cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amaterasu Ómikami
Uctievanie
Najlepší čas pre púť do Veľkého chrámu Amaterasu Ómikami v Ise je stred februára a stred júna, v septembri a v apríli. Najdôležitejší festival sa koná každých 20 rokov, kedy je zrkadlo ceremoniálne prenesené do novo-vystavaného chrámu, identického s predchádzajúcim. Témou je opäť znovuzrodenie. Amaterasu Ómikami sa ako bohyňa Slnka môže tiež invokovať pri slnovrate a pri rovnodennosti.
Posti Group
thumb|right|Poštová dodávka s logom Posti. Posti Group Oyj (eng. Posti Group Corporation) je medzinárodný podnik služieb vo vlastníctve fínskeho štátu. Je rozdelený do troch obchodných skupín:
Hlavné sídlo spoločnosti Itella je v Helsinkách. Prezidentom a výkonným riaditeľom spoločnosti je Heikki Malinen, predsedom správnej rady Arto Hiltunen. V roku 2012 mala Itella Corporation v priemere 27 460 zamestnancov.
Itella je činná v jedenástich krajinách:
Značky
Itella slúži svojim globálnym korporátnym zákazníkom pod značkou Itella, spotrebiteľom vo Fínsku pod značkou Posti.
Volejbalová extraliga žien 2016/17
Volejbalová extraliga žien v sezóne 2016/17 bol 25. ročník extraligy volejbalistiek, najvyššej volejbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V extralige súťažilo 10 družstiev, čo je o 1 družstvo viac ako v minulej sezóne. Titul obhájilo družstvo VK Slávia EU Bratislava, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad BVK Bratislava.
Systém súťaže
Po odohraní základnej časti raz doma a vonku sa družstvá v 2. časti súťaže rozdelili na 2 skupiny, o 1.4. a 5.10. miesto. Družstvá si body zo základnej časti prenášali do nadstavbovej časti, v ktorej odohrali zápasy s každým družstvom raz doma a vonku. Družstvá na 1. až 8. mieste po nadstavbovej časti postúpili do štvrťfinálových zápasov play-off. Štvrťfinále sa hralo na 2 víťazné zápasy; semifinále, finále a o 3. miesto na 3 víťazné zápasy a stretnutia o umiestnenie na 2 hrané zápasy. Zo súťaže nevypadlo priamo žiadne družstvo, družstvá na 9. a 10. mieste odohrali prelínaciu baráž s víťazmi regionálnych skupín 1. ligy.
Play-off
(na odvetu)
Prelínacia súťaž
Družstvo Zvolena sa v extralige neudržalo a v sezóne 2017/18 ho nahradia obaja regiónalni víťazi 1. ligy – Spišská Nová Ves aj Nové Mesto n/Váhom. Senica možnosť súťažiť v baráži nevyužila a neprihlásila sa do nej.
Verpillières
Verpillières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Arc-sous-Cicon
Arc-sous-Cicon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Citroën GS
náhľad|Citroën GS Pallas, zadná časť náhľad|Citroën GS Club náhľad|Citroën GZ Birotor, wankelov motor Citroën GS bol osobný automobil nižšej strednej triedy francúzskej automobilky Citroën vyrábaný od roku 1970 do roku 1981 v prevedeniach sedan a kombi (pod označením Break). V roku 1979 prišiel na trh model GSA v prevedení hatchback. Neskôr vznikol na základe modelu GSA ešte model GSX, so športovými prvkami karosérie. Neskôr GSX2.
Citroën v tej dobe investoval do vývoja Wankelovho motora a tak vznikol Citroën GS birotor s dvomi wankelovými rotormi, niekedy označovaný ako GZ. Naneštastie ropná kríza spôsobila, že sa automobil prestal vyrábať a doviedol Citroën takmer ku krachu. V tej dobe ho odkúpil Peugeot a neskôr vznikla skupina PSA Peugeot-Citroën.
Celkovo bolo vyrobených 1 896 742 kusov modelu GS, 576 757 kusov modelu GSA a 847 kusov modelu GS birotor (GZ).
Podvozky
Ďalším vylepšením podvozku bola technológia Anti-dive, ktorá zabezpečovala nezmenenú výšku počas brzdenia alebo prudkej akcelerácie.
Podvozok sa ovládal ručne, pákou na stredovom paneli, kde bolo možné svetlú výšku zvýšiť alebo znížiť. Pre jazdu boli určené polohy normálna, zvýšená do terénu. Najnižšia pozícia bola určená pre servis, najvyššia na výmenu kolesa, prípadne pomalú jazdu cez konkrétnu prekážku.
Po vypnutí motora nie je suplovaný tlak v systéme a auto klesne k zemi. Táto vlastnosť hydropneumatických vozidiel bola odstránená až v modeli Xantia.
Motorizácie
GS a GSA Boxer motory, tzv. zážihové:
GZ Birotor, tzv. zážihový wankel motor:
Výbava
Podľa roku výroby a stupňa výbavy: hmlové svetlá, strešné okno, lakťová opierka, bedrová opierka, hodiny, kožené sedadlá, autorádio (v stredovom paneli), nastaviteľná výška podvozku, hydropneumatický podvozok, poloautomatická prevodovka.
Bezpečnostné prvky
Bezpečnostné pásy, kotúčové brzdy, deformačné zóny
Európska cesta 21
Európska cesta 21 (E21) je európska cesta, ktorá začína v Francúzsku a končí vo Švajčiarsku. Začína v meste Metz a končí v meste Ženeva. Jej celková dĺžka je 458 km.
Vers-sur-Selle
Vers-sur-Selle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol svätého Ľudovíta (katolícky)
náhľad|200px|Kostol svätého Ľudovíta v Moskve náhľad|200px|Socha sv. Ľudovíta v chráme Kostol svätého Ľudovíta je rímskokatolíckym chrámom v Moskve. Nachádza sa v časti Malá Ľubianka a je jedným z dvoch katolíckych chrámov v tomto meste, ktoré slúžia potrebám katolíckej minority.
Štefan Klein
Prof. Štefan Klein (* 6. október 1959, Nitra) je slovenský priemyselný dizajnér, konštruktér a vysokoškolský pedagóg. Je autorom dizajnu viacerých realizovaných aj vizionárskych dopravných prostriedkov, vrátane lietajúceho automobilu AeroMobil.
Kostol svätého Ľudovíta (katolícky)
História
Počet príslušníkov katolíckeho vierovyznania začal stúpať hlavne po pripojení Litvy a časti Poľska k Rusku po tzv. troch deleniach Poľska. Okrem toho prichádzali do mesta Nemci a Francúzi, hlavne ako vychovávatelia do ruských šľachtických rodín. Už za vlády Kataríny II. bol postavený malý rímskokatolícky kostol. Kostol svätého Ľudovíta bol postavený v rokoch 1833 a 1835 podľa návrhu známeho architekta A. Gilardiho v klasicistickom architektonickom štýle. Bol zasvätený svätému Ľudovítovi, francúzskemu kráľovi z obdobia križiackych výprav, ktorého katolícka cirkev svätorečila a jeho kult je rozšírený medzi francúzskymi katolíkmi. Preto kostol slúžil hlavne vtedy početnej francúzskej komunite v Moskve. Pri kostole sa nachádzali aj dve katolícke školy (dievčenská a chlapčenská). V ťažkých časoch komunistického teroru bol tento chrám jediný katolícky chrám, ktorý komunisti nezatvorili a počas celej existencie slúžil katolíckej komunite v Moskve.
Štefan Klein
Vzdelanie
V rokoch 19781983 študoval na Strojníckej fakulte STU, v rokoch 19851990 priemyselný dizajn na VŠVU v Bratislave a v rokoch 19921993 absolvoval postgraduálne štúdium na École régionale des beaux-arts v Saint-Étienne.
Kostol svätého Ľudovíta (katolícky)
Súčasnosť
V súčasnosti je kostol symbolom ruského katolicizmu, tolerancie a náboženskej slobody Ruska. Konajú sa v ňom aj bohoslužby v anglickom a francúzskom jazyku. Navštívili ho také osobnosti ako Charles de Gaulle, Konrad Adenauer, Lech Wałęsa či Jacques Chirac. Návštevníkov môžu zaujať najmä krásne sochy svätého Ľudovíta a iných francúzskych svätcov (svätá Terézia z Lisieux, Jana z Arku,...)
Štefan Klein
AeroMobil
V roku 2010 založil spolu s Jurajom Vaculíkom firmu AeroMobil s.r.o. V rokoch 20102017 pôsobil v tejto firme ako spoluzakladateľ. Na projekte lietajúceho auta Aeromobil pracuje od štúdia na VŠVU (prvý variant bol témou jeho diplomovej práce). Svetový záujem odborných kruhov vzbudil tento unikátny projekt hybridného dopravného prostriedku vo verzii AeroMobil 3.0 po tom, čo ho predstavil na prestížnych podujatiach SAE Aerotech v Montreale v roku 2013 a Pioneers Festival vo Viedni roku 2014.
Kostol svätého Ľudovíta (katolícky)
Iné projekty
.
Extra: Best of Peter Nagy
Extra: Best of Peter Nagy je výberový album Petra Nagya, ktorý v roku 1996 vydalo hudobné vydavateľstvo Bonton Music.
Arc-sous-Montenot
Arc-sous-Montenot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
4 (číslo)
Štyri je číslo nasledujúce po čísle 3 a predchádzajúce číslu 5. Zapísať ho môžeme ako 22. V jednotkovej sústave ako 1111, v dvojkovej ako 100 a v šestnástkovej ako 4. Je to 4. najmenšie prirodzené číslo. Pravidelný 2D útvar so štyrmi stranami sa nazýva štvorec. Štvorka je prvé zložené číslo a je preto prvé neprvočíslo po čísle jedna. Rímska číslica štyri je „IV“ alebo „IIII“.
Európska cesta 23
Európska cesta 23 (E23) je európska cesta, ktorá začína v Francúzsku a končí vo Švajčiarsku. Začína v meste Metz a končí v meste Lausanne. Jej celková dĺžka je 391 km.
Silvia Valkovič
Mgr. Silvia Valkovič, rod. Budayová (* 28. apríl 1989, Nitra) je slovenská spisovateľka.
Životopis
O literatúru sa začala zaujímať počas štúdia na strednej škole (2005 – 2009), kde so svojimi krátkymi prácami prispievala do školského časopisu. Je absolventkou magisterského štúdia žurnalistiky na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre (2012 – 2017). V regionálnych a celoštátnych literárnych súťažiach získala celkom 11 ocenení. Pracuje ako jazyková korektorka, prekladateľka a lektorka anglického jazyka. Okrem literatúry sa tiež venuje akvarelovej maľbe. Žije a tvorí v Nitre.
Pekná Vyhliadka
Pekná Vyhliadka alebo Pekná vyhliadka môže byť:
High Velocity Aircraft Rocket
High Velocity Aircraft Rocket (HVAR) bola neriadená raketa vzduch-zem kalibru 127 mm, určená na ničenie pozemných a hladinových cieľov. HVAR, prezývaná tiež „Holy Moses“ (Svätý Mojžiš) bola používaná počas druhej svetovej vojny a neskôr aj v kórejskej vojne.
Frustrácia z 5-palcovej rakety FFAR viedla americké námorníctvo k vývoju výkonnejšej High Velocity Aircraft Rocket. Raketa získala nový motor, ktorý jej umožnil dosiahnuť rýchlosť až /h. Prvé testy sa začali v decembri 1943.
Do výzbroje bola zavedená v júli 1944 a používalo ju americké letectvo aj námorníctvo. HVAR bola prvýkrát použitá v roku 1944 americkým armádnym letectvom proti nemeckým cieľom blízko mesta Saint-Lô vo Francúzsku. V americkom námorníctve boli počas druhej svetovej vojny touto raketou vyzbrojené hlavne lietadlá F4U Corsair. Počas kórejskej vojny sa pilotom F-51 Mustang odporúčalo, aby vystrelili svoje rakety pri 60 stupňovom klesaní, pričom optimálna vzdialenosť bola od cieľa. K ďalším nosičom týchto rakiet patrili napríklad stíhačky P-38 Lightning alebo FH Phantom.
Výroba týchto rakiet prebiehala až roku 1955 a celkovo ich bolo postavených viac ako jeden milión.
Raketa bola používaná aj počas vietnamskej vojny na strojoch A-1 Skyraider.
Rakety HVAR boli neskôr nahradené novším typom neriadených rakiet zem-vzduch typu Zuni.
Raketa mala hmotnosť, pričom bojová časť vážila. Dĺžka HVARu bola a kaliber.
José María Guido
José María Guido (* 29. august 1910, Buenos Aires – † 13. jún 1975, Buenos Aires) bol argentínsky politik a právnik. V roku 1962 sa stal 27. prezidentom Argentínskej republiky. Vzhľadom na rôzne štátne zriadenia Argentíny v minulosti je považovaný za 32. prezidenta krajiny. Pred tým pôsobil ako dočasný predseda senátu (dočasný predseda reálne vedie senát, keďže na jeho čele formálne stojí viceprezident krajiny).
Životopis
Narodil sa v meste Buenos Aires do rodiny talianskych prisťahovalcov. V roku 1940 úspešne ukončil štúdium práva na Národnej univerzite v La Plate. Následne vstúpil do Radikálnej občianskej únie a odišiel do mesta Viedma v provincii Río Negro pracovať ako advokát. Tu sa stal miestnym predsedom Radikálnej občianskej únie, postupne sa však prepracoval aj do celoštátneho vedenia strany. V roku 1954 bol už jej podpredsedom. O tri roky neskôr sa radikálna strana rozdelila na podporovateľov Artura Frondiziho, ktorí si vytvorili novú stranu Nekompromisnú radikálnu občiansku úniu a Ricarda Balbína, ktorí si zas vytvorili Ľudovú radikálnu občiansku úniu. Frondizi presadzoval zmierenie s bývalým prezidentom vyhnaným do exilu Juanom Perónom, naopak Balbín presadzoval pokračovanie boja proti Perónovi po boku armády. Guido sa pridal k Frondizimu a vstúpil do jeho novej strany. Vo februári 1958 povolila armáda konanie prezidentských volieb, v ktorých vyhral Frondizi, Guido sa stal senátorom federálneho senátu. O mesiac neskôr bol zvolený za jeho dočasného predsedu, ktorý fakticky senát riadi, keďže formálnym predsedom je viceprezident krajiny. V tom istom roku však rezignoval viceprezident krajiny Alejandro Gómez a tak sa Guido stal druhým najvyššie postaveným predstaviteľom krajiny po prezidentovi a súčasne jeho nástupcom. Armáda však bola po celý čas Frondiziho funkčného obdobia nespokojná s jeho krokmi.
V roku 1962 zrušil Frondizi napriek tlaku armády zákaz Peronistickej strany, keďže sa v tomto roku sa mali uskutočniť voľby. Zákaz Peronistickej strany platil od vojenského prevratu v roku 1955. Frondizi chcel povoliť účasť Perónistom, lebo bol presvedčený, že ich porazí. Frondizi síce nakoniec voľby vyhral, no iba tesne, Perónisti získali niekoľko provincii. Toto sa vôbec nepáčilo armáde, ktorá požadovala zrušenie výsledkov volieb v provinciách, kde Perónisti vyhrali. Zároveň vyslala do týchto provincii vojenské jednotky. Prezident Frondizi podľahol tlaku armády a vojenské presuny schválil. 28. marca 1962 vyzvali členovia generálneho štábu armády prezidenta Frondiziho k rezignácii. Ten ju odmietol a povedal, že neodstúpi, neopustí krajinu a ani nespácha samovraždu. Armáda tak na druhý deň oficiálne vyhlásila, že prezidenta zosadila. Ešte v ten istý teň bol Frondizi umiestnený do väzenia na ostrov Martín García. Na miesto prezidenta armáda dosadila práve Josého María Guida, ktorý však odmietol funkciu prezidenta prijať. Urobil tak až po požiadaní Frondiziho v čase, kedy už vodcovia povstania spali. Tí tak boli po zobudení prekvapení, keď zistili, že Guido zložil počas noci prezidentskú prísahu. Veliteľ prevratu generál Raúl Poggi už bol dokonca pripravený prevziať moc, keďže rokovania s Guidom, ale i Frondizim boli počas noci bezvýsledné. Dosadením civilistu sa však armáda vyhla obvineniam z priameho vojenského prevratu voči zvolenému prezidentovi.
Prvým opatrením prezidenta muselo byť zrušenie posledných volieb, čo aj o niekoľko dní urobil. Ekonomické otázky sa rozhodol riešiť s pomocou liberálneho ekonomického tímu, ktorý nechal vytvoriť. Politická nestabilita ale spôsobila ďalšie zníženie hodnoty národnej meny. Nová vláda tak musela pristúpiť k radiálnym ekonomickým krokom, ktoré zahŕňali dokonca pozastavenie vyplatenia mzdy štátnym zamestnancom a stanovenie nových druhov daní. Armáda bola v názore na nové opatrenia rozdelená. Na jednej strane stálo krídlo Azules, teda Modrých a na druhej Colorados, teda Červených. Azules podporovali civilnú vládu zameranú proti komunizmu a Colorados požadovali vojenskú diktatúru. Modrí nakoniec dokázali presadiť svoje názory a boli tak vypísané nové voľby na rok 1963. Tieto vyhral lekár Arturo Umberto Illia z konkurenčnej Ľudovej radikálnej občianskej únie. Po voľbách sa Guido stiahol z politického života. Na začiatku 70. rokov 20. storočia bol ešte na krátky čas dosadený Perónistami do vedenia jednej zo štátnych spoločností. V júni 1975 zomrel v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Vodnopólová extraliga mužov 1996
Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 1996 bol v poradí 4. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizoval Slovenský zväz vodného póla (SZVP). Súťaž niesla dobový názov I. liga. Počet účastníkov sa znížil o jedno družstvo na číslo 9, keď sa neprihlásil Slovan Bratislava. Bol to posledný ročník, ktorý sa hral systémom jar-jeseň. Titul obhájilo družstvo NCHZ Nováky.
Systém súťaže
Systém súťaže sa opäť menil, už tretiu sezónu za sebou. Súťaž sa skladala z dvoch častí. V základnej časti (ZČ) boli všetky družstvá umiestnené do jednej skupiny, v ktorej odohrali systémom každý s každým zápasy doma a vonku. 8 najlepšie umiestnených družstiev postúpilo do nadstavbovej časti. Pre deviate družstvo sa sezóna skončila. V nadstavbovej časti sa podľa umiestnenia v ZČ vytvorili dve skupiny po 4 družstváskupina o 1.4. miesto a skupina o 5.8. miesto. Nadstavbová časť sa odohrala formou 4 turnajov; každé družstvo hostilo 1 turnaj, pričom sa započítavali aj body zo základnej časti. 6 najlepších družstiev súťaže vytvorilo v budúcej sezóne Extraligu, zvyšné družstvá hrali 1. ligu.
Účastníci
Pozn.: Klub Slovan Bratislava, ktoré družstvo skončilo v minulej sezóne na 5. mieste, sa do tejto sezóny neprihlásil.
Vignacourt
Vignacourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fí väzba
Grécke písmeno φ, ktorým sa táto väzba označuje, odpovedá f orbitálom, keďže symetria φ väzby je pri pohľade na medzijadrovú os rovnaká ako symetria zvyčajných (šesťlalokových) f orbitálov
V roku 2005 bola popísaná molekula, U2 s väzbou U−U, ktorá by mohla mať fí väzbu. Neskoršie štúdie, ktoré zahrnuli i spin-orbitálnu interakciu, však ukázali, že táto molekula má väzbu len štvrtého rádu (a teda fí väzbu neobsahuje). Prítomnosť fí väzby bola predpovedaná i u iných zlúčenín, hlavne u metalocénov s aktinoidmi. Boli publikované experimentálne dáta ukazujúce prítomnosť fí väzby medzi atómom tória a cyklooktatetraénom v molekule torocénu doplnené i o výpočtovú analýzu.
Vojtech Bachleda
Od roku 1998 žije v americkom štáte Colorado, kde mu v usadení pomohla bývalá slovenská cyklistka Eva Lowe-Orvošová.
V roku 2014 sa na cyklistických pretekoch Okolo Colorada zoznámil s cyklistom Petrom Saganom, s ktorým v nasledujúcich rokoch spolupracoval počas Saganových prípravných sústredení v americkom štáte Utah.
Je bratom Jána Bachledu a švagrom Milana Jurča.
Asklépiades z Alexandrie (zápasník)
Markos Aurélios Asklépiades z Alexandrie bol na 243. a na 244. olympijských hrách korunovaný olivovými vencami za víťazstvá v zápasení. Epigrafický nález IG V,1 666 (Inscriptiones Graecae, V,1. Inscriptiones Laconiae et Messeniae, ed. Walter Kolbe. Berlin 1913.) uvádza, že Asklépiades bol dvojnásobný periodonikés „víťaz obehu“, t. j., že v tejto disciplíne nenašiel premožiteľa aj na ostatných celogréckych hrách počas dvoch období nazývaných olympiádami. Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvorročného cyklu, ktoré spolu tvorili periodos (pravidelný obeh).
Štefan Holý
Mgr. Štefan Holý (* 11. december 1978, Nová Baňa) je slovenský politik, podnikateľ a bývalý advokát, súčasný podpredseda vlády SR pre legislatívu a strategické plánovanie.
Životopis
Narodil sa a vyrastal v Novej Bani. Po maturite študoval právo v Trnave a vo Viedni. Popri štúdiu začal vo Viedni pracovať v advokátskej kancelárii Lansky, Ganzger & Parner, kde sa postupne stal riadiacim spoločníkom. Spoločnosť sa venovala poradenstvu pre rakúske štátne podniky, Holý sa špecializoval na obchodné vzťahy v stavebnom priemysle.
Od januára 2020 má pozastavenú advokátsku licenciu. Manažérsky pôsobí vo viacerých spoločnostiach prevažne v stavebnom priemysle.
Pôsobenie v politike
Do politiky vstúpil v strane SME RODINA, podľa vlastných slov ponuku kandidovať dostal od viacerých strán. Vo voľbách do Národnej rady SR v roku 2020 sa do parlamentu prekrúžkoval z deviateho miesta, získal 3319 preferenčných hlasov.
Holý v predvolebnej kampani vystupoval ako tieňový minister financií. V povolebných rokovaniach figuroval ako adept na ministra dopravy, bol propagátorom myšlienky veľkých investícií do výstavby diaľníc, železníc a nájomných bytov postavenej na vyňatí štátnych podnikov (NDS a ŽSR) z verejných financií a ich následnom zadĺžení.
Holého plány kritizovalo viacero ekonómov vrátane Richarda Sulíka, Petra Cmoreja, Jána Marosza a ďalších, odmietavo sa vyjadrili aj ekonomické think-tanky INEKO a INESS.
Holý bol kritizovaný aj za väzby na Vladimíra Poóra, ktorý je považovaný za jedného z mecenášov strany Smer – sociálna demokracia. Obaja spoločne manažérsky pôsobili vo viacerých firmách. Podľa Poóra mali výlučne pracovný vzťah.
Negatívne ohlasy tiež získal za kontrakt so Železnicami Slovenskej republiky na vypracovanie analýzy alternatívnych modelov financovania ŽSR za 299 000 eur. Aj napriek žiadosti predsedu vlády Igora Matoviča a Borisa Kollára Štefan Holý tieto analýzy odmietol zverejniť.
Holý nakoniec nedokázal presvedčiť ostatných koaličných partnerov o všetkých svojich plánoch, na myšlienke výstavby štátnych nájomných bytov sa ale napokon zhodli. Vo vláde Igora Matoviča napokon zaujal novovytvorený post podpredsedu vlády pre legislatívu a strategické plánovanie. V rámci výkonu svojej funkcie predložil návrh novely zákona o verejnom obstarávaní, ktorý bol vnímaný kriticky nakoľko nepodporoval ochranu verejného záujmu a verejných financií a predložil návrh novely stavebného zákona, ktorý mení práva v neprospech obcí a miest. Na návrhu zákona pracoval po pozvaní Holého aj kontroverzný podnikateľ Marcel Slávik, na ktorého podal minister hospodárstva Richard Sulík trestné oznámenie. Súčasťou novely stavebného zákona má byť aj vytvorenie a obstaranie IT systému na stavebné konanie v hodnote 80 miliónov eur ročne, ktorý by sčasti nahradzoval prácu samospráv a ich úradníkov. Podľa vyjadrenie Únie miest Slovenska, ZMOS a mimovládnych organizácií boli Holého návrhy napísané v prospech developerov na úkor dotknutých osôb.
Ďalšia jeho kritika bola za prenájom jeho služobného vozidla, ktoré si Ministerstvo vnútra prenajalo od jeho vlastnej firmy.
V čase zákazu vychádzania počas pandémie COVID-19 viackrát cestoval do zahraničia na základe výnimky Úradu verejného zdravotníctva SR, čo verejnosť vnímala kriticky.
Do sporu sa dostal aj s radou neziskových organizácií ktoré ho, kvôli zmene pripomienkového zákona, označili za nepriateľa demokracie.
Arcey (Doubs)
Arcey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kominárska ulica
Kominárska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Tvorí spojnicu medzi Račianskou ulicou a Filiálnym nádražím. Na Kominárskej 2 a 4 má sídlo spoločnosť DOPRAVOPROJEKT.
Ville-le-Marclet
Ville-le-Marclet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Citroën AX
Citroën AX bol malý automobil produkovaný francúzskym výrobcom Citroën od roku 1986 až do 1998, kedy sa jeho nástupcom stal Citroën Saxo. Bol vyrábaný vo verziách Hatchback s troj alebo päť dverovou karosériou. AX mal vynikajúcu aerodynamiku s odporom vzduchu len 0,31 Cx, čo sa prejavilo na nízkej spotrebe a jazdnej dynamike. AX bol veľmi úspešný model. Celkovo sa vyrobilo 2 425 138 kusov. Po skončení výroby sa licenčne vyrábal v Malajzii ako Proton Tiara.
AX 4x4
V roku 1987 bol uvedený AX 4x4 spolu s modelom BX 4x4, bol vybavený pohonom všetkých kolies s elektronickou uzávierkou medzinápravového diferenciálu. Dodával sa aj vo vznetovej motorizácií. Systém samosvorných diferenciálov torsen zabezpečoval presun sily na koleso, ktoré strácalo adhéziu. Primárne rozdelenie krútiaceho momentu bolo 53% pre prednú nápravu a 43% pre zadnú. Pri uzávierke medzinápravového diferenciálu sa moment rozložil 50%-50%.
AX Electric
náhľad|AX Electric, platforma V roku 1994 predstavila automobilka elektromobil novej konštrukcie, postavený na modeli AX. Väčšinu technológií prebral z modelu C15 Electric. Počas roku 1995 sa vyrobil približne 300 kusov automobilu AX Electrique. Platforma elektromobilu AX sa použila aj pri nasledujúcich modeloch v roku 1996, Saxo Electric a Peuget 106 Electric. AX Electric používal benzín len pre vykurovanie.
AX Sport, GT a GTi
Športové verzie Citroënu AX sa odlišovali od základnej verzie rozšírenými laminátovými prahmi a nárazníkmi. V interiéri pribudol športový volant a sedačky s vyšším bočným vedením. Prvým bol v roku 1986 limitovaný AX SPORT s motorom s obsahom 1.3 litra a výkonom 95 koní, osadeným dvojitým karburátorom Weber. V roku 1987 pribudol k rade AX GT aj v 5-dverovej verzii s výkonom 85 k, neskôr bol nahradený verziou Furio. V roku 1992 nahradil model Sport nový model AX GTi s elektronickým vstrekovaním a výkonom 105 k.
Súťažné vozidlá
AX bol veľmi úspešný model, pretekal v Sk.A, neskôr v šampionátoch supertourisme, rallye a rallycross.
Ana Brnabićová
Ana Brnabićová (* 28. september 1975, Belehrad, Juhoslávia) je srbská politička, od júna 2017 predsedníčka vlády Srbska – ako prvá žena; prvá osoba otvorene sa hlásiaca k homosexuálnej orientácii a prvá osoba čiastočne chorvátskeho pôvodu v tomto úrade. V máji 2018 pôsobila zároveň ako ministerka financií.
V rokoch 2016 – 2017 pôsobila ako ministerka pre štátnu správu a samosprávu vo vláde Aleksandara Vučića. Potom, čo bol Vučić zvolený za prezidenta a odstúpil z postu predsedu vlády, ju 15. júna 2017 poveril zostavením novej vlády.
Detstvo a štúdium
Brnabićová sa narodila 28. septembra 1975 v Belehrade, kde tiež vyrastala a navštevovala prestížne Belehradské piate gymnázium.
Politická kariéra
V roku 2006 bola podpredsedníčkou Národnej aliancie pre ekonomický rozvoj. Spolupracovala s viacerými americkými spoločnosťami, ktoré v Srbsku realizovali projekty v rámci programu USAID. V rokoch 2002 – 2011 pracovala v USAID. Potom pracovala vo firme Continental Wind Serbia, a od roku 2013 bola jej riaditeľkou.
Vláda Aleksandara Vučića
náhľad|Ana Brnabić a [[Dmitrij Anatolievič Medvedev|Dimitrij Medvedev (2019)]] V auguste 2016 bola vymenovaná za ministerku verejnej správy a miestnej samosprávy vo vláde Aleksandara Vučića. Okrem toho je predsedníčkou Rady pre inovatívne podnikanie a informačné technológie srbskej vlády, Republikovej rady pre národnostné menšiny a viceprezidentkou republikovej rady pre reformu verejnej správy.
Premiérka Srbska
Potom, čo v prezidentských voľbách roku 2017 vyhral doterajší premiér Aleksandar Vučić, poveril Brnabićovú zostavením novej vlády. Jej kabinet získal dôveru Národného zhromaždenia 29. júna 2017 väčšinou 157 z 250 poslancov. Stala sa tak prvou osobou homosexuálnej orientácie vo vysokej srbskej politike a tiež prvou ženou na čele srbskej vlády.
V marci 2018 sa krátko stala úradujúcou ministerkou financií. Túto funkciu vykonávala 13 dní až do nástupu Dušana Vujovića. V októbri 2019 potvrdila, že sa pripojila k vládnucej Srbskej pokrokovej strane. 25. októbra 2019 podpísala Dohodu o voľnom obchode medzi Srbskom a členskými štátmi Euroázijskej hospodárskej únie (EAEU).
Po vypuknutí pandémie COVID-19 v Srbsku stála Brnabićová na čele krízového zdravotníckeho výboru. 15. marca 2020 vyhlásila výnimočný stav a jej vláda vydala nariadenia, ktoré mali potlačiť dôsledky epidémie. V máji 2021 v mene Srbska sprevádzala dar 100 620 dávok vakcín Pfizer BioNTech do Česka.
Názory a postoje
Brnabić sama seba charakterizovala ako proeurópsku a technokratickú premiérku. Vysvetlila, že prioritami jej vlády sú modernizácia, reforma vzdelávania a digitalizácia. Na druhej strane je však kritizovaná kvôli tomu, že je hlavou konzervatívnej a nacionalistickej vlády, v ktorej zasadajú aj otvorene protizápadní a proruskí ministri.
Kosovo
V decembri 2018 komentovala ohlásenú transformáciu kosovských bezpečnostných síl na kosovskú armádu. Vyhlásila: „Dúfam, že nebudeme musieť použiť našu armádu, v tomto momente je to však jedna z možností, ktorá je na stole, pretože človek nemôže byť svedkom novej etnickej čistky Srbov a nových búrok – hoci po nich volá Edi Rama"
20. januára 2020 sa vlády Srbska a Kosova dohodli na obnovení letov medzi svojimi hlavnými mestami prvýkrát po viac než dvoch desaťročiach. Dohoda prišla po mesiacoch snahy diplomata Richarda Grenella, amerického veľvyslanca v Nemecku, ktorého americký prezident Donald Trump vymenoval za zvláštneho vyslanca pre srbsko-kosovské vzťahy.
Srebrenický masaker
14. novembra 2018 v rozhovore pre nemeckú verejnoprávnu stanicu Deutsche Welle Brnabićová poprela, že by masakre Bosniakov bosnianskosrbskými silami v júli 1995 v Srebrenici boli aktom genocídy. O dva týždne neskôr Európsky parlament prijal uznesenie, v ktorom ľutuje pokračujúce popieranie genocídy v Srebrenici časťami srbských úradov a pripomína, že plná spolupráca s Medzinárodným tribunálom pre bývalú Juhosláviu a jej nástupníckym mechanizmom zahŕňa prijatie jeho rozsudkov. Za popieranie genocídy kritizoval Brnabićovú aj súd v Haagu.
LGBT práva
náhľad|Brnabićová na pochode Belgrade Pride 2019 Potom, čo bola vymenovaná za premiérku, vyhlásila, že si neželá byť označovaná ako premiérka homosexuálov a že neplánuje „v tejto fáze presadiť právne reformy LGBT“, pretože plánuje uprednostniť iné politické reformy.
V septembri 2017 sa Brnabićová zúčastnila na pochode Belgrade Pride a stala sa tak prvým srbským premiérom, ktorý sa takejto akcie zúčastnil. Na akcii vyhlásila: „Vláda je tu pre všetkých občanov a bude chrániť rešpektovanie práv všetkých občanov.“
Brnabićová tiež presadzuje dedičské práva pre osoby rovnakého pohlavia. Niektorí novinári ju však kritizujú za nedostatočné hájenie rovnosti LGBT osôb v Srbsku.
Sme
sme alebo SME môže byť:
Komaskulácia
Komaskulácia (lat. commasculatio) môže byť:
Østerbro
náhľad|Výhľad na Østerbro náhľad|Administratívne členenie Kodane – C je Indre Østerbro a D je Ydre Østerbro Østerbro je jednou z 10 oficiálnych štvrtí hlavného mesta Dánska, Kodane. Delí sa na Ydre Østerbro (Vonkajšie Østerbro) a Indre Østerbro (Vnutorné Østerbro). Nachádza sa severne od centra mesta, mimo starej mestskej brány Østerport, ktorá sa po premiestnení okolo roku 1700 nachádzala neďaleko modernej železničnej stanice Kodaň Østerport. Od začiatku bolo Østerbro bohatou štvrtí. Stále zostáva jednou z najbohatších oblastí v meste.
Geografia
Podľa údajov z roku 2009 sa štvrť rozkladá na ploche 11,84 km² a je obývaná 68 769 obyvateľmi. Hraničí so štvrťami Nørrebro na západe, Hellerup na severe a Øresund na východe.
U Michálka
U Michálka je prírodná pamiatka ev. č. 1822 neďaleko obce Bohutice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 270-275 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je dochované stepné spoločenstvo s výskytom osobitne chránených druhov rastlín a živočíchov.
Motorový rušeň 700
Motorový rušeň 700 (do roku 1988 niesol označenie ako rad T 211.0) je dvojnápravový dieselový rušeň s mechanickým prenosom výkonu. Bol určený pre posun v depách, staničný posun a pre vlečkový prevádzku.
V depach, tieto boli malé rušne používané na posun a prieťahy rušňov pri opravách (kedy sa opravované stroje nemohli pohybovať vlastnou silou) a všade tam, kde bolo potrebné premiestniť elektrické rušne závislej trakcie na koľajach bez trakčného vedenia (v rotundách, na točnách, na přesuvnach a v opravárenských halách. Priestory boli obmedzené, a preto často hrala dôležitú úlohu malá celková dĺžka / dĺžka cez nárazníky).
Stroje vyrábala pražská vagónka ČKD v rokoch 1957 až 1962. Pre ČSD a rôzne česko-slovenské priemyselné podniky vyrobených bolo celkom 627 kusov. Ďalších 208 strojov rovnakého typu bolo exportovaných do Sovietskeho zväzu, NDR, Číny, Rumunska, Albánska a Bulharska.
Spaľovací motor
náhľad|Rušeň T 700 700162-1 na stanici, Benešov u točny. Súčasťou zbierky Posázavský pacifik, o. s. Rušeň disponuje spaľovacím motorom TATRA 111 A. Ide o vznetový štvortaktný nepreplňovaný (atmosferický) rýchlobežný vzduchom chladený dvanásťvalec s valcami do „V“ v stojatom usporiadaní. Motor má výkon 121 kW a zdvihový objem 14,825 l. Vŕtanie valcov je 110 mm, zdvih piestov, ktoré majú po jednom vstrekovacom a výfukovom ventile, vstrekovacie trysky a päť piestnych krúžkoch, 130 mm. Motor má tri vačkové hriadele. Jeden poháňa vstrekovacie ventily a zostávajúce dva poháňajú výfukové ventily. Voľnobežné otáčky sú na hodnote 720 ot./min, maximálne môže motor pracovať až s 1 600 ot./min.
Prenos
Prevodovka je robustná, spoľahlivá a jej obsluha v prevádzke je veľmi jednoduchá. Ovládanie je riešené pomocou stlačeného vzduchu. Rušňovodič používa pri riadení tri prvky: 1. zvolí smer jazdy (vpred - vzad, nastaví pákou) 2. predvolí prevodový stupeň (0 - 1 - 2 - 3 - 4, nastaví pákou) 3. pákou spojkového ventilu ovláda spojku. Keď spojka rozpojí, predbieha synchronizácia predvoleného prevodového stupňa. Nasleduje pozvoľne spínanie trecej spojky a na jeho začiatku je prevodový stupeň zaradený. Pritom musí rušňovodič udržiavať vhodné otáčky motoru (pákou). (Všetko prebieha veľmi podobne, ako pri jazde autom s klasickou prevodovkou ovládanou manuálne, s tím rozdielom, že otáčky motoru a spojku ovláda rušňovodič ručne, zatiaľ čo šofér v aute - pedály, nohou).
Externý odkaz
Rušne radov 700 a 701 v atlase lokomotív)
Antoine-Augustin Parmentier
Antoine-Augustin Parmentier (* 12. august 1737, Montdidier, Francúzsko† 13. december 1813, Paríž) bol francúzsky lekár a dietológ, propagátor konzumácie zemiakov.
Boj proti hladu
Ako vojenský felčiar sa zúčastnil sedemročnej vojny a padol do pruského zajatia, kde spoznal výživovú hodnotu zemiakov. Vo Francúzsku vtedy zemiakmi opovrhovali, považovali ich za príčinu malomocenstva a používali sa nanajvýš ako krmivo pre ošípané.
V roku 1772 vypísala besançonská Akadémia vied a umení súťaž o najlepší nápad ako čeliť hladomorom ku ktorým vo Francúzsku v 18. storočí pravidelne dochádzalo. Parmentier získal prvú cenu práve za návrh na využívanie zemiakov ako plodiny, ktorá nie je náročná na pestovanie a dáva veľké výnosy. Vymyslel rad receptov na úpravu zemiakov, ktoré uspokojili aj najnáročnejších labužníkov (hosťom jeho zemiakových večerov býval aj Benjamin Franklin) a presvedčil kráľa Ľudovíta XVI., aby mu poskytol pozemok neďaleko Paríža na experimentálne zemiakové pole. Zároveň uplatnil psychologický trik: dal pole strážiť armádou, vojaci však dostali inštrukcie, aby v prípade krádeže predstierali, že si nič nevšimli. Sedliaci v okolí si povedali, že na prísne stráženom poli bude určite niečo cenného, v noci zemiaky vyhrabávali a sadili ich na svoje pozemky, takže sa zemiaky rozšírili po celom Francúzsku. V roku 1785 zemiaky zachránili tisíce životov po veľkej neprodukcii na severe Francúzska. Vo Versailles sa konala veľká slávnosť na Parmentierovu počesť a sám oslávenec odovzdal kráľovskému páru veľkú kyticu zemiakových kvetov.
Iné aktivity
Parmentier mal veľa záujmov: zavádzal očkovanie proti kiahňam, patril k významným zástancom fyziokratizmu. Založil školu pečenia chleba, venoval sa vinárstvu, syrárstvu, pestovaniu húb, skúmal rôzne metódy uchovávania potravín. Napoleon Bonaparte ho v roku 1805 vymenoval za generálneho inšpektora zdravotnej starostlivosti. V tejto funkcii reagoval Parmentier na kontinentálnu blokádu výrobou cukru z cukrovej repy.
Odkaz
Je po ňom pomenovaná Avenue Parmentier v Paríži a stanica metra na tejto ulici. Pred lekárskou univerzitou je jeho socha. Jeho meno tiež nesie rad zemiakových pokrmov, napr. Hachis Parmentier, zemiaková kaša zapečená s mletým hovädzím mäsom.
Never Gonna Give You Up
„Never Gonna Give You Up“ je skladba anglického speváka Ricka Astleyho, vydaná ako singel dňa 27. júla 1987. Text napísala a skladbu produkovala produkčná trojica Stock Aitken Waterman. Skladba bola vydaná ako prvý singel z jeho debutového albumu Whenever You Need Somebody. Stala sa medzinárodným hitom a v Spojenom kráľovstve sa na 1. mieste v rebríčku UK Singles Chart udržala päť týždňov. Takisto sa následne v spojenom kráľovstve stala najpredávanejším singlom roka. Skladba obsadila 1. miesta v rebríčkoch v ďalších 25 krajinách, vrátane Západného Nemecka a USA. Počas udeľovania cien Brit Awards v roku 1988 vyhrala v kategórii Best British Single. Skladba je považovaná za signature song Ricka Astleyho a je často hraná v závere jeho koncertov.
Sokolská ulica (Bratislava)
Sokolská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto.
Tiahne sa od Hlbokej cesty po Pražskú. Na Sokolskej 1/B sídli Liga otcov.
Korutánske vojvodstvo
Korutánske vojvodstvo (v ranom období (1011 stor.) aj Veľká Karantánia ; slovin. Vojvodina Koroška, nem. Herzogtum Kärnten) bol štátny útvar Svätej ríše rímskej, vojvodstvo rozprestierajúce sa na území dnešného Rakúska a severného Slovinska v rokoch 9761918. Šlo o prvý štát v rámci Svätej rímskej ríše a Rakúska, ktorý vznikol povedľa pôvodných nemeckých kmeňových vojvodstiev (Stammesherzogtum). Vzniklo povýšením Korutánskej marky a jej odčlenením od Bavorského vojvodstva. Spočiatku vojvodstvu prislúchali aj územia v Taliansku a Štajersku a Kraňsku, ale v priebehu 10. a 11. storočia o ne miestni panovníci z rozličných dynastií prišli. Najdlhšie sa pri moci v Korutánsku udržali Sponheimovci, po ich vymretí územie v 12. storočí ovládol český kráľ Přemysl Otakar II. V roku 1335 sa územie natrvalo stalo súčasťou panstva Habsburgovcov, ktorí z vojvodstva urobili jednu z dedičných krajín habsburskej monarchie a Rakúska, a následne i jednu z korunných krajín Rakúsko-Uhorska. Po prvej svetovej vojne vojvodstvo spolu s Rakúsko-Uhorskom zaniklo. Dnes sa na jeho území rozprestiera rakúska spolková krajina Korutánsko.
Dejiny štátu
náhľad|Mapa Veľkej Karantánie okolo roku 1000.|vľavo
Rané dejiny
V 7. storočí územie Korutánska osídlili slovanské kmene Karantáncov, ktoré si tu založili Korutánske kniežatstvo. Ich panstvo sa však sa postupne dostalo pod bavorsko-franský vplyv a po definitívnom začlenení Bavorska do Franskej ríše sa aj Karantánia stala v roku 828 hraničnou Korutánskou markou. Miestnych slovanských panovníkov nahradili bavorskí správcovia a na autonómnu vládu územie následne čakalo až do roku 976, keď cisár Oto II. povýšil Karantániu (Korutánsko) na vojvodstvo. Umožnené to bolo vďaka tomu, že po bitke pri Lechu opadla hrozba maďarských nájazdov a krajina sa tak mohla hlbšie integrovať, a následne aj cisárovo víťazstvo nad bavorskými vzbúrencami v roku 976, ktoré mu umožnilo oslabiť ich moc.
V tomto prípade však už nešlo o slovanský štátny útvar, keďže na jeho čele stáli nemeckí vojvodovia. Vojvodstvo bolo vnútorne rozdrobené na niekoľko menších feudálnych panstiev, ktoré založili prevažne bavorskí kolonizátori, a patrili k nemu aj nové marky – Stredomurská, Podrávska, Posávska, Kraňská, Friaulská, Istrijská a Veronská marka. V polovici 11. storočia sa k panstvu pripojila aj Merania ležiaca na východ od Rijeky.
V ranom období vojvodstvo často striedalo panovníkov (Sálska dynastia, Liudolfovci, Eppensteinovci), ktorých dosadzoval rímsko-nemecký cisár. Šlo o slabých panovníkov, z ktorých väčšina pochádzala z centrálneho Nemecka a o dianie v krajine nemali záujem. Moc Korutánska postupne klesala a miestni vazali začali silnieť. Po tom, čo sa v roku 1012 stal korutánskym vojvodom Adalbero nastal rozpad kniežatstva a na jeho území začali vznikať nové celky ako Kraňsko, Saviňsko, či Štajersko, čo spôsobilo, že sa v priebehu storočia veľkosť krajiny zmenšila len na samotné Korutánsko. V roku 1076 sa od Korutánska odčlenilo územie Friaulska a o rok neskôr aj Istria a Kraňsko, ktoré získal aqilejský patriarcha Poppo za pomoc Henrichovi IV. proti pápežovi. Za pomoc Henrichovi boli vyznamenaní aj Eppensteinovci, ktorí získali značný vplyv v alpských krajinách a poslednému eppensteinskému vojvodovi Henrichovi II. sa podarilo znovu získať aj Istriu a Kraňsko.
vľavo|náhľad|Erb [[Sponheimovci|Sponheimovcov využívaný v kniežatstve do roku 1246]]
Sponheimovci a česká epizóda
vľavo|náhľad|[[Hrad Hochosterwitz (Ostrovica) v Korutánsku v blízkosti Sankt Veit an der Glan]] Začiatkom 12. storočia sa vlády v Korutánsku ujali Sponheimovci, ktorí bola pokrvne spojení s Eppensteinovcami. Vplyv získali Sponheimovci už na prelome 10. a 11. storočia, keď sa spomínajú ako grófi zo Sponheimu, no do popredia sa dostali po tom, čo sa zapojili do bojov o investitúru. Okrem nich na území pôsobili i rody Andechsovcov, či Bogenovcov. Po tom, čo v roku 1122 zomrel Henrich III. Eppenstein dostal ako prvý z novej Sponheimskej dynastie korutánske léno Henrich IV. Moc Sponheimovcov však bola obmedzenejšia než moc Eppensteinovcov. Časť územia na severe totiž získalo Travensko a územnosprávne pod ich moc nespadali ani početné cirkevné statky podliehajúce priamo pod cisársku korunu. Títo cirkevní vlastníci taktiež ovládali najvýznamnejšie dopravné uzly v krajine, čím narúšali moc kniežat ešte viac. Za vlády Henricha V. o dvadsať rokov neskôr Korutánsko definitívne stratilo Veronu. Významným panovníkom bol Hermann (11611181), ktorý stabilizoval situáciu vnútri krajiny a zaslúžil sa o rozvoj korutánskych miest. Pravdepodobne najvýznamnejším Sponheimom však bol Bernhard (12021256), ktorý sa stal spojencom českého kráľa Přemysla Otakara a rodu Štaufovcov. V roku 1230 sa svojimi diplomatickými schopnosťami podujal na sprostredkovaní mieru medzi pápežom Gregorom IX. a Fridrichom II. a pokúsil sa o zisk prímorských oblastí. Jeho syn Filip sa v roku 1240 stal prepoštom na Vyšehrade a neskôr sa stal salzburským arcibiskupom. Bernardov druhý syn Ulrich III. (12561269) ako veno od rodu Andechsovcov opätovne získal Kraňsko, no zároveň sa stal posledným Sponheimovcom na korutánskom tróne. V tomto období sa definitívne dotvorila územnosprávna samostatnosť grófstva Gorica, a Štajerska (1135/1180) ktoré získali rozsiahle územia na úkor pôvodného Korutánska.
V roku 1270 pripojil Korutánsko a Kraňsko k svojmu panstvu Přemysl Otakar II., ktorý ich zdedil po svojej sesternici z rodu Andechsovcov a po Ulrichovi III., ktorého matka bola Přemyslovna. Nároky na rakúske krajiny si spočiatku robil aj uhorský kráľ Štefan V., ktorý sa však v roku 1271 po bitke pri Mošoni nárokov zriekol. Přemysl Otakar pod svojou vládu následne od aquilejského patriarchu získal hodnosť generálneho katepana pre Friaulsko a stal sa aj ochrancom Verony a Trevisa, čím sa bývalé kraje Korutánska dočasne opätovne spojili. Správu na územím mal kráľov miestodržiteľ, ktorým bol moravský šľachtic Oldřich z Drnholca. Už v roku 1276 však Přemysl o alpské krajiny prišiel v dôsledku bojov s novým cisárom Rudolfom Habsburským, a Přemyslova smrť v roku 1278 miestne krajiny od Českého kráľovstva odtrhla nadobro.
Získané územia Rudolf Habsburský celé dlho neudržal. Za podporu proti Přemyslovi musel cisár v roku 1282 Korutánsko spolu s Kraňskom a Vindickou markou udeliť ako zástavu goricko-tirolskému grófovi Meinhardovi II. z rodu Meinhardovcov, čím sa Meinhard stal ríšskym kniežaťom. V roku 1286 si síce pri vyrovnaní Meinhard územie udržal, musel sa ale zriecť ďalších nárokov a Kraňsko sa navyše stalo habsburským lénom. Meinhardovci však v Korutánsku prakticky nič nevlastnili a nezískali si v krajine ani podporu šľachty. Ich snahy o jej pokorenie skončili fiaskom a otvorenou vojnou. Meinhardov rod sa neskôr rozdelil na dve vetvy, z ktorých mimo iné pochádzal neskorší český kráľ Henrich Korutánsky (13071310). V roku 1310 získali Habsburgovci moc v zaalpských krajinách znovu a v roku 1335 sa po smrti Henricha Korutánskeho Korutánsko stalo integrálnou súčasťou habsburského panstva.
Habsburské Korutánsko
Korutánske vojvodstvo v rámci [[Rakúsko-Uhorsko|Rakúsko-Uhorska|náhľad]] náhľad|Rakúske krajiny okolo roku 1780, Korutánsko žltou V roku 1366 ovládli Habsburgovci aj Rijeku a sever Kvarneru, v roku 1374 aj Istriu, Kraňsko a Vindickú marku a v roku 1382 sa pod ich nadvládu dostal aj Terst. Pod svojou vládou tak zjednotili väčšinu niekdajších korutánskych území, samotné Korutánsko však už v tom období bolo len menšou krajinou. V polovici 14. storočia sa v krajine rozšíril vplyv Celjskovcov, ktorí sa ako ríšske kniežatá vymanili spod moci Habsburgovcov, zmluvami o dedení sa však Habsburgovci v roku 1456 k ich územiu opätovne dostali. V druhej polovici 15. storočia sa Korutánsko spolu s okolitými habsburgovskými krajinami dostalo do blízkosti agresívnej Osmanskej ríše, ktorá územie opakovane plienila. Rabovanie zhoršilo životnú úroveň miestnych obyvateľov, čo vyústilo do roľníckeho povstania v roku 1478, ktoré však bolo potlačené. V 16. storočí sa moc Habsburgovcov dostala aj Gorica a ďalšie územie na východe získali po tom, čo po roku 1526 zdedili uhorské krajiny. Habsburgovci získali väčšinu území v dnešnom Slovinsku a konkurenciu v oblasti im tak tvorila len Benátska republika.