cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ZEM & VEK
Hanobenie rasy
V júni 2017 bolo zverejnené začatie trestného stíhania pre prečin hanobenia národa, rasy a presvedčenia v súbehu s prečinom podnecovania národnostnej, rasovej a etnickej nenávisti pre formulácie v článku „Klin židov medzi Slovanmi“, ktorý vyšiel v májovom čísle časopisu. Hovorkyňa špeciálnej prokuratúry uviedla, že „''podľa prokurátora uvedené historické citáty doposiaľ nezistený páchateľ vystupujúci pod menom Tibor Eliot Rostás využil tak, že čitateľovi predkladá tvrdenia, že aj v súčasnosti sú pôvodom zlej spoločenskej situácie zásahy židovskej komunity, ktorá rozvracia súčasnú spoločnosť a uvedenými tvrdeniami vyvoláva nenávisť a potrebu zásahu voči židovskej komunite na Slovensku. Neznámy páchateľ vyššie popísaným konaním a zverejnením tohto článku v publikovanom kontexte v ňom uvedených vyjadrení verejne hanobí židovský národ, židovskú národnosť a židovské náboženstvo a podnecuje k nenávisti voči tomuto národu a národnosti''“. 17. októbra 2019 podal prokurátor Úradu špeciálnej prokuratúry na šéfredaktora časopisu obžalobu za extrémistické trestné činy. 16. decembra 2019 súd uznal Rostása zatiaľ neprávoplatne vinného zo šírenia extrémistických materiálov a z hanobenia rasy, národa. Rostás dostal peňažnú pokutu 4 000 eur. „Obžalovaný sám potvrdil, že písal článok tendenčne, lebo poznal aj pozitívne stránky Židov, ale úmyselne ich nenapísal“, dodal sudca Špeciálneho súdu k rozsudku.
26. októbra 2021 Najvyšší súd potvrdil predošlý rozsudok a peňažný trest 4 000 eur. Rostásovi hrozili tri mesiace väzenia ak pokutu nezaplatí. Vyjadril sa, že na pokutu nedal žiadne finančné prostriedky, ale vďaka organizáciám Asociácia nezávislých médií a Fórum slobodného myslenia bude naďalej na slobode.
4687 Brunsandrej
4687 Brunsandrej je planétka s priemerom 47 km, ktorú objavil N. S. Černych 24. septembra 1979.
Stavebná fakulta Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Pracoviská
Katedry
Budova fakulty
Komplex budov fakulty sa nachádza v centre Bratislavy a pozostáva z troch blokov (A, B, C), ktoré sú ohraničené ulicami Radlinského, Imricha Karvaša (pôvodne Starohorská) a Námestie slobody. Výstavba rozsiahleho objektu sa začala v roku 1964 (základný kameň komplexu položili 28. apríla 1964) a jeho úplná prevádzka o desať rokov neskôr (1974). Autorom modernistickej stavby, typickej pre 60. roky 20. storočia, je architekt Oldřich Černý s kolektívom. Dominantou komplexu je 23-podlažná výšková budova situovaná na Radlinského ulici. Charakteristickým prvkom celej stavby a súčasne poznávacím znakom fakulty je impozantná lomenica, prekrývajúca hlavný vstup z ulice Imricha Karvaša. Ďalším zaujímavým prvkom sú oceľové lamely na uličnej a dvorovej fasáde bloku B či veľkoplošná farebná mozaika na prízemí výškovej budovy.
V roku 2010 prebehla výmena fasády výškovej budovy (blok C), modernizácia zvyšných blokov A a B sa uskutoční v rokoch 2020 - 2021. Interiéry sú z väčšej časti v zachovalom pôvodnom stave.
Scéna
Scéna môže byť:
Didgeridoo
thumb|150px|Didgeridoo thumb|Didgeridoo sound Didgeridoo (čítaj didžeridu) je domorodý dychový hudobný nástroj ktorého vek sa odhaduje na 40 000 rokov, na základe čoho je pokladaný za najstarší svetový hudobný nástroj. Je nástrojom pôvodných obyvateľov Austrálie, kde sa tradične vyrába z eukalyptového dreva. Známy je najmä na severe kontinentu (Arnhem Land).
Základný tón sa vyludzuje vibráciou pier, ktoré dajú do pohybu kmitanie vzduchového stĺpca v jeho dutine. Pre hru na didgeridoo je taktiež charakteristické takzvané cyklické dýchanie, založené na nádychu nosom počas neustáleho hrania, ktoré umožňuje vytvárať nepretržitý tón s charakteristickou rytmikou.
Pomenovanie
Dnes už všade známy výraz nie je pravdepodobne domorodého charakteru (názov vymysleli s veľkou pravdepodobnosťou Európski turisti), vznikol niekedy v prvej polovici 20. stor. zo slabík, ktoré pripomínajú jeho zvuk. Väčšina pôvodných obyvateľov Austrálie používa pre tento nástroj pomenovanie vo vlastnom jazyku – yidaki, yedaki alebo bambu.
Opis
right|thumb|300px|Didgeridoo pravdepodobne z [[bambusu so štandardným zvieracím motívom.]] Didgeridoo má podobu dutého valca alebo kónu s dĺžkou 1 –, prípadne aj dlhšie. Vyrába sa prevažne z dreva, ale je možné použiť aj iné materiály. Začiatok je opatrený náustkom z včelieho vosku pre pohodlie hráča a možnosť si natvarovať náustok na potrebný tvar.
Pôvodné austrálske nástroje sú vyrobené z dreva rôznych druhov eukalyptu, v ktorom určité druhy termitov vytvorili centrálnu dutinu. Väčšina dostupných nástrojov sa však vyrába z rôznych drevín, okrem tradičného eukalyptu to môže byť javor, jaseň, dub, baza a pod. Známe sú aj nástroje z bambusu, alebo špeciálne výrobky z kože, skla, agáve, juky alebo z plastických hmôt. Najjednoduchšie didgeridoo pre začiatočníkov sa dá vyrobiť z kusu bežne dostupnej inštalatérskej rúrky z PVC, ktorá poslúži ako pomôcka pre pochopenie princípu hry.
Didgeridoo sa svojim tvarom podobá na dychové nástroje pochádzajúce z rôznych krajín. Na Slovensku je to napríklad fujara trombita, rozdiel je však v spôsobe hry.
Výroba
Drevené didgeridoo môže byť vyrobené rôznymi spôsobmi, podľa toho ako je tvorená jeho dutina:
Sheffield Bioincubator
náhľad|Sheffield Bioincubator Sheffield Bioincubator sa nachádza v anglickom meste Sheffield. Postavila ho a aj vlastní University of Sheffield. Spoločnosti tu sídliace sa zameriavajú najmä na oblasť medicíny, vývoja liekov, ďalej na rôzne biomateriály, tkaninové inžinierstvo, výskum embryonálnych kmeňových buniek a environmentálnej biotechnológie. Svoju činnosť začal vo februári 2006.
Brullioles
Brullioles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malé Rakovo
Malé Rakovo, alebo aj Lehôtka je miestna časť obce Rakovo v okrese Martin.
Polohopis
Nachádza sa južne od obce, na ceste do Valentovej. Dnes sa tu nachádza ekologické poľnohospodárske družstvo, ktoré predstavuje takmer celú niekdajšiu dedinu.
NGC 5495
NGC 5495 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 13. mája 1834.
Malé Rakovo
Dejiny
Malé Rakovo vzniklo v polovici 13. storočia a patrila predkom rodu Lehotskovcov, ktorí názov obce prijali za svoj prídomok (de Kis Rakó et Bystricska). K Rakovu bola pripojená v po roku 1902.
Saint-Boingt
Saint-Boingt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 5495
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Saint-Boingt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rozvádzač tepla (procesor)
thumb|IHS na [[Grafický procesor|grafickom procesore RV770]]
Le Bû-sur-Rouvres
Le Bû-sur-Rouvres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 113 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eurázijská platňa
thumb|
Eurázijská platňa je tektonická platňa pokrývajúca väčšiu časť Eurázie (Európy a Ázie) s výnimkou Malej Ázie, Indie, Arabského polostrova a východnej Sibíri. Je to tretia najväčšia platňa (67 800 000 km2). Jej súčasťou je i severovýchodná časť oceánskej kôry Atlantického oceánu.
Západný okraj Eurázijskej platne je ohraničený Stredoatlantickým chrbátom, ktorý ju oddeľuje od severoamerickej platne. Je to jediný aktívny okraj eurázijskej platne. Od africkej platne ju oddeľuje Stredozemné more, na jeho východnom okraji sa nachádzajú dve malé platne - egejská a anatólska. Smerom na východ eurázisjská platňa hraničí s arabskou, indickou, sundskou, amurskou, ochotskou a platňou Yangtze.
Stavba, vznik a vývoj
Eurázijská platňa je tvorená niekoľkými prekambrickými štítmi (Škandinávsky štít, Sibírsky štít), ktoré tvoria jej najstaršie oblasti. Tieto štíty sa v geologickej minulosti vzájomne zrážali a oddeľovali. Škandinávsky (Baltský) štít sa v devóne zrazil so severoamerickými oblasťami tzv. Laurentiou, počas kaledónskej orogenézy. Následne sa zrazil v karbóne a perme s Gondwanou, od ktorej sa v triase oddelil a v kriede až súčasnosti opäť začal spájať počas alpínskej orogenézy. V tom istom období sa spojila Euramerika so Sibírou, pričom došlo k vzniku Uralu. Južné a východné okraje eurázijskej platne sú dodnes miestom pokračujúcej orogénézy - s rastúcimi pohoriami ako Alpy, Karpaty, Kaukaz a Pamír. Himaláje, vznikli v miocéne zrážkou Eurázie s Indickou platňou. Okrem orogénnych pásiem, ktoré sú jazvami po zrážkach s inými kontinentmi sa na povrchu Eurázie nachádzajú mladé (druhohorno-treťohorné) panvy.
Rezidencia
Rezidencia (lat.) môže byť:
Juraj Štefánik
Juraj Štefánik (Štefko, Doktor; * 2. júl 1971) je gitarista v slovenskej rockovej kapele Horkýže slíže z Nitry, ktorá vznikla v roku 1992, je ženatý a má dvoch synov. Pôvodným povolaním je cukrár.
Kapela
Ku kapele Horkýže slíže sa pridal až v roku 1995. Do tej doby mala kapela len jedného gitaristu a tým bol (a dodnes je) Mário Sabo a hneď v roku 1996 vychádza prvý album s názvom V rámci oného.
Väčšinou hrá na gitare typu SG, no aj na iných.
Spieva sprievodný spev, ale napr. skladbu ''Kam? Tam, či tam?'' zaspieval celú sám.
Manono
Manono je ostrov v Samoe, ktorý je tretí najväčší v súostroví Samoa. Nachádza sa medzi ostrovmi Upolu a Savai’i. Cesta loďou od ostrova Upolu sem trvá približne 20 minút. Celkový počet obyvateľov ostrova je 889 (sčítanie ľudu v roku 2006). Elektrina tu bola zavedená v roku 1995 a stoja tu viaceré „Fale“, čo sú obchodíky a bary urobené z dreva a slamy. Blízke ostrovy sú ostrovy Apolima a malý ostrov Nu'ulopa. Ostrov Manono je súčasťou okresu Aiga-i-le-Tai, ale väčšina ľudí okresu žije na ďalšej väčšej časti na ostrove Upolu.
Obce
Na ostrove sa nachádzajú štyri dediny, ktoré majú spolu 889 obyvateľov:
Zo štyroch obývaných ostrovov na Samoe je ostrov Manono tretí najväčší, čo sa týka rozlohy, ale aj počtu obyvateľov. Na ostrove sa nenachádzajú žiadne autá ani cesty. Hlavnou dopravnou tepnou ostrova sú chodníky okolo pobrežia ostrova.
Susedné ostrovy
Na západ od ostrova sa nachádzajú tri ostrovy. Najbližší je malý neobývaný ostrov Nu'ulopa, za ním sa nachádza ostrov Apolima. Obidva sa nachádzajú v prielive Apolima. Posledný a na západ najvzdialenejší samojský ostrov je Savai’i. Východne od ostrova je ostrov Upolu, ktorý je vzdialený loďou asi 20 minút a najvýchodnejšie ostrovy od ostrova Manono, ale aj celého súostrovia Samoa sú ostrovy Aleipata, ktoré sa skladajú zo štyroch ostrovov.
4770 Lane
4770 Lane je planétka s priemerom 49 km, ktorú objavil E. F. Helin 9. augusta 1989.
Esa Lindell
Hráčska kariéra
Lindell vo fínskej súťaži (SM-liiga) debutoval za Jokerit počas sezóny 2012/2013. 7. mája 2014, podpísal s Dallasom Stars trojročnú nováčikovskú zmluvu.
Vedenie Stars ho ešte nechalo sezónu 2013/14 vo fínskej lige, kde nastupoval za Ässät Pori. Lindell dokončil účinkovanie v tomto tíme so ziskom 35 bodov za 14 gólov a 21 asistencií v 57 zápasoch, keď viedol bodovanie obrancov v celej súťaži, než bol povolaný 16. marca 2015 do dallaského farmarského tímu Texas Stars hrajúceho v AHL.
Počas sezóny 2015/16, 18. januára 2016, bol povolaný do prvého tímu Dallasu Stars. Debutoval nasledujúci deň 19. januára 2016 proti Los Angeles Kings.
Georg Alexander Pick
Georg Alexander Pick (* 10. august 1859, Viedeň – † 26. júl 1942, Terezín) bol rakúsky matematik pôsobiaci v Prahe. V rokoch 1875-79 študoval na univerzite vo Viedni matematiku a fyziku.
Louis Wirth
Louis Wirth (* 28. august 1897, Gemünden, Nemecko - † 3. máj 1952, Buffalo, New York, USA) bol americký sociológ nemeckého pôvodu, člen takzvanej chicagskej školy. Medzi jeho odborné záujmy patril okrem iného mestský spôsob života, správanie minoritných spoločenských skupín alebo masmédia.
Georg Alexander Pick
Život
V rokoch 1875-79 študoval na univerzite vo Viedni matematiku a fyziku. V roku 1880 získal doktorát a v tom istom roku prijal miesto asistenta fyziky na pražskej univerzite u E. Macha. V roku 1882 habilitoval, v roku 1888 bol vymenovaný za mimoriadneho a v roku 1892 za riadneho profesora matematiky na pražskej nemeckej univerzite. V školskom roku 1900-01 bol ddkanom filozofickej fakulty. V roku 1929 bol penzionovaný a žil vo Viedni. Po obsadení Rakúska odišiel do Prahy. V roku 1942 bol deportovaný do Terezína a dva týždne potom zomrel.
Louis Wirth
Životopis
Narodil sa v roku 1897 v malej nemeckej dedine Gemünden ako jedno zo siedmich detí Rosalie Lorigovej a Josepha Wirtha. Louisov strýko sa už skôr presťahoval do Spojených štátov amerických a pri jeho návšteve Európy v roku 1911 rodina usúdila, že Spojené štáty mladému Louisovi ponúkajú viac príležitostí. Wirthovci najprv žili v Omahe (štát Nebraska), potom Louisa prijali na štúdiu na univerzite v Chicagu. Jeho doktorská práca bola publikovaná v roku 1925 pod názvom Ghetto. Od roku 1931 profesionálne pôsobil na Chicagskej univerzite pod vedením Roberta E. Parka. V roku 1947 ho zvolili do čela Americkej sociologickej spoločnosti (neskôr Americká sociologická asociácia). Louis Wirth zomrel celkom náhle a neočakávane na jar 1952 počas prednášky v Buffale, ktorú viedol.
Rezignácia
Rezignácia môže byť:
Louis Wirth
Dielo
Svoju koncepciu mestského človeka Wirth prvý raz predstavil v eseji Urbanism as a Way of Life, publikovanej roku 1938 v American Journal of Sociology. V mnohom vychádzal z diela Georga Simmela, ale na rozdiel od neho sa opieral o veľké množstvo empirických faktov. Wirth mesto pre sociologické účely definoval ako „relatívne veľké, husté a trvalé zoskupenie nerovnorodých indivíduí“. Na základe tejto definície (faktov veľkého množstva ľudí, hustoty osídlenia a heterogenity obyvateľstva) vytvoril charakteristiku mestského človeka, v ktorej zdôraznil predovšetkým nasledujúce rysy:
Henrich VII. (Svätá rímska ríša)
Henrich VII. (* 12. júl 1274/1275, Valenciennes – † 24. august 1313, kláštor Buonconvento pri Siene) bol luxemburský gróf, rímsky kráľ (13081313) a rímskonemecký cisár (13121313).
Louis Wirth
Dielo
Súčasné pôsobenie týchto prvkov je podľa Wirtha príčinou mestskej anonymity, apatie, bezohľadnosti a nezáujmu o osud ostatných (nezriedka aj svoj vlastný), čo tvorí podhubie na šírenie zločinného správania, nárast počtu samovrážd, rozvrat rodiny a ďalšie sociálno-patologické javy. Wirth zároveň poukazoval na to, že mnohé z charakteristík mestského človeka sa dajú generalizovať a že urbanizmus je prevažujúcim životným štýlom v celej modernej spoločnosti.
Georg Alexander Pick
Dielo
V rokoch 1876-1939 publikoval 67 prác z lineárnej algebry, teórie invariantov, integrálneho počtu, komplexnej analýzy, teórie potenciálu, diferenciálnych rovníc, integrálnych rovníc, funkcionálnej analýzy, geometrie a diferenciálnej geometrie. Všeobecne známy je Pickov vzorec o výpočte obsahu mnohouholníkov s vrcholmi v mriežkových bodoch.
Henrich VII. (Svätá rímska ríša)
Luxemburský gróf
Henrich bol najstarší syn luxemburského vojvodu Henricha VI., ktorý roku 1288 padol v bitke pri Worringene, ktorou vyvrcholil boj o limburské vojvodstvo. Bol vychovávaný na francúzskom kráľovskom dvore v duchu rytierskej kultúry. Naučil sa tu perfektne po francúzsky, preto bol považovaný viac za Francúza ako za Nemca.
Louis Wirth
Dielo
Wirthova teória vyvolala výraznú vlnu pozitívneho aj negatívneho ohlasu. Je síce pravda, že niektoré každodenné aktivity mestského človeka majú výrazne neosobnú povahu a formy interakcie zrodenej v mestách sa do určitej miery stali všeobecne platnými pre modernú spoločnosť, ale už od 60. rokov medzi sociológmi skôr prevažuje názor, že mestská „anonymita a strata ľudskosti v medziľudských vzťahov“ nie je zďaleka tak desivá, ako sa domnieval Wirth. Predstava o anonymnom a osamotene žijúcom mestskom indivíduu je dnes už prekonaná a je zrejmé, že na správanie človeka pôsobí oveľa viac rôznych premenných, než len samotný fakt života v meste.
Georg Alexander Pick
Dielo
Keď sa Albert Einstein stal profesorom na Nemeckej univerzite v Prahe, pomáhal mu riešiť nejasnosti okolo absolútneho diferenciálneho počtu a pri jeho aplikáciách na geometrizáciu fyziky. Podieľal sa tak na položení základov všeobecnej teórie relativity.
Henrich VII. (Svätá rímska ríša)
Luxemburský gróf
Ešte pred rokom 1294 zložil lénnu prísahu rímskemu kráľovi Adolfovi Nassauskému. V novembri 1294 sa stal vazalom francúzskeho kráľa Filipa IV., ktorý ho zrejme aj pasoval za rytiera. Počas anglicko-francúzskej vojny (12941297) stál na strane francúzskeho kráľa, na rozdiel od kráľa Adolfa, ktorý uzavrel spojenectvo a anglickým kráľom Eduardom I. Táto situácia by sa dala nazvať aj vlastizradou, pretože Adolf bol Henrichovým vrchným lénnym pánom.
Roku 1294 bol vyhlásený za plnoletého a prevzal vládu v Luxembursku, ktorá bola dovtedy v rukách jeho matky ako poručníčky. Príkladne sa stral o správu svojho grófstva, ktoré sa snažil rozšíriť. Prejavil sa pritom ako obratný vyjednávač. Roku 1300 zasiahol do bojov medzi mestom Trevír a miestnym arcibiskupom. Ako ochranca Trevíru sa stal jeho mešťanom a získal do daru aj jeden dom. Vďaka svojej ráznosti a chytrosti dokázal z Luxemburska urobiť rešpektovaný mocenský faktor na ľavom brehu Rýna.
V nasledujúcich rokoch sa Henrich často zdržiaval na francúzskom kráľovskom dvore. Roku 1305 dokonca sprevádzal kráľa do Lyonu na pápežskú korunováciu Klementa V. S Filipou pomocou dosiahol Henrich u pápeža, aby uvoľnené miesto trevírskeho arcibiskupa získal jeho brat Balduin (1307).
Voľba za rímskeho kráľa
thumb|300px|left|Voľba Henricha VII. za rímskeho kráľa 11. mája 1308 uzavrel v Nivelles Henrich, pravdepodobne bez toho, aby vedel o smrti rímskeho kráľa Albrechta I. († 1. máj 1308), dohodu so susednými kniežatami, ktorá tiež obsahovala článok, že ak by sa niektorý z nich stal rímskym kráľom, potvrdí ostatným ich léna.
Kandidátov na uprázdnený trón bol viacero. Jedným z nich bol syn zavraždeného Albrechta I., rakúsky vojvoda Fridrich I. Pekný. Kurfirsti však kandidáta Habsburgovcov nemali záujem podporiť. Ďalším vážnym kandidátom bol Karol z Valois, brat francúzskeho kráľa Filipa IV. Filip už dlhší čas obratne vytváral väzby medzi ríšskymi panovníkmi a svojim dvorom, čo malo uľahčiť voľbu nového kráľa podľa jeho želania. Napríklad aj Henrichov brat Balduin pri svojom povýšení na arcibiskupa sľúbil vernosť francúzskemu kráľovi a jeho nástupcom. Kurfirsti však nemali záujem o panovníka, za ktorým stálo silné Francúzsko.
Bol to nakoniec trevírsky arcibiskup Balduin, ktorý začal presadzovať kandidatúru svojho brata Henricha. Podarilo sa mu získať pre Henrichovu voľbu mohučského arcibiskupa Petra z Aspeltu. Kolínsky arcibiskup Henrich z Virneburku po prísľube sobáša Walrama, Henrichovho brata, s arcibiskupovou neterou, tiež sľúbil svoj hlas Henrichovi. Okrem toho prinútil brandenburského markgrófa Ota IV. a saského vojvodu Rudolfa I., aby hlasovali podľa jeho odporúčania. Keď Henrich odvolal straty území a príjmov, ktoré si vynútil predchádzajúci kráľ, a prisľúbil odškodnenie, bol 27. novembra 1308 vo Frankfurte zvolený šiestimi hlasmi (siedmy kurfirst český kráľ Henrich Korutánsky sa voľby nezúčastnil) za rímskeho kráľa. 6. januára 1309 bol Henrich s manželkou Margarétou korunovaný v Aachene. 11. januára poskytol pápež aprobáciu voľby(o ktorú nikto nepožiadal).
Rímsky kráľ
Ešte predtým sa vyrovnal s Habsburgovcami, ktorým 17. septembra 1309 potvrdil ich všetky ríšske léna. Habsburcovci mu za to prisľúbili, že pod vedením vojvodu Leopolda budú na vlastné náklady sprevádzať kráľa na rímskej jazde. Ďalej sa snažil vyriešiť problém okolo württemberského grófa Eherharda I., ktorému nakoniec pre jeho útoky na ríšsky majetok bola vyhlásená ríšska vojna (nebola však rozhodnutá do Henrichovej smrti).
Na ríšskom sneme v Speyeri kráľ vytýčil termín rímskej jazdy na jeseň roku 1310. Aj keď nemal veľkú podoru zo strany ríšskych kniežat, v jeho rozhodnutí ho utvrdzovali ghibellini, ktorí ho presviedčali, že je v Taliansku vítaný a očakávaný.
Pred odchodom sa snažil upraviť svoje vzťahy s Francúzskom, ktoré vyvíjalo silný tlak na západné hranice ríše. 26. júna 1310 uzavrel s francúzskym kráľom dohodu, ktorej súčasťou bol prisľúb ríšskeho léna pre Filipa Dlhého, syna francúzskeho kráľa Filipa IV. Po obsadení Lyonu francúzskymi vojskami však došlo k zhoršeniu vzťahov a dočasnému prerušeniu kontaktov.
Rok 1310 priniesol Henrichovi aj zisk budúcej mocenskej základne jeho rodu na východe ríše, Českého kráľovstva. Podarilo sa mu získať si českých pánov a zástupcov miest, ktorý v júni 1310 súhlasili s voľbou príslušníka rodu Luxemburgovcov za českého kráľa. Na ríšskom sneme, ktorý sa konal v júli vo Frankfurte, požiadal ríšske kniežatá o súhlas so zosadením Henricha Korutánskeho z českého trónu. Českí vyslanci tu zároveň presadili, aby sa kráľom stal Henrichov syn Ján, ktorý sa 1. septembra zosobášil s Eliškou Přemyslovnou, sestrou posledného českého kráľa z rodu Přemyslovcov Václava III. Zisk kráľovstva neznamenal len zisk kurfirstskej hodnosti a úradu ríšskeho arcičiašnika, ale aj zisk jednej z najbohatších krajín ríše.
Pre uľahčenie synovho prevzatia moci v Čechách ako aj svojej výpravy do Talianska, vzdal sa nárokov na Durínsko a Meissensko, o ktoré sa usilovali jeho predchodcovia, a 18. decembra 1310 bola uzavretá zmlvuva s meissenkým markgrófom Fridrichom I.
Výprava do Talianska
Koncom septembra 1310 vyrazil Henrich s päťtisícovým vojskom do Talianska. Cez Lausanne a Ženevu prišiel začiatkom novembra až do Turína. Jeho príchod do Talianska vyvolal u mnohých vzdelancov (medzi nimi bol aj Dante Alighieri) nádej, že prináša mier a podarí sa mu urovnať pomery v krajine. V Turíne prijal posolstvo lombardských miest, ktorým dal najavo, že nemá žiaden záujem dať sa vtiahnuť do ich sporov.
Z Turína zamieril do Milána, kde bol 6. januára 1311 arcibiskupom Castonom della Torre korunovaný železnou lombardskou korunou. Už v Miláne porušil Henrich svoje predsavzatie nezasahovať do vnútorných pomerov lombardských miest, keď sa tu snažil dosadiť Viscontiovcov, vyhnaných z Milána Guidom della Torre. Už vo februári vypuklo v Miláne povstanie, ktoré sa síce podarilo Hnerichovi potlačiť, ale odpor miest, ktoré parili do tábora guelfov, rástol. Na čele týchto miest stála Florencia, ktorá postupne rozširovala ligu miest (Bologna, Padova, Pavia, Miláno, Verona), ktoré stáli proti Henrichovi, a mohla sa tiež oprieť o podporu neapolských Anjouovcov. Henrich namiesto priameho zákroku proti Florencii, zameral svoje sily na dlhotrvajúce dobývanie menších miest Brescia a Cremona, ktoré však prinieslo iba rozklad vojska a vyčerpanie financií. Túto situáciu riešil Henrich tvrdých postupom voči ostatným mestám, čo viedlo k tomu, že sa aj tieto mestá pridali na stranu Florencie.
Komplikoval sa tiež Henrichov postup do Ríma. Cesty na juh boli pod kontrolou Florencie a jej spojencov. Jedinou možnosťou bola cesta z Pisy popri ligúrskom pobreží. Ešte predtým sa však Henrich stiahol do Janova, kde prezimoval a chcel získať financie na nové vojsko. Počas tohto pobytu tu 14. decembra 1311 zomrela Henrichova manželka Margaréta, ktorá ho sprevádzala na výprave. Henrich sa snažil svoju pozíciu posilniť dynastickým spojením s Anjouovcami (Henrichova dcéra Beatrix si mala zobrať za manžela kalábrijského vojvodu Karola z Anjou). Anjuovské oddiely pod vedením Jána z Graviny, brata neapolského kráľa Róberta I., zatiaľ obsadili Rím, kde bojovali s rodinou Collonovcov, stojacou na strane Henricha.
Vo februári 1312 zamieril Henrich z Janova do Pisy, kde sa konal dvorský snem. Odtiaľto v druhej polovici apríla vyrazil do Ríma. Tesne predtým sa obrátil na pápeža so žiadosťou, aby presvedčil neapolského kráľa o stiahnutí vojsk z Ríma. Do Ríma dorazil 6. mája. Na druhý deň sa pokúsil dostať do katedrály Sv. Petra, kde sa chcel dať korunovať, ale neapolské oddiely mu v tom zabránili. Z toho dôvodu požiadal pápeža o preloženie korunovácie na iné miesto. Korunovácia sa potom uskutočnila 26. júna 1312 v kostole Sv. Jána v Lateráne. Bola to prvá korunovácia cisára po 92 rokoch. Pri tejto príležitosti oznámil obnovenie cisárskej vlády, ktorej malo byť podriadené celé ľudstvo. To vyvolalo nevôľu najmä francúzskeho kráľa Filipa IV., ktorý považoval postavenie cisára a kráľa za rovnoprávne. thumb|Náhrobok cisára Henricha VII. v pisanskej katedrále 4. júla uzavrel Henrich zmluvu o priateľstve a pomoci so sicílskym panovníkom Fridrichom III., ktorá bola namierená hlavne proti neapolskému kráľovi. Toho 12. septembra 1312 Henrich obžaloval zo zločinu proti cisárskemu majestátu. Keďže Róbert I. na žalobu nezareagoval, dal ho cisár 26. apríla 1313 v Pise v neprítomnosti do kliatby, zbavil ho titulov a majetkov a odsúdil na smrť sťatím. Rozsudok zrušil až po Henrichovej smrti pápež Klement V.
Na jeseň 1312 začal cisár boj proti Florencii. Nedostatok zásob a financií, ku ktorým sa pridala aj malária, prinútili Henricha pred silnejším súperom ustúpiť. Stiahol sa do Pisy, odkiaľ žiadal z Nemecka nové vojenské oddiely. Ale ešte pred ich príchodom zaútočil 8. augusta na mesto Siena. Jeho vojsko opäť zasiahla malária, ktorej Henrich 24. augusta podľahol v kláštore Buonconvento. Po jeho smrti sa rozšírili fámy, že bol údajne na podnet francúzskeho kráľa alebo pápeža otrávený svojim dominikánskym spovedníkom, ktorý mu mal podať otrávenú hostiu. Pochovaný bol v katedrále v Pise.
Wiz Khalifa
Wiz Khalifa, vlastným menom Cameron Jibril Thomaz (* 8. september 1987, Pittsburgh, Pensylvánia, USA) je americký rapper, hudobný producent a herec.
Realita
Realita môže byť:
Vianočná dohoda
Pamätná tabuľa v dome na [[Gajova ulica|Gajovej ulici v Bratislave, kde bola Vianočná dohoda v roku 1943 podpísaná|náhľad]]
Dokument je rozdelený do dvoch častí, prvá sa vzťahuje na činnosť SNR: SNR má za úlohu viesť odboj proti Slovenskej republike na čele s prezidentom Jozefom Tisom. Keď nastane príležitosť SNR ju má zvrhnúť a má sa chopiť moci na Slovensku. Má byť hlavným orgánom Slovenska, kým sa nenájdu vhodní zástupcovia, ktorí prevezmú moc. SNR má udržiavať kontakty s "česko-slovenskou vládou a s celým zahraničným odbojom, ktorých prácu na medzinárodnom a vojenskom poli uznáva a podporuje".
Druhá časť dokumentu sa vzťahuje na vznik budúcej Česko-slovenskej republiky na princípe rovnosti slovenského a českého národa. Budúci štát má byť v úzkom kontakte s ostatnými slovanskými národmi a hlavne so Sovietskym zväzom. Nová republika má byť demokratická a v jej politike majú byť odstránené zložky "fašistické, rasistické, totalitné a také, ktoré budú v rozpore s týmito zásadami". V tomto duchu sa má viesť aj hospodárstvo, sociálne otázky, kultúra, školstvo a výchova v budúcej republike. V dokumente sa hovorí aj o náboženskej otázke v budúcej ČSR: "Zachovaná má byť sloboda náboženských vyznaní, vylúčený má byť však vplyv cirkvi na smer a vedenie štátu." Dokument sa končí siedmym bodom, ktorý znie: "O definitívnej úprave týchto otázok rozhodnú – a to menovite o ústavnoprávnej úprave pomeru slovenského národa k národu českému – zo slovenskej strany výlučne slobodne zvolení (určení) zástupcovia slovenského národa."
Vojensko-politická situácia a vznik Vianočnej dohody
Česko-slovenská exilová vláda v Londýne, na ktorej čele bol Edvard Beneš, vyvíjala aktivity proti Slovenskej republike. Prívrženci exilovej vlády začali na Slovensku pripravovať povstanie. Ich participácia na odboji však nebola podnietená len Benešovými tézami o čechoslovakizme. Viacerí z priaznivcov Povstania boli významní činitelia Prvej Slovenskej republiky (napr. Jozef Lettrich, Imrich Karvaš) alebo dobre situovaní odborníci (dr. Husák, dr. Kvetko). Väčšina z nich sa bála o postavenie v budúcom štátnom zoskupení, keďže Hitlerova Tretia ríša začala postupne upadať. Preto predstavitelia KSS a demokratických a občianskych skupín a sociálnej demokracie boli ochotní spolupracovať. Za komunistickú stranu dohodu podpísali Karol Šmidke, Gustáv Husák a Ladislav Novomeský, za občianske skupiny Jozef Lettrich, Ján Ursíny, Matej Josko, Peter Zaťko, Rudolf Fraštacký, Martin Kvetko a za sociálnodemokratickú stranu Ivan Horváth. Neskôr sa členom SNR stal aj sociálny demokrat Jozef Šoltés a ďalší zástupcovia občianskych skupín.
NGC 5496
NGC 5496 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil americký astronóm Edward Singleton Holden 23. apríla 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
Miss Universe
náhľad|Miss Universe 2018 – Catriona Grayová (Filipíny) Miss Universe je každoročná medzinárodná súťaž krásy, a zároveň aj titul pre víťazku tejto súťaže. Miss Universe bola založená v roku 1952 kalifornskou odevnou spoločnosťou Pacific Mills. Predtým ako ju v roku 1996 získal Donald Trump, patrila súťaž spoločnostiam Kayser-Roth a Gulf and Western Industries. Napriek svojej neustálej rivalite so súťažou Miss World, Miss Universe zostáva neporovnateľne prestížnejšou v mnohých častiach sveta, obzvlášť v Latinskej Amerike a Ázii. Toto podujatie sa občas prirovnáva k "Svetovému poháru krásy".
Miss Universe je jednou z súťaže krásy „Grand Slam“ spolu s Miss World, Miss International, Miss Grand International a Miss Supranational.
História
V roku 1951 víťazka súťaže Miss America Yolande Betbeze odmietla pózovať v plavkách od hlavného sponzora podujatia Catalina Swimwear. Následne výrobca tejto značky odstúpil od sponzorstva súťaže a založil Miss USA a Miss Universe. Prvýkrát sa Miss Universe konala v Long Beach, Kalifornia v roku 1952. Víťazkou sa stala Armi Kuusela z Fínska. Krátko po uplynutí jedného roka od získania svojho titulu sa Armi vydala za filipínskeho magnáta Virgilia Hilario. Až do roku 1958 bola súťaž Miss Universe (rovnako aj Miss America) posunutá, to znamená, že v tom čase Kuusela bola držiteľkou titulu Miss Universe 1953.
Prvýkrát bola súťaž Miss Universe vysielaná v televízii v roku 1955. Spoločnosť CBS začala s prenosmi Miss USA a Miss Universe najprv spoločne od roku 1960, neskôr, od roku 1965, sa vysielali obe súťaže osobitne. V roku 2003 získala vysielacie práva spoločnosť NBC.
Finále Miss Universe sa konali v Spojených štátoch až do roku 1972, kedy sa súťaž presunula do Dorada v Portoriku. Odvtedy sa prehliadka krásy koná každý rok v inom meste sveta, s výnimkou Manily, Los Angeles, Las Vegas, Bangkoku a Panama City, ktoré boli hostiteľmi súťaže po dvakrát.
Výber kandidátok a národné kolá súťaže
Po získaní licencie od Miss Universe Organization si môže každá krajina zvoliť svoju národnú víťazku, ktorá bude reprezentovať daný štát na medzinárodnom finále. Zvyčajne sa voľba tejto víťazky odohráva jedným z dvoch základných spôsobov: buď formou oblastného finále, z ktorého víťazky postupujú do národného alebo sa voľba sa realizuje prostredníctvom kastingov, z ktorých najúspešnejšie súťažiace postupujú priamo do národného finále. Týmto spôsobom si volíme svoje reprezentantky na Slovensku.
V posledných desaťročiach sa ako najúspešnejšie národné súťaže krásy javia Miss USA, Miss Venezuela, Miss India, Miss Kolumbia a Miss Portoriko, ktoré pravidelne vo svojich krajinách vzbudzujú vysoký záujem a mieru sledovanosti. Medzi organizácie, ktorým sa darí dostávať sa na čoraz vyššiu úroveň úspešnosti patria Miss Kanada, Miss Libanon, Miss Filipíny, Miss Mexiko, Miss Peru, Miss Japonsko a triumvirát zložený z Miss Bolívia, Miss Paraguaj a Miss Uruguaj, ktorý riadi Gloria de Limpias. Medzi čerstvé prírastky súťaže patria krajiny ako Čína (zúčastňuje sa od roku 2002), Albánsko (od 2002), Vietnam (od 2004), Gruzínsko (od 2004), Etiópia (od 2004), Lotyšsko (od 2005) a Kazachstan (od 2006). Snahy o rozšírenie množstva zúčastnených krajín však naďalej pokračujú, nastávajúce finále v roku 2007 predpokladá účasť až 95 kandidátok.
Chýbajúca účasť niektorých krajín ako napr. Indonézie či Alžírska je komplikovaná vzhľadom na kultúrnu bariéru počas promenády v plavkách, pričom snahy o účasť v krajinách ako Mozambik, Arménsko či Nepál stroskotali na finančných nákladoch (v skutočnosti licenčný poplatok pre Miss Universe je najvyšší spomedzi všetkých medzinárodných súťaží krásy).
Od založenia súťaže v roku 1952 len štyri krajiny sveta boli zastúpené každý rok: Kanada, Francúzsko, Nemecko a USA. Mnoho európskych krajín dovoľuje vo svojich pravidlách súťažiť kandidátkam od 17 rokov, zatiaľ čo minimálny vek na účasť v Miss Universe je 18 rokov. Preto musia byť národné víťazky často nahradené svojou vicemiss. Miss Universe zakazuje zamlčanie veku.
Samotná súťaž
V súčasnosti prebieha hlavná časť podujatia počas dvoch týždňov, obvykle v máji alebo v júni. Dokonca v období 70-tych až 90-tych rokov súťaž trvala vyše mesiaca. Tento čas ponúka dostatok príležitostí na nácviky choreografií, skúšky šiat, návštevu rozličných podujatí, predstavenie súťažiacich s následným vyvrcholením a korunováciou víťazky počas finálového večera. Podľa názoru organizátorov je Miss Universe viac než súťaž krásy: kandidátky uchádzajúce sa o titul musia byť inteligentné, kultivované a charizmatické. Často sa stalo, že súťažiaca nevyhrala, pretože počas disciplíny "Rozhovor" neodpovedala dostatočne sebaisto, hoci v súčasnosti sa tejto časti súťaže prikladá menší dôraz ako napr. v 90-tych rokoch. Missky taktiež súťažia v disciplínach "Promenáda v plavkách" a "Prehliadka večerných šiat".
Postup do finálového kola je podmienený získaním čo najvyššieho celkového skóre, ktoré prideľuje odborná porota na základe čiastkových disciplín. Ak je v porote párny počet porotcov, môže nastať situácia, že dve súťažiace získajú rovnaký počet bodov – vtedy sa o víťazke rozhodne na základe vyššieho skóre zo semifinálového kola.
Víťazka Miss Universe získava ročnú zmluvu s Miss Universe Organization, cestuje po svete a najmä šíri myšlienku a verejné povedomie boja proti HIV/AIDS, ktorý sa v posledných rokoch stal hlavnou agendou organizácie Miss Universe. Od roku 2002, kedy súťaž prevzal magnát Donald Trump, víťazka taktiež získava na rok svojej vlády luxusný apartmán v Trump Tower v New York City.
Okrem samotnej víťazky a jej vicemissiek sa udeľujú aj vedľajšie ocenenia: za najlepší národný kroj (Best National Costume Award), internetovým hlasovaním je zvolená Miss Photogenic – cena pre najfotogenickejšiu kandidátku (Miss Photogenic Award), a napokon si súťažiace zvolia spomedzi seba najmilšiu delegátku, ktorá získava titul Miss Sympatia (Miss Congeniality Award).
Pred finále
Od svojho založenia prešla súťaž Miss Universe mnohými zmenami, no niektoré jej časti zostali nezmenené. Všetky súťažiace sa musia zúčastniť tzv. Presentation Show – ide o predkolo pred finálovým večerom, v ktorom sa súťažiace predstavujú porote, ktorá ich hodnotí. Kandidátky sa prezentujú v národných krojoch, v plavkách, večerných šatách a napokon v disciplíne rozhovor, kde odpovedajú na otázky porotcov. Úlohou poroty je vybrať určitý počet súťažiacich, ktoré postupujú do semifinále. Počet semifinalistiek sa rokmi menil, prvá súťaž v roku 1952 mala 10 semifinalistiek, toto číslo neskôr vzrástlo až na 15. V roku 2006 bolo predstavených 20 semifinalistiek – toto množstvo zodpovedá rastúcej tendencii počtu zúčastnených krajín.
Formula 1
Formula 1 (skrátene F1) oficiálne známa ako FIA Formula One World Championship, založená v roku 1950, je označovaná za kráľovskú disciplínu motoristického športu. Spadá pod Medzinárodnú automobilovú federáciu (FIA - Fédération internationale de l'Automobile), ktorá je najvyššou organizačnou zložkou. Slovo "formula" predstavuje súbor pravidiel, ktoré musia všetci účastníci a autá spĺňať. Majstrovstvá sveta F1 pozostávajú zo série pretekov, ktoré sú označované ako Grand Prix (Veľká cena). Súťaží sa na uzavretých tratiach vybudovaných na tieto účely a mestských okruhoch rôznych tvarov a dĺžok. Výsledky pretekov sa sčítavajú a po skončení sezóny určia Majstra sveta medzi pilotmi a držiteľa Pohára konštruktérov. Od roku 1950 sa konajú Majstrovstvá sveta jazdcov a od roku 1958 aj Pohár konštruktérov. Účastníci šampionátu pritom musia byť držiteľmi platnej Superlicencie.
Takzvané monoposty sú jednomiestne na tento účel špeciálne vyrobené pretekárske autá, ktorých technické parametre sa menia vzhľadom na každoročne upravované pravidlá. Ich maximálne rýchlosti prevyšujú /h a v niektorých zákrutách musia pretekári zvládať preťaženie až 5 g. V priebehu histórie prešli monoposty formuly 1 veľkou evolúciou.
Európa je tradičným operačným centrom formuly 1 a najvýznamnejším reklamným trhom. Taktiež tu sídlia továrne všetkých tímov. Časom si však táto športová disciplína získala popularitu a presadila sa vo všetkých končinách sveta. Súčasný trend je sťahovanie Veľkých cien na východ od starého kontinentu. V záujme Bernieho Ecclestona bolo rozšírenie aktivít smerom na Blízky východ a do Ázie. V USA, kde sa uskutočnilo nespočetné množstvo Veľkých cien, sa formula 1 neteší takej popularite ako v Európe. Motoršport v Spojených štátoch je primárne rozdelený do troch sérií a je silne ovplyvňovaný politickým a komerčným bojom.
Celosvetovo sa formula 1 teší veľkej popularite, o čom svedčí aj 600 miliónov divákov každej Grand Prix. F1 je riadená Medzinárodnou automobilovou federáciou – FIA, so sídlom v Paríži, na Place de la Concorde. Súčasným prezidentom je Mohammed ben Sulayem. Finančné a obchodné toky sú riadené spoločnosťou Formula One Group, ktorá až do roku 2005 spadala pod spoločnosť SLEC Holdings, ktorá predala začiatkom roka 2006 časť akcií CVC Capital Partners. Šport a televízne práva kontroluje Formula One Management a tú ovláda Stefano Domenicali prostredníctvom spoločnosti Liberty media.
Nemecký pilot Michael Schumacher a brit Lewis Hamilton sú najúspešnejší v počte titulov medzi jazdcami (7) a Ferrari získalo najviac pohárov konštruktérov v histórii (16). thumb|right|[[Alfa Romeo 159, s ktorým Juan Manuel Fangio v roku 1951 dosiahol na titul majstra sveta]]
Korene formuly 1 musíme hľadať v automobilových pretekoch z konca devätnásteho storočia, ktoré od roku 1906 začínajú získavať štatút Grand Prix. S prvými pravidlami v dvadsiatych rokoch je séria premenovaná na Formule Grand Prix a v tridsiatych rokoch sa uskutočnilo prvých päť ročníkov európskeho šampionátu, ktorý bol nazvaný Grandes Epreuves.
Národné šampionáty pre automobily F1 sa usporadúvali medzi rokmi 1960 a 1970 v Juhoafrickej republike a Veľkej Británii. V počiatočných rokoch bol organizovaný celý rad Grand Prix, ktoré sa do majstrovstiev sveta nezapočítavali. Počas 60 ročníkov (1950-2010) sa uskutočnilo 839 Grand Prix a k nim je potrebné pridať ďalších 368 pretekov nezapočítavaných do klasifikácie majstrovstiev sveta v období medzi rokmi 1950 a 1983. Z nich bol v posledných rokoch najznámejším pretekom Race of Champions organizovaný v Brands Hatch. Vinou rastúcich nákladov na prevádzku tímov a organizáciu pretekov sa posledné preteky nezapočítané do MS uskutočnil v roku 1983. Počnúc rokom 1984 sú všetky uskutočnené preteky F1 súčasťou majstrovstiev sveta formuly 1.
Roky formovania (19501980)
thumb|left|[[Stirling Moss s monopostom Lotus–Climax pri Grand Prix Nemecka v roku 1961 na trati Nürburgring]]
Prvý šampionát formuly 1 bol v znamení nadvlády vozidiel Alfa Romeo a prvým majstrom sveta sa stal Giuseppe Farina s autom Alfa Romeo 158 pred svojimi tímovými kolegami Fangiom a Fagiolim. Bol to práve Fangio, ktorý v nasledujúcom roku získal svoj prvý titul vo vylepšenom modeli Alfa Romeo 159. Ďalšie štyri tituly vybojoval v nasledujúcich šiestich rokoch v rôznych automobiloch: Mercedes-Benz, Maserati a Ferrari. Jeho nadvládu prerušil len Alberto Ascari na Ferrari, ktorý sa stal prvým jazdcom, ktorý dokázal svoj titul obhájiť (1952 a 1953) a je zatiaľ posledným talianskym majstrom sveta. Stirling Moss dokázal zvíťaziť v mnohých Grand Prix, ale nikdy nezískal titul a často sa označuje za nekorunovaného kráľa.
Prvým pilotom britskej národnosti, ktorý získal titul majstra sveta, bol v roku 1958 Mike Hawthorn s monopostom Ferrari, zatiaľ čo automobily Vanwall získali v rovnakom roku ako prvé Pohár konštruktérov. Konštruktérsky génius Colin Chapman, projektant a neskorší zakladateľ stajne Lotus, konštruoval automobily, ktoré dominovali formule 1 v druhej dekáde jej histórie až do začiatku sedemdesiatych rokov. Dal šancu takým pilotom, akými boli Jim Clark, Jackie Stewart, John Surtees, Jack Brabham, Graham Hill či Denny Hulme. V tomto období tiež britskí piloti získali jasnú prevahu v tejto motoristickej disciplíne, keď vyhrali 12 svetových titulov v období medzi rokmi 1962 a 1973.
thumb|[[Mike Hawthorn s Ferrari pri Grand Prix Argentíny v roku 1958]]
V roku 1962 zaviedol Colin Chapman monokok (puzdro z obloženého ľahkého kovu), ktorý umiestnil do svojho Lotusu 25 namiesto klasického rúrkového rámu. Z hľadiska bezpečnosti sa tak dostal Chapmanov stroj na oveľa vyššiu úroveň. V roku 1968 prišiel Lotus tentoraz s novým sfarbením vozidla, opustil tradičnú zelenú pre britské automobily a predstavil monopost v kombinácii červenej, zlatej a bielej farby svojho sponzora – odštartovala sa tak éra sponzorstva vo formule 1. Koncom šesťdesiatych a začiatkom sedemdesiatych rokov sa zmenil aj vzhľad monopostov a aerodynamika, ktorá až doteraz bola neznámym pojmom, získala na význame. Na autách sa objavili prvé krídelká a aerodynamické elementy.
Anabolický steroid
Anabolický steroid je látka, ktorej hlavným účinkom je zvyšovanie syntézy a spomalené odbúravanie bielkovín, čo sa prejavuje navonok ako rast svalovej hmoty. Z hľadiska metabolizmu dochádza k zníženému vylučovaniu a následnej retencii dusíka, čo sa prejaví predovšetkým v pozitívnej dusíkovej bilancii.
Formula 1
Roky formovania (19501980)
V roku 1979 vznikla FISA (Fédération Internationale du Sport Automobile) ktorej prezidentom bol Jean-Marie Balestre. Známe boli predovšetkým roky sa tiahnuce spory s konkurenčnou FOCA (Formula One Constructors Association, riadenou Berniem Ecclestonom) o kontrolu nad tokom financií, plynúcich najmä z predaja televíznych práv.
Anabolický steroid
Prvým známym anabolickým steroidom bol pohlavný hormón testosterón, ktorý v prvej polovici 30-tych rokov minulého storočia izolovali nemeckí vedci. Krátko nato sa podarilo Švajčiarom testosterón syntetizovať. V súčasnosti existuje veľké množstvo anabolických steroidov, ktoré sú známe hlavne v súvislosti s ich zneužívaním v športe, napr. nandrolon.
Formula 1
Zmeny po zákaze preplňovania
thumb|right|Ferrari 054 V10 – motor, ktorý používalo Ferrari v roku 2004
Sezóna 2005 bola tiež koncom éry desaťvalcových motorov v F1. Desaťvalce boli najpoužívanejšou konfiguráciou od zákazu motorov s preplňovaním v roku 1989.
Až do roku 2000 sa v oblasti vývoja motorov často experimentovalo. Najúspešnejšími motormi boli Renault a Ferrari. Renault získal ako dodávateľ motorov pre iné stajne v tomto období celkovo šesťkrát Pohár konštruktérov a päťkrát doviezol pilota k titulu. Navyše v roku 2005 už s vlastným monopostom získal titul medzi jazdcami aj Pohár konštruktérov. Renault išiel vo vývoji ešte ďalej a nasadil desaťvalcový motor s uhlom rozovretia 111° v snahe znížiť ťažisko auta. Takto upravený motor používal vo monoposte R23 v sezóne 2003, ale jeho hlavný súper Ferrari bol úspešnejší s klasickým roztvorením valcov 90°. Renault sa preto v nasledujúcej sezóne vrátil k tradičnejšiemu rozloženiu, a to s uhlom 72°. Ferrari slávilo úspech predovšetkým v rokoch 1999 až 2004, keď získalo šesť pohárov konštruktérov a päť titulov medzi jazdcami.
Aguri Suzuki, japonský pilot F1, kúpil v dražbe zvyšok stajne Arrows, skrachovanej v roku 2002, a založil tím Super Aguri. Sezóna 2007 priniesla ďalšie zmeny. Tou najväčšou bolo zmrazenie vývoja motorov – zákaz experimentov so základnými parametrami motora, ktoré definujú odliatok bloku, kľukový mechanizmus, počet valcov, zdvihový objem, vŕtanie, zdvih atď. Naopak pripúšťa sa vývoj tvaru spaľovacej komory, ventilových rozvodov, sania alebo trysiek na vstrekovanie paliva.
Monoposty
thumb|right|Pohľad zhora na zadnú časť monopostu [[McLaren MP4-21 z roku 2006]] Moderné automobily F1 sú monoposty s motorom uloženým uprostred. Monopost je konštruovaný z uhlíkových vlákien, aby sa docielila najnižšia hmotnosť a bolo možné auto vyvažovať posúvaním ťažiska a vyvažovacích závaží. Celková hmotnosť monopostu, a to i s pilotom a palivom, nesmie byť po pretekoch menšia ako.
Automobily F1 sú schopné prechádzať zákruty vo vysokých rýchlostiach, a to vďaka aerodynamickému prítlaku. Aerodynamický prítlak generujú krídla, ktoré fungujú na opačnom princípe, ako krídla konvenčných lietadiel. Na prelome šesťdesiatych a sedemdesiatych rokov sa tieto krídla objavili na autách prvýkrát.
Monoposty používajú karbónové brzdy, ktoré sú ľahšie a tiež účinnejšie, ako brzdy bežne používané v cestných autách.
Pneumatiky
Ďalším dôležitým faktorom pre rýchly a plynulý prejazd zákrutou sú pneumatiky. Vo formule 1 sa od roku 1998 nepoužívali hladké pneumatiky "slick", tak ako v iných automobilových sériách, ale pneumatiky s drážkami. Pre sezónu 2009 sa však pravidlá v mnohom zmenili a jednou z úprav bolo znovuzavedenie hladkých pneumatík. Od sezóny 2022 sa dovtedy používané 13  pneumatiky nahradia 18 pneumatikami.
Motor
thumb|right|Motor [[BMW Sauber P86 V8, ktorý poháňal monopost BMW Sauber F1.06 z roku 2006.]] Motory používané od sezóny 2007 boli osemvalcové s uhlom rozovretia 90° s maximálnym zdvihovým objemom 2,4 litra s výkonom okolo 750 koní. Otáčky boli limitované na 19 tisíc za minútu, ktorý bol znížený na 18 000 ot./min. Od sezóny 2014 sú šesťvalcové s uhlom rozovretia 90° s maximálnym zdvihovým objemom 1,6 litra a výkonom okolo 608 koní (447 kW). Otáčky boli limitované na 15 000 za minútu. Palivo používané v motoroch F1 je svojím zložením takmer totožné s bežným palivom. V predošlých rokoch sa hojne používali nebezpečné zmesi na báze metanolu alebo zmes benzínu a toluénu. Vo vysokootáčkových motoroch sa používa špeciálny olej s podobnou viskozitou, akú má voda.