cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vanuatu
Poloha a charakter územia
Vanuatu je tvorené súostrovu Vanuatu. Tvorí ho zhruba 83 ostrovov a ostrovčekov. 12 hlavných a 70 menších ostrovov zoskupených do tvaru písmena Y. Najväčšie ostrovy sú Espiritu Santo a Malakula, Eromanga Island a Éfaté. Pobrežie veľkej časti ostrovov, ktoré sú sopečného pôvodu, tvoria koralové útesy. Najvyšším vrchom krajiny je Tabwemasana vysoká. Najnižší bod – hladina Tichého oceánu. Na súostroví sa nachádza aj niekoľko činných sopiek, medzi najznámejšie patrí Lopevi, Marum a Benbow. Zvláštnosťou je sopka Gaua, krotej kráter vypĺňa jazero Letas. Pozoruhodná je aj aktívna sopka Mount Yasur na ostrove Tanna a Lombenben  na ostrove Amba, ktoré prejavili svoju činnosť v novembri 2005. V rokoch 1999 a 2002 boli ostrovy neustále postihované zemetraseniami. Následne ich ohrozilo aj cunami. Ostrovy sú pokryté daždovým pralesom, na južných ostrovoch rastú lesy suché.
Paleocén
Charakteristika
Laramské vrásnenie prebiehalo v tejto dobe v Severnej Amerike, kde vznikali Skalnaté vrchy.
Vanuatu
Podnebie
Nachádza sa v oblasti, kde vládne vlhké tropické a rovníkové podnebie s miernymi juhovýchodnými pasátmi od mája do októbra. Vanuatu sa vyznačuje miernymi zrážkami od novembra do apríla a vplyvom cyklón od decembra do apríla. Teplota sa tu pohybuje od 22 do 27 stupňov, ročne spadne niekedy až zrážok. Na juhu je možné rozlíšiť obdobie dažďov a obdobie sucha. V období dažďov predstavujú veľké nebezpečenstvo tajfúny.
Paleocén
Fauna
V priebehu rozhrania kriedy a paleocénu vymreli prakticky všetky amonity a belemnity. V paleocéne sa po dinosauroch objavili malé, piskorom podobné cicavce, ktoré čoskoro obsadili pevninu. Objavili primáty, napr. Adapis a Necrolemur.
Vanuatu
Hospodárstvo
thumb|left|Lov rýb v lagúne Port Vila thumb|170px|Komerčné poľnohospodárstvo v severnej časti ostrova [[Efate]]
Paleocén
Flóra
V ríši rastlín sa už plne rozvíjalo kenofytikum, teda éra krytosemenných rastlín. Bežné boli magnólie, palmy alebo vŕby.
Vanuatu
Hospodárstvo
Veľký význam majú ložiská mangánovej rudy, ktorá sa vyváža do Japonska a Číny. Nachádzajú sa tu aj ložiská rúd železa a medi. Väčší význam má však poľnohospodárstvo, kde je hlavnou plodinou kokosová palma. Pestujú sa aj banány, citrusy, cukrová trstina, chlebovník, jamy, kakao, káva, kukurica, taro, vanilka a rôzne druhy zeleniny. Dôležitý je aj rybolov. Hlavným odvetvím priemyslu je potravinársky priemysel, predovšetkým spracovanie rýb. Značné príjmy plynú z cestovného ruchu. Hospodárstvo Vanuatu je založené predovšetkým na poľnohospodárstve, rybolove a cestovnom ruchu. Medzi najdôležitejšie plodiny patrí kokosové palmy, arašidy, banány, kukurica, ktoré sa pestuje najmä pre domáce potreby. Reliéf je na obrábanie pôdy miestami príliš členitý. Na ostrovoch sú podmienky na chov hospodárskych zvierat. Okrem kopry a kakaa sa exportuje aj hovädzie mäso smerujúce do Japonska a Austrálie. Na rozdiel od väčšiny súostroví v Oceánii na ostrovoch Vanuatu sú lesy, takže obyvatelia nemajú problém s palivom. Export dreva bol z ekologických dôvodov obmedzený na minimum. Krajina má potenciál pre ťažbu rúd farebných kovov a menšieho objemu ropy. Hospodárstvo je napriek expandujúcemu sektoru služieb silne ovplyvnené poľnohospodárstvom a týmpádom náchylné na prírodné katastrofy a výkyvy počasia. Približne 65% obyvateľov zamestnáva primárny sektor. Prostredníctvom rôznych hospodárskych reforiem (ako zavedenie DPH vo výške 12,5%) sa podarilo posilniť sektor služieb tak, že sa rozširujúci turizmus a rastúce vplyvné Offshore banky mohli rozvíjať. Hlavnými obchodnými partnermi sú Nová Kaledónia, Austrália a Nový Zéland.
HDP predstavovalo na základe odhadu z roku 2012 – 1 237 000 000 amerických dolárov. V rámci HDP na obyvateľa sa Vanuatu zaradilo na 159. miesto s 4.900 americkými dolármi. HDP v jednotlivých odvetviach: •	poľnohospodárstvo: 20,6% •	priemysel: 11,7% •	služby: 67,6% Vanuatu sa zaraďuje medzi výhodné finančné raje, ktoré však umožňujú aj pranie špinavých peňazí. V dôsledku kritiky sa krajina rozhodla upraviť zákony vo finančnom sektore, čo umožňuje lepší dohľad nad tokom peňazí zo zahraničia.
Vo Vanuatu funguje ako mena Vatu (VUV). Dňa 16.4.2013 bol kurz 1 EUR = 119,178 VUV
Takmer dlhá cestná sieť Vanuatu sa skladá zo 75 % nespevnených ciest a chodníkov. Pre prekonanie stredných a dlhých vzdialeností sú k dispozícii letiská. Najväčšie letiská sú pri mestách Luganville a Port Vila. Jedným z hlavných letísk je Farmer Field Airport. Obchodné námorníctvo má asi 50 lodí, z ktorých žiadna nemá domáceho majiteľa. Väčšie prístavy sa nachádzajú v Forari, Port Vila, Espiritu Santo. V ostatnom období sa zvýšili investície do infraštruktúry, čo umožnilo pristávanie väčších výletných lodí na okružných plavbách a tiež sa rozšírila aj ponuka leteckých destinácií. Krajina zaznamenala v roku 2007 príchod vyše 160 000 návštevníkov.
Obyvateľstvo
thumb|350px|Demografický vývoj Vanuatu v tisícoch (1961 – 2003) thumb|left|150px|Dieťa z Vanuatu
Vanuatu je typickým homogénnym štátom, žije tu totiž 98 % Vanuaťanov. Negramotnosť je však pomerne vysoká, až 26 %. Stredná dĺžka života mužov je 61 rokov, žien 64 rokov.
Vanuatu obýva podľa odhadu z roku 2013 približne 261565 obyvateľov, pričom muži majú prevahu nad ženami. Patrí mu tým 183. miesto vo svete. Obyvatelia Vanuatu (nazývaní Ni-Vanuatu) tvoria väčšinu (98,5%), zvyšok tvorí zmes Európanov, Ázijcov a domorodých obyvateľov iných tichomorských ostrovov. 37.9% populácie je mladšia ako 14 rokov, vekovú kategóriu 15 – 64 rokov zapĺňa 58,6% populácie, nad 64 rokov iba 3,6% populácie. Vanuatu má ročný populačný rast okolo 1,5%, kde pôrodnosť tvorí 22,72‰ na 1000 obyvateľov a úmrtnosť 7,82‰ na 1000 ľudí. Dojčenská úmrtnosť predstavuje 5,4%. Priemerná dĺžka života obyvateľov je 62,85 rokov (muži: 61,34 rokov, ženy: 64,44 rokov). 26% osôb vo veku nad 15 rokov je negramotných. Veľká časť populácie žije vo vidieckych oblastiach.
Vanuatu dosahuje so svojim množstvom materinských jazykov najvyššiu hustotu jazykov na svete. Všetkých týchto 108 jazykov spadá pod melanézske jazykové skupiny a tvorí 72,6%. Úradným jazykom je bislama – kreolská angličtina, ktorou rozpráva 23,1% obyvateľov. Popri nej sú oficiálnymi jazykmi angličtina (1,9%) a francúzština (1,4%).
31,4% populácie patrí k prevládajúcej presbyteriánskej cirkvi, 13,4% k anglikánskej cirkvi. K rímskym katolíkom sa hlási 13,1 % a 10,8% sú Adventisti siedmeho dňa. 13,8% obyvateľov vyznáva iné náboženstvo. Existuje tiež niekoľko domorodých vierovyznaní, ktoré uznáva len 5,6% populácie. K najdôležitejším patrí napríklad cargo kult Johna Fruma na ostrove Tanna alebo Hnutie Princa Philipa. Domorodci stále čakajú na nový príchod Johna, ktorý prinesie cargo. Na komunikáciu so svojim „bohom“ dokonca používali starú ženu omotanú drôtom, ktorá v extatickom rozpoložení bľabotala nesúvisiace vety.
Sényő
Má rozlohu 1830 ha a žije tu 1425 obyvateľov (2007).
One Canada Square
náhľad|vpravo|One Canada Square Budova One Canada Square je 2. najvyššou obývateľnou budovou Spojeného kráľovstva. Je pozorovateľná z veľkej vzdialenosti a je charakteristická tvarom pripomínajúcim ceruzku. Stavba obsahuje 50 poschodí, je vysoká 235 m. Po dokončení v roku 1990 prekonala pôvodnú najvyššiu budovu – Tower 42 (výška 183 m).
Stavba je taktiež bežne označovaná ako Canary Wharf Tower po finančnom centre, ktorého je dominantou. Je viditeľná z veľkej vzdialenosti, najmä z južných častí Londýna. Je dokonca pozorovateľná z niektorých úsekov diaľnice A2 zo vzdialenosti 40 km.
Budova má v súčasnosti dvoch susedov – ďalšie kancelárske komplexy, ktoré vyrástli v blízkosti ale sú o niečo nižšie, asi 200 m – HSBC Tower (Canada Square 8-16) a Citigroup Centre (Canada Square 25). Aj napriek tomu, že je druhým najvyšším mrakodrapom v krajine, nie je v ňom verejne prístupná vyhliadková plošina. Prízemie budovy, vstupná hala a suterén sú verejnosti prístupné a nachádza sa v nich obchodné centrum a dopravná križovatka metra a DLR.
V budove má kancelárie niekoľko významných finančných spoločností, taktiež sú tu kancelárie nektorých dôležitých anglických novín vrátane Daily Mirror, Sunday Mirror, Sunday People a Daily Telegraph.
Fernando Navarro
Fernando Navarro Corbacho známy aj pod menom Fernando Navarro (* 25. jún 1982, Barcelona) je španielsky futbalový reprezentant, ktorý hráva na poste ľavého obrancu. Počas Majstrovstiev Európy 2008 prestúpil z RCD Mallorca do FC Sevilla.
Eotriceratops
Eotriceratops („raná trojrohá tvár“) bol obrí rohatý dinosaurus (Ceratopsia), opísaný v roku 2007 zo súvrstvia Horseshoe Canyon v Alberte (Kanada). Žil na konci kriedového obdobia (asi pred 67,6 miliónmi rokov) a medzi jeho najzaujímavejšie parametre patrí obrovská lebka, dlhá podľa autorov opisu až okolo 3 metrov. Na základe tohto rozmeru by celková dĺžka tela mohla dosiahnuť odhadom až 12 metrov, čím by bol Eotriceratops najväčším známym ceratopsidom vôbec. Jediný druh je Eotriceratops xerinsularis.
thumb|left|Veľkostné porovnanie Eotriceratopsa (na obrázku v zelenej farbe) s človekom Nadočnicové rohy dosahovali dĺžky okolo. Zaujímavé je, že u báze jedného rohu boli zachované otvory, vyzerajúce ako stopy po uhryznutí dravým dinosaurom. Jediný známy exemplár dinosaura teda mohol byť korisťou alebo zdochlinou, z ktorej ešte pred jej zakrytím ukusovali veľkí predátori (najskôr tyranosaury).
Železniční zářez
Prírodná pamiatka Železniční zářez u Hlubočep sa nachádza v Hlubočepoch pri mimoúrovňovom krížení železničných tratí 173 Praha-Smíchov - Beroun a 122 (Pražský Semmering) Praha-Smíchov severné nástupište – Hostivice. Trať 173 vedie zárezom a trať 122 kolmo nad ním na juhovýchodnom Hlubočepskom viadukte.
Dôvod ochrany
Dôvodom vyhlásenia prírodnej pamiatky boli významné geologické náleziská z obdobia devónu (hranicou medzi chotečským a srbským súvrstvím). Je tu tiež zachované spoločenstvo skalnej stepi, aj keď len v malom fragmente.
Palmach
náhľad|Insígnie Palmachu
Palmach (: פלמ"ח, akronym pre Plugot machac, po hebrejsky פלוגות מחץ) boli elitné úderné jednotky, súčasť Hagany a neoficiálna armáda židovskej komunity (jišuv) v Palestíne počas britského mandátu. Palmach bola založená 15. mája 1941 a do začlenenia do Izraelských obranných síl v roku 1948 mala veľkosť troch bojových brigád. Jej súčasťou boli aj pomocné jednotky a jednotky spravodajstva. Byť palmachnikom (príslušníkom Palmachu) sa nechápalo len ako plnenie vojenských povinností, ale aj ako spôsob života. Z radov Palmach vyšli neskoršie významné osobnosti Izraela, napr. Jicchak Sade, Jigal Alon, Jicchak Rabin či Moše Dajan.
História
Palmach založilo britské armádne velenie a Hagana 15. mája 1941 s cieľom pomôcť britským jednotkám chrániť Palestínu pred hrozbou zo strany nacistického Nemecka.
Po spojeneckom víťazstve pri Al-Alamajne v roku 1943 Briti nariadili rozpustiť Palmach. Celá organizácia však namiesto toho prešla do ilegality.
So zákazom činnosti z britskej strany prišiel aj koniec financovania činnosti Palmach, preto sa prijal návrh začleniť príslušníkov Palmach do systému kibucov. Princíp spočíval v samozásobovaní, teda v tom, že každý kibuc by prijal medzi seba čatu príslušníkov Palmach a zabezpečil by pre ňu ubytovanie, jedlo a ďalšie potreby. Čata za to zaisťovala ochranu kibucu a zároveň sa jej príslušníci zapojovali do poľnohospodárskych prác. Každý palmachnik bol každý mesiac povinný odpracovať 14 dní, osem dní chodil na vojenský výcvik a sedem dní mal voľno. Návrh uviedli do praxe v auguste 1942. Nespornými výhodami tohoto systému bolo, že sa tak udržovala nezávislá a ľahko zmobilizovateľná armáda, ktorú bolo veľmi ťažké sledovať. Navyše sa objavil nesporný finančný efekt, prácou si príslušníci Palmach dokázali zaistiť až 80 % výdajov. Takto ušetrené peniaze mohla Hagana využiť na výcvik a nákup zbraní. Zároveň sa uľahčil odvod ľudí z kibucov a mošavov. Príslušníkov Palmach v kibucoch aj vzdelávali v ideáloch sionizmu.
Neskôr sa odsúhlasilo, že vojenský výcvik absolvujú všetky osoby vo veku 18–20 rokov. Vďaka tomu počet príslušníkov Palmach stúpol.
Po založení Izraelských obranných síl bola Palmach reorganizovaná do dvoch brigád v rámci IOS; do Negevskej brigády a Jiftašskej brigády.
Vojenský výcvik
Základný výcvik obsahoval fyzickú prípravu, výcvik v osobných súbojoch, ovládanie ručných zbraní, základný námorný tréning, topografiu, prvú pomoc a tímovú spoluprácu.
Pokročilý výcvik zahrňoval sabotáže a výbušniny, prieskum, odstreľovanie, rádiokomunikácie, ľahký a ťažký guľomet a mínomety. Do výcviku boli zahrnuté aj dlhé pochody.
Veliteľský výcvik v Palmach kládol dôraz predovšetkým na osobnú iniciatívu a nezávislosť budúcich veliteľov. Do veliteľských kurzov Palmach posielali i adeptov z Hagany a takto vycvičení velitelia sa stali „chrbticou“ Hagany a neskôr Izraelských obranných sil.
Bojové nasadenie
V začiatkoch Palmachu počas druhej svetovej vojny jeho príslušníci pomáhali jednotkám Veľkej Británie brániť Palestínu proti armáde nacistického Nemecka. Zároveň sa podieľali na plánovaní spojeneckej invázie do Sýrie a Libanonu a viedli boje s jednotkami vichystického Francúzska. Niektorí príslušníci Palmach sa koncom vojny zúčastnili na oslobodzovaní Talianska v radoch Židovské brigády.
V rokoch 1945–1946 boli jednotky Palmach nasadzované v útokoch proti britskej infraštruktúre v Palestíne, teda proti radarovým a policajným staniciam, proti železnici či mostom. Tieto aktivity boli ale ukončené 29. júna 1946, keď pri tzv. Čiernom šabate pozatýkali Briti veľkú časť veliteľov Palmach a Hagany.
Pri Vojne za nezávislosť v roku 1948 zohrali jednotky Palmach významnú úlohu, keď dokázali brániť židovské osady proti arabským milíciám. Aj keď boli početne slabší a horšie vyzbrojené než arabské jednotky, dokázali ich príslušníci udržať pozície dovtedy, než Hagana vykonala mobilizáciu židovského obyvateľstva a pripravila sa na vojnu.
Neskôr, už ako príslušníci Negevskej a Jiftaškej brigády sa palmašnici zúčastnili v Negeve na bojoch proti egyptskej armáde.
Štruktúra organizácie
Palmach bol organizovaný do kompánií (v roku 1943 ich mal šesť) a piatich či šiestich zvláštnych jednotiek.
Zvláštne jednotky Palmach tvorili:
Bojovým pokrikom veliteľov Palmachu bola fráza "!אחרי" (Acharaj!, Za mnou!) čo znamenalo, že velitelia svoje jednotky do útoku viedli a nezostávali sami vzadu.
Palmach v politike a kultúre
Palmach bola ľavicová organizácia s príklonom k ľavicovým stranám. Niektorí z jeho vodcov, napr. Jigal Alon či Jicchak Sade, mali blízko k Mapam a stáli v opozícii voči Davidovi Ben Gurionovi a vládnucej strane Mapaj. Ich orientácia bola hlavným dôvodom, prečo Ben Gurion v roku 1948 ukončil činnosť Palmach. Napriek tomu príslušníci Palmach nikdy neboli politicky jednotný kolektív s jedinou ideológiou. V počiatkoch Štátu Izrael sa nachádzali vo všetkých stranách.
Najznámejším palmachnikom v izraelskej politike bol Jicchak Rabin zo Strany práce. Z ďalších to boli napr. Moše Dajan, Chajim Bar-Lev či Mordechaj Gur.
Okrem iných oblastí mala Palmach veľký vplyv aj na izraelskú "cabar" kultúru. Medzi aktivity palmachnikov patrilo sedenie okolo ohňa, jedlo, rozprávanie, spev či výlety. To sa neskôr stalo obľúbenou činnosťou ostatných Izraelcov. Palmach prispela aj veľkým množstvom anekdot, vtipov, "chizbat" (krátkych veselých príbehov postavených na zveličovaní), piesní a kníh.
Oligosacharid
Spomedzi všetkých oligosacharidov špeciálne odlišujeme disacharidy a trisacharidy.
Disacharidy
Disacharidy sú cukry zložené z dvoch monosacharidových pojdednotiek.
Sumárny vzorec je (C12H22O11)n.
Sacharóza (repný cukor) je neredukujúci disacharid zložený z α-D-glukózy, na ktorú je 1→2 väzbou naviazaná ß-D-fruktóza. Priemyselne ju získavame z cukrovej repy a cukrovej trstiny. Nachádza sa vo všetkých rastlinách. Tvorí bezfarebné kryštáliky dobre rozpustné vo vode. Zahrievaním hnedne a mení sa na karamel. Používa sa na sladenie potravín a nápojov.
Laktóza (mliečny cukor) je redukujúci sacharid, je to ß-D-galaktóza, na ktorú je 1→4 väzbou naviazaná ß-D-glukóza. Nachádza sa v mlieku cicavcov. Materské mlieko jej obsahuje 6 až 7%, kravské mlieko 4 až 5%.
Maltóza (sladový cukor) je redukujúci disacharid skladá sa z α-D-glukózy, na ktorú je 1→4 väzbou naviazaná ß-D-glukóza. Vzniká enzymatickou hydrolýzou škrobu, daný enzým sa nazýva amyláza. Tá sa nachádza v slinách alebo klíčkoch semien. Ďalším štiepením enzýmom maltázou z maltózy (pozor nepliesť!) vznikajú dve molekuly glukózy.
Izomaltóza je v podstate rovnaká ako maltóza, len medzi dvoma glukózami je 1→6 väzba. Je veľmi odolná a je základom vetvenia reťazcov u polysacharidov škrobu a glykogénu.
Epilóg
Epilóg môže byť:
Oligosacharid
Disacharidy
Trehalóza je neredukujúca, skladá sa z dvoch α-D-glukóz spojených 1→1 väzbou. Nachádza sa v mede a víne.
Celobióza je redukujúca, zložená z ß-D-glukózy a α-D-glukózy spojených 1→4 väzbou. Celobióza je základom celulózy.
Trisacharidy
Trisacharidy sú cukry zložené z troch monosacharidových podjednotiek.
Gentianóza je neredukujúci cukor z koreňa kvetiny horca (lat. rod Gentiana).
Kestóza
Rafinóza
Ďalšie oligosacharidy
Ich počet monosacharidových podjednotiek sa pohybuje od štyri do desať.
Iné projekty
פחמימה
The Soulmen
The Soulmen bola slovenská bigbítová formácia fungujúca koncom šesťdesiatych rokov.
História skupiny
Skupinu založil Dežo Ursíny v roku 1966, keď odmietol s ostatnými členmi skupiny The Beatmen emigrovať a vrátil sa do Česko-Slovenska. Pôvodne mali mať rozšírenú zostavu o klávesy (v úplných začiatkoch skupiny na nich hrala Darina Kerová). Neskôr sa skupina rozhodla hrať v trio zostave. Z množstva vyskúšaných bubeníkov zostal ako prvý Dušan Hájek. Hájek odišiel zo skupiny z dôvodu štúdií a tak skupina zobrala bubeníka Vladimíra Mallého. Nasledovali koncerty a prvá cena na 1. česko-slovenskom beatovom festivale v Prahe v roku 1967. Záznam z tohto vystúpenia je dostupný na raritnom sólovom albume Deža Ursíniho, Pevniny a vrchy 2 z roku 2000. Skupina absolvovala prvé zahraničné turné v Maďarsku. Celé obdobie skupiny podrobne popísal Fedor Frešo vo svojim denníku, ktorý bol publikovaný v rámci knihy Mariána Jaslovského, Pevniny a vrchy. Tesne pred rozpadom nahrala skupina EP platňu v štúdiu Panton, v Prahe. Skladby The Soulmen boli použité vo filmoch Pelíšky, Muzika alebo v relácii Slovenský bigbít. Posledný koncert skupiny sa odohral spolu s Prúdmi v Nitre v máji 1968. Po koncerte sa skupina rozpadla.
Aktivity členov po rozpade
Po rozpade skupiny Dežo Ursíny založil The New Soulmen. Fedor Frešo sa zoznámil s Mariánom Vargom, ktorý ho pozval do skupiny Prúdy, kde nahradil vyhodeného Vladimíra Kaššaya. K Prúdom sa pridal spolu s Frešom aj Vladimír Mallý, ktorý nahradil bubeníka Ľubomíra Dolinského.
Vplyvy
The Soulmen boli ovplyvnení bluesrockovým psychedelickým triom Cream.
Idomeneus
Idomeneus alebo Ídomeneus môže byť:
NGC 6407
NGC 6407 je galaxia v súhvezdí Páv, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 7. augusta 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Anne Brontëová
Anne Brontëová (pseudonym Acton Bell) (* 17. január 1820, Thornton, Spojené kráľovstvo - † 28. máj 1849, Scarborough) bola anglická spisovateľka, sestra spisovateliek Charlotty, Emily a básnika a maliara Patricka Branwella Brontë.
Sonkád
Sonkád je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Fehérgyarmati.
Anne Brontëová
Životopis
Zomrela v Scarborough, kam sa odišla liečiť z tuberkulózy. Tu je tiež pochovaná na cintoríne pri kostole sv. Márie. V roku 2011 na jej hrobe Brontë Society inštalovala novú pamätnú tabuľu.
Manuel Marín
Manuel Marín González (* 21. október 1949, Ciudad Real, Španielsko† 4. december 2017, Madrid) bol španielsky politik, v rokoch 2004 až 2008 predseda španielskeho parlamentu. .
V roku 1999 bol úradujúcim predsedom Európskej komisie po tom, ako jeho predchodca Jacques Santer rezignoval na túto funkciu. Bol členom španielskej socialistickej strany (PSO).
Bol ženatý a mal dve deti.
Kóšinecu
thumb|Poloha oblasti v Japonsku
Kóšinecu je oblasť v japonskom regióne Čúbu, ktorý pozostáva z prefektúr Jamanaši, Nagano a Niigata.
Říčany (okres Brno-venkov)
Říčany sú obec v Česku v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 952 obyvateľov, z toho 976 mužov a 976 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 38,7 roka, ženy 42,4 roka).
Ján Kováčik
Ján Kováčik môže byť:
Bulharská ulica
Bulharská ulica je ulica:
Szabolcs (obec)
Szabolcs je obec v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Tiszavasvári.
Má rozlohu 588 ha a žije tu 406 obyvateľov (2007).
Rogers Arena
Rogers Arena (až do júla 2010 General Motors Place, GM Place ) je športová aréna vo Vancouveri v kanadskej provincii Britská Kolumbia. Dokončená bola v roku 1995. Svoje domáce zápasy v nej hráva klub NHL Vancouver Canucks. GM Place bola dejiskom hokejového turnaja počas zimných olympijských hier v roku 2010.
Práva na názov arény počas 15 rokov od jej dokončenia vlastnil automobilový gigant General Motors. Počas konania olympijských hier však platí zákaz komerčných názvov športovísk a tak počas olympiády aréna niesla názov Canada Hockey Place.
thumb|Interiér Rogers Areny 6. júla 2010 General Motors oznámil, že sa vzdáva svojich práv na názov arény. Novú 10 ročnú sponzorskú zmluvu podpísala telekomunikačná spoločnosť Rogers Communications sídliaca v Toronte, pričom názov arény bol zmenený na Rogers Arena.
NGC 6408
NGC 6408 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 2. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Ratte
Ratte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rumunská ulica
Rumunská ulica je ulica:
Al-Gáfikí
Al-Gáfikí (‎) celým menom Muhammad ibn Kassum ibn Aslám al-Gáfikí († 1165) bol arabský lekár a botanik žijúci v dnešnom Španielsku.
Napísal dielo s názvom Sprievodca očného lekára ( al-Muršid fí al-Kuhl) s opisom chorôb oka, ale aj hlavy a mozgu.
Zostavil tiež podrobný prírodopis rastlín s názvami v arabčine, latinčine a berberčine. Jeho dielo doplnil najznámejší španielsky botanik a farmaceut Ibn al-Bajtár.
Montbron (kantón)
Montbron je francúzsky kantón v obvode Angoulême v departemente Charente v regióne Poitou-Charentes. Tvorí ho 14 obcí.
Prvá svetová vojna
Prvá svetová vojna pred rokom 1939 známa ako Veľká vojna alebo Svetová vojna bol ozbrojený konflikt globálnych rozmerov trvajúci od 28. júla 1914 do 11. novembra 1918, ktorý sa odohrával prevažne na území Európy, ale aj v Afrike, Ázii, na oceánoch, na Blízkom východe. Bol to dovtedy najväčší vojnový konflikt v dejinách ľudstva.
Zámienkou vojny sa stal úspešný atentát na arcivojvodu a následníka rakúsko-uhorského trónu Františka Ferdinanda d'Este. Rakúsko-Uhorsko následne vyhlásilo vojnu Srbsku, čím vyvolalo reťazovú reakciu vedúcu k vojne dvoch veľkých koalícií, ktoré mali za následok rozšírenie vojny po celej Európe v priebehu jediného mesiaca.
Na jednej strane stáli štáty Dohody, ktoré na začiatku vojny tvorilo Francúzsko, Rusko a Spojené kráľovstvo. Neskôr sa k nim pridalo Taliansko (1915), USA (1917), Japonsko a ďalšie. Ich oponentom boli Ústredné veľmoci – Nemecko a Rakúsko-Uhorsko. Neskôr sa k nim pridala Osmanská ríša, Bulharsko a ďalší. Neutrálne do konca vojny v Európe zostalo Španielsko, Švajčiarsko, Holandsko a škandinávske krajiny.
Boje v Európe sa viedli na viacerých frontoch (východný, západný, taliansky, balkánsky a ďalšie). Významný bol predovšetkým západný front, kde sa viedla dlhodobá zákopová vojna. Počas vojny bolo zmobilizovaných viac než 60 miliónov vojakov. Vojna sa skončila kapituláciou Ústredných veľmocí. Prímerie bolo podpísané o 5:00 11. novembra 1918 v Compiègne a začalo platiť od 11:00. Formálnym zakončením vojny však boli až Parížske predmestské zmluvy podpísané s jednotlivými porazenými krajinami v priebehu roku 1919.
Pred vojnou
Vojna vznikla ako dôsledok krajného zostrenia rozporov medzi svetovými mocnosťami v zápase o sféru vplyvu, kolónie, zdroje surovín, odbytiská a trhy. Najagresívnejšie vystupovalo Nemecko, ktoré sa k deleniu koristi dostalo neskoro po zjednotení (1871) a v boji o získanie nových kolónií sa jeho záujmy stretli so záujmami najsilnejších koloniálnych veľmocí – Anglicka a Francúzska. Neustále vzrastal aj spor Rakúsko-Uhorska s Ruskom o sféru vplyvu na Balkáne.
Vojne predchádzal rad konfliktov a diplomatických kríz medzi veľmocami, tiahnúcich sa od konca 19. storočia. Patria medzi ne napríklad fašodská kríza v Sudáne v roku 1898, druhá búrska vojna v Južnej Afrike v rokoch (1899 – 1902), rusko-japonská vojna na Ďalekom východe v rokoch (1904 – 1906), marocké krízy (1905 a 1911) a talianska invázia do Líbye (1911), ktoré boli dôsledkom súperenia medzi veľmocami. Iné ako napríklad udalosti na Balkáne súvisiace s Rakúsko-uhorskou anexiou Bosny a Hercegoviny (1908 – 1909), alebo obsadenie Alsaska a Lotrinska Nemeckom (1871) mali charakter dlhodobejších problémov.
Vhodná zámienka sa nemeckým vládnucim kruhom naskytla v júni 1914, kedy rakúsko-uhorská armáda uskutočnila v Bosne veľké vojenské manévre. Obyvatelia Bosny a Hercegoviny sa nechceli zmieriť s nedávnym pripojením ich územia k Rakúsko-Uhorsku a ich odboj podporovalo Srbsko. Manévre sa provokatívne konali pri srbských hraniciach. Následník trónu František Ferdinand d’Este ako hlavný inšpektor rakúsko-uhorskej armády prišiel na manévre a na ich záver okázalo navštívil Sarajevo, hlavné mesto Bosny. 28. júna 1914 zastrelil Františka Ferdinanda s manželkou Žofiou Chotkovou počas cesty autom po sarajevskom nábreží mladý študent Gavrilo Princip, člen srbskej teroristickej organizácie Mladá Bosna. Následník trónu nebol v Rakúsko-Uhorsku obľúbený, jeho vražda však bola vhodnou príležitosťou na rozpútanie vojny. Nemecko začalo poukazovať na vplyv „ruského barbarstva“ na Balkáne a naliehalo na Rakúsko-Uhorsko, aby postupovalo tvrdo a sľúbilo mu svoju všestrannú podporu.
Začiatok vojny a účastníci
[[Súbor:WWI-re.png|500px|náhľad|vľavo|Rozdelenie bojujúcich strán vo vojne:
zelená – Dohoda
žltá – Centrálne mocnosti
sivá – neutrálne štáty.]]
Rakúsko-Uhorsko povzbudené podporou Berlína zaslalo Srbsku ultimátum, ktorého ostro formulované podmienky boli pre Srbsko neprijateľné, ak nechcelo stratiť suverenitu. Srbsko na radu Ruska, ktoré ešte nebolo na vojnu pripravené, ustúpilo, ale ultimátum v plnom rozsahu nemohlo prijať. Dňa 28. júla 1914 vypovedalo Rakúsko-Uhorsko Srbsku vojnu. O deň neskôr začalo jeho podunajské loďstvo bombardovať Belehrad. To okamžite využili v Berlíne ako zámienku na vypovedanie vojny Rusku. Ruská vláda vyhlásila 30. júla generálnu mobilizáciu, rakúsko-uhorská 31. júla. Nemci žiadali, aby Rusko prerušilo mobilizáciu a neposkytovalo Srbom pomoc. Ruský cár takúto žiadosť odmietol a 1. augusta 1914 Nemci vyhlásili Rusku vojnu.
Dňa 2. augusta obsadilo Nemecko Luxembursko; 3. augusta vypovedalo vojnu Francúzsku a deň nato vstúpili nemecké vojská do neutrálneho Belgicka, aby tak získali prechod do Francúzska. Belgicko požiadalo o pomoc Britániu. Porušenie neutrality Belgicka dalo v Spojenom kráľovstve podnet na vypovedanie vojny Nemecku (4. augusta). Dňa 6. augusta vypovedalo Rakúsko-Uhorsko vojnu Rusku, 7. augusta ohlásila vojnu s Rakúsko-Uhorskom Čierna Hora, do týždňa vstúpili do vojny proti Rakúsko-Uhorsku aj Francúzsko a Spojené kráľovstvo a 28. augusta ohlásilo Rakúsko-Uhorsko vojnu Belgicku.
Z ázijských krajín vstúpilo do vojny po boku Dohody Japonsko (23. augusta, Japonsko zabralo v Číne nemecký prístav Čching-tao) a Turecko po boku Nemecka a Rakúsko-Uhorska (30. októbra). Malý srbský konflikt sa rozrástol na svetovú vojnu. Neutrálnymi ostali Švédsko, Nórsko, Dánsko, Holandsko, Španielsko, Portugalsko, Grécko, Bulharsko, USA, viaceré krajiny v Ázii a Latinskej Amerike, ako aj Taliansko a Rumunsko, hoci mali spojenecké zmluvy s ústrednými veľmocami (Nemeckom a Rakúsko-Uhorskom).
V roku 1914 proti sebe teda stáli 2 strany:
Vojnová psychóza ovládla európske mestá. V Nemecku sa išlo do vojny s heslami: „Ideme na krátky výlet do Paríža“. Dokonca aj nemeckí sociálni demokrati podľahli psychóze.
Na Slovensku bolo obyvateľstvo proti vojne, najmä preto, že bola proti Rusku a Srbsku, a aj napriek tomu, že bola vedená za ich „vlasť“ Rakúsko-Uhorsko. Dávali to najavo už pri mobilizácii, neskôr dezerciami, prebiehaním do ruského zajatia, vzburami vo vojsku. Podobná bola situácia v Česku. Na Slovensku Slovenská národná strana vyhlásila politickú pasivitu, aby sa vyhla zásahom vládnej moci, a aby od nej Maďari nemohli vynucovať verejné prejavy vernosti „vlasti“, ktoré boli v rozpore s cítením Slovákov.
Západný front
náhľad|Postupujúca nemecká pechota v roku 1914. V nemeckom generálnom štábe rátali od začiatku s vedením vojny na dve strany – proti Francúzsku a Rusku. Pre tento prípad mali vypracovaný plán tzv. bleskovej vojny (Blitzkrieg) nazývaný tiež Schlieffenov plán, ktorý predpokladal pomalú mobilizáciu v Rusku. Plán pôvodne vypracoval nemecký generálny štáb pod vedením grófa von Schlieffena, ale neskôr bol upravený von Moltkem ml. Podľa neho malo Nemecko rýchlym obchvatným manévrom vniknúť do Francúzska a poraziť ho. Potom chceli nemeckí generáli rýchlo presunúť jadro svojich síl na východ a poraziť Rusko. Preto Nemecko nerešpektovalo neutralitu Luxemburska a Belgicka, ale podriadilo všetko rýchlemu vojenskému úspechu. Západný front sa tak od samého začiatku vojny stal rozhodujúcim bojiskom.
Francúzi naopak očakávali, že Nemecko porazia rýchlym útokom cez Alsasko a Lotrinsko. Riadili sa podľa pred vojnou pripraveného plánu XVII, zostaveného francúzskym generálnym štábom pod vedením Joffreho. Francúzska stratégia mala rad nedostatkov. Predovšetkým nemecké velenie dopredu očakávalo francúzske kroky a plánovalo ich znemožniť jednak pripravenou obranou v napadnutej oblasti a taktiež obchvatným útokom cez Belgicko. 2. augusta 1914 nemecké jednotky vpadli do Luxemburska a nasledujúci deň do Belgicka. Došlo k prvým pohraničným bojom medzi Francúzskom a Nemeckom. Nemeckému prechodu cez Belgicko stáli v ceste opevnenia mesta Liege, ktoré padlo v polovici augusta. Belgičania, ktorých armádu viedol kráľ Albert, boli nútení ustupovať k Antverpám. 20. augusta Nemci obsadili hlavné mesto Brusel a 23. augusta mesto Namur. Briti a Francúzi sa pokúsili zastaviť Nemcov v bitke pri Mons, blízko francúzskych hraníc, ale boli pred nemeckou presilou nútení ustúpiť. Francúzi sa zároveň pokúsili zmierniť tlak nemeckého útoku cez Belgicko protiofenzívou na hraniciach s Nemeckom. Ich ofenzíva však nebola úspešná.
Francúzskym vojskám sa však podarilo vybudovať provizórnu obrannú líniu asi od Paríža na rieke Marna, medzi Sedanom a Verdunom. V polovici septembra po bitke na rieke Marne sa tu front zastavil a obe strany sa márne pokúšali o prielom. Nemecký útok na západe sa premenil na zákopovú vojnu. Plán bleskovej vojny dostal prvú vážnu trhlinu. V septembri a októbri 1914 došlo k prvej bitke o Ypres poslednému nemeckému pokusu o pohyblivú vojnu na západnom fronte. Obe strany však utrpeli ťažké straty bez výrazného posunu frontovej línie.
Východný front
Druhá trhlina sa objavila na východnom fronte. Rusko zaútočilo skôr ako sa čakalo. Ruské vojská prv ako dokončili mobilizáciu, zaútočili proti Východnému Prusku (časť Nemecka), porazili slabé nemecké vojská pri Gumbinnene (Gusev) a postupovali k Baltskému moru. Kvôli kritickej situácii na východnom fronte vymenoval nemecký cisár za veliteľa východného frontu Paul von Hindenburga, za náčelníka štábu E. Ludendorffa a presunul päť divízií zo západného frontu na východ. Hindenburgovi a Ludendorffovi sa podarilo po víťaznej bitke pri Tannenbergu (23. – 31. augusta) zatlačiť ruské vojská späť a vytlačil ich z celého východného Pruska. Napriek tomuto úspechu bolo jasné, že pôvodný nemecký plán bleskovej vojny sa už nepodarí uskutočniť.
Aj na rakúsko-uhorskom úseku východného frontu, na tzv. haličskom fronte, postupovali spočiatku ruské vojská veľmi rýchlo a v novembri 1914 prenikli za Karpaty na územie východného Slovenska. V Karpatoch prebiehali boje počas celej zimy až do mája 1915. V tejto súvislosti prenikli ruské vojská na územie Slovenska (jediné boje prvej svetovej vojny na Slovensku) a obsadili východoslovenské mestá Bardejov, Svidník, Stropkov, Medzilaborce, Sninu a Humenné. Časť slovenskej inteligencie vtedy počítala s oslobodením Slovenska Rusmi a pripravovala vznik česko-slovenského štátu. Z Česka (ku ktorého severovýchodným hraniciam sa Rusi tiež priblížili) zas v decembri emigroval Tomáš Garrigue Masaryk. Až v súvislosti s nemeckým protiútokom sa podarilo aj Rakúsko-Uhorsku zatlačiť ruskú armádu za Karpaty, a od konca roku 1914 aj na východnom fronte prešla vojna na určitý čas do zákopov.
Srbský front
Keď sa ruské vrchné velenie dozvedelo o tomto úspechu srbských vojsk, požiadalo srbské vrchné velenie, aby podniklo ofenzívu proti Rakúsko-Uhorsku a uľahčilo tak Rusom dobýjanie Rakúsko-Uhorska. Tak sa aj 26. augusta stalo. Srbské hlavné velenie naplánovalo ofenzívu do Bosny a Hercegoviny (vtedy ešte patriacej Rakúsko-Uhorsku). Do ofenzívy sa zapojila aj Čierna hora. Srbské a čiernohorské vojská prekročili rieku Drinu na juhu na srbsko-bosnansko-čiernohorských hraniciach. Srbské a čiernohorské vojská sa prebíjali rakúskymi vojskami. Dobyli Jahorinu a nakoniec sa dostali až do Pale. V októbri boli srbské a čiernohorské vojská zatlačené rakúsko-uhorskou protiofenzívou späť za hranice. Ešte tri dni po začatí ofenzívy do Bosny, sa podarilo srbskej prvej a druhej armáde prekročiť na severe Srbska rieku Drinu pri Sreme a udržať obranné pozície proti rakúskym vojskám. Tým sa posilnila aj obrana Belehradu (ktorý nanešťastie pre Srbov ležal na hranici s Rakúsko-Uhorskom (Rakúsko-Uhorsku vtedy patrila celá Vojvodina)). Ale keďže rakúsky nátlak vzrastal, poľný maršal Putnik sa rozhodol stiahnuť prvú srbskú armádu zo Sremu, aj keď s týmto aktom srbské hlavné velenie veľmi nesúhlasilo. Ukázalo sa, že Srbsko a Čierna Hora sú schopné viesť ofenzívy proti európskym mocnostiam. Veliteľ rakúsko-uhorskej armády pri Sreme, Alfred Kraus priznal, že srbská armáda spôsobila rakúskej armáde štatisticky väčšie straty, než ruská, talianska či rumunská armáda.
Počet rakúsko-uhorských vojakov sústrediacich sa na dobytie Srbska i Čiernej Hory sa zvýšil na 400 tisíc vojakov a takisto Srbská armáda začala čítať okolo 270 tisíc mužov. Menšie boje stále pokračovali a keďže nastala zima, srbskí vojaci boli vyčerpanejší a znížila sa im morálka, pretože nemali dostatočné zimné vojnové vybavenie a ukazovali sa v určitých chvíľach aj nedostatky munície. Toho sa rakúsko-uhorské hlavné velenie rozhodlo využiť a zorganizovalo veľkú ofenzívu na územie Srbska. Tá sa začala v druhej polovici októbra. Ofenzíva bola naplánovaná postupom rakúskych vojsk zo severnej časti Srbska. Zo začiatku bola úspešná, srbské vojská sa podarilo zatlačiť hlbšie srbským územím. Rakúsko-uhorské vojská okupovali skoro celý severozápad Srbského kráľovstva. Srbskí vojaci strácali morálku a preto ich musel povzbudiť dokonca sám srbský kráľ Peter I. V najťažšom momente bol generál Živojin Mišić nasadený ako veliteľ prvej srbskej armády. Srbské vojská ako-tak držali líniu pri rieke Kolubara (bitka o Kolubaru). Aby srbské vojská mohli túto líniu udržať, rozhodlo sa hlavné velenie evakuovať srbské vojská z Belehradu a použiť ich pri obrane fronty. Keď bol Belehrad vyprázdnený od srbských vojsk, rakúsko-uhorská armáda ho začala 1. decembra okupovať. A keďže obsadenie Belehradu bolo hlavnou prioritou Rakúsko-uhorskej monarchie, jeho obsadenie začalo byť vo Viedni oslavované, z Berlína prišla do Viedne gratulácia a svetové noviny dokonca tvrdili, že obsadenie Belehradu spôsobilo pád Srbska. Ale, ešte v ten deň sa Živojin Mišić rozhodol naplánovať veľkú protiofenzívu a veľké pripravovanie delostreleckej artilérie. Tá sa začala už 3. decembra o siedmej hodine ráno. Rakúske vojská túto srbskú protiofenzívu vôbec neočakávali, a preto začali byť vytláčané zo srbského územia. Rakúska armáda pri tak rýchlom ústupe nestíhala budovať obranné línie a nakoniec bola zase vytlačená zo Srbského kráľovstva. Rakúsko-uhorské vojská boli nútené opustiť aj Belehrad. Srbsko opäť zasadilo Rakúsko-uhorskej ríši tvrdý úder.
Massoins
Massoins je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Prvá svetová vojna
Blízky východ
Po námornom incidente vyvolanom Nemcami Dohoda 29. októbra 1914 vyhlásila vojnu Osmanskej ríši (dnešnému Turecku), ku ktorej vtedy ešte patrila aj Mezopotámia a Palestína. Pre Osmanskú ríšu to bola zároveň aj zámienka na to, aby pomohla centrálnym mocnostiam poraziť jej úhlavného nepriateľa – Rusko – a tiež aby rozšírila svoje hranice na Blízkom východe a v severnej Afrike. O pár dní nato prekročili ruské vojská hranice na severovýchode Osmanskej ríše (pri dnešnom Arménsku a Gruzínsku) a začali ofenzívu, pri ktorej bola osmanská (turecká) armáda zatlačená vyše sto kilometrov na juhozápad. No len po pár dňoch, v polovici novembra, začala osmanská armáda protiofenzívu a zatlačila ruské vojská späť za hranice. V polovici decembra začali osmanské vojská pod vedením hlavného veliteľa Envera Pašu, ofenzívu, v ktorej sa prebili do dnešného Gruzínska (vtedy územie Ruska), no súčasne sa Britské vojská z Kuvajtu (ktorý bol vtedy britskou kolóniou) prebili cez Mezopotámiu až k Baghdadu, tam však boli osmanskou armádou zastavené. Enver Paša sa chcel so svojimi jednotkami dostať až za Kaukaz, no ťažké ruské obranné línie osmanskú ofenzívu odrazili a na začiatku januára 1915 bola osmanská armáda zatlačená zase späť k hraniciam. Dôvodom kolapsu tejto osmanskej ofenzívy bolo aj to, že Enver Paša uskutočnil túto ofenzívu len s asi 100 000 mužmi, čo bolo málo na prerazenie ruských obranných línií. Tunajším osmanským jednotkám nebola dokonca poskytnutá ani zimná vojenská výstroj, preto mnoho desiatok tisíc vojakov zahynulo na následky podchladenia.
Massoins
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kyslík
Ak sú exotermické reakcie látok s kyslíkom sprevádzané vývojom svetla, označujú sa ako horenie. Aby sa látka zapálila, musí sa zohriať na zápalnú teplotu, ktorá je pri rôznych látkach rôzna. Dodaným teplom vyparená látka reaguje s kyslíkom, pričom sa uvoľňuje také veľké reakčné teplo, že sa tuhé súčasti spalných produktov rozžeravia a svietia. Sálavým teplom sa potom vyparujú ďalšie množstvá látky, spaľujú sa atď., až kým látka nezhorí. Kyslík bol objavený v roku 1774 vedcom Carlom Wilhelmom Scheeleom. Za spoluobjaviteľa kyslíku sa považuje Joseph Priestley.
Prvá svetová vojna
Blízky východ
Súčasne so zatlačením osmanskej armády Rusmi k rusko-osmanským hraniciam sa osmanská armáda začala prebíjať Rusmi okupovanou severnou časťou Perzie (Iránu). Dostala sa až za Urmijské jazero. No aj tá bola v apríli zatlačená späť k hraniciam.
Kyslík
Výskyt v prírode
Vo vesmíre je zastúpenie kyslíka podstatne nižšie. Na 1 000 atómov vodíka pripadá iba jeden atóm kyslíka.
Anorganické zlúčeniny
Vzhľadom na vysokú elektronegativitu, má kyslík v zlúčeninách v oxidačnom stupni -II, zriedkavejšie ako (O2)2−, (O2)−, (O3)−. Kladný oxidačný stupeň má kyslík v zlúčeninách s fluórom, ktorý jediný má vyššiu elektronegativitu napr. OF2 alebo O2F2, ako aj v podobe katiónu (O2)+, napr v zlúčenine O2[PtF6].
V oxidačnom stupni -II sa vyskytuje vo veľkom množstve zlúčenín. Predovšetkým sú to oxidy, vlastnosti jednotlivých zlúčenín sú podrobnejšie opísané v kapitolách článkov o jednotlivých prvkoch.
Prvá svetová vojna
Blízky východ
Na konci augusta sa ruská armáda prebila za Vanské Jazero. Ďalej sa však zatiaľ nedostala.
Kyslík
Anorganické zlúčeniny
Kyslík sa nachádza vo väčšine anorganických kyselín (nazývaných aj kyslíkaté kyseliny) a ich soliach. Z tých najdôležitejších možno spomenúť uhličitany (CO3)2−, kremičitany (SiO3)2−, sírany (SO4)2−, dusičnany (NO3)− a fosforečnany (PO4)3−.
Prvá svetová vojna
Blízky východ
Na začiatku novembra sa otvoril nový front v Iráne. Veliteľ Žandárstva v Hamadáne, plukovník Pessian, zahájil útok na pro-ruský kozácky zbor pri bitke pri Musalle. Pessian túto bitku vyhral, pričom si získal pár iránskych Kozákov na svoju stranu. Rusi začali podnikať rozsiahle útoky na iránske žandárstva. Podobný útok rozpútal aj Ali Kuli Chán Pasyan proti pro-britským iránskym kmeňom pri Širaze, kde boli britskí obyvatelia následne zatknutí. Započalo sa tak Iránske Odbojové Hnutie proti ruským i britským okupantom, čím Irán vstúpil na stranu Ústredných Mocností.
Kyslík
Anorganické zlúčeniny
Alkalické zlúčeniny, hydroxidy, sa vyznačujú prítomnosťou skupiny -OH. Medzi najznámejšie patria hydroxid sodný (NaOH), hydroxid draselný (KOH) a hydroxid vápenatý (Ca(OH)2).
Prvá svetová vojna
Blízky východ
V polovici novembra, ruský generál Judenič vyslal z Kaukazu dve kolóny vojsk do iránskeho Azerbajdžanu. Jedna kolóna pod velením generála Nikolaja Baratova mala za úlohu sa prebiť juhozápadom Iránu cez Hamadán do Bagdadu. Oddiel ruskej armády na Kaukaze medzitým zaútočil na Teherán. Iránsky Šáh, Ahmad Kadžar, sa však nemienil vzdať. Preto nariadil princovi z Reussu zorganizovať obranu v počte okolo 15 tisíc mužov, z toho 3 000 Turkov. Na konci novembra bol však Teherán dobytý.
Kyslík
Anorganické zlúčeniny
S formálnym nábojom -I sa kyslík nachádza v zlúčeninách s aniónom O2−2. Nazývajú sa peroxidy, najznámejší z nich je peroxid vodíka (H2O2). Táto kvapalná zlúčenina má silné oxidačné účinky a v praxi sa používa, vo forme svojich vodných roztokov, v medicíne na dezinfekciu a v chémii ako oxidačné činidlo. Peroxid sodný (Na2O2) je pevná, hygroskopická látka, ktorá sa používa ako veľmi energetické oxidačné činidlo. Z ďalších zlúčenín s nábojom -I sú to hyperoxidy: (O2)− a ozonidy: (O3)−.
Prvá svetová vojna
Blízky východ
V decembri bol Šáh donútený vymenovať nový pro-spojenecký kabinet spolu s princom Firma Firmanom. Baratov medzitým získal Hamadán. Sčelil sa s nízkou mierou odporu. Sir Percy Sykes určil novú misiu, v ktorej zoskupil juzhoiránskych domorodcov, aby sa postavili proti nemeckým vplyvom.
Kyslík
Anorganické zlúčeniny
Iba fluór má väčšiu elektronegativitu ako kyslík a vytvára s ním niekoľko fluoridov, v ktorých sa kyslík nachádza s oxidačným stupňom +I. Všetky fluoridy kyslíka sú veľmi nestále, ale aj napriek tomu existuje reálna možnosť ich využitia ako raketového paliva.
Prvá svetová vojna
Západný front
náhľad|Nemecká nočná delostrelecká paľba pri Ypres. Línia západného frontu sa nachádzala približne na čiare Nieuport – Arras – Reims – Verdun. Nemcom, ktorým v konečnom dôsledku vyhovovalo, že sa front na západe stabilizoval, sa rozhodli uprednostniť východný front, aby čo najskôr vyradili Rusko z vojny a na západe zatiaľ viedli iba statickú obranu, okrem lokálnych útokov v oblasti Ypres, kde prebiehala druhá bitka o Ypres. Aj tieto boje však prebiehali s defenzívnym cieľom skrátiť frontovú líniu. 22. apríla 1915 Nemci na západnom fronte po prvýkrát použili ako chemickú zbraň chlór pri Langemark-Poelkapelle. K použitiu chlóru došlo po neúspechoch s inými plynmi začiatkom roku na východnom fronte.
Kyslík
Organické zlúčeniny
Kyslík sa tiež vyskytuje vo veľkom množstve organických látok. Mnoho týchto zlúčenín je súčasťou všetkých živých organizmov, a preto je kyslík jedným zo základných biogénnych prvkov. Základné skupiny organických zlúčenín s obsahom kyslíka sú:
Prvá svetová vojna
Západný front
Na jar 1915 sa strany Dohody pokúsili o prelom frontu. Briti podnikli v máji silou 6 divízií ofenzívu pri Festubert. Francúzi podnikli oveľa masívnejšiu ofenzívu na Artois. Boje však viedli iba k obsadeniu územia o šírke a ťažkým stratám francúzskych vojsk, ktoré dosahovali 100 000 mužov. Boje tiež pokračovali v oblasti Verdunu pri Saint-Mihiel a tiež pri Argonne.
Kyslík
Výroba a využitie
Kyslík sa prakticky vyrába destiláciou skvapalneného vzduchu. Vyrobený kyslík sa uchováva v kvapalnom stave vo špeciálnych Dewarových nádobách alebo v plynnom stave v oceľových tlakových fľašiach. Vzhľadom na vysokú reaktivitu čistého kyslíka je nevyhnutné, aby sa nedostal do priameho kontaktu s organickými látkami. Preto sa všetky súčiastky aparatúry na uskladnenie a manipuláciu s kvapalným alebo stlačeným kyslíkom nesmú mazať žiadnymi organickými tukmi alebo olejmi. Kyslík sa dá vyrobiť taktiež laboratórnymi spôsobmi, medzi ne patrí napríklad tepelný rozklad manganistanu draselného alebo elektrolýza vody, sú však príliš nákladné a nepraktické pre priemyselné použitie.
Prvá svetová vojna
Západný front
Briti, ktorých pozemná armáda sa pre vojnu veľkých rozmerov ukázala malá, začali na prelome rokov 1914 a 1915 pociťovať nedostatok vojakov. Začali preto s masívnym náborom do armády, ktorý viedol lord Kitchener. Novým doplnkom hovorili Nová armáda alebo Kitchenerova armáda. Doplnky sa po prvýkrát dostali vo veľkom do bojov v septembri a októbri 1915 v bitke o Loos. Po bitke došlo k zmene veliteľa Britského expedičného zboru, sira Johna Frencha nahradil Douglas Haig.
Počas bojov v roku 1915 velenie Dohodových vojsk na západnom fronte pomaly začínalo úspešne aplikovať jedinú možnú taktiku, ktorá viedla k úspechom na fronte. Proti nepriateľským pozíciám musela byť vedená efektívna a intenzívna delostrelecká paľba, ktorú nasledoval rýchly a rozhodný útok pechoty. Ak to dovoľoval dostatok munície delostrelectvo neprestávalo ostreľovať nepriateľské pozície ani po začiatku útoku vlastnej pechoty, ale prenieslo paľbu na ďalšie línie nepriateľskej obrany. Takáto taktika pomáhala Britom v bojoch pri Neuve Chapelle a neskôr aj pri Loose. Prelomeniu prvej línie však museli nasledovať rovnako zúrivé útoky na ďalšie línie obrany nepriateľa. Takáto taktika si vyžadovala dôslednú prípravu, plánovanie, čerstvé jednotky, zálohy a dostatok munície pre delá. V tomto období sa začali uplatňovať aj rôzne taktické novinky. Okrem použitia chemických zbraní to bolo rozšírenie použitia plameňometu, ručných granátov a mínometov. Pre boj s nepriateľským opevnením sa čoskoro začali používať aj oddiely minérov, ktoré hĺbili tunely pod nepriateľské pozície a vyhadzovali ich do vzduchu. Vzhľadom na to, že obe strany obyčajne svoje pozície postupne rozširovali a opevňovali aj do hĺbky, bolo vedenie obrannej zákopovej vojny zatiaľ stále krok pred spôsobom ako obranu zákopov prekonávať.
Otvorenie talianskeho frontu
náhľad|Príslušníci talianskych horských jednotiek Alpini presúvajúci sa v ťažkom teréne. Dňa 23. mája 1915 vstúpilo do vojny proti Rakúsko-Uhorsku (teda proti svojim bývalým spojencom v Trojspolku) aj Taliansko, a tak vznikol ďalší – taliansky front. Taliansko sa tu usilovalo o iniciatívu, ale rakúsko-uhorské vojská udržali obranné pozície v údolí rieky Isonzo.
Východný front
Na začiatku roku 1915 došlo k prvému použitiu chemických zbraní, keď Nemci použili proti ruským vojskám pri Mazurských jazerách slzný plyn xylyl bromid. Ich útok však zmarilo nepriaznivé chladné počasie, ktoré spôsobilo jeho zamŕzanie a vietor, ktorý navyše neumožnil efektívne šírenie plynu.