cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cassini (sonda)
Konštrukcia
Nosná konštrukcia sondy bola tvorená kostrou poskytujúcou mechanickú oporu a rozmiestnenie všetkého vybavenia sondy. Navyše poskytuje odtienenie rádiového rušenia, kozmického žiarenia a poskytuje ochranu pred dopadmi mikrometeoridov. Všetky systémy sondy boli zdvojené pre prípad poruchy niektorého z nich. Sonda prijímala povely z riadiaceho strediska prostredníctvom rádiového systému. Vedecké a technické údaje určené na odvysielanie na Zem boli najprv spracované a sformátované v povelovom a dátovom systéme a až potom boli odovzdané do rádiového subsystému. Kapacita pamäte povelového a dátového subsystému predstavovala 512 kB v časti RAM (Random Access Memory) a 8 kB v časti PROM (Programmable Read-Only Memory). Pohonný systém sondy obsahoval 16 malých motorčekov s ťahom 0,5 N a ich palivom bol hydrazín. Týmito motorčekmi bolo možné ovplyvňovať orientáciu sondy a prípadne vykonávať drobné korekcie jej dráhy. Väčšie korekcie sa uskutočňovali prostredníctvom dvojice hlavných motorov na monomethylhydrazín, ktoré mali ťah približne 445 N. Motory boli umiestnené na pohyblivých závesoch a chránené vysúvateľným krytom proti mikrometeoroidom.
Pretože Saturn je desaťkrát ďalej od Slnka ako Zem, tok slnečného žiarenia je príliš nízky na to, aby elektrickú energiu mohli poskytovať solárne panely. Sonda bola preto vybavená termoelektrickým generátorom, ktorý získavali teplo z rádioaktívneho rozpadu plutónia 238Pu. Rádioizotopový generátor nesie oxidu plutoničitého. Teplo produkoval alfa rozpad izotopu 238Pu (polčas premeny 87,7 roka). Kvôli tomu sa počas príprav na štart objavili protesty od odporcov používania termojadrových článkov na palubách sond. Jej elektrický výkon na začiatku misie dosahoval 888 W.
Vedecké vybavenie
Sonda niesla súbor vedeckých prístrojov, ktorý tvorili: Okrem toho sa pozemné sledovanie rádiového signálu vysielaného sondou využívalo jednak na štúdium vysokej atmosféry a ionosféry planéty, jednak na skúmanie vlastností gravitačného poľa Saturnu a jeho jednotlivých mesiacov. Plošiny s vedeckými prístrojmi boli na nádržiach pohonných hmôt v prevádzkovom module.
Počas letu po medziplanetárnej dráhe a v začiatočnej fáze letu sondy Cassini po obežnej dráhe okolo planéty k nej bola pripojená aj sonda Huygens určená na prieskum mesiaca Titan. right|thumb|Štart sondy Cassini [[15. október|15. októbra 1997 s nosnou raketou Titan 4B Centaur]]
Odklady štartu
Prvý plánovaný dátum štartu bol 6. október 1997, ten sa však nepodarilo dodržať pre poruchu klimatizačného zariadenia na module Huygens. Následné poškodenie ochrannej fólie puzdra zapríčinilo týždenný odklad. ďalší plánovaný dátum štartu bol 13. október, ale tentoraz štartu zabránilo nepriaznivé počasie na myse Canaveral.
Priebeh letu
Štart prebehol 15. októbra 1997 z kozmodrómu na myse Canaveral na Floride. V čase 09:19 UT prebehlo navedenie na únikovú dráhu, ktoré bolo mimoriadne presné. Odchýlka rýchlosti bola menšia než 0,02 %, smerová odchýlka do 0,004°. 42 minút po štarte sa teleso sondy oddelilo od nosnej rakety.
USA rozhodli, že vzhľadom na veľkú hmotnosť sondy budú počas letu k Saturnu využité gravitačné manévre pri dvoch preletoch okolo Venuše (26. apríla 1998 vo výške a 24. júna 1999 vo výške ) a okolo Zeme (18. augusta 1999 vo výške ). Pri prelete pásom asteroidov sa priblížila na niekoľko miliónov kilometrov k planétke 2685 Masursky. Okolo Jupitera preletela (30. decembra 2000 vo výške približne 10 mil. km). Každý z týchto gravitačných manévrov sondu urýchlil, čím sa podstatne skrátila doba príletu k Saturnu. Tento typ trajektórie sa nazýva VVEJGA (Venus-Venus-Earth-Jupiter Gravity Assist). Prelety okolo Venuše a Zeme boli využité na kalibráciu vedeckých prístrojov, v oblasti planéty Jupiter sonda uskutočňovala v obmedzenom rozsahu vedecké merania. Medzi vedecké ciele výskumu Jupitera patrilo mapovanie oblačnej vrstvy atmosféry, vytvorenie jej trojrozmernej mapy, globálna meteorológia, mapovanie výskytu polárnych žiar, snímkovanie známych satelitov, hľadanie stôp atmosféry na nich a tiež hľadanie ďalších, dovtedy neznámych obežníc Jupitera a mapovanie jeho rozsiahlej magnetosféry. Pri najväčšom priblížení bola sonda od vrchných mrakov Jupitera vzdialená 9,72 miliónov km. Z tejto vzdialenosti urobila zábery planéty s rozlíšením na pixel.
Okrem gravitačných zrýchlení sonda absolvovala ešte niekoľko dráhových korekcií.
Prílet k Saturnu
Do sféry gravitačného vplyvu Saturnu vstúpila sonda 9. marca 2004. 27. mája sonda vykonala manéver, ktorý ju dostal na preletovú dráhu okolo vzdialeného Saturnovho mesiaca Phoebe. 11. júna sonda uskutočnila najtesnejšie priblíženie k tomuto mesiacu vo vzdialenosti. V priebehu preletu boli všetky optické prístroje sondy orientované na Phoebe. Boli získané podrobné snímky tohto mesiaca a vďaka nim mohla byť vytvorené základná nomenklatúra povrchových útvarov. Okrem preletu okolo Phoebe sonda minula v podstatne väčších vzdialenostiach ešte niekoľko Saturnových mesiacov počas takzvaných necielených preletov, to znamená, že kvôli týmto preletom nebola dráha sondy nijako korigovaná. left|thumb|Mesiac [[Phoebe (mesiac)|Phoebe na zábere zo sondy Cassini]]
Navedenie na orbitu a prvé pozorovania
Zážihom hlavného korekčného motora na dobu 96 minút bola 1. júla 2004 sonda navedená na obežnú dráhu okolo planéty. Počas tohto kritického manévru sonda najprv preletela vo vzdialenosti od planéty rovinou Saturnových prstencov. Po skončení preletu sa sonda otočila, aby jej motory smerovali do protismeru letu. V čase 02:26 UT bolo z rozboru prichádzajúceho signálu zrejmé, že sonda prežila prelet nebezpečným prstencom, s ktorého časticami sa mohla zraziť a chystá sa na brzdiaci manéver. V čase 02:35:42 UT sa začal zážih hlavného motora. V čase 04:12 UT bol hlavný raketový motor vypnutý. Sonda Cassini sa stala prvou umelou obežnicou Saturna. Zmena rýchlosti sondy počas zážihu bola /s. Manéver prebehol úplne bez problémov. Sonda začala vedecké pozorovania. V čase V 05:32 UT sonda začala druhý prelet rovinou Saturnových prstencov, počas ktorého zaznamenala 100 000 jednotlivých nárazov zrniečok prachu na sondu, ale žiadny z nich ju nepoškodil. Krátko po 12:30 UT začali do riadiaceho strediska prichádzať prvé snímky, ktoré boli urobené z bezprostrednej blízkosti prstencov. V čase 17:00 UT sa konala tlačová konferencia, na ktorej manažér projektu Robert Mitchell oznámil, že navádzanie na obežnú dráhu prebehlo perfektne.
2. júla sa Casini po prvýkrát priblížila k najväčšiemu zo Saturnových mesiacov, k Titanu. Preletela okolo neho vo vzdialenosti, neskôr však absolvovala množstvo ďalších a tesnejších priblížení. 5. júla bol Saturn v konjunkcii so Slnkom, kvôli čomu sa stala komunikácia so sondou veľmi zložitou. Až 12. júla stanica v Goldstone nadviazala so sondou normálne spojenie a potvrdila, že je v poriadku. 23. augusta sa uskutočnil zážih hlavného motoru, ktorý zvýšil apocentrum na asi 300 tisíc km. Manéver bol potrebný na to, aby sa sonda už nedostávala do roviny prstencov a zároveň umožnil prvé tesné priblíženie sondy k Titanu, ktoré nastalo 26. októbra.
Dňa 25. decembra 2004 sa od sondy Cassini oddelila sonda Huygens. Modul začal trojtýždňovú samostatnú cestu. 28. decembra sonda Cassini vykonala úhybný manéver, ktorý jej zaistil tretí prelet okolo Titanu, tentoraz vo vzdialenosti.
Priebeh letu v roku 2005
14. januára 2005, počas tretieho obehu sondy Cassini okolo Saturna, sonda Huygens úspešne pristála na mesiaci Titan. Počas jej pristávania slúžila sonda Cassini ako retranslačná stanica pre odovzdávanie vedeckých a technických dát zo sondy Huygens na Zem. Po dosadnutí puzdra na povrch sledovala miesto pristátia ešte tak dlho, až kým nezmizlo za obzorom. Ďalšie spojenie s Huygensom už nebolo možné. right|thumb|[[Prstence Saturna vyfotografované v októbri 2004 zo vzdialenosti 618 000 kilometrov od Saturna. Rozlíšenie fotografie je /pixel.]] V januári sonda preletela okolo mesiacov Mimas, Enceladus a po prelete rovinou prstencov aj okolo mesiaca Rhea. 15. februára 2005 sa sonda opäť priblížila k Titanu, ktorý minula zo vzdialenosti. Kamery sondy a ďalšie vedecké prístroje začali jeho podrobný výskum. Na získaných snímkach boli po prvýkrát objavené impaktné krátery na Titane. Vo februári prebehol ďalší prelet rovinou prstencov a výskum mesiacov Enceladus, Dione, Mimas, Rhea a Tethys kamerami ISS a UVIS.
9. marca 2005 sa uskutočnil prvý cielený prelet okolo mesiaca Enceladus. Najmenšia vzdialenosť od jeho povrchu bola len. Počas približovacej fázy k mesiacu sonda vykonávala sedemhodinové snímkovanie. Krátko po stretnutí s Enceladom sonda preletela aj okolo mesiacu Tethys, ale v oveľa väčšej vzdialenosti.
Na šiestom obehu sa uskutočnil necielený prelet okolo mesiaca Tethys a sonde sa podarilo získať snímky malého mesiačika Epimetheus. Sonda neskôr štvrtýkrát cielene preletala okolo Titanu. Počas preletu sa vykonávalo meranie vyžarovania ovzdušia v emisných čiarach dusíka a uhlíka, získavali sa ďalšie detailné snímky povrchových útvarov, prístroj VIMS pozoroval vývoj oblačnosti a ďalších prechodných javov, skúmali sa parametre plazmy v okolí mesiaca, elektrónová teplota, interakcia medzi magnetosférou a ionosférou a hľadali sa búrkové javy.
16. apríla 2005 bol po prvýkrát použitý spektrometer INMS, ktorý zmeral hustotu neutrálnych častíc a iónov atmosféry Titanu počas piateho cieleného preletu sondy okolo tohto mesiaca. Pri prelete sa uskutočnilo tiež kvalitné optické snímkovanie. V období do 6. mája 2005 došlo k necieleným preletom okolo mesiacov Tethys, Epimetheus a Titan. 6. mája kamerový tím oznámil, že sonda objavila nový mesiac s predbežným označením S/2005 S1. Mesiac sa podarilo identifikovať na šiestich snímkach. Na základe ďalších snímok bol jeho priemer stanovený na a vzdialenosť od Saturnu na.
Do ukončenia desiateho obehu planéty (17. júna 2005) sonda necielene preletela okolo mesiačikov Atlas, Prometheus, Enceladus, Pallene a Calypso. Koncom júna, po ďalšom necielenom prelete okolo Titanu bola zverejnená informácia, že v okolí južného pólu Titanu bol vyfotografovaný tmavý útvar, ktorý môže byť jazerom z uhľovodíkov. 26. júna došlo k necieleným preletom okolo mesiacov Tethys, Pan a Telesto. 14. júla došlo k necielenému preletu okolo mesiaca Rhea, a k cielenému preletu okolo mesiaca Enceladus. Cassini preletel okolo tohto mesiaca vo výške iba, čo bol v tej dobe najbližší uskutočnený prelet v histórii kozmonautiky. Počas preletu prítroj MAG monitoroval interakcie Encelada s plazmou Saturnovej magnetosféry, Analyzátor kozmického prachu CDA meral hustotu prachu v prstenci E a v prostredí obklopujúcom mesiac, prístroje RPWS vykonali množstvo pozorovaní a všetky optické prístroje získavali zábery Encelada a Rhey s vysokým rozlíšením. Pri preletových meraniach bolo dokázané, že Enceladus má riedku atmosféru skladajúcu sa najmä z vodnej pary (65 %) a molekulárneho vodíku (20 %). Kompozitný infračervený spektrometer CIRS zistil, že južný pól Titanu má teplotu 85 K, čo je viac, ako sa predpokladalo. Na záver ešte došlo k necieleným preletom okolo mesiačikov Prometheus, Methone a Epimetheus.
V auguste sa uskutočnili necielené prelety okolo mesiacov Mimas, Prometheus, Calypso a Titan, Tethys a Telesto. Neskôr došlo k ďalšiemu cielenému preletu okolo Titanu, počas ktorého sa podarilo získať údaje o teplote, tlaku a obsahu aerosólov v jeho atmosfére. Ďalšie merania v priebehu stretnutia vykonával magnetometer MAG, kamery ISS – snímkovanie južnej oblasti pod regiónom Xanadu, UVIS, analyzátor prachu CDA a iné. V dobe najväčšieho priblíženia optické prístroje snímkovali oblasť okolo južného pólu. Ďalší, v poradí už siedmy cielený prelet okolo Titanu sa konal 7. septembra. Počas preletu sa uskutočnili radarové merania.
13. septembra bolo oznámené, že došlo k strate podstatného objemu vedeckých údajov z preletu okolo Titanu. Príčinou boli jednak prevádzkové problémy na sledovacej stanici DSN a jednak softvérová chyba na palube sondy.
V septembri došlo k necieleným preletom okolo mesiacov Calypso, Mimas, Prometheus, Tethys a Titan, pričom Tethys sonda minula vo vzdialenosti len. 25. septembra došlo k jedinému plánovanému preletu okolo mesiaca Hyperion. Sonda ho minula podľa plánu vo vzdialenosti. Počas preletu sa uskutočnili presné dráhové merania, aby sa stanovili presné gravitačné parametre tohto mesiaca. V októbri uskutočnili cielené prelety okolo mesiacov Dione a Titan a necielené prelety okolo Telesto, Pallene, Atlas a Enceladus. left|thumb|Záber [[Dione (mesiac)|mesiaca Dione z júla 2006. Rozlíšenie snímky je na pixel.]]
Priebeh letu v roku 2006
Vo februári 2006 sa sonda vzďaľovala od Saturna a pátrala po bleskoch na severnej pologuli Saturna. Koncom mesiaca prístroj RADAR meral intenzitu a polarizáciu vyžarovania Titanu v mikrovlnnom obore. Z týchto údajov možno odvodiť vlastnosti povrchu ako napr. teplotu, zloženie a členitosť.
Snímky mesiaca Enceladus s vysokým rozlíšením zachytávali výtrysky ľadového materiálu. 18. marca prebehol zákryt sondy za Titanom, čo sa využilo na rádiový výskum. Išlo len o druhý zákryt tohto typu v histórii, pričom prvý absolvovala ešte sonda Voyager 1 v roku 1980. Neskôr prebehol mimoriadne blízky prelet okolo mesiaca Rhea, pri ktorom sa získali zatiaľ najpodrobnejšie snímky tohto mesiaca. V apríli Casini pracoval na teplotnej mape severnej pologule Saturna prístroj CIRS a spektrometer INMS skenoval oblasti zvýšenej hustoty častíc vo veľkých vzdialenostiach od planéty. Kamery ISS pokračovali v spektrometrickom pozorovaní ľadových mesiacov. V apríli 2006 tiež vydavateľ časopisu Aviation & Space Technology ocenil tím Cassini-Huygens cenou Aerospace Laurel. 30. apríla sonda vykonala 14. prelet okolo Titanu, ale 1. mája sa vyskytla chyba, ktorá ohrozila prenos vedeckých údajov z preletu na Zem. Spojenie sa však napokon podarilo obnoviť a údaje boli odvysielané.
4. mája bola zverejnená presná doba rotácie Saturnu, ktorú spresnili merania sondy Cassini. Podľa posledných údajov sa planéta otočí okolo svojej osi za 10 h 47 min 6 s ±40 s. Ide o 8-minútový rozdiel oproti tomu, čo namerali sondy Voyager.
V júni sonda zisťovala okrem iného množstvo zlúčenín kyslíku, teda oxidu uhličitého a vody v atmosfére Saturna, spektrometer UVIS pozoroval polárne žiary a prístroje zo súboru MAPS sledovali štruktúru a dynamiku chvostu Saturnovej magnetosféry. right|thumb|Záber na možné jazerá kvapalných [[uhľovodíkov na Titane]] Začiatkom júla sa sonda zamerala na pozorovanie mesiaca Japetus a začala sa druhá polovica primárnej misie. Počas šestnásteho preletu okolo Titanu (2. júla 2006) sonda skúmala mesiac prístrojmi VIMS, CIRS, ISS, MAPS a UVIS. Potom sa sonda zamerala na štúdium atmosféry Saturna prístrojmi UVIS a CIRS, pričom 11. júla dosiahla najvzdialenejší bod svojej dráhy od planéty. Kamery ISS opäť pátrali po bleskoch na severnej pologuli. Radar na palube sondy poskytol zreteľný dôkaz existencie uhľovodíkových jazier na Titane. Na radarových záberoch sa našlo množstvo tmavých škvŕn, pričom niektoré sú napojené na sústavu kanálov. 21. júla prebehol najbližší prelet okolo Titanu vo vzdialenosti, ktorý zmenil sklon dráhy sondy. Hlavným bodom programu preletu bola radarová sondáž krajín okolo severného pólu mesiaca. Počas preletu bola nameraná vyššia hustota atmosféry, ako sa očakávalo.
V období medzi 2 augustom a 12. augustom bol Saturn v konjunkcii, čo sťažilo komunikáciu so sondou a preto v tomto období boli vedecké pozorovania obmedzené. Prichádzajúci signál zo sondy "spoza" Slnka však poslúžil na štúdium hornej vrstvy jeho atmosféry – koróny. 15. augusta sonda preletela pericentrom svojej dráhy a pri tejto príležitosti bol v činnosti analyzátor kozmického prachu CDA, ktorý študoval výskyt prachových častíc na dráhe mesiaca Tethys a v prstenci E. 17. augusta sa uskutočnil dovtedy najbližší prelet okolo mesiaca Helene, počas ktorého bol mesiac skúmaný prístrojmi ISS, CIRS a UVIS. V auguste sa tiež pozorovala magnetosféra Saturna a posledný augustový týždeň bol zameraný na optické pozorovania. Okrem iného koncom augusta kamery ISS začali štúdium Cassiniho medzery v prstencoch. left|thumb|Snímka z apríla 2006 poskytuje pohľad na prstence Saturna, ktoré čiastočne prekrývajú Titan. Nad prstencami sa nachádza ďalší mesiac, malý Epimetheus. 7. septembra došlo k ďalšiemu cielenému preletu okolo Titanu s najväčším priblížením vo výške. Počas príletu hľadala kamera ISS búrkové javy a polárne žiary, zatiaľ čo spektrometer VIMS sa sústredil na mapovanie a fotometrické meranie Titanu. Na radarových záberoch z preletu bol identifikovaný celkove štvrtý známy impaktný kráter na telese s priemerom. 23. septembra sa uskutočnil ešte tesnejší prelet okolo Titanu vo výške. Počas preletu robil spektrometer VIMS snímky vo vizuálnom a infračervenom obore v rozsahu od globálnych záberov po veľmi podrobné detaily.
Lazariánska pomoc
náhľad|Logo náhľad|Zelený kríž je symbolom Rádu sv. Lazara - Jeruzalemského
Lazariánska pomoc Slovensko (LP) je nezisková humanitárna organizácia, ktorej vznik možno datovať do v roku 2011. LP poskytuje všeobecne prospešné služby a ako organizácia je zapísaná v registri Neziskových organizácií Ministerstva vnútra Slovenskej republiky pod č. OVVS/NO – 2/16. Zriaďovateľom neziskovej organizácie je Slovenská komenda vojenského a špitálskeho rádu svätého Lazára. Komenda je súčasťou Českého veľkopriorstva a je organizačnou zložkou mimovládnej zahraničnej organizácie. V súlade s historickou tradíciou ochrany a starostlivosti o pútnikov počas križiackych výprav do Svätej zeme Slovenská komenda vytvorila zbor dobrovoľníkov poskytujúcich zdravotnícke asistenčné služby predovšetkým pri katolíckych púťach, či iných významných spoločenských udalostiach. Ďalším zámerom LP je zdravotnícka osveta a školenia vo forme pravidelného cyklu prednášok na vybrané témy určená pre občanov starajúcich sa o svojich dlhodobo chorých, alebo zomierajúcich v domácej starostlivosti. Plný názov organizácie je Lazariánska pomoc Slovensko, n.o.
Cassini (sonda)
Priebeh letu v roku 2006
9. októbra sa uskutočnil ďalší blízky prelet okolo Titanu (výška ), pričom sa radarom intenzívne skúmali miesta okolo severného pólu, kde sa predpokladajú uhľovodíkové jazerá. V priebehu mesiaca sonda okrem iného študovala prstence Saturna a dynamiku jeho vonkajšej magnetosféry. 20. októbra prebehol v poradí už dvadsiaty prelet okolo Titanu, počas ktorého sa získavali snímky s vysokým rozlíšením. Prístroje RPWS tiež študovali vlastnosti plazmy Titanovej ionosféry.
Lazariánska pomoc
Stručná história Rádu sv. Lazára
Rád sv. Lazára je medzinárodná humanitárna a nezisková organizácia, ktorá má v niektorých štátoch aj diplomatické zastúpenie (Maďarsko, Chorvátsko a Čierna Hora). Jeho vznik je spojený s križiackymi výpravami do Svätej zeme na konci 11. storočia, kedy sa rádoví rytieri zúčastňovali vojenských operácií na ochranu kresťanských pútnikov a predovšetkým sa starali o ľudí postihnutých malomocenstvom. Na čele rádu stojí veľmajster. Prví veľmajstri Rádu sv. Lazára boli volení z radov malomocných bratov. Avšak Rád sv. Lazára utŕžil v roku 1244 v Gaze, roku 1250 v al-Mansúre a nakoniec v roku 1252 pri Ramalláhu zdrvujúcu sériu porážok, kedy lavíroval na samej hranici úplného vyhladenia. V tomto kontexte treba napokon aj chápať rozhodnutie Pápeža Inocenta IV., ktorý v roku 1253, prakticky okamžite po nešťastnej bitke pri Ramalláhu, udelil Rádu súhlas zvoliť za svojho Veľmajstra už aj zdravého rytiera spomedzi ostatných (bratov) domu keďže, ako ďalej vo svojej bule uvádza, všetci malomocní rytieri spomenutého domu (sv. Lazára - Jeruzalemského) boli nemilosrdne pobití nepriateľmi viery. Už v roku 1255 ten istý pápež o Ráde hovorí ako o konvente aktívnych rytierov a ostatných, zdravých či malomocných, preto práve od tohto momentu možno sledovať jasný odklon od pôvodnej tradícievoľby veľmajstra z radov malomocných spolubratov. Rád pôsobí dodnes vo viacerých štátoch, vrátane Slovenska. Súčasným veľmajstrom je Jeho Excelencia, gróf Ján Dobrzenský z Dobrzenic. Generálny kaplán Rádu je Jeho Eminencia Kardinál Dominik Duka OP. Rád pôsobí pod patronátom Francúzskej kráľovskej rodiny.
Symbolika
náhľad|Zásah Lazariánskej pomoci na Slovensku Symbolom Rádu sv. Lazára je osemhrotý kríž so všetkými ramenami rovnako dlhými, tvarom identickým s maltézskym (takto je tento kríž nazývaný v heraldickej terminológii). Na rozdiel od maltézskeho kríža, ktorý je biely, má kríž lazariánsky zelenú farbu. Zaujímavosťou je, že v súčasnosti oficiálne používaným znakom lekární je jednoduchý zelený kríž. Jeho zelená farba je prevzatá z kríža Rádu, a symbolizuje pôvodné rádové poslaniebylinkárstvo a liečiteľstvo. Rád má svoj erb, vlajku, insígnie a rádový odev, zvyky, tradície a štruktúru. Medzinárodná skratka názvu Rádu je OSLJ (The Military and Hospitaller Order of Saint Lazarus of Jerusalem).
Cassini (sonda)
Priebeh letu v roku 2006
Po prelete sondy pericentrom sa prístrojmi MAPS skúmal polárny región planéty. 13. novembra bol zverejnený záznam obrovského hurikánu nad južným pólom. V novembri ďalej prebiehali pozorovnaia prstencov, magnetosféry a plazmy a pri necielenom prelete okolo mesiaca Dione sa na mesiac zamerali prístroje VIMS, CIRS, UVIS a RADAR. 28. novembra pozorovali kamery ISS ultrafialový spektrograf UVIS hranicu tieňov na hlavných prstencoch planéty. Snímky tohto typu sú vhodné na meranie sklonu prstencov. right|thumb|Južný polárny vír na Saturne Začiatkom decembra pracoval prístroj VIMS na tepelnej mape Saturnu a sonda opäť sledovala optické hranice tieňov na hlavných prstencoch. Na Titane bolo objavené zatiaľ najvyššie pohorie pokryté vrstvami organického materiálu a zahalené do oblakov. Pohorie je asi dlhé a vysoké okolo 1 500 metrov. Na ďalších obrázkoch z posledného (25. november) preletu sa objavili dlhé horské pásma, duny a nánosy materiálu pripomínajúce lávové rieky. Po korekcii dráhy 25. decembra sa Cassini dostala na obežnú dráhu s periódou obehu 16 dní. 28. decembra prebehol v poradí už 22. prelet okolo Titanu.
Priebeh letu v roku 2007
3. januára potvrdila skupina starajúca sa o údaje z radaru sondy, že na Titane sú jazerá naplnené tekutým metánom. 12. januára prebehol ďalší prelet okolo Titanu spojený s mapovaním jeho povrchu. Celkove sa sonda stretla s Titanom v roku 2007 17-krát. 23. januára prebiehal výskum ďalších mesiacov, pričom pozornosť bola venovaná hlavne mesiacu Enceladus. 2. februára sa uskutočnilo záverečné zasadanie vedeckého tímu PSG (Project Science Group), počas ktorého sa rozhodovalo o prípadnom programe predĺženej misie Cassini. Tento scenár bol predložený vedeniu NASA spolu s ponukou na pokračovanie letu ďalšie štyri roky po ukončení základnej misie. Sonda zatiaľ pozorovala vysoké zemepisné šírky Saturna, v strede mesiaca skúmala satelity Japetus a Hyperion. 22. februára sonda absolvovala 25. prelet okolo Titanu, počas ktorého prebiehali radarové merania. Mapujúci spektrometer VIMS urobil prvé zábery na najvyššej oblasti severnej pologule mesiaca. right|thumb|Saturn zo 60-stupňového uhla Sklon dráhy sondy v predchádzajúcich mesiacoch sa pomaly dvíhal, takže sonda zhotovovala zaujímavé zábery Saturna "zhora", pričom jeho prstence mali takmer kruhový tvar. 10. marca Cassini preletela okolo Titanu 26.-krát, tentoraz vo výške len. 27. marca sa na snímkach severného pólu planéty našiel záhadný polárny šesťuholník.
Počas 28. cieleného preletu okolo Titanu (10. apríla) sonda pátrala po nových jazerách kvapalných uhľovodíkov. V tom čase prestal fungovať jeden z dvoch detektorov na magnetometri sondy. Jeho degenerácia bola pozorovaná ešte počas príletu k Saturnu. Druhý detektor však zostával v prevádzke na plný výkon. 24. apríla sonda urobila snímky mesiaca Dione počas necieleného preletu okolo neho. Ďalší prelet okolo Titanu, v poradí už 39. sa uskutočnil 26. apríla. Optické prístroje sondy vytvárali mozaiku snímok viditeľnej pologule, radarový výskum znižoval počet zatiaľ nepreskúmaných oblastí mesiaca.
12. mája prebehol ďalší prelet okolo Titanu, počas ktorého okrem iného kamera ISS získavala snímky s vysokým rozlíšením (/pixel) 30. mája 2007 sonda objavila ďalší malý mesiac s priemerom asi, ktorý dostal predbežné označenie S/2007 S 4. Išlo už o šesťdesiaty známy mesiac planéty a piaty mesiac objavený tímom Cassini. 13. júna došlo k ďalšiemu priblíženiu k Titanu, pred ktorým bola motoricky upravená dráha sondy, takže prelet sa uskutočnil len nad povrchom mesiaca. Najbližší bod dráhy sondy ležal veľmi blízko severného pólu, preto bolo jednou z úloh počas preletu mapovanie polárnych oblastí Titanu. 27. júna preletela sonda rovinou prstencov a toho istého dňa došlo tiež k priblíženiu na k mesiacu Tethys.
Začiatkom júla sa sonda venovala prieskumu Saturna z apocentra svojej obežnej dráhy. 17. júla urobila kamera ISS snímky mesiaca Rhea, 19. júla prebehol ďalší prelet okolo Titanu, počas ktorého boli získané snímky s veľmi dobrým rozlíšením. Koncom mesiaca sonda mapovala rozloženie neutrálneho a ionizovaného kyslíka vo vnútornej magnetosfére Saturna. Potom sa výskum zameral na vytváranie sekvencie snímok planéty širokouhlou kamerou ISS. Kvôli problémom na pozemnom vysielači musela byť odložená jedna korekcia dráhy. Výskum magnetosféry a fotografovania Saturna pokračovali aj v auguste, ďalšie prístroje sledovali stav slnečnej koróny. 15. augusta Saturn opäť vstúpil do konjunkcie so Slnkom a preto boli v tom období činnosti sondy obmedzené. 28. augusta nasledoval ďalší prelet rovinou prstencov, nasledujúceho dňa sa odohral necielené (a pomerne vzdialený) prelet okolo Tethysu. 30. augusta sa sonda stretla vo vzdialenosti s mesiacom Rhea, pričom fotografovala a mapovala jeho povrch. Po ďalšom prelete okolo Titanu (31. augusta) nasledoval 10. septembra 2007 dovtedy najtesnejší prelet okolo Japeta vo vzdialenosti. Obzvlášť dôležité údaje z preletu boli na Zem odvysielané dvakrát. Po 21 minútach vysielania sa ale sonda prepla do bezpečnostného módu, pravdepodobne kvôli vzplanutiu gama žiarenia. Podarilo sa však obnoviť normálnu prevádzku sondy a zachrániť tiež všetky vedecké údaje. Časť údajov odvysielaných sondou sa však stratila 27. septembra, kedy sa vyskytla porucha na sledovacej stanici Deep Space Station 63. left|thumb|Mesiac [[Enceladus (mesiac)|Enceladus]] 1. októbra sonda opäť uskutočnila tesný (výška ) prelet okolo Titanu. Najnižší bod, ktorý dosiahla nad jeho povrchom, ležal okolo 60° južnej šírky. Koncom októbra sonda pozorovala rôzne mesiace s cieľom stanoviť ich presnú obežnú dráhu. Zároveň sa zamerala na kryovulkanicky aktívny Enceladus, a štúdium plynov, ktoré mesiac vyvrhuje zo svojho vnútra. 31. októbra sa Cassini pohyboval v rázovej vlne magnetosféry Saturna, čo bolo využité na štúdium slnečného vetra a kozmického prachu mimo Saturnovej magnetosféry. Potom sa sonda zamerala na rovníkové oblasti Saturna a na jeho prstence a snímkovala mesiace s cieľom upresniť ich orbitálne parametre.
18. novembra prebehol ďalší prelet okolo Titanu v približne výške, pričom gravitácia mesiaca výraznejšie pozmenila obežnú dráhu sondy. 3. decembra prebehlo sledovanie Zeme a Slnka počas ich zákrytu prstencami. Počas preletu nad Titanom 20. decembra vo výške sonda sledovala južný polárny región, merala teploty a zhotovovala farebné snímky.
Priebeh letu v roku 2008
V priebehu primárnej plánovanej misie, ktorá trvala do 30. júna 2008 mala sonda Cassini zblízka pozorovať mesiace planéty Saturn, uskutočniť 69 blízkych preletov okolo niekoľkých z nich a pozorovať samotný Saturn. Do konca primárnej misie mala sonda obehnúť Saturn po výstrednej eliptickej dráhe celkove 76-krát. 1. júla 2008 sa skončil program primárnej misie a začal sa program rozšírenej misie (tzv. Cassini Equinox Mission). Sonda bola v dobrej kondícii a všetky subsystémy pracovali podľa predpokladov. 26. decembra 2008 sonda ukončila 100. obeh okolo planéty.
Priebeh letu v roku 2009
1. januára 2009 sa sonda znovu natoľko priblížila k Saturnu, že dosiahla vhodnú pozíciu na štúdium hornej troposféry spektrometrom CIRS vo vzdialenej infračervenej oblasti. Tieto merania sa opakujú, aby sa odhalili sezónne zmeny. Prístroj VIMS zase skúšobne pozoroval hviezdokopu Plejády. 2. januára začal VIMS prvé z niekoľkých dlhodobých pozorovaní polárnych regiónov. 4. januára sonda intenzívne sledovala polárne žiare, ako aj mesiačik Tethys. Začiatkom roka sa však sonda všeobecne venovala hlavne Saturnovej atmosfére.
24. januára sonda zažihla svoj motor už po stýkrát, aby upravila svoju dráhu. V tom čase sa nachádzala v blízkosti periapsidy. Na Saturne v tom čase nastávala práve rovnodennosť a slnko sa začalo presúvať nad severnú pologuľu. Vo februári potvrdila sonda objav ďalšieho maličkého mesiačika Saturnu, ktorý obieha vnútri prstenca G. V máji 2009 bolo toto polkilometrové teleso pomenované Aegaeon. Prebehlo niekoľko preletov okolo Titanu, pozorovali sa výtrysky plynov z mesiaca Enceladus. Technici riešili tiež poplach vyhlásený jedným zo senzorov motora Saturna. Pri zážihu tohto motora 29. marca sa však žiadne problémy neobjavili.
Z údajov, ktoré sonda nazbierala počas zákrytov atmosférou Titanu, sa podarilo určiť detailný vertikálny profil zastúpenia rôznych látok v jeho atmosfére.
Pôvod mena
Sonda je pomenovaná na počesť taliansko-francúzskeho astronóma G. D. Cassiniho (1625 – 1712), ktorý sa veľkou mierou zaslúžil o výskum Saturnu a objavil štyri jeho mesiace: Tethys, Dione, Rheu a Iapeta. Medzi jeho ďalšie objavy patrí objav rotácie planét, prvé meranie slnečnej paralaxy a tmavý pás v prstencoch Saturna, ktorý sa nazýva Cassiniho delenie.
Beringovo more
right|thumb|Beringovo more
Beringovo more je s rozlohou a priemernou hĺbkou 1 598 m najrozsiahlejším morom obmývajúcim pobrežia Ruska. Nachádza sa medzi Sibírou a Aljaškou nad Aleutskými ostrovmi. Beringovo more je jedno z najbohatších krmovísk veľrýb a mrožov.
Ondrejský kríž
thumb|right|Ondrejský kríž na vlajke. thumb|right|Vlajka vojenskej námornej flotily Ruska.
Vlajka Škótska
Škótska zástava je jednou z najstarších štátnych vlajok na svete. Jej vznik sa podľa legendy datuje do roku 832, keď kráľ Škótov Angus pred bitkou s Anglosasmi uvidel na nebi znamenie kríža v podobe písmena X, na ktorom bol ukrižovaný ctiteľ Škótska apoštol Ondrej.
Vlajka ruskej vojenskej námornej flotily
Kríž svätého Ondreja je základom vlajky ruskej vojenskej námornej flotily, ktorá bola založená Petrom I. v roku 1696 a oficiálne potvrdená v roku 1703.
História vlajky
Zo začiatku bola vlajka bielo-modro-červená trikolóra. Od roku 1709 sa na vlajke objavila iba jedna z týchto farieb.
Za vlády Anny Ivanovny (1730 - 1740) a Kataríny II. Veľkej (1762 - 1795) sa za zástavu námornej flotily Ruska považovala čistá biela vlajka, na ktorej bol ondrejský kríž umiestnený v pravom hornom rohu pri žrdi vlajky. Neskôr zapĺňal celý priestor vlajky.
Vlajka vojenskej námornej flotily Ruska, ktorej súčasťou je ondrejský kríž sa používala do roku 1918, kedy ju nahradila vlajka RSFSR.
Ondrejská vlajka bola znova prijatá za námornú vlajku ruskej flotily v roku 1991 a je ňou až dodnes. Oficiálne bola uznaná za námornú vlajku zákonom č. 162 zo dňa 29. decembra 2000.
Kauza Dershowitz-Finkelstein
Kauza Dershowitz-Finkelstein bol verejný spor, ktorý viedli akademici Alan Dershowitz a Norman Finkelstein, vzhľadom na Izraelsko-palestínsky konflikt v roku 2005.
Priebeh
Krátko po vydaní knihy Alana Dershowitza The Case for Israel ju Finkelstein označil za zbierku podvodov, falzifikácií, plagiátorstva a hlúpostí. Počas debaty v relácii Democracy Now! Finkelstein tvrdil, že Dershowitz nepoznal niektoré časti svojej vlastnej knihy, rovnako tvrdil, že knihu ani nepísal a že ju možno ani vôbec nečítal. Finkelstein si všimol 20 prípadov na rovnakom počte strán, kde Dershowitz cituje zdroje a pasáže zhodné s tými, ktoré použila vo svojej knihe Joan Petersová, pričom tieto boli v takmer rovnakom poradí. V dvoch prípadoch zopakoval Petersovej chyby (pozri nižšie). Na základe toho Finkelstein usúdil, že Dershowitz nepreveril pôvodné zdroje napriek neskorším tvrdeniam. Finkelstein naznačuje, že kopírovanie citácií sa rovná kopírovaniu myšlienok. Pri skúmaní kópie rukopisu, ktorý sa mu podarilo získať, našiel dôkaz o tom, že Alan Dershowitz poslal svojho asistenta Hollyho Betha Livingstona do harvardskej knižnice overiť zdroje, ktoré čítal v Petersovej knihe.
Alan Dershowitz reagoval na obvinenie v liste riaditeľovi vydavateľstva University of California tvrdiac, že Finkelstein vo svojej knihe upravil kľúčovú citáciu tým, že zmenil slová (z „citovať“ na „kopírovať“). Vo verejnej debate k tomu povedal, že „ak by niekto použil citát a neoveril si či to naozaj povedal Mark Twain, tak by to bolo, samozrejme, vážne obvinenie“, ale dôrazne trval na tom, že on to tak neurobil, že skutočne preveril pôvodný zdroj od Marka Twaina.
Dershowitz hrozil kvôli obvineniam vo Finkelsteinovej knihe žalobou pre urážku na cti, na čo Finkelstein zmazal slovo „plagiátorstvo“ z textu knihy pred jej publikáciou. Tiež odstránil tvrdenie, že Dershowitz nie je skutočný autor knihy The Case for Israel, pretože, ako povedal vydavateľ, „to nevedel dokázať“.
Tvrdiac, že preveril pôvodné zdroje, Alan Dershowitz vyhlásil, že Norman Finkelstein ho jednoducho obviňuje zo správneho akademického prístupu: citovanie referencií, ktoré pôvodne čítal v Petersovej knihe. Poprel, že by použil niektorú z jej myšlienok bez citácie.
V poznámke v knihe The Case for Israel, ktorou cituje Petersovej knihu, Dershowitz explicitne popiera, že by sa „spoliehal“ na Petersovú pri „záveroch alebo dátach“. Ale v ich vzájomnom rozhovore v relácií Democracy Now Finkelstein cituje presné pasáže Dershowitzovej knihy, v ktorých termín, ktorý podľa neho Joan Petersová vytvorila, bol nesprávne pripísaný George Orwellovi:
James O. Freedman, bývalý prezident Darmouth College, Iowskej univerzity a Americkej akadémie vied a umení, Dershowitza bránil:
Odpovedajúc na článok v The Nation Alexandra Cockburna Dershowitz tiež citoval Chicago Manual of Style:
… na čo Cockburn odpovedal:
Ferdinand Juriga
thumb|Hrob na [[Národný cintorín|Národnom cintoríne v Martine]]
ThDr. Ferdinand Juriga alebo Ferdiš Juriga (* 12. október 1874, Gbely – † 23. november 1950, Bratislava) bol slovenský katolícky kňaz, národný buditeľ, politik, publicista, svojrázny predstaviteľ slovenského národného hnutia v Uhorsku na začiatku 20. storočia.
Životopis
Od februára roku 1905 bol Juriga 13 rokov farárom vo Vajnoroch pri Bratislave, kde sa usiloval o výstavbu slovenskej cirkevnej školy. Založil tu aj „Spolok striezlivosti“ a stal sa veľkým propagátorom vajnorského folklóru. Občas kázal v ľudovom kroji namiesto sutany.
Jeho verejné účinkovanie sa začína v roku 1902 v Bratislave v čase, keď do politického života Slovenska nastúpila mladá generácia dejateľov – Andrej Hlinka, Milan Hodža, a iní.
V roku 1905 vstúpil do vysokej politiky. V stupavskom okrese bol zvolený za poslanca vo farbách Slovenskej ľudovej strany a spolu s ďalšími šiestimi národne-orientovanými Slovákmi (P. Blaho, M. Kollár, F. Jehlička, F. Skyčák, M. Hodža, M. M. Bella) zasadol do uhorského parlamentu. Poslancom bol až do roku 1918.
Selection sort
Selection sort je jednoduchý nestabilný triediaci algoritmus so zložitosťou O(n^2). V porovnaní s ďalšími kvadratickými algoritmami je selection sort všeobecne rýchlejší než bubble sort, avšak pomalší než insertion sort. Výhodou selection sortu oproti algoritmom s asymptotickou zložitosťou O(n * log n) (quick sort, merge sort, heap sort) je jeho konštantná pamäťová zložitosť.
Ferdinand Juriga
Životopis
V roku 1906 bol za národnobuditeľské články v Katolíckych novinách odsúdený na dva roky žalára vo Vacove. V r. 1910 bol opäť zvolený za poslanca.
Selection sort
Algoritmus
Kódy algoritmov v rôznych jazykoch:
Ferdinand Juriga
Životopis
V čase prvej svetovej vojny hlásal tézu, že „vzhľadom na hrdinstvo a obete“ slovenských vojakov na frontoch, si Slováci zaslúžia niektoré ústupky v národnostnom a sociálnom ohľade. Jeho kolísanie v tom čase dobre ilustruje výrazne promaďarský článok Von do poľa! uverejnený v Slovenských ľudových novinách 4. októbra 1918, hoci sa v tom čase zúčastňoval rozhovorov o vytvorení Slovenskej národnej rady, ktoré z podnetu Milana Hodžu viedol v Budapešti Matúš Dula.
Selection sort
Java
public static void selectionSort(int[] array) {    for (int i = 0; i < array.length - 1; i++) { int maxIndex = i;        for (int j = i + 1; j < array.length; j++) { if (array[j] < array[maxIndex]) maxIndex = j;        } int tmp = array[i]; array[i] = array[maxIndex]; array[maxIndex] = tmp; } }
Ferdinand Juriga
Životopis
V uhorskom sneme 19. októbra 1918 v mene Slovenskej národnej rady odoprel uhorskému snemu právo rozhodovať o osudoch horného Uhorska. Jeho reč vyvolala pobúrenie na oboch stranách, keďže konal na vlastnú päsť a dekonšpiroval organizovanie Slovenskej národnej rady, ktorá mala oficiálne vzniknúť až na zhromaždení v Martine. Bol účastníkom zasadnutia výboru Slovenskej národnej strany v Turčianskom Sv. Martine dňa 30. októbra 1918, na ktorom bola prijatá Deklarácia slovenského národa.
Od roku 1918 pôsobil ako poslanec a podpredseda HSĽS v česko-slovenskom parlamente. V čase odstránenia vyššieho katolíckeho kléru zo Slovenska v r. 19191920 mal Juriga snahu získať biskupský úrad, k čomu však Vatikán odmietol dať súhlas. Jeho dlhotrvajúce spory s Andrejom Hlinkom, Františkom Jehličkom, Vojtechom Tukom postupne narastali a v čase vypuknutia tzv. „Tukovej aféry“ v r. 1928 spolu s F. Tománkom a ďalšími vytvorili v HSĽS opozíciu „československých vlastencov“, ktorá však neuspela proti „maďarónom, ktorí sa votreli do Hlinkovej priazne“. Následne bol z HSĽS 15. februára 1929 vylúčený. Založil Jurigovu slovenskú stranu ľudovú, ktorá však vo voľbách v r. 1929 neuspela. Komentoval to svojim charakteristickým štýlom: „Juriga, ranený nepriateľmi, zradený priateľmi, 27. októbra 1929 na bojisku padá z koňa parlamentného mandátu“. Vzápätí ho cirkevná vrchnosť suspendovala a zbavila kňažstva. Od r. 1930 býval Juriga v Karlovej Vsi ako penzionovaný katolícky farár.
Selection sort
C#
public static void SelectionSort(int[] array) {   for (int i = 0; i < array.Length - 1; i++) {       int maxIndex = i;        for (int j = i + 1; j < array.Length; j++) {           if (array[j] < array[maxIndex]) maxIndex = j;        } int tmp = array[i]; array[i] = array[maxIndex]; array[maxIndex] = tmp; } }
Ferdinand Juriga
Životopis
Zomrel v roku 1950 v Bratislave. Bol pochovaný v Karlovej Vsi. Jeho telesné pozostatky aj s pomníkom premiestnila (bez vedomia rodinných príslušníkov a predstaviteľov obce) Matica slovenská v roku 1996 na Národný cintorín do Martina.
Sven Tumba Johansson
Sven Tumba Johansson narodený ako Sven Olof Gunnar Johansson a známy aj pod menom Sven Tumba (* 27. august 1931, Štokholm – † 1. október 2011, tamtiež) bol švédsky hokejista, od roku 1997 člen Siene slávy IIHF. Taktiež reprezentoval Švédsko vo futbale a v golfe.
Peter Daubner
Peter Daubner (* 10. september 1986, Zvolen) je slovenský politický ekonóm, politológ a politický filozof.
V súčasnosti pôsobí vo funkcii štátneho radcu pre európske záležitosti v Kancelárii Národnej rady SR a na Filozofickom ústave Slovenskej akadémie vied. Je výkonným redaktorom časopisu Filozofia.
Špecializuje sa na neo- a post-marxistickú politickú teóriu a politickú a sociálnu filozofiu, teórie sociálnej spravodlivosti (analytický marxizmus a egalitárny liberalizmus), kritickú teóriu spoločnosti, marxistickú ekonómiu kapitalizmu, teórie demokracie, zahraničnú a bezpečnostnú politiku Európskej únie a marxisticky orientované teórie medzinárodných vzťahov.
Jeho špecializáciou je najmä koncept antropocénu a jeho kriticko-filozofická reflexiu z post-marxistickej perspektívy.
V roku 2015 spolu s inými autormi napísal kolektívnu monografiu „Eseje o sociálnom občianstve“. Publikácia vytvára priestor pre diskusiu o otázkach chudoby, sociálnych práv, sociálnej inklúzie, sociálnej spravodlivosti. Analyzuje otázky premien demokratického občianstva, venuje sa novým otázkam vzťahu kapitalizmu, socializmu a občianstva, problematike spoločenských tried a novým výzvam ohľadom občianstva.
Spolu s ďalšími autormi sa podieľal na publikácii „''Tri sondy do súčasnej politickej situácie na Slovensku. Politologická štúdia''“ v ktorej autori rozobrali súčasnú politickú situáciu na Slovensku.
V roku 2017 vydal knihu s rozhovorov s názvom „Metastázy globálneho kapitalizmu“ s rôznymi ľavicovými intelektuálmi (francúzska filozofka Susan George, americký filozof Rodney G. Peffer, americký politický ekonóm Jerry Harris, český sociológ Jan Keller, a iní).
V roku 2018 zostavil kolektívnu vedeckú monografiu s názvom „Budúcnosť Európy: Cesta k post-kapitalizmu?“ (Bratislava: Pole 2018), ktorá otvára diskusiu o budúcnosti Európy, najmä o budúcnosti európskych pracujúcich, a to (1.) v kontexte prebiehajúcich diskusií o budúcnosti Európskej únie a najmä jej sociálnom rozmere; (2.) v kontexte tzv. „štvrtej priemyselnej revolúcie“, ktorá vo forme procesov automatizácie, robotizácie a digitalizácie výrazne transformuje súčasnú podobu európskeho hospodárstva a európskeho pracovného trhu; a (3.) v kontexte prebiehajúcich „pretekov ku dnu“, ktoré spôsobuje ekonomická globalizácia (procesy liberalizácie, deregulácie a privatizácie) naprieč členskými štátmi únie.
Je spoluautorom publikácií Slovenské skúsenosti s neoliberalizmom: Alebo ako sa deformuje obraz socioekonomickej reality na Slovensku (Bratislava: Friedrich-Ebert-Stiftung, 2020) a ''K problematike chudoby a sociálnej neistoty na Slovensku v 21. storočí'' (Bratislava: Pracujúca chudoba, 2021). Jeho najnovšou knižnou publikáciou je ''Idea socializmu? Ku knihe Axela Honnetha'' (Bratislava: Filozofický ústav SAV, v. v. i., 2022).
Je členom pražského združenia SOK – Sdružení pro levicovou teorii (SOK- Association for Leftist Theory).
Vedecké články publikuje v domácich a zahraničných časopisoch. Spolupracuje s nadáciami Friedrich-Ebert-Stiftung (FES) a Rosa-Luxemburg-Stiftung (RLS). Komentáre publikuje v denníku Pravda.
Štylistika
Štylistika je odbor lingvistiky, ktorý sa zaoberá štýlom, t. j. využitím jazykových prostriedkov, ktoré sú typické pre daného autora, grupu; ich prejav, sloh. Štylistiku charakterizujú aj ako náuku o slohu a jazykovom štýle. Skúma funkčné využívanie jazykových a mimojazykových výrazových prostriedkov v konkrétnych prejavoch.
Optické vlákno
thumb|right|Optické vlákna Optické vlákno je optický vlnovod, vyrobený v tvare dlhého vlákna. Svetlo, ktoré vchádza do jedného konca optického vlákna, je vedené vláknom a vychádza druhým koncom.
Princíp
Optické vlákno je skonštruované ako valcové jadro priemeru niekoľkých jednotiek až desiatok μm z materiálu s určitým indexom lomu, pokryté obalom z materiálu s menším indexom lomu. Pri dopade svetelného lúča na rozhranie jadra a obalu pod dostatočne veľkým uhlom dopadu (dostatočne „plocho“ či „tupo“), nastáva úplný odraz. Sériou takýchto odrazov sa lúč šíri z jedného konca vlákna na druhé.
Z tohoto princípu vyplývajú niektoré technologické obmedzenia pri použití optických vlákien. Predovšetkým ide o ohyb: keďže v ohnutom vlákne dopadá lúč na rozhranie jadro/obal pod iným uhlom ako v rovnom vlákne je možné, že nastane len čiastočný odraz a časť svetla unikne (čo sa pre prenesené svetlo prejaví ako zvýšený útlm). Preto je dôležité dodržať minimálny predpísaný polomer ohybu pre dané vlákno (toto pochopiteľne závisí od pomeru indexov lomu jadra a obalu, takže neexistuje univerzálna hodnota pre všetky vlákna).
Ďalším javom je uhol, v ktorom je potrebné umiestniť zdroj svetla, aby jeho svetlo bolo nadviazané do vlákna tak, aby sa ďalej šírilo vláknom (tzv. numerická apertúra, úhlová apertúra). Tento tiež závisí od rozdielov indexov lomu jadra a obalu a tiež od priemeru jadra a býva pomerne malý, z čoho vyplýva náročnosť polohovania zdroja svetla a detektora voči koncom vlákna.
Materiály
Pre diaľkové optické komunikácie sa používa kremičité sklo (SiO2). Minimum útlmu leží v infračervenej oblasti okolo 1550 nm, ďalšie minimum s o niečo väčším útlmom je okolo 1 300 nm. Toto sú teda vlnové dĺžky, pre ktoré sú konštruované lasery a fotodiódy pre tieto vlákna. Pre kratšie vzdialenosti sa používajú plastové vlákna, alebo vlákna so skleným jadrom a plastovým obalom. Tieto majú väčší útlm ako celosklenené vlákna, ale sú lacnejšie.
Výroba
Pri výrobe optických vlákien je dôležitá čistota použitých materiálov, keďže prímesi spôsobujú vznik miest kde sa fotóny môžu absorbovať či rozptýliť, a aj malé zvýšenie útlmu je pri veľkých dĺžkach vlákna citeľné. Požadovaná čistota je porovnateľná s čistotou materiálov použitých pri výrobe polovodičov, a pripravujú sa podobnými metódami.
Samotná výroba vlákna začína výrobou tzv. preformy, čo je dutý valec s priemerom niekoľko desiatok mm z materiálu obalu vlákna, na ktorý je zvnútra nanesený materiál jadra vlákna. Táto preforma je potom na jednom konci zahrievaná a je z nej presne kontrolovaným spôsobom vyťahované vlákno, ktoré sa po obalení sekundárnym a/alebo ochranným obalom navíja a ďalej spracováva (napr. na kábel).
Telekomunikačné prenosy
- na zemi, pod vodou (trans-oceánske komunikačné káble a linky), taktiež v elektrotechnických prístrojoch a zariadeniach, či v elektronike. Najdôležitejšou aplikáciou optických vlákien je prenos údajov v telekomunikačnej technike. Využíva sa takmer neobmedzená prenosová kapacita, možnosť prenášať informáciu na viacerých vlnových dĺžkach súčasne a najmä odolnosť voči vonkajším elektromagnetickým vplyvom (čo znamená aj nulový presluch medzi jednotlivými vláknami v kábli).
Optické vlákna sa spolu s prípadnými elektrickými vodičmi (pre napájanie prípadných zosilňovačov) a lanami (zabezpečujúcimi mechanickú odolnosť) kompletujú do káblov. Tieto káble sú ukladané v šachtách, pod zemou, vzdušným vedením príp. pod morom podobne, ako klasické komunikačné vedenia. V poslednom čase technológia optických komunikácií zlacnela natoľko, že je už pomerne bežné riešiť niektoré úseky LAN sietí pomocou optických vlákien.
Osvetlenie
Optické vlákno je možné použiť aj na privedenie svetla na miesta, kam nie je možné priamo umiestniť zdroj svetla, a aj na dekoračné účely.
Prenos obrazu v temnote
Pomerne kurióznou aplikáciou optických vlákien je endoskopia, kde sa obraz z nedostupného miesta prenáša tenkým ohybným zväzkom optických vlákien. Často slúži niektoré z vlákien aj na prenos svetla na pozorované miesto. Endoskopia sa využíva v medicíne aj v technike.
Rupt-en-Woëvre
Rupt-en-Woëvre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trachyt
Trachyt je výlevná vyvretá hornina sivej farby. Štruktúra horniny je pórovitá, sklovitá. Chemicky je pre trachyty charakteristický nižší obsah SiO2.
Názov horniny zaviedol roku 1822 R. J. Haüy