cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michel Hulin
Život
Michel Hulin je emeritný profesor na Univerzite Paris - Sorbonne, na ktorej vyučoval indickú a porovnávaciu filozofiu od roku 1981 do roku 1998. V rámci indickej filozofie sa špecializuje na advaita védántu.
Porubského ulica
Porubského ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je kolmá na Godrovu ulicu
Národné kultúrne pamiatky
Na ulici sa nachádzajú národné kultúrne pamiatky – budovy s číslami 1, 2, 8, 10.
Vila na Porubského 1 na rohu s Godrovou ulicou bola postavená v rokoch 1936 – 1937, a rekonštruovaná v roku 2000. Na Porubského 2 sa nachádza eklektická vila Jána Neubauera, postavená okolo roku 1915, národnou pamiatkou je aj záhrada. Na Porubského 8 a 10 sa nachádzajú vily, postavené pred rokom 1894, národnou pamiatkou sú aj ich záhrady.
Sliepka
Sliepka (zastarano alebo nesprávne slepica) môže byť:
Forceville-en-Vimeu
Forceville-en-Vimeu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Piégut-Pluviers
Piégut-Pluviers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antipatros z Epiru
Antipatros bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 136 pred Kr.
Antipatros z Epiru si na 161. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Pre Antipatra to bol iste vrcholný okamih života a možno aj začiatok nového života. Slávu olympijského víťazstva krásne vystihuje spev prvej Pindarovej Olympijskej ódy, ktorá znie: „''Do ďaleka žiari sláva vydobytá na olympijských hrách, kde bojuje rýchlosť a sila spojená s odvahou o najvyššiu cenu. Kto tam zvíťazí, teší sa po celý život úcte sladkej ako med, ktorá odmieňa úspech. Veď stále a každodenné šťastie je to najlepšie, čo si môže človek priať.''“
Menom Antipatra navyše 161. olympiádu (štvorročné obdobie) nazvali, lebo menom víťazov tejto disciplíny sa olympiády označovali. V starovekom Grécku bol zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi zostavený koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní. Olympijské víťazstvo Antipatra uvádza Eusebios vo svojom diele Kronika, a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomnosti Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Bičovanie
náhľad|Bičovanie väzňov, Delaware, 1907
Bičovanie bol trest, široko používaný od staroveku až do dnešných čias. Bolo zamýšľané ako trest, ktorý neznamená zmrzačenie (nenávratné poškodenie tela). To však neznamenalo, že to bol trest menej nepríjemný, pretože bičom človek mohol dostať veľké množstvo rán, ktoré boli hlboké a krvavé.
V staroveku židia odsudzovali k bičovaniu za trest pri porušení obradných predpisov či za zločin proti mravnosti. Odsúdený mohol dostať maximálne 40 rán, pričom trest nebol považovaný za spoločensky potupný a ponižujúci. Bičovanie bolo vykonávané v synagóge. Počas bičovania boli trestanému predčítané texty zo Starého zákona. Samotný priebeh vždy sledoval sudca, bičovaný ležal na zemi na bruchu. Židia používali palicu či prút, neskôr aj bič. Ten sa časom rozdelil na tri remene, preto odsúdenec dostával maximálne trinásť rán.
Bičovanie sa tiež realizovalo v rôznych formách, novými nástrojmi akými bol bič s deviatimi strapcami (anglicky cat o' nine tails) alebo tradičný bič. Ďalšie formy boli potom takzvané plané (zrejme v zmysle zlé) biče, ktoré mali na konci veľké ostré predmety.
Aj podľa rímskeho práva bolo na začiatku nášho letopočtu možné človeka odsúdiť maximálne k 40 ranám bičom.
Bičovanie je používané v niektorých krajinách aj v súčasnosti, konkrétne v Bruneji, Malajzii, Singapure, Tanzánii, Zimbabwe a mnohých islamských krajinách. V Singapure je možno udeliť trest bičovania napríklad za nelegálne grafiti. Maximálny počet rán je 36, odsúdený si však môže vymeniť jednu ranu za jeden rok vo väzení. Pri výkone trestu je odsúdený pripútaný na lavici, leží na bruchu. Ako nástroj je používaná palica, ktorou sa kat musí trafiť medzi dva vodiace plechy; tie sú po každej rane posunuté, aby ďalšia rana mierila na inú časť chrbta. Na výkon dohliada lekár, ktorý môže exekúciu v prípade zdravotných problémov odsúdeného prerušiť; odsúdený musí byť počas výkonu trestu pri vedomí. Rany nespôsobujú pretrhnutie pokožky, vyvolajú iba podliatiny, ktoré sa liečia od niekoľkých mesiacov do cca pol roka.
Bičovanie sa tiež používa pri jednej z foriem sadomasochistickej sexuálnej praktiky - spankingu.
CHK Jugra
Jugra Chanty-Mansijsk (rus. Югра Ханты-Мансийск) je ruský hokejový klub, účastník KHL. Klub hrá v meste Chanty-Mansijsk a bol založený v roku 2006. Domáce zápasy hráva na štadióne s názvom Aréna Jugra pre 5500 divákov. V sezóne 2006/2007 vyhral klub 2. divíziu, o sezónu neskôr 1. divíziu. Dvakrát vyhral Vyššiu hokejovú ligu (druhú najvyššiu ruskú súťaž) a to v sezónach 2008/2009 a 2009/2010. V roku 2010 dostal miestenku v Kontinentálnej hokejovej lige.
Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov na Majstrovstvách sveta 2023
Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov sa na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023, ktoré sa uskutočnili v Kanade, umiestnilo na 6. mieste.
Forest-l’Abbaye
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Španielske národné florbalové družstvo žien
Na majstrovstvá sveta sa španielske družstvo prebojovalo dvakrát. Jeho nejlepším výsledkom je 16. miesto na Majstrovstvách sveta 2005.
Zoe Kazanová
Zoe Kazanová (* 9. september 1983, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka, scenáristka a dramatička. Je vnučkou režiséra, herca, scenáristu a spisovateľa Eliu Kazana.
Detstvo a mladosť
Kazanová sa narodila v Los Angeles, v Kalifornii. Je dcérou Nicholasa Kazana (syna Elia Kazana) a Robin Swicordovej. Má mladšiu sestru, Mayu Kazanovú. Jej rodina z otcovej strany, je gréckeho pôvodu. Navštevovala Yale University, kde ukončila bakalárskym titulom divadelné umenie.
Kariéra
Jej prvý filmový debut pred kamerami, bol vo filme Swordswallowers and Thin Men. Od roku 2006 sa objavovala tiež aj v divadlách Off-Broadway. O rok neskôr mala menšiu úlohu vo filme The Savages, po boku Laury Linney a Philipa Seymoura Hoffmana. V roku 2009 stvárnila dcéru Meryl Streep, vo filme Nejako sa to komplikuje. V roku 2012 sa objavila v hlavnej úlohe vo filme Ruby Sparks, ku ktorému napísala aj scenár. Jej hereckými kolegami bol Paul Dano, Annette Bening či Antonio Banderas. V roku 2014 stvárnila menšiu rolu v štvordielnom televíznom seriáli Olive Kitteridge, kde za svoj herecký výkon získala nomináciu na Emmy Award.
V roku 2018 sa objavila po boku Carey Mulligan vo filme Wildlife. V roku 2020 stvárnila jednu z úloh v televíznom seriáli Spiknutie proti Amerike.
Osobný život
Od roku 2007 je jej manželom herec Paul Dano, s ktorým má dcéru Almu Bay, narodenú v auguste 2018.
Annikeris z Kyrény
Annikeris z Kyrény môže byť:
Plaisance (Dordogne)
Plaisance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Forest-Montiers
Forest-Montiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fort-Mahon-Plage
Fort-Mahon-Plage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Leopold I. (Rakúsko, Babenberg)
Leopold I. (iné mená: Luitpold I.  či Liutpold I., Liutpald ; * okolo 940† 10. júl 994, Würzburg) bol prvý markgróf Východnej marky (vlastného Rakúska) v rokoch 976 až 994. Leopoldovou vládou sa začalo 270-ročné obdobie vlády Babenbergovcov v Rakúsku.
Životopis
Leopoldov pôvod je neistý. Neskorší príslušník rodu Babenbergovcov Otto z Freisingu ho vo svojej Babenberskej kronike nespomína, keďže sa začína až vládou Adalberta. Je však isté, že Babenbergovci patrili k poprednej cisárskej aristokracii a zastávali dôležité svetské i cirkevné úrady. Leopoldov brat alebo blízky príbuzný Berthold bol markgróf bavorskej Severnej marky. Rané zmienky o Leopoldovi sú strohé. Prvé zmienky o ňom pochádzajú z roku 962/3, keď ho v jednom privilégiu pre cirkev zmieňuje cisár Otto II. Pred rokom 976 sa tiež spomína ako gróf v bavorskom Donaugau východne od Regensburgu.
náhľad|vľavo|Margróf Leopold I. Výňatok z rodokmeňa Babenbergovcov, [[Kláštor Klosterneuburg]]
Prvý markgróf
Leopold stál na cisárovej strane pri vzbure bavorského vojvodu Henricha II. v roku 975/976, za čo Leopold dostal bohatú odmenu. Okrem iného mu bol udelený hrad v Melku a okolité krajiny. Podľa miestnej kroniky bol pred tým pánom na tamojšom hrade gróf Sizo, ktorého Leopold vyhnal. Melk sa následne stal rezidenciou. Leopold v Melku založil kanonickú nadáciu, ktorá sa stala miestom posledného odpočinku Babenbergovcov.
Za markgrófa (marchio Liutpalus) je Leopold po prvý krát označený 21. júla 976, keď mu bola cisárom Ottom II. udelená v léno bavorská Východná marka. Tento dátum býva označovaný významný medzník v dejinách Rakúska. Marka spočiatku pozostávala z úzkeho pásu územia pozdĺž Dunaja medzi lesom východne od mesta Enns. Podľa istých zmienok v rokoch 977 alebo 979 tiež pôsobil ako gróf v pohraničných Traungau a Sundergau. Leopoldovou hospodárskou základňou tak boli stále prevažne bavorské a nie rakúske majetky. Na území dnešného Rakúska však započal dlhý a náročný proces integrácie prerušený niekoľkými pohraničnými konfliktami so starými Maďarmi. Za jeho života došlo k prieniku cez Viedenský les, svoje územie tak s pomocou Henricha II. posunul ďalej na východ až k rieke Fische v Dolnom Rakúsku.
Dorothea Wiererová
Dorothea Wiererová Corradiniová (, ; * 3. apríl 1990, Bruneck, Taliansko) je talianska biatlonistka, bronzová medailistka zo zmiešaných štafiet na Zimných olympijských hrách 2014 v Soči a ZOH 2018 v Pchjongčchangu. Ako prvá talianka vyhrala celkové hodnotenie Svetového poháru v biatlone. Bolo to v sezóne 2018/2019, k tomu pridala ďalší veľký pohár za sezónu 2019/2020. Taktiež po 18 rokoch ako prvá, od čias Magdaleny Forsbergovej, dokázala obhájiť celkové víťazstvo vo Svetovom pohári žien. Získala aj 4 malé glóbusy, v sezónach 2015/16 a 2020/21 za individuálne preteky, v sezóne 2018/19 v stíhacích pretekoch a v sezóne 2019/20 v pretekoch s hromadným štartom.
Na konte má 17 víťazstiev (12 individuálnych) a celkovo 62 pódiových umiestnení (z toho 40 individuálnych.) Svoje prvé víťazstvo v kariére zaznamenala na začiatku sezóny 2015/2016, stalo sa tak vo švédskom Östersunde. Vo februári 2019 patrila medzi troch biatlonistov, ktorí vyhrali preteky v každej disciplíne. (spolu s Martinom Fourcadom a Marie Dorinovou Habertovou)
Olympijske hry a majstrovstvá sveta
Všetky výsledky sú brané z Medzinárodnej biatlonovej únie (IBU) a oficiálnej stránky Olympijských hier
Individuálne pódiové umiestnenia
Všetky výsledky sú brané z Medzinárodnej biatlonovej únie (IBU)
Posledná aktualizácia: 4.2. 2022
Kulíškova ulica (Bratislava)
Kulíškova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy.
Vznikla v 20. rokoch 20. storočia na mieste pôvodných vinohradníckych záhonov ako ulica Daniela Krmana. V roku 1945 bola premenovaná na Kulíškovu. Meno nesie po Jurajovi Ľubomilovi Kulíškovi, slovenskom národnom buditeľovi. Jej pôvodná trasa bola pozmenená v roku 1950. Tvoria ju prevažne troj až šesť poschodové domy postavené v 40. a 50. rokoch 20. storočia.
Priebeh
Ulica sa tiahne od Budovateľskej po Daxnerovo námestie. Postupne križuje Svätoplukovu a Kvačalovu. Časť od Budovateľskej po Svätoplukovu tvorí zároveň severnú hranicu sídliska 500 bytov.
Na Bítovské cestě
Na Bítovské cestě je prírodná rezervácia ev. č. 5934 neďaleko obce Bítov v okrese Znojmo v nadmorskej výške 350 - 448 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Prírodná rezervácia je zriadená pre ochranu prírodných výskytov a vzácnych druhov motýľov. Predmetom ochrany sú hercynské dubohrabiny, sutinové lesy, štrbinová vegetácia silikátových hornín a drolin, pohyblivé sutiny silikátových hornín. Z hmyzu je predmetom ochrany kriticky ohrozený jasoň chochlačkový (Parnassius mnemosyne), roháč veľký (Lucanus cervus) a fuzáč veľký (Cerambyx cerdo).
Plazac
Plazac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pod Havranem
Pod Havranem je prírodná rezervácia ev. č. 5928 neďaleko obce Jamolice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 250 - 386 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú sutinové lesy, štrbinová vegetácia silikátových skál a drolín, suché vresoviská nížin a pahorkatín. Z rastlín je predmetom ochrany kyjanôčka bezlistá (Buxbaumia aphylla), z motýlich druhov spriadač kostihojový (Euplagia quadripunctaria).
Pomport
Pomport je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stratonikos
Stratonikos môže byť:
Estónske národné florbalové družstvo žien
Estónske národné florbalové družstvo žien reprezentuje Estónsko v medzinárodných ženských florbalových súťažiach a podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Estónskej florbalovej únie (EFL). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2007. V decembri 2017 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 20. miesto.
Na majstrovstvá sveta sa kvalifikovalo 2-krát, prvýkrát v roku 2009, kde skončilo na 15. mieste. Lepšie umiestnenie dosiahlo pri svojej druhej účasti, v roku 2017 na Slovensku, kde obsadilo 11. miesto.
Kostol Povýšenia svätého Kríža (Drásov)
náhľad|Kostol v Drásove Kostol Povýšenia svätého Kríža je rímskokatolícky kostol nachádzajúci sa v obci Drásov v okrese Brno-venkov v Jihomoravskom kraji v Česku. Je to štátom chránená pamiatka. Nachádza sa na najvyššom mieste v obci na križovatke hlavných ciest. Zaraďujeme ho medzi rímskokatolícke chrámy a momentálne v ňom sídli Drásovská farnosť.
História
náhľad|Južná fasáda Drásovského kostola
13. storočie
Kostol je prvýkrát zmienený v roku 1255 v konfirmačnej listine kráľa Přemysla Otakara II., ktorá bola vydaná pre kláštor Porta coeli a uvádza okrem ďalších majetkov aj Strazaw cum ecclesia et decimis. Bol založený práve jeho manželkou Konstanciou v roku 1233. V Prahe o rok na to založila kláštor jej dcéra sv. Anežka Česká. V drásovskom kostole, ktorý vtedy zahrnoval len dnešné presbytérium a časť lodi, sa Anežka zdržiavala. Kostol pôvodne slúžil pre bohoslužby na počesť Cyrila a Metoda. Solúnski bratia tunajší kraj zrejme navštívili pri svojej misijnej ceste z Lužíc cez Čechy na Velehrad. Podľa legendy zakladali kostoly zasvätené sv. Krížu a sv. Klimentovi. Na cyrilo-metodskú tradíciu poukazujú aj dvojramenné kované kríže na kostole. V roku 1241 bol kostol poškodený nájazdom Tatárov. Architektúra kostola je ovplyvnená viacerými slohovými obdobiami. V období vrcholnej gotiky za vlády Karla IV. bol na vež kostola umiestnený kamenný štít s krížom rytierskeho rádu Johanitov.
14. - 15. storočie
V roku 1322 založila Eliška Rejčka kláštor na Starom Brne. V tej dobe bol drásovský kostol pod patronátom kláštora Porta Coeli. Z obdobia 1340 – 1360 pochádzajú drásovské fresky s vyobrazením Kristovho života od zvestovania po nanebovzanie. V dobe husitských vojen (1419 – 1434) kráľ Jiří potvrdil patronátne právo tišnovského kláštora na Drásov. Vtedy bol kostol obnovený a zriadená fara. V tomto období pre obavy z uhorských vojsk bol kostolný areál obohnaný múrom. Samotný kostol bol doplnený o vežu.
16. - 19. storočie
V roku 1512 bol inštalovaný veľký zvon. Z roku 1601 je malá monštrancia, vytvorená asi z tického relikviára. V období renesancie bola obec Drásov vyplienená a horná tretina hradieb opevneného kostola zbúraná. Po uzatvorení Vestfálskeho mieru bol kostol okolo roku 1660 opravený v renesančnom, neskor barokovom slohu. Roku 1784 tu bola Jozefom II. zriadená lokália s pomocným kňazom. K výrazným prestavbám došlo v druhej polovici 17. storočia, kedy bola strhnutá gotická klenba v kňazišti; celý kostol bol potom na novo valene zaklenutý a do severnej steny presbytéria vložené kamenné edikulové sanktuárium. Taktiež vznikla murovaná hudobná kruchta, ktorej čelo spočíva na masívnych hranolových pilieroch. Bolo postavené slimačie schodisko do veže.
Fara bola znovu obnovená v roku 1855. Súčasnú podobu kostol získal po stavebných aj interiérových úpravách v 1. polovici 19. storočia.
20. - 21. storočie
Veľká oprava kostola bola uskutočnená za správy farára F. Malíka v roku 19401941 pod dohľadom pamiatkového úradu. Okná presbytéria, ktoré boli v minulosti zamurované, boli obnovené.
Generálna rekonštrukcia, ktorú mal na starosti pamiatkový úrad, bola realizovaná v roku 1955. Posledná rekonštrukcia sa uskutočnila v roku 1983. Pri búraní kostnice v areáli cintorína bolo v zamurovanom výklenku objavené vežovité pastofórium, teda schránka na relikvie. Ako celok bolo pravdepodobne vytvorené v olomouckých dielňach v štvrtom či piatom desaťročí 15. storočia. Na spodnej pätke ma vyryté venovanie z roku 1601.
Posledné úpravy sa uskutočnili v roku 2002 a to náter fasády.
Exteriér
náhľad|Okno so štvorlístou kružbou medzi opornými piliermi na severo-východnej fasáde Kostol je pozdĺžne orientovaná jednolodná stavba s odsadeným trojbokým chórom, ku ktorého severnej strane bola pristavená sakristia. Táto časť kostola má obdĺžnikový pôdorys, s krátkou obdĺžnikovou loďou a masívnou hranolovou vežou armovanou kamennými kvádrami. Presbytérium je opatrené odstupňovanými opornými piliermi ukončenými novou pultovou strieškou. Nové hladké fasády sú prelomené v závere chóru hrotnatými gotickými oknami s kamenným ostením. V záklenku severovýchodného okna sa nachádza štvorlistá kružba, tiež typická pre gotické obdobie. Vo východnej stene je umiestnené polkruhovito zavŕšené okno zhotovené z jedného kusa kameňa, ktoré má z vnútra stesanú hranu.
Veža
V západnom priečelí lode sa nachádza pristavená mohutná veža z 15. storočia. Priestory veže sú prístupné z vonku. Tento vstup bol vybudovaný počas prvej polovice 17. storočia počas rekonštrukcie. Zároveň bol vybúraný prístup do veže z vnútra lode kostola.
Telo veže členia dva pásy rímsy umiestnenej medzi soklom a korunnou rímsou, takzvanou kordónovou rímsou; v oboch častiach sú prelomené štrbinové okná. Špaletu majú doširoka otvorenú dovnútra. V nižších úrovniach je ozdobená úzkymi strieľňami. Zvonicové poschodie je otvorené širokými oknami s polkruhovými výklenkami. Tieto okná sú spoločne s drobnými okienkami na východnej strane sakristie odrazom takzvanej románskej renesancie v architektúre na konci stredoveku. Nad južným oknom v druhej etáži bola druhotne osadená kamenná náhrobná doska, vytesaná z miestnej červenej arkózy v 14. storočí. Objekt však nemá žiadny nápis a je na ňom len vyrytý latinský kríž. V priebehu 19. storočia došlo k prerazeniu nových okenných otvorov po bokoch lode aj chóru.
Interiér
náhľad|Interiér kostola
Sakristia
Na rozdiel od ostatných častí kostola je v sakristii zachované pôvodné gotické zaklenutie. Táto časť kostola má valenú, mierne zahrotenú klenbu na rozdiel od hlavnej lode, ktorá je zaklenutá valene s výsekmi. Päta klenby dosadá na pristenné polopiliere mohutnými zloženými rímsami.
Okná
V období 40-tich rokov 20. storočia došlo k vybúraniu neskorších zamurovaní v pôvodných gotických záverových oknách. Zatiaľ čo v lomenom výklenku severného odhaleného okna sa zachovala celá kružbová výzdoba, ďalšie dve sú bez dekorácie. Kamenné ostenie okien i čela operných odstupňovaných pilierov boli vytesané zo žltohnedých permských pieskovcov miestneho pôvodu. Tieto prvky sa zaraďujú do románskeho slohu. Práve ostenie z miestneho pieskovca bolo pravdepodobne súčasťou románskeho portálu. náhľad|Sedília v spodnej časti steny
Dekorácie
Najcennejšia kamenárska práca sa nachádza vo vnútri kňažišťa. Ide o dvojdielnu sedíliu umiestnenú v dolnej časti steny napravo od oltára, ktorý pochádza z ranne gotického obdobia. Hrany po bokoch aj zalomené oblúky, ktoré nesie v strede umiestnená konzola, sú bohato profilované. Naľavo od oltára sa nachádza pravouhlá kamenná skrinka, zabudovaná do steny, na ukladanie kostolných cenností. Veľká časť interiéru presbytéria je pokrytá hodnotnou maliarskou výzdobou, datovanou do tretej štvrtiny 14. storočia.
Nástenné maľby
náhľad|Nástenné maľby v interiéri kostola Na konci 14. storočia bol drásovský kostol vyzdobený maľbami s kristologickými a mariánskymi námetmi, ktoré sa dodnes zachovali len na stenách presbytéria. Objavené boli v roku 1932. Rozvrhnuté sú na štyroch pásoch. Predpokladá sa, že je to dielo viacerých maliarov. Obrazy boli zreštaurované v roku 1981. Na severnej stene je posedenie s výjavmi zo života Krista. V spodnej časti pásu bolo vysmievanie Krista, korunovanie tŕňovou korunou a ukrižovanie. Uprostred pásu sa nachádzajú motívy Bičovanie, Nesenie kríža a Pribíjanie na kríž. V celej nadzemnej oblasti presbytéria boli pôvodne namaľované postavy 12 apoštolov, ale kvôli neodbornej oprave boli zničené. Južná stena presbytéria nesie scény Panny Márie. V strede pásu je zachytená poklona troch kráľov a Zabitie betlehemských neviniatok. Tretí pás je obmedzený na scénu Smrti Panny zobrazujúci slávnostné scény z nanebovzatia panny Márie.
Na klenbe zadného okna sú rozpoznateľné hlavy starozákonných prorokov a patriarchov, ktorí okrem Jonáša, Dávida a Daniela nemohli byť identifikovaní.
Medzi rámami okien a na špaletách sú početné znaky svätíc s prívlastkom (sv. Alžbeta, Barbara, Agáta, Dorota, Katarína, Uršula, Apolónia...), ktoré zodpovedajú konceptualizácii katolíckeho kultu svätých v čase Karola IV. Dá sa predpokladať, že podobným spôsobom boli drásovským farníkom vizuálne sprístupnené biblické deje na stenách kostolnej lode.
Natalie Wood
Natalie Wood, vlastným menom Natalia Zacharenko (* 20. júl 1938, San Francisco, Kalifornia, USA † 29. november 1981, ostrov Santa Catalina) bola americká herečka.
Natalie Wood bola rusko-ukrajinského pôvodu. Mala staršiu nevlastnú sestru Oľgu a mladšiu sestru Lanu Wood, ktorá je tiež herečka. Zomrela za záhadných okolností, keď zmizla zo súkromnej jachty a utopila sa. Na jachte pred jej zmiznutím bola s manželom Robertom Wagnerom a bol s nimi aj herecký kolega Christopher Walken. Natalie bola známa strachom z vody a nevedela plávať.
The Chemical Brothers
The Chemical Brothers je anglická elektronická hudobná dvojica, niekoľkokrát ocenená cenou Grammy. Jej členovia Tom Rowlands a Ed Simons si zo začiatku vraveli The Dust Brothers, ale potom, čo sa v USA objavila iná rovnomenná dvojica, premenovali sa na The Chemical Brothers. Spoločne s The Prodigy a Fatboyom Slimom patria k priekopníkom žánru, big beat. Ich najväčšími hitmi sú „Setting Sun“, „Block Rockin’ Beats“, „It Began In Afrika“, „Star Guitar“, „Galvanize“ a „Do It Again“ Veľmi obľúbené sú ich živé sety.
História
Ich debutový album Exit Planet Dust (názov bol inšpirovaný premenou názvu z Dust Brothers na Chemical Brothers) vyšiel v júli 1995 a v Anglicku bol výrazne úspešný (#9 v albumovej hitparáde). Krátko nato prešli z vlastného vydavateľstva Freestyle Dust k Virgin Records. Tu už vyšiel singel „Life Is Sweet“ o jeho remix sa postarali Daft Punk. Okolo The Chemical Brothers je pomerne rušno – v auguste si zahrali set pre Oasis, zaujímajú sa o nich skupiny ako The Prodigy, Happy Mondays alebo The Stones.
Počas nasledujúcich dvoch albumov upevnili svoju pozíciu na tanečnej scéne, neustále mixujú a ich živé vystúpenia sa tešia veľkej obľube. Na albume Surrender sa nachádza jeden z ich najväčších hitov „Hey Boy Hey Girl“. V roku 1999 vystúpili ako hlavné hviezdy na Glastonbury, o rok neskôr na rovnakom festivale prilákali najviac poslucháčov na Pyramida stage, kde zahrali svoj set. Sláva The Chemical Brothers rástla, hrali po celom svete – výnimkou nie je ani festival Coachella alebo vystúpenie na Ibize. Album Come With Us vyhral britskú albumovú hitparádu a tri vydané single „It Began in Afrika“, „Star Guitar“, „Come With Us/The Test“ sa umiestnili na #9, #8 a #14. V lete 2002 absolvovali turné k novému albumu, zároveň vydali dve EP (japonskú a americkú verziu). Nový album Push the Button bol očakávaný. Kritici sa delia na dve skupiny – jedna ho označuje za sklamanie a krok späť, druhá za výborný album. Tom Rowlands a Ed Simons premenili dvojnásobnú nomináciu na Grammy (album, singel „Galvanize“).
Takisto veľmi úspešný je aj album We Are the Night. Za prvý týždeň sa predalo 89 000 kópií, usadil sa na prvom mieste britskej albumovej hitparády a bol ocenený Grammy v kategórii najlepší album žánru „Electronic/Dance“.
Kvačalova ulica (Bratislava)
Kvačalova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy.
Ulica vznikla na začiatku 20. storočia výstavbou na pôvodnom vinohradníckom záhone. Nachádzajú sa na nej prevažne 4 - a 5 - poschodové tehlové domy postavené v 40. a 50. rokoch 20. storočia. Pomenovaná je podľa Jána Radomila Kvačalu (1862 – 1934), slovenského pedagóga, osvetového pracovníka.
Priebeh
Ulica začína pri ortopedickej nemocnici na Záhradníckej a pokračuje juhovýchodným smerom. Postupne križuje Koceľovu, Bazovú, Kulíškovu a Velehradskú. Posledných pár metrov ulice tvorí platené parkovisko blízkeho hotela, pri ktorom ústi do Dulovho námestia.
Budovateľská ulica (Bratislava)
Budovateľská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy.
Je rovnobežná s Karadžičovou a Súťažnou, kolmá na Paričkovu.
John Rabe
John Heinrich Detlef Rabe (* 23. november 1882, Hamburg, Nemecké cisárstvo† 5. január 1950, Berlín, Západné Nemecko) bol nemecký manažér nankinskej pobočky spoločnosti Siemens AG v Číne a člen nacistickej strany. Býva prezývaný ako „Dobrý nacista“ alebo „''Dobrý muž z Nankingu“. '' Preslávil sa svojou snahou zabrániť japonským vojnovým zločinom na čínskych civilistoch a vojakoch počas bitky o Nanking a nasledujúceho masakru (december 1937január 1938). Spolu so skupinou ďalších Európanov a Američanov vytvorili v meste tzv. nankinskú bezpečnostnú zónu, kde zachránili pred smrťou približne 250 000 Číňanov. Rabe využíval svoje nemecké občianstvo a členstvo v NSDAP na vyjednávanie s Japoncami, ktorí boli spojencami Tretej ríše (Pakt proti Kominterne25. november 1936).
Kariéra
John Rabe sa narodil 23. novembra 1882 v nemeckom Hamburgu do rodiny námorného kapitána. V Hamburgu skončil aj strednú školu a zamestnal sa v miestnej exportnej firme. Následne v rokoch 19031906 pracoval pre anglickú firmu v portugalskom Mozambiku v Afrike. Od roku 1908 pracoval v Číne. V roku 1911 sa stal zamestnancom Siemens AG v Pekingu, kde pracoval aj počas prvej svetovej vojny. Po vojne sa musel v roku 1919 kvôli britskému tlaku vrátiť do vlasti. To ho však mimo Číny neudržalo nadlho a o rok neskôr znovu zakladal Siemens China Co. v Šanghaji. Firma fungovala pod čínskou značkou, kým nebolo opäť dovolené jej znovuotvorenie. Pobočka Siemens v čínskom hlavnom mesteNankingu, ktorej sa stal Rabe v roku 1931 manažérom, zabezpečovala hlavne výstavku turbín v elektrárni, výstavbu telefónneho systému a zásobovanie nemocníc nemeckým vybavením. V roku 1934 vstúpil do NSDAP.
Nankinská bezpečná zóna
V roku 1937 sa začala druhá čínsko-japonská vojna. Po ťažkých bojoch o Šanghaj sa stalo novým cieľom útočiacej japonskej cisárskej armády vyše miliónové čínske hlavné mestoNanking. Vláda, armáda, mnohí cudzinci a Číňania mesto opustili. V meste ale stále ostalo mnoho civilistov s malou armádnou posádkou. V Nankingu taktiež ostala aj menšia skupina Európanov a Američanov, ktorí sa rozhodli, že zabránia hroziacemu masakru civilistov a vojakov. Skupina európskych a zahraničných podnikateľov, misionárov, doktorov a učiteľov sa inšpirovala jezuitom Robertom de Besange, ktorému sa podarilo počas bitky o Šanghaj zorganizovať bezpečnú zónu, v ktorej sa zachránilo vyše 450 000 ľudí. V novembri 1937 vznikol Medzinárodný výbor pre nankinskú bezpečnú zónu. Predsedom výboru sa vďaka členstvu v NSDAP a nemeckému občianstvu stal Rabe, čo malo zabezpečiť istú mieru rešpektu zo strany Japoncov. Nacistické Nemecko a Japonské cisárstvo v roku 1936 podpísali spojeneckú zmluvuPakt proti Kominterne. Výbor ohraničil oblasť v ktorej mali byť civilisti v bezpečí pred japonskou armádou. Do zóny mohli vstupovať aj odzbrojení čínski vojaci. Výbor taktiež zabezpečoval jedlo, kryty a zdravotnú starostlivosť pre utečencov. John Rabe poskytol vlastnú rezidenciu so záhradou pre utečencov. Často on i ostatní členovia výboru vystavovali vlastné životy pre záchranu iných. vľavo|náhľad|Japonský vojak s množstvom tiel pri rieke [[Jang-c’-ťiang]]
Nankinský masaker
náhľad|Japonský vojak stína čínskeho vojnového zajatca Nanking bol Japoncami dobytý 13. decembra. Japonská armáda sa počas nasledujúcich týždňov, kým sa do mesta nevrátili diplomati a novinári, dopúšťala množstva vojnových zločinov. Civilisti i vojnoví zajatci boli neľudsky vraždení po celom meste. Vraždy boli často vykonávané najbrutálnejšími spôsobmi ako pochovanie zaživa, upálenie, masová poprava guľometom, dobodanie chladnými zbraňami alebo sťatie mečom. Japonci rešpektovali zónu iba čiastočne a vstupovali do nej. Viac zavraždených však bolo mimo zóny ako v nej. Odhadový počet obetí masakru je medzi 200 000 až 300 000 ľudí. Znásilnených a väčšinou aj následne zavraždených bolo 20 000 žien. V bezpečnej zóne sa podarilo zachrániť vyše 250 000 ľudí. Princ Asaka, ako zodpovedný japonský veliteľ, nikdy nebol za svoje činy potrestaný. Asaka bol totiž členom cisárskej rodiny, ktorá dostala imunitu. V roku 1948, po rozhodnutiach Tokijského tribunálu a nankinského tribunálu pre vojnové zločiny, boli popravení za vojnové zločiny z Nankingu generál Matsui Iwane, politik Hirota Koki a štyria nižší dôstojníci.
náhľad|Zrekonštruovaná rezidencia Johna Rabeho v [[Nankingu]]
Povojnové obdobie
John Rabe bol ako člen NSDAP zatknutý a vyšetrovaný. Tentoraz Sovietmi a Britmi, ktorých vyšetrovanie nezistilo nijaké porušenie zákona. Rabe však musel prejsť procesom denacifikácie. Do svojej smrti žil v chudobe v Berlíne. Keď sa o jeho situácii dozvedeli Nankinčania, začali mu posielať balíky jedla a peňazí. Toto pretrvalo kým nebol Kuomintang porazený komunistami v roku 1949. Vyzbierali pre neho približne 2000 USD, čo je na dnešné ceny viac ako 20 000 USD. John Rabe zomrel 5. januára 1950 na mŕtvicu. Jeho pohrebu sa zúčastnili len manželka, deti a pár priateľov. Je pochovaný na Pamätnom cintoríne cisára Wilhelma v Berlíne-Charlottenburgu.
Ponteyraud
Ponteyraud je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
John Rabe
Povojnové obdobie
náhľad|Rád jasného nefritu
Ocenenia
Po návrate do Berlína v roku 1938 bol Johnovi Rabemu nacistickým predstaviteľom Ernstom Wilhelmom Bohlom udelený Nemecký rád červeného kríža. Čínska nacionalistická vláda mu udelila Rád jasného nefritu, čo je najprestížnejšie ocenenie aké Čína cudzincom udeľuje. Z Rabeho zrekonštruovanej rezidencie v Nankingu sa stalo múzeum a bol tam premiestnený jeho náhrobný kameň.
Ponteyraud
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bau (prírodná pamiatka)
Bau je prírodná pamiatka ev. č. 5921 neďaleko obce Podhradí nad Dyjí v okrese Znojmo v nadmorskej výške 350 - 430 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ponteyraud
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bau (prírodná pamiatka)
Ochrana
Predmetom ochrany sú nízke xerofilné kroviny – porasty so skalníkmi (Cotoneaster spp.), hercynské dubohrabiny, sutinové lesy, štrbinová vegetácia silikátových skál a drolín, skalná vegetácia s kostravou tvrdou (Festuca pallens). Z rastlín je predmetom ochrany arábka málokvetá (Arabis pauciflora), z hmyzu roháč veľký (Lucanus cervus) a fuzáč veľký (Cerambyx cerdo).
Stromness
Stromness (šk. Strumnis, ) je druhé najväčšie mesto Orknejských ostrovov pri severnom pobreží Škótska. Stromness leží na najväčšom ostrove súostrovia, na ostrove Mainland, asi 14 km západne od Kirkwallu.
Stromness je prístav pre ďialkové lode, leží pri jednom z ústí do zátoky Scapa Flow. Podľa sčítania 2011 v meste žije 1 758 obyvateľov.
Fyromachos z Atén
náhľad|Busta filozofa [[Antisthenes z Atén|Antisthena z Atén, rímska kópia gréckeho originálu.]] Fyromachos bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.
Fyromachos, grécky sochár z Atén, pôsobil v Pergamone a pravdepodobne i na ostrove Délos, kde spolupracoval so sochárom Nikératom, o čom svedčí nájdený nápis na mramorovom podstavci. Plínius jeho činnosť datuje do obdobia vlády pergamonských vládcov Eumena I. a Attala I. a zaraďuje ho medzi predstaviteľov tzv. pergamonskej sochárskej školy (s Epigonom, Stratonikom a Antigonom), ktorí pracovali na triumfálnom pomníku so sochami umierajúcich Galov v pergamonskej Aténinej svätyni.
Fyromachovo autorstvo tejto sochy potvrdzuje nápis na spodnej časti podstavca (výška 25 cm, šírka 82 cm) z nezachovanej travertínovej sochy Antisthena:
Podstavec Antisthenovej sochy objavil v roku 1969 taliansky archeológ Fausto Zevi počas vykopávok v Ostii. Nápis na podstavci je v starogréčtine, (v type písma) ktorá sa ale používala až v rímskej dobe, zrejme počas vlády Sullu, t. j. na prelome 2. a 1. storočia pred Kr. Zevi nepochybuje o tom, že socha bola rímskou kópiou gréckeho originálu, ale nevie posúdiť, či išlo o postavu sediacu, alebo stojacu. Nález v Ostii je prvým dokladom o tom, že portrét Antisthena bol vytvorený už niekedy v 3. storočí pred Kr., t. j. v čase, keď sochár Fyromachos pôsobil na dvore pergamonského vládcu Attala I. Zdá sa, že práve Fyromachov portrét slúžil ako predloha pre rímske hermovky a ich početné repliky (vytvorené približne od 1. stor. pred Kr.), ktorých hojný počet dosvedčuje to, že vychádzali zo slávneho gréckeho originálu. Rakúsko-nemecká archeologička Helga von Heintze ho datuje na prelom 3. a 2. storočia pred Kr., čo by zodpovedalo pôsobeniu Fyromacha.
Maite Perroni
Maite Perroni Beorlegui (* 9. marec 1983) je mexická herečka, speváčka, textárka a skladateľka. Známa je svojím účinkovaním v telenovelách Cuidado con el Ángel, Mi Pecado, Rebelde a Triunfo del Amor. Taktiež bola členkou popovej formácie RBD, ktorá sa vytvorila počas nakrúcania. Predala na celom svete viac ako 20 miliónov albumov.
Biografia
thumb|right|170px|Maite Perroni v roku [[2016]] S rodičmi žila 13 rokov v Guadalajare. Jej otec sa volá Javier Perroni a má dvoch mladších bratov, Adolfa a Francisca. Maite študovala do roku 2000 na Televisa's centro DE Eduacuion Artistica. Jej bývalý priateľ, Guido Laris, bol jedným z hudobníkov skupiny RBD. Momentálne je jej pritaľ Mane de la Para.
Jej vášňou je tanec. Zúčastnila sa na nakrúcaní tanečnej reklamy pre NIKE. Pred tým, než dostala prvú šancu hrať v televízii, hrala v niekoľkých divadelných hrách a zahrala si aj v niekoľkých filmoch. Ako jediná zo skupiny RBD dostala prvú šancu hrať v Rebelde, kde sa skupina sformovala. Je tvárou zelených, rôznych potravinárskych produktov, kozmetiky NYX a rehabilitačného centra v hlavnom meste.
Úspechy
Medzi úspechy tejto herečky a speváčky nepatrí len to, že hrala v toľkých známych telenovelách, ale aj to, že ju časopis People en español 2x zaradil do rebríčka najkrajších španielskych ľudí. Ďalej sú to prestížne ocenenia na gala-večeroch ako Premios Juventud, TVynovelas, Kráľovná telenoviel a ďalšie.
Súťažná ulica (Bratislava)
Súťažná ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy. Je súčasťou sídliska 500 bytov.
Tiahne sa od Kulíškovej po Skladištnú, je rovnobežná s Budovateľskou, križuje Velehradskú
Slovinské národné florbalové družstvo žien
Slovinské národné florbalové družstvo žien reprezentuje Slovinsko v medzinárodných ženských florbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Slovinského florbalového zväzu (FZS). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2007. Vo februári 2017 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 24. miesto.
Na majstrovstvá sveta sa slovinské družstvo nedokázalo prebojovať ani raz. Jeho najlepším výsledkom je nepostupové 4. miesto v kvalifikácii na Majstrovstvách sveta 2009.
Pontours
Pontours je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Fossemanant
Fossemanant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zmok
Zmok (iné názvy: zmek/zmak/smok, rarášik/rarášok/rarášík/rarášek, bôžik/božek, škriatok/škrátek/škrata, kosper, džmiľ) je démonická bytosť zo slovenského folklóru. Má najčastejšie podobu čierneho kurčaťa, mužíka so slepačími nohami alebo ohnivej reťaze. Podľa rozprávok mohol človek zmoka nájsť, dostať od iného človeka alebo vysedieť - to však iba za zložitých podmienok. Zmok sa takisto môže za určitých okolností narodiť obyčajnej čiernej sliepke. Zmok slúži tomu, kto sa ho ujme, nosí človeku rôzny majetok (masť, soľ, drevo, striebro, zlato atď.), je však náročné sa ho zbaviť. Po čase začne byť vlastníkovi na príťaž, v niektorých verziách za zmokove služby jeho vlastník zaplatí dušou. Zmoka sa možno zbaviť takým spôsobom, že sa mu zadá nesplniteľná úloha, ktorá ho zničí.
Velehradská ulica
Velehradská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy.
Občianska vybavenosť
Na ulici sa nachádza materská škola s elokovanými pracoviskami na Budovateľskej a Tekovskej ulici, ďalej potraviny, kaviareň alebo kaderníctvo.
Skladištná ulica (Bratislava)
Skladištná ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy.
Tvorí spojnicu medzi Budovateľskou a Súťažnou.
V minulosti mala názov Magazingasse (Raktár-utca) a patrila do mestskej časti Kvetná dolina.
Sarpsborg
thumb|Radnica Sarpsborg je mesto v Nórsku. Je správnym mestom kraja Østfold. Mesto založil Olaf II. Svätý v roku 1016. Vtedy sa volalo Borg a bolo až do Olafovej smrti v roku 1030 hlavným mestom Nórska. Je tretím najstarším mestom Nórska.
Väčšina starého mesta skončila po zosuvoch v rieke Glomma. Bolo znovu postavené na bezpečnejšom mieste, ale v roku 1567 bolo vypálené švédskym vojskom. Obyvatelia utiekli po prúde rieky Glommy do miest dnešného Fredrikstadu, ktorý ako mesto založili v roku 1569. Potom bol Sarpsborg vystavaný znova. Počet jeho obyvateľov stále rastie, v roku 2005 dosiahol počet obyvateľov 50 000, k 1. januáru 2006 tu žilo 50 115 obyvateľov.
Spolu s Fredrikstadom dnes tvoria piatu najväčšiu konurbáciu v Nórsku. K 1. aprílu 2006 mali obe mestá spolu 121 097 obyvateľov. Najvýznamnejšiu priemyselnú výrobu zastupuje Borregaard, v meste pôsobí Borg Bryggerier (Pivovar Borg) z druhej najväčšej pivovarníckej skupiny v Nórsku (Hansa Borg Bryggerier).
Znak
Znak Sarpsborgu bol vytvorený v roku 1966, jeho podoba vychádza z pečate z roku 1556.
Šport
V šesťdesiatych rokoch 20. storočia bol Sarpsborg známy svojím futbalovým tímom Sarpsborg FK (v súčasnosti Sarpsborg 08 FF po zlúčení s klubom FK Sparta Sarpsborg v roku 2008, ) ale dnes je viac známy svojím hokejovým tímom Sparta Warriors.
Makovník
náhľad|Pohľad na vnútro makovníka náhľad|Makovník v celku Makovník, makový koláč alebo makový závin je múčnik plnený makovou náplňou populárny v strednej a východnej Európe. Alternatívnou náplňou môže byť plnka z mletých vlašských orechov alebo mletých gaštanov.
Jeho pôvod nie je jednoznačný, avšak zväčša sa uvádza, že vznikol podľa receptu na sliezsky koláč plnený makom alebo orechmi zo 14. storočia. Tradične sa podáva v mnohých kuchyniach, t. j. v poľskej (makowiec), kašubskej (makówc), maďarskej (mákos bejgli), slovenskej, českej (makový závin), rakúskej (Mohnstriezel), ukrajinskej (pyrih z makom пирiг з маком nebo makivnyk маківник), bieloruskej (makavy rulet макавы рулет), bosnianskej, chorvátskej a srbskej (makovnjača), slovinskej (makova potica), rumunskej (cozonac cu mac alebo cozonac cu nucă), litovskej (aguonų vyniotinis), lotyšskej (magonmaizite), ruskej (rulet s makom/рулет с маком), dánskej (wienerbrød) a jidišskej (mohn roll). Makovník môže byť kysnutý aj nekysnutý. Medzi známych priemyslových výrobcov patrí Delta, Penam a iní. Domáca príprava trvá približne 2 hodiny.
Príprava
Cesto na makovník (kysnutý) sa pripravuje z mlieka, droždia, kryštálového cukru aj vanilkového, masla, vajca a soli. Maková zmes sa natrie na cesto, ktoré sa potom zvinie a pečie.
Port-Sainte-Foy-et-Ponchapt
Port-Sainte-Foy-et-Ponchapt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Strapačka zlatožltá
Strapačka zlatožltá (staršie strapačka zlatá, do roku 1954: kuriatka zlatožlté ; ) je jedlá huba z čeľade lievikovcovité (Gomphaceae).
Opis
Plodnice strapačky zlatožltej sú 612 cm široké a približne rovnako vysoké. Krátky, 25 cm hrubý, mäsitý bazálny kmeň plodnice sa rozkonáruje na väčšie množstvo konárov a konárikov, ktoré bývajú na koncoch vidlicovité alebo zúbkaté. Celá huba okrem bledoružovej bázy je za mladi lososoružová až oranžová, na končekoch citrónovožltá a v dospelosti od výtrusov celá žltookrová. Dužina je špinavokrémová, mäkká, chuť a vôňu má príjemnú. Výtrusy sú elipsoidné, trochu drsné, bledookrové so škoricovohnedým odtieňom, 1118 × 46 μm veľké. Výtrusný prach je žltookrový.
Výskyt
Strapačka zlatožltá rastie od augusta do októbra v ihličnatých lesoch, najmä pod smrekmi alebo v listnatých lesoch pod bukmi. Rozšírená je v celom miernom pásme severnej pologule. U nás je miestami dosť rozšírená, najmä v podhorských oblastiach.
Praktický význam
Je to jedlá huba priemernej chuťovej kvality (niekedy sa uvádza ako nejedlá ), vhodná najmä do polievok. Na jedenie sú však dobré len mladé plodnice (mladé plodnice, ktoré majú na reze ešte zreteľné vodnaté mramorovanie ). Pri kuchynskej úprave treba konce konárikov zrezať, pretože bývajú horkasté. Dužina je ľahšie stráviteľná, ak sa zomelie. Avšak rozlišovanie jedlých a nejedlých strapačiek je neľahké, preto ani jedlé druhy nemožno odporúčať na konzum.
Možnosť zámeny
Okrem s inými nejedlými druhmi strapačiek je zámena možná aj s mierne jedovatou strapačkou úhľadnou, ktorá zapríčiňuje žalúdočné ťažkosti a hnačky (tento druh strapačky má dužinu bielu, na reze červenejúcu, horkastú, pri varení väčšmi horknúcu).
Foucaucourt-en-Santerre
Foucaucourt-en-Santerre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kornel Duffek
náhľad|Pamätná tabuľa [[Eugen Suchoň|Eugena Suchoňa v Piešťanoch, o ktorej osadenie sa Duffek zasadil.]] Kornel Duffek (* 1. júl 1938, Galanta† 26. január 2018, Trnava) bol slovenský hudobný pedagóg, komunálny politik, ochranca prírody, znalec umenia, významný piešťanský kultúrny dejateľ a dlhoročný šéfredaktor časopisu Revue Piešťany.
Život
Kornel Duffek sa narodil v roku 1938 v Galante. Vyštudoval na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. V 60. rokoch 20. storočia sa presťahoval do Piešťan, aby tu pôsobil na základnej umeleckej škole. Tu sa venoval vzdelávaniu mladých talentov výučbou hry na klavír, rovnako ako jeho manželka. Už vtedy sa venoval aj publikačnej činnosti.
V roku 1966 akceptoval návrh Antona Pastírika, vtedajšieho riaditeľa miestneho Kultúrneho a spoločenského strediska, stať sa členom redakčnej rady piešťanského mesačníka Revue Piešťany. Ten vychádzal pravidelne až do roku 2015 a Duffek v redakčnej rade pracoval na rôznych pozíciách prakticky nepretržito až do tohto roku. V rokoch 1986 – 1990 fungoval ako zodpovedný redaktor. Venoval sa publikácii mnohých príspevkov, zameraných na rôzne aspekty života v Piešťanoch, vrátane histórie, špecificky histórie kúpeľníctva, písal tiež o miestnych osobnostiach, tu žijúcich a tvoriacich, či o ľudovej kultúre a aktualitách. Po vzniku samostatného Slovenska sa Revue Piešťany postupne premenilo z mesačníka na trojmesačník až občasník, pričom Duffek bol naďalej jeho šéfredaktorom. Časopis získal viacero celoštátnych ocenení ako napr. Podnikové médium roka 2011. Duffek taktiež publikoval v iných celoštátnych periodikách o hudobnom živote v meste, najmä v súvislosti s podujatiami Piešťanského hudobného festivalu (PHS).
Vďaka jeho iniciatíve bola v Piešťanoch odhalená pamätná busta hudobného skladateľa Eugena Suchoňa, ktorý podporoval fungovanie PHS.
Kornel Duffek sa dlhoročne podieľal na organizácii Piešťanského hudobného festivalu, najstaršieho festivalu klasickej hudby na Slovensku. Bol taktiež tajomníkom Kruhu priateľov hudby a predsedom Klubu priateľov výtvarného umenia. Ako kurátor pripravil niekoľko výstav obrazov v našom meste. V rokoch 1986 – 1990 zastával funkciu riaditeľa Mestského kultúrneho strediska.
Ako milovník prírody sa tiež angažoval v oblasti ochrany životného prostredia, mal doma výnimočnú zbierku kaktusov.