cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
La Vallée
La Vallée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Premenenie Pána (Raffael)
Vznik diela
V roku 1515 sa kardinál Giulio de Medici stal biskupom v juhofrancúzskom Narbonne a pre miestnu katedrálu Saint-Just-et-Saint-Pasteur zadal u Raffaela objednávku na vytvorenie obrazu nad hlavný oltár s námetom Premenenia Ježiša Krista.
Prácu na diele Raffael začal v roku 1517 a po troch rokoch bolo dokončené. Do Francúzska sa však obraz nedostal. Kardinál, ktorý sa v roku 1523 stal pápežom (ako Klement VII.), obraz daroval rímskemu kostolu San Pietro in Montorio. Tu bol súčasťou hlavného oltára až do roku 1797 kedy sa počas Napoleonovej okupácie Talianska dostal, podobne ako mnoho ďalších vzácnych umeleckých diel, do Paríža. Napoleonov pád znamenal návrat umeleckých pokladov ich pôvodným majiteľom a obraz sa po osemnástich rokoch (v roku 1815) vrátil do Raffaelovej vlasti. Svoje umiestnenie našiel v expozíciách Pinakotéky Vatikánskych múzeí.
Pri návšteve svätopeterskej baziliky je možné v ľavej bočnej lodi uvidieť Oltár Premenenia Pána, za ktorým bola v roku 1774 osadená mozaiková kópia posledného Raffaelovho obrazu.
Kompozícia a ikonografia
Z kompozičného hľadiska je obraz rozdelený do dvoch horizontálnych línií majúcich za cieľ rozlíšenie Kristovej dvojitej podstaty, božskej a ľudskej.
V súlade s touto koncepciou Raffael na dosku preniesol dve epizódy zachytené v Matúšovom evanjeliu (Mt 17:1-3 a 14-18). Vo vrchnej časti je znázornená ústredná téma celého diela: Kristovo premenenie na hore Tábor. Ježiš sprevádzaný prorokmi Mojžišom a Eliášom odetý do belostného rúcha sa vznáša v aure svetla v oblakoch nad krajinou. Peter, Jakub a Ján sú na tejto premene účastní.
Spodná časť, na ktorej Raffael zachytil zázračné vyliečenie posadnutého chlapca, predstavuje Ježišovu ľudskú stránku. Expresívne držanie tela a strnulý pohľad neprítomne vyvrátených očí jednoznačne svedčia o chlapcovej chorobe. Nielen v tejto extrémne poňatej postave, ale i v stvárnení rodičov dieťaťa a ostatných okolostojacich, ktorých citové precítenie je zrejmé, sa odráža Raffaelova snaha o znázornenie fyzického a psychického výrazu postáv pomocou majstrovských maliarskych prostriedkov. Gestá niektorých z nich, dvíhajúcich ruky k nebu, symbolicky vyjadrujú spojenie oboch častí do jedného ideového celku.
Predpokladá sa, že na dokončení dolnej polovice obrazu sa podieľali členovia Raffaelovej dielne, predovšetkým Giulio Romano.
Odkaz diela
V tejto dokonalej kompozícii Raffael zhrnul všetky prvky obsiahnuté v súdobej maľbe. Premenenie Pána možno chápať ako posledný odkaz veľkého umelca, ktorého príliš krátky život bol veľmi plodný a bohatý na inšpirácie. Rovnako ako z tohto obrazu i z celého jeho diela cítiť harmóniu a rovnováhu, kde napätie alebo rúhačstvo nemá miesto. To je jeden z dôvodov, prečo sa Raffael javí i súčasníkom ako najlepší vykladač umenia svojej doby. Premenenie Pána je podľa maliara a historika Giorgia Vasariho považované za Raffaelovo dielo „najslávnejšie, najkrajšie a najviac božské“.
Martin Růžička
Martin Růžička môže byť:
Sloboda slova
thumb|right|Prostestujúci využívajú slobodu slova na vyjadrenie názoru pred veľvyslanectvom Zimbabwe v [[Londýne]]
Sloboda slova alebo aj sloboda prejavu je právo slobodne prejaviť vlastný názor, rovnako ako aj počúvať/sledovať názory ostatných. Je jedna z občianskych slobôd; zakladá sa na slobode myslenia. V dnešnej dobe slobodu slova chápeme širšie ako pôvodný termín, preto sa niekedy používa termín sloboda vyjadrovania sa.
Legislatíva
Postoj legislatívy jednotlivých štátov k slobode slova (prejavu) môžeme rozdeliť nasledovne:
Dôvodom na zasahovanie do slobody slova môže byť napr.:
Hranice slobody prejavu
Úplná sloboda prejavu nie je bezproblémová a má svoje hranice. Problémové sú prejavy lživé, nebezpečné, poburujúce.
Sudca Najvyššieho súdu USA Oliver Wandell Holmes uviedol príklad o divákovi v divadle, ktorý svojím zvolaním „Horí!“ spôsobil paniku, aj keď oheň v skutočnosti nevznikol. Zvolanie dostalo konkrétny význam vďaka svojmu kontextu.
Samotný výraz „horí“ vyrieknutý v prázdnej sále nie je neprijateľný. Pod ochranu slobody prejavu prestáva však spadať, ak výkrik v preplnenom divadle spôsobí prostredníctvom paniky škody na životoch či majetku.
Európsky dohovor o ľudských právach a sloboda prejavu
Článok 10 - Sloboda prejavu
1. Každý má právo na slobodu prejavu. Toto právo zahŕňa slobodu zastávať názory a prijímať a rozširovať informácie alebo myšlienky bez zasahovania štátnych orgánov a bez ohľadu na hranice. Tento článok nebráni štátom, aby vyžadovali udeľovanie povolení rozhlasovým, televíznym alebo filmovým spoločnostiam.
2. Výkon týchto slobôd, pretože zahŕňa aj povinnosti aj zodpovednosť, môže podliehať takým formalitám, podmienkam, obmedzeniam alebo sankciám, ktoré ustanovuje zákon a ktoré sú nevyhnutné v demokratickej spoločnosti v záujme národnej bezpečnosti, územnej celistvosti, predchádzania nepokojom a zločinnosti, ochrany zdravia alebo morálky, ochrany povesti alebo práv iných, zabráneniu úniku dôverných informácií alebo zachovania autority a nestrannosti súdnej moci.
Kauza Feldek vs. Slobodník
V roku 1992 D. Slobodník žaloval spisovateľa Ľ. Feldeka za verš „esesák sa objal s eštebákom“ v básni Dobrú noc, moja milá. Žiadal ospravedlnenie a úhradu nemajetkovej ujmy. Feldek najprv súd vyhral, ale v roku 1994 odvolací senát Najvyššieho súdu SR pod vedením J. Štefanka rozsudok prvostupňového súdu zrušil a zaviazal Ľ. Feldeka zaplatiť 250 tisíc Sk. Neskôr dovolací senát Najvyššieho súdu SR časť súdneho rozhodnutia týkajúcu sa básne a nemajetkovej ujmy zrušil, ale časť rozhodnutia o tom, že Ľ. Feldek sa má ospravedlniť, sa stala právoplatnou. Feldekov obhajca podal sťažnosť na Európsky súd pre ľudské práva do Štrasburgu a ten 12. júla 2001 vyniesol rozsudok v prospech Ľ. Feldeka. Feldek sa aj na základe tejto kauzy rozhodol presťahovať do Česka.
Kauza Marônek
Pán Marônek napísal list do denníka Smena a predsedovi vlády, ktorý sa neúspešne pokúšal získať do osobného vlastníctva štátny byt. Manželia, ktorých sa list týkal, pána Marônka žalovali pre ujmu na dobrom mene a slovenské súdy Marônka odsúdili na zaplatenie 200 000 Sk plus súdne trovy. Marônek sa na rozhodnutie slovenských súdov sťažoval na Európskom súdnom dvore, ktorý mu vo veci vyhovel.
Návšteva Georga Busha na Slovensku a sloboda prejavu
Niektoré obmedzenia slobody slova, bolo možné vidieť v roku 2005 počas návštevy vtedajších prezidentov Georgea W. Busha (USA) a Vladimira Putina (Rusko) na Slovensku počas Slovakia Summit 2005.
Marans (kantón)
Marans je francúzsky kantón v obvode La Rochelle v departemente Charente-Maritime v regióne Poitou-Charentes. Tvorí ho 6 obcí.
Androcentrizmus
Androcentrizmus je kultúrna sústredenosť na muža; hodnotová alebo predsudková štruktúra, príznačná pre patriarchálne  organizované  spoločnosti, ktorá stotožňuje všeobecné vymedzenie conditio humana so životnými podmienkami a postavením muža.V androcentrickom myslení sa mužské stáva meradlom ľudského.
SHA
SHA môže byť:
London Calling
London Calling je album skupiny The Clash z roku 1979. Vydaním albumu skupina zaznamenala obrovský komerčný úspech a definovala zmenu v hudobnom smere ich tvorby, kombinujúc prvky rocku, ska, reggae, popu a rockabilly. Na albume sa nachádzajú hity ako „Train in Vain“, „Clampdown“, „Spanish Bombs“, „Jimmy Jazz“ a titulná skladba „London Calling“.
V rebríčku časopisu Rolling Stone 500 najlepších albumov na svete bol London Calling umiestnený na ôsmej priečke. Na obale albumu je fotografia Pennie Smithovej z koncertu v Palladium, kde Paul Simonon hádže o zem svoju basgitaru spolu s grafikou odkazujúcou na debutový album Elvisa Presleyho.
Zoznam skladieb
{| border=0 cellspacing=5 cellpadding=5 | Všetky piesne okrem označených napísal Mick Jones a Joe Strummer.
Strana jedna
Stopy 1–4 spieva Joe Strummer. Stopu 5 Joe Strummer a Mick Jones.
Strana dva
Stopy 1, 2 a 4 spieva Joe Strummer. Stopu 3 Mick Jones. Stopu 5 Paul Simonon.
Zdeněk Růžička
Zdeněk Růžička môže byť:
Vysílač Buková hora
Vysielač Buková hora alebo sa nachádza v Úsťanskom kraji pri obci Verneřice.
London Calling
Strana tri
Stopy 1–3 spieva Joe Strummer. Stopu 4 Mick Jones.
Vysílač Buková hora
Železobetónová konštrukcia vysielača stojí na rovnomennom vrchu v pohorí České středohoří, asi 10 km východne od mesta Ústí nad Labem. Prevádzka 223 m vysokého vysielača, ktorý je najvyššou betónovou stavbou v Česku, začala po trojročnej výstavbe v roku 1975 a dnes zabezpečuje vysielanie niekoľkých televíznych a rozhlasových programov. Veža nie je prístupná verejnosti.
London Calling
Strana štyri
Stopy 2 a 4 spieva Joe Strummer. Stopu 3 a 5 Mick Jones. Stopu 1 Joe Strummer i Mick Jones.
Bonusové vydanie na 25. výročie
Zahŕňa nahrávky The Vanilla Tapes ako bonus.
Vysílač Buková hora
Vysielanie
V súčasnej dobe (2023) je možné z vysielača prijímať:
Digitálne rozhlasové vysielanie (DAB+)
Multiplex vysiela na frekvencii 12C s výkonom 10 kW, vďaka čomu pokrýva široké okolie.
Najbližšie vysielače
Najbližšie významné okolité vysielače a vzdialenosť k nim:
thumb|left|Pohľad od juhu na Bukovú horu s vysielačom
Cristatusaurus
Cristatusaurus je vyhynutý rod mäsožravého dinosaura z čeľade Spinosauridae. Žil v období spodnej kriedy na území afrického Nigeru. Jeho jediným druhom je Cristatusaurus lapparenti.
Pozostatky tohto dinosaura boli nájdené už v roku 1973. Celkovo sa podobal na príbuzné rody Baryonyx a Suchomimus a je dokonca možné, že s druhým spomínaným rodom je synonymický, pretože v oboch prípadoch ide o severoafrické rody.
Don DeLillo
Don DeLillo (* 20. november 1936, Bronx, New York) je americký spisovateľ. Vo svojich románoch nezameniteľným štýlom podrobne zachytáva rôzne, mnohokrát kontrastné pohľady na život v modernej dobe.
Americká kritika ho radí k literárnym osobnostiam ako Philip Roth, Thomas Pynchon alebo Cormack McCarthy.
Narodil sa v roku 1936 v rodine talianskych emigrantov a vyrastal v newyorskom Bronxe, v komunite talianskych emigrantov. Po vyštudovaní katolíckej univerzity, pracoval v známej reklamnej agentúre Ogilvy & Mathers.
S písaním začal v šesťdesiatych rokoch, v roku 1966 začal písať svoj prvý román Americana, ktorý dokončil v roku 1971. Aj keď jeho romány neboli bestsellery, intelektuálne kruhy a kritika ho oceňovala a uznávala.
Bartosz Arłukowicz
Životopis
Absolvoval štúdium na lekárskej akadémii v Štetíne. Od roku 2002 do roku 2007 pôsobil v mestskej rade mesta Štetín.
Don DeLillo
DeLillo na rozdiel od iných známych amerických spisovateľov nikdy neprednášal na žiadnej akademickej konferencii, ani na univerzitách a neprezentoval sa osobne na knižných veľtrhoch. Vyhýba sa publicite, venuje sa výlučne len písaniu a s jeho menom nie sú spojené škandály.
Bartosz Arłukowicz
Životopis
Pôvodne člen strany Sojusz Lewicy Demokratycznej. 11. mája 2004 z tejto strany vystúpil a stal sa členom strany Socjaldemokracja Polska. Neúspešne kandidoval v roku 2005 v parlamentných voľbách do Sejmu. Stal sa predsedom SDPL na Západnom Pomoransku. V roku 2006 bol v miestnych voľbách šéfom volebného štábu Jaceka Piechota. V parlamentných voľbách v roku 2007 bol s 21543 hlasmi (na kandidátke Lewica aj demokracji) zvolený pre volebný obvod Štetína do Sejmu. Bol členom Výboru Sejmu pre hospodárske záležitosti a zdravotníctvo. V roku 2011 potvrdil pri voľbách svoj mandát.
Od 22. apríla 2008 je členom novo vznikajúcej skupiny SDPL-Nova Lewica. Dňa 18. novembra 2011 sa stal ministrom zdravotníctva vo vláde Donalda Tuska.
Hana Růžičková
Hana Růžičková môže byť:
Vlčice (okres Jeseník)
Vlčice je obec v Česku v okrese Jeseník v Olomouckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 425 obyvateľov, z toho 215 mužov a 210 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,2 roka (muži 38,7 roka, ženy 41,7 roka).
Ampérhodina
Ampérhodina (skr. Ah) je jednotka elektrického náboja.
Používa sa najmä na vyjadrenie kapacity galvanického článku a akumulátora (resp. batérií z nich). Článok má kapacitu jednej ampérhodiny, ak je schopný pri svojom nominálnom napätí dodať teoreticky do záťaže prúd 1 A po dobu 1 hodiny.
Formálne platí: 1Ah = 3 600 C.
V praxi sa používa aj odvodená jednotka miliampérhodina (mAh), 1 mAh = 1×10−3 Ah.
Saint-Gengoux-de-Scissé
Saint-Gengoux-de-Scissé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
West Side Story
West Side Story môže byť:
Ostrov svätého Pavla
Ostrov svätého Pavla môže byť:
Giulio Andreotti
Giulio Andreotti (* 14. január 1919, Rím – † 6. máj 2013, Rím) bol taliansky kresťansko-demokratický politik, doživotný senátor, taliansky predseda vlády v rokoch 1972-73, 1976-79 a 1987-1991 a bývalý minister zahraničných vecí 1983-1985.
Andreotti mal v 70. a 80. rokoch v talianskej politike veľký vplyv, no stal sa veľmi kontroverznou osobnosťou, pričom bol obviňovaný s kontaktmi s mafiou a pravicovými teroristami (Gladio). Rímsky tribunál ho na základe svedectva mafiána Tommasa Buscettu v novembri 2002 odsúdil na 24 rokov väzenia za podiel na vražde nepohodlného novinára Mina Pecorelliho v roku 1979. Neskôr bol spod obžaloby odvolacím súdom oslobodený. Najvyšší súd konštatoval, že celý prípad je premlčaný.
Androgyn
thumb|Kresba [[Leonardo da Vinci|Leonarda da Vinci zobrazujúca androgyna s dvoma hlavami]] Androgyn alebo androgýn (z gréckych slov anér, andros – muž a gyné – žena) bola obojpohlavná bytosť úžasnej sily, ktorá sa vzbúrila proti bohom. Zeus rozťal každého androgyna na polovicu a odvtedy tieto časti v túžbe po stratenej jednote hľadajú svoje chýbajúce polovice, aby sa s nimi spojili. Týmto mýtus vysvetľuje vznik pohlavnej lásky z pôvodnej obojpohlavnosti.
Thiéry
Thiéry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Modrovka
Modrovka je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1348, keď sa spolu s obcou Modrová (a ďalšími obcami) stala súčasťou novoformovaného tematínskeho panstva. História osídľovania tohto územia však siaha až do staršej doby kamennej, teda pred 25 000 rokmi. V období 2 svetovej vojny sa v blízkosti zrútilo vojenské lietadlo anglického letectva.
La Vergne (Charente-Maritime)
La Vergne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andragogika
Andragogika je humanitná, edukačná, prevažne aplikatívna, antropologická veda o výchove, o vzdelávaní a o starostlivosti, ktorá pri tomto procese rešpektuje zvláštnosti dospelej populácie a zaoberá sa pri tom socializáciou, personalizáciou a enkulturáciou. Na Slovensku je andragogika vnímaná ako teoretický základ vzdelávania dospelých.
Pôvod pojmu andragogika
Pojem andragogika sa skladá z (gréc.) andrós = muž, agógé = vedenie.
Predtým ako sa na začiatku 19. storočia prvýkrát objavil pojem andragogika, predpokladalo sa, že metódy a techniky učenia detí by mohli byť aplikované i pre potreby vzdelávania dospelých. V skutočnosti bola pedagogika pojmom zahŕňajúcim umenie a vedu vzdelávania všeobecne (aj dospelých), i keď grécky pôvod slova pedagogika znamenal "vedenie detí". Pojem andragogika bol teda vytvorený, aby kompenzoval túto nesprávnu interpretáciu zamerania pedagogiky len na deti a referoval výslovne k umeniu a vede vzdelávania dospelých.
Po prvýkrát pojem andragogika použil nemecký učiteľ Alexander Kapp v roku 1833 na opis prvkov Platónovej vzdelávacej teórie. Kappov pojem bol však dlho otázkou sporu a postupne upadol do zabudnutia. Termín andragogika sa však znovu objavil v roku 1921 v správe od Rosenstocka, v ktorej argumentoval, že "vzdelávanie dospelých si vyžaduje špeciálnych učiteľov, metódy a filozofiu" a tieto špeciálne požiadavky zhrnul práve pod pojmom andragogika.
Predmet andragogiky
Švec (2002) v knihe Základné pojmy v pedagogike a andragogike vysvetľuje andragogiku v širšom pojme ako adultnú edukáciu: „vzdelávanie a výchova, výcvik dospelých, systematicky organizovaný rozvoj vedomostí, schopností, hodnotových postojov, záujmov, potrieb, ašpirácií a iných osobných vlastností potrebných na plnohodnotný sociálny život v práci a mimopracovných aktivitách občana, rodiča, účastníka sociálnokultúrnych a iných životných aktivít a na mnohostranný osobný sebarozvoj". V niektorých anglofónnych krajinách sa chápe užšie, napr. v Spojenom Kráľovstve, ako všeobecné vzdelávanie dospelých na neprofesné účely, v iných širšie, napr. v Austrálii, ako každé súvislé vzdelávanie nasledujúce po iniciačnom (prvotnom) vzdelávaní. Zahŕňa tzv. druhošancové vzdelávanie v škole, spravidla popri zamestnaní, pokračovacie vzdelávanie, odborné rekvalifikačné vzdelávanie, sociokultúrne vzdelávanie vo voľnom čase, občianske vzdelávanie a iné“.
Členenie andragogiky
1. teoretické disciplíny 2. aplikované disciplíny
Oblasti akčného pôsobenia (skúmania) andragogiky
1. tradičná oblasť – skúma: 2. edukácia so špecifickým zameraním 3.oblasť širokej starostlivosti o občanov
Filozofia súčasnej andragogiky
Vzdelávanie dospelých vnímame ako celok logicky navzájom pospájaných hypotéz, ktoré by mali vysvetľovať a predpovedať správanie sa jednotlivých fenoménov.
Teórie, ktoré sa postupne rozvinuli v andragogike
Nové smery v andragogike
Liberálna demokracia
náhľad|Všeobecné voľby sú definujúcou súčasťou súčasnej demokracie ([[Francúzsko, 2007)]] Liberálna demokracia je politický režim, ktorý vládne na princípoch zastupiteľskej demokracie a liberalizmu. Pre túto formu zriadenia sú charakteristické voľby medzi sebou voľne súťažiacimi politickými subjektmi, deľba moci a rozdelenie právomocí, právny štát, trhová ekonomika so súkromným vlastníctvom a ochrana ľudských a občianskych práv pre všetkých.
Liberálna demokracia nie je viazaná na konkrétne štátne zriadenie. Môže byť republika (napr. Francúzsko, Nemecko či Spojené štáty americké ), alebo monarchia (napr. Japonsko, Španielsko, Spojené kráľovstvo alebo Kanada ). Môžu mať rôzne formy vlády. Existujú demokratické prezidentské republiky (napr. Brazília, Mexiko, Spojené štáty ), poloprezidentské republiky (napr. Francúzsko, Taiwan ) alebo parlamentné republiky (napr. Nemecko, India alebo Česko ).
Myšlienka
Liberálna demokracia zásadne presadzuje volebné právo bez ohľadu na rasu, pohlavie či majetok jednotlivca. Predtým bolo v krajinách, ktoré boli považované za liberálne demokracie, volebné právo obmedzenejšie. Existoval aj zákon prikazujúci registráciu voličov pred tým, než pôjdu voliť.
Ústava liberálnodemokratického štátu určuje jeho charakter. Stanovuje dobu vlády zvolených strán, kladie dôraz na ich právomoci, na nezávislé súdnictvo a na kontrolu vládnych zastupiteľstiev. Vládny orgán môže začať činnosť iba v súlade s prijatými písomnými zákonmi a v súlade so schváleným postupom. Veľa demokratických štátov je orientovaných federatívne s cieľom zabrániť zneužívaniu právomocí a rozdeleniu právomocí vlád v danom meste, kraji alebo v národných vládach (napr. Nemecko ).
Občianske práva a slobody
Stále existuje mnoho vlád, ktoré sú ľuďmi považované za demokratické, aj napriek tomu, že potláčajú slobodu prejavu. Tieto obmedzenia slobody sa vyskytujú napríklad vo forme obmedzenia možnosti získať pracovné miesto, zákazu pristúpiť k voľbám alebo ako diskriminácia rasy či náboženstva, ktoré jedinec uznáva.
Niektoré práva, ktoré presadzuje demokracia v danej krajine, môžu byť pre iné demokratické krajiny úplne neznáme. Napríklad zákony Kanady, Indie, Izraela, Mexika a USA zaručujú ochranu pred dvojitým potrestaním za ten istý trestný čin, čo je právo, ktoré ostatné demokratické štáty nezaručujú. Mnoho Američanov pokladá za dôležité právo na vlastníctvo zbrane, zatiaľ čo iné krajiny toto právo nestanovujú.
Predpoklady
Vlády, ktoré sú súčasťou systému, sľubujú ekonomické slobody, vedú k prosperujúcej občianskej spoločnosti a k vytvoreniu významnej strednej triedy. Ide o vlády liberálnych demokracií. V autokratických nedemokratických krajinách, kde chýba veľký počet jedincov, ktorí stoja o demokracii, niekedy stačí málo na demokratický prevrat a zavedenie slobodných volieb. Posun v politickej kultúre a postupné dosiahnutie k vytvoreniu demokratických vlád sú úplne potrebné. Existujú príklady ako v Latinskej Amerike, kde sa podarilo demokraciu udržať len dočasne alebo v obmedzenej dobe až do širších kultúrnych zmien, ktoré ustanovili podmienky, za ktorých je možné, aby tam demokracia rozkvitala.
Jedným z kľúčových bodov demokratickej kultúry je predstava o „ lojálnej opozícii “. Tento kultúrny posun je však náročný uskutočniť v krajinách, kde došlo k demokratickému prevratu násilnou cestou. Znamená to, že všetky strany odlišného názoru o demokracii budú zdieľať spoločný záväzok k ich základným hodnotám. Politickí konkurenti môžu nesúhlasiť, ale musia rešpektovať jeden druhého a uznávať legitímne a dôležité úlohy, ktorú každý jedinec hrá. Základné pravidlá o spoločnosti musia podporovať toleranciu a zdvorilosť vo verejnej debate. V takejto spoločnosti musí porazená strana vo volebných výsledkoch prijať svoju porážku a pokojne odovzdať moc víťaznej strane. Porazení by mali žiť v uspokojení a s vedomím, že ich život a sloboda nekončia a že sa môžu podieľať na vláde. Nemusia byť lojálni voči politike víťaznej vlády, ale voči základnej legitimite štátu a demokratických procesov.
Kritika liberálnej demokracie
Pojem liberálna demokracia je ťažké definovať vzhľadom na mieru jeho využívania v rôznych kontextoch, najmä je problematické jeho vymedzenie, resp. odlíšenie od klasickej demokracie. Nie je preto jasné, čo presne znamená. Na začiatku 21. storočia je stále častejšie používanie tohto pojmu určitými záujmovými skupinami. Kritika preto upozorňuje na uzurpovanie pojmu liberálna demokracia v rámci politického boja, resp. jeho zneužitie a naplnenie obsahom, ktorý nemá s klasickým liberalizmom ani s demokraciou veľa spoločného.
Liberálne demokratické štáty
Existuje tiež zhoda medzi niekoľkými vedcami a organizáciami (ako napr. už spomínaná Freedom House ), že štáty Európskej únie (okrem Maďarska), Nórsko, Island, Švajčiarsko, Japonsko, Argentína, Brazília, Čile, Južná Kórea, Taiwan, USA, India, Kanada, Izrael, Mexiko, JAR, Austrália a Nový Zéland sú liberálna demokracia, však s Kanadou, ktorá má najväčšiu rozlohu a Indiou, ktorá je svojou demokraciou na svete najľudnatejšia. India sa však v roku 2021 preradila do menej liberálnej kategórie „čiastočne slobodná“.
Freedom House sa domnieva, že mnoho oficiálnych demokratických vlád v Afrike a bývalom Sovietskom zväze je nedemokratických, obvykle preto, že vláda, ktorá je pri moci, má silný vplyv na volebné výsledky. Podľa tohto výkladu sú nedemokratické štáty tie s vládou jednej strany, obvyklé vo východnej Ázii, na Strednom východe a severnej Afrike.
Organizácie ako Freedom House a ďalšie však boli historicky kritizované zo strany osobností ( Noam Chomsky, Edward S. Herman ) i národných vlád za to, že stránia americkým záujmom. To sa podľa kritikov premieta aj do samotnej definície demokracie, s ktorou organizácia pracuje a ktorú priamo stotožňuje s trhovou ekonomikou a ekonomickým liberalizmom, čím neberie ohľad na rôzne ideologické pohľady na demokratické usporiadanie. Podľa štúdie Woutera P. Veenendaala Freedom House „výrazne preceňuje formálne aspekty demokracie namiesto neformálnej analýzy mocenských a vplyvových štruktúr... a mnohokrát tak de facto vedie k odklonu od podstaty demokracie ako systému“.
Pomerný × väčšinový volebný systém
Väčšinový volebný systém prideľuje kreslá v závislosti od regionálnej väčšiny. Víťazný kandidát či politická strana obsadzuje kreslo, ktoré predstavuje daný región. Existujú aj iné demokratické volebné systémy, ako sú napríklad rôzne formy pomerného zastúpenia, ktoré prideľuje kreslo podľa podielu jednotlivých hlasov, ktoré strana dostala celoštátne alebo v určitom regióne.
Prezidentský × parlamentný systém
Prezidentský systém je systém republiky, v ktorej hlava vlády (prezident) vedie výkonnú moc a tá je oddelená od zákonodarnej moci (pozri deľba moci ), hlava vlády je priamo volená a nie je zodpovedná parlamentu. Parlamentný systém sa vyznačuje výkonom vlády, ktorá je závislá na priamej alebo nepriamej podpore parlamentu, väčšinou vyjadrením dôvery. Legislatíva tak má legitimitu odvodenú od občanov, zatiaľ čo vláda získava legitimitu nepriamo od parlamentu.
Ostrov svätého Pavla (Francúzsko)
Ostrov svätého Pavla je ostrov v Indickom oceáne, nachádzajúci sa južne od ostrova Nový Amsterdam, patrí do Francúzskych južných a antarktických území. Má tvar trojuholníka, s dominantnou kalderou na severovýchodnej strane ostrova. Steny kaldery sú lemované viacerými troskovými kužeľmi a v rámci širšieho okolia sa vyskytujú horúce pramene.
Heardov ostrov (ostrov)
thumb|Vnútrozemie ostrova, v pozadí sopka [[Big Ben (sopka)|Big Ben.]] Heardov ostrov je vulkanický ostrov s rozlohou, nachádzajúci sa v Indickom oceáne, patriaci do teritória Heardovho ostrova, ktoré je pod správou Austrálie. Ostrov je od austrálskej pevniny vzialený juhozápadným smerom a  severne od pobrežia Antarktídy. Ostrov je neobývaný, najbližšia obývaná pevnina sú vzdialené francúzske Kergueleny, kde sa nachádza výskumná stanica s približne sto člennou posádkou.
Geografia
Topograficky dominantý útvar ostrova je aktívny vulkán Big Ben, s výškou najvyšší vrch  a zároveň aj jeden z dvoch aktívnych vulkánov Austrálie a ňou spravovaných teritórií. Severozápadný okraj tvorí polostrov Laurens, ktorý je taktiež vulkanického pôvodu (Anzac Peak – ).
Približne 80 % povrchu ostrova pokrýva ľad, na úbočiach Big Benu sa nachádzajú aj dva ľadovce. Ich rozsah je dobrým príkladom globálneho otepľovania. V roku 1947 ich hranica kočila až na pobreží, dnes sú od neho vzdialené stovky metrov.
Podnebie
Ostrov sa nachádza v subarktickom pásme, čo sa prejavuje aj na klimatických podmienkach. Počasie na Heardovom ostrove je drsné, s ročnými priemernými teplotami 4 °C (najvyššia teplota bola nameraná v zálive Spit Bay – len 21 °C). Počet slnečných hodín je 2,4 hod. za deň v novembri a 0,8 hod. denne v júni. Priemerná rýchosť vetra je /hod a ročný úhrn zrážok predstavuje.
Luis Aragonés
José Luis Aragonés Suárez známy aj pod menom Luis Aragonés (* 28. júl 1938, Madrid, Španielsko – + 1. február 2014, Madrid ) bol španielsky futbalový tréner, ktorý v minulosti pôsobil ako hráč - útočník.
Bol v nominácií pre Euro 1964, ale v žiadnom zápase nenastúpil. Bol známy tým, že nedával najavo svoje emócie.
Reprezentačná
V roku 2004 prevzal španielsku reprezentáciu po neúspešnom Eure 2004, kde národný tím vypadol v skupine. Na Majstrovstvách sveta 2006 s ním vypadol v osemfinále proti Francúzsku po výsledku 1-3. Na Majstrovstvách Európy 2008 skončili Španieli prví, napriek tomu sa Aragonés vzdal funkcie reprezentačného trénera. Povedal: ''Som ako mlieko. Keď mu vyprší dátum spotreby, nemôže sa viac piť.''
Andrológia
Andrológia je odbor lekárstva, ktorý sa zaoberá chorobami mužských reprodukčných orgánov, ich liečením a prevenciou.
Al-Fráita
Al-Fráita (iný prepis: Al-Fráʼita; arabským písmom: الفرائطة) alebo po francúzsky Fraïta je mesto v Maroku. Nachádza sa v regióne Murrákuš-Tánsíft-Al-Hawz, juhovýchodne od mesta Al-Kal’a as-Srágna (El Kela Es-Sraghna). V roku 2004 tu žilo 10 555 obyvateľov.
Adult Top 40
Adult Top 40, Hot Adult Top 40 Tracks je jeden z mnohých rebríčkov, pravidelne zostavovaný americkým magazínom Billboard. Obsahuje piesne žánrov cielených pre dospelých poslucháčov ako napr. jazz či rock, ale aj hip-hop, elektronická hudba alebo hard rock.
História
Magazín Billboard po prvýkrát publikoval Adult Top 40 dňa 2. marca 1996 a prvá pieseň, ktorá bola zaradená na vrchol bola „One Sweet Day“ od Mariah Carrey. Najdlhšie sa na #1 udržala pieseň „Smooth“ od skupiny Santana (featuring Rob Thomas). Ostatné piesne, ktoré sa udržali najdlhší čas v rebríčku sú tieto:
25 týždňov: „Smooth“ - Santana feat. Rob Thomas (1999)
Saint Paul Island
Saint Paul Island (doslova Ostrov svätého Pavla) môže byť:
Boulevard périphérique
thumb|Boulevard périphérique Boulevard périphérique (doslova obvodový bulvár) alebo skrátene Périphérique je mestský okruh okolo Paríža.
Delí sa na Boulevard périphérique intérieur – vnútorný obvodový bulvár (jazdné pruhy v smere hodinových ručičiek) a Boulevard périphérique extérieur – vonkajší obvodový bulvár (jazdné pruhy proti smeru hodinových ručičiek). Bol postupne vybudovaný v rokoch 1954 – 1973. Jeho celková dĺžka je a zastavaná plocha. Na dvoch miestach pretína Seinu (cez mosty Pont aval a Pont amont). V roku 2002 bola denná premávka 1,1 až 1,2 milióna vozidiel, z čoho bolo 89 % osobných automobilov, 7 % nákladných automobilov a 4 % motocyklov. Périphérique má miestami až osem jazdných pruhov v oboch smeroch, napriek tomu je počas dopravnej špičky pravidelne preťažený. Na tento obchvat sú napojené všetky diaľnice vedúce do hlavného mesta, čo sú skoro všetky hlavné francúzske diaľnice. A1 vedie z Lille, A4 z Reims a Štrasburgu, A5 z Dijonu, A6 z Lyonu, A77 z Nevers, A10 z Orléans, A13 z Rouenu a A16 z Amiens. Každá hlavná križovatka nesie označenie podľa bývalej brány (Porte), ktorá bola súčasťou starých hradieb. Périphérique obopína celé hlavné mesto a v podstate kopíruje jeho hranicu. Výnimku tvorí len Bois de Vincennes na juhovýchode a Bois de Boulogne na juhozápade, ktoré síce ležia až za ním, ale sú administratívne súčasťou Paríža. Okrem niekoľko výnimiek samotný Périphérique neleží na území Paríža.
Dejiny
Na mieste dnešného cestného okruhu vznikla v 1. polovici 19. storočí tzv. Zone non aedificandi, ktorá bola súčasťou nového mestského opevnenia obopínajúceho územie na ktorom sa rozkladá dnešný Paríž. Na konci 19. storočia si v tejto zóne vybudovala mestská chudina núdzové prístrešia. Po odstránení hradieb po roku 1919 bolo plánované vybudovať zo zóny zelený pás okolo mesta, ale k tomu nedošlo. Nakoniec bolo voľné priestranstvo využité na postavenie mestského okruhu. Výstavba začala v roku 1954 a dlhý okruh bol definitívne dokončený po opakovanom odklade 25. apríla 1973. Okruh bol vybudovaný prevážne na povrchu, len v miestach, kde pretína mestské parky Vincenneský a Boulogneský lesík, bol zapustený do podzemia. Tiež v miestach kde sú obytné oblasti príliš blízko, vedie v tuneloch. Pretože na dvoch miestach prekračuje rieku Seinu, boli postavené mosty Pont aval (1964 – 1968) a Pont amont (1967 – 1969). Obchvat kopíruje hranicu Paríža a oddeľuje tak mesto od predmestí, ktoré tvoria súvislú zástavbu.
Výnimky z bežných pravidiel
thumb|Cestné značení Boulevard périphérique má síce väčšinou osem jazdných pruhov, ale z hľadiska klasifikácie to je bežná okresná cesta (route départementale), navyše najvyššia povolená rýchlosť je len (na okresných cestách to je /h a diaľniciach /h). Reálna priemerná rýchlosť cez všedné dni je však len /h.
Ďalšou výnimkou je pravidlo, že automobily vchádzajúce na okruh po pripojovacích pruhoch majú prednosť pred tými, čo idú po obchvate. Vodiči idúci v pravom pruhu preto musia neustále brzdiť, dávať prednosť a dodržovať pravidlo zipsu. Toto opatrenie má tri hlavné dôvody. Jednak je to už dlhoročná zavedená prax, ďalej sú z dôvodu nedostatku priestoru pripojovacie pruhy veľmi krátke a tiež sa tým zaistí väčšia plynulosť dopravy. Na cestách, ktoré sa na Périphérique napájajú, nevznikajú zápchy a na samotnom obchvate zostáva premávka v pohybe.
thumb|center|upright=1.5|Schéma mestského obchvatu s vyznačením brán
Adult Top 40
História
23 týždňov: „Wherever You Will Go“ - The Calling (2002)
18 týždňov: „Unwell“ - Matchbox Twenty (2003)
18 týždňov: „Photograph“ - Nickelback (2005-2006)
17 týždňov: „Iris“ - Goo Goo Dolls (1998)
16 týždňov: „Complicated“ - Avril Lavigne (2002)
15 týždňov: „Don't Speak“ - No Doubt (1996)
15 týždňov: „How to Save a Life“ - The Fray (2006-2007)
14 týždňov: „Torn“ - Natalie Imbruglia (1998)
14 týždňov: „Everything You Want“ - Vertical Horizon (2000)
14 týždňov: „Drops of Jupiter (Tell Me)“ - Train (2001)
Medziľudské vzťahy
Medziľudské vzťahy môže byť:
1 Place Ville-Marie
náhľad|vpravo|1 Place Ville-Marie 1 Place Ville-Marie (skr. PVM, známa aj ako Place Ville-Marie, predtým známa ako Royal Bank Tower) je mrakodrap v kanadskom meste Montreal. S výškou je 4. najvyššou budovou mesta.
Výstavba budovy sa začala v roku 1958. Budova bola navrhnutá architektom Henrym N. Cobbom, jedným zo zakladajúcich členov spoločnosti Pei Cobb Freed & Partners v internacionálnom štýle a bola jednou z prvých Cobbových postavených stavieb. Známa sa stala najmä vďaka svojmu krížovému pôdorysu. Po dokončení v roku 1962 sa stala sídlom Royal Bank of Canada. Od roku 1962 bola najvyššou budovou Kanady až do roku 1964, kedy bola dokončená neďaleká Tour de la Bourse s výškou. V budove sa nachádza 47 poschodí a 32 výťahov, podlahová plocha budovy je 95 922 m2. V základni sa nachádzajú vstupy do montrealského podzemného mesta a do montrealského metra.
Zlaté Hory
Zlaté Hory sú mesto v Česku v okrese Jeseník v Olomouckom kraji. 1. januára 2013 tu žilo 4 002 obyvateľov, z toho 2 004 mužov a 1 998 žien, pričom priemerný vek v meste bol 42,4 roka (muži 40,8 roka, ženy 44,0 roka).
Puka-Puka
Puka-Puka je malý koralový atol v severovýchodnej časti oblasti Tuamotu, označovaný aj ako súčasť oblasti "Ostrovy sklamania".
Nízky atol je suchý a iba riedko osídlený. Pri sčítaní v roku 2007 bola celková populácia iba 157 osôb. Hlavnou osadou, ktorá je zároveň administratívnym centrom obce, je Te One Mahina so 110 obyvateľmi.
Na rozdiel od zvyšku Tuamotu sa na Puka-Puka hovorí dialektom Markézčiny, Puka-Pukančinou.
Geografia
Atol eliptického tvaru s rozmermi 6 x je pomerne izolovaný, najbližšia obývaná súš je atol Fakahina, približne  juhozápadným smerom.
Lagúna je zanesená kalom a sedimentami a preto je veľmi malá a plytká. Má typickú tropickú morskú klímu s priemernými celoročnými teplotami medzi 22 až 32 °C.
História
Puka-Puka bol jedným z prvých atolov Tuamotu, ktorý objavila španielska expedícia Fernanda Magellana 21. januára 1521. Do máp ho zakreslili ako San Pablo kvôli dátumu objavu (St. Paul's converzia). Spolu s Flintovým ostrovom (Kiribati) bol zaradený k Nešťastným ostrovom.
Holandskí bádatelia Jacob le Maire a Willem Schouten dorazili na Puka-Puka 10. apríla 1616 počas ich pacifickej plavby. Atol nazvali "Honden Eiland" ("Psí ostrov").
Atol Puka-Puka bol prvý, ktorý 30. júla 1947 uvidela legendárna expedícia Thora Heyerdahla so šesťčlennou posádkou na balzovej plti Kon-Tiki od vyplávania z Peruánskeho Callao.
Malé letisko na atole bolo zriadené v roku 1979.
V roku 1996 tajfún ťažko poškodil atol, ale s prispením francúzskej vlády bola osada Te One Mahina znova vybudovaná.
Idomeneus (syn Deukalióna)
náhľad|Návrat Idomenea, autor:[[Jacques Gamelin (1738 - 1803)]] Idomeneus alebo Ídomeneus je v gréckej mytológii syn a nástupca  krétskeho kráľa Deukalióna, vnuk kráľa Minoa. Krétsky kráľ Idomeneus bol mocný vládca. Podľa Homéra mal pod svojou mocou až sto miest. Ako mnoho iných v tom čase, aj on bol jedným z nápadníkov krásnej Heleny, ktorá si nakoniec vybrala za manžela spartského kráľa Menelaa. Keď bola Helena neskôr unesená trójskym princom Paridom, neváhal prijať výzvu mykénskeho Agamemnóna na ťaženie proti Tróji. Pred Tróju potom priviedol jeden z najsilnejších oddielov na 80 lodiach.
Aj keď už nepatril medzi najmladších, v trójskej vojne v ničom nezaostával. Patril medzi najlepších achájskych vodcov, ktorý vynikal v boji s oštepom. V boji zabil až trinásť bojovníkov a nebál sa postaviť aj proti veliteľovi trójskych vojsk Hektorovi. Ako v boji, tak aj vo vojnovej rade mal rovnakú vážnosť. Na sklonku vojny bol vybraný medzi achájskych hrdinov, ktorí sa dostali v trójskom koni za hradby mesta a dobyli hrad trójskeho kráľa Priama.
Z vojny sa so svojim vojskom do vlasti šťastlivo vrátil, ale doma ho čakali nepríjemnosti. Počas jeho neprítomnosti mu na Kréte eubojský kráľ Nauplios zničil desať miest a okrem toho mu svojimi intrigami zničil aj manželstvo. Podľa niektorých pohomérskych autorov, Idomeneus zomrel na Kréte o desať rokov po návrate.
Iní autori však tvrdia, že ho Kréťania z Kréty vyhnali, pretože nesplnil svoj sľub daný bohu Poseidónovi, že pokiaľ na mori nestroskotá, po návrate obetuje prvé čo uvidí. Idomeneus uvidel syna, ktorý ho išiel privítať. Podľa jednej verzie sľub splnil a vyhnali ho pre krutosť, podľa druhej, sľub nesplnil a vyhnali ho pre bezbožnosť. Antický autor Vergílius píše, že sa potom odsťahoval do Kalábrie, kde pod Sallentínskym pohorím založil mesto.
Saint-Gengoux-le-National (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rojko
Rojko môže byť:
Sedna
Sedna môže byť:
Andronikos z Rodosu
Andronikos z Rodu/Rhodu (* 1. stor. pred Kr.) bol grécky filozof, predstaviteľ peripatetizmu, 10. scholarch po Aristotelovi a prvý usporiadavteľ Aristotelových spisov s komentárom (zachoval sa  arabský preklad). Aristotelove spisy o prvej filozofii (proté filosofia) zaradil za (meta) spisy o prírode (fysis) – odtiaľto zvyknú odvodzovať názov metafyzika.
Anekuména
Anekuména (gr.) je väčšia trvalo neobývaná a človekom nevyužívaná oblasť na Zemi. Je to opak ekumény.
Toudon
Toudon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eros
Eros alebo Erós môže byť:
Eros môže byť aj:
La Liga
La Liga nazývaná aj Primera División (slovensky: Prvá liga) je najvyššia španielska futbalová súťaž, ktorú usporadúva Španielska futbalová federácia. Táto futbalová súťaž je súčasťou Liga de Fútbol Profesional (slovensky: Profesionálna futbalová liga). Všeobecne je známa ako La Liga alebo tiež ako Liga BBVA od roku 2008, aj ako La Liga Santander od roku 2016, čo je odvedené od jej hlavného sponzora. Hrá v nej 20 tímov, z ktorých každú sezónu tri najnižšie umiestnené celky zostúpia do Segunda División (slovensky: Druhá liga) a sú nahradené troma najvyššie umiestnenými celkami v Segunda División. Od jej počiatkov v roku 1929 hralo v La Lige celkovo 62 tímov, deväť z nich v nej dosiahlo víťazstvo aspoň v jednej sezóne. Od päťdesiatych rokov v nej dominujú dva kluby, Real Madrid a FC Barcelona. Skôr menovaný ju vyhral 35-krát, zatiaľ čo ten druhý bol jej víťazom v dvadsiatich siedmich prípadoch. Na trofej pre víťaza sa podarilo dosiahnuť aj klubom Atlético Madrid, Athletic Bilbao, Valencia CF, FC Sevilla, Deportivo La Coruña, Real Sociedad a Real Betis.
La Liga je jednou z najpopulárnejších profesionálnych športových súťaži na svete a je druhou najkvalitnejšou futbalovou súťažou v Európe podľa ligového koeficientu UEFA.
Formát súťaže
La Liga sa hrá zvyčajným dvojkolovým spôsobom. V priebehu sezóny, ktorá sa hrá od augusta do júna, každý z dvadsiatich klubov odohrá s ďalšími klubmi dva zápasy, jeden doma a druhý vonku, spolu 38 zápasov. Za víťazstvo sú tri body, za remízu 1 bod a za prehru sa neprideľuje žiaden. Na základe počtu získaných bodov sa vytvorí ligová tabuľka a klub s najvyšším počtom bodov na konci sezóny sa stáva majstrom. V prípade rovnosti bodov dvoch alebo viacerých klubov sa o ich umiestnení rozhoduje na základe nasledovných kritérií: (1) gólový rozdiel zo vzájomných zápasov medzi tými dvoma klubmi, o ktorých sa rozhoduje; (2) ak sa rozhoduje o viac ako dvoch kluboch, tak sa berie do úvahy súčet bodov zo vzájomných zápasov; (3) potom gólový rozdiel zo vzájomných zápasov; (4) gólový rozdiel zo všetkých zápasov v sezóne; (5) celkový počet strelených gólov vo všetkých zápasoch v sezóne.
Medzi Primera División a Segunda División existuje systém zostupu do nižšej a postupu do vyššej súťaže. Tri najnižšie umiestnené celky v La Lige zostupujú do Segunda División a sú nahradené troma najvyššie umiestnenými celkami v Segunda División.
Kvalifikácia do európskych futbalových súťaží
Štyri najlepšie tímy po skončení sezóny sa priamo kvalifikujú do skupinovej fázy Ligy majstrov. Do Európskej ligy UEFA postúpia dva tímy a to piaty najlepší tím súťaže a víťaz Copa del Rey, ak je víťazom Copa del Rey tím ktorý sa už kvalifikoval do Ligy majstrov alebo do Európskej ligy nahradí ho tím na šiestom mieste. Oba tímy sa do Európskej ligy kvalifikujú priamo do skupinovej fázy. Do 4. predkola Európskej konferenčnej ligy sa kvalifikuje siedmy najlepší tím po skončení súťaže v prípade ak je víťazom Copa del Rey tím, ktorý sa umiestnil v prvej šestke.
Založenie
V apríli roku 1927 Jose Maria Acha, športový riaditeľ klubu Arenas Club, prišiel ako prvý s návrhom na založenie španielskej národnej futbalovej súťaže. Real Federación Española de Fútbol (slovensky: Španielska kráľovská futbalová federácia) po dlhých rokovaniach o veľkosti súťaže a o tom kto by mal v nej hrať, nakoniec rozhodla, že prvú sezónu Primera División odohrá v roku 1929 desať klubov. Medzi zakladajúcich členov Primera División patria kluby, FC Barcelona, Real Madrid, Athletic Bilbao, Real Sociedad, Arenas Club a Real Unión, ktorí sa kvalifikovali ako predchádzajúci víťazi Copa del Rey, Atlético Madrid, RCD Espanyol a CE Europa, ako predchádzajúci finalisti Copa del Rey a napokon Racing Santander, ako víťaz kvalifikačného turnaja. Iba tri zo zakladajúcich tímov, Real Madrid, Barcelona a Athletic Club nikdy nezostúpili z Primera División do nižšej súťaže.
Tridsiate roky 20. storočia
Hoci FC Barcelona vyhrala prvú sezónu La Ligy v roku 1929 a Real Madrid vyhral svoje prvé dva tituly v sezónach 1931/32 a 1932/33, prvým tímom so šnúrou majstrovských titulov bol Athletic Bilbao. Zvíťazil v sezónach 1929/30, 1930/31, 1933/34 a 1935/36 a v ďalších dvoch 1931/32 a 1932/33 skončil na druhom mieste. V tomto období získal do svojej zbierky jediný titul aj Real Betis, vtedy známy ako Betis Balompié. Následne bola Primera División na niekoľko rokov prerušená kvôli španielskej občianskej vojne.
V roku 1937 sa hrala Juhoeurópska liga, avšak bez účasti oboch madridských klubov Realu a Atlética, ktorej víťazom sa stala FC Barcelona. O sedemdesiat rokov neskôr, 28. septembra 2007, požiadal barcelonský klub Kráľovskú španielsku futbalovú federáciu (RFEF), aby jej toto víťazstvo uznala ako španielsky ligový titul. K podaniu žiadosti ju podnietilo rozhodnutie RFEF uznať víťazstvo Levante FC v Copa de la España Libre ako ekvivalent víťazstva Copa del Rey.
Štyridsiate roky 20. storočia
S obnovou súťaže, po skončení španielskej občianskej vojny, sa ako najsilnejšie kluby predstavili Atlético Aviación (teraz Atlético Madrid), Valencia a Sevilla. Je pozoruhodné, že Atlético Aviación, ktoré iba nahradilo v súťaži Real Oviedo, ktorého štadión bol počas vojny zničený, vyhralo prvý povojnový titul v sezóne 1939/40 a následne ho v ďalšej sezóne aj obhájilo. Kým iné tímy stratili hráčov kvôli odchodu do exilu či popráv a zranení počas vojny, Atlético Aviación bolo posilnené zlúčením s klubom Aviación Nacional. Nedotknutý tiež zostal mladý predvojnový tím Valencie a v povojnovom období dozrel a získal tri španielske tituly v sezónach 1941/42, 1943/44 a 1946/47 a v dvoch ďalších sezónach bol druhý, 1947/48 a 1948/49. Sevilla zažila svoju zlatú éru v priebehu štyridsiatych rokov, najprv skončila dvakrát druhá v sezónach 1939/40 a 1941/42 a potom v sezóne 1945/46 vyhrala svoj jediný titul. Na konci tejto dekády sa vynorila aj silná Barcelona, ktorá bola korunka pre španielskeho majstra udelená v sezónach 1944/45, 1947/48 a 1948/49.
Di Stéfano, Puskás, Kubala a Suárez
Hoci Atlético Madrid získalo prvé dva tituly začiatkom päťdesiatych rokov (1949/50 a 1950/51) pod vedením trénera Helenia Herrera, otca systému catenaccia, päťdesiate roky sú začiatkom dominancie FC Barcelona a Realu Madrid v La Lige. V priebehu tridsiatych, štyridsiatych a päťdesiatych rokoch boli prísne pravidlá pre zahraničných hráčov. Vo väčšine prípadov kluby mali troch legionárov, čo znamenalo, že najmenej osem miestnych hráčov hralo v každom zápase. V päťdesiatych rokoch Real Madrid a Barcelona tieto pravidlá obchádzali, keď dokázali získať španielske občianstvo pre Alfreda di Stéfana, Ferenca Puskása a Ladislava Kubala. Barcelona s Kubalom v tíme získala dva tituly v sezónach 1951/52 a 1952/53. Di Stéfano, Puskás a Francisco Gento tvorili základ tímu Realu Madrid, ktorý dominoval v druhej polovici päťdesiatych rokov. Real vyhral Primera Division po prvýkrát pod názvom Real Madrid v sezóne 1953/54 a opätovne v 1954/55. V sezónach 1956/57 a 1957/58 Real Madrid vyhral ďalšie dva tituly, keď na jednu sezónu ich víťaznú šnúru prerušil Athletic Club. V tomto čase Real Madrid tiež vyhral neuveriteľných päť titulov za sebou v Európskom pohári majstrov. Barcelona s trénerom Heleniom Herrerom a v zostave s Luisom Suárezom dosiahla dva tituly v sezónach 1958/59 a 1959/60.