce chladiaci vzduch ku komore prídavného spaľovania a dva ďalšie ku generátorom. Drenážna sústava odvádza nespálené alebo uniknuté palivo do zberného potrubia.
Su-22 v česko-slovenskom letectve
thumb|right|Česko-slovenský Su-22M4
Do Česko-Slovenska sa prvé Su-22M-4 a Su-22UM-3 dostali v marci 1984. Stroje dostal 47. prieskumný letecký pluk, vtedy so sídlom v Pardubiciach. Lietadlá sformovali jednu letku, výzbroj ďalších dvoch tvorili lietadlá MiG-21R, L-29R Delfín a roj Il-14. V ďalších rokoch prichádzali postupne objednané stroje pre stíhacie bombardovacie pluky. Všetky Su-22 prišli v rozobranom stave, montovali sa na letisku v Hradci Králové a Náměšti nad Oslavou a zalietavala ich skupina sovietskych pilotov, ktorí taktiež vyškolili prvých česko-slovenských inštruktorov. V rokoch 1987 až 1989 sa na tieto lietadlá kompletne prezbrojil 20. stíhací bombardovací letecký pluk v Náměšti nad Oslavou, známy pod názvom Biskajský. Približne v tej istej dobe sa dostalo niekoľko strojov aj k 6. stíhaciemu bombardovaciemu leteckému pluku v Přerove.
Jednomiestne Su-22 boli dodané v dvoch vyhotoveniach. Prvé série ešte neboli vybavené TV navádzajúcou sústavou (na prístrojovej doske chýbala obrazovka systému) neskoršie série už TV navádzací systém obsahovali. V česko-slovenskom letectve pôsobilo celkovo 57 lietadiel Su-22 vrátane dvojmiestnych verzií.
Verzie
thumb|right|Su-17M thumb|right|Su-17UM3 thumb|right|Su-17M-3U thumb|right|Ruský Su-17M4 na základni Groß Dölln v Nemecku
Súčasní používatelia
thumb|right|400px|Súčasní používatelia Su-17/20/22 sú v modrej farbe, v červenej sú bývalí používatelia thumb|right|Poľský Su-22M4 thumb|right|České Su-22M4 thumb|right|Východonemecký Su-22M3U thumb|right|Maďarský Su-22M3 thumb|right|Líbyjský Su-22M3 thumb|right|Peruánsky Su-22 thumb|right|Su-22M-4 [[Vzdušné sily Slovenskej republiky|Vzdušných síl Slovenskej republiky, 1994]] thumb|right|Ukrajinský Su-17M3 v leteckom múzeu
Špecifikácie (Su-17M-4)
right|400px|Nákres Suchoj Su-17M-4 ("Fitter-K")
Hromovec
Hromovec môže byť:
Suchoj Su-17 (Su-20, Su-22)
Výkony
thumb|right|Egyptský Su-20 vyzbrojený štyrmi bombami, dvoma raketometmi a dvoma vonkajšími palivovými nádržami
NGC 6842
NGC 6842 je planetárna hmlovina v súhvezdí Líška, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 1973
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 1973 boli v poradí 25. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBASQUET). Konali sa v Bogote, v Kolumbii v dňoch od 26. júla7. augusta 1973, za účasti 8 tímov. Kolumbia bola organizátorom juhoamerického šampionátu mužov druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 1955, v meste Cúcuta. Titul obhájila 🇧🇷, ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred 🇦🇷 a 🇵🇪.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá sveta 1974, ktoré organizovalo Portoriko. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
René Baillaud
René Baillaud (* 10. november 1885, Toulouse, Francúzsko – † 2. júl 1977, Besançon, Francúzsko) bol francúzsky astronóm.
Bol synom astronóma Benjamina Baillauda a bratom Julesa Baillauda. Pracoval v observatóriu v Nice (19101924) a Marseille (19241930). V rokoch 1925 až 1930 bol profesorom na École d’Ingénieurs de Marseille a v rokoch 1930 až 1957 profesorom na univerzite v Besançone a riaditeľom miestneho observatória.
Od 25. mája 1970 bol členom-korešpondentom Académie des sciences
Marseille-Saint-Mauront
Marseille-Saint-Mauront je francúzsky kantón v departemente Bouches-du-Rhône v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Marseille a zahŕňa časť 15. mestského obvodu. thumb|Kantóny mesta Marseille
John Griggs Thompson
John Griggs Thompson (* 13. október 1932, Ottawa, Kansas, USA) je americký matematik.
Je známy predovšetkým vďaka svojej práci v oblasti teórie konečných grúp. Je nositeľom veľkého množstva vedeckých ocenení, najvýznamnejšie sú Fieldsova medaila (1970), Wolfova cena za matematiku (1992) a Abelova cena (2008).
Návsí
Návsí je obec v Česku v okrese Frýdek-Místek v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 859 obyvateľov, z toho 1 884 mužov a 1 975 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 37,6 roka, ženy 41,6 roka).
Alterovaná stupnica
Prvý spôsob, ako vytvoriť alterovanú stupnicu je vziať durovú stupnicu a znížiť všetky jej tóny (okrem prvého tónu) o poltón.
Napríklad, vezmime si stupnicu C dur s tónmi: c-d-e-f-g-a-h-c, po znížení každého tónu o pol tón, dostávame alterovanú stupnicu: c-des-es-fes-ges-as-b-c.
Iný spôsob opäť vychádza z durovej stupnice. Tentoraz o poltón zvýšime primu, teda základný tón. Ak teda máme stupnice H-dur: h-cis-dis-e-fis-gis-ais-h, zvýšením prvého tónu o poltón z nej dostaneme C alterovanú: c-cis-dis-e-fis-gis-ais-c, čo je možné vidieť, je rovnaká stupnica ako v prvom prípade, len enharmonicky zamenená.
Ďalší pohľad na alterovanú stupnicu je, že vychádza zo 7. módu melodického mol systému, kde sa nachádza stupnica Super Lokrytská. Z tohto uhlu pohľadu vidíme alterovanú stupnicu ako stupnicu obsahujúcu všetky tenzie: malú a zväčšenú 9, zväčšenú 11, malú 13, a tým prinášajúcu maximálne vnútorné napätie. Jej znakom je, že nemá kvintu. Takto vnímaná alterovaná stupnica vyzerá nasledovne: 1-9b-9#-3-11#-13b-7b. V C to teda bude c-des-dis-e-fis-as-b-c. Opäť vidíme, že dostávame rovnakú stupnicu, zase len enharmonicky zamenenú.
Alejandro Escovedo
Alejandro Escovedo (* 10. január 1951, San Antonio, Texas, USA) je americký spevák, gitarista a skladateľ. Jeho otec bol mexický emigrant, ktorý emigroval do Texasu. Jeho bratia Coke Escovedo, Pete Escovedo a sestra Sheila E. boli tiež hudobníci. Bol členom niekoľkých skupín, medzi ktoré patria napríklad The Nuns a Rank and File.
Alterovaná stupnica
Alterovaná stupnica sa používa nielen do alterovaných akordov, ale aj do akýchkoľvek dominantných septakordov.
Materiálová konštanta
Materiálovou konštantou môže byť aj technická veličina, charakterizujúca skúmaný proces, napr. konštanty charakterizujúce vplyv korózie, šírky vzorku a pod.
Podhradský potok
Podhradský potok je názov niekoľkých vodných tokov na Slovensku:
Marseille-Vauban
Marseille-Vauban je francúzsky kantón v departemente Bouches-du-Rhône v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Marseille a zahŕňa časti mestských obvodov 6 a 8. thumb|Kantóny mesta Marseille
Britsko-ruská dohoda (1907)
Britsko-ruská dohoda z roku 1907 (iné názvy: britsko-ruská zmluva z roku 1907, rusko-britská dohoda/zmluva z roku 1907, anglicko-ruská zmluva/dohoda z roku 1907, rusko-anglická zmluva/dohoda z roku 1907, anglo-ruská zmluva/dohoda z roku 1907, sanktpeterburská zmluva;, ) je názov medzinárodnej zmluvy, ktorá bola podpísaná 31. augusta 1907 v ruskom Petrohrade medzi Ruskou ríšou a Britským impériom. Zmluvu, ktorá vymedzila sféry vplyvu medzi dvomi ríšami v Strednej Ázii, podpísal ruský minister zahraničných vecí Alexandr Izvoľskij a britský veľvyslanec Arthur Nicolson. Zmluva znamenala koniec tzv. Veľkej hry v Ázii a zavŕšila vytvorenie Dohody.
Rusko v zmluve uznalo protektorát Spojeného kráľovstva nad Afganistanom a prisľúbilo nenadväzovať priame spojenie s afganským emirom.
Obidve zmluvné strany priznali, že Tibet je súčasťou Číny a upustili od pokusov získať kontrolu nad touto oblasťou.
Perzia bola rozdelená na tri územia: ruskú sféru vplyvu na severe, britskú na juhovýchode a neutrálnu v strede krajiny.
Buléon
Buléon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maine (rozlišovacia stránka)
Maine (zo starofr. Maienne = "rieka stredu") môže byť:
Pálháza
Pálháza je mesto v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Šiatronovomestskom okrese.
Má rozlohu 676 ha a žije tu obyvateľov .
Gál
Gál môže byť:
Juhoafrické národné futbalové mužstvo
Juhoafrické národné futbalové mužstvo reprezentuje Juhoafrickú republiku na rôznych futbalových akciách ako sú, napríklad Majstrovstvá sveta alebo Africký pohár národov. V rokoch 1963 až 1992 im FIFA udelila zákaz štartovať na medzinárodných turnajoch (pre obmedzovanie hráčov čiernej pleti).
História
Súčasný futbalový zväz bol založený v roku 1991 no prvé zväzy sa datujú do roku 1892. Južná Afrika si zahrala na troch Majstrovstvách sveta vo futbale v rokoch 1998, 2002 a 2010, Majstrovstvá sveta vo futbale 2010 hostila práve Južná Afrika. Vo všetkých prípadoch skončili v skupine. Na Majstrovstvách sveta vo futbale 2010 sa stali prvým hostiteľom MS, ktorý skončil už v skupinovej fáze no napriek tomu majú skalp zdolania vicemajstrov sveta z roku 2006 Francúzska. Na Africkom pohári národov sa predstavili desaťkrát ich najväčší úspech je víťazstvo na Africkom pohári národov 1996.
Majstrovstvá sveta vo futbale 1998: Francúzsko (0:3), Dánsko (1:1), Saudská Arábia (2:2)
Majstrovstvá sveta vo futbale 2002: Paraguaj (2:2), Slovinsko (1:0), Španielsko (2:3)
Bilancia:
2 výhra, 4 remízy, 3 prehry
Inkasované góly: 16
Externé zdroje
https://www.safa.net/
Súčanka
Súčanka je vodný tok na strednom Považí, na území okresu Trenčín. Je to pravostranný prítok Váhu a meria 19,7 km. Na dolnom toku meandruje, úsek medzi obcami Dolná Súča a Skalka nad Váhom je chráneným územím (PP Súčanka ), ochraňuje sa zachované koryto podhorského potoka s vzácnymi spoločenstvami hydrofauny.
Prameň: v Bielych Karpatoch, v podcelku Súčanská vrchovina, na západnom svahu Čerešienok (758,0 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 680 m n. m.
Smer toku: od prameňa najprv na juhozápad, oblúkom sa potom stáča na juhovýchod, medzi Hornou a Dolnou Súčou tečie na východ, napokon opäť na juhovýchod
Geomorfologické celky: 1.Biele Karpaty, podcelky Súčanská vrchovina a Bošácke bradlá, 2.Považské podolie, podcelok Ilavská kotlina, časť Bielokarpatské podhorie
Prítoky: sprava z oblasti Kohútky, spod Bašty (642,0 m n. m.), z oblasti Pri bašte, zo Závrskej, spod Krasína, zľava z oblasti Debšína, z osady Krásny Dub, potok Dúbrava, prítok z úpätia vrchu Nad oborou (657,6 m n. m.)
Ústie: do Váhu južne od obce Skalka nad Váhom v nadmorskej výške okolo 215 m n. m.
Obce: osada Trnávka, Horná Súča, Dolná Súča a Skalka nad Váhom
Senneçay
Senneçay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šinano (lietadlová loď)
Šinano (🇯🇵) bola bojová loď triedy Jamato japonského námorníctva, neskôr preklasifikovaná na lietadlovú loď. Pomenovaná bola podľa japonskej provincie Šinano. Mala štyri sesterské bojové lode:Jamato, Musaši, Projekt 111 a Projekt 797. Nebola nikdy dozbrojená a kompletne dokončená, pretože pri presune do Kure, kde mala byť dozbrojená a dokončené posledné úpravy ju 29. novembra 1944 torpédovala americká ponorka Archer-Fish. Potopila sa po siedmich hodinách.
Do roku 1961, keď US Navy prevzala USS Enterprise bola Šinano najväčšou lietadlovou loďou aká bola postavená.
Stavba
Kýl lode Šinano bol položený v námornej lodenici v Jokosuke 4. mája 1940 a spustená na vodu bola 5. októbra 1944. Šinano mala štandardný výtlak 68 059 t, pričom plne vybavená až 71 890 ton. Námorníctvo ju prevzalo 19. novembra 1944.
Počas leta 1941 bola stavba prerušená, aby sa ušetrila pracovná sila a zdroje pred japonským vstupom do vojny. Po bitke pri Midway, kde cisárske námorníctvo stratilo štyri veľké lietadlové lode (Akagi, Kaga, Hyrjú a Sorjú) bolo rozhodnuté o prestavbe na lietadlovú loď.
Jej stavba bola prísne utajovaná. Z troch strán bola postavená okolo doku stena a robotníkom zakázali pod trestom smrti rozprávať o stavbe. Šinano je preto jediná loď veľkej triedy postavená v 20. storočí, ktorá nemá oficiálne fotografie z priebehu stavby.
Pohon a pancierovanie
Pohonná jednotka pozostávala z dvanástich kotlov Kanpon a turbín, ktoré dodávali lodi výkon až 153 000 hp čo je 114 MW. Loď mala projektovanú maximálnu rýchlosť 27 uzlov.
Pancierovanie bolo oproti štandardu triedy Jamato slabšie napríklad hlavný pancierový pás (chrániaci strojovne kotolne a muničné sklady) mal – 6,4″ (palcov) oproti  – 16,1″ na lodi Yamato. Sekundárny pancierový pás bol pri lodi Šinano v nevýhode oproti jej sestrám :. Naproti tomu mala Šinano pancierovú palubu s hrúbkou. Ale podhladinová časť bola porovnateľná so sesterskými loďami Jamato a Musaši. Pravdepodobne menšie pancierovanie v nadhladinovej časti bolo z dôvodu menšej pravdepodobnosti priameho stretu s bojovým loďstvom protivníka v prípade lietadlovej lode ako v prípade bojovej lode.
Výzbroj
Hlavným poslaním bolo niesť leteckú techniku. Projektovaná bola ako podporná lietadlová loď poskytujúca servis, výzbroj a palivo lietadlám z lietadlových lodí vo zväze v ktorom by bola zaradená. Vlastné lietadlá určené na operačné úlohy boli v menšine, väčšina lietadiel, ktoré prepravovala malo nahradiť straty na iných lietadlových nosičoch.
Sekundárna výzbroj pozostávala zo šestnástich (40. cal.) a dvanásť  (45.cal.) diel proti menším protivníkom (ľahký krížnik, torpédoborec). Protilietadlová výzbroj bola pozoruhodná: 145 kusov (60.cal.) kanónov a netradične dvanástich 28 hlavňových kompletov protilietadlových  raketometov.
Služba
thumb|400px|left|Schéma ukazujúca zásahy torpéd a následne záplavenie: Červená zobrazuje oddelenia okamžite zaplavené, oranžové pomaly zaplavené a žlté zámerné zaplavenie, aby sa vyrovnal náklon lodí 11. novembra 1944 opustila dok a do služby bola zaradená 19. novembra. 28. Novembra vyplávala z Jokosuky v sprievode troch torpédoborcov 17. torpédoborcovej divízie Shintani Kiichi Isokaze (vlajkový), Hamakaze a Jukikaze, pod vedením mladých dôstojníkov a neskúsenej posádky (75% nováčikov) na dokončenie a vyzbrojenie do Kure. Velenie mal kapitán Toshio Abe ktorý velil 2 176 mužom. Navyše na lodi bolo ešte 300 robotníkov a 40 civilných návštevníkov. V tej dobe ešte neboli testované vodotesné prepážky, a hlavné vodné čerpadlá neboli funkčné, požiarny a systém nebol funkčný, posádka nebola skúsená v záchranných operáciách, v trupe neboli dokončené rozvody, a otvory neboli utesnené. Prechodové dvere boli pootvárané. . Štyri z dvanástich kotlov neboli spustené.
Po niekoľkých hodinách plavby bola skupina spozorovaná a torpédovaná americkou ponorkou USS Archer-Fish. Skupina sa pohybovala rýchlosťou 18 – 20 uzlov. O 3:17 ráno vystrelila ponorka salvu šiestich torpéd z ktorých štyri zasiahli približne o 3:20. Torpéda boli nastavené na malú hĺbku a zasiahli Šinano na spoji medzi protitorpédovou obšívkou a čiarou ponoru. Loď ešte do 6:00 pokračovala v plavbe, no vtedy stratila energiu, kvôli zaplaveniu kotlov morskou vodou. Posádka nebola schopná loď zachrániť, a tá sa o 10:57 potopila (33° 07' s.š., 137° 04'v. d.). Z posádky o 2 500 mužoch sa zachránilo 1 400. Povojnové vyšetrovanie amerického námorníctva dospelo k záveru, že problémom bolo chybné riešenie napojenia protitorpédovej obšívky na hlavný bočný pancier.
Americká námorná rozviedka nemala poňatia o tom, že Šinano existuje ani vo chvíli, keď opustila prístav, aj keď mala informácie o tretej jednotke z Triedy Jamato. Archer-Fish (pod vedením komandéra Josepha F. Enrighta) si nárokoval potopenie len 28 000 BRT výtlaku za potopenú lietadlovú loď. Až po vojne sa USA dozvedelo, že potopená loď bola Šinano s výtlakom takmer 72 000 BRT.
V čase potopenia mala Šinano na palube šesť samovražedných výbušných člnov Šinjo, a 50 raketových samovražedných lietadiel Óka.
Potopenie tretej a poslednej postavenej jednotky triedy Jamato salvou štyroch torpéd bolo najhorším prekvapením pre japonské ministerstvo námorníctva v celej jeho histórii, vzhľadom na to, že loď mala vydržať omnoho väčšie poškodenie. Navyše týmto sa všetky jednotky triedy Jamato nedočkali konca vojny (Jamato a Musaši potopilo letectvo, Šinano ponorka, štvrtá zrušená).
Dodnes je Šinano najväčšou bojovou loďou v histórii, ktorú napadla a potopila ponorka.
Rizalit
thumb|Budova s troma rizalitmi - jedným stredovým a dvoma bočnými Rizalit (z talianskeho risalto - výstupok) je označenie pre stredovú alebo bočnú časť stavby vystupujúcu po celej výške z líca priečelia až o hĺbku jednej okennej osi.
Hĺbka rizalitu môže byť úplne nepatrná, napríklad len naznačená pomocou odsadenia v omietke. V takomto prípade sa niekedy používa termín pseudorizalit, ktorý však nie je príliš rozšírený. Naopak, ak má vystupujúca časť budovy dve a viac okenných osí, ide už o samostatné krídlo. Rizalit spravidla zdôrazňuje stred alebo okraje budovy, a preto býva často bohatšie členený architektonickým tvaroslovím. Často býva jeho hlavným prvkom portál, balkón, terasa. Rizalit môže byť aj vyšší ako ostatné časti budovy. V baroku často prechádzal do pavilónovej nadstavby na spôsob belvedéru. Môže byť ukončený aj štítom a alebo samostatne tvarovanou strechou, napríklad manzardovou. Výnimočne môže byť rizalit aj o niečo nižší ako zvyšok budovy.
Častá je aj kombinácia trojice rizalitov (pozri obrázok). Rizalit je väčšinou obdĺžnikový, môže však byť aj polygonálny alebo polvalcový alebo v tvare podkovy. Potom ho nazývame cylindrický rizalit.
Artemis (bohyňa)
náhľad|Socha Artemidy, známej ako „Diana z Versailles“ z [[2. storočie|2. storočia, zhotovená podľa gréckeho originálu (od Leóchara) z cca roku 330 pred Kr., Louvre]] Artemis alebo Artemida (po grécky Ἄρτεμις - Artemis, po latinsky Diana) je starogrécka dcéra bohyne Léto (Latóny) a boha Dia a sestra (dvojička) boha Apolóna (Foiba).
Marseille-Verduron
Marseille-Verduron je francúzsky kantón v departemente Bouches-du-Rhône v regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur. Tvorí ho časť mesta Marseille a zahŕňa časti mestských obvodov 15 a 16. thumb|Kantóny mesta Marseille
Artemis (bohyňa)
Artemis je bohyňa lovu, divočiny, divých zvierat, prírody, vegetácie, pôrodu, starostlivosti o deti a cudnosti. Bola silne stotožňovaná so Selénou, zosobnením Mesiaca, a Hekaté, ďalším lunárnym božstvom, a tak bola popri oboch spomínaných považovaná za jedno z najvýznamnejších lunárnych božstiev v mytológii. Často sa túlala po gréckych lesoch, pričom ju sprevádzal početný sprievod, ktorý väčšinou tvorili nymfy, niektorí smrteľníci a lovci. Jej rímskym ekvivalentom je bohyňa Diana.
V gréckej tradícii je Artemis dcérou Dia a Léto, je dvojčaťom Apolóna. Vo väčšine opisov sú dvojčatá plodom mimomanželského vzťahu. Za to Diova manželka Héra zakázala Léto rodiť kdekoľvek na súši. Útočisko Léto poskytol iba ostrov Délos, kde mohla porodiť svoje deti. Zvyčajne sa ako prvé narodí dvojča Artemis, ktorá potom pokračuje v asistencii Léto pri pôrode druhého dieťaťa, Apolóna. Podobne ako jej brat bola kourotrofickým (dieťa vychovávajúcim) božstvom, teda patrónkou a ochrankyňou malých detí, najmä mladých dievčat, a žien, a verilo sa, že na ženy a deti privoláva choroby a zároveň ich od nich zbavuje. Artemis bola uctievaná ako jedna z hlavných bohyň pôrodu a pôrodníctva spolu s Eileithýou a Hérou. Podobne ako Aténa a Hestia, aj Artemis radšej zostávala panenskou bohyňou a bola zaprisahaná, že sa nikdy nevydá, a tak bola jednou z troch gréckych panenských bohyň, nad ktorými bohyňa lásky a žiadostivosti Afrodita nemala žiadnu moc.
V mýtoch a literatúre je Artemis predstavovaná ako lesná bohyňa lovu, obklopená svojimi stúpencami, ktorým sa nesmie skrížiť cesta. V mýte o Aktaeónovi, keď ju mladý lovec uvidí kúpať sa nahú, rozhnevaná bohyňa ho premení na jeleňa a potom ho zožerú jeho vlastné lovecké psy, ktoré nepoznajú vlastného pána. V príbehu o Kallisto je dievča vyhnané z Artemidinej spoločnosti po tom, čo porušilo sľub panenstva, keď si ľahlo s Diom a bolo ním oplodnené.
V epickej tradícii Artemis počas trójskej vojny zastavila vietor vanúci na grécke lode a uväznila grécku flotilu v Aulide po tom, čo kráľ Agamemnón, vodca výpravy, zastrelil a zabil jej posvätného jeleňa. Artemis požadovala obetovanie Ifigénie, Agamemnónovej mladej dcéry, ako náhradu za zabitého jeleňa. Vo väčšine verzií, keď Ifigéniu privedú k oltáru, aby ju obetovali, Artemis ju poľutuje, odvedie ju a na jej mieste nechá iného jeleňa. Vo vojne, ktorá nasledovala, Artemis spolu so svojím bratom-dvojčaťom a matkou podporovala Trójanov proti Grékom a vyzvala Héru na súboj.
Artemis bola jedným z najuctievanejších starogréckych božstiev, jej kult sa rozšíril po celom starovekom Grécku, jej početné chrámy, oltáre, svätyne a miestne uctievanie sa nachádzali všade v antickom svete. Artemidin chrám v Efeze bol jedným zo siedmich divov starovekého sveta, kým nebol vypálený do tla. K Artemidiným symbolom patril luk a šíp, tulec a lovecké nože a posvätnými boli pre ňu jeleň a cyprus. Diana, jej rímsky ekvivalent, bola uctievaná najmä na Aventínskom vrchu v Ríme, pri jazere Nemi v Albánskych vrchoch a v Kampánii.
Opis
vľavo|náhľad|Artemis ako pani zvierat, 675–600 pred Kr. Artemis je predstavovaná ako bohyňa, ktorá sa vyžíva v love a prísne trestá tých, ktorí jej skrížia cestu. Artemidin hnev je príslovečný a predstavuje nepriateľstvo divej prírody voči ľuďom. Homér nazýva Artemis πότνια θηρῶν, "vládkyňou zvierat", pričom tento titul sa spája s vyobrazeniami v umení, ktoré siahajú až do doby bronzovej a zobrazujú ženu medzi párom zvierat.
Starovekí Gréci tento druh zobrazenia bohyne nazývali "potnia theron". Na gréckej váze z obdobia okolo roku 570 pred Kr. stojí okrídlená Artemis medzi škvrnitým panterom a jeleňom. Ďalší takmer šablónovitý epiteton, ktorým ju básnici označovali, je ἰοχέαιρα iokheaira, "tá, ktorá strieľa šípy", často prekladané ako "tá, ktorá sa teší zo šípov" alebo "tá, ktorá sype šípy". Často ju nazývajú Artemis Chryselacatos, "Artemis zlatých šípov". Homérov Hymnus 27 na Artemidu vykresľuje tento obraz bohyne:
Napriek jej postaveniu panny, ktorá sa vyhýbala potenciálnym milencom, existuje viacero zmienok o Artemidinej kráse a erotickom aspekte. V Odysei Odyseus prirovnáva Nausiku k Artemide, pokiaľ ide o vzhľad, keď sa snaží získať jej priazeň, Libanios pri chvále mesta Antiochia napísal, že Ptolemaios bol ohromený krásou (sochy) Artemidy; zatiaľ čo jej matka Léto sa často hrdila krásou svojej dcéry.
Spája sa s ňou niekoľko príbehov, v ktorých sa s ňou muži ako Actaeon, Orion a Alpheus pokúšali násilne zblížiť, len aby im to prekazili alebo ich zabili. Starovekí básnici si všímajú Artemidinu výšku a impozantnú postavu, keďže stojí vyššie a pôsobivejšie ako všetky nymfy, ktoré ju sprevádzajú. V Aténach a Tegei ju uctievali ako Artemis Kallisté, "najkrajšiu". Všeobecne ju zobrazovali ako zdravú, silnú a aktívnu, nesúcu tulec a luk a sprevádzanú psom.
Narodenie
náhľad|Léto so svojimi deťmi, William Henry Rinehart V gréckej mytológii sa o narodení Artemidy a jej brata-dvojčaťa Apolóna uvádzajú rôzne protichodné príbehy. Pokiaľ však ide o pôvod, všetky správy sa zhodujú v tom, že bola dcérou Dia a Léto a že bola dvojčaťom Apolóna. V niektorých prameňoch sa rodí v rovnakom čase ako Apolón, v iných skôr alebo neskôr. Hoci sa tradične uvádza, že boli dvojčatá, autor Homérovho Hymnu 3 na Apolóna (najstaršieho zachovaného opisu Letoinho putovania a narodenia jej detí) sa zaoberá len narodením Apolóna a Artemidu odsúva na vedľajšiu koľaj. V Homérovom hymne sa vlastne vôbec neuvádza, že boli dvojčatá, a o jednom tehotenstve hovorí až o niečo neskorší básnik Pindaros. Dvaja najstarší básnici, Homér a Hésiodos, potvrdzujú, že Artemis a Apolón sú plnohodnotní súrodenci, ktorí sa narodili tej istej matke a otcovi, ale ani jeden z nich ich výslovne neuvádza ako dvojčatá.
Podľa Kallimacha Héra, nahnevaná na svojho manžela Dia za to, že splodil s Léto deti, jej zakázala rodiť buď na terra firme (pevnine), alebo na ostrove, ale ostrov Délos neposlúchol a dovolil Léte porodiť tam. Podľa niektorých to zakorenilo kedysi voľne plávajúci ostrov na jednom mieste. Podľa Homérovho Hymnu na Artemidu však ostrovom, kde sa narodila spolu so svojím dvojčaťom, bola Ortygia. V starovekej krétskej histórii bola Léto uctievaná na ostrove Faistos a v krétskej mytológii Léto porodila Apolóna a Artemidu na ostrovoch známych dnes ako Paximadia.
Serviova schola o Aeneide iii. 72 vysvetľuje archaický názov ostrova Ortygia tvrdením, že Zeus premenil Léto na prepelicu (ortux), aby sa Héra nedozvedela o jeho nevere, a Kenneth McLeish ďalej vyslovil domnienku, že v prepeličej podobe by Léto porodila s takými malými pôrodnými bolesťami, aké trpí matka prepelica, keď znáša vajce.
Mýty sa rozchádzajú aj v tom, či sa prvá narodila Artemis, alebo Apolón. Väčšina príbehov vykresľuje Artemidu ako prvorodenú, ktorá sa po narodení svojho brata Apolóna stala pôrodnou asistentkou svojej matky. Servius, gramatik z konca 4. a začiatku 5. storočia, napísal, že Artemis sa narodila prvá, pretože najprv bola noc, ktorej nástrojom je mesiac, ktorý predstavuje Artemis, a potom deň, ktorého nástrojom je slnko, ktoré predstavuje Apolón. Pindar však píše, že obe dvojčatá žiarili ako slnko, keď vyšli na jasné svetlo.
Detstvo
Artemis verila, že si ju osud (Moiry) vybral za pôrodnú asistentku, najmä preto, že pomáhala svojej matke pri pôrode jej dvojčaťa Apolóna. Všetky jej spoločníčky zostávali pannami a Artemis si prísne strážila vlastnú čistotu. Medzi jej symboly patrili zlatý luk a šíp, lovecký pes, jeleň a mesiac.
Kallimachos potom rozpráva, ako Artemis strávila svoje dievčenské roky hľadaním vecí, ktoré by potrebovala na to, aby sa stala lovkyňou, a ako získala luk a šípy na ostrove Lipari, kde pracoval Héfaistos a Kyklopovia. Zatiaľ čo Oceánove dcéry sa spočiatku báli, mladá Artemis odvážne pristúpila a požiadala o luk a šípy. Ďalej opisuje, ako navštívila Pana, boha lesa, ktorý jej dal sedem súk a šesť psov. Potom chytila šesť jeleňov so zlatými parohmi, aby ťahali jej voz. Artemis sa cvičila v lukostreľbe tak, že najprv strieľala na stromy a potom na divú zver.
Vzťahy s mužmi
Riečny boh Alfeus bol zamilovaný do Artemidy, ale keď si uvedomil, že nemôže urobiť nič, aby si získal jej srdce, rozhodol sa ju zajať. Keď sa Artemis so svojimi spoločníkmi v Letrenoi vydá za Alfeom, začne podozrievať jeho pohnútky a pokryje si tvár blatom, aby ju nespoznal. V ďalšom príbehu sa Alfeus pokúsi znásilniť Artemidinu ošetrovateľku Arethusu. Artemis sa nad dievčaťom zľutuje, zachráni ju a premení ju na prameň v chráme Artemis Alphaea v Letrini, kde bohyňa a jej sprievodca pijú.
Bouphagos, syn titána Iapeta, uvidí Artemis a pomýšľa na jej znásilnenie. Keď si prečíta jeho hriešne myšlienky, Artemis ho zrazí k zemi na vrchu Foloe.
Dafnis bol mladý chlapec, Hermov syn, ktorého bohyňa Artemis prijala a stal sa jej stúpencom; Dafnis ju často sprevádzal pri love a zabával ju spevom pastierskych piesní a hrou na píšťaly.
Artemis naučila muža Scamandria, ako byť skvelým lukostrelcom, a ten pod jej vedením vynikal v používaní luku a šípov.
Broteas bol slávny lovec, ktorý odmietal uctievať Artemidu a chválil sa, že mu nič nemôže ublížiť, dokonca ani oheň. Artemis ho potom priviedla k šialenstvu a prinútila ho vstúpiť do ohňa, čím ukončila jeho život.
Podľa Antoninusa Liberalisa bol Siproites Kréťan, ktorého Artemida premenila na ženu, lebo počas lovu videl bohyňu, ako sa kúpe. Artemida premenila kalydónskeho muža menom Kalydón, syna Área a Astynómy, na kameň, keď videl bohyňu, ako sa kúpe nahá.
Aktaión
vľavo|náhľad|Artemis riadi voz ťahaný jeleňmi vedľa umierajúceho Aktaeóna, attický volútový kráter s červenou figúrou, asi 450 - 440 pred Kr. Zachovalo sa viacero verzií mýtu o Aktaiónovi, hoci mnohé nie sú celistvé. Detaily sa líšia, ale v jadre ide o veľkého lovca Aktaióna, ktorého Artemida za priestupok premení na jeleňa a ktorého potom zabijú lovecké psy. Príležitostne sa spomína, že sú to Artemidine psy.
Rôzne rozprávania sa rozchádzajú, pokiaľ ide o lovcovo previnenie: niekedy len videl panenskú bohyňu nahú, inokedy sa chválil, že je lepší lovec ako ona, alebo dokonca len súperil s Diom o náklonnosť Semelé. Apollodór, ktorý zaznamenáva verziu so Semelé, poznamenáva, že častejšie sú tie s Artemídou. Podľa knihy Lamara Ronalda Laceyho The Myth of Aktaion Aktaión, ktorý ju uvidí nahú v jej posvätnom prameni, sa pokúša vynútiť si ju, keď ju uvidí nahú v jej posvätnom prameni, je najpravdepodobnejšia pôvodná verzia mýtu. Za túto pýchu sa premení na jeleňa a zožerú ho jeho vlastné psy. V niektorých zachovaných verziách je však Aktaión cudzinec, ktorý náhodne narazí na Artemidu. náhľad|Diana prekvapená Aktaiónom, autor Jean François de Troy, olej na plátne, 1734 Jediný verš z dnes už stratenej Aischylovej hry Toxotides ("Ženské lukostrelkyne") patrí medzi skoršie doklady mýtu o Aktaiónovi, v ktorom sa uvádza, že "psy úplne zničili svojho pána", bez potvrdenia Aktaiónovej metamorfózy alebo boha, ktorého urazil (ale vzhľadom na názov sa silne naznačuje, že je to Artemis). Antické umelecké diela zobrazujúce mýtus o Aktaiónovi vznikli ešte pred Aischylom.
Euripides, ktorý prišiel o niečo neskôr, napísal v Bakchách, že Aktaión bol roztrhaný na kusy a možno aj zožratý jeho "mäsožravými" loveckými psami, keď tvrdil, že je lepší lovec ako Artemis. Podobne ako Aischylos, ani on sa nezmieňuje o tom, že Aktaión má pri tom podobu jeleňa. Kallimachos píše, že Aktaión náhodou narazil na Artemidu, ktorá sa kúpala v lese, a ona spôsobila, že ho za túto svätokrádež zožrali jeho vlastné psy, a ani on sa nezmieňuje o premene na jeleňa.
Diodórus Sicílsky napísal, že Aktaión venoval Artemide svoje ceny v love, navrhol jej manželstvo, a dokonca sa pokúsil násilím uzavrieť spomínané "manželstvo" vo vnútri samotného posvätného chrámu bohyne; za to dostal podobu "jedného zo zvierat, ktoré mal vo zvyku loviť", a potom ho roztrhali jeho lovecké psy. Diodorus spomína aj alternatívu, keď Aktaión tvrdil, že je lepší lovec ako bohyňa lovu. Hyginus spomína aj Aktaióna, ktorý sa pokúsil znásilniť Artemidu, keď ju našiel, ako sa kúpe nahá, a ona ho premenila na odsúdeného jeleňa.
Apollodotos napísal, že keď Aktaión uvidel Artemidu, ako sa kúpe, na mieste ho premenila na jeleňa a zámerne rozzúrila jeho psy, aby ho zabili a zožrali. Potom Chiron postavil sochu Aktaióna, aby potešil jeho psy v ich smútku, pretože nemohli nájsť svojho pána, nech ho hľadali akokoľvek.
Podľa latinskej verzie príbehu, ktorú vyrozprával rímsky Ovidius, bol Actaión lovec, ktorý po návrate domov z dlhého dňa stráveného lovom v lese narazil na Artemidu a jej družinu nýmf kúpajúcich sa v jej posvätnej jaskyni. Nymfy sa v panike ponáhľali zakryť Artemidino nahé telo svojím vlastným, keď Artemida postriekala Actaeona trochou vody so slovami, že sa môže so všetkými podeliť o príbeh o tom, ako ju videl bez šiat, pokiaľ sa oň vôbec môže podeliť. Okamžite sa premenil na jeleňa a v panike utekal preč. Neušiel však ďaleko, pretože ho prenasledovalo a nakoniec chytilo a zožralo jeho vlastných päťdesiat loveckých psov, ktorí nedokázali rozpoznať vlastného pána.
Niobé
náhľad|Artemis Rospigliosi. Mramor, rímska kópia z 1. - 2. storočia podľa helenistického originálu, [[Louvre]] Príbeh o Niobé, thébskej kráľovnej a Amfiónovej manželke, ktorá sa rúhavo chválila, že je lepšia ako Léto, je veľmi starý; vedel o ňom Homér, ktorý napísal, že Niobé porodila dvanásť detí, rovným dielom rozdelených na šesť synov a šesť dcér (Niobidy). Iné pramene hovoria o štrnástich deťoch, siedmich synoch a siedmich dcérach. Niobe o sebe tvrdila, že je lepšia matka ako Léto, lebo má viac detí ako Léto vlastné dve, "ale tie dve, hoci boli len dve, zničili všetky tie ostatné".
Léto sa toho nestačí chytiť a nahnevá sa na kráľovninu pýchu. Zvolala svoje deti a prikázala im, aby sa pomstili za ujmu voči nej. Apolón a Artemis sa zniesli na Téby. Kým jej synovia lovili v lese, Apolón sa k nim priplížil a všetkých sedem zabil svojím strieborným lukom. Mŕtve telá priniesli do paláca. Nióba ich oplakala, ale neustúpila a povedala, že aj teraz je lepšia ako Léto, lebo má ešte sedem detí, svojich dcér.
Na znamenie Artemis potom začala dcéry jednu po druhej strieľať. Práve keď Niobé prosila, aby jej najmladšiu ušetrili, Artemis zabila aj ju. Amfión sa pri pohľade na svojich mŕtvych synov zabil. Samotní bohovia ich pochovali. V niektorých verziách Apolón a Artemis ušetrili po jednom synovi a dcére, lebo sa modlili k Léto o pomoc; Niobé tak mala toľko detí ako Léto, ale nie viac.
Orión
Orión bol Artemidiným loveckým spoločníkom. Po tom, čo sa vzdal hľadania Oenopióna, stretol sa s Artemidou a jej matkou Léto a pripojil sa k bohyni pri love. Sám bol skvelý lovec a chválil sa, že zabije každú zver na zemi. Gaiu, zem, to nepotešilo a poslala naňho obrovského škorpióna, aby ho bodol. Artemis ho potom preniesla do hviezd ako súhvezdie Orión. V jednej verzii Orión zomrel po tom, čo Léto odstrčil škorpiónovi z cesty.
V inej verzii sa Orión pokúša o Opisa, jedného z Artemidiných stúpencov z Hyperborey, a Artemis ho zabije. V Aratovej verzii Orión chytí Artemidino rúcho a ona ho v sebaobrane zabije, podľa iných autorov ho Artemis zabije za to, že sa pokúsil znásilniť ju alebo jedného z jej sprievodcov.
V Homérovej Iliade bohyňa úsvitu Éós zvádza Orióna, čím rozhnevá bohov, ktorí neschvaľovali, aby si nesmrteľné bohyne brali za milencov smrteľných mužov, a tak ho Artemis zastrelila na ostrove Ortygia.
Kallisto
vľavo|náhľad|Diana a Kallisto, asi 1556 - 1559, [[Tiziano Vecelli|Tizián. Škótska národná galéria, Edinburgh]] Kallisto, dcéra arkadského kráľa Lykaóna, bola jednou z Artemidiných loveckých družiek a ako Artemidina spoločníčka zložila sľub čistoty.
Podľa Hésioda v jeho stratenej básni Astronomia sa Kallisto zjavil Zeus a zviedol ju, čo malo za následok, že otehotnela. Hoci sa jej na istý čas podarilo tehotenstvo utajiť, čoskoro sa to zistilo pri kúpaní. Rozzúrená Artemis premenila Kallistó na medveďa a v tejto podobe porodila syna Arka. Oboch potom chytili pastieri a dali ich Lykaónovi, a tak Kallisto prišla o svoje dieťa. O nejaký čas neskôr sa Kallisto "rozhodla, že sa jej hodí vstúpiť" do zakázanej Diovej svätyne, a tak ju prenasledovali Arkádijci, medzi nimi aj jej syna. Keď ju mali zabiť, Zeus ju zachránil tým, že ju umiestnil na nebi ako súhvezdie medveďa.
Hyginus vo svojom diele De Astronomica po prerozprávaní verzie od Hésioda uvádza niekoľko ďalších alternatívnych verzií. Prvá, ktorú pripisuje Amfisovi, hovorí, že Zeus zviedol Kallisto tak, že sa počas lovu prezliekol za Artemidu, a keď Artemida zistila, že Kallisto je tehotná, odpovedala, že je to vina bohyne, čo spôsobilo, že ju Artemida premenila na medveďa. Podľa tejto verzie sú Kallisto aj Arkas umiestnení na oblohe ako súhvezdia Ursa Major a Ursa Minor.
Hyginus potom uvádza ďalšiu verziu, v ktorej po tom, čo Zeus ležal s Kallisto, to bola Héra, ktorá ju premenila na medveďa. Artemis neskôr počas lovu medveďa zabije a "neskôr, keď bol rozpoznaný, bola [Kallisto] umiestnená medzi hviezdy. Hyginus uvádza aj ďalšiu verziu, v ktorej sa Héra pokúša pristihnúť Dia a Kallisto pri čine, čo spôsobí, že ju Zeus premení na medveďa. Héra, keď nájde medveďa, ukáže ho Artemide, ktorá ho loví; Zeus v panike umiestni Kallisto na oblohu ako súhvezdie.
V Bibliotheke sa uvádza verzia, v ktorej Zeus znásilnil Kallisto, "keď na seba vzal podobu, ako niektorí hovoria, Artemidy, alebo, ako hovoria iní, Apolóna". Potom ju sám premenil na medveďa, aby túto udalosť skryl pred Hérou. Artemis potom medveďa zastrelila, buď na presvedčenie Héry, alebo zo zlosti na Kallisto za to, že porušila sľub panenstva. Keď bola Kallisto mŕtva, Zeus z nej urobil súhvezdie, vzal dieťa, pomenoval ho Arkas a dal ho Maie, ktorá ho vychovala.
Pausanias vo svojom Opise Grécka uvádza inú verziu, podľa ktorej ju po tom, čo Zeus zviedol Kallisto, Héra premenila na medveďa, ktorého Artemis zabila, aby sa Hére zapáčila. Hermesa potom Zeus poslal, aby vzal Arka a sám Zeus umiestnil Kallisto na nebesia.
Vedľajšie mýty
náhľad|Artemis a Apolón zabraňujú znásilneniu Léto, červená figúra (asi 515 pred Kr.) Keď sa Diov obrovský syn Tityos pokúsil znásilniť Léto, zavolala na pomoc svoje deti a Artemis aj Apolón rýchlo zareagovali a zasypali Titya svojimi šípmi, čím ho zabili.
Chione bola princezná Pokis. Milovali ju dvaja bohovia, Hermes a Apolón, a chválila sa, že je krajšia ako Artemis, pretože sa do nej zamilovali dvaja bohovia naraz. Artemis sa rozzúrila a zabila Chione šípom alebo ju umlčala odstrelením jazyka.
Artemis zachránila nemluvňa Atalanté pred smrťou z odhalenia po tom, ako ju opustil jej otec. Poslala medvedicu, aby dojčila dieťa, ktoré potom vychovávali lovci. V niektorých príbehoch Artemis neskôr poslala medveďa, aby Atalantu zranil, pretože iní tvrdili, že Atalanta bola lepšia lovkyňa. Okrem iných dobrodružstiev sa Atalanta zúčastnila na love kalydónskych diviakov, ktorých Artemis poslala zničiť Kalydón, pretože kráľ Oineus na ňu zabudol pri obetovaní úrody.
Pri love Atalante patril prvý zásah a získala cenu v podobe kože diviaka. Zavesila ju do posvätného hája v Tegii ako dar Artemide. Meleagros bol hrdina Aetólie. Kráľ Oeneus mu nariadil, aby zhromaždil hrdinov z celého Grécka na lov kalydónskeho diviaka. Po Meleagerovej smrti Artemis premení jeho smútiace sestry, Meleagridky, na perličky, ktoré Artemis obľubovala.
V Nonnovej Dionýziake bola Artemidinou spoločníčkou Aura, dcéra Lelantosa a Periboie. Keď je jedného dňa s Artemidou na love, tvrdí, že zmyselné telo a prsia bohyne sú príliš ženské a zmyselné, a pochybuje o jej panenstve, pričom tvrdí, že jej vlastné štíhle telo a mužné prsia sú lepšie ako Artemidine a sú pravým symbolom jej vlastnej cudnosti. Artemis v hneve požiada Nemesis o pomoc, aby pomstila jej dôstojnosť. Nemesis súhlasí a povie Artemis, že Auriným trestom bude strata panenstva, keďže si dovolila spochybniť to Artemidino.
Nemesis potom zariadi, aby sa Eros postaral o to, aby sa do Aury zamiloval Dionýzus. Auru omámi a znásilní ju, keď leží v bezvedomí, po čom sa z nej stane šialená vrahyňa. Počas tehotenstva sa pokúsi zabiť alebo si rozrezať brucho, pretože Artemis sa jej kvôli tomu vysmieva. Keď porodila dvojčatá, jedného syna zjedla, zatiaľ čo druhého, Iakcha, Artemis zachránila.
Aloadi hodili oštepy, a tak sa omylom navzájom zabili. V inej verzii Apolón poslal medzi Aloadov jeleňa, čím spôsobil ich vzájomné neúmyselné zabitie. V ďalšej verzii začali kopať hory, aby sa dostali na Olymp a chytili Héru a Artemidu, ale bohovia ich zbadali a zaútočili na nich. Keď dvojičky ustúpili, bohovia sa dozvedeli, že Áresa zajali. Aloadi, ktorí si neboli istí, čo s Áresom urobiť, ho zavreli do hrnca. Artemis sa potom premení na jeleňa a spôsobí, že sa navzájom zabijú.
V niektorých verziách príbehu o Adonisovi Artemis poslala diviaka, aby ho zabil, ako trest za to, že sa chválil, že je lepší lovec ako ona. V iných verziách Artemis zabila Adonisa z pomsty. V neskorších mýtoch je Adonis obľúbencom Afrodity, ktorá bola zodpovedná za smrť Hippolita, ktorý bol Artemidiným lovcom. Artemis preto zabila Adonisa, aby pomstila Hippolytovu smrť. Podľa inej verzie Adonisa nezabila Artemis, ale Áres ako trest za to, že bol s Afroditou.