cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
DNA (raper)
Prvé dva sólo albumy (2008-2012)
Na konci klipu „Proroctvo“ bola informácia o novom albume DNA, ktorý mal vyjsť na jar 2008. Neskôr v rozhovore spomenul jar/leto 2008. Debutový sólo album LOVE (peňáze/láska) nakoniec vyšiel 1. júla, v rovnaký deň ako album Poézia Ulice od Bacila, ďalšieho člena Drvivej Menšiny. Ako prvý singel z albumu bola zvolená skladba „My“ s hosťujúcou Zdenkou Prednou. Skladba sa objavila aj na výberovke PreHlad 2008 a dočkala sa aj hranosti v slovenských rádiách, kde sa jej najvyššie podarilo dostať na 67. miesto v TOP 100 a na 15. miesto v najhranejších slovenských skladbách. Prvý videoklip k albumu bol urobený k skladbe „Za oponou“ a mal premiéru v novembri 2008. Začiatkom roka 2009 bol spravený klip k skladbe „Naše mesto“, v ktorom sa objavili zábery z filmu Veľký rešpekt. Skladba sa tiež objavila v samotnom filme.
NGC 6069
NGC 6069 je galaxia v súhvezdí Severná koruna, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 21. júna 1882.
DNA (raper)
Prvé dva sólo albumy (2008-2012)
Začiatkom roka 2010 sa objavili prvé informácie o druhom (vtedy nepomenovanom) sólovom albume, DNA sa popritom vyjadril, že to bude jeho posledné sólo. Medzitým sa DNA objavil na albume producenta Emeresa Mount Emerest a tiež v skladbe i klipe „Toto je Hip Hop“ od Viktora Hazarda. DNA zverejnil prvý singel z albumu Revolucionár „Je čas“ 21. mája na sociálnej sieti facebook a v ten deň sa dostal aj na rôzne internetové stránky. Skladbu produkoval Šegy 100, člen Drvivej Menšiny a videklip mal premiéru 3. juna. 24. októbra mal premiéru promoklip k skladbe „Vervto“ a samotný album Revolucionár vyšiel 7. decembra 2010.
NGC 6069
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
Santiago del Estero
Santiago del Estero môže byť:
DNA (raper)
Prvé dva sólo albumy (2008-2012)
Koncom roka 2010 DNA spolupracoval na dvoch zahraničných albumoch, a to na albume poľskej skupiny Non Koneksja v skladbe „Tak tu jest“ a ruskej (v Česku pôsobiacej) rapperky Vilsy v skladbe „Praha, Bratislava“. Začiatkom roka 2011 na svojom youtube kanáli uverejnil dokument o výrobe albumu Revolucionár. 1. apríla 2011 bol oficiálne vypustený videoklip ku skladbe „Reštart“. Druhý videoklip k albumu Revolucionár bol k skladbe "Scifi žena" s hosťujúcim Petrom Kotuľom.
Po vydaní albumu Revolucionar DNA začína dávať dokopy živú kapelu a vyráža na turné. Kapela vo forme bicie, basa, kláves a gitara je neskôr doplnená aj o violončelo a v roku 2012 je k skladbe Reštart natočený aj akustický videoklip priamo zo štúdia.
V roku 2012 vydáva DNA doposial svoju poslednú sólovú skladbu a venuje sa naplno projektu 4D.
Tretí sólo album, projekt 4D (2012-súčasnosť)
Koncom roka 2012 sa začali objavovať informácie o ďalšom projekte DNA, takisto sa 18. decembra objavil v relácii "Beat it", kde spomínal nové projekty. 31. decembra mal premiéru videoklip "Zelený dym" od štvorice 4D, ktorú tvorí Čistychov, DNA, Mišo Biely a G-Bod. Vo videu taktiež spomenuli pripravovaný album od 4D, ktorý vyšiel v apríli 2013.
V roku 2018- 8 rokov po poslednom sólovom albume začína DNA pracovať na nových nahrávkach, ktoré by mali odzrkadliť jeho poslednú hudobnú, ale aj personálnu premenu.
Vlajka Vatikánu
thumb|Vlajka Vatikánu
Vlajka Vatikánu má dva zvislé pruhy, žltý a biely. Uprostred bieleho sú prekrížené kľúče sv. Petra a tiara zo štátneho znaku. Kľúče sú obrátené von a pripomínajú evanjelium sv. Matúša (... tebe dám kľúče od kráľovstva nebeského), ich farby symbolizujú zverenú moc prepúšťať a otvárať (strieborná, t. j. biela) aj zadržať a zatvárať (zlatá, t. j. žltá); červená šnúra ktorá kľúče zväzuje, dokladá, že obidve moci spolu súvisia. Žlto-biela tiara – trojnásobná pápežská koruna – predstavuje trojitý pápežský úrad, učiteľský, kňazský a pastiersky. Farby vlajky odpovedajú pápežskej kokarde, v ktorej bola červená roku 1808 po francúzskej okupácii Ríma nahradená bielou. V roku 1825 boli tieto farby oficiálne potvrdené pre vlajky cirkevného štátu. Odvodzujú sa však aj z farieb sväto-petrovských kľúčov, podľa tradície aj zo znaku kráľovstva jeruzalemského, zriadeného v dobe križiackych výprav (1099 až 1187), ktorý mal zlatý kríž na striebornom poli. Skutočnosťou je, že jeruzalemský kráľ Balduin III. (1141-1162) používal bielu zástavu, do ktorej si pridal jeho nástupca Amalrich I. (1162-1173) žltý kríž.
List vlajky je štvorcový a jej podoba je zakotvená v základnom zákone z roku 1929; v rokoch 1825 až 1878 bývala vlajkou pápeža.
Dionýz Ilkovič
Akademik Dionýz Ilkovič (* 18. január 1907, Šarišský Štiavnik – † 3. august 1980, Bratislava) bol fyzik a fyzikálny chemik rusínskeho pôvodu.
Móricgát
Móricgát je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kiskunmajsianskom okrese.
Má rozlohu 3289 ha a žije tu 513 obyvateľov (2007).
Dionýz Ilkovič
Štúdium
Po maturite na Československom reálnom gymnáziu v Prešove odišiel Dionýz Ilkovič študovať do Prahy. Začal na strojníckom a elektrotechnickom odbore ČVUT, ale po roku prestúpil na Prírodovedeckú fakultu Karlovej univerzity. Počas štúdia (19251929) sa jeho záujem sústreďoval hlavne na chémiu a fyziku, ale navštevoval tiež veľa prednášok, cvičení a seminárov z matematiky. V roku 1930 získal vysvedčenie učiteľskej spôsobilosti z chémie pre vyššie, a z matematiky a fyziky pre nižšie triedy gymnázií. Keď mal v druhej polovici tridsiatych rokov problémy so zháňaním miesta, rozšíril si učiteľskú spôsobilosť o aprobáciu na vyučovanie fyziky pre vyššie triedy gymnázií (1937).
NGC 6070
NGC 6070 je galaxia v súhvezdí Had, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. septembra 1786.
Dionýz Ilkovič
Štúdium
Už počas štúdia začal Dionýz Ilkovič pracovať v laboratóriu prof. Jaroslava Heyrovského a pod jeho vedením vypracoval počas pobytu na Chemickom ústave KU (19301932) aj dizertačnú prácu „Štúdium ortuťovej kvapkovej katódy pri elektrolytickom rozklade vody“. Po jej obhájení získal titul RNDr. (1932). Keďže sa mu na Heyrovského ústave nepodarilo zabezpečiť asistentské miesto, učil chémiu a fyziku na rôznych pražských gymnáziách a reálkach. Popritom pracoval naďalej v ústave a podieľal sa na vypracovaní teoretických základov polarografie. Najvýznamnejším výsledkom tohto úsilia bolo odvodenie vzťahu medzi polarografickým difúznym prúdom, koncentráciou roztoku a charakteristikami kvapkovej ortuťovej elektródy, známeho ako Ilkovičova rovnica. Za svojho pražského pobytu Dionýz Ilkovič uverejnil 9 samostatných vedeckých prác a 4 so spoluautormi. Z prehľadu citácií, ktoré priložil k žiadosti o pripustenie k habilitácii, vyplýva, že do roku 1939 bolo šesť jeho prác citovaných 55 ráz, z toho iba na hlavnú prácu obsahujúcu Ilkovičovu rovnicu sa vedci z celého sveta odvolávali 24 ráz.
NGC 6070
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
Christoph Willibald Gluck
Christoph Willibald Gluck (* 2. júl 1714, Erasbach, Nemecko - † 15. november 1787, Viedeň, Rakúsko) bol nemecký hudobný skladateľ a reformátor opernej tvorby.
Dionýz Ilkovič
Štúdium
V školskom roku 1937/1938 Ilkovič absolvoval študijný pobyt vo Fyzikálno-chemickom ústave parížskej univerzity u prof. René Auduberta. Tu sa venoval štúdiu ultrafialového žiarenia pomocou fotoelektrických počítačov. Na tieto práce nadviazal v rokoch 19471948 Štefan Luscoň vo svojej doktorskej dizertácii „Štúdium fotocely s vrstvou jodidu meďného“, ktorú vypracoval pod Ilkovičovým vedením. Ešte počas parížskeho pobytu prof. Heyrovský odporúčal Dionýzovi Ilkovičovi, aby sa habilitoval. Hoci spočiatku váhal, impulzom bola situácia, v ktorej sa ocitol po vyhlásení autonómie Slovenska. 31. decembra 1938 ho totiž Ministerstvo školstva a osvety v Prahe prepustilo zo štátnych služieb. Následne ho slovenské Ministerstvo školstva a národnej osvety (MŠANO) vyzvalo, aby od 1. februára 1939 nastúpil službu na Štátnej slovenskej reálke v Bardejove. Ilkovič však v januári 1939 požiadal o pripustenie k habilitačnému pokračovaniu na KU v Prahe a na základe toho požiadal aj MŠANO, aby ho ponechali v českej metropole. V priebehu roku 1939 zasadala habilitačná komisia, vypracovali sa posudky a 26. októbra 1939 sa konalo habilitačné kolokvium. Záverečná časť pokračovania -– habilitačná prednáška -– bola stanovená na 17. novembra 1939. Nekonala sa pre uzavretie vysokých škôl nacistami.
Christoph Willibald Gluck
Gluck bol predstaviteľom raného klasicizmu 1740 až 1770. Hoci Gluck spočiatku komponoval opery podľa strnulého talianskeho vzoru (do roku 1762 vytvoril asi 100 takýchto diel), napriek tomu však pochopil, ovplyvnený myšlienkami talianskeho libretistu Raniera de Calzabigiho, že hlavným zmyslom opery má byť hudobný výraz, dramatický dej a divadelná akcia, a nielen čisto efektný spev. Opera Orfeus a Eurydika bolo prvé Gluckovo dielo, v ktorom uskutočnil Calzabigiho podnety. Gluck mal zaujímavý život, ktorý bol spojený aj s českým prostredím. Hoci sa narodil v Nemecku, už od detských liet striedal rôzne miesta pobytu v Čechách podľa toho, na ktorom šľachtickom panstve pôsobil jeho otec ako lesník. Po gymnáziu v Chomutove študoval v Prahe filozofiu a hudbu od Bohuslava Matěja Černohorského. Až roku 1784 sa stal kapelníkom dvornej opery vo Viedni, odkiaľ podnikal umelecké cesty najmä do Talianska, Francúzska a Veľkej Británie. V tom čase už bol Gluck váženou umeleckou osobnosťou. Hoci niekedy komponoval aj balety a sonáty, zostal prevažne operným skladateľom. Orfeovskou operou začatá reforma - a jej pozitívny ohlas vo Viedni a v Paríži - inšpirovala skladateľa ku komponovaniu ďalších opier, v ktorých sa prehĺbil ideál skutočnej hudobnej drámy. Sú to prevažne tragické opery na antické námety: Alceste, Ifigénia v Aulide, Ifigénia v Tauride, Armida, ktoré do značnej miery ovplyvnili budúci vývoj tohto žánru u Mozarta a Wagnera.
Dionýz Ilkovič
Pedagogické pôsobenie
Na jeseň 1939 Slovenská vysoká škola technická, založená v roku 1937, ponúkla Dionýzovi Ilkovičovi post profesora technickej fyziky, pretože jeho predchodca profesor Josef Sahánek solidarizoval s osudom tisícok Čechov, ktorí boli nútení opustiť Slovensko a vrátil sa do Brna. Ilkovič ponuku prijal a po splnení formalít ho na návrh profesorského zboru SVŠT MŠANO 19. februára 1940 vymenovalo za mimoriadneho profesora technickej fyziky. O týždeň nato nastúpil na miesto prednostu Ústavu technickej fyziky SVŠT. V Bratislave konal základné prednášky z fyziky a viedol k nim cvičenia i laboratórne práce. Po zriadení Prírodovedeckej fakulty Slovenskej univerzity bol v októbri 1940 vymenovaný za mimoriadneho nehonorovaného profesora fyziky PF SU, takže sa jeho beztak veľké zaťaženie ešte zvýšilo. Keďže mal len jedného asistenta (Dezidera Tomkuljaka), pribral si na pomoc poslucháča druhého ročníka Imricha Staríčka a neskôr aj ďalších (Vladimír Hajko, Vojtech Kellö). Takto vlastne pripravoval novú generáciu slovenských vysokoškolských pedagógov. Popri tom prednášal na PFUK aj chémiu a fyzikálnu chémiu. K výchove novej generácie fyzikov a chemikov prispeli aj Fyzikálno-chemické rozhovory, ktoré viedol na PFSU spolu s profesorom chémie Ing. Dr. Františkom Valentinom. Bola to kombinácia vedeckého seminára a seminára, ktorý si zapisovali študenti. Diskutovalo sa na nich o najrozmanitejších problémoch vtedajšej fyziky i chémie. Jednu prednášku tu mal počas svojej návštevy v Bratislave v marci 1943 aj zakladateľ kvantovej mechaniky a nositeľ Nobelovej ceny Werner Heisenberg, ktorého v rámci spolupráce medzi Slovenskou univerzitou a univerzitou v Lipsku pozval do Bratislavy práve prof. Ilkovič.
Vzhľadom na mimoriadne pracovné zaťaženie administratívnymi, organizačnými a pedagogickými povinnosťami, ustúpila do úzadia jeho vedecká činnosť. Po príchode do Bratislavy uverejnil iba monografiu Polarografia, čo bola vlastne jeho posledná vedecká práca.
Prof. Ilkovič sa usiloval modernizovať výučbu na PFSU. Preto v roku 1941 vyvinul nemalé úsilie, aby získal do Bratislavy súkromného docenta dr. Viléma Kunzla, ktorý patril medzi špičkových európskych odborníkov v röntgenoskopii. Nemecké úrady však nemali pre tieto snahy pochopenie a nedali súhlas na Kunzlov prechod z protektorátu na Slovensko. Ilkovič sa nevzdal a v roku 1942 podal návrh na zriadenie Ústavu atómovej fyziky PFSU, ktorý mal zabezpečovať prednášky z fyziky pre poslucháčov PFSU – tí v tom čase navštevovali prednášky z fyziky pre poslucháčov SVŠT. MŠANO však návrh odmietlo s odôvodnením, že fakulta nemá riadneho profesora fyziky. Preto sa vytvoril ústav iba ako oddelenie Ústavu technickej fyziky SVŠT pre potreby poslucháčov PFSU. Ilkovičovo úsilie bolo korunované úspechom až o dva roky neskôr. Po tom, čo sa v roku 1943 sa stal riadnym profesorom fyziky SVŠT a v auguste 1944 aj riadnym nehonorovaným profesorom fyziky PFSU, bol 26. augusta zriadený Fyzikálny ústav PFSU a D. Ilkovič sa stal jeho prednostom. K úspechu pravdepodobne prispela aj skutočnosť, že už od roku 1942 D. Ilkovič zastával funkciu dekana PFSU, v ktorej vytrval až do oslobodenia Bratislavy, keď z tejto funkcie odstúpil.
Po vojne Dionýz Ilkovič, v tom čase už riadny profesor fyziky tak na SVŠT, ako aj na PFSU, požiadal o dokončenie habilitácie. Napokon 3. mája 1946 mu profesorský zbor PFKU udelil veniam docendi pre odbor fyzikálna chémia. Rozsah Ilkovičovej pedagogickej činnosti sa po vojne ešte rozšíril. Na Lekárskej fakulte SU konal prednášky a viedol cvičenia z lekárskej fyziky a dočasne bol prednostom Ústavu lekárskej fyziky LFSU. Keď k tomu prirátame prednášky, cvičenia a semináre, ktoré viedol na technike i na Prírodovedeckej fakulte, je zrejmé, že to bolo nad jeho sily. Preto opäť podnikol kroky, aby dostal do Bratislavy doc. dr. Viléma Kunzla. Po dvoch rokoch prieťahov sa napokon vo februári 1948 prof. dr. Vilém Kunzl stal prednostom Fyzikálneho ústavu PFSU a prevzal hlavné bremeno pedagogickej činnosti z fyziky. V roku 1951 Dionýz Ilkovič definitívne prestal prednášať na Prírodovedeckej fakulte a plne sa venoval svojmu pracovisku na SVŠT.
Začiatkom päťdesiatych rokov vynaložil veľa úsilia na založenie Slovenskej a aj Česko-slovenskej akadémie vied. Po uzákonení SAV 18. júna 1953 bol vymenovaný za riadneho člena – akademika SAV a stal sa vedeckým tajomníkom SAV. Okrem toho bol podpredsedom matematicko-fyzikálnej sekcie ČSAV a predsedom komisie pre matematiku a fyziku SAV. Z tejto komisie vznikol najprv v roku 1955 Kabinet fyziky SAV (s dvoma zamestnancami), v roku 1958 Laboratórium fyziky SAV (malo 20 zamestnancov) a 1. januára 1963 Fyzikálny ústav SAV (so 60 zamestnancami). Dionýz Ilkovič toto pracovisko nielen založil a zveľaďoval, ale do roku 1961 aj stál na jeho čele. Dionýz Ilkovič stál pri zrode troch základných fyzikálnych pracovísk na Slovensku: Ústavu technickej fyziky SVŠT, Fyzikálneho ústavu Prírodovedeckej fakulty Slovenskej univerzity a Fyzikálneho ústavu SAV. Z nich sa postupne vyvinuli prakticky všetky ďalšie fyzikálne pracoviská. Keď sa k tomu pridá jeho pedagogické pôsobenie a skutočnosť, že vychoval prvých fyzikov a svojich asistentov, je zrejmé, že sa právom pokladá za zakladateľa slovenskej fyziky.
Na rozvoji slovenskej fyziky sa podieľal aj v neskorších rokoch. Bol vedúcim Katedry fyziky Elektrotechnickej fakulty SVŠT, predsedom Vedeckého kolégia fyziky SAV, predsedom Národného komitétu pre čistú a aplikovanú fyziku, členom predsedníctva Slovenskej komisie pre udeľovanie vedeckých hodností. Bol tiež hlavným redaktorom vedeckého časopisu SAV (od jeho založenia v roku 1957).
Lost Dogs
thumb Lost Dogs bola country hudobná skupina.
Dionýz Ilkovič
Pedagogické pôsobenie
Osobitnou kapitolou Ilkovičovej činnosti bola prvá slovenská vysokoškolská učebnica fyziky, ktorá v rokoch 19571971 vyšla v piatich vydaniach v celkovom náklade 40 000 výtlačkov. Bola to moderná učebnica fyziky, dôsledne písaná vektorovým počtom, ktorá obsiahla hlavné oblasti fyziky. Hoci bola určená pre poslucháčov techniky, a pôvodne pre tých, čo navštevovali Ilkovičove prednášky, používala sa aj na Prírodovedeckej fakulte. V odborných časopisoch bolo publikovaných s ním ako autorom alebo spoluautorom 17 pôvodných vedeckých prác a v časopise „Rozhledy matematicko-přirodovědecké“ publikoval 6 referátov.
Posledné roky
V marci 1976 Prof. Ilkovič odišiel do dôchodku. Aj potom sa živo zaujímal o dianie vo fyzike, na katedre i v celej fyzikálnej komunite. Zomrel 3. augusta 1980 v Bratislave.
Pamiatka
O dva roky nato (1982) predsedníctvo SAV zriadilo čestnú plaketu Dionýza Ilkoviča za zásluhy vo fyzikálno-chemických vedách. Pred niekoľkými rokmi vznikla Nadácia Dionýza Ilkoviča na podporu nadaných študentov. Keď v Mlynskej doline v Bratislave vzniklo „akademické mestečko“, kde sídlia Fakulta elektrotechniky a informatiky STU, Matematicko-fyzikálna fakulta i Prírodovedecká fakulta UK, teda niekdajšie Ilkovičove pôsobiská, Národný výbor hl. mesta Bratislavy pomenoval ulicu vedúcu k tomuto areálu Ilkovičova ulica.
7. januára 2008 sa konala Laudácia pri príležitosti odhalenia reliéfu Dionýza Ilkoviča v budove Chemického ústavu SAV.
== Nadácia Dionýza Ilkoviča a Cena Dionýza Ilkoviča == Po profesorovi Ilkovičovi je pomenované aj ocenenie pedagógov a nepedagogických pracovníkov, ktorí sa venujú deťom v oblasti prírodných vied v rámci mimoškolskej činnosti. Cena Dionýza Ilkoviča bola po prvýkrát udelená v roku 2017. Založená bola slovenskou technologickou spoločnosťou PosAm, ktorá je dodnes jej hlavným partnerom. Od roku 2019 organizáciu ceny prebrala novovzniknutá Nadácia Dionýza Ilkoviča.
V roku 2020 udelila Nadácia Dionýza Ilkoviča aj špeciálne ocenenie za online vzdelávanie určené pre učiteľa, ktorý bravúrne zvládol dištančnú výuku počas pandémie. Víťazom ocenenia sa stal Jozef Zvolenský zo Skýcova.
Windsurfing
right|thumb|Windsurfing right|thumb|Windsurfing
Windsurfing je vodný šport, jachting na surfovacej doske (plaváku so stožiarom a plachtou).
Historia
Začiatky windsurfingu sa datujú do roku 1965, keď sa dvaja kamaráti Hoyle Schweitzer a Jim Drake z Južnej Kalifornie rozhodli skombinovať surfovanie s jachtindgom. Dôvodom bolo nájsť alternatívny zdroj pre energie pre pohyb surfovacej dosky na vodnej hladine. Jim Drake bol leteckým inžinierom a Hoyle Schweitzer obchodníkom. Jim Drake prišiel s nápadom pripojenia sťažňa s plachtou na surfovací plavák. Do konca roku 1968 získali Jim a Hoyle patent na prvý windsurfingový komplet nazvaný “Windsurfer”. Takmer hneď po patentovaní vynálezu, si windsurfing začal získavať nových priaznivcov. Nespokojnosť s plavákmi zo sklolaminátov prinútila Hoyla Schweitzera poobzerať sa za vhodnejším materiálom pre tieto účely, ktorý by mal lepšie fyzikálno-chemické vlastnosti, dlhšiu životnosť a bol by cenovo dostupnejším. Výsledkom Hoylovho výskumu bolo využitie polyetylénu. Dodávateľ polyetylénu bol novým využitím materiálu natoľko prekvapený a spokojný, že pripravil kampaň a predstavil windsurfing celému svetu.
V roku 1973 Hoyle Schweitzer odkúpil Drakeho podiel na patente. V tom istom roku bola licencia vyvezená do Holandska kde sa Windsurfer začal vyrábať. V nasledujúcih piatich rokoch európska produkcia Windsurferov prekonala americkú.
Windsurfing prešiel najväčším vývojom na Havaji, kde sú na tento šport najlepšie poveternostné podmienky, t. j. pravidelný a stabilný vietor, voda, a dobré vlny. Robby Naish, ktorý pochádza z Kalifornie, a od malička trénoval na Havaji, vyhral prvý titul majstra sveta vo veku 13 rokov. V tom čase vážil iba, a je zaujímavé že ho vtedy celkom neodfúklo. Asi ho na hladine držala váha výstroja, ktorá bola v tom čase o poznanie vyššia ako sú dnešné štandardy.
Spor o autorstvo
Neskôr sa však zistilo, že Jim Drake a Hoyle Schwitzer nemuseli byť vynálezcami windsurfingu. Od konca 50. rokov Newman Darby experimentoval s windsurfingovými plavákmi. A v roku 1965 publikoval svoje poznatky v magazine “Popular Science”. Vo svojom článku vysvetlil ako sa má robiť windsurfing, ako si vyrobiť windsurfingový plavák, a ako robiť obraty pomocou plachty.
Zdokonaľovanie a prienik medzi oficiálne športy
S časom sa windsurfing a windsurfingový výstroj začali zdokonaľovať. Plaváky sa veľmi rýchlo stali ľahšími a kratšími, boli vynájdené ďalšie doplnky ako sú pútka či trapézy. Funboard, ktorý vyvinuli na Havaji sa neskôr rozšíril do celého sveta. Windsurfisti sa spolu s napredovaním výstroje takisto zdokonaľovali a zrýchľovali. Windsurfing sa začal robiť aj na veľkých vlnách – zrodenie Wave windsurfingu. Všetci mali motiváciu – stať sa čo najrýchlejšími.
Windsurfing sa prvýkrát dostal do programu olympijskych hier v Los Angeles (USA), ktoré sa konali v lete 1984.
Cunlhat (kantón)
Cunlhat je francúzsky kantón v obvode Ambert v departemente Puy-de-Dôme v regióne Auvergne. Tvoria ho 4 obce.
Farba (kvantová fyzika)
Farba je vnútorné kvantové číslo, vlastnosť kvarkov a gluónov, ktorá sa týka silnej interakcie v rámci kvantovej chromodynamiky (QCD).
Farba je trochu podobná elektrickému náboju častíc, no vzhľadom na svoj dosah a silu pôsobenia má odlišný charakter. Farba kvarkov a gluónov nemá nič spoločné so zrakovým vnímaním farby. Pojem farba bol zavedený z teoretických dôvodov, aby sa dodržal Pauliho vylučovací princíp. Experimenty však poukazujú na správnosť hypotézy. Kvantové číslo farba môže zaujímať tri hodnoty: červená, modrá a zelená, resp. antikvarky môžu nadobúdať antifarby.
Zoznam sezón Athletic Club
Toto je zoznam všetkých sezón Athletica Club odohraných v španielskom a európskom futbale od roku 1898 až po poslednú úplne odohranú sezónu.
Athletic Club vyhral Primera División 8-krát, španielsky pohár 24-krát, španielsky superpohár 3-krát a Pohár Evy Duarte 1-krát.
Automobilový navigačný prístroj
thumb|Prenosný navigačný prístroj značky [[TomTom]] Automobilový navigačný prístroj (iné názvy: autonavigácia alebo ľudovo navigácia) je elektronický prístroj, využívajúci signál z družíc GPS, slúžiaci k ľahkému dosiahnutiu cieľa automobilom. Prístroje fungujú ako prijímače signálu GPS, ktorý vyhodnocujú na získanie potrebných dát, ako je poloha, aktuálna rýchlosť a v spolupráci s integrovaným softvérom a mapovými podkladmi dáva užívateľovi informácie o blížiacej sa odbočke, odhade potrebného času na dosiahnutie cieľa, priemernej rýchlosti cesty a pod.
Od turistickej navigácie sa líši spravidla väčšou obrazovkou, nutnosťou elektrického napájania a predpokladom, že sa užívateľ bude vozidlom pohybovať po cestách. V dnešnej dobe už nie je možné presne kategorizovať jednotlivé typy, pretože na trhu sú aj špecializované navigácie, ako napríklad pre traktory alebo kombajny
História
Rozvoj automobilových navigačných prístrojov začal v roku 2000, kedy bola vypnutá úmyselne zavádzaná chyba do systému GPS a presnosť určenia polohy sa zvýšila zo stoviek metrov na desiatky až jednotky metrov.
Prvé navigačné prístroje boli vybavené len malým, jednofarebným LCD displejom, ktorý zobrazoval iba smerovú šípku, nanajvýš názov ďalšej odbočky alebo cesty. V súčasnosti sú všetky prístroje vybavené mapovými podkladmi, podľa ktorých sa navigácie riadia a užívateľom zobrazujú farebnú mapu. Systém zobrazenia šípky, kadiaľ sa má užívateľ ďalej vydať sa dnes používa len u luxusnejších automobilov, kde navigačný prístroj premieta zobrazenie na čelné sklo vozidla.
Prenosné navigačné prístroje
thumb|Prenosný navigátor na čelnom skle Prenosné navigačné prístroje sú koncipované pre jednoduchú inštaláciu a opätovnú demontáž z vozidla. Ich veľkou výhodou je predovšetkým cena, ktorá je spravidla niekoľkonásobne nižšia, ako cena vstavaných navigátorov a tiež skutočnosť, že taký prístroj možno jednoducho používať vo viacerých autách. Vždy však majú menší displej a tiež ich umiestnenie vo vozidle je ovplyvnené konštrukciou automobilu.
Vývojový trend jasne speje k znižovaniu hmotnosti pri zachovaní potrebných rozmerov obrazovky, aby prístroje boli ľahko prenosné, nakoľko sa ľahko stávajú terčom zlodejov v prípade ponechania vo vozidle.
Výhody prenosných navigačných prístrojov:
Vstavané navigačné prístroje
Výhody vstavaných navigačných prístrojov:
Dodatočné funkcie
V súčasnosti všetky navigátory určujú polohu rovnakým spôsobom za pomoci signálu GPS. Jednotlivé modely a značky od seba odlišujú predovšetkým mapové podklady, ktoré zaisťujú firmy TeleAtlas alebo NAVTEQ, a ich aktualizácie. Ďalšie rozdiely tvoria funkcie, ktoré možno rozdeliť na funkcie pre navigáciu a doplnkové.
Navigačné funkcie
Ide o funkcie prístroja, ktoré priamo uľahčujú navigáciu s prístrojom, napr.:
Doplnkové funkcie
Počet funkcií však zďaleka neovplyvňuje vhodnosť navigačného prístroja pre daného užívateľa.
Výrobcovia navigačný prístrojov
Je celý rad výrobcov automobilových navigačných prístrojov z ktorých najznámejšie sú:
Nagybaracska
Nagybaracska je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Bajskom okrese.
Má rozlohu 3 795 ha a žije tu obyvateľov.
Madonna del Magnificat
Madonna del Magnificat, je názov obrazu talianskeho renesančného maliara Sandra Botticelliho.
V 15. storočí boli veľmi rozšírené a obľúbené tzv. tondá, obrazy maľované do kruhu. Slúžili na výzdobu nielen súkromných obydlí, ale napr. aj cechovných domov. Botticelli vytvoril niekoľko takýchto obrazov, prevažne s motívom Panny Márie s Dieťaťom.
Uvedený obraz vytvoril umelec v rokoch 1480 - 1481, kedy možno hovoriť o začiatku jeho umeleckej dráhy ako vyzretého maliara. Až dodnes je považovaný za jeden z jeho najslávnejších obrazov Madon.
Dielo zachytáva Pannu Máriu s Ježiškom na kolenách pri písaní. Dopisuje posledné riadky knihy, ktorú jej pridržiavajú dvaja anjeli. Dvaja krajní anjeli pridržiavajú nad Máriinou hlavou korunu. Botticelli sa tu prejavil ako majster detailu, vďaka čomu môžeme identifikovať text v knihe. Ide o hymnus svätého Zachariáša, pieseň o narodení jeho syna sv. Jána Krstiteľa. Na pravej strane môžeme prečítať prvé slová Magnificatu, chválospevu Panny Márie, podľa ktorého dostal obraz svoje pomenovanie.
Obraz je nepriamo oslavou Botticelliho rodného mesta, pretože svätý Ján Krstiteľ bol hlavným patrónom Florencie.
Podľa všetkého Madonna del Magnificat je najdrahším kruhovým obrazom, aký kedy Botticelli namaľoval. Jeho vysoká cena je daná množstvom zlata, v Botticelliho dobe najdrahším maliarskym materiálom, ktoré umelec použil pri maľovaní tohto obrazu. Objavuje sa ako okrasa na šatách, v lúčoch Božieho svetla, korune Panny Márie, ale aj vo vlasoch postáv.
Aigre (obec)
Aigre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 544
NGC 544 je galaxia v súhvezdí Sochár, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. októbra 1835.
Suchý (obec)
Suchý je obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 437 obyvateľov, z toho 216 mužov a 221 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,5 roka (muži 37,0 roka, ženy 39,9 roka).
Klaňanie troch kráľov (Botticelli, 1475)
Klaňanie troch kráľov je názov obrazu namaľovaného talianskym renesančným umelcom Sandrom Botticellim.
Botticelliho dielo sa vyznačuje množstvom prác s religióznou tematikou, čoho dôkazom je aj päť obrazov s názvom Klaňanie troch kráľov. Pravdepodobne najznámejším a najslávnejším dielom je táto verzia, ktorá vznikla v roku 1475. Obraz patriaci ku klenotom umeleckej kolekcie florentskej Uffizi je pokladaný za vrchol Botticelliho ranej tvorby.
Okolnosti vzniku diela
Obraz je známy i pod označením Del Lamovo klaňanie, ktoré obsahuje meno zadávateľa diela. Guaspare di Zanobi del Lama bol florentský obchodník, ktorý zbohatol za veľmi nejasných okolností, dokonca bol považovaný za človeka s veľmi pochybnou minulosťou. Pracoval ako zmenárnik a vďaka tomu prišiel k značnému majetku. Napriek tomu mu však chýbalo adekvátne spoločenské postavenie. V snahe získať ho, stal sa postupne členom viacerých miestnych najprestížnejších tzv. bratstiev a zo súkromných prostriedkov dal postaviť kaplnku v bazilike Santa Maria Novella, do ktorej umiestnili oltárny obraz Klaňanie troch kráľov, objednaný u Sandra Botticelliho.
Paradoxne tento obraz je jedinou pamiatkou krátkeho obdobia spoločenského úspechu del Lamu. Jeho pochybné obchodné praktiky vyšli totiž čoskoro najavo; bol usvedčený z podvodu, čo mu vynieslo zákaz podnikania v tejto oblasti a stratu ťažko nadobudnutého spoločenského postavenia. Vrátil sa k pôvodnému životu a zomrel vo veľmi skromných podmienkach.
Vznik obrazu bol del Lamovým kajúcnym gestom za predošlý život a mal mu zabezpečiť istú formu očistenia duše v deň posledného súdu. Súčasne sa chcel zadávateľ diela zavďačiť vládnucim Mediciovcov a vyjadriť svoju spolupatričnosť s týmto rodom, od ktorých vôle závisel jeho úspech v podnikaní. Pri objednávaní diela požiadal totiž del Lama Botticelliho nech zobrazí príslušníkov rodu Mediciovcov ako kráľov, ktorí sa prišli pokloniť Ježiškovi. Súčasne dal medzi členov sprievodu namaľovať svoj portrét, aby dielo budilo dojem, že patrí k tejto rodine (jeho podobizeň nachádzame v skupine osôb vpravo; na diváka sa pozerá starší svetlovlasý muž v bledomodrom plášti).
Kompozícia a ikonografia
Ústrednou postavou diela je uprostred polorozborenej stavby sediaca Panna Mária s Ježiškom, ktorého drží v lone. Pokloniť sa jej a Dieťaťu prichádza zástup mužov, v ktorom miesto biblických kráľov zaujali príslušníci florentskej honorácie; je v nich možné nájsť najznámejších príslušníkov rodu Mediciovcov. Nedá sa s určitosťou jednoznačne prisúdiť identita jednotlivých postáv. Niet pochýb, že najstarší muž kľačiaci tesne pred Pannou Máriou je Cosimo de' Medici, zakladateľ slávy rodu.
Obraz je pozoruhodný aj tým, že medzi osobami v sprievode spoznávame na pravej strane obrazu (celkom vpravo dole) autora. Namaľoval sám seba v úlohe pozorovateľa.
Historik Giorgio Vasari vo svojich zápiskoch označil jednotlivých členov sprievodu - okrem prvého kráľa, ktorým bol Cosimo de' Medici, druhého označil ako Giuliana de' Medici (zavraždeného v apríli 1478 pri bohoslužbe v Katedrále Santa Maria del Fiore) a tretím by mal byť Cosimov syn Giovanni.
San Juan
San Juan môže byť:
Lost Dogs (album)
V prvom týždni po vydaní sa z tohoto albumu predalo 89 500 nosičov a album debutoval na 15. pozícii rebríčka Billboard 200. V USA bol tento album certifikovaný RIAA ako zlatý album.
Zoznam skladieb
Informácie sú prevzaté z rôznych zdrojov.
Výroba albumu
Všetky informácie sú z AllMusic.
Olliergues (kantón)
Olliergues je francúzsky kantón v obvode Ambert v departemente Puy-de-Dôme v regióne Auvergne. Tvorí ho 6 obcí.
NGC 6071
NGC 6071 je galaxia v súhvezdí Malá medvedica, ktorú objavil William Herschel 6. mája 1791.
NGC 614
NGC 614 je galaxia v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
Nemesnádudvar
Nemesnádudvar je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Bajskom okrese.
Má rozlohu 5 878 ha a žije tu obyvateľov.
Teplica (prítok Myjavy)
Prameň
Pramení v Bielych Karpatoch na území Česka pod sedlom U tří kamenů v nadmorskej výške cca, južne od moravskej obce Kuželov.
Opis toku
Tečie veľkým oblúkom najprv na severovýchod, potom na juhovýchod. Stáča sa na juh a pri osade U Sabotů vteká na územie Slovenska. Ďalej sa otáča na juhozápad, priberá zľava Liešťanský potok, sprava Haluzníkov potok a pri Vrbovciach potok Roncková zľava. Tečie cez obec Vrbovce a z oboch strán priberá kratšie prítoky, Pri osade Javorec sa rieka stáča na juh, na oboch brehoch sú rozvinuté početné výmole a vteká na územie obce Sobotište (už v Chvojnickej pahorkatine). Ďalej napája vodnú nádrž Kunov, preteká obcou Kunov a stáča sa najprv na juhozápad, neskôr na území mesta Senica na západ (tu priberá Rovenský potok a Pasecký potok sprava) a od Čáčova opäť tečie na juhozápad. Do Myjavy sa vlieva v katastrálnom území Senice (cca od železničnej stanice) na Myjavskej nive (už súčasť Borskej nížiny).
== Povodie Teplice - prítoky v smere toku == (Vysvetlivky: PP/LP - pravý/ľavý prítok, BLP/BPP - bezmenný ľavý/pravý prítok) ústie do Myjavy
NGC 6072
NGC 6072 je planetárna hmlovina v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 7. júna 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
El Hierro (sopka)
Sopku tvoria početné troskové bazaltové kužele (Montana del Hombre Muerto, El Rincon de la Cerca, Sabinosa, Soliman, Malpaso, Tinor, Volcan de Lomo Negro, Montana de las Rosas atď.), lávové prúdy a depozity tufov. Sopka leží na trojnom zlomovom systéme, jednotlivé ramená zlomov vybiehajú v smeroch severozápad, severovýchod a juh.
Kronika
Kronika môže byť:
Devolutívny účinok odvolania
Devolutívny účinok odvolania je prechod oprávnenia prerokovať odvolanie a pokračovať v prerokúvaní veci z orgánu v prvom stupni na orgán v druhom stupni.
Tucumán
Tucumán môže byť:
Karol Jenny
Karol Jenny (* 11. január 1819, Viedeň, Rakúsko – † 9. október 1893, Viedeň) bol rakúsko-slovenský strojný inžinier.
Životopis
Narodil sa vo Viedni. Bol absolventom, krátko aj asistentom viedenskej techniky, potom v rokoch 1850 – 1866 ako profesor stál na čele katedry matematiky, fyziky a mechaniky na banskoštiavnickej akadémii. Po odchode zo Štiavnice pôsobil na technike vo Viedni ako profesor technickej mechaniky a strojníctva, bol medzinárodne uznávaným odborníkom svojho odboru, začas aj dekanom a rektorom. Jeho účinkovanie v Banskej Štiavnici je tiež spojené predovšetkým so skvalitnením výuky strojníctva, ale pravdepodobne bol aj iniciátorom zavedenia mimoriadnych prednášok o aplikáciách diferenciálneho a integrálneho počtu v strojníctve a prednáškového kurzu o pevnosti a pružnosti.
Zomrel 9. októbra 1893 vo Viedni.
Praindoeurópčina
Praindoeurópčina (iné názvy: indoeurópsky prajazyk, zriedkavejšie: protoindoeurópčina, indoeurópsky protojazyk,  nepresne: indoeurópčina, zastarano: praindogermánčina) je predpokladaný prajazyk indoeurópskych jazykov.
Existencia tohto jazyka je už viac ako 100 rokov akceptovaná jazykovedcami a jeho rekonštrukcia je pomerne podrobná. Sir William Jones si v 18. storočí ako prvý všimol podobnosť medzi sanskritom, starou gréčtinou a latinčinou. Začiatkom 20. storočia bol spracovaný opis praindoeurópčiny, ktorý sa (s niekoľkými úpravami) akceptuje dodnes.
Praindoeurópčina sa vyznačovala komplexným morfologickým systémom, ktorý zahŕňal skloňovanie (pridanie prípony ku koreňovej morféme, ako napríklad v chlap, chlapec, chlapček), a ablaut (stupňovanie samohlások, ako v nemeckom nehmen(brať) - nimmt (prítomný čas, 3. os.) - nahm (jednoduchý min. čas) - hat genommen (zložený min. čas). Podstatné mená používali prepracovaný systém skloňovania a slovesá používali podobne prepracovaný systém časovania.
Pretože žiadny priamy dôkaz o existencií praindoeurópčiny neexistuje, všetky poznatky o nej sú odvodené z rekonštrukcií neskorších jazykov pomocou rôznych jazykovedných techník, ako napríklad komparatívnej metódy, či metódy vnútornej rekonštrukcie vývinu jazyka. Teórie o možnom príbuzenstve s inými jazykovými rodinami, vrátane uralských jazykov sú sporné.
Andrej Jaslinský
Andrej Jaslinský (* 1. september 1715, Svinica (okr. Košice) – † 1. január 1784, Rožňava) bol slovenský jezuitský rímskokatolícky kňaz, fyzik a filozof.
Praindoeurópčina
Vznik
Existuje ale veľmi veľa alternatívnych teórií, podľa ktorých vznikol v Indii, pri jazere Urmija či v Európe (severnej alebo strednej) a podobne.
Andrej Jaslinský
Narodil sa 1. septembra 1715 v Svinici (okres Košice). Na univerzite v Košiciach, na Trnavskej univerzite a vo Viedni študoval teológiu, filozofiu a fyziku. Začínal ako kazateľ vo Varaždíne. Neskôr sa stal profesorom filozofie a prefektom seminára vo viedenskom Pázmáneu. Pôsobil tiež ako profesor fyziky a filozofie na trnavskej univerzite. Roku 1771 sa stal posledným rektorom univerzity pred jej presťahovaním z Trnavy do Budína. Na konci života sa stal kanonikom v Rožňave (od roku 1773).
Andrej Jaslinský patrí medzi profesorov Trnavskej univerzity, ktorí po reforme vysokoškolského štúdia, nariadenej výnosom Márie Terézie z roku 1753, začali prednášať namiesto Aristotelovej Newtonovu fyziku. Vo svojej vysokoškolskej učebnici Institutiones physicae (1756), ktorá mala tradičné dve časti Physica generalis a Physica particularis, odsudzuje scholastiku ako nevedeckú, odmieta peripatetickú Aristotelovu fyziku a Ptolemaiov systém. Propaguje princípy newtonovskej fyziky, hoci sa v jeho diele prelínajú s myšlienkami Reného Descarta. Vyzdvihuje Kopernikov systém, aj keď ho pokladá iba za hypotézu. Jaslinský bol zástancom atomizmu francúzskeho filozofa Gassendiho, ale namiesto termínu atóm používal pomenovanie korpuskula. Podľa neho sú atómy veľmi malé, jednoduché a nedeliteľné telieska, ktoré nemožno zničiť a z ktorých sa skladajú väčšie telesá. Uznával poznateľnosť sveta a za zdroj poznania pokladal zmyslovú skúsenosť. Ako jezuita sa usiloval dať nové vedecké poznatky do súladu s autoritou cirkvi a svätých otcov. Atómy sú podľa neho nezničiteľné preto, lebo sú výsledkom stvorenia a zničiť ich môže len ich tvorca Boh tak, že ich premení na nič. Rovnako zákony pohybu a prírodné zákony sú normy, ktoré dal stvoriteľ svetu, aby sa podľa nich riadil.
Praindoeurópčina
Vznik indoeurópskych jazykov
Ako prvá sa z praindoeurópčiny oddelila praanatólčina (anatólske jazyky) - asi okolo 4000 alebo okolo 2300 pred Kr. Neskôr sa praindoeurópčina rozpadla na dve vetvy:
V súčasnosti sa jazyky, ktoré vznikli z indoeurópskeho prajazyka, používajú v Indii a celej Európe. Preto sa tieto jazyky označujú ako indoeurópske jazyky.
Nikolaj Nikolajevič Nosov
Nikolaj Nikolajevič Nosov (* 23. november 1908 Kyjev, Ruské impérium – † 26. júl 1976 Moskva, ZSSR) bol populárny ruský prozaik, obľúbený autor kníh pre deti. Roku 1932 ukončil fakultu réžie Štátneho inštitútu kinematografie. V rokoch 1932–51 pracoval ako režisér kresleného filmu a výtvarník-animátor. Literárny debut Nikolaja Nosova sa uskutočnil roku 1938 v detskom časopise Murzilka. Počas Veľkej vlasteneckej vojny vytvoril kreslený film na tému bojovej techniky, za čo dostal vyznamenanie Rád červenej hviezdy. Do povedomia čitateľov vstúpil ako detský spisovateľ svojou prozaickou prácou Víťa Malejev v škole i doma, ktorá vyšla roku 1951. Podľa tohto diela bol roku 1955 natočený celovečerný film Dva druga (Dvaja priatelia). Až do dnešných dní má mimoriadny ohlas u mladých čitateľov jeho trilógia, moderná rozprávka o Neznajke (Nevedkovi) – Prikľučenija Neznajky i jego druzej (Nevedkove dobrodružstvá), Neznajka v Solnečnom gorode (Nevedko v Slnečnom meste), Neznajka na Lune (Nevedko na Mesiaci). Prvá kniha vyšla roku 1954, posledná roku 1964. Podľa týchto rozprávkových príbehov vytvoril N. Nosov niekoľko úspešných animovaných filmov.
Dielo
Vo všetkých svojich dielach (rozprávkach, poviedkach, divadelných hrách, filmových scenároch) prejavil Nikolaj Nosov mimoriadny zmysel pre humor a bohatú fantáziu detského života.
NGC 712
NGC 712 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. októbra 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Sainte-Marie-en-Chaux
Sainte-Marie-en-Chaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nyárlőrinc
Nyárlőrinc je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kecskemétskom okrese.
Má rozlohu 6636 ha a žije tu 2404 obyvateľov (2007).
Alloue
Alloue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 6073
NGC 6073 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Saint-Amant-Roche-Savine (kantón)
Saint-Amant-Roche-Savine je francúzsky kantón v obvode Ambert v departemente Puy-de-Dôme v regióne Auvergne. Tvorí ho 5 obcí.
Rearviewmirror: Greatest Hits 1991-2003
Rearviewmirror (v preklade spätné zrkadlo) je dvojalbum najvačších hitov americkej rockovej (grungeovej) formácie Pearl Jam, ktorý v roku 2004 vydala firma Sony/Epic.
Buddy Holly
Buddy Holly, vlastným menom Charles Hardin Holley, (* 7. september 1936, Lubbock, Texas, USA – † 3. február 1959, Clear Lake, Iowa) bol americký spevák, skladateľ, jeden z priekopníkov rokenrolu. Napriek tomu, že jeho úspech trval iba rok a pol pred jeho smrťou pri havárii lietadla, podľa názoru kritika Bruce Edera je Holly „jedna z najtvorivejších osobností ranných čias éry rock and rollu“. Jeho dielo bolo inšpiráciou pre jeho súčasníkov, ale aj nasledujúce generácie hudobníkov vrátane The Beatles, The Beach Boys, The Rolling Stones, či Boba Dylana, a ovplyvnilo ďalšie smerovanie populárnej hudby.
Diskografia
Počas svojho života vydal Buddy Holly iba tri albumy, no mal nahraných toľko piesní, že vydavateľstvo Coral Records z nich dokázalo ešte desať rokov po jeho smrti vydávať nové albumy a single, ktoré mali rôznu technickú kvalitu. Niektoré mali štúdiovú úroveň, niektoré boli skôr domácimi nahrávkami. Tie najjednoduchšie Hollyho hudobné ukážky boli do kvality komerčných diel upravované dodatočným pridaním hudobného sprievodu štúdiových hudobníkov. Najlepšie z nich boli často považované za jeho posmrtné single.
Dva albumy Buddy Hollyho sa nachádzajú v zozname 500 najlepších albumov všetkých čias, ktorý v novembri 2003 uverejnil časopis Rolling Stone. Jeho debutový album The „Chirping“ Crickets je na 421. mieste, kompilácia 20 Golden Greats je 92. pozícii.
Na počesť Buddy Hollyho vyjde 28. júna 2011 kompilácia Rave On Buddy Holly, na ktorej spolupracovali Patti Smith, Paul McCartney, Lou Reed, ako aj Graham Nash, Julian Casablancas či Cee Lo Green.
Ordas
Ordas je obec v Maďarsku v Báčsko-malokumánskej župe v Kalocsskom okrese.
Má rozlohu 1631 ha a žije tu 477 obyvateľov (2007).
Světlá
Světlá je obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 222 obyvateľov, z toho 113 mužov a 109 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 37,7 roka, ženy 40,9 roka).
NGC 909
NGC 909 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 30. októbra 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Bolívia
Bolívia, dlhý tvar názvu Bolívijský mnohonárodný štát, je vnútrozemský štát v Južnej Amerike. Na severe a východe susedí s Brazíliou, s Paraguajom a Argentínou na juhu a s Čile a Peru na západe. Hlavné mesto Bolívie je Sucre.
Geografia
náhľad|left|Mapa Bolívie náhľad|left|Uyuni Bolívia sa nachádza v centrálnej časti Južnej Ameriky na ploche 1 098 581 km². Juhozápadnú časť pokrývajú vrcholy Ánd, pričom centrálne územie vyplňuje náhorná plošina Altiplano. Severné a východné okraje Bolívie spadajú do nižších polôh dažďových pralesov v povodí Amazonky (rieka Mamoré) a oblasti Gran Chaco v povodí rieky Paraná (Paraguaj). Bolívia stratila prístup k pobrežiu Tichého oceánu v tzv. Pacifickej vojne v roku 1879.
Najvyšším vrcholom Bolívie je vulkán Nevado Sajama s výškou 6 542 m, ktorý sa nachádza v departmente Oruro. Severozápadnú hranicu zeme tvorí z malej časti jazero Titicaca. Najväčšími mestami sú La Paz, El Alto, Santa Cruz de la Sierra a Cochabamba. Hlavné mesto je Sucre patrí medzi najvyššie položené hlavné mestá sveta. Známy La Paz nie je hlavné mesto, je to len mesto, kde má sídlo vláda.
Dejiny
Časť španielskeho kráľovstva Rio de la Plata, nazývajúca sa Horné Peru, vyhlásila 6. augusta 1825 nezávislosť. Nový štát bol pomenovaný podľa juhoamerického bojovníka za slobodu Simóna Bolívara.
Prvé osídlenie územia dnešnej Bolívie je známe z rokov 200 pred Kr.- 600 n. l., kedy v stredných Andách vzniklo kultúrne centrum Tiahuanaco. Mesto sa stalo centrom ríše, ktorá pokrývala vedľa panvy pri jazere Titicaca aj rozsiahle časti bolívijských pohorí a časť pobrežia Tichého oceánu. Po roku 800 sa centrálna štátna organizácia rozpadla a malé kmene neboli schopné odolať náporu Inkov, v ktorých čele stál Pačakuti Inka Jupanki. Roku 1460 dobyli Inkovia panvu jazera Titicaca a podmanili si tamojší indiánsky kmeň Aymará.
Španieli v Andách
Po prvých vojenských výpravách španielskych dobyvateľov roku 1533 a 1535 bola dnešná Bolívia spolu zo susedným Peru začlenená do španielskeho vicekráľovstva. Roku 1538 bolo založené dnešné hlavné mesto Sucre (vtedy pod názvom Ciudad de la Plata) a roku 1548 La Paz, dnešné sídlo vlády. Mimoriadny význam pre rozvoj krajiny mal objav striebra v Potosí (1545). Roku 1776 sa stala Bolívia spolu s Argentínou, Paraguajom a Uruguajom súčasťou vicekráľovstva Rio de la Plata.
Nezávislosť Bolívie
V júni 1823 začala povstaním nacionalistov, vedených José Antoniom de Sucre, oslobodzovacia vojna proti Španielom. Skončila 6. augusta 1825 vyhlásením nezávislosti krajiny. Simón Bolívar, ktorý dal krajine meno, bol prezidentom len niekoľko mesiacov. Po ňom prevzal vládu v decembri 1825 Sucre, ktorý dal krajine druhú ústavu, tretiu potom presadil Andrés de Santa Cruz, ktorý Sucreho roku 1829 zosadil. Počas svojej desaťročnej vlády vyhlásil po úspešnej vojenskej výprave zjednotenie svojej krajiny s Peru, ale po zákroku Čile a Argentíny sa musel stiahnuť a bolívijsko-peruánsku úniu rozpustiť.
Oslabenie krajiny vo vojnách
Vojny so susednými krajinami Bolíviu oslabili a viedli k strate územia. Vojna proti Čile (1879 až 1883) mala za následok stratu oblasti Atacama a tým jediného prístupu k moru. Vo vojne proti Brazílii (1902 až 1903) stratila Bolívia provinciu Acre a vo vojne s Paraguajom (1932-1935) veľkú časť oblasti Gran Chaco. Táto vojna navyše priviedla rozvrat bolívijského hospodárstva, čo malo za následok nastolenie vojenskej vlády. Jej veliteľ, plukovník Germán Busch, nechal zoštátniť americkú firmu Standard Oil. Napriek tomu že krajina mala príjmy z baní, hospodárstvo stagnovalo, čo viedlo k nepokojom, po ktorých prevzal vládu Víctor Paz Estenssoro, vodca Revolučného národného hnutia (Movimento Nacionalista Revolucionario).
Vláda Paza Estenssora
Nový predseda vlády znárodnil cínové bane a roku 1953 previedol rozsiahlu pozemkovú reformu, v ktorej rozdelil veľkostatky roľníkom. Zároveň sa snažil o rozšírenie obrábanej pôdy na východe krajiny. V rokoch 1956 - 1960 bol prezidentom Hernán Siles Zuazo, potom sa však znovu ujal úradu Paz Estenssoro, ktorý bol zosadený vojenským pučom 4. novembra 1964.
Vojenská vláda
Vojenská junta pod velením generála René Barrientosa sa ujala vlády 6. novembra 1964, čo vyvolalo niekoľko vzbúr baníkov, ktorých postavenie sa po poklese cien cínu na svetových trhoch zhoršilo. Bojov proti vojenskému režimu sa zúčastnil aj Ernesto Che Guevara, ktorý bol zastrelený 9. októbra 1967. Barrientosa vystriedal v čele junty plukovník Hugo Banzer Suárez, ktorý bol zvrhnutý koncom sedemdesiatych rokov, 29. júna 1980 sa v krajine konali voľby, po ktorých sa stal prezidentom Zuazo, ktorý musel odvracať ešte jeden pokus o vojenský puč (1982).