cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venuša
Historické pozorovania
V 19. storočí väčšina pozorovateľov očakávala, že Venuša bude mať periódu rotácie približne 24 hodín. Taliansky astronóm Giovanni Schiaparelli prvý predpovedal výrazne pomalšiu rotáciu, zviazanú slapovými silami Slnka (čo očakával aj pre Merkúr). Aj keď sa podobné úvahy pre niektoré nebeské telesá nepotvrdili, bola to podivuhodne presná predpoveď. Takmer dokonalý súlad medzi jej rotáciou a najväčším priblížením k Zemi tento dojem ešte upevňuje. Rýchlosť rotácie Venuše bola po prvýkrát zmeraná počas konjunkcie v roku 1961 radarom s 26 metrovou anténou v Goldstone v Kalifornii, v Rádiovom observatóriu v Jodrell Bank v Spojenom kráľovstve a v sovietskom vesmírnom zariadení Jevpatorija na južnej Ukrajine. Presnosť sa zlepšuje pri každej nasledujúcej konjunkcii najmä vďaka meraniam v Goldstone a Jevpatoriji. Fakt, že ide o spätnú rotáciu, nebol známy až do roku 1964.
Pred pozorovaniami v rádiovej oblasti v šesťdesiatych rokoch 20. storočia sa všeobecne verilo, že Venuša má prírodné prostredie podobné pozemskému. Veľkosť planéty, vzdialenosť od Slnka a hrubá vrstva oblačnosti chrániaca povrch dávala nádej, že sa tieto očakávania môžu naplniť. Špekulovalo sa o Venuši ako o svete džungle, o jej oceánoch z petroleja alebo karbonizovanej (minerálnej) vody.
Prvý dôkaz proti predpokladom vodného povrchu Venuše sa objavil pri jej prvom spektroskopickom pozorovaní. V roku 1920 pozorovanie observatóriom Mount Wilson nenašlo ani náznak spektrálnej čiary vody. Pozorovanie v mikrovlnej oblasti, ktoré uskutočnil C. Mayer a iní, už v roku 1956 indikovalo rozsiahle oblasti s vysokou teplotou (600 K). Napodiv pozorovania A. D. Kuzmina na milimetrových dĺžkach ukazovali omnoho menšie teploty. Tento rozpor vysvetľovali dve teórie, jedna predpokladala, že vysoké teploty pochádzajú z ionosféry, druhá naznačovala skôr vysokú teplotu povrchu.
Cesta k Venuši
Venuša obieha bližšie k Slnku ako Zem, vo vzdialenosti iba 72 % vzdialenosti Zeme. Kozmická loď teda musí cestovať 41 miliónov kilometrov do slnečnej „gravitačnej studne“, čím výrazne zníži svoju potenciálnu energiu. Uvoľnená potenciálna energia sa mení na kinetickú energiu, čím sa zvyšuje rýchlosť sondy, takže pre tesné priblíženie k Venuši je nutné korigovať dráhu a výrazne znižovať rýchlosť. Je to podobné jazde po ceste dole z vysokého, prudkého kopca, na ktorého úpätí sa cesta napája na inú, kde je nutné sa prispôsobiť pomalšej rýchlosti dopravy.
Prvé prelety
12. februára 1961 sa Venera-1 z programu Venera stala prvou sondou, ktorá odštartovala k inej planéte. Misia síce kvôli prehriatiu orientačného senzoru nebola úspešná, Venera-1 však už mala všetky vlastnosti potrebné pre medziplanetárne lety: solárne panely, parabolickú anténu, trojosovú stabilizáciu, motor pre korekciu kurzu a uskutočnila prvý štart z orbitálnej dráhy okolo Zeme.
Prvý úspech na ceste k Venuši zaznamenala americká kozmická loď Mariner 2, ktorá doletela k Venuši v roku 1962. Zistila, že Venuša nemá magnetické pole a zmerala planetárne emisie žiarenia v mikrovlnej oblasti spektra.
Prvé pristátie
1. marca 1966 sovietska vesmírna sonda Venera-3 dopadla na Venušu, čím sa stala prvou kozmickou loďou, ktorá dosiahla jej povrch. Jej sesterská loď Venera-2 zlyhala kvôli prehriatiu skôr ako dokončila prelet.
Tieto výsledky boli 16. a 17. mája 1969 overené a spresnené misiami lodí Venera-5 a Venera-6 aj keď žiadna z nich nedosiahla povrch. Batérie Venery-4 sa počas jej pomalého unášania atmosférou postupne vybili a Venery-5 a 6 boli rozdrvené atmosférickým tlakom nad povrchom.
Prvé úspešné pristátie na Venuši dosiahla 15. decembra 1970 Venera-7. Odvysielala namerané povrchové teploty: 457 – 474 °C. Venera-8, ktorá pristála 22. júla 1972, okrem tlaku a teplotného profilu vďaka svojmu fotometru navyše ukázala, že oblačnosť Venuše sa formuje do vrstvy, ktorá končí nad povrchom. Jej röntgenový spektrometer zanalyzoval chemické zloženie kôry.
Prvá obežnica
22. októbra 1975 vstúpila na obežnú dráhu sovietska sonda Venera-9, čím sa stala prvým umelým satelitom Venuše. Kamery a spektrometer získali mnoho cenných informácií o atmosférickej oblačnosti, ionosfére a magnetosfére, radar pri preletoch zmapoval povrch.
Od Venery-9 sa oddelil 660-kilogramový zostupný modul, ktorý po pristátí urobil prvé snímky povrchu a analyzoval kôru röntgenovým spektrometrom a hustomerom. Počas pristávania vykonával merania tlaku, teploty, rozptylu svetla, hustoty mrakov a fotometrické merania. Zistil, že oblačnosť Venuše je rozdelená do troch odlišných vrstiev. 25. októbra vykonala Venera-10 podobné merania.
Program Pioneer Venus
left|thumb|Umelecká predstava sondy [[Pioneer Venus Orbiter nad povrchom Venuše]] V roku 1978 poslala NASA k Venuši dve kozmické lode Pioneer. Celá misia sa skladala z dvoch častí, dopravovaných každá zvlášť: Orbiter (obežnica) a Multiprobe (multisonda). Loď Pioneer Venus Multiprobe niesla jednu veľkú a 3 malé atmosférické sondy. 16. novembra 1978 bola vypustená veľká sonda a 20. novembra tri menšie sondy. 9. decembra vstúpili všetky štyri sondy do Venušinej atmosféry nasledované prenosovým zariadením. Aj keď sa neočakávalo prežitie po zostupe atmosférou, jedna zo sond pokračovala v činnosti ešte 45 minút po dosiahnutí povrchu. 4. decembra 1978 prešiel Pioneer Venus Orbiter na eliptickú obežnú dráhu okolo Venuše. Tu zaisťoval 17 experimentov, dokiaľ mu nedošlo palivo stabilizujúce jeho orbitu a nebol v auguste 1992 zničený vstupom do atmosféry.
Sovietske úspechy
V roku 1978 sa priblížili k Venuši aj kozmické lode Venera-11 a Venera-12, ktoré 21. decembra a 25. decembra vypustili zostupné moduly. Pristávacie zariadenia niesli farebné kamery, vrták do zeme a analyzátor; tieto prostriedky bohužiaľ zlyhali. Obidva moduly vykonali merania nefelometrom, hmotnostným spektrometrom, plynovým chromatografom a chemickým analyzátorom kvapiek v mrakoch používajúcim röntgenovej fluorescencie, ktorý neočakávane objavil okrem síry aj vysoký obsah chlóru. Bola tiež zaznamenaná silná blesková aktivita.
1. a 5. marca 1982 prileteli k Venuši sondy Venera-13 a Venera-14, ktoré vykonali rovnakú misiu ako predchádzajúce dve sondy. V ich prípade farebná kamera a vrták do zeme s analyzátorom fungovali. Röntgenová fluorescencia vzoriek zeminy ukázala hodnoty podobné čadičovej hornine bohatej na draslík.
10. a 11. októbra 1983 vstúpili Venera-15 a Venera-16 na polárnu orbitu okolo Venuše. Venera-15 analyzovala a zmapovala hornú vrstvu atmosféry infračerveným Fourierovým spektrometrom. Od 11. novembra do 10. júla obidva satelity mapovali severnú tretinu planéty pomocou radaru so syntetickou apertúrou (SAR). Výsledky priniesli prvé pochopenie geologických detailov povrchu Venuše vrátane objavu neobvykle masívnych štítov vulkánov pomenovaných Koróna alebo Pavúci. Venuša neprejavuje žiadne známky doskovej tektoniky, prinajmenšom celú severnú tretinu planéty tvorí iba jedna doska.
Sovietske sondy Vega 1 a Vega 2 sa stretli s Venušou 11. a 15. júna 1985. Pristávacie moduly boli zamerané na experimenty zaoberajúce sa zložením a štruktúrou aerosólov v mrakoch. Každý niesol ultrafialové absorpčné spektrometre, časticové analyzátory aerosólov a zariadenia na zber materiálov mrakov a jeho analýzu hmotnostným spektrometrom, plynovým chromatografom a röntgenovým fluorescenčným spektrometrom. Horné dve vrstvy mrakov sú tvorené kvapôčkami kyseliny sírovej, zatiaľ čo dolná vrstva je pravdepodobne zložená zo zriedenej kyseliny fosforečnej. Kôra Venuše bola narušená vrtákom a analyzovaná pomocou spektrometra gama žiarenia.
Magellan
10. augusta 1990 sa americká sonda Magellan dostala na obežnú dráhu okolo planéty a začala detailné radarové mapovanie. 98 % povrchu bolo zmapovaných s presnosťou približne. Po štyroch rokoch práce bola sonda 11. októbra 1994 plánovane navedená do atmosféry, kde sa čiastočne vyparila; predpokladá sa, že niektoré časti museli dopadnúť až na povrch.
Prelety
Niekoľko kozmických sond prelietalo okolo Venuše po ceste k iným cieľom, používajúc pre zvýšenie svojej rýchlosti metódu gravitačného praku. Patrili medzi nich sonda Galileo smerujúca k Jupiteru a misia Cassini-Huygens na ceste k Saturnu (ktorá prelietavala dvakrát).
V júni 2007 v blízkosti Venuše preletela sonda MESSENGER mieriaca k Merkúru. Pre Messenger to bol už druhý prelet okolo planéty. Pred prvým preletom začiatkom októbra 2006 boli aktivované palubné kamery Messengera MDIS (MESSENGER Dual Imaging System), ktoré vytvorili niekoľko záberov približujúcej sa planéty. Na snímkach je jasne viditeľná hustá oblačnosť zahaľujúca povrch Venuše. Oba prelety boli spojené s gravitačným manévrom.
Venus Express
9. novembra 2005 Európska vesmírna agentúra vypustila sondu Venus Express, ktorá študuje Venušu z obežnej dráhy. Po heliocentrickej dráhe doletela 11. apríla 2006 k Venuši, kde bol zapojený približne na dobu 55 minút hlavný motor sondy, ktorý znížil rýchlosť zhruba o /s a dostala sa na jej polárnu obežnú dráhu. Prvé snímky Venuše a ďalšie merania boli urobené už v priebehu prvých dňov misie. Venus Express sa zaoberala štúdiom atmosférických javov planéty. Činnosť sondy skončila 28. novembera 2014, keď jej došlo palivo. Ako neriadené teleso špirálovala do atmosféry Venuše, v ktorej zhorela približne v polovici januára 2015.
Aktuálny výskum
Momentálne (marec 2023) je Venuša zblízka skúmaná japonskou sondou Akacuki. Sonda je určená na podrobný prieskum atmosféry, oblačnosti a povrchu planéty Venuše, vrátane hľadania stôp možného recentného vulkanizmu. Kvôli zlyhaniu prvého pokusu o brzdiaci manéver sa sonda dostala na orbitu Venuše až koncom roku 2015, o päť rokov neskôr oproti plánu.
Budúci výskum
NASA v októbri informovala o sonde pracovne zvanej VERITAS (Venus Emissivity, Radio Science, InSAR, Topography, and Spectroscopy). Ako naznačuje názov, mala by byť zameraná na komplexný prieskum Venušinej atmosféry aj povrchu. Predpokladaný termín štartu bol koncom roku 2021, momentálne sa hovorí o štarte v najbližšom desaťročí. Sonda bude skúmať planétu z jej obežnej dráhy.
Je rozpracovaný aj koncept pristávacieho modulu DAVINCI (Deep Atmosphere Venus Investigation of Noble gases, Chemistry, and Imaging). Počas pristávania by robil snímky a skúmal atmosféru.
Venus Flagship Mission by mala byť zložená z orbitera, dvoch pristávacích puzdier pre dva rozličné typy terénu a dvoch balónových sond. Iná navrhovaná misia, SAGE (Surface and Atmosphere Geochemical Explorer), by skúmala povrch a podpovrchové vrstvy pomocou laseru. Aj Európska vesmírna agentúra rozpracovala návrh balónovej sondy.
Ďalšou plánovanou misiou je Venera-D, ktorá by ťažila zo skúseností úspešnej série sond z minulosti. Jej realizácia sa navrhuje na roky 2016–2025, je však stále neistá.
Život na Venuši
Veľkosť podobná Zemi, existencia atmosféry a vzdialenosť od Slnka naznačujúca vysoké, ale životu stále priaznivé teploty viedla k častým špekuláciám o existencii vyspelého života na planéte Venuša. Anthony Procter roku 1870 napísal:
''Je jasné, že, kvôli kratšej vzdialenosti Venuše od Slnka, stačí málo, aby boli veľké časti jej povrchu neobývateľné bytosťami podobnými pozemským. Kvôli tejto blízkosti budú v tropických oblastiach teploty neznesiteľné, ale v miernych a chladných pásoch môžu pravdepodobne existovať oblasti s podnebím, ktoré by nám dobre vyhovovalo… Nenachádzam žiadny dôvod… zamietnuť, že Venuša môže byť plná stvorení tak vyspelých, ako žijú na Zemi.''
Výskum kozmických sond naopak ukázal, že vzhľadom na skleníkový efekt a povrchové teploty okolo 460 °C nemožno o existencii života pozemského typu na Venuši uvažovať.
Roku 2002 však Dirk Schulze-Makuch a Louis Irwin z texaskej univerzity v El Paso vyslovili teóriu o možnom živote nie na Venušinom povrchu, ale v jej oblakoch. Na základe údajov zo sond Venera, Pioneer Venus a Magellan poukázali na zvláštnosti v zložení vodných kvapiek v mrakoch Venuše, ktoré, podľa ich názoru, možno vysvetliť prítomnosťou mikroorganizmov. Išlo najmä o súčasnú prítomnosť sírovodíka a oxidu siričitého, dvoch plynov, ktoré navzájom reagujú a nevyskytujú sa preto spoločne, pokiaľ ich nejaký jav nedopĺňa. Poukázali tiež na príliš nízke množstvo oxidu uhoľnatého napriek slnečnému žiareniu a bleskom. Možným vysvetlením je prítomnosť mikroorganizmov vznášajúcich sa v oblakoch, ktoré by využívali metabolizmus podobný niektorým raným pozemským organizmom.
V roku 2020 objavili vedci v oblakoch vzácne molekuly fosfánu. Na Zemi sa vytvára iba priemyselne alebo mikróbmi v prostredí bez kyslíka.
Venuša v kultúrnych dejinách
left|thumb|[[Zrodenie Venuše, detail známeho obrazu od Botticelliho]]
Mytológia
Venuša je asociovaná so sumerskou bohyňou Inannou, akkadskou Ištar, asýrskou Mylitou, sýrskou Astarté, fenickou Astarot, egyptskou Aštoret, indickou Šukrou, germánskou Freyou, gréckou Afroditou a rímskou Vénus. Venuša bola pôvodne bohyňou jari a oživenej prírody, na bohyňu lásky a krásy sa premenila pravdepodobne až pod vplyvom gréckeho kultu Afrodity.
Jej otcom bol boh neba Caelus (v starovekom Grécku Uranos), matka zostáva nejasná. Podľa jedného mýtu sa Venuša zrodila z morskej peny oplodnenej Uranom. Rimania si ju veľmi ctili a vážili. Jej najväčšie rímske chrámy stáli na Caesarovom fóre (chrám Venuše rodičky) a pri Svätej ceste k Rímskemu fóru (chrám Venuše a Romy). Kult Venuše sa udržal až do víťazstva kresťanstva. Zrodenie Venuše bolo námetom mnohých umeleckých diel (Apellés zo 4. storočia pred Kr., Botticelli, Tizian, Rubens, Rembrandt a i.).
Astrológia
V astrológii sa Venuša považuje za ženskú planétu. Vlastnosti, ktoré sa jej pripisujú, vychádzajú zo starovekých predstáv o bohyni Venuši. Sú to predovšetkým láska, krása, erotika a umelecké nadanie. Podľa Ptolemaia prináša svojim zverencom slávu, česť, duševnú pohodu, blahobyt, telesné zdravie, hojnosť domácich zvierat a dostatok obilia. Osoby pod jej vplyvom sú údajne veselé, príjemné, so vzťahom k umeniu.
V systéme babylonskej astrológie bola zaradená medzi tradičných 7 planetárnych vládcov, chronokratorov (vládnuci pár svetiel Slnko, Mesiac a planéty Merkúr, Venuša, Mars, Jupiter a Saturn). V rámci sedemdňového týždňa vládne Venuša piatku, z čoho v niektorých jazykoch vzniklo aj pomenovanie tohto dňa (latinsky dies Veneris, v sanskrte šukravána). Z Pytagorových kozmologických predstav Zeme obalenej 7 otáčajúcimi sa planetárnymi sférami, vydávajúcimi tzv. hudbu sfér, boli odvozené staršie sedemtónové hudobné stupnice , v ktorých Venuši patril tón H. Z ľudských zmyslov pripadla Venuši chuť, z kovov meď.
V západnej astrologickej tradícii založenej na ptolemaiovskom systéme vládne Venuše VII. a II. domu, takže jej denný dom zodpovedá vzdušnému znameniu Vah a nočnému zemskému znameniu Býka. Ničí ju protiľahlé (exilové) znamenia Barana a Škorpióna, domy jej konkurenta Marta. Povýšenie zažíva v spirituálne súnáležitých Rybách, pád naopak v rozumovej a kritickej Panne. Niektoré prvky tohto systému mohli byť inšpirované skutočnými astronomickými zvláštnosťami Venuše. V priebehu 5 synodických obehov okolo Slnka vykonáva Venuša z geocentrického pohľadu 5 retrográdnych pohybov v rôznych častiach zverokruhu, ktorých postupnosť tvorí vrcholy päťramennej hviezdy kreslenej jedným ťahom – pentagramu.
Peugeot 305
thumb|Peugeot 305 Limousine (1977–1988) thumb|Peugeot 305 Break (1980–1988)
Peugeot 305 bol automobil nižšej strednej triedy od automobilky Peugeot. Bol vyrábaný v rokoch 1977 až 1988 a nahradil Peugeot 304.
Karosárske verzie
Peugeot 305 bol ponúkaný ako štvordverový sedan a päťdverové kombi Break. Kombi Break sa vyrábalo aj vo verzii úžitkového vozidla s dvomi dverami pod názvom Break Service. Po facelifte v roku 1982 dostala karoséria nižšiu a aerodynamickejšiu prednú časť vozidla.
Celkové rozmery automobilu boli takmer identické pre oba modely:
Motorizácia a prevodovky
Peugeot 305 bol počas svojej výroby ponúkaný s rôznymi motormi, ktoré boli štvorvalcové. Prvá generácia prevzala motorizáciu od Peugeot 304 1,3l a 1,5l s výkonom 44kW a 54kW, neskôr boli v ponuke XU-motory 1,6l s výkonom 66kW a 71kW, 2,0l s výkonom 72kW a katalyzátorom.
V ponuke bol aj dieselový motor s obsahom 1,9 litra o výkone 48kw, ale pred ním bol v ponuke aj 1,5 litrový motor.
Rôzne
Peugeot 305 bol veľa rokov vyrábaný s najvyšším počtom vyrobených kusov automobilky Peugeot. Priamy nástupca bol Peugeot 405. Je tiež zaujímavé, že 305 bola od roku 1978 až do konca 90. rokov používaná v Sársku ako policajné vozidlo.
Roncq
Roncq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tuja západná
Tuja západná (Thuja occidentalis) je vždyzelený ihličnatý strom z rodu tuja, ktorý sa prirodzene vyskytuje na severozápade USA. Do Európy bol dovezený v roku 1545. V strednej Európe je veľmi obľúbená najmä do živých plotov, napr. kultivar Thuja occidentalis brabant.
Všetky časti rastliny sú jedovaté, obsahuje tujón.
Kultivary
Nekompletný zoznam kultivarov:
Extraliga hádzanárok 1994/95
Extraliga hádzanárok  v sezóne 1994/95 bol 2. ročník najvyššej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Súťaž niesla dobový názov I. liga a zúčastnilo sa jej 10 družstiev, rovnako ako v minulej sezóne. Novým majstrom sa stalo družstvo HK Slovan Duslo Šaľa.
Systém súťaže
Systém súťaže bol rovnaký ako v minulej sezóne. Hrala sa základná časť, ktorá pozostávala z 18 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť, v ktorej sa družstvá rozdelili do dvoch skupín, do skupiny o 1. až 6. miesto a do skupiny o 7. až 10. miesto. V nich odohrali zápasy s každým družstvom raz doma a raz vonku. Víťaz skupiny o prvú šestku sa stal majstrom Slovenska. Zo súťaže nevypadlo žiadne družstvo, nakoľko sa v nasledujúcej sezóne zvýšil počet účastníkov o 2 tímy z nižšej ligy.
Indy & Wich
Indy & Wich je pražská hip hopová skupina založená v roku 1998. Tvorí ju raper Indy a DJ Wich, často spolupracujú s raperom LA4. Popri PSH patrí k základným kapelám, ktoré na začiatku nového tisícročia formovali podobu českého hip hopu. Podľa niektorých zdrojov sú považovaní za najlepších domácich hiphopových umelcov.
V roku 2002 úspešne debutovali platňou My 3, ktorá dodnes patrí medzi najlepšie české hiphopové platne. Druhý album Hádej kdo... vydaný znova na vlastnom labele Mad Drum Records bolo nominované na cenu Anděl 2006 v kategórii Hip Hop. Časopis Filter vyhlásil Hádej kdo... za platňu roka 2006.
Roberto Carretero
Roberto Carretero (* 30. august 1975, Madrid, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre.
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009 je 30. ročníkom svetového pohára v skokoch na lyžiach. Začal sa 29. novembra 2008 v Kuusame na mostíku Rukatunturi a skončí sa 22. marca v Planici na mamuťom mostíku Letalnica.
Kuusamo
🇫🇮 HS142 Rukatunturi, Fínsko
29. november 2008
Trondheim
🇳🇴 HS131 Granåsen, Nórsko
6. december 2008
7. december 2008
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
náhľad|Jozef II. 1773
Jozef II. (* 13. marec 1741, Viedeň, Habsburská monarchia – † 20. február 1790, Viedeň) bol od roku 1764 kráľom resp. od roku 1765 (čiže po otcovej smrti) cisárom Svätej rímskej ríše nemeckého národa, od roku 1765 bol aj spoluvládcom Márie Terézie v Rakúskej monarchii. Po matkinej smrti v roku 1780 sa stal samostatným vládcom Rakúskej monarchie, teda rakúskym arcivojvodom, uhorským a českým kráľom. Bol najstarším synom Márie Terézie a Františka I. Lotrinského. V roku 1780 sa za českého ani uhorského kráľa nedal formálne korunovať ako jeho predchodcovia, aby nebol viazaný pri centralizácii monarchie.
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Pragelato
13. december 2008
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Pričinil sa o množstvo reforiem, medzi ktoré patrí aj Tolerančný patent a zrušenie nevoľníctva. Ešte počas svojho života však väčšinu zo svojich reforiem musel odvolať. Počas svojej vlády vydal množstvo patentov (patent = listina panovníka, právna úprava s platnosťou zákona) v rôznych oblastiach.
Roost-Warendin
Roost-Warendin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Detstvo
Jozef II. sa narodil ako štvrté dieťa a prvý syn panovníčky Márie Terézie a jej manžela, Františka Lotrinského. V čase svojho narodenia však bol druhým žijúcim dieťaťom kráľovského páru. Bol pokrstený ako Jozef Benedikt August Johannes Anton Michael Adam.
Roost-Warendin
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Pragelato
🇮🇹 HS140 Stadio del Trampolino, Taliansko
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Detstvo
Tak ako aj ďalší jeho súrodenci, aj Jozef bol vychovávaný v katolíckom duchu, na čo kládla veľký dôraz jeho matka, Mária Terézia. Jozef bol veľmi nadaný – už ako šesťročný vedel čítať aj písať v niekoľkých jazykoch. Medzi učiteľov a vychovávateľov, ktorí sa starali o mladého nástupníka trónu, patrili gróf Kaunitz, Karol Anton von Martini, Johann Krištof von Bartenstein a aj gróf Karol Batthyányi von Németh Ujvár. Podľa niektorých historikov mal práve Karol Batthyányi na Jozefa najväčší vplyv. Jozef začal prejavovať veľký záujem o osvieteneckú filozofiu a Voltairea, ktorého knihy aj čítal.
Roost-Warendin
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Pragelato
14. december 2008
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Detstvo
Jozef počas svojho života podnikol veľa ciest po celej Európe. Cestoval inkognito ako gróf Falkenstein (čo bol jeden z jeho titulov, ktoré zdedil po svojom otcovi ). Na týchto cestách sa stretával s obyčajnými ľuďmi a vďaka týmto stretnutiam sa chcel vcítiť do ich života. Práve tieto poznatky, ktoré získal na svojich početných cestách, boli východiskom pre jeho neskoršie reformy.
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Pragelato
Poznámka:
Engelberg
🇨🇭 HS137 Gross-Titlis-Schanze, Švajčiarsko
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Jozefova manželka
thumb|Jozefova prvá manželka, [[Izabela Bourbónska (1741)|Izabela Parmská]]
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Engelberg
20. december 2008
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Sobášna politika
Jozef ako následník trónu sa prirodzene musel podriadiť sobášnej politike svojej matky, ktorá chcela jeho sobášom dosiahnuť výhodne politické spojenectvo s niektorou európskou mocnosťou. Prvá ponuka na sobáš prišla od neapolského kráľa Karola IV. (neskôr v Španielsku vládol ako Karol III.), ktorý navrhol, aby si Jozef vzal za manželku jeho najstaršiu dcéru, a niektorá dcéra Márie Terézie by sa vydala za jeho najstaršieho syna. Tento sobáš by bol veľmi výhodný kvôli dvom veciam – zaručoval by bezpečnosť Rakúska aspoň z jednej strany a Karol IV. mal v blízkej dobe nastúpiť na španielsky trón po svojom bezdetnom nevlastnom bratovi Ferdinandovi VI., a tak by po smrti Karola IV. mal Jozef nárok na španielsky trón.
Izabela Parmská
Druhou možnosťou, koho vybrať pre Jozefa, bola vnučka Ľudovíta XV. Izabela Parmská. S ňou sa nakoniec aj 6. októbra 1760 oženil. Jozef sa do svojej manželky zamiloval, tá ale jeho city neopätovala. 27. novembra 1763 zomrela Izabela Parmská vo veku 21 rokov na kiahne.
Deti
Izabela Parmská prekonala dva potraty. Dva roky po svadbe, v roku 1762, porodila prvú dcéru, Máriu Teréziu (17621770), ktorá zomrela vo svojich ôsmich rokoch na zápal pľúc. V roku 1763 sa im narodila ďalšia dcéra Mária Kristína, ktorá bola pomenovaná po Jozefovej sestre, no zomrela hneď po narodení.
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Oberstdorf
🇩🇪 HS137 Schattenbergschanze, Nemecko
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Mária Jozefína Bavorská
Po predčasnej smrti Izabely Parmskej už Jozef nebol schopný nadviazať žiadny užší citový vzťah k inej žene. K druhému sobášu ho presvedčila jeho matka Mária Terézia z potreby zabezpečiť dediča. 23. januára 1765 si Jozef II. vzal za manželku nemeckú princeznú z wittelsbachského rodu, Máriu Jozefínu Bavorskú. Jozef a Mária Jozefína boli príbuzní – ich matky boli sesternice. Mária Jozefína však v roku 1767 zomrela. Toto manželstvo zostalo bezdetné. Po jej smrti sa už Jozef tretíkrát neoženil.
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Oberstdorf
29. december 2008
Garmisch-Partenkirchen
🇩🇪 HS140 Große Olympiaschanze, Nemecko
1. január 2009
Innsbruck
🇦🇹 HS130 Bergiselschanze, Rakúsko
4. január 2009
Bischofshofen
🇦🇹 HS140 Paul-Ausserleitner-Schanze, Rakúsko
6. január 2009
6. návštevná expedícia (ISS)
6. návštevná expedícia (skrátene EP-6; ) na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) bola krátkodobá výprava holandského astronauta ESA André Kuipersa na stanici. Po týždennom pobyte na ISS a splnení vedeckého programu sa Kuipers vrátil na Zem.
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Tauplitz/Bad Mitterndorf
🇦🇹 HS200 Kulm, Rakúsko
10. január 2009
6. návštevná expedícia (ISS)
Hlavná
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Prípravy
Medzinárodná vesmírna stanica (ISS) bola od začiatku novembra 2000 trvalo osídlená ľuďmi. Základné posádky stanice boli do havárie Columbie striedané raketoplánmi, ako záchranné člny im slúžili lode Sojuz. Po prerušení letov raketoplánov v dôsledku havárie bola veľkosť základných posádok stanice znížená na dvoch kozmonautov, ktorých dopravu zabezpečovali Sojuzy. Tretie miesto v lodiach obsadzovali členovia návštevných posádok, po týždni sa vracajúci na Zem starým Sojuzom.
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Charakteristika vlády
thumb|Koruna Jozefa II. je uložená vo viedenskej klenotnici
6. návštevná expedícia (ISS)
Prípravy
V máji 2001 sa ESA dohodla s Roskosmosom na pravidelnej účasti európskych astronautov v návštevných expedíciach. V decembri 2002 bol na let v Sojuze TMA-3 plánovanom na október 2003 určený holandský astronaut ESA André Kuipers, jeho misia dostala názov "DELTA". Po havárii Columbie vo februári 2003 boli vtedajšie posádky rozpustené. Nakoniec bol Kuipers vymenovaný za náhradníka Pedra Duqueho pre let Sojuzu TMA-3. A súčasne bol v júni 2003 zaradený do hlavnej posádky nasledujúceho Sojuzu TMA-4 spoločne s členmi Expedícia 9 Gennadijom Padalkom a Michaelom Finckeom.
Priebeh letu
Trojica Padalka, Kuipers, Fincke odštartovala do vesmíru 19. apríla 2004 z kozmodrómu Bajkonur v lodi Sojuz TMA-4. Po dvoch dňoch samostatného letu sa 21. apríla spojili so stanicou.
Po spojení sa kozmonauti privítali so stálou posádkou ISS, vyložili náklad na stanicu a začali pokusy programu DELTA. Časť vybavenia potrebného pre experimenty (54,2 z 119,4 kg prístrojov a materiálov) si priviezli kozmonauti sami, zvyšok prepravila na stanici zásobovaciu loď Progress M1-11.
Celkom Kuipers venoval experimentom programu DELTA 53 hodín a 35 minút, s pokusmi pomohli aj Gennadij Padalka (7 hodín a 50 minút) a Alexander Kaleri (1 hodinu a 10 minút). Na Zem Kuipers priviezol 15,7 kg materiálov s výsledkami experimentov. Po týždennom pobyte na ISS sa 29. apríla 2004 o 20:52 UTC Kuipers s vracajúcou sa posádkou Expedície 8 v Sojuze TMA-3 odpútali od stanice a 30. apríla o 0:11 UTC pristáli v severnom Kazachstane, neďaleko Arkalyku.
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Charakteristika vlády
Jozef II. podporoval náboženskú toleranciu, chcel znížiť moc cirkvi, oslobodiť nevoľníkov od feudálnych bremien a odstrániť všetky obmedzenia a zákazy týkajúce sa obchodu a vzdelania. V týchto myšlienkach sa podobal na pruského panovníka Fridricha II., ruskú cárovnú Katarínu II. a aj na svojho mladšieho brata, ktorý po jeho smrti vládol ako Leopold II. Všetci títo panovníci sa považujú za osvietenských vládcov 18. storočia. Takisto aj Jozef II. bol hlavným predstaviteľom osvietenského absolutizmu a rakúskeho centralizmu. Pomocou reforiem sa snažil odstrániť staré inštitúcie. Toto jeho úsilie sa označuje ako jozefinizmus. Tiež sa snažil aj o zrušenie nevoľníctva.
Vláda
V roku 1764, teda ešte počas života svojho otca Františka Lotrinského, bol Jozef korunovaný vo Frankfurte za rímskonemeckého kráľa. Neskôr, po jeho smrti v roku 1765, sa stal aj rímskonemeckým cisárom a bol vymenovaný za spoluvládcu Márie Terézie v rakúskych dŕžavách.
V zahraničnej politike sa usiloval o rozšírenie ríše na severovýchode (účasť na rozdelení Poľska v roku 1772), západe (snaha pričleniť časť Bavorska) a na juhu (dlhá vojna s Tureckom).
Reformy Jozefa II.
Významná je aj politika Jozefa II. v národnom hospodárstve. V ekonomike vychádzal z nových názorov, podporoval zakladanie manufaktúr, chcel nahradiť rentu vo forme roboty peňažnou rentou a podobne. Pod pojmom Jozefínske reformy sa označuje súbor približne 6000 nariadení a výnosov Jozefa II, ktoré v duchu osvietenských ideálov prirodzeného práva, racionalizmu, "rozumnej vlády" a náboženskej znášanlivosti nadväzovali na reformy jeho matky Márie Terézie, a v niektorých smeroch ich radikálne prekračovali. Jeho reformy uvoľnili sociálnu a kultúru energiu v habsburskej monarchii - úsilím o centralizáciu ríše a jazykovou germanizáciou ju však - paradoxne - nasmeroval aj k postupnej tvorbe národných ideológií v rôznych jej súčastiach a regiónoch.
Tolerančný patent
thumb|[[Tolerančný patent]]
Prvý z veľkých patentov, ktoré Jozef II. zaviedol, bol Tolerančný patent. Do platnosti vstúpil 13. októbra 1781 v rakúskych krajinách a 25. októbra 1781 v Uhorsku. V skutočnosti však išlo o sériu nariadení, ktoré upravovali problematiku tolerancie v rôznych častiach monarchie. Dôvodom k vydaniu tohto patentu bola snaha prispôsobiť sa európskemu trendu a súčasne sa vyrovnať s existenciou evanjelického náboženstva. Tolerančný patent vyhlásil túto evanjelickú menšinu za legálnu, vďaka čomu sa zviditeľnila a mohlo sa na ňu cielene pôsobiť ideologicky, politicky a ekonomicky.
Tolerančný patent zrušil cirkevný monopol katolíckej cirkvi v rakúskych korunných krajinách a okrem katolíckeho vierovyznania povoľoval aj luteránske, kalvínske a ortodoxné kresťanstvo. Nešlo tu však ešte o zrovnoprávnenie týchto vierovyznaní, ale o ich tolerovanie. Na základe tohto patentu sa mohli títo veriaci slobodne hlásiť k svojmu vierovyznaniu. Mali povolené stavať si kostoly, ktoré však nesmeli mať veže. Bola zakázaná diskriminácia v cechoch. Protestanti mohli vďaka tolerančnému patentu zastávať verejné úrady a funkcie, mohli vlastniť majetok a aj získať meštianske právo. Tolerančný patent sa považuje za zásadný zákon v otázke slobodného vierovyznania.
Od 2. januára 1782 bola podobným spôsobom tolerovaná aj židovská viera. Židia sa odvtedy mohli venovať väčšine bežných povolaní, mohli študovať na univerzitách a v niektorých oblastiach mohli vlastniť aj pôdu. Bolo zrušené označovanie žltým krúžkom a mohli byť oslovovaní „pán“. Naďalej však nemohli napríklad pracovať v štátnych službách.
Administratívna správa a dane
thumb|Socha Jozefa II. v [[Uničove v Česku]]
V roku 1786 sa pokúsil o zdanenie všetkých obyvateľov, vrátane privilegovaných vrstiev. To sa mu však v Uhorsku nepodarilo uviesť do života. V administratíve zrušil v Uhorsku stáročia existujúce šľachtické stolice a nahradil ich 10 štátnymi dištriktami (18. marca 1785). Spojil tak napríklad Liptovskú, Turčiansku a Oravskú stolicu. Po jeho smrti sa však toto jeho nariadenie zrušilo.
Nariadil sčítanie obyvateľstva (tom čase žilo v Uhorsku 6,5 milióna obyvateľov ), očíslovanie domov a zjednotil Uhorskú a Sedmohradskú kráľovskú kanceláriu.
V rámci Jozefínskeho katastra nariadil spísať všetku pôdu v ríši – poddanskú aj panskú. Zavádzal tiež rovnaké zdanenie, čím zrušil predchádzajúce daňové úľavy šľachty. Bernou a urbariálnou reformou (patentom) zrušil povinnosť roboty a nahradzoval ich peňažnými dávkami. Daňové zaťaženie poddanských sídiel nemalo prekročiť 30 % výnosu pozemku. Obe tieto nariadenia však Jozef musel zrušiť ešte počas svojho života.
V rámci prísnej finančnej politiky zakázal dovoz luxusných výrobkov a obmedzil výdavky habsburského dvora.
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Tauplitz/Bad Mitterndorf
11. január 2009
Polyfeides
Polyfeides alebo Polyfeidés je v gréckej mytológii sikyónsky kráľ.
Staroveký autor Hieronym uvádza, že Polyfeides, nástupca kráľa Adrasta, nastúpil na sikyónsky trón okolo roku 1211 pred Kr. a vládol do roku 1180 pred Kr. a zaznamenal tiež, že slávna trójska vojna prebiehala počas jeho vlády. Túto informáciu potvrdzujú aj iné antické zdroje. Homér vo svojom slávnom diele Odysea spomína aj Polyfeida, ktorý bol synom Mantia a vnukom Melampouda, zakladateľa vlády Amythaonovcov v Argu. Polyfeides bol po smrti slávneho veštca Amfiaraa považovaný za rovnako významného veštca. Homér ďalej píše, že keď sa Polyfeides pohádal s otcom, odišiel do Hyperesie.(do dnešnej Egiry).
Pausanias, ktorý tiež písal o sikyónskych kráľoch píše, že po Adrastovi nastúpil na trón v Sikyóne ešte Ianiskos a Faistos a o Polyfeidovi sa nezmieňuje. Jeho zoznam sikyónskych kráľov tohto obdobia je odlišný.
Menoslov mýtických kráľov Sikyónu, zaznamenaný od kráľa Polyba po posledného kráľa Sikyónu v zoznamoch Pausania a Eusebia z Kaisareie:
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Zakopane
16. január 2009
🇵🇱 HS134 Wielka Krokiew, Poľsko
17. január 2009
Whistler
🇨🇦 HS140 Whistler Olympic Park, Kanada
24. január 2009
25. január 2009
Sapporo
🇯🇵 HS134 Mt. Okura Ski Jump Stadium, Japonsko
31. január 2009
Jozef II. (Svätá rímska ríša)
Jazyk
V jazykovej oblasti vyhlásil nemčinu namiesto dovtedajšej latinčiny za úradný jazyk rakúskej monarchie (vrátane Uhorska) a zároveň podporoval pestovanie jednotlivých domácich jazykov v monarchii, čo uviedol do praxe dekrétom z decembra 1786, ktorého cieľom bolo zlepšenie komunikácie kňazov s obyvateľstvom. Toto spôsobilo jednak nárast maďarského nacionalizmu a začiatok tzv. maďarizácie a jednak to, že sa bernolákovci začali venovať pestovaniu jedného z týchto domácich jazykov monarchie – slovenčiny. Germanizácia, vyplývajúca z tohto jazykového predpisu aj z celkovej centralizácie, však narazila na odpor nielen v Uhorsku, ale aj v Čechách a Haliči.
Súdnictvo
Zreformoval tiež súdnictvo. Prijal nový Trestný zákonník a nový Občiansky zákonník. Trestný zákonník zrušil trest smrti a mučenie. Občiansky zákonník hlásal rovnosť ľudí pred súdom a celkovo rovnaké práva a povinnosti občanov. Okrem toho zakázal prácu detí do 8 rokov a oslabil diskrimináciu Židov.
Zdravotníctvo
thumb|Portrét Jozefa II. V roku 1777 založil Jozef II. ríšsky Ústav pre hluchonemých, kde sa vyučovalo pomocou posunkovej reči a orálnej metódy, čím sa vytvorila nová kombinovaná metóda, dnes nazývaná viedenská metóda. Takisto sa podieľal aj na zriaďovaní niekoľkých nemocníc.
Zakázal pochovávať mŕtvych v kláštoroch a kostoloch klasickým spôsobom. Mŕtvoly sa mali pochovávať zabalené v plátne, a nie v drevených rakvách. Dôvodom pre toto rozhodnutie bolo šetrenie dreva. Kvôli stále sa šíriacej cholere a moru nariadil, aby sa mŕtvi pochovávali do jedného dňa od úmrtia a mali byť zasypaní vápnom.
Reformy cirkvi a rušenie kláštorov
Aby podlomil politickú moc šľachty, ktorá sa stavala proti jeho reformám, zrušil viacero rádov, kláštorov aj cirkevných majetkov, obmedzoval styky s Rímom a snažil sa paralyzovať mocenský vplyv pápeža na katolícku cirkev v rakúskej monarchii. Obnovil tiež „placetum regium“, čo bolo nariadenie, ktoré zakazovalo čítať pápežské buly v kostoloch bez povolenia panovníka. Jozef II. tým dal jasne najavo, že len cisár určuje aj náboženské pravidlá katolíckej cirkvi v rakúskej ríši. Vtedajší pápež Pius VI. ho otvorene kritizoval.
Najprv zrušil tie rády, ktoré sa nevenovali zdravotníckej službe a výchove mládeže. V roku 1783 tak zrušil celkovo 738 kláštorov, najmä Kartuziánov, Kamaldulov, Karmelitánov a Karmelitánok, Klarisiek, Kapucínok, Františkánok a rôzne ďalšie kláštory. Toto rušenie kláštorov zdôvodňoval veľkým počtom kláštorov a nákladmi, ktoré zaťažovali najmä štátnu kasu. Z ich majetkov financoval nové farnosti, školy a opateru starých duchovných. Na výchovu kňazov zrušil biskupské semináre a zriadil dva štátne generálne semináre, ktoré vychovávali v osvietenskom duchu. Jeden z nich bol 1. novembra 1783 otvorený na Bratislavskom hrade a sú s ním spojené začiatky pôsobenia bernolákovcov, a teda aj prvej spisovnej slovenčiny. V roku 1791 chcel zrušiť ešte ďalších 400 kláštorov, no zomrel v roku 1790.
Ďalej sa zameral na zredukovanie počtu cirkevných sviatkov, zrušil niektoré púte a procesie. V rámci šetrenia dokonca nariadil znížiť počet sviečok používaných pri omšiach.
Jozef II. dal zriadiť aj tzv. náboženský fond, ktorý disponoval majetkom získaným z predaja nehnuteľností. Fond slúžil na zaopatrenie kňazov a rôzne iné charitatívne činnosti. Tento fond fungoval až do roku 1938. Vtedy ho po Anschluse Rakúska zhabal Adolf Hitler.
Školstvo
Jozef II. pokračoval v reformách školstva, ktoré započala jeho matka. Nariadil povinnú školskú dochádzku pre deti od 6 do 12 rokov. Vyučovanie vyhlásil za bezplatné a nariadil tiež každoročný súpis detí. Absencia žiakov na vyučovaní bola trestaná. V každej obci, kde bola fara sa zriaďovali školy. Do týchto škôl museli dochádzať aj deti zo susedných obcí, ktoré boli vzdialené do piatich kilometrov. Žiaci, ktorí mali iné než katolícke vierovyznanie a nemali vlastnú školu, museli navštevovať katolícke školy. Jozef II. však kritizoval prehnanú náboženskú výchovu na školách. Kľúčové reformy urobil Jozef II. aj v oblasti vyšších škôl. Školy v Sedmohrade podrobil viedenskej študijnej komisii, zrušil povinné bohoslužby a účasť študentov na náboženských úkonoch. Povolil im návštevy divadiel a zábavných lokálov.
Nie všetky reformné kroky školskej politiky Jozefa II. však boli pokrokové. Nemecký jazyk zaviedol vo všetkých stredných školách ako povinný predmet. Zaviedol taktiež poplatky v školách a štúdium na strednej škole bolo možné iba pre deti zámožných rodičov.
Ďalšie reformy a nariadenia Jozefa II.
Jozef sa snažil zreformovať všetky oblasti života, no keďže všetko urobil príliš unáhlene a rýchlo, veľa z jeho reforiem nakoniec stroskotalo. Jeho nasilu presadzované reformy vyvolali odpor šľachty, najmä v Belgicku a Uhorsku. V Uhorsku, napriek tomu, že Jozef nezvolával snemy a neobsadil ani funkciu palatína, bol odpor šľachty taký veľký, že všetky reformy (ktorých bolo okolo 2000) musel na smrteľnej posteli odvolať. Ponechal iba tolerančný patent a zrušenie nevoľníctva. K odporu šľachty prispel aj jej strach z práve prebiehajúcej Francúzskej revolúcie.
Smrť
V roku 1790 nečakane zomrel na tuberkulózu, ktorou sa nakazil počas bojov v Rusku proti Osmanskej ríši. K jeho predčasnej smrti tiež prispela aj prepracovanosť. Pochovaný je v kapucínskej krypte vo Viedni. Na náhrobný kameň si nechal vyryť nápis :
Svetový pohár v skokoch na lyžiach 2008/2009
Sapporo
1. február 2009
Willingen
🇩🇪 HS145 Mühlenkopfschanze, Nemecko
8. február 2009
Klingenthal
🇩🇪 HS140 Vogtlandarena, Nemecko
11. február 2009
Oberstdorf
🇩🇪 HS213 Heini-Klopfer-Skiflugschanze, Nemecko
14. február 2009
Willingen
7. február 2009
Najlepšia desiatka v priebežnom poradí celkového hodnotenia SP
Legenda
Rosult
Rosult je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zamrznuté pleso
Zamrznuté pleso je karovo-morénové ľadovcové jazero, ktoré  sa nachádza na dne Zamrznutého kotla pod Poľským hrebeňom v Bielovodskej doline.
Turistika a okolie
Nad plesom dominuje Divá veža, Východná Vysoká, Velický štít a Poľský hrebeň. Pleso je v divokom skalnom Zamrznutom kotle. Na severozápade za morénou klesá Litvorová dolina a na severe Svišťová dolina. Okolo plesa vedie turistický chodník.
Gregor František Berzevici
Gregor František Berzevici (de Berzevicz et Kakaslomnicz; staršie: Gregor Berzeviczy; * 15. jún 1763, Veľká Lomnica - † 23. február 1822, Veľká Lomnica) bol uhorský šľachtic, ekonóm a osvietenec, významná postava hornouhorského osvietenstva.
Žiadal oslobodenie poddaného ľudu zdôrazňujúc, že bez toho pokrok nie je možný a podal niekoľko návrhov na zlepšenie hospodárskej situácie v Uhorsku. V hospodárskych otázkach bol najpokrokovejšou postavou svojich čias.
Život
V rámci tejto činnosti a štúdia zistil - a ako prvý v Uhorsku aj publikoval - skutočnosť, že panujúce feudálne pomery sú brzdou pokroku. Ostrou kritikou upozorňoval šľachtu na neúnosné vykorisťovanie poddaných. Navrhol rozvoj obchodu prostredníctvom využitia lodnej dopravy po riekach prepojených kanálmi. Sám dvakrát podnikol cestu po Poprade, Dunajci a Visle na plti aj s tovarom (vínom). Navrhoval tiež reformy v oblasti daní.
Bol významným funkcionárom kalvínskej cirkvi a pričinil sa aj o sprístupnenie a propagáciu turistiky vo Vysokých Tatrách. Pochovaný bol v rodinnej krypte na starom cintoríne vo Veľkej Lomnici. Po jej vyplienení počas vojny, boli jeho pozostatky uložené na dnešnom novom cintoríne. náhľad|vpravo|Hrob Gregora Berzeviciho vo [[Veľká Lomnica|Veľkej Lomnici]]
Dielo
Berzeviczy opisujúc nevoľnícke pomery okolo roku 1800 uvádza: „Počet duší v Uhorsku je 7 008 574, okrem vojakov, z toho šľachticov 325 894, ktorí držia 16/20 pozemkového majetku a neplatia žiadnu daň. Daň platiacich je 6 682 280, ktorí majú iba 4/20 pozemkov vo svojich rukách“.(Citácia) Aj na základe týchto zistení sa pokúšal o zmenu vtedajšieho daňového systému  a keď nie úplné zrušenie, tak aspoň úpravu tzv. „nezdaniteľnosti šľachty.“
Sergijev Posad
Sergijev Posad (do roku 1919 Sergijevskij Posad alebo Sergijev Posad; 1919 - 1930 Sergijev; 1930 - 1992 Zagorsk) je ruské mesto, administratívne centrum Sergijevoposadského okresu Moskovskej oblasti. Rozprestiera sa 71 km od Moskvy na rieke Končura. Mesto má 114 100 (2005) obyvateľov; v roku 1987 to bolo len 25 000 obyvateľov. Mesto je súčasťou tzv. zlatého kruhu.
Sergijev Posad patrí medzi turisticky zaujímavé miesta, do ktorých sa ich návštevníci radi vracajú. Starobylé a neobyčajne malebné mesto umelcov, drevorezbárov a výrobcov hračiek vyrástlo z dedín a osád, ktoré obklopovali Kláštor sv. Trojice (Troice - Sergijeva lavra) – jeden z najstarších a najuctievanejších kláštorov v Rusku, historické centrum ruského pravoslávia.
Založenie Trojicko-sergijevskej lavry
Sergij Radonežský spolu so svojim bratom Stefanom prijali mníšsky stav a odišli do lesov, obklopujúcich mesto Radonež, z ktorého pochádzali. Pätnásť kilometrov od neho našli opustené miesto, kde mohli viesť samotársky mníšsky život. Tu, na veľkom kopci, obmývanom riečkou Končura, postavili bratia malú svätyňu – prvú celu budúceho kláštora. Stefan, ktorý ťažko znášal útrapy samotárskeho života, opustil brata a zanechal ho napospas jeho osudu. No, netrvalo dlho a na miesto Sergijovho bydliska sa začali schádzať mnísi, ktorí podobne ako on hľadali pokoj a samotu. Postupne sa im spoločnými silami podarilo zo skromného obydlia vybudovať najbohatší a najvýznamnejší kláštor v Rusku. Autorita sv. Sergija a viera v jeho ochrannú silu priniesli ním založenému kláštoru slávu. Mnísi, ktorí tu prebývali, zakladali potom podobné kláštory na mnohých miestach krajiny.
Trojický kláštor v 15. – 17. storočí
Ako vyzeral pôvodný kláštor môžeme len hádať, lebo v roku 1408 do tla zhorel. Jeho obyvatelia, na čele so žiakom a nástupcom sv. Sergija, igumenom Nikonom, stihli ujsť, no už niekoľko rokov po ich návrate kláštor znovu postavili. Najstaršou zo zachovaných architektonických pamiatok je Trojický chrám. Bol postavený v roku 1422 na počesť sv. Sergija Radonežského a stal sa jedným z prvých pútnických miest v Rusku. Na výzdobu interiéru Trojického chrámu boli pozvaní majstri na čele s významnými maliarmi ikon Danilom Čornym a Andrejom Rubľovom. Bohužiaľ, fresky, ktoré vytvorili sa nezachovali, v 17. storočí boli premaľované novými, no zachoval sa ikonostas chrámu, ktorý dodnes zdobí štyridsať ikon od majstrov 15. storočia. Rubľovova ikona Najsvätejšia Trojica (Troica), ktorú namaľoval pre Trojický chrám, je v známa na celom svete, ako jeden zo symbolov staroruskej kultúry.
Na príkaz a za prostriedky Ivana Hrozného postavili najväčší chrám kláštorného komplexu - Chrám Nanebovzatia Panny Márie (Uspenskij sobor). Predpokladá sa, že podnetom na začatie stavby bolo víťazstvo Ivana Hrozného nad Kazanským a Astrachanským chanátom. Vzorom na stavbu tohto chrámu slúžil Chrám Nanebovzatia Panny Márie Moskovského Kremľa. Napriek tomu sa stavby od seba líšia: moskovský „sobor" je postavený z tehál a nie z bieleho kameňa, je väčší rozmerom, má hrubšie steny a menej zložitú štruktúru malieb.
Po čase sa cár Ivan Hrozný prestal o chrám i kláštor zaujímať a financovať ich. Okrem toho tu v roku 1567 vypukol požiar a všetky tieto okolnosti spomalili tempo dostavby. Chrám bol vysvätený až po smrti Ivana Hrozného, maľby dokončili až o sto rokov neskôr, v roku 1684. Takmer celý interiér chrámu vyzdobilo tridsaťpäť umelcov len za sto dní. Ikony nachádzajúce sa na ikonostase Chrámu Nanebovzatia Panny Márie pochádzajú zo 16. – 17. storočia.
V komplexe stavieb Trojického kláštora sa okrem iného nachádzajú i Nemocničné izby (Boľničnyje palaty) pre ochrancov kláštora z rokov 1635 – 1638 s kostolom. Ten je zasvätený sv. Zosimovi a sv. Savvatijovi. Izby a kostol predstavujú zaujímavé spojenie občianskej stavby s kultúrnym objektom. Pri západnej stene Uspenského chrámu je hrobka rodiny cára Borisa Godunova. V roku 1682 a neskôr i v roku 1689 sa tu skrýval i budúci cár Peter Veľký s bratom Ivanom a cárovnou Sofiou.