cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emisie skleníkových plynov
Emisie skleníkových plynov z ľudskej činnosti posilňujú skleníkový efekt. Fosílne palivá ako uhlie, ropa či zemný plyn sú najväčším zdrojom prispievajúcim ku globálnej zmene klímy, pretože predstavujú viac ako 75% globálnych emisií skleníkových plynov a takmer 90% všetkých emisií oxidu uhličitého.
Emisie skleníkových plynov pokrývajú Zem a zachytávajú slnečné teplo, a to vedie ku globálnemu otepľovaniu a zmene klímy. Svet sa v súčasnosti otepľuje rýchlejšie ako kedykoľvek v histórii. Vyššie teploty v priebehu času menia charakter počasia a narúšajú obvyklú rovnováhu v prírode. To predstavuje mnohé riziká pre človeka a všetky ostatné formy života na Zemi.
Európska únia (EÚ) uviedla, že v rokoch 1990 až 2020 sa jej podarilo znížiť emisie skleníkových plynov v rôznych odvetviach o viac ako 1,5 miliardy ton oxidu uhličitého. Podľa Eurostatu, ktorý údaje zverejnil, ide o pokles emisií o 32%. K najväčšiemu absolútnemu poklesu emisií (-657 mil. ton CO2) došlo v oblasti spaľovania palív v energetických odvetviach, ktoré vyrábajú najmä elektrickú energiu, teplo a odvodené palivá, ďalej vo výrobných odvetviach a stavebníctve (-322 mil. ton) a v domácnostiach, obchode, inštitúciách a ostatných odvetviach (-215 mil. ton). Z hľadiska relatívnej zmeny tieto tri odvetvia zaznamenali v roku 2020 pokles emisií o 46%, 44% a 29% v porovnaní s rokom 1990.
V roku 2019 Slovensko emitovalo 37 miliónov ton ekvivalentu CO2, čo predstavuje 0,07% z celosvetových emisií.
Emisie podľa typu skleníkového plynu
214x214pixelů|vpravo|náhľad|Rozdelenie emisií podľa typu skleníkového plynu Využívanie fosílnych palív je hlavným zdrojom CO2, ich spaľovaním sa dostáva do atmosféry, rovnako aj spaľovaním tuhého odpadu, stromov a iných biologických materiálov, a tiež v dôsledku niektorých chemických reakcií (napr. pri výrobe cementu). Oxid uhličitý sa z atmosféry odstraňuje absorpciou rastlín v rámci biologického cyklu uhlíka. Poľnohospodárske činnosti, nakladanie s odpadmi, využívanie energie a spaľovanie biomasy prispievajú k emisiám CH4. Hlavným zdrojom emisií N2O sú poľnohospodárske činnosti, napríklad používanie hnojív. Spaľovanie fosílnych palív tiež produkuje N2O. Priemyselné procesy, chladenie a používanie rôznych spotrebiteľských výrobkov prispievajú k emisiám F-plynov, ktoré zahŕňajú fluórované uhľovodíky (HFC), perfluórované uhľovodíky (PFC) a hexafluorid síry (SF6). Únik vodíka prispieva k nepriamemu globálnemu otepľovaniu. Keď sa vodík v atmosfére oxiduje, výsledkom je zvýšenie koncentrácie skleníkových plynov v troposfére aj stratosfére. Zatiaľ čo sivý vodík nepriamo prispieva ku globálnemu otepľovaniu, zelený vodík má opačný účinok. Zelený vodík vo forme vodíkových palivových článkov môže znížiť emisie skleníkových plynov z osobných a nákladných automobilov tým, že nahradí fosílne palivá, ako je benzín a nafta.
Čierny uhlík sa nepovažuje za skleníkový plyn, ale faktor ovplyvňujúci klímu. Vzniká pri neúplnom spaľovaní fosílnych palív, biopalív a biomasy. Čierny uhlík môže absorbovať slnečné svetlo a znižovať alebo, keď sa usadzuje na snehu a ľade. Nepriame zahrievanie môže byť spôsobené interakciou s mrakmi. Čierny uhlík zostáva v atmosfére len niekoľko dní až týždňov. Emisie možno zmierniť modernizáciou koksárenských pecí, inštaláciou filtrov pevných častíc na naftových motoroch, obmedzením bežného spaľovania a minimalizáciou otvoreného spaľovania biomasy.
Rozdelenie emisií podľa sektorov
Celosvetové emisie skleníkových plynov možno priradiť rôznym odvetviam hospodárstva. Poskytuje obraz o vplyve rôznych druhov hospodárskej činnosti k zmene klímy a pomáha pochopiť zmeny potrebné na zmiernenie zmeny klímy.
Emisie skleníkových plynov možno rozdeliť na tie, ktoré vznikajú pri spaľovaní palív na výrobu energie, a tie, ktoré vznikajú pri iných procesoch. Približne dve tretiny emisií skleníkových plynov vznikajú pri spaľovaní palív.
Výroba elektrickej energie
Najväčším producentom emisií sú uhoľné elektrárne, ktoré v roku 2018 vyprodukovali viac ako 20% celosvetových emisií skleníkových plynov. Pozoruhodné je, že len 5% svetových elektrární zodpovedá za takmer tri štvrtiny emisií uhlíka z výroby elektrickej energie na základe inventarizácie viac ako 29 000 elektrární na fosílne palivá v 221 krajinách. V správe IPCC z roku 2022 sa uvádza, že všeobecné poskytovanie moderných energetických služieb by zvýšilo emisie skleníkových plynov najviac o niekoľko percent. Toto mierne zvýšenie znamená, že dodatočný dopyt po energii, ktorý vyplýva z podpory dôstojnej životnej úrovne pre všetkých, by bol oveľa nižší ako súčasná priemerná spotreba energie.
Poľnohospodárstvo, lesníctvo a využívanie pôdy
Poľnohospodárstvo prispieva k zmene klímy prostredníctvom emisií skleníkových plynov a premenou nepoľnohospodárskej pôdy, ako sú lesy, na poľnohospodársku pôdu. Sektor poľnohospodárstva, lesníctva a využívania pôdy sa podieľa na globálnych emisiách skleníkových plynov 13% až 21%. Emisie NO a CH3 tvoria viac ako polovicu celkových emisií skleníkových plynov z poľnohospodárstva. Chov zvierat patrí medzi hlavné zdroje emisií skleníkových plynov.
Poľnohospodársky potravinový systém je zodpovedný za značné množstvo emisií skleníkových plynov. Okrem toho, že je významným využívateľom pôdy a spotrebiteľom fosílnych palív, poľnohospodárstvo priamo prispieva k emisiám skleníkových plynov prostredníctvom produkcie ryže a chovu hospodárskych zvierat.
Okrem toho sa CO2 v skutočnosti opätovne uvoľňuje do atmosféry dýchaním rastlín a pôdy v neskorších fázach rastu plodín, čo spôsobuje viac emisií skleníkových plynov. Množstvo skleníkových plynov vyprodukovaných pri výrobe a používaní dusíkatých hnojív sa odhaduje na približne 5% antropogénnych emisií skleníkových plynov. Najdôležitejším spôsobom, ako znížiť emisie z neho, je používať menej hnojív a zároveň zvýšiť účinnosť ich používania.
Odlesňovanie je takisto hlavným zdrojom emisií skleníkových plynov. Štúdia ukazuje, že ročné emisie uhlíka z odlesňovania tropických lesov sa za posledné dve desaťročia zdvojnásobili a naďalej sa zvyšujú. Zmena využívania pôdy, napr. výrub lesov na poľnohospodárske účely, môže ovplyvniť koncentráciu skleníkových plynov v atmosfére tým, že sa zmení množstvo C, ktoré sa uvoľňuje z atmosféry.
Doprava
Emisie skleníkových plynov z dopravy pochádzajú predovšetkým zo spaľovania fosílnych palív v osobných a nákladných vozidlách, lodiach, vlakoch a lietadlách. Viac ako 94% paliva používaného v doprave je na báze ropy, čo zahŕňa predovšetkým benzín a naftu.
Približne 3,5% celkových vplyvov človeka na klímu pochádza z odvetvia leteckej dopravy. Vplyv tohto sektora na klímu sa za posledných 20 rokov zdvojnásobil. Viac ako štvrtina celosvetových emisií CO2 z dopravy pochádza z cestnej nákladnej dopravy, preto mnohé krajiny ďalej obmedzujú emisie CO2 z nákladných vozidiel, aby pomohli obmedziť zmenu klímy.
Milota Havránková
Milota Havránková (* 7. august 1945 Košice ) je slovenská fotografka. Študovala odd. fotografie na Strednej škole umeleckého priemyslu v Bratislave a následne odbor kamery na Filmovej a televíznej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe u profesora Jána Šmoka.
Emisie skleníkových plynov
Výroba stavebných materiálov a stavebný priemysel
V roku 2018 predstavovala výroba stavebných materiálov a údržba budov 39% emisií oxidu uhličitého z energie a emisií súvisiacich s procesmi. Výroba skla, cementu a ocele predstavovala 11% emisií súvisiacich s energiou a procesmi. Celosvetový projektový a stavebný priemysel je zodpovedný za približne 39% emisií skleníkových plynov.
Milota Havránková
„''Pražské kultúrne prostredie a tvorivý kvas českého filmu bol v tom čase na svetovej úrovni, a to vďaka silným osobnostiam, ktoré zároveň učili na škole. Vytvárali slobodu v neslobode plnej eufórie. Prelínali sa tu dva prúdy vizuálnej kultúry. Bola to česká nová vlna a surreálny film, ktorý prišiel zo Západu. Vďaka akademickej pôde nám premietali všetky zakázané filmy. Uvoľnené prostredie ma začalo inšpirovať k experimentu inscenovaných prvkov vo fotografii a filme, začala som všetko intenzívne vnímať a nasávať.''“
Emisie skleníkových plynov
Zníženie emisií skleníkových plynov
Ak chceme zastaviť zmenu klímy, musíme zastaviť zvyšovanie množstva skleníkových plynov, ako je oxid uhličitý. Spaľovanie fosílnych palív a výrub lesov, ktoré prirodzene odvádzajú oxid uhličitý z ovzdušia, spôsobili za posledných 150 rokov nárast množstva skleníkových plynov. Možnosti zníženia:
Kyslinky (osada)
Kyslinky sú malá osada v Poľane, súčasť obce Hrochoť, v okrese Banská Bystrica. Južný okraj osady a územie ľavého brehu Hučavy patrí do chotára obce Očová v okrese Zvolen. Osadu Kyslinky dnes tvorí niekoľko typických lesníckych stavieb a sídli tu lesná správa.
Milota Havránková
Havránková skúša nové technológie a možnosti, presahuje do architektúry, maľby aj módneho dizajnu. Vyše tridsať rokov učí mladých ľudí, sformovala „slovenskú novú vlnu“ úspešných fotografov, ktorí dodnes zásadne ovplyvňujú českú fotografickú scénu. Svojim tvorivým prístupom významne ovplyvnila veľkú časť strednej a mladej generácie slovenskej umeleckej scény.
Kyslinky (osada)
Polohopis
Osada sa nachádza v hornej časti dlhej Hrochoťskej doliny, v nadmorskej výške cca Leží v centre geomorfologickej časti Kyslinky, ktorá je súčasťou Vysokej Poľany a zaberá územie rozsiahlej kaldery vyhasnutej sopky. Pôvodne lesnícka osada má dnes skôr rekreačný charakter a prístupná je asfaltovou cestou z obce Hrochoť a Očová.
Turizmus
Územie patrí do Chránenej krajinnej oblasti Poľana. Z osady vedie Náučný chodník Poľana – Kyslinky, ktorý má a  dlhý okruh. V minulosti tu končila dlhá úzkorozchodná železnica Vígľaš – Kyslinky, ktorá do roku 1975 slúžila na zvoz dreva.
Löwenstein (mesto)
Löwenstein je mesto v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko v Nemecku.
55. samostatná delostrelecká brigáda
55. samostatná delostrelecká brigáda Záporožská Sič (ukrajinsky: 55-та окрема артилерійська бригада «Запорізька Січ») je delostrelecká brigáda Ukrajinských ozbrojených síl so základňou v Záporoží. Je najstaršia delostrelecká brigáda v histórií Ukrajiny. Od marca 2018 je veliteľom tejto brigády plukovník Roman Kačur.
náhľad|vľavo|200px|Veľiteľ brigády plukovník Roman Kačur
História
Jedná sa o najstaršiu delostreleckú jednotku ukrajinských ozbrojených síl, ktorá prisahala vernosť ukrajinskému národu v januári 1992 (v tej dobe ešte ako divízia). Od októbra 2005 po niekoľkých reformách táto jednotka nesie názov 55. samostatná delostrelecká brigáda.
V auguste 2018 prezident Ukrajiny Petro Porošenko udelil 55. samostatnej delostreleckej brigáde čestný názov "Záporožská Sič". Od tohto momentu je jej celý názov 55. samostatná delostrelecká brigáda "Záporožská Sič"
Vybavenie
Medzi najmodernejšie vybavenie 55. brigády patri 18 samohybných húfnic CAESAR, ktoré boli dodané Francúzskom v dvoch balíkoch pomoci pre Ukrajinu. Medzi ďalšie vybavenie patria 152mm húfnice 2A65 Msta-B.
Lowenstein
Lowenstein môže byť:
Kobra červenkastá
náhľad|Kobra červenkastá Kobra červenkastá alebo (?)okuliarnik červenkastý (lat. Naja pallida) je druh pľujúcej kobry z čeľade koralovcovitých vyskytujúci sa pôvodne v Afrike. Tento plaz dorastá do veľkosti do 150 cm.
Tento druh bol predtým považovaný za poddruh kobry mozambickej (Naja mossambica), nazývaný Naja mossambica pallida, teraz je však zaradený ako samostatný druh. Ide o jeden zo siedmich druhov pľujúcich kobier v Afrike. Tieto kobry svoj jed nepľujú, ale vystrekujú do vzdialenosti až 4 m, pričom mieria svojim obetiam do očí, čím im spôsobujú intenzívnu bolesť, dočasné oslepnutie, či dokonca trvalú slepotu.
Opis
Ma dlhé, pretiahnuté telo, krátku hlavu a malý chvostík. Na hlave sú umiestnené čierné oči, malé čuchové jamky a malé ústa. V ústach je jazyk a skryté malé, ostré, jedové zuby, v ktorých je uložený silne toxický jed. Jed sa do zubov dostáva pumpovaním z jedových žliaz. Pri obrane vytvára na krku tzv. kápucňu.
Kobra červenkastá má na chrbte tmavé sfarbenie, zatiaľ čo na bruchu svetlejšie sfarbenie - žlté. Má aj svoju kamufláž, maskovanie na oklamanie nepriateľa a koristi.
Jed
Jed kobry červenkastej je ako u väčšiny kobier zmesou synaptických neurotoxínov, ktoré pôsobia na nervy a ovplyvňujú svaly. Hoci obvykle nebýva príčinou smrti človeka, je okamžité lekárske ošetrenie nevyhnutné.
Výskyt
Kobra červenkastá sa vyskytuje na území Egypta, Sudánu, Eritrei, Etiópie, Somálska, Kene, Tanzánie, Čadu a Nigeru. Dáva prednosť suchým savanám a polopúštnym oblastiam. Často sa vyskytuje v oblastiach púštnych oáz, kde loví.
Potrava
Živí sa väčšinou menšími živočíchmi, ako sú jašterice, menší hadi, vtáky či malé cicavce, nepohrdne však ani vajcami.
Rozmnožovanie
Kobra červenkastá je vajcorodá, samička kladie medzi 5 – 15 vajíčkami.
Combat Vehicle 90
Combat Vehicle 90 alebo CV 90 je švédske bojové vozidlo pechoty, ktoré bolo vyvinuté na konci 80. rokov 20. storočia. Vo švédskej armáde nesie toto vozidlo označenie Stridsfordon 90.
Vznik a vývoj
Ozbrojené sily Švédska sa tradične spoliehajú na výrobky domácich podnikov (napr. tank Stridsvagn 103), a tak keď roku 1983 generalita formulovala požiadavky na nové bojové vozidlo pechoty, obrátila sa opäť na tuzemský priemysel. Vývoja stroja, ktorý dostal označenie CV90 (anglicky Combat Vehicle 90, švédsky Stridsfordon 90), sa ujali firmy Bofors a Hagglunds. Spoločnosť Bofors bola zodpovedná za vývoj veže, výzbroje a konečnej montáže, zatiaľ čo Hagglunds poskytla podvozok a pancierový trup. O dva roky neskôr odborníci dokončili návrh konštrukcie a v roku 1986 bola zadaná objednávka na stavbu prototypov Strf 9040 a Strf 9025. Prototypy prešli v rokoch 1988 až 1991 rozsiahlym testovaním. Prvá objednávka zo strany švédskej armády na sériové CV9040 prišla v roku 1991 a dodávky vozidiel sa začali v roku 1993. Do švédskej armády bolo vozidlo zavedené v roku 1993 a následne si ho objednali aj ďalšie európske krajiny.
Vývoj CV90 sa však v 90. rokoch nezastavil a v nasledujúcich desaťročiach vzniklo viacero vylepšených variantov. Doteraz bolo vyrobených viac ako 1280 vozidiel.
Konštrukcia
Vozidlá boli navrhnuté pre podmienky subpolárneho podnebia, a preto sa vyznačujú výnimočne dobrou mobilitou v snehu a v podmočenom teréne. Tú zaisťuje jednak sedem veľkých pojazdových kolies doplnených o hnacie koleso vpredu a napínacie vzadu, ako aj výkonná pohonná jednotka. Srdcom obrnenca sa stal systém pozostávajúci z dieselového motora Scania DSI 14 V8 a prevodovky X300 od spoločnosti CAT. Ide o komerčný motor používaný v nákladných vozidlách, čo zjednodušuje a zlacňuje logistiku, údržbu aj opravy. K dispozícii sú varianty s výkonom 364–536 kW. Scania dokáže obrnenec rozhýbať až na rýchlosť 70 km/h (pri jazde po ceste).
Zatiaľ čo pôvodné varianty CV90 sa mohli pochváliť dojazdom na ceste 320 km, súčasné verzie zvládnu viac ako dvakrát toľko. Hĺbka brodenia je až 1,5 m, stroj zvládne kolmú prekážku vysokú až 1,1 m a priekopu so šírkou 2,6 m. Náklon pri stúpaní môže dosiahnuť úctyhodných 60 %.
Švédska verzia týchto vozidiel disponuje vežou vyzbrojenou rýchlopalným kanónom Bofors kalibru 40 mm. Ide o upravené protilietadlové delo, vyvinuté na začiatku 50. rokov. Táto zbraň sa ukázala konštrukčne ako veľmi úspešná. Dokonca aj v súčasnosti môže ľahko preraziť takmer všetky obrnené transportéry a bojové vozidlá pechoty. Predstavuje tiež hrozbu pre staršie tanky ako T-55 a T-62. Tento kanón má v zásobníku 24 nábojov a jeho manuálne prebitie trvá 20 sekúnd.
Doplnkovú výzbroj predstavuje koaxiálny guľomet kalibru 7,62 mm a šestica 76mm granátometov (sú rozdelené do dvoch trojíc). Primárne sa z nich odpaľujú zadymovacie granáty, ale možno u nich použiť aj ostrú muníciu. Exportné verzie vozidla nesú veže Hägglunds osadené spravidla delom Bushmaster kalibru 30 alebo 35 mm.
Jadro pozorovacích a zameriavacích prístrojov tvorí systém UTAAS (Universal Tank and Anti-Aircraft Sight) od spoločnosti Saab, ktorý zahŕňa zariadenia na denné aj nočné videnie. V Nórsku vyrábaná verzia potom nesie diaľkovo ovládanú bezosádkovú vežičku Protector Remote Weapon Station od firmy Kongsberg Defence Systems so schopnosťou presného zamerania cieľa za akýchkoľvek poveternostných podmienok.
Základné pancierovanie chráni posádku pred muníciou do kalibru 14,5 mm, najnovšie varianty stroja navyše odolajú zásahu podkaliberných projektilov APDS (Armour Piercing Discarding Sabot) kalibru 30 mm. Obrnence používané Nórskom môžu niesť prídavný keramický pancier systému MEXAS, ktorý zvyšuje schopnosť prežitia napríklad pri zásahu improvizovanými výbušnými zariadeniami. Všetky verzie CV90 disponujú špeciálnou kevlarovou vložkou chrániacou posádku pred črepinami granátov. Na prianie zákazníka je možné doplniť klietkový pancier proti tandemovým nábojom RPG.
náhľad|Švédsky CV9040
Odolnosť CV90 zodpovedá úrovni 5 podľa normy STANAG 4569 proti balistickým hrozbám a 4a/b proti mínam. Najnovšie verzie CV90 odolajú mínovým výbuchom ekvivalentným 10 kg TNT. Perličku predstavuje súprava DAS (Defensive Aid Suite), ktorá klasifikuje ciele, vydáva varovanie aj pokyny pre vodičov a aktivuje protiopatrenia znižujúce riziko zásahu. Systém DAS je možné ďalej rozširovať o obranné zariadenia typu soft-kill (rušičky) aj hard-kill (napríklad vystrelenie časti prídavného panciera v ústrety strele). Vozidlo je vybavené systémom ochrany pred rádioaktívnymi, chemickými i biologickými zbraňami.
Vďaka tvaru trupu aj ďalším opatreniam generuje obrnenec minimálnu infračervenú a radarovú stopu. Roku 2011 výrobca predstavil unikátnu technológiu Adaptiv – poťah zo šesťhranných modulov, ktoré dokážu rýchlo meniť teplotu a umožňujú vozidlu takmer splynúť s okolím. Všetko funguje aj za pohybu, pretože palubné kamery snímajú prostredie a premietajú jeho infračervený obraz na vozidlo. Posilňovanie ochrany prinieslo nárast váhy, kedy bojová hmotnosť oproti 23 t pri počiatočných verziách vzrástla pri CV9035 Mk III až na 35 t. Vďaka použitiu výkonnejších verzií motora sa však takmer nezmenil pomer hmotnosti a výkonu, navyše konštrukcia umožňuje navýšenie až na 40 t.
Varianty
náhľad|Fínsky CV9030FIN
náhľad|Holandský CV9035NL
náhľad|CV 90Mk IV na leteckom festivale SIAF2022
Hrochoťská dolina
Hrochoťská dolina lemuje riečku Hučava vo východnej časti okresov Banská Bystrica (obec Hrochoť) a Zvolen (obec Očová). Jej stredná a horná časť sa nachádza v v pohorí Poľana.
Polohopis
Južná časť doliny patrí do Slatinskej kotliny, v strednej časti leží okrajovo Zvolenská pahorkatina (oba podcelky Zvolenskej kotliny), nasleduje Detvianske predhorie a horná časť Hrochoťskej doliny vedie časťou Kyslinky, patriacej do Vysokej Poľany. V hornej časti leží v strede rozsiahlej kaldery vyhasnutej sopky osada Kyslinky. Pôvodne lesnícka osada má dnes skôr rekreačný charakter, tvorí niekoľko typických lesníckych stavieb a sídli tu lesná správa.
Turizmus
Územie patrí do Chránenej krajinnej oblasti Poľana, v strednej časti sa nachádza prírodná pamiatka Bátovský balvan. Z osady Kyslinky vedie Náučný chodník Poľana – Kyslinky, ktorý má a  dlhý okruh. V minulosti viedla údolím dlhá úzkorozchodná železnica Vígľaš – Kyslinky, ktorá do roku 1975 slúžila na zvoz dreva.
Prístup
Údolím vedie cesta z Očovej až do osady Kyslinky, na ktorú sa v lokalite Dolina pripája cesta z Hrochote. Z Očovej v trase cesty vedie modro značená, cestu z Hrochote zasa  žlto značená trasa.
Zárubský potok
Prameň
Pramení v na severnom svahu poľa Záruby s  juhovýchodne od okraja intravilánu obce Davidov v poľnohospodárskom extraviláne. Patrí do obce Davidov okresu Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji a nachádza sa v geomorfologickom celku Slanské vrchy a v geomorfologickom podcelku Makovica.
Opis toku
Od prameňa tečie severným smerom, preteká extravilánom obce Davidov, lemovaný pásom príbrežnej vegetácie, v  priteká na okraj intravilánu obce, radikálne mení smer na východ, v   priberá bezmenný pravostranný prítok, v   priberá ďalší bezmenný pravostranný prítok z poľa Záhumienky s poľnohospodárskou farmou a  ústi do vodného toku Oľšava ako jej pravostranný prítok. Vodný tok Oľšava je ďalej prítokom Hornádu.
Vodný tok Zárubský potok má dva bezmenné nevýznamné prítoky.
Pôvod názvu
Vodný tok Zárubský potok na území obce Davidov má pôvod v názve poľa Záruby s charakteristickým stredovekým významom zatarasenie cesty, zátarasa (zvyčajne zoťatými kmeňmi stromov), zarúbaná cesta. Z toponyma Záruby, rozšírením o formant -ský a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena Zárubský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Čremcha obyčajná
Čremcha obyčajná (Prunus padus), ľudovo tŕpka, je opadavý strom (alebo zriedka ker) z čeľade ružovité (Rosaceae).
Je to pôvodný druh severnej Európy a v stredných zemepisných šírkach Ázie až po Japonsko.
Rastie do 10 až 12 m. Má vajcovité až podlhovasté striedavé listy s jemným ozubením na okraji. Vytvára veľké strapce obojpohlavných bielych kvetov dlhé až 15 cm. Rastie vo vlhkejších a humóznejších pôdach. Plodom sú malé čierne kôstkovice. Plody sú jedlé. Rastlina obsahuje kyanovodík (väčšinou v malom množstve), a preto sú jej plody a listy horké. Plody sa preto neodporúčajú jesť vo veľkých množstvách.
V Európe sú pôvodné dva poddruhy :
Mäkké drevo sa využíva v stolárstve. Vnútornou kôrou sa farbil textil.
Glykozidy prulaurazín a amygdalín, ktoré môžu byť pre niektoré cicavce jedovaté, sú prítomné v niektorých častiach rastliny, vrátane listov, stoniek a plodov.
Ketupa rybárka
Ketupa rybárka  je pomerne veľký druh rybožravej sovy z čeľade sovovité (Strigidae) z Ázie. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov ketupa rybárka patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je považovaný za klesajúci z dôvodu deštrukcie biotopov. Celkovo je to zriedkavý druh sovy v nížinných oblastiach. V podhorských a horských lesoch je ešte zriedkavejšia. Pomerne bežne sa vyskytuje pri potokoch pretekajúcich cez skalnaté lesné úseky v Indii v pohoriach Nilgiri (Modré vrchy) a Palani do  Na ostrove Cejlón (Srí Lanka) je to najbežnejší druh sovy.
Opis
Ketupa rybárka je veľký druh sovy, meria 48, krídla merajú 355 , chvost 175. Hmotnosť sa podarilo zistiť len u jedného samca 1105 g a u jednej samici 1308 g.
Samička je väčšia ako samček. Poznávacím znakom sú široké ušká z pierok na hlave smerujúce do strán, zlatožlté oči a nejasne ohraničený tvárový disk s čiernymi čiarkami. Chrbtová strana je červenohnedá s tmavohnedými hrubšími škvrnami. Spodná časť je svetlo žltohnedá s jemným priečnym vlnkovaním a s výraznými zvislými čiarkami. Prsty nie sú operené.
Podobný druh je ketupa riečna, tá je však menšia, nemá tmavé čiarky na tvárovom disku a nemá jemné priečne vlnky na pierkach spodnej časti tela a ketupa hrdzavá, ktorá má svetlú tvárovú časť, nemá priečne vlnky na pierkach spodnej časti tela a pierka na chrbtovej strane vytvárajú svetlý pás.
Hlas
Volanie samca ketupy rybárky je hlboké a trojslabičné, znie asi ako tu-hú-hu s vrcholom 0.2 kHz a s najčastejšou dĺžkou trvania jedného frázy je 1.52 sekundy. Tento hlas vydáva v niekoľkosekundových intervaloch. Samica odpovedá oo alebo podobným hlasom ako samec. Bol tiež zaznamenaný veľmi hlboký dutý hlas búm-búm alebom búm-o-búm.
Biotop
Obýva lesy od nížin do v blízkosti vody. Žije aj v starých mangroníkových lesoch, na plantážach, popri cestých, v líniovej príbrežnej vegetácii potokov a vodných nádrží, tiež pri ľudských sídlach. Obsadzuje aj strmé svahy pri vodných tokoch a v zarastených roklinách. V západnej časti svojho areálu rozšírenia žije v suchších biotopoch s prístupom k vode.
Spôsob života
Ketupa rybárka sa cez deň ukrýva v korune veľkých stromov. Aktívna je čiastočne aj cez deň, svoj úkryt opúšťa už pred západom slnka a počas tmavších zamračených dní loví aj cez deň. S obľubou sa kúpe v plytkej vode a čistí mokré perie.
Hniezdenie
Hniezdna doba ketupy rybárky začína v severnej Indii v novembri až marci (hlavne v januári a februári) a na Indickom polostrove v decembri až marci. Na ostrove Cejlón (Srí Lanka) v apríli. Hniezdia v blízkosti vody v opustených stromových hniezdach väčších druhov vtákov, niekedy aj orlov (orlorodé), vo vidliciach veľkých stromov, na skalných rímsach a puklinách i v ruinách starých budov. Obsadené hniezdo prezrádza prítomnosť vývržkov a zvyškov potravy v okolí. Znášajú jedno až dve biele vajíčka okrúhleho tvaru. Priemerné rozmery 10tich vajíčok sú: 58.4x. Inkubačná doba trvá 38 dní a mláďatá sú letuschopné za 7 týždňov.
Potrava
Ketupa rybárka loví hlavne ryby, žaby a kraby, okrem toho aj hlodavce, vtáky, plazy a veľké druhy chrobákov. Z plazov bol dokumentovaný ulovený dlhý varan a existuje pozrovanie, že sa kŕmil na zdochline krokodíla. Na svoju korisť striehne buď z pahýla, skaly pri potoku, alebo lieta nízko nad vodou. Loví korisť, ktorá je blízko pri hladine.
Taxonómia a poddruhy
Ketupu rybárku ako prvý taxonomicky zaradil Gmelin v roku 1788. Prvý nález bol z ostrova Cejlón a pomenoval ju Strix zeylonensis. Na základe porovnania DNA bolo zistené, že rod Ketupa je bližšie príbuzný s rodom Bubo a mal by byť jeho podrodom.
Rozlišujú sa štyri poddruhy:
Barsac (Gironde)
Barsac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2018
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2018 sa uskutočnil počas konania XXIII. ZOH v dňoch 9. – 25. februára 2018. Miestom konania mužského aj ženského turnaja boli Kangnung a Kwandong v meste Kangnung.
Amiibo
náhľad|Logo Amiibo (štylizované ako amiibo) je séria zberateľských figúrok a kariet vyrábaná japonskou firmou Nintendo. Predávať sa začali v novembri roku 2014. Všetky figúrky i karty v sebe majú zabudovaný NFC čip, vďaka čomu môžu byť naskenované konzolami Nintendo 3DS, Wii U a Nintendo Switch, a tak odomykať exkluzívny obsah v hrách.
Huginn a Muninn
náhľad|Dva havrany Huginn a Muninn na Odinových pleciach Huginn (staroseverčina „myšlienka“) a Muninn (staroseverčina „pamäť“ / „myseľ“) sú v severskej mytológií dva havrany, ktoré lietajú po svete Midgard a nosia bohovi Odinovi informácie.
Sú spomenutí v Poetickej Edde, v Prozaickej Edde a v Heimskringle, v diele ktoré zozbieral Óláfr Þórðarson - Tretí Gramatický Spis a v básniach skaldov. Ich mená sú občas moderne zanglikanizované ako Hugin a Munin.
Amiibo
História
Nintendo prvýkrát odhalilo koncept digitálne interaktívnych figúrok v máji 2014, vtedy ešte pod názvom Nintendo Figurine Platform. V júni 2014 bola na americkej výstave E3 odhalená prvá séria figúrok (na motívy videohernej série Super Smash Bros.) pod novým názvom amiibo.
Potom, ako boli prvé figúrky uvedené na trh, dopyt po nich ďaleko presahoval ponuku. To viedlo k často kritizovanému nedostatku figúrok v obchodoch, za čo sa vtedajší riaditeľ Satoru Iwata ospravedlnil a sľúbil zvýšenie produkcie.
Hardvérová podpora
Konzoly Wii U a Nintendo Switch vo svojich ovládačoch obsahujú NFC čítačku, akékoľvek Amiibo stačí jednoducho priložiť k nim, čo aktivuje špeciálne funkcionality v podporovaných hrách.
Amiibo sú podporované aj prenosnými konzolami Nintenda: konzoly radu New Nintendo 3DS v sebe majú zabudovanú čítačku, avšak predchádzajúce modely (pôvodné Nintendo 3DS a Nintendo 2DS) vyžadujú pripojenie periférneho adaptéra, ktorý sa predáva samostatne.
Metroid
Metroid je séria akčných sci-fi videohier japonskej spoločnosti Nintendo. Hry boli spočiatku vyvíjané internými štúdiami Nintenda, ale neskôr niektoré diely vyvíjali aj externé štúdiá, ako napríklad Retro Studios a MercurySteam. Na každú konzolu od Nintenda, s výnimkou Nintendo 64, vyšla aspoň jedna hra v sérii.
Dej hier sleduje lovkyňu odmien Samus Aran, ktorá sa na rôznorodých planétach zúčastňuje nebezpečných misií proti vesmírnym pirátom a parazitickým Metroidom, podľa ktorých je pomenovaná celá séria.
Hry sú známe svojím nelineárnym dizajnom úrovní s dôrazom na preskúmavanie labyrintov a atmosférou izolácie. Hlavnou inšpiráciou pre tieto hry bol filmový horor Votrelec, s ktorým majú mnoho podobností.
Iné médiá
Postava Samus Aran sa rôznymi spôsobmi objavila aj v iných hrách od Nintenda, najznámejšie v sérii Super Smash Bros. Okrem toho boli na motívy Metroid série vyrobené aj manga komiksy a Amiibo figúrky.
John Cooper
John Cooper môže byť:
Tommy Lee
thumb|Tommy Lee, Mötley Crüe Thomas Lee Bass (* 3. október 1962), známy ako Tommy Lee, je americký hudobník a zakladajúci člen glammetalovej kapely Mötley Crüe. Okrem toho, že je bubeníkom v tejto kapele, Lee založil rapmetalovú skupinu Methods of Mayhem, taktiež vydal aj sólové albumy. Známy je aj ako exmanžel herečiek Heather Locklear a Pamela Anderson.
Osobný život
Prvýkrát bol ženatý s Elaine Bergene v roku 1984, rozviedli sa po jednom mesiaci. V roku 1986, si vzal herečku Heather Locklear. Pár sa rozviedol v roku 1993. Následne po jeho rozvode, žil s modelkou a herečkou Bobbie Brown. Tommy si v roku 1995 vzal slávnu kanadskú modelku a herečku Pamelu Anderson, s ktorou má dve deti. Jedna z ich súkromných nahrávok bol odcudzená v roku 1997 a zverejnená na internete. Neskôr, Lee strávil štyri mesiace vo väzení kvôli napadnutiu Pamely. V roku 2004, Tommy Lee napísal svoj životopis s názvom Tommyland.
Bassanne
Bassanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Železničná trať Trebišov – Vranov nad Topľou
Železničná trať Trebišov – Vranov nad Topľou (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 192) je jednokoľajná železničná trať na Slovensku, ktorá spája Trebišov a Vranov nad Topľou.
História
Trebišovom prechádzala dôležitá trať Michaľany – Łupków a na prelome 19. a 20. storočia sa rozhodlo o vybudovaní spojnice do Vranova nad Topľou. Tá výrazne skracuje cestu do Vranova i do Prešova a zároveň prepojila významné železnice.
Trať je z Trebišova vedená k Sečovciam a Sačurovu, odkiaľ pokračuje do Vranova nad Topľou. Koncesia obsahovala i prednostné právo na dobudovanie trate do Kapušian, kadiaľ viedla už existujúca železnica do Bardejova, no to nebolo uplatnené.
Železničná trať je vedená nenáročným terénom s minimálnym prevýšením a s výnimkou úseku pri Sečovciach vedie v blízkosti cesty I/79. Sprevádzkovaná bola 24. decembra 1903, no pri redukcii spojov k 2. februáru 2003 sa skončila osobná doprava na celom úseku, napriek veľkým protestom miestneho obyvateľstva. Osobná doprava sa na tejto trati neobnovila ani dňa 15. júna 2003.
SOR TNB 18
SOR TNB 18 je český nízkopodlažný kĺbový trolejbus vyrobený v roku 2009 v jednom prototype spoločnosťou SOR Libchavy.
Konštrukcia
Dvojčlánkový trolejbus TNB 18 vychádza po mechanickej stránke z autobusu SOR NB 18, respektíve jeho verzie poháňanej CNG so zosilnenou konštrukciou strechy, ktorá je označená ako NBG 18. Behom výroby prototypu trolejbusu bol autobus NBG 18 spracovaný iba konštrukčne, k jeho produkcii došlo až v nasledujúcich rokoch. Voz má oceľový zváraný skelet, na ktorý sú nalepené plastové profily. V pravej bočnici sa nachádzajú štyri dvojkrídlové skladacie dvere skladacie dvojkrídlové dvere. U tretích dverí je nainštalovaná nástupná plošina pre cestujúcich na invalidnom vozíku. Celý trolejbus je nízkopodlažný s podlahou vo výške 360 mm, vo vstupoch je táto hodnota znížená na 320 mm. V salóne pre cestujúcich sa nachádza 46 sedačiek, ktoré sú umiestnené na vyvýšených podestách. Ďalších päť sklopných sedačiek je dostupných v priestore pre vozíky či kočíky. Trolejbus je trojnápravový, predná náprava SOR má nezávislé zavesenie kolies, stredná náprava je značky VOITH, tuhá zadná náprava VOITH je hnacia.
001
001 je názov debutového štúdiový albumu, ktorý nahrala slovenská rocková skupina Desmod. Album vydalo vroku 2000 hudobné vydavateľstvo BMG Ariola.
SOR TNB 18
Konštrukcia
Trolejbus TNB 18 je vybavený elektrickou výzbrojou TV Europulse firmy Cegelec. Asynchrónny trakčný motor od firmy Pragoimex má výkon 250 kW a je uložený vo truhle za zadnou nápravou, kde sa nachádzajú aj ďalšie komponenty elektrickej výzbroje (statický menič, stýkače, poistky). Oproti dvanásťmetrovej verzii SOR TNB 12 je odlišné umiestnenie ďalších častí výzbroje na streche vozu, kde sa nachádza v kontajneri elektrickej výzbroje trakčný menič, ktorého veľkosť sa zväčšila. Kvôli tomu musel byť brzdový odporník uložený samostatne.
Prototyp
Karoséria prototypu bola vyrobená v závode SORU v Libchavoch, do Ostravy bola pretiahnutá 16. septembra 2009. Tu prebehla v trolejbusovej vozovne miestneho dopravného podniku kompletizácia vozu, ktorý bol v majetku výrobcov a nebol určený pre konkrétneho zákazníka. Po dokončení a absolvovaní rôznych testov sa začali 10. februára 2010 skúšobné jazdy bez cestujúcich po ostravskej trolejbusovej sieti. Dopravný podnik Ostrava (DPO) mu priradil skúšobné evidenčné číslo 9998. Na konci mája 2010 bol voz spoločne s ďalším skúšaným trolejbusom SOR TNB 12 ponúknutý DPO k odkúpeniu za celkovú sumu 9,920 miliónov korún, čo dopravca akceptoval a na konci júna toho istého roku podpísal s výrobcom zmluvu. Kĺbový trolejbus TNB 18 naďalej absolvoval skúšobné jazdy, od 20. augusta 2010 aj s cestujúcimi. Ako typ bol dráhovým úradom schválený 22. decembra 2010. Potom bol už odoslaný do bežnej osobnej prevádzky, aj keď naďalej sa skúšobným číslom 9998. Od 3. februára 2011 je označený definitívnym číslom 3951.
Žiadny ďalší trolejbus TNB 18 s výzbrojou TV Europulse už nebol vyrobený, od roku 2011 však SOR Libchavy spolupracuje so Škodou Electric na výrobe trolejbusu Škoda 31Tr SOR, ktorý využíva karosériu vozu TNB 18, do ktorej je zabudovaná výzbroj Škoda.
Fyziatria
Fyziatria (gr.) je odbor medicíny zaoberajúci sa liečebnými účinkami niektorých fyzikálnych javov (napr. tepla, žiarenia, elektriny) na chorý organizmus. Fyziatria sa zaoberá vplyvom a liečebným využitím fyzikálnych podnetov na ľudský organizmus. Napr. priame využitie elektriny vo forme elektroliečby alebo jej modifikácii vo forme energie tepelnej, svetelnej či mechanickej. Využíva aj vodu a jej fyzikálne vlastnosti, ako sú jej teplota a hydrostatický tlak.
Fyziater, fyziatrička
Fyziater je lekár (lekárka), zaoberajúci sa fyziatriou, liečiaci prírodnými a fyzikálnymi prostriedkami s atestáciou (špecializáciou) z odboru - Fyziatria, balneológia a liečebná rehabilitácia (FBLR).
Okrem absolvovania lekárskej fakulty (MUDr.), musí mať aj ďalšie teoretické medicínske vedomosti z vnútorného lekárstva, chirurgie a traumatológie, neurológie, ortopédie, pediatrie a primerané vedomosti z iných súvisiacich odborov. Lekár - fyziater s atestáciou z odboru FBLR sa uplatní v rehabilitačnej ambulancii, v kúpeľnom zariadení, špecializovanom ústave alebo na inom rehabilitačnom pracovisku.
Fyzioterapeut na rozdiel od fyziatra, nie je lekár. Je to ale vysokoškolsky vzdelaný zdravotnícky pracovník (Bc. alebo Mgr.).
Bassens (Gironde)
Bassens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gironde, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Daniel Nekonečný
Daniel Nekonečný alebo Dan Nekonečný (vlastným menom Daniel Konečný; * 29. jún 1966, Boskovice† 23. marec 2019, Řeporyje) bol český spevák, tanečník a šoumen, herec a módny fanatik do ohňa, trblietok a žltej farby. Bol líder skupiny Šum svistu a ako herec si zahral v komédii Eliška má ráda divočinu po boku Bolka Polívku a Zuzany Stivínovej.
Hloží
Hloží je prírodná rezervácia ev. č. 1740 severne od obce Velká nad Veličkou v okrese Hodonín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Na území sa vyskytuje rad vzácnych druhov bezstavovcov ako napríklad modráčik čiernoškvrnný (Maculinea arion), bystruška menivá (Carabus scheidleri), bystruška zlatomedená (Carabus ulrichii), májka obyčajná (Meloe proscarabaeus), rad druhov mravcov (Formica spp.) a blanokrídleho hmyzu (Bombus spp.).
Rovnako je tu rad vzácnych druhov rastlín ako napríklad bohatá populácia hmyzovníka Holubyho (Ophrys fuciflora subsp. holubyana), vstavač počerný (Orchis ustulata) alebo vemenník zelenkastý (Platanthera chlorantha).
Vasilij Ivanovič Surikov
Vasilij Ivanovič Surikov (* 12. január 1848, Krasnojarsk – † 6. marec 1916, Moskva) bol ruský maliar, majster rozsiahlych historických diel, predstaviteľ ruského umeleckého združenia – peredvižnici.
Rodina
Vasilij Ivanovič Surikov sa narodil 12. (24.) januára roku 1848 v kozáckej rodine v Krasnojarsku. Bol pokrstený 13. januára v Chráme všetkých svätých v Krasnojarsku. Jeho starý otec bol Vasilij Ivanovič Surikov (umrel v roku 1848), bratranec jeho starého otca – Alexander Stepanovič Surikov bol atamanom Jenisejského kozáckeho pluku. Legenda hovorí o jeho ohromnej sile, keď počas búrky sám zachránil odtrhnutú kozácku plť z vôd rozbúrenej rieky Jenisej. Je po ňom pomenovaný Atamanský ostrov na Jeniseji. Starý otec z matkinej strany – Vasilij Ivanovič Torgošin slúžil ako stotník v Turuchansku.
Otec – Ivan Vasiljevič Surikov bol gubernským registrátorom. Matka – Praskovja Fedorovna Torgošinova – narodila sa 14. októbra 1818 v kozáckej stanici Torgošino pod Krasnojarskom (v súčasnosti Torgašino). V roku 1854 bol jeho otec prevelený na službu do obce Suchoj Buzim.
Jeho pravnukmi sú: slávny režisér a herec Nikita Michalkov, scenárista a režisér Andrej Končalovskij.
V Krasnojarsku
Vo veku osem rokov prišiel Surikov do Krasnojarsku a absolvoval dve triedy cirkevnej školy. V roku 1858 začal štúdium na Krasnojarskom učilišti. Jeho rodičia zostali žiť v Suchom Buzime. V roku 1859 tu zomrel na tuberkulózu jeho otec Ivan Vasilijevič, matka sa spolu s deťmi vrátila do Krasnojarsku. Kvôli nedostatku peňazí museli prenajať horné poschodie domu.
Vasilij Ivanovič začal maľovať už v ranom detstve. Jeho prvým učiteľom maľby sa stal Nikolaj Vasiľjevič Grebnev. Dielo, ktoré je považované za jeho prvé, je akvarel Plte na Jeniseji z roku 1862 (vystavené v dome-múzeu V. I. Surikova v Krasnojarsku).
Po ukončení štúdia na učilišti bol Surikov prijatý za zapisovača na gubernskom riaditeľstve – v rodine nemali dostatok finančných prostriedkov na pokračovanie štúdia. Počas jeho práce v úrade si všimol jeho talent gubernátor Jenisejskej gubernie P. N. Zamiatin. Podarilo sa mu nájsť mladému Surikovovi mecenáša – obchodníka so zlatom P. I. Kuznecova, ktorý mu zaplatil štúdium v Akadémii umení.
V Petrohrade
náhľad|Pohľad na pomník Petra I. na Senátnom námestí
11. decembra 1868 odišiel Vasilij Ivanovič spolu s vozovou karavánou z Krasnojarsku do Petrohradu. Surikovovi sa podarilo dostať na Akadémiu umení až na druhý pokus, keď začiatkom septembra 1869 úspešne prešiel prijímacími skúškami. Stal sa externým poslucháčom a o rok neskôr riadnym študentom.
V období medzi rokmi 1869 až 1875 sa učil v petrohradskej Akadémii umení pod vedením Pavla Petroviča Čistiakova. Počas štúdia Surikov získal za svoje práce štyri strieborné medaily a niekoľko peňažných odmien. Vo svojich dielach sa venoval najmä kompozícii, za čo dostal prezývku „Kompozítor“.
Prvú samostatnú prácu Surikova: Pohľad na pomník Petra I. na Senátnom námestí kúpil jeho mecenáš Kuznecov (v súčasnosti sa nachádza v Krasnojarskom múzeu). V lete roku 1873 prišiel do Krasnojarsku, nejaký čas strávil v Chakasku – v blízkosti náleziska zlata. V roku 1874 Surikov daroval Kuznecovovi svoj obraz Milosrdný samaritán, za ktorý získal malú zlatú medailu.
4. novembra roku 1875 Vasilij Ivanovič ukončil Akadémiu ako triedny umelec prvého stupňa.
V Moskve
V. I. Surikov získal objednávku za vytvorenie štyroch fresiek ekumenických koncilov v Chráme Krista Spasiteľa. Na freskách začal pracovať v Petrohrade, a v roku 1877 sa presťahoval do Moskvy. V Moskve nemal vlastný dom, žil v prenajatých priestoroch a hoteloch. Často cestoval do Krasnojarsku, kde trávil leto.
25. januára roku 1878 sa oženil s Elizavetou Augusovnou Šaré (18581888). Jej matka Mária Alexandrovna Šaré bola príbuzná dekabristu Petra Nikolajeviča Svistunova. Narodili sa im dve dcéry: Oľga a Jelena.
Ráno pred popravou strelcov (Утро стрелецкой казни)
náhľad|Ráno pred popravou strelcov
V roku 1878 Vasilij Ivanovič začal prácu na obraze Ráno pred popravou strelcov. Historickú kompozíciu dokončil v roku 1881. V tom istom roku sa stal členom skupiny Tovariščestvo peredvižnych chudožestvennych vystavok (Združenie putovných umeleckých výstav).
Menšikov v Berezove (Меншиков в Березове)
Zberateľ umenia P. M. Tretiakov kúpil v roku 1883 Surikovov obraz Menšikov v Berezove. Umelec tak získal dostatok prostriedkov na uskutočnenie zahraničnej cesty. Navštívil Nemecko, Taliansko, Francúzsko, Rakúsko, spoznal zbierky Drážďanskej galérie či Louvru.
Bojarka Morozovová (Боярина Морозова)
V roku 1881 vytvoril Surikov prvý náčrt Bojarky Morozovovej a s prácou na obraze začal v roku 1884. Po prvýkrát umelec počul o bojarke od svojej tetky Oľgy Matvejevny Durandinoj, u ktorej žil počas štúdia na Krasnojarskom učilišti. Dlho nevedel nájsť predlohu pre hlavnú postavu diela – Morozovovú. Jedným z jej prototypov sa stala tetka Surikova – Avdotija Vasilevna Torgošinová. Jej muž Stepan Fiodorovič je zobrazený na plátne Ráno pred popravou strelcov, ako strelec s čiernou bradou. Predlohou pre smejúceho sa kupca v ľavej časti obrazu sa stal bývalý diak chrámu v Suchom Buzime - Varsanofij Semjonovič Zakourcev. Ten mu pózoval už v roku 1873 na štúdiu Smejúci sa kňaz v Krasnojarsku. Pútnika s barlou, ktorý sa nachádza na pravej strane obrazu zase stretol Surikov na ceste do Suchobuzimska.
Bojarka Morozovová bola vystavená na 15. výstave peredvižnikov v roku 1887. Počas leta Surikov odchádza do Krasnojarsku. 8. augusta 1887 tu pozoruje úplné zatmenie slnka a maľuje náčrt zatmenia, ktorý sa zachoval v Tverskej galérii. V tom istom roku Vasilij Ivanovoč začína pracovať aj v žánri portrétu. Jedným z prvých sa stal portrét jeho matky (1887). Portrét Môj brat bol umelcom vytvorený pravdepodobne tiež v tomto roku.
Dobytie snehového mestečka (Взятие снежного городка)
náhľad|Dobytie snehového mestečka
8. apríla 1888 umrela žena Surikova. Začiatkom leta 1889 umelec odišiel spolu s dcérami opäť do Krasnojarsku, kde žil až do jesene 1890. V Krasnojarsku namaľoval obraz Dobytie snehového mestečka (dokončený v roku 1891, vystavený v Ruskom múzeu v Petrohrade).
Tavridská gubernia
Gubernia susedila na severozápade s Chersonskou a na severovýchode s Jekaterinoslavskou guberniou. Dnes je jej územie súčasťou Ukrajiny, Krymský polostrov je od roku 2014 de facto súčasťou Ruska.
Vasilij Ivanovič Surikov
Dobytie snehového mestečka (Взятие снежного городка)
Hru dobytie snehového mestečka prvý raz Surikov uvidel v ranom detstve na ceste do rodnej obce matky – Torgošina. Hlavnú myšlienku obrazu mu vnukol jeho mladší brat Alexander, ktorý je aj zobrazený na jeho pravej strane, stojaci na saniach. V tých istých saniach sedí aj z profilu namaľovaná Jekaterina Alexandrovna Račkovskaja – žena známeho krasnojarského doktora. Snežný hrad bol postavený vo dvore usadlosti Surikovcov a na hre sa zúčastnili obyvatelia dediny Bazaicha.
Zemák
Zemák môže byť:
Vasilij Ivanovič Surikov
Dobytie snehového mestečka (Взятие снежного городка)
Obraz bol vystavený na medzinárodnej výstave v Paríži v roku 1900 a získal medailu.
Tavridská gubernia
Administratívnym centrom gubernie bolo mesto Simferopoľ na Krymskom polostrove.
Vasilij Ivanovič Surikov
Jermak Timofejevič dobýja Sibír (Покорение Сибири Ермаком Тимофеевичем)
Počas návštev Sibíri Surikov študoval životný štýl a spôsob života miestnych národov: Vogulov, Ostiakov, Chakazov a i. V roku 1891 sa začala jeho práca na obraze Jermak Timofejevič dobýja Sibír. Štúdie k dielu maľoval na rieke Ob. Vo svojom liste domov napísal: „Maľujem tatárov. Namaľoval som dostatočný počet. Našiel typ pre Jermaka.“ V práci nad obrazom Jermak Timofejevič dobýja Sibír pokračoval aj v roku 1893 a dokončil ho v roku 1895.
Tavridská gubernia
Dejiny
Tavridská gubernia vznikla v roku 1802 z časti Novoruskej gubernie. Po revolúciách v roku 1917 došlo k viacerým krátko trvajúcim zmenám, ktoré vyvrcholili v roku 1921 zrušením gubernie.
Vasilij Ivanovič Surikov
Jermak Timofejevič dobýja Sibír (Покорение Сибири Ермаком Тимофеевичем)
Od 1893 bol Surikov členom petrohradskej Akadémie umení.
Tavridská gubernia
Národnostné zloženie
Národnostné zloženie podľa sčítania 1897, podľa rodného jazyka :
Vasilij Ivanovič Surikov
Suvorovov prechod cez Alpy (Переход Суворова через Альпы)
left|náhľad|Suvorovov prechod cez [[Alpy]]
V októbri roku 1895 v Krasnojarsku Surikov naplánoval obraz Prechod Suvorova cez Alpy. Prvým prototypom Suvorova sa stal kozácky dôstojník vo výslužbe Fiodor Fiodorovič Spiridonov. Ten pre Surikova zostavoval rodokmeň a mal už 80 rokov. V roku 1898 sa objavila štúdia, na ktorej súčasníci videli ako prototyp Suvorova učiteľa spevu Krasnojarského chlapčenského gymnázia – Grigorija Nikolaeviča Smirnova. G. N. Smirnov mal aj bieleho koňa, na ktorom Surikov zobrazil sediaceho Suvorova. V lete roku 1897 Vasilij Ivanovič navštívil Švajčiarsko, kde maľoval ďalšie štúdie. Prácu na obraze ukončil v roku 1899, presne 100 rokov po talianskom pochode Suvorova. Dielo bolo vystavené v Petrohrade, v Moskve a nakoniec ho kúpil cár.
Stepan Razin (Степан Разин)
Idea obrazu Stepan Razin vznikla u Surikova ešte v roku 1887, ale pracovať na ňom začal až v roku 1900. Štúdie k obrazu tvoril na Sibíri a na rieke Don. Prototypom Stepana Razina sa stal krasnojarský vedec Ivan Timofejevič Savenkov. Je možné, že prvé štúdie maľoval podľa Ivana Timofejeviča a neskoršie podľa jeho syna.
V roku 1907 sa Surikov stal členom Zväzu ruských maliarov a opustil rady peredvižnikov.