cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tisinec
Politika
Zastupiteľstvo tvorí 5 poslancov.
Stavby
Rímskokatolícky kostol (pôvodne gréckokatolícky chrám Ochrany presvätej Bohorodičky) bol postavený v roku 1874 a je zasvätený sviatku obetovanej Panny Márii 21. novembra. Každoročné sa v obci koná odpustová slávnosť 15. augusta.
Neoklasicistický kostol postavený v roku 1874. Obnovili ho v roku 1913 a po druhej svetovej vojne. Ide o jednoloďovú stavbu s polkruhovým oltárnym uzáverom a predstavanou vežou. Interiér je zaklenutý pruskými klenbami s medziklenbovými pásmi, ktoré dosadajú na rímsy pilastrov. Na západnej strane lode je murovaný organový chór na pilieroch. Fasády sú členené lizénovým orámovaním a polkruhovo zakončenými oknami. Nad vstupom je termové okno. Veža má strechu v tvare ihlanu. Vnútorné zariadenie je z čias stavby kostola. Súpis pamiatok na Slovensku z roku 1969 v sakristii uvádza obojstranný procesiový obraz: na jednej strane je Panna Mária, na druhej sv. Jána Nepomucký, ľudové maľby z prvej polovice 18. storočia, montované do vyrezávaného baldachýnu, ktorý má pletencové podpory a klasicistický lambrekénový záves z konca 18. storočia.
Šport
Dominantou športu v obci Tisinec je futbal. Masovo sa začal organizovať v roku 1947. Vybudovalo sa prvé futbalové ihrisko pri rieke Ondava v lokalite Viriku.
Pravidelné podujatia
V obci sú skoro pravidelné kultúrne posedenia so staršími občanmi, obecné plesy pre tunajších aj pre rodákov z obce, podujatia ako sú: deň matiek, deň detí, športové dni pre všetkých, Mikuláš a podobne.
Školstvo
V budove Obecného úradu a Kultúrneho domu v Tisinci z roku 1999 v ktorej je umiestená Materská škola.
Joystick
right|thumb|Joystick: 1. Páka 2. Základňa 3. Tlačidlo – „spúšť“ (fire) 4. Ďalšie tlačidlá 5. Autofire 6. Ovládanie plynu 7. Klobúčik 8. Prísavky
Joystick [džojstyk] alebo džojstik alebo pákový ovládač je vstupné zariadenie počítača skonštruované na základe všeobecnejšieho mechanického joystick (ovládača).
Joystick slúži ako interaktívny, ergonomický ovládač kurzora kombinovaný s tlačidlami. Jeho primárne určenie je ovládanie počítačových hier. Principiálne je to zvislá páka pohyblivo upevnená v základni. Páka je vystredená uprostred kríža ktorý reperezentuje x a y os pohybu. Výchylka páky vyvolá priamo úmerný pohyb kurzora (objektu) na obrazovke. Niektoré joysticky sú vybavené aj kruhovým ovládačom z-ovej súradnice, doplnkovými tlačidlami, ďalším osovým ovládačom (tzv. klobúčikom) a pod.
Ovládanie pomocou joysticku sa využíva hlavne pri hraní počítačových hier, v leteckých simulátoroch a pod. Snahou je ovládanie priblížiť skutočnému ovládaniu lietadla. V nie herných aplikáciách sa používajú hlavne pri ovládaní virtuálneho pohybu v súradnicovom systéme.
Delenie
Proporcionálny joystick umožňuje odčítať smer a veľkosť výchylky páky. Neproporcionálne odčítajú iba smer, nie však veľkosť výchylky. Výhodou proporcionálneho joysticku je presné určenie polohy, čo umožňuje plynulé riadenie napr. virtuálneho lietadla. Takýto joystick však nie je vhodný pre hranie počítačových hier, pretože na pohyb z jednej krajnej polohy páky do druhej je potrebný dlhší čas, ktorý znemožňuje rýchlu reakciu (napr. v akčných hrách). Tu sú vhodnajšie neproporcionálne joysticky.
Pripojenie
V minulosti sa na pripojenie joysticku používal výhradne analógový port tzv. gameport, ktorý umožňoval priame meranie odporu snímačov dvoch analógových joystickov bez nutnosti prevodníka. Vedel analógovo snímať po dve osi a dve tlačidlá. Gameport je dnes považovaný za zastaraný port (legacy port) a je nahradený USB portom. Digitalizácia joysticku umožnila neobmedzene rozšíriť počty osí a tlačidiel, ako aj doplniť tzv. spätnú väzbu tzv. feedback (páka má regulovaný odpor, prenášajú sa do nej virtuálne otrasy a vibrácie z hier, virtuálny náraz trhne pákou, páka kladie meniteľný odpor podľa prostredia v hre a pod.). Meranie polohy výchylky páky je alebo analógové, alebo inkrementálne (obvykle optický IRC snímač), komunikácia s počítačom digitálna. Takéto joysticky už nie sú len vstupnými zariadeniami, ale kombinovanými vstupno-výstupnými zariadeniami.
Tourlaville
Tourlaville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Námorná míľa
thumb|Námorná míľa. Námorná míľa je jednotka dĺžky, ktorá sa používa na určovanie vzdialeností v námorníctve a v letectve. Patrí medzi vedľajšie jednotky medzinárodnej sústavy jednotiek (SI). Často sa používa v medzinárodnom práve ako jednotka vzdialenosti.
Historická definícia
Jedna námorná míľa bola pôvodne definovaná ako vzdialenosť dvoch bodov na poludníku na hladine mora, ktorých rozdiel v zemepisnej šírke je presne jedna uhlová minúta. Z tejto definície vyplýva, že obvod Zeme na poludníku je teoreticky Vzhľadom na skutočnosť, že Zem nie je ideálna guľa, rozdiel v dĺžke jednej uhlovej minúty v zemepisnej šírke na rovníku (1 842,9 m) a póloch (1 861,57 m) je približne 1 %. Podľa IUGG je štandardná dĺžka poludníka 20 003,9314585 km, obvod Zeme na poludníku je teda 40 007,862917 km.
Definícia jednej námornej míle ako uhlového stupňa neplatí pre zemepisné dĺžky (pozdĺž rovnobežky), pretože od rovníka smerom k pólom sa obvod rovnobežiek zmenšuje. Preto je mierka vzdialenosti na námorných mapách len na ľavom a pravom okraji (pozdĺž poludníkov).
Vztýčenie kríža
Vztýčenie kríža je obraz flámskeho maliara Petra Paula Rubensa, pochádzajúci pravdepodobne z rokov 1610 až 1611.
Kompozícia
Maliar Peter Paul Rubens tu zvolil - možno na naliehanie zadávateľa - stredovekú formu triptychu. Ide o jedno z najveľkolepejších Rubensových diel, ktoré prvýkrát predstavil antverpskej verejnosti. Rubensovi sa podarilo zachytiť vnútornú i vonkajšiu dynamiku, maľba má vyvážené farby, dej, silu a napätie. Kompozícia s mnohými tesne vedľa seba umiestnenými postavami v spojení s dôkladne premyslenou, symetrickou a zároveň dynamickou výstavbou ukazujú tú stránku barokového maliarstva, ako si ju najčastejšie predstavujeme. Postranné tabule a strednú tabuľu spája v priestorovú jednotu veľký oblúk, ktorý vytvára dynamickú rovinu pre vztýčenie kríža. Kompozične dôležitý je aj pes, sediaci v ľavom dolnom rohu strednej tabule. Rubens ním naznačuje protiľahlú diagonálu, ktorá vyvažuje sklon hlavného ramena vztýčovaného kríža.
Opis obrazu
Deväť silných mužov je zachytených v okamihu vztyčovania kríža s Kristom. Využívajú k tomu príkry svah. Na atletických postavách možno vysledovať prácu každého jednotlivého svalu. Rubens si najprv pripravil každý pohyb v starostlivej kresbe, až potom pracoval na olejovej skici. Tak dosiahol dojmu bezprostrednosti. To zodpovedalo protireformačnej zásade, podľa ktorej veriaci mal byť oslovený či vztiahnutý do deja na obraze tak, aby mohol všetko prežívať. Pozornosť je sústredená na ukrižovaného. Svetlom zaliaty Kristus obracia hlavu k nebu, nahor k Bohu otcovi. V hornej polovici Kristovho tela je poznať ozvena antickej plastiky Laokoón. Rubens ju rád kreslil z rôznych perspektív. Laokoón bol považovaný za stelesnenie smrteľného zápasu a vo Vztýčení kríža je postavený do služieb kresťanskej myšlienky spasenia. Na spodnú časť ľavej postrannej tabule umiestnil Rubens skupinu žien a detí spolu s Máriou a Jánom. Všetci spoločne cúvajú, tiež tým prispievajú k celkovému dianiu. Na pravej postrannej tabuli skupinu nie je vidieť, sú zakrytý kapitánom na koni. Ten spolu so svojím mužstvom rozkazuje vztýčiť kríž. Za ním pribíjajú na kríže dvoch lotrov odsúdených spolu s Ježišom. Rubensovi sa v obraze podarilo zachytiť vnútornú i vonkajšiu dynamiku, maľba má vyvážené farby, dej, silu a napätie. Kompozícia s mnohými tesne vedľa seba umiestnenými postavami v spojení s dôkladne premyslenou, symetrickou a zároveň dynamickou výstavbou predstavuje tú najlepšiu stránku barokového maliarstva.
Sung (dynastia)
Dejiny
Po úspešnom zjednotení Číny obrátili vládcovia dynastie Sung pozornosť proti nepriateľovi na severe kitanskej ríše Liao. V následnom vojenskom ťažení utrpela sungská armáda porážku, po ktorej nasledovala dlhá a nerozhodná vojna, v ktorej ani jedna strana nebola schopná dosiahnuť rozhodujúce víťazstvo. Počas tretieho sungského cisára Čen-čunga bola nakoniec po sérii nepresvedčivých vojenských stretnutí medzi kitanskou a sungskou armádou uzatvorená medzi oboma krajinami mierová zmluva. V tomto období sa na severozápade Číny rozprestierala tangutská ríša Si Sia.
V roku 1115 kočovné kmene Džürčenov, ktoré žili severne od ríše Liao, založili vlastný štát, ktorý po niekoľkých rokoch porazil ríšu Liao, čím sa stal bezprostredným susedom ríše Sung. Medzi ríšou Sung a Džürčenmi vypukla vojna, počas ktorej sa títo nájazdníci zmocnili sídelného mesta Kchaj-fengu a zajali cisára. Časť členov cisárskej rodiny ušla z obkľúčenia na juh krajiny, kde zakložili dynastiu Južný Sung, ovládajúcu územie strednej a južnej Číny, zatiaľ čo severná Čína sa stala súčasťou ríše Džürčenov pod názvom ríša Ťin. Zahraničná politika dynastie Južný Sung voči Ťinu bola z vojenského pohľadu defenzívna. Po vzájomných konfliktoch sa postupne v priestore Číny medzi oboma štátmi podarilo vytvoriť mocenskú rovnováhu, v ktorej Džürčenovia z Ťin neboli vojensky schopní dobyť juh Číny a sungskí cisári nemali dostatok síl k vyhnaniu Ťinu zo severu.
Africká kriketová asociácia
Africká kriketová asociácia, skr. ACA, je africká športová konfederácia, ktorá združuje kriketové zväzy afrických štátov. Vznikla v roku 1997. Momentálne (2012) združuje 23 národných kriketových zväzov a na jej čele stojí Juhoafričan Cassim Suliman. ACA je členom Medzinárodnej kriketovej rady (ICC) a tiež ANOCA.
Sung (dynastia)
Dejiny
Keď roku 1234 Mongoli dobyli územie ríše Ťin, pre ríšu Sung sa objavil nový, nebezpečnejší a vojensky vyspelejší protivník. Roku 1251 sa chánom Mongolov stal Möngke, ktorý po nástupe na trón začal ničivé vojenské nájazdy na hranice ríše Sung, v ktorých po jeho smrti vo väčšej intenzite pokračoval jeho brat Chubilaj. V roku 1274 vpadla dvestotisícová mongolská armáda pod velením Chubilaja na územie južnej Číny a dobyla hlavné mesto Chang-čou a zajala posledného cisára, čím ríša dynastie Sung prestala formálne existovať.
Hospodárstvo
Počas obdobia vlády dynastie Sung zaznamenala Čína rýchly hospodársky rast. Obchod sa vďaka papierovému obeživu pozdvihol na vyššiu úroveň a okolo Kchaj-feng a Chang–čou, sídelných miest ríše vznikli prosperujúce oblasti. Stúpal aj počet obyvateľov krajiny, obchod a priemysel prekvitali a hlavné mesto krajiny sa stalo najveľkolepejšou metropolou vtedajšieho sveta. Nové obzory dosiahla aj veda a technika. Najvýznamnejší pokrok nastal v hutnictve, vo výrobe porcelánu, v stavbe lodí a navigácii pomocou kompasu. Vďaka novo zavedenej tlači s pohyblivými literami sa šírila vzdelanosť. Kupci zakladali v mestách zložité obchodné organizácie podobné cechom v Európe. Na vidieku sa rozvinul voľný obchod s pozemkami, čo bol jeden z motorov silného hospodárskeho rastu. Keďže Čína stratila prístup k pozemným cestám zo strednej Ázie a na Blízky východ, musela sa sústrediť na námorný obchod a stala sa námornou veľmocou. Pravidelne obchodovala s juhovýchodnou a južnou Áziou i s oblasťou Perzského zálivu a vybudovala silné vojnové loďstvo.
Africká kriketová asociácia
Národné tímy
Twenty20 kriket
Sung (dynastia)
Obyvateľstvo
V období 750 až 1250 veľmi výrazne vzrástol počet obyvateľstva a zmenilo sa jeho územné rozloženie. V období dynastie Tchang žilo 73 % čínskej populácie na severovýchode krajiny, kým v južnej a strednej Číne, menej ako štvrtina. V 13. storočí sa situácia obrátila a ťažisko hospodárskeho života a krajiny sa presunulo na juh.
Obdobie vynálezov
Obdobie dynastie Sung bolo obdobím veľkej vynaliezavosti vo všetkých odvetviach ľudskej činnosti. Veľké džunky, čo boli vlastne plachetnice s vysokou kormou a vyčnievajúcim lodným predkom a s vodotesnými podpalúbnymi komorami, vďaka čomu dokázali odolávať aj rozbúrenému moru a mohli plávať na ďalšie vzdialenosti od pobrežia.
Lode, plávajúce ďaleko od morských brehov, sa navigovali pomocou magnetického kompasu, ktorý na rozdiel od kompasov vo vtedajšej Európe ukazoval na juh, nie na sever. Na pohon člnov plaviacich sa na čínskych riekach sa používali drevené lopatkovité kolesá  s vyčnievajúcim záberom poháňané ľudskou silou. V oblasti vojenskej techniky bol prelomovým vynález pušného prachu, ktorý viedol k vývoju zápalných rakiet a vôbec prvých jednoduchých diel na svete, zhotovených ešte len z bambusových rúr. Knihotlač s pohyblivými písmenkami sa začala používať v Číne o 200 rokov skôr ako v Európe. Na pohon vzduchových mechov využívaných v taviacich peciach a na pohon jednoduchých spriadacích strojov sa používali vodné kolesá. Mnohé z týchto vskutku prelomových vynálezov si napokon našli cestu do Európy, kde prispeli k technologickému a ekonomickému pokroku kontinentu.
Paríž
Paríž je hlavné a najväčšie mesto Francúzska, s rozlohou 105 kilometrov štvorcových. Od 17. storočia je Paríž jedným z hlavných európskych centier v oblasti finančníctva, diplomacie, obchodu, módy, vedy a umenia. Paríž je centrom a sídlom vlády regiónu Île-de-France (Parížsky región), ktorý má podľa odhadov z roku 2020 populáciu 12 278 210 obyvateľov, čo je asi 18% obyvateľov Francúzska. Podľa svetového prieskumu ekonomickej spravodajskej jednotky o životných nákladoch v roku 2018 bol Paríž druhým najdrahším mestom na svete po Singapure a pred Zürichom, Hongkongom, Oslom a Ženevou. Iný zdroj uvádza Paríž v roku 2018 ako najdrahšie mesto na svete, spolu so Singapurom a Hongkongom.
Mesto je hlavným železničným, diaľničným a leteckým dopravným strediskom obsluhovaným dvoma medzinárodnými letiskami: Letisko Charlesa de Gaulla (druhé najrušnejšie letisko v Európe) a Paríž-Orly. Parížske metro, ktoré bolo otvorené v roku 1900, slúži denne 5,23 miliónom cestujúcim, čím je druhým najrušnejším metrom v Európe po moskovskom metre. Gare du Nord je 24. najrušnejšou železničnou stanicou na svete, avšak ako prvá sa nachádza mimo Japonska, s 262 miliónmi cestujúcimi v roku 2015. Paríž je známy predovšetkým svojimi múzeami a architektonickými pamiatkami: Louvre bolo v roku 2019 jedným z najnavštevovanejších múzeí umenia na svete s 9,6 miliónmi návštevníkov. Musée d'Orsay, Musée Marmottan Monet a Musée de l'Orangerie sú známe svojimi zbierkami francúzskeho impresionistického umenia. Musée National d'Art Moderne má najväčšiu zbierku moderného a súčasného umenia v Európe a Musée Rodin a Musée Picasso vystavujú diela dvoch významných Parížanov. Historická štvrť pozdĺž Seiny v centre mesta je klasifikovaná ako pamiatka UNESCO. Medzi populárne pamiatky v centre mesta patrí katedrála Notre Dame, ktorá bola po požiari dňa 15. apríla 2019 zatvorená kvôli rekonštrukcii. Medzi ďalšie obľúbené turistické miesta patrí gotická kráľovská kaplnka Sainte-Chapelle, ktorá sa nachádza na Île de la Cité; Eiffelova veža, skonštruovaná pre svetovú výstavu v Paríži v roku 1889; Grand Palais a Petit Palais, ktoré boli postavené pre svetovú výstavu v Paríži v roku 1900; Arc de Triomphe na Champs-Élysées a Bazilika Sacré-Coeur na kopci Montmartre.
Paríž navštívilo v roku 2018 24,5 miliónov turistov, čo bolo stanovené podľa počtu hotelových pobytov, pričom najviac zahraničných návštevníkov pochádzalo zo Spojených štátov, Spojeného kráľovstva, Nemecka a Číny. V roku 2018 bol po Bangkoku zaradený ako druhé najnavštevovanejšie turistické mesto na svete. Futbalový klub Paris Saint-Germain a ragbyový klub Stade Français sídlia v Paríži. Stade de France s kapacitou 80 000 miest postavený pre Majstrovstvá sveta vo futbale v roku 1998 sa nachádza severne od Paríža v susednej obci Saint-Denis. V Paríži sa každoročne organizuje tenisový turnaj French Open na červenej antuke Roland Garros. Mesto hostilo olympijské hry v rokoch 1900, 1924 a usporiada letné olympijské hry v roku 2024. V meste sa taktiež konali Majstrovstvá sveta FIFA v rokoch 1938 a 1998, majstrovstvá sveta v ragby v roku 2007, ako aj Majstrovstvá Európy UEFA v rokoch 1960, 1984 a 2016; každý júl sa tu končia cyklistické preteky Tour de France.
Etymológia
Názov „Paríž“ je odvodený od jeho pôvodných obyvateľov, keltského kmeňa Parisiov. Mesto nie je pomenované podľa Parisa z gréckej mytológie.
Paríž je často označovaný ako „Mesto svetla“ (La Ville Lumière), a to jednak metaforicky kvôli hlavnej úlohe v dobe osvietenstva, a jednak doslova preto, pretože Paríž bol jedným z prvých veľkých európskych miest, ktoré využívali plynové pouličné osvetlenie. V roku 1829 boli na Place du Carrousel, Rue de Rivoli a Place Vendôme namontované plynové svetlá. V roku 1857 boli osvetlené veľké námestia. V 60. rokoch 20. storočia osvetľovali veľké námestia a ulice v Paríži 56 000 plynových lámp.
Obyvatelia mesta sú v slovenčine označovaní ako „Parížania“, vo francúzštine ako Parisiens.
Dejiny
Pôvodne boli najstaršie stopy ľudského osídlenia na území dnešného Paríža objavené v roku 1991 pri stavebných prácach v štvrti Bercy na ľavom brehu bývalého ramena Seiny. Pozostatky osady zo 4. a 3. tisícročia pred Kr. skrývali monoxyl, šíp a luk a kostené a kamenné nástroje.
V roku 2008 bol uskutočnený archeologický objav, ktorý posúva najstaršie osídlenie až do obdobia mezolitu (8000 - 6500 pred Kr.). Neďaleko Seiny boli na predpokladanom brehu bývalého riečneho ramena v 15. obvode v ulici Rue Henry-Farman oproti parížskemu heliportu objavené pozostatky lovcov a zberačov. Miesto bolo opätovne osídlené i v neskorších dobách, v neolite a mladšej dobe železnej.
Okolo roku 300 pred Kr. sa na ostrove v Seine usadili Galovia z kmeňa Parisiov, ktorí založili oppidum nazvané Lutetia (po slovensky Lutécia, po francúzsky Lutèce; čiže „močaristé miesto“), respektíve Lutetia Parisiorum. Tradične býva za tento ostrov považovaný ostrov Cité. thumb|left|Zlatý statér (Musée Carnavalet) Archeologické prieskumy v rokoch 1994 - 2005 ale túto teóriu narušili. Objav veľkého opevneného priestoru o rozlohe 15 ha na území dnešného mesta Nanterre spochybňuje význam hlavného osídlenia na ostrove Cité v dobe pred rímskou nadvládou.
Z 1. storočia pred Kr. sa zachovali zlaté mince (statéry), ktoré Parisiovia razili a tiež prvá písomná zmienka o Lutetii, ktorú zanechal Gaius Iulius Caesar z roku 53 pred Kr. vo svojich Zápiskoch o vojne galskej, kde i stručne charakterizoval, že ich mesto leží na ostrove. V máji 52 pred Kr. sa uskutočnila pri Lutetii bitka v ktorej zvíťazil Ceasarov vojvodca Titus Labienus nad galskými kmeňmi Aulerkov, Senonov a Parisiov. Galovia radšej zničili mosty a vypálili vlastné mesto, než by ho prenechali Rimanom. Tí však neobnovili sídlo na ostrove, ale založili nové centrum na južnom, ľavom brehu Seiny, ktorému dali tradičný rímsky pravidelný pôdorys. Oblasť okolo rieky, najmä na severnom, pravom brehu bola veľmi močaristá a územie ponúkalo len niekoľko málo pevných miest. Na juhu naopak vystupovalo návršie (dnešný Montagne Sainte-Geneviève) na ktorého vrcholku sa nachádzalo centrum novej Lutetie.
Po páde rímskej nadvlády v roku 508 Chlodovik I. urobil z mesta hlavné mesto Franskej ríše. Chlodovik I. začal v roku 511 výstavbu katedrály sv. Etienna na Île de la Cité. Tam tiež vyrástla pevnosť na obranu pred Vikingami po r. 800, no 28. marca 845 bol Paríž vikingskými nájazdníkmi dobytý. Slabosť posledných karolínskych francúzskych kráľov viedla k postupnému nárastu moci parížskych grófov. Odo I., gróf parížsky, bol zvolený za kráľa Francúzska napriek nárokom Karola III. Dynastický spor bol vyriešený až v roku 987, keď bol Hugo Kapet, parížsky gróf, zvolený po smrti posledného kráľa z rodu Karolovcov za francúzskeho kráľa.
Kapet urobil z Paríža sídelné mesto svojho kráľovstva a založil kráľovský rod Kapetovcov, ktorý vládol vo Francúzsku v priamej línii až do roku 1328. Paríž ako sídlo Kapetovcov získal na význame a získal tým jasnú prevahu nad mestom Orléans.
Na začiatku 11. storočia (posledná zmienka v roku 1007) mizne titul parížskeho grófa a parížske grófstvo ako samostatné územie zaniká, lebo územie je plne v rukách kráľa. thumb|[[Katedrála Notre-Dame (Paríž)|Katedrála Notre-Dame]] thumb|left|[[Hugo Kapet na tróne]] Mesto začalo vyrastať i na druhom brehu. V roku 1137 bol mestský trh presunutý z námestia Place de Grève (dnešné Place de l’Hôtel-de-Ville) na nové miesto na pravom brehu na okraji mesta. Vznikla tak tržnica, neskoršia Les Halles. Prvá zastrešená tržnica bola otvorená v roku 1181. Na pravom brehu v roku 1154 začalo odvodňovanie močiarov medzi mestom a Montmartrom, čím sa začala formovať nová štvrť Marais.
V roku 1163 biskup Maurice de Sully začal výstavbu katedrály Notre-Dame na ostrove Cité, ktorá nahradila predchádzajúci chrám Saint-Étienne. Pri tom bola zbúraná aj nemocnice Hôtel-Dieu a opodiaľ postavená nová. 19. mája 1182 bol vysvätený hlavný oltár katedrály.
V roku 1200 sa strhla medzi študentmi a oddielmi parížskeho prévôta bitka pri ktorej zomrelo päť osôb. Aby panovník zabránil ďalším konfliktom, udelil profesorom a študentom privilégium, podľa ktorého spadali pod jurisdikciu parížskeho biskupa. Tým dal základ ku vzniku Parížskej univerzity. Univerzitu uznal pápež Inocent III. vo svojej bule v roku 1215, ktorú roku 1231 potvrdil Gregor IX. Jednotlivé internáty sa sústreďovali na ľavom brehu. Najznámejšiu z nich, Collège de Sorbonne založil v roku 1257 Robert de Sorbon. S miestnou univerzitou sú spojené mená významných teológov ako napr. Albert Veľký a Tomáš Akvinský. thumb|Interiér Sainte-Chapelle Stredoveký Paríž sa pomaly rozdelil na dva odlišné celky. Na pravom brehu sídlil kráľ a obchodníci, prevládalo tu preto hospodárstvo a politika a na ľavom brehu Seiny sa formovalo intelektuálne centrum.
Aj dlhá vláda Ľudovít IX. (1226 – 1270) znamenala pre Paríž významné zmeny. 26. apríla 1248 bola vysvätená na ostrove Cité Sainte Chapelle, v roku 1254 založil nemocnicu Quinze-Vingts určenú nevidiacim.
Okolo roku 1250 vznikol Cura Regis alebo Parížsky parlament ako kráľovský súdny dvor, ktorého jedinou právomocou bolo súdiť. Napriek názvu nešlo o miestny súd, ale jeho právomoci siahali od Pikardie k Auvergne a od Pays de la Loire k Champagne.
Okolo roku 1300 bol spísaný prvý zoznam názvov parížskych ulíc. V tej dobe v meste žilo asi 150 000 – 200 000 obyvateľov.thumb|left|Bastila – námestieV stredoveku Paríž prosperoval ako obchodné a intelektuálne centrum, jeho rozvoj dočasne prerušovali morové epidémie v 14. storočí a potom najmä storočná vojna s Anglickom v 15. storočí, ktoré viedli k tomu, že dvor mesto prechodne dokonca opustil. Za vlády kráľa Ľudovíta XIV., Kráľa Slnka (1643 – 1715) kráľovskú rezidenciu presídlili do blízkeho Versailles. V tomto období, označovanom ako Le Grand Siècle („Veľké Storočie“), bolo v meste vybudované veľké množstvo veľkolepých palácov a ďalších budov. Veľká francúzska revolúcia sa začala dobytím Bastily 14. júla 1789. V roku 1799 Napoleon Bonaparte využil nestabilitu novej vlády a chopil sa moci, najskôr ako prvý konzul, v roku 1804 sa potom v katedrále Notre-Dame sám korunoval za francúzskeho cisára. Chcel z Paríža vytvoriť najkrajšie mesto na svete. Za jeho vlády vyrástlo v Paríži najmä množstvo veľkolepých pomníkov. V roku 1814 Paríž dobyli anglické, pruské, rakúske a ruské vojská a Napoleon bol vypovedaný na ostrov Elbu. Do Paríža sa síce po úteku z ostrova v roku 1815 vrátil, ale po porážke pri Waterloo bol definitívne zosadený a deportovaný na Ostrov Svätej Heleny, kde v roku 1821 zomrel.
Po druhej revolúcii v r. 1848, ktorá zvrhla krátko trvajúcu monarchiu, sa v čase neistoty chopil moci štátnym prevratom Napoleonov synovec, ktorý sa ako Napoleon III. vyhlásil v r. 1851 za cisára. Za jeho vlády Paríž rozkvitol na najkrajšie mesto Európy. Za to vďačí predovšetkým barónovi Haussmannovi, ktorý realizoval veľkolepú premenu stredovekého mesta na mesto so vzdušnými bulvármi a ulicami.
Cisárstvo ukončila v roku 1870 prehraná prusko-francúzska vojna, končiaca sa obliehaním Paríža, nasledovanom Parížskou komúnou. Koniec 19. storočia predstavuje opäť obdobie veľkého rozmachu Paríža, nazývané tiež La Belle Époque („Krásna epocha“), ktoré dokumentuje usporiadanie Svetovej výstavy v r. 1889, pre ktorú bola vybudovaná Eiffelova veža, dnešný symbol Paríža. Paríž sa stal výstavným mestom, plným novo budovaných budov v štýle secesie.
V roku 1900 Paríž usporiadal letné olympijské hry a ďalšie v roku 1924.
V 60. rokoch sa Paríž opäť stal strediskom rozvoja modernej architektúry. To bolo symbolizované predovšetkým výstavbou obchodnej štvrte La Défense na západnom okraji mesta, ktorá sa stala moderným administratívnym centrom Európy. Komplex bol v roku 1989 doplnený budovou La Grande Arche („Veľký Oblúk“), ohromnou deravou kockou, do ktorej by sa vošla aj katedrála Notre-Dame. Ďalšou významnou stavbou bol mrakodrap Tour Montparnasse, vybudovaný r. 1973, v čase stavby najvyššia budova v Európe.
Geografia
náhľad|Satelitný obrázok Paríža. Paríž sa nachádza v severostrednom Francúzsku, na severnom oblúku rieky Seiny, ktorého hrebeň zahŕňa dva ostrovy, Île Saint-Louis a väčší Île de la Cité, ktoré tvoria najstaršiu časť mesta. Ústie rieky na Lamanšskom prielive (La Manche) je od mesta asi 375 km. Mesto sa rozprestiera na oboch brehoch rieky. Mesto je relatívne rovné a najnižší bod je 35 metrov nad morom. Paríž má niekoľko výrazných kopcov, z ktorých najvyšší je Montmartre s výškou 130 m.
S výnimkou odľahlých parkov Bois de Boulogne a Bois de Vincennes, pokrýva Paríž územie s rozlohou 87 km2. Posledná významná anexia odľahlých území mesta v roku 1860 mu dala nielen modernú podobu, ale vytvorila aj 20 obvodov, ktorých postupnosť určuje krúživý pohyb v smere hodinových ručičiek (mestské časti). Z roku 1860 s rozlohou 78 km2 sa mestské hranice v 20. rokoch 20. storočia mierne rozšírili na 86,9 km2. V roku 1929 boli lesné parky Bois de Boulogne a Bois de Vincennes oficiálne pripojené k mestu a jeho rozloha sa zvýšila na 105 km2. Metropolitná oblasť mesta má rozlohu 2 300 km2.
Paríž je 450 km juhovýchodne od Londýna, 287 km južne od Calais, 305 km juhozápadne od Bruselu, 774 km severne od Marseille, 385 km severovýchodne od Nantes a 135 km juhovýchodne od Rouen (miery sú merané od katedrály Notre-Dame). náhľad|243x243bod|Jeseň v Paríži.
Podnebie
Priemerné ročné zrážky v Paríži sú 641 mm a po celý rok sú zaznamenané rovnomerne rozložené zrážky. Mesto je však známe občasnými prudkými dažďami. Najvyššia zaznamenaná teplota bola 25. júla 2019 42,6 °C a najnižšia 10. decembra 1879 -23,9 °C.
Mestská vláda
náhľad|183x183bod|Mapa [[Obvod (Paríž)|obvodov Paríža.]] Počas takmer celej svojej dlhej histórie s výnimkou niekoľkých krátkych období riadili Paríž priamo predstavitelia francúzskeho kráľa, cisára alebo prezidenta. Mestu nebola udelená samospráva Národným zhromaždením až do roku 1974. Prvým moderným zvoleným starostom Paríža bol Jacques Chirac, zvolený 20. marca 1977, ktorý sa stal prvým starostom mesta od roku 1793. Súčasnou starostkou je Anne Hidalgo, socialistka, ktorá bola zvolená 5. apríla 2014.
Ján Bohumír Ertel
Jeho otec Pavol Oertel, matka Dorota Oertelová.
Paríž
Mestská vláda
Starosta Paríža je volený nepriamo voličmi Paríža; voliči každého z 20 obvodov mesta volia členov do Conseil de Paris (Parížska rada), ktorá následne volí starostu. Rada sa skladá zo 163 členov, pričom každé obvody majú pridelený počet kresiel v závislosti od počtu obyvateľov, od 10 členov za každé z najmenej obývaných obvodov (1. až 9.) až po 34 členov pre najľudnatejších (15.). Rada sa volí na základe pomerného zastúpenia v uzavretom zozname v dvojkolovom systéme. Zoznamy strán vyhrávajúce absolútnu väčšinu v prvom kole - alebo aspoň pluralitu v druhom kole - automaticky vyhrávajú polovicu sedadiel. Zostávajúca polovica kresiel sa prideľuje úmerne všetkým účastníkom, ktorí získajú najmenej 5% hlasov pomocou metódy najvyšších priemerov. To zaisťuje, že víťazná strana alebo koalícia vždy získa väčšinu kresiel, aj keď nezískajú absolútnu väčšinu hlasov.
ACA
ACA môže byť:
Horor (anime)
Horor je v oblasti mangy a anime druh alebo žáner. V hororových anime alebo mangách sa dáva do popredia strach a úzkosť, preto prevažne nie sú určené pre deti pod 16 rokov.
Paríž
Mestská vláda
Rada je po zvolení vo vláde mesta prevažne pasívna, predovšetkým preto, že sa stretáva iba raz mesačne. Súčasná rada sa delí na koalíciu vľavo s 91 členmi vrátane socialistov, komunistov, zelených a extrémnej ľavice; a 71 členov za stredo-pravú, plus niekoľko členov z menších strán.
Každý z 20 parížskych obvodov má svoju vlastnú radnicu a priamo volenú radu (conseil d'arrondissement), ktorá si volí starostu obvodného súdu. Rada každého okresu sa skladá z členov Conseil de Paris a tiež členov, ktorí pôsobia iba v rade okresu. Počet zástupcov starostu v každom obvode sa líši v závislosti od počtu obyvateľov. Celkovo je 20 starostov v obvode a 120 zástupcov starostu.
Rozpočet mesta na rok 2018 bol 9,5 miliárd €, s deficitom 5,5 miliárd €. 7,9 miliárd € bolo určených na správu mesta a 1,7 miliardy € na investície. Počet zamestnancov mesta sa zvýšil zo 40 000 v roku 2001 na 55 000 v roku 2018. Najväčšia časť investičného rozpočtu bola určená na bývanie (262 miliónov €) a na nehnuteľnosti (142 miliónov €). náhľad|246x246bod|Mapa Veľkej parížskej metropoly (Métropole du Grand Paris) a jej 131 obcí.
Métropole du Grand Paris
Métropole du Grand Paris alebo jednoducho Grand Paris vznikol 1. januára 2016. Je administratívnou štruktúrou pre spoluprácu medzi mestom Paríž a jeho najbližšími predmestiami. Zahŕňa mesto Paríž plus obce troch departementov vnútorných predmestí (Hauts-de-Seine, Seine-Saint-Denis a Val-de-Marne), plus sedem obcí na vonkajších predmestiach vrátane Argenteuil vo Val d'Oise a Paray-Vieille-Poste v Essonne, ktoré boli doplnené o hlavné letiská v Paríži. Metropola sa rozprestiera na 814 km2 a má populáciu 6,945 miliónov obyvateľov.
Nová štruktúra je spravovaná metropolitnou radou pozostávajúcou z 210 členov, ktorí nie sú priamo volení, ale vyberajú si rady členských spoločenstiev. Do roku 2020 budú jej základné kompetencie zahŕňať urbanizmus, bývanie a ochranu životného prostredia. Prvý prezident metropolitnej rady, Patrick Ollier, republikán a starosta mesta Rueil-Malmaison, bol zvolený 22. januára 2016. Hoci v metropole žije takmer sedem miliónov ľudí a predstavuje 25 percent HDP Francúzska, má veľmi malý rozpočet: iba 65 miliónov € v porovnaní s 8 miliardami € mesta Paríž.
Regionálna vláda
Región Île de France vrátane Paríža a jeho okolitých komunít je riadený regionálnou radou, ktorá má svoje ústredie v siedmom obvode Paríža. Skladá sa z 209 členov zastupujúcich rôzne obce v regióne.
Národná vláda
Ako hlavné mesto Francúzska je Paríž sídlom francúzskej národnej vlády. Každý z vedúcich dôstojníkov má pre výkonnú moc svoje oficiálne bydlisko, ktoré tiež slúži ako ich kancelária. Prezident Francúzskej republiky má bydlisko v Elyzejskom paláci v 8. obvode, zatiaľ čo sídlo predsedu vlády žije v Hôtel Matignon v 7. obvode. Vládne ministerstvá sa nachádzajú v rôznych častiach mesta; veľa z nich sa nachádza v 7. obvode neďaleko Matignonu. náhľad|252x252bod|[[Elyzejský palác, oficiálna rezidencia Francúzskeho prezidenta.]] Obe sídla francúzskeho parlamentu sa nachádzajú na ľavom brehu. Horná komora, Senát, sa stretáva v Luxemburskom paláci v 6. obvode, zatiaľ čo najdôležitejšia dolná komora, Assemblée Nationale, sa stretáva v Palais Bourbon v 7. obvode. Predseda Senátu, druhý najvyšší verejný činiteľ vo Francúzsku (prezident republiky je jeho jediným nadriadeným), má bydlisko v menšom paláci „Petit Luxembourg“, ktorý je prístavkom Luxemburského paláca.
Najvyšší francúzsky súd sa nachádza v Paríži. Kasačný súd, najvyšší súd v súdnom poriadku, ktorý skúma trestné a občianskoprávne veci, sa nachádza v Justičnom paláci na Île de la Cité, zatiaľ čo Conseil d'État, ktorá poskytuje právne poradenstvo výkonnej moci a koná ako Najvyšší súd v správnom poriadku, ktorý rozhoduje súdne spory proti verejným orgánom, sa nachádza v Palais-Royal v 1. obvode. Ústavná rada, poradný orgán s najvyššou autoritou v oblasti ústavnosti zákonov a vládnych nariadení, sa stretáva aj v Montpensierovom krídle Palais-Royal.
Paríž a jeho región sú sídlom niekoľkých medzinárodných organizácií vrátane UNESCO, Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj, Medzinárodnej obchodnej komory, Parížskeho klubu, Európskej vesmírnej agentúry, Medzinárodnej energetickej agentúry, Medzinárodnej organizácie Frankofónie, Inštitútu Európskej únie pre bezpečnostné štúdie, Medzinárodného úradu pre váhy a miery, Medzinárodného výstavný úrad a Medzinárodnej federácie pre ľudské práva.
Podľa hesla „Iba Paríž je hodný Ríma; iba Rím je hoden Paríža“ je jediným sesterským mestom Paríža Rím, hoci Paríž má dohody o partnerstve s mnohými ďalšími mestami po celom svete.
Policajná sila
Za bezpečnosť v Paríži zodpovedá predovšetkým prefektúra Parížskej polície, odbor ministerstva vnútra. Dohliada na jednotky národnej polície, ktoré hliadkujú nad mestom, a tri susedné oddelenia. Zodpovedá tiež za poskytovanie pohotovostných služieb vrátane Parížskych hasičov. Jej ústredie je na Place Louis-Lépine v Île de la Cité.
V prefektúre je 30 200 dôstojníkov a flotila viac ako 6 000 vozidiel vrátane policajných automobilov, motocyklov, hasičských vozidiel, člnov a helikoptér. Miestna polícia monitoruje okrem tradičných policajných povinností aj počet zliav z predaja vo veľkých obchodoch a overuje, či počas letných prázdnin je v každej štvrti otvorená aspoň jedna pekáreň. Národná polícia má vlastnú špeciálnu jednotku pre kontrolu nepokojov a kontrolu davu a bezpečnosť verejných budov s názvom Compagnies Républicaines de Sécurité (CRS), čo je jednotka založená v roku 1944 hneď po oslobodení Francúzska. Dodávky agentov PRS sú často vidieť v centre mesta, keď sa konajú demonštrácie a verejné udalosti.
Políciu podporuje národná polícia, pobočka francúzskych ozbrojených síl, hoci na ich policajné operácie teraz dohliada ministerstvo vnútra. Tradičné képi vojakov boli v roku 2002 nahradené čiapkami a sila sa modernizovala, hoci stále nosia képi na slávnostné príležitosti.
Kriminalita v Paríži je podobná ako vo väčšine veľkých miest. Násilný zločin je v centre mesta pomerne zriedkavý. Politické násilie je neobvyklé, aj keď v Paríži a iných francúzskych mestách sa môžu súčasne vyskytnúť veľmi veľké demonštrácie. Tieto demonštrácie, ktoré sa zvyčajne riadia silnou prítomnosťou polície môžu eskalovať na násilie.
Urbanistika a architektúra
náhľad|261x261bod|[[Louvre]] Väčšina francúzskych vládcov od stredoveku sa rozhodla zanechať svoje stopy v tomto meste, ktoré na rozdiel od mnohých hlavných miest sveta nebolo nikdy zničené katastrofou alebo vojnou. Pri modernizácii svojej infraštruktúry v priebehu storočí si Paríž zachoval svoju históriu aj vo svojej uličnej mape. Na jeho začiatku, pred stredovekom, bolo mesto zložené okolo niekoľkých ostrovov a pieskových brehov v zákrute Seiny; z toho dve zostávajú dodnes: Île Saint-Louis a Île de la Cité. Tretím z nich je umelo vytvorená Île aux Cygnes z roku 1827.
Moderný Paríž vďačí za veľkú časť svojho centrálneho plánu a architektonickej harmónie Napoleonovi III. a jeho prefektovi Seiny, Barónovi Haussmannovi. Medzi rokmi 1853 až 1870 prebudovali centrum mesta, vytvoril široké centrálne bulváre a námestia, predpísal štandardné fasády pozdĺž bulvárov a požadoval, aby fasády boli postavené z výrazného smotanovo šedého „parížskeho kameňa“. Taktiež postavili veľké parky okolo centra mesta. Vysoký počet obyvateľov v centre mesta sa výrazne líši od väčšiny ostatných západných veľkých miest. náhľad|[[Katedrála Notre-Dame (Paríž)|Katedrála Notre-Dame, ktorá sa stavala 182 rokov (1163 - 1345).]] Parížske zákony o urbanizme sú od začiatku 17. storočia prísne kontrolované, najmä pokiaľ ide o zarovnanie ulíc, výšku budovy a rozmiestnenie budov. V nedávnom vývoji sa obmedzenie výšky budovy v rokoch 1974 - 2010 v centrálnych oblastiach zvýšilo z 37 metrov na 50 metrov a v niektorých periférnych štvrtiach Paríža na 180 metrov, zatiaľ čo v niektorých centrálnejších štvrtiach mesta sú ešte stále platné staršie zákony týkajúce sa výšky budov. Tour Montparnasse s výškou 210 metrov bol najvyššou budovou v Paríži a Francúzsku až do roku 1973, avšak v súčasnosti tento rekord drží mrakodrap Tour First v štvrti La Défense v Courbevoie, ktorý bol postavený v roku 2011.
Parížske vzory európskej architektúry sa datujú už viac ako tisícročie, vrátane románskeho kostola opátstva Saint-Germain-des-Prés (1014–1163), rannej gotickej architektúry baziliky Saint-Denis (1144), katedrály Notre-Dame (1163–1345), plamienkovej gotiky Saint Chapelle (1239–1248), barokových kostolov Saint-Paul-Saint-Louis (1627–1641) a Les Invalides (1670–1708). V 19. storočí vznikol klasicistický kostol La Madeleine (1808–1842), Palais Garnier slúžil ako operný dom (1875), neo-byzantská bazilika Sacré-Cœur (1875–1919) a Eiffelova veža (1889). Medzi významné príklady architektúry 20. storočia patria Centre Georges Pompidou od Richarda Rogersa a Renza Piana (1977), Cité des Sciences et de l'Industrie od viacerých architektov (1986), Arabský svetový inštitút od Jeana Nouvela (1987), Pyramída Louvre od Ieoh Ming Peia (1989) a Opéra Bastille od Carlosa Otta (1989). Súčasná architektúra zahŕňa Musée du quai Branly - Jacques Chirac od Jeana Nouvela (2006), múzeum súčasného umenia Nadácie Louisa Vuittona od Franka Gehryho (2014) a nový Tribunal de grande instance de Paris od Renza Piana (2018).
Ján Bohumír Ertel
Životopis
Študoval v Kremnici, v Rimavskej Sobote, v Banskej Bystrici, 171620 vo Wittenbergu. Roku 172024 maďarský evanjelický farár v Ožďanoch, 17241737 evanjelický farár v Banskej Bystrici, 17371757 nemecký evanjelický farár v Šoprone. Autor latinských dišpút, maďarského katechizmu, latinského diela o vzťahu orientálnych a západných jazykov a latinského spisu o etiópskej teológii a náboženstve. Obohatil evanjelickú náboženskú poéziu pôvodnými a z nemčiny preloženými piesňami. Pôvodné piesne sa vyznačujú barokovým pátosom, naturalistickou expresívnosťou a emociálnymi obrazmi svetskej ľúbostnej poézie (Emmanuel milý, kníže věřícich).
Paríž
Bývanie
Najdrahšie obytné ulice Paríža v roku 2018 podľa priemernej ceny za meter štvorcový boli v Avenue Montaigne (8. obvod), 22 372 € za meter štvorcový; Place Dauphine (1. obvod; 20 373 €) a Rue de Furstemberg (6. obvod), 18 839 € za meter štvorcový. Celkový počet bytov v Paríži v roku 2011 bol 1 356 074, čo predstavuje nárast od roku 2006, kedy tu bolo 1 334 815 bytov. Spomedzi nich bolo 1 165 541 (85,9%) hlavných rezidencií, 91 835 (6,8%) bolo sekundárnych rezidencií a zvyšných 7,3% bolo prázdnych (pokles z 9,2% v roku 2006). náhľad|276x276bod|[[Avenue Montaigne ]] 62 percent budov Paríža pochádza z roku 1949 a skôr, 20 percent bolo postavených v rokoch 1949 až 1974 a iba zostávajúcich 18 percent budov bolo postavených po tomto dátume. Dve tretiny 1,3 milióna rezidencií v meste sú garsónkové/jednoizbové a dvojizbové byty. Paríž má v priemere 1,9 obyvateľa na jedno bydlisko, čo je číslo, ktoré zostalo konštantné od 80. rokov 20. storočia, ale je oveľa nižšie ako priemer 2,33 obyvateľa v Île-de-France. Iba 33 percent obyvateľov Paríža vlastní svoj byt (oproti 47 percentám za celé Île-de-France): prevažná časť obyvateľov mesta je v nájme. Sociálne alebo verejné bývanie v roku 2017 predstavovalo 19,9% z celkového počtu obyvateľov mesta. Distribúcia v jednotlivých okresoch mesta sa značne líši, od 2,6 percenta bývajúcich v bohatom 7. obvode po 24 percent v 20. obvode, 26 percent v 14. obvode a 39,9 percent v 19. obvode, čiže na chudobnejších juhozápadných a severných okrajoch mesta.
V noci z 8. na 9. februára 2019 v období chladného počasia uskutočnila parížska mimovládna organizácia očné sčítanie bezdomovcov v meste. V Paríži započítali 3 641 osôb bez domova, z ktorých dvanásť percent boli ženy. Viac ako polovica bezdomovcov nimi boli už viac ako rok. 2 885 ich bývalo v uliciach alebo parkoch, 298 vo vlakových staniciach a staniciach metra a 756 v iných formách dočasného útočiska. Od roku 2018 to bol nárast o 588 osôb.
Paríž a jeho predmestia
Okrem doplnenia Bois de Boulogne, Bois de Vincennes a parížskeho heliportu v 20. storočí sa administratívne hranice Paríža od roku 1860 nezmenili. Od svojho založenia v roku 1790 vládlo v Paríži a jeho predmestiach väčšie administratívne oddelenie Seiny, ale stúpajúca populácia v prímestskej oblasti sťažovala udržanie tohto jedinečného celku. Tento problém bol vyriešený, keď bol „District de la région parisienne“ („okres Parížskeho regiónu“) od roku 1968 reorganizovaný na niekoľko nových departmentov: Paríž sa stal samostatným departementom a správa jeho predmestí bola rozdelená medzi tri nové departementy, ktoré ho obklopujú. Okres Paríža bol v roku 1977 premenovaný na „Île-de-France“, avšak tento skrátený názov „parížsky región“ sa dnes bežne používa na opis Île-de-France a ako vágny odkaz na celú parížsku aglomeráciu. Dlho zamýšľané opatrenia na zjednotenie Paríža s jeho predmestiami sa začali 1. januára 2016, keď vznikla Métropole du Grand Paris.
Parížske spojenie s jeho predmestiami, najmä kvôli nedostatku predmestskej dopravy, sa s rastom parížskej aglomerácie stalo až príliš zjavným problémom. Keď sa Paul Delouvrier stal v roku 1961 hlavou parížskeho regiónu, sľúbil, že vyrieši nezhody na predmestiach Paríža: dva z jeho najambicióznejších projektov v regióne boli výstavba piatich prímestských „villes nouvelles“ („nových miest“) a sieť RER pre dochádzajúcich za prácou. Medzi 60. a 70. rokmi 20. storočia bolo postavených mnoho ďalších prímestských obytných štvrtí (grands ensembles), ktoré poskytujú lacné riešenie pre rýchlo sa rozvíjajúcu populáciu: Tieto okresy boli spočiatku spoločensky zmiešané, avšak len málo obyvateľov vlastnilo svoje domovy (rastúca ekonomika ich sprístupňovala stredným triedam až od 70. rokov 20. storočia).
Demografia
náhľad|306x306bod|Graf znázorňujúci počet obyvateľov v samotnom meste (zelená farba), v mestskej oblasti (modrá farba) a v metropolitnej oblasti (červená farba) od roku 1800 do roku 2010. Podľa oficiálnej francúzskej štatistickej agentúry INSEE bola k 1. januáru 2019 oficiálna odhadovaná populácia Paríža 2 206 488 obyvateľov. Je to pokles oproti roku 2015 o 59 648 osôb, čo je takmer celkový počet obyvateľov 5. obvodu. Napriek tomuto poklesu zostáva Paríž najhustejšie osídleným mestom v Európe s 252 obyvateľmi na hektár. Tento pokles bol čiastočne spôsobený nižšou pôrodnosťou, odchodom obyvateľov strednej triedy a čiastočne z dôvodu možnej straty bývania v meste z dôvodu krátkodobého prenájmu pre cestovný ruch.
Paríž je po Berlíne, Madride a Ríme štvrtým najväčším mestom v Európskej únii.
Pamätihodnosti
thumb|Víťazný oblúk Paríž má množstvo pamiatok od keltskej doby až po súčasnosť. Z historického Paríža však po rekonštrukciách v 18. a 19. storočí zostalo iba málo. Medzi najznámejšie pamiatky patria:
Najvýznamnejšie štvrte
thumb|Most Alexandra III. thumb|left|Bulvár Champs Elysees thumb|[[Panteón (Paríž)|Panteón]]
Doprava
Paríž má od 19. storočia široké bulváre, ktoré však automobilovej doprave často nestačia. Mestská doprava má 4 druhy:
Paríž má dve letiská – staršie Orly a novšie letisko Charlesa de Gaulla.
Železničná doprava
Medzi „dvojstanicami“ Nord+Est a Lyon+Austerlitz je spojenie možné prímestskými vlakmi RER, a dopraviť sa od nich na Montparnasse je možné metrom cez prestupnú stanicu Châtelet.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov:
1913 Sekanina
1913 Sekanina je planétka s priemerom 67 km, ktorú objavil K. Reinmuth 22. septembra 1928.
Ouillon
Ouillon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Asgard
Asgard môže byť:
Gershwinova cena
náhľad|Lícna strana Gershwinovej ceny za rok 2007 pre [[Paul Simon|Paula Simona]] Gershwinova cena Kongresovej knižnice za populárnu hudbu (skrátene Gershwinova cena) je ocenenie udeľované skladateľovi alebo interpretovi za celoživotný prínos v populárnej hudbe. Cenu začala v roku 2007 udeľovať Kongresová knižnica a pomenovaná je po bratoch Georgeovi a Irovi Gershwinovcoch, ktorí ako skladatelia a textári výrazne prispeli do klasickej aj populárnej hudby. Prvým oceneným umelcom sa stal Paul Simon.
História
náhľad|[[Stevie Wonder pri preberaní ocenenia v Bielom dome]] náhľad|[[Paul McCartney preberá ocenenie od prezidenta Baracka Obamu]] Cenu vytvorili bratia Peter a Bob Kaminskí spolu s Cappym McGarrom, Markom Krantzom a Daltonom Delanom, ktorí sú aj autormi ocenenia Marka Twaina. Cena sa udeľuje za „hlboký a pozitívny vplyv populárnej hudby vo svetovej kultúre“ ako súčasť poslania Kongresovej knižnice v uznaní a oslave kreativity. Držitelia Gershwinovej ceny sú „etalónom najvyššej kvality podobne ako bratia Gershwinovci“. Na výbere ocenených sa podieľajú pracovníci hudobného oddelenia Kongresovej knižnice spolu hudobnou komunitou.
1. marca 2007 oznámili, že prvým oceneným touto novou cenou sa stane Paul Simon, ktorý je držiteľom cien ako Žijúca legenda či Klugeho cena. Simonovi bolo ocenenie odovzdané počas Gala koncertu vo Warnerovom divadle vo Washingtone 23. mája 2007. Ceremónia bola 27. júna 2007 odvysielaná aj na kanáli PBS (Public Broadcasting Service). Zúčastnilo sa ho mnoho významných a známych umelcov, napríklad Yolanda Adamsová, Marc Anthony, Shawn Colvin, Jerry Douglas, Philip Glass, Lyle Lovett, Stephen Marley, Dianne Reeves, James Taylor či Stevie Wonder, ale aj Simonov dlhoročný kolega z dua „Simon a Garfunkel“, Art Garfunkel.
3. septembra 2008 Kongresová knižnica oznámila, že druhým oceneným sa stane Stevie Wonder. Prezident Barack Obama odovzdal Wonderovi cenu pri ceremónii v Bielom dome 25. februára 2009. Zúčastnili sa jej interpreti ako India.Arie, Tony Bennett, Wayne Brady, Diana Krall, Mary Mary, Martina McBride, Paul Simon, Esperanza Spalding či will.i.am.
O približne rok neskôr, 18. novembra 2009, knižnica oznámila, kto bude tretím oceneným umelcom. Stal sa ním Sir Paul McCartney. Ceremónia pre McCartneyho bola v tzv. Východnej izbe Bieleho domu 2. júna 2010 za účasti prezidenta Obamy a jeho manželky. Tejto ceremónie sa zúčastnili aj Stevie Wonder, Elvis Costello, Jonas Brothers, Herbie Hancock, Corinne Bailey Rae, Dave Grohl, Faith Hill, Emmylou Harris, pianista Lang Lang a Jack White.
Píšťala
Píšťala môže byť:
Gerecse (pohorie)
Gerecse alebo Gerecse hegység (po slovensky zriedkavo Gereče) je krasové pohorie v Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe. Má rozlohu. Najvyšší bod je Nagy-Gerecse s výškou Nachádza sa tu 200 jaskýň.
Názov pochádza zo slovanského slova Griča vo význame kopec, vrch (porov. slovenské Hričov, južnoslovanské Griče ap.)
Urs
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 44 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gold Flake Open 1997
Gold Flake Open 1997 bol mužský tenisový turnaj, ktorý sa konal v dňoch od 7. do 14. apríla 1997 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v meste Chennai. Titul v dvojhre mužov získal Švéd Mikael Tillström, ktorý vo finále porazil Nemca s rumunskými koreňmi Alexa Rădulescu. Bol to jeho jediný titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre mužov získali Maheš Bhupáthí, Leander Paes, ktorí vo finále porazili pár Oleg Ogorodov, Eyal Ran. Pre indickú dvojicu to bol vôbec prvý titul v štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇸🇪 Mikael Tillström vs. 🇩🇪 Alex Rădulescu 6-4 4-6 7-5
Štvorhra mužov
🇮🇳 Maheš Bhupáthí / 🇮🇳 Leander Paes vs. 🇺🇿 Oleg Ogorodov / 🇮🇱 Eyal Ran 7-6 7-5
Turany nad Ondavou
Turany nad Ondavou je obec na Slovensku v okrese Stropkov.