cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mečiarove amnestie
Siedmy a ôsmy pokus o zrušenie amnestií v roku 2016 v NR SR
V apríli 2016 predložil poslanec Ján Budaj (OĽaNO-NOVA) návrh na zrušenie amnestií. Prekladateľ navrhoval zrušiť: článok V a článok VI rozhodnutia predsedu vlády Slovenskej republiky z 3. marca 1998 o amnestii, uverejneného pod č. 55/1998 Z. z., rozhodnutie predsedu vlády Slovenskej republiky zo 7. júla 1998 o amnestii, uverejnené pod č. 214/1998 Z. z., a rozhodnutie predsedu vlády Slovenskej republiky z 8. decembra 1998 o amnestii, uverejnené pod č. 375/1998 Z. z. Za návrh hlasovalo 55 zo 129 poslancov prítomných v parlamente. Návrh nepodporili poslanci vládneho SMERu ani SNS. Poslanci vládnych strán #SIEŤ a MOST – HÍD väčšinou návrh podporili. Všetci poslanci ĽSNS sa hlasovania zdržali. Daniel Lipšic (OĽaNO-NOVA) sa hlasovania zdržal kvôli technickej poruche. Boris Kollár (SME RODINA – Boris Kollár) bol jediný opozičný poslanec, ktorý hlasoval proti. Celé jeho hnutie hlasovalo za zrušenie amnestií. Kollár sa mal tiež pomýliť. Poslanec Gábor Grendel (NOVA) navrhol, aby sa parlament bývalému prezidentovi za amnestie ospravedlnil a odsúdil ich. Ani táto iniciatíva nebola úspešná. Predseda vlády Robert Fico v roku 2016 tvrdil, že amnestie boli síce amorálne, ale z právneho hľadiska sú nezrušiteľné. Právnici a neprávnici sa v názoroch o amnestiách nezhodujú. Podpredseda parlamentu a poslanec za SMER-SD Martin Glváč sa vyjadril, že zrušenie amnestií by bolo protiústavné. Podľa neho by v ohľadom amnestií platila zásada „in dubio pro reo“ a v prípade pochybností by súd musel rozhodnúť v prospech obvineného. Ministerka spravodlivosti Lucia Žitňanská (MOST – HÍD) uviedla: „Myslím, že nevyšetrenie únosu Michala Kováča mladšieho je proste trauma v živote slovenskej spoločnosti a preto, napriek tomu, že je to prielom do istých právnych princípov, si myslím, že je tu vyšší záujem na tom, aby amnestie zrušené boli.“ Svoj názor však nebude SMERu vnucovať. Prezident Andrej Kiska sa na pohrebe bývalého prezidenta Michala Kováča 13. októbra vyjadril o amnestiách takto: „''Nemôžeme – nikto z nás, ktorí sme zodpovední za správu vecí verejných – považovať zločiny mečiarizmu za minulosť, ktorej radšej treba dať pokoj. Nedá sa s čistým svedomím hovoriť o rešpekte k právu, spravodlivosti, k vlastnej republike, ak páchateľov štátom organizovaných zločinov chráni naďalej amnestia, ktorá znemožňuje, aby sa zodpovedali pred súdom. Tento výklad právneho štátu je formálny. A aj dnes vidíme, k čomu vedie formálny výklad práva a spravodlivosti. K oslabeniu dôvery v štát a jeho inštitúcie.''“
V novembri 2016 predložil poslanec Ján Budaj (OĽaNO-NOVA) do Národnej rady SR ďalší návrh na zrušenie amnestií. Zrušenie podporil listom poslancom aj prezident Andrej Kiska. V liste žiada poslancov, aby „ako priamo volení reprezentanti občanov v našom jedinom ústavodarnom orgáne zvážili možnosť otvoriť v tejto veci cestu k potrestaniu zločinu, náprave krívd a odstráneniu nespravodlivosti.“ 30. novembra 2016 vláda prijala vyhlásenie v ktorom odsudzuje únos Michala Kováča mladšieho aj následné amnestie. Zároveň poverila premiéra Fica, aby deklaráciu „predložil parlamentu a odôvodnil ho na jeho zasadnutí“. 6. decembra 2016 bol návrh parlamentom posunutý do druhého čítania. Podporilo ho 77 poslancov: „za hlasovali poslanci SaS, OĽaNO, Mosta-Híd, Beblavý a spol., kotlebovci a Sme Rodina.“ Smer-SD ani SNS návrh nepodporili. Parlament naopak schválil deklaráciu na návrh predsedu vlády Roberta Fica podanú ministerkou spravodlivosti Luciou Žitňanskou, ktorá „odsudzuje akt zavlečenia občana Slovenskej republiky do cudziny dňa 31. augusta 1995, ktorý bol nielen hrubým zásahom do ľudských práv a základných slobôd, ale aj činom poškodzujúcim dobré meno Slovenskej republiky“ a „odsudzuje aj amnestie vtedajšieho predsedu vlády, vykonávajúceho niektoré právomoci prezidenta, ktoré zabránili poznaniu a potrestaniu páchateľov týchto činov“. Deklaráciu podporilo 88 zákonodarcov. Poslanci SaS a OĽaNO vytiahli svoje hlasovacie karty, podľa nich deklarácia „nič nerieši“.
Dianie smerujúce k zrušeniu amnestií v januári, februári a marci 2017
V januári 2017 napísalo 26 slovenských právnikov, vrátane významných odborníkov na ústavné a medzinárodné právo, výzvu poslancom NR SR na zrušenie Mečiarovych amnestií ústavným zákonom.
Ďalšiu samostatnú výzvu poslancom podpísalo niekoľko desiatok osobností rôznych profesií. Výzva uvádza mimo iného „''Mečiarove amnestie sú hrubým prejavom zneužitia štátnej moci, ktorá týmto zabránila vyšetreniu a spravodlivému potrestaniu zločinov, zo spáchania ktorých je sama podozrivá. Sú zásadným pošliapaním spravodlivosti, právneho štátu ako aj základného poslania štátnej moci chrániť občanov''“.
1. marca na premiére filmu Únos sa minister kultúry Marek Maďarič (SMER-SD) vyjadril takto: „''Amnestie sú nemorálne, spor na politickej scéne sa vedie v právnej rovine. Je na konkrétnom poslancovi, ako sa zachová. Ja, najmä po tom, čo boli publikované právne stanoviská viacerých právnikov a sudcov, ktoré hovoria o tom, že sa dajú zrušiť amnestie, tak keby som bol poslancom, hlasoval by som za zrušenie amnestií''“. Stal sa tak prvým politikom SMER-u, ktorý pripustil, že je za zrušenie amnestií. 3. marca Erik Tomáš, poslanec a mediálny poradca premiéra Fica uviedol, že sa v strane hľadajú kompromis ako amnestie zrušiť. „''Aj ja interne vyvíjam iniciatívy, aby sme hľadali cestu, ako to urobiť. Tie riešenia by mali byť kompromisom medzi prirodzenou spoločenskou objednávkou a tým, aby to bolo právne čisté''“, uviedol. 8. marca sa za zrušenie vyjadrilo niekoľko ministrov: Miroslav Lajčák (SMER-SD), Tomáš Drucker (nominovaný SMER-SD), László Sólymos (Most-Híd), Ján Richter (SMER-SD) a Gabriela Matečná (nom. SNS).
Organizácia VIA IURIS spustila web, kde môže verejnosť podporiť zrušenie amnestií. Výzvu za 24 hodín podpísalo vyše 25 tisíc ľudí. 21. marca 2017 organizátori odovzdali petíciu so 76 831 podpismi Národnej rade SR. Podľa vyjadrenia Zuzany Čaputovej z VIA IURIS šlo o najväčšiu online podpisovú akciu v dejinách Slovenska.
7. marca 2017 o amnestiách v diskusii na TA3 vystúpil aj ich iniciátor Vladimír Mečiar. V relácii poprel úlohu SIS na únose a vyhlásil: „''Ešte ani dnes si nedovolím celú pravdu povedať. Niektoré veci by boli šokujúce pre verejnosť... Nie je čas povedať všetko. Spochybnili by sme politickú stabilitu tohto štátu a systému.''“ Amnestie obhajoval ako pokus o vytvorenie pokoja pred parlamentnými voľbami v roku 1998.
Na spomenutú diskusiu s Vladimírom Mečiarom v televízií TA3 reagovala TV Markíza, ktorá usporiadala debatu, na ktorú pozvala svedka únosu Michala Kováča mladšieho Oskara Fegyveresa, vyšetrovateľa únosu Petra Vačoka, novinárku Ľubu Lesnú, speváka Otta Weitera. Na debatu boli pozvaní aj bývalý premiér Vladimír Mečiar a bývalý šéf Slovenskej informačnej služby Ivan Lexa, ktorí však účasť odmietli. Bývalý poslanec za stranu HZDS a právnik Ivana Lexu Ján Cuper účasť potvrdil, debaty sa však nakoniec nezúčastnil. Fegyveres zdôraznil, že podľa neho na Remiášovej smrti nemohol mať okrem SIS nikto iný záujem.
Monika Tódová za ďalší dôležitý faktor podporujúci zrušenie amnestií považuje vtedy prebiehajúce študentské protesty, ktoré potom v apríli 2017 vyústili do veľkého protikorupčného pochodu. Memorandum tohto pochodu z 18. apríla 2017 žiadalo v jednom zo svojich štyroch bodov (okrem vyšetrenia kaúz Bašternák a Gorila) aj "pokračovať vo vyšetrovaniach a súdnych konaniach všetkým Mečiarom amnestovaných skutkov". Jedným z hesiel pochodu bolo „Skutok sa stal“, čím protestujúci narážali na Mečiarove vyhlásenie v NR SR (z 18. októbra 2006), v ktorom povedal „skutok sa nestal“.
Návrh vládnej koalície na zrušenie amnestií z marca 2017
13. marca 2017 sa koaličná rada tretej vlády Roberta Fica dohodla na zrušení amnestií. Návrh vládnej koalície pripravil právnik Peter Kresák. Na schválenie návrh potrebuje 90 poslaneckých hlasov. Plánované je skrátené legislatívne konanie. Po schválení Národnou radou by mal o jeho platnosti rozhodnúť Ústavný súd. Na rozhodnutie Ústavného súdu bude potreba 7 sudcov. Ak 7 zistí, že poslanci nekonali v súlade s Ústavou amnestie nebudú zrušené. Ak 7 zistí, že zrušenie bolo v súlade s Ústavou bude zrušenie platné. V prípade pomeru 6:4 alebo 5:5 bude pravdepodobne platiť to na čom sa zhodnú poslanci.
20. marca 2017 svoje pripomienky poslal poslancom aj prezident Andrej Kiska. Vo svojom liste kritizoval navrhovaný zrýchlený postup: problém podľa prezidenta nebol riadne pripomienkovaný. Kritizoval tiež spájanie Mečiarových amnestií a milosti prezidenta pre svojho syna: „Bez ohľadu na kontroverznosť takejto milosti, toto rozhodnutie rozhodne nepatrí do rovnakej kategórie činov, akým je krytie zločinov štátnych orgánov spojené s hrubým porušením základných práv a slobôd obetí týchto skutkov.“ Ďalej pripomína, že milosť bola udelená aj ďalším podozrivým (medzi ktorými bol aj Marian Kočner). Kiska poukazuje aj na to, že po Mečiarových amnestiách bola prezidentovi odobraná právomoc udeľovať amnestie pred začatím trestného konania. Po ústavnej reforme z roku 2001 môže prezident zasiahnuť až po právoplatnom rozsudku. Podľa prezidenta tiež nie je jasné podľa akých kritérií by mal Ústavný zákon návrh posudzovať. Kiska sa tiež pýta či bude voči prezidentovi čo zrušené amnestie vyhlásil vyvodená zodpovednosť či už žalobou alebo ľudovým hlasovaním. Rovnako sa pýta či bude musieť odsúdený po zrušení amnestií nastúpiť do výkonu trestu.
Dôvod na zatiahnutie Ústavného súdu do rozhodovania o amnestiách nevidí ani jeho bývalá sudkyňa Viera Mrázová: „''Prečo rozširovať kompetencie Ústavného súdu, keď všetci vieme, že prvou časťou vládneho návrhu je dať do ústavy možnosť zrušenia amnestií parlamentom. Potom je otázka kontroly vec názoru. Ten môj je, že to nie je potrebné. Nevidím dôvod na takýto komplikovaný postoj našej vlády.''“ Bývalý minister vnútra a obrany Ivan Šimko posudzovanie návrhu Ústavným súdom vníma problematicky. Podľa neho je problém v tom, že sudcovia nie sú volení občanmi a nenesú politickú zodpovednosť za svoje rozhodnutia. Ich úlohou je ochrana zákonov, ale Mečiarove amnestie neporušili Ústavu. Podľa Šimka sú amnestie v rozpore nie s právom ale so spravodlivosťou. Rozhodnutie nechať krok schváliť Ústavným súdom kritizoval tiež Richard Sulík, ktorý argumentoval, že ústava nemôže byť protiústavná a Ústavný súd nemá právomoc o ústave rozhodovať.
Po uverejnení možných konfliktov záujmu u sudcov, ktorí boli Mečiarovi nominanti sa jeho predsedníčka Ivetta Macejková vyjadrila, že sudcovia Ústavného súdu rozhodujú nezávisle a nestranne a tiež, že „je poburujúce, že politici aj médiá zneužili zrušenie amnestií, takú vážnu a citlivú tému, v prospech vlastných politických záujmov, pričom si dovoľujú ‚vťahovať‘ do politického boja aj Ústavný súd.“
Rokovanie v parlamente – marec, apríl 2017
V utorok 28. marca 2017 sa o amnestiách rokovalo v parlamente v prvom čítaní. Návrh vládnej koalície prezentovala ministerka spravodlivosti Lucia Žitňanská, ktorá obhajovala zrýchlené legislatívne konanie voči ktorému namietala opozícia. Prekladateľ opozičného návrhu Ján Budaj (OĽaNO) nazval skrátený proces a navrhované prenesenie kompetencií na Ústavný súd „ponížením pre Národnú radu a rizikom pre ústavu“. Koaličná rada sa o amnestiách má stretnúť v stredu ráno, predseda parlamentu Andrej Danko (SNS) zvolal stretnutie s opozíciou na stredu poobede 29. marca 2017. Druhé čítanie a konečné hlasovanie bolo plánované na štvrtok 30. marca. Podľa podpredsedu parlamentu Martina Glváča má koalícia problém s návrhom opozície, aby Ústavný súd konal až po podnete od poslancov a so zrušením amnestií voči ostatným aktérom kauzy Technopol okrem Michala Kováča mladšieho. Medzi ďalšie podmienky opozície patrí: znenie zákona tak, aby konštatovalo, že únos nie je premlčaný; možnosť opozície vymenovať právnika, ktorý by Národnú radu zastupoval pred Ústavným súdom a tiež, aby účastníkmi konania pred Ústavným súdom boli aj prezident a vláda. 30. marca 2017 poslanci schválili koaličný návrh na zmenu ústavy a Národná rada tak získala právo amnestie zrušiť. Návrh získal 124 poslaneckých hlasov, ústavná novela šla na podpis prezidentovi, ktorý mal na vyjadrenie 15 dní. Prezident 3. apríla novelu podpísal a 4. apríla bola vyhlásená v Zbierke zákonov a nadobudla účinnosť.
Zrušenie amnestií
Rokovanie parlamentu o zrušení amnestií začalo 28. marca 2017. Opozícia nepodporila skrátené legislatívne konanie navrhované vládou. Ani po prvom čítaní nebolo jasné, ktoré pripomienky opozície koalícia do návrhu zapracuje. Za posunutie do druhého čítania hlasovalo 112 zo 146 prítomných poslancov. 30. marca 2017 poslanci schválili koaličný návrh na zmenu ústavy a Národná rada tak získala právo amnestie zrušiť.
Úspešne parlamentom prešiel až celkovo ôsmy návrh na zrušenie amnestií. Šlo o historické hlasovanie koalície s opozíciou. Národná rada 5. apríla 2017 uznesením č. 74/2017 Z. z. zrušila Mečiarove amnestie spolu s milosťou bývalého prezidenta Michala Kováča pre svojho syna Michala Kováča ml. v kauze Technopol. Za uznesenie hlasovalo 129 zo 144 prítomných poslancov. Na hlasovanie neprišli Dušan Muňko, Róbert Madej, Ján Podmanický a Miroslav Číž zo Smeru a Anton Hrnko s Evou Antošovou z SNS. Za zrušenie amnestií hlasovali všetci poslanci vládnej koalície (Smer-SD, SNS, Most-Híd), opozície (SaS, OĽaNO-NOVA aj Sme rodina). Z klubu ĽSNS nehlasovali 13 poslanci a ich poslankyňa Natália Grausová hlasovala proti. Nezávislý poslanec Peter Marček sa zdržal hlasovania. Poslanci sa tiež uzniesli, že skutky, ktoré boli amnestované, nebudú premlčané. Pre zrušenie amnestií zmenili poslanci aj samotnú ústavu, čím dali Národnej rade do rúk právomoc amnestie vôbec riešiť.
Potvrdenie zrušenia Ústavným súdom
31. mája 2017 vydal Ústavný súd SR nález, v ktorom konštatoval súlad uznesenia NR SR o zrušení amnestií s Ústavou SR.
Svoje rozhodnutie vyhlásil 6 dní pred skončením 60 dňovej lehoty (5. júna 2017), ktorú určili poslanci. Za zrušenie amnestií bolo osem z desiatich sudcov. Proti zrušeniu boli sudcovia Peter Brňák a Milan Ľalík. Sudcovia Ivetta Macejková, Ľudmila Gajdošíková a Lajos Mészáros mali iný názor k časti odôvodnenia, ale hlasovali za. Na zrušenie amnestií by postačovalo sedem hlasov.
V komuniké k rozhodnutiu Ústavný súd napísal: „Amnestovaním skutkov súvisiacich so zavlečením Michala Kováča ml. do cudziny predseda vlády Vladimír Mečiar porušil princíp zákazu svojvôle, princíp legality, princíp ochrany ľudských práv a základných hodnôt v spojení s princípom rešpektovania medzinárodných záväzkov, princíp deľby moci, princíp transparentnosti a verejnej kontrolovateľnosti.“ "Je očividné, že predseda vlády sa požiadavkou zdržanlivosti pri výkone právomoci udeľovať amnestiu, resp. milosť, v čase, keď zastupoval prezidenta, neriadil, naopak, zásadným spôsobom ju zneužil bezprostredne po ujatí sa jej výkonu." Na základe tohto nálezu začala po 22 rokoch prokuratúra skúmať, či sa V. Mečiar nedopustil trestného činu zneužitie právomoci verejného činiteľa.
Amnestia udelená Michalom Kováčom svojmu synovi je zrušená tiež, nie je však jasné ako sa v prípade bude pokračovať keďže Michala Kováča ml. očistili nemecké súdy.
Súdne prejednávanie prípadov po zrušení, priebeh procesov a potrestanie zodpovedných
Prezident republiky Andrej Kiska sa v tejto veci vyjadril 1. júna 2017 nasledovne:
Po viac ako 4 rokoch v decembri 2021 prezidnetka Zuzana Čaputová povedala, že Mečiarove amnestie boli podľa nej hanebným príkladom zneužitia práva. „Dnes Súdny dvor EÚ rozhodol, že je možné pokračovať v trestnom konaní. Považujem to za prelomové rozhodnutie.“
Zrušenie amnestií a milosti bývalého prezidenta Michala Kováča pre svojho syna znamená, že kompetentné orgány sa môžu zaoberať prípadmi:
Ako sa ukázalo na jeseň roku 2017 bude môcť byť vyšetrovaný aj Vladimír Mečiar za samotné udelenie amnestií.
Vyšetrovanie Vladimíra Mečiara za udelenie amnestií
Aktuálny stav: skutok nie je trestný čin.
V druhej polovici júla 2017 začala polícia vyšetrovať aj Vladimíra Mečiara. Hrozilo mu stíhanie pre zneužitie právomoci verejného činiteľa. Podľa výroku ústavného súdu "sa neriadil požiadavkou zdržanlivosti pri udelení amnestie". "Naopak, je očividné, že ju zneužil." 10. augusta 2017 bratislavská krajská policajná hovorkyňa Lucia Mihalíková informovala, že polícia nebude Mečiara stíhať za amnestie, pretože vec je premlčaná. Podľa Trestného zákona, platného v tom čase, bola premlčacia doba desať rokov.
15. augusta 2017 poslanec Ondrej Dostál listom požiadal generálneho prokurátora, aby Generálna prokuratúra SR preverila rozhodnutia polície o tom, že bývalého predsedu vlády Vladimíra Mečiara nebudú stíhať. "Názor, že uvedené konanie, aj keby bolo trestným činom, je už premlčané, je podľa môjho názoru nesprávny. Priamo v ústavnom zákone č. 71/2017 Z. z., ktorý umožnil zrušenie Mečiarových amnestií, sa totiž konštatuje, že ich zrušením sa nielen rušia všetky zákonné prekážky pre stíhanie amnestovaných činov, ale zároveň sa priamo stanovuje, že doba trvania týchto zákonných prekážok vyvolaných amnestiami sa nezapočítava do premlčacích dôb vzťahujúcich sa na amnestované skutky,“ uviedol Dostál. Podľa neho len orgány činné v trestnom konaní a súdy môžu posúdiť, či Mečiarovo konanie spojené s udeľovaním amnestií malo charakter trestného činu.  26. októbra 2017 Dostálovi námestník generálneho prokurátora Peter Šufliarsky oznámil, že Generálna prokuratúra zrušila rozhodnutie polície: "Po preskúmaní vyšetrovacieho spisu Krajského riaditeľstva policajného zboru Generálna prokuratúra vyhodnotila uznesenie vyšetrovateľa ako predčasné a vydala záväzný pokyn Krajskej prokuratúre na zrušenie tohto uznesenia a na ďalší postup v trestnom konaní," uvádza list. Napriek tomu bolo trestné stíhanie v lete (júli) 2019 zastavené. V januári 2020 sa verejnosť dozvedela, že vyšetrovateľ začal opäť trestne stíhať V. M., o čom rozhodla Generálna prokuratúra ešte v roku 2019. "„V trestnej veci JUDr. V. M. (udelenie amnestií) Generálna prokuratúra SR sa po preskúmaní vyšetrovacieho spisu nestotožnila s uznesením vyšetrovateľa Krajského riaditeľstva PZ v Bratislave z 24. 7.  2019, ktorým zastavil trestné stíhanie. Pokynom Generálnej prokuratúry SR z 25.11.2019 bola Krajská prokuratúra v Bratislave upravená zabezpečiť vydanie uznesenia o začatí trestného stíhania. Uvedený pokyn Generálnej prokuratúry SR bol splnený a dňa 12.12.2019 vyšetrovateľ Krajského riaditeľstva PZ v Bratislave vydal uznesenie o začatí trestného stíhania za trestný čin zneužívania právomoci verejného činiteľa. V súčasnosti prebieha vyšetrovanie tohto trestného činu,“ povedal hovorkyňa Generálnej prokuratúry SR Andrea Predajňová."„Vyšetrovateľ Odboru kriminálnej polície Krajského riaditeľstva PZ Bratislava vydal 12. apríla 2021 uznesenie, ktorým zastavil trestné stíhanie v danej trestnej veci únosu Michala Kováča mladšieho... Po naštudovaní predmetného uznesenia a príslušného vyšetrovacieho spisu dozorový prokurátor rozhodne o ďalšom postupe,“ objasnil prokurátor a hovorca Krajskej prokuratúry v Bratislave Matej Izakovič. Po tom, ako sa vyšetrovateľ rozhodol ukončiť kauzu verdiktom, že skutok nie je trestným činom, začala teda konať generálna prokuratúra.
Lexa a spol. – únos (zavlečenie) M. Kováča ml.
Aktuálny stav: V decembri 2021 Súdny dvor Európskej únie (CJEU) rozhodol, že v prípade sa môže pokračovať, hľadajú prísediacich
27. novembra 2000 odovzdal Okresnému súdu (OS) Bratislava III prokurátor Michal Serbin obžalobu na Ivana Lexu a ďalších dvanástich aktérov kauzy zavlečenia.
Príprava procesu s trinástimi obžalovanými však od zrušenia amnestie (5. apríla 2017) trvá dosť dlho.
V decembri 2017 OS Bratislava III oznámil, že sudca Posluch naštudoval spis, ktorý má asi 20-tisíc strán (trvalo to asi pol roka). Dvaja prísediaci sudcovia v tomto prípade budú "sudcovia z ľudu“, teda dobrovoľníci, ktorí sa prihlásili. Podmienkou je, že ich schváli miestne zastupiteľstvo v obvode daného súdu. Keďže prípad sa týka tajnej služby a je teda v utajovanom režime, prísediacich sudcov z čakacej listiny najskôr preveruje Národný bezpečnostný úrad.
Predpokladá sa, že proces s Lexom začne najskôr v roku 2020. „Po uskutočnení previerky NBÚ obidvaja prísediaci začali ihneď so študovaním predmetných dvoch spojených trestných vecí“. 20 000 strán je rozsah spisu, ktorý okrem zavlečenia obsahuje aj kauzu Gustáv Krajči – marenie referenda (pozri dole). Prísediaci chodia popri normálnom zamestnaní spis študovať na súd. ''„Priebežne sú kontrolovaní, to či boli študovať,  predsedom senátu. Nevedia sa teraz vyjadriť, vzhľadom aj na rozsiahlosť spisového materiálu, kedy presne tieto dve veci doštudujú.“'' povedal v júni 2019 hovorca bratislavských súdov Pavol Adamčiak.
Po dvoch rokoch od zrušenia amnestií ''„trojčlenný senát OS BA III rozhodol 21. júna 2019 .. tak, že ... pre trestný čin zavlečenia do cudziny spolupáchateľstvom podľa ustanovenia paragrafu 9 odseku 2 k paragrafu 233 odseku 1. odseku 2 písm. a) Trestného zákona účinného v čase spáchania skutku trestné konanie prerušuje a predloží Súdnemu dvoru Európskej únie (v Luxemburgu) na rozhodnutie prejudiciálne otázky“ povedal Adamčiak.'' . Akú prejudiciálne otázku alebo otázky Lexovho obhajcu Mareka Paru súd schválil nie je zatiaľ verejne známe ale predpokladá sa, že Súdny dvor by sa mal zaoberať otázkou, či bolo možné zrušiť amnestie, ak boli podľa vtedajšej legislatívy nezrušiteľné.
V júli 2021 zomrel exprokurátor Michal Serbin. Obrovský tlak vyvíjaný na Serbinovu osobu sa odrazil aj na jeho psychike, keď v roku 2003 skončil na psychiatrii. Neskôr odišiel do invalidného dôchodku (maniodepresívna psychóza) a venoval sa hudbe.
16. december 2021 - Súdny dvor Európskej únie (CJEU) rozhodol, že v prípade Mečiarových amnestií sa môže pokračovať v trestnom konaní. V rozsudku sa uvádza, že zásada „ne bis in idem“ (že človek nemôže byť za rovnaký skutok stíhaný dvakrát) nebráni vydaniu európskeho zatykača voči osobám obžalovaným z únosu. „Zastavenie trestného stíhania amnestiou a jej zrušenie nepredstavujú prekážku vydaniu zatykača, keďže vnútroštátne súdne orgány ešte nerozhodli o trestnoprávnej zodpovednosti obvinených osôb," uviedol CJEU.
O vine či nevine Lexu a spol. má rozhodovať trojčlenný senát, v ktorom je sudcom iba jeho predseda Karol Posluch. Ostatní dvaja členovia sú prísediaci (sudcovia z ľudu), ktorí ani nemusia mať právnické vzdelanie. Prísediacich volí obecné zastupiteľstvo a svoju funkciu vykonávajú vo voľnom čase. Ako odmenu dostávajú denne päť eur bez ohľadu na to ako dlho pojednávanie trvá. Prísediaci sa v tomto prípade (podmienka na oboznamovanie sa s utajovanými skutočnosťami) museli dobrovoľne podrobili previerke Národného bezpečnostného úradu. Zo 44 schválených prísediacich sa na previerku prihlásili traja ale aj tí potom odmietli svoje finkcie a proces sa nezačal. Ďalšou možnosťou, ako odblokovať kauzu, je odtajnenie spisu zo strany SIS. Ak by to tajná služba urobila, prísediaci by už nepotrebovali najprísnejšie bezpečnostné previerky. Zjednodušil by sa aj celý súdny proces, ktorý v utajenej kauze musí byť v špeciálnom režime. Ministerka Kolíková o tejto možnosti hovorila ešte v máji 2022, ale výsledok v podobe odtajnenia, sa počas jej úradovania nedostavil.
Gustáv Krajči – marenie referenda
Okresný súd (OS) Bratislava I v roku 2000 zastavil trestné stíhanie už vtedy obžalovaného minister vnútra Gustáv Krajči z trestného činu marenia referenda v roku 1997 (prípad tzv. „zmarené referendum") s odvolaním sa na platnosť amnestií.
Po zrušení amnestií bude táto vec náhodným výberom pomocou technických prostriedkov pridelená novému zákonnému sudcovi a trestný sudca, ktorý vo veci rozhodoval v minulosti, už nie je na OS Bratislava I, informoval hovorca Adamčiak v júli 2017.
2. marca 2018 OS Bratislava I odročil hlavné pojednávanie v tomto prípade, pretože 27. februára 2018 Krajčiho obhajca doručil súdu obsiahlu písomnosť (23-stranový podnet), s ktorou sa sudca ešte nestihol oboznámiť. Podnet obsahuje aj žiadosť, aby sa súd obrátil na Súdny dvor Európskej únie na vydanie predbežného rozhodnutia. Keď súd dospeje k záveru, že podnet nie je dôvodný, vytýči nový termín pojednávania, ak dospeje k záveru, že je dôvodný, tak vytýči termín neverejného zasadnutia, na ktorom pojednávanie preruší, vysvetlil sudca. Súd žiadosti obhajoby vyhovel, konanie prerušil a do Luxemburgu poslal dve otázky, ktorými chce zistiť, ako môže postupovať. V prvej otázke sa pýta, či možno po zrušení Mečiarových amnestií súdiť ľudí, ktorí boli pôvodne oslobodení. Druhá sa týka spôsobu, ako boli zrušené samotné amnestie.
Cez leto 2020 bol prípad pridelený novej sudkyni Marte Hirešovej, keďže dovtedajší sudca OS Bratislava I Roland Kemény je dlhodobo práceneschopný. Vo februári 2020 sa KS v Bratislave sa nestotožnil so sťažnosťou Krajskej prokuratúry (KP) v Bratislave proti uzneseniu OS Bratislava I o prerušení konania, ktoré bolo právoplatne vydané až v decembri 2018. Prerušené konanie bude podľa odvolacieho súdu síce predložené Súdnemu dvoru EÚ, ale KS výrok prvostupňového súdu v jednom bode upravil vlastným výrokom.
Gmina Tarnowo Podgórne
Gmina Tarnowo Podgórne je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 101,4 km² a žije tu 18690 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 184,32 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Poznań.
Montagna-le-Reconduit
Montagna-le-Reconduit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montagna-le-Templier
Montagna-le-Templier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gmina Tczew
Má rozlohu 170,61 km² a žije tu 11233 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 65,84 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Tczew.
Gmina Tczów
Gmina Tczów je vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Má rozlohu 72,12 km² a žije tu 4877 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 67,62 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Zwoleń.
Gmina Telatyn
Gmina Telatyn je vidiecka gmina v Poľsku v Lubelskom vojvodstve.
Má rozlohu 109,66 km² a žije tu 4461 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 40,68 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Tomaszów Lubelski.
Hydrogénuhličitan
Hydrogénuhličitan alebo hydrogenuhličitan (staršie hydrouhličitan , v lekárstve občas bikarbonát) je jeden z aniónov kyseliny uhličitej. Tento anorganický anión vzniká deprotonáciou kyseliny uhličitej. Je to polyatómový anión, ktorého vzorec je HCO3-. Soli obsahujúce tento anión sa označujú ako hydrogénuhličitany.
Hydrogénuhličitan má dôležitú biochemickú úlohu ako fyziologický tlmivý roztok.
Chemické vlastnosti
Hydrogénuhličitanový anión sa skladá z jedného atómu uhlíka, na ktorý sú naviazané tri kyslíkové atómy v trigonálne planárnom usporiadaní. Na jeden z týchto kyslíkov je naviazaný vodíkový atóm. Tento anión je izoelektronický s kyselinou dusičnou, HNO3. Formálny náboj hydrogénuhličitanového aniónu je mínus jedna a je amfiprotický, takže má kyslé i zásadité vlastnosti. Je to konjugovaná zásada kyseliny uhličitej a zároveň konjugovaná kyselina uhličitanového aniónu, čo vyjadrujú nasledujúce rovnovážne rovnice:
Soli hydrogénuhličitanu vznikajú spojením kladne nabitého iónu na záporne nabitý kyslíkový atóm tohto iónu, čim vzniká iónová zlúčenina. Mnohé hydrogénuhličitany sú rozpustné vo vode pri štandardnej teplote a tlaku. Hydrogénuhličitan sodný prispieva k množstvu rozpustených minerálov vo vode, čo je bežný parameter pre meranie kvality vody.
Fyziologický význam
vpravo|náhľad|467x467bod|Oxid uhličitý (CO2), ktorý sa tvorí ako odpadný produkt oxidáciou cukrov v [[Mitochondria|mitochondriách, reaguje s vodou v reakcii katalyzovanou karbonickou anhydrázou, čím vzniká kyselina uhličitá (H2CO3). Táto kyselina je v rovnováhe s hydrogénuhličitanovým aniónom (HCO3-) a vodíkovým katiónom (H+). Tie sa potom presúvajú do pľúc, kde prebieha opačná reakcia a vylučuje sa plynný oxid uhličitý. V obličkách (vľavo), bunky (zelená farba) na stene proximálneho tubulu zachytávajú hydrogénuhličitan pomocou toho, že ho presúvajú z glomerulárneho filtrátu v lúmene (žltá farba) nefrónu naspäť do krvi (oranžová). Presná stechiometria procesu v obličkách nie je ukázaná pre zjednodušenie.]] Hydrogénuhličitan je dôležitou zložkou tlmivého roztoku ľudského tela, vďaka čomu sa udržiava acidobázická homeostáza (približne konštantné pH). Celkom 70 až 75 % oxidu uhličitého v tele sa premení na kyselinu uhličitú (H2CO3), konjugovanú kyselinu HCO3-, na ktorý sa môže rýchlo premeniť.
Hydrogénuhličitan, voda, vodíkové ióny a oxid uhličitý tvoria tlmivý roztok, pričom kyselina uhličitá pôsobí ako reakčný intermediát. Tento tlmivý roztok sa udržiava pri nestálej rovnováhe a poskytuje rýchlu odpoveď a obranu na zmenu pH smerom ku kyslému i zásaditému prostrediu. To je veľmi dôležité hlavne pri ochrane tkanív centrálnej nervovej sústavy, kde zmena pH výrazne mimo normálneho rozsahu môže mať katastrofálne následky (pozri acidóza a alkalóza).
Hydrogénuhličitan je naviac dôležitý v tráviacom trakte. Zvyšuje vnútorné pH žalúdka po tom, čo veľmi kyslé žalúdočné šťavy dokončili trávenie potravy. Hydrogénuhličitan takisto reguluje pH v tenkom čreve. Vylučuje sa z pankreasu v reakcii na hormón sekretín a neutralizuje kyslú tráveninu vystupujúcu zo žalúdku do dvanástnika.
Hydrogénuhličitan v prostredí
Hydrogénuhličitan je hlavnou formou rozpusteného anorganického uhlíka v slanej vode a väčšine sladkých vôd. Kvôli tomu je dôležitý v cykle uhlíka.
V sladkovodnej ekológii sa následkom silnej fotosyntetickej aktivity sladkovodných rastlín cez deň vylučuje plynný kyslík do vody a zároveň s tým vznikajú hydrogénuhličitanové anióny. Kvôli tomu dochádza k zvýšeniu pH, až kým sa v konkrétnych prípadoch táto zásaditosť nestane toxickou pre niektoré organizmy alebo sa kvôli tomu nestanú iné látky toxickými, napríklad amoniak. V tme, keď fotosyntéza neprebieha, dochádza k vzniku oxidu uhličitého respiračnými procesmi, takže nevznikajú nové ióny hydrogénuhličitanu a pH rýchlo klesá.
Použitie v potravinárstve
Najbežnejšou soľou s hydrogénuhličitanovým anión je hydrogénuhličitan sodný, NaHCO3, ktorý je bežné známy ako sóda bikarbóna. Keď sa zahreje alebo vystaví kyseline, napríklad kyseline octovej (ktorá je prítomná v octe), hydrogénuhličitanový anión sa rozkladá a vzniká z neho oxid uhličitý. Preto sa používa ako kypriaca látka do pečenia.
Hydrogénuhličitan amónny sa používa pri výrobe sušienok na trávenie.
Diagnostika
V diagnostickej medicíne je hladina hydrogénuhličitanu v krvi jedným zo sledovaných parametrov, ktoré naznačujú acidobázickú rovnováhu v tele. Meria sa spolu s oxidom uhličitým, chloridmi, draslíkom a sodíkom, čím sa zisťuje hladina elektrolytov v krvi. Nerovnováha môže poukazovať na acidózu alebo alkalózu. stred|náhľad|550x550bod|Referenčné hodnoty pre krvné testy, ktoré ukazujú približnú hladinu hydrogénuhličitanu (fialová, spodný riadok druhá sprava, okolo 20 mmol/l) a iných látok.
Zlúčeniny s hydrogénuhličitanovým aniónom
Medzi hydrogénuhličitany patria napríklad:
Skylon Tower
Skylon Tower (francúzsky Tour Skylon) je veža v kanadskom meste Niagara Falls. Je vysoká 158,5 metra. Bola postavená v rokoch 1964 - 1965. Otvorená bola 6. októbra. Z otáčajúcej sa reštaurácie je výhľad na Niagarské vodopády.
Je vysoká 158,5 metra. Anténa je vysoká 13,1 metra a jej najnižší bod je vo výške 145,4 m. Veža má 2 vyhliadky a 3 reštaurácie, z toho jedna je otáčajúca sa. Na vyhliadku vedú 3 výťahy zvané Yellow Bug. Veža je treťou najvyššou v Kanade (po CN Tower a Calgary Tower). Stavba veže sa začala v máji 1964 a skončila ďalší rok v októbri.
Gmina Teresin
Má rozlohu 87,98 km² a žije tu 11028 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 125,35 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Sochaczew.
Montaigu (Jura)
Montaigu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Jura, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy B kategórie v bejzbale 2017
Majstrovstvá Európy B kategórie v bejzbale 2017 bol turnaj majstrovstiev Európy B kategórie bejzbale mužov, ktoré organizuje Európska bejzbalová konfederácia (CEB). Konal sa v srbskom Belehrade a poľskej Miejskej Górke v dňoch od 24.29. júla 2017, za účasti 12 tímov rozdelených do 2 skupín. Dejiskom v poľskej skupine bolo Demonowe Pola.
ME B kategórie zároveň slúžili ako kvalifikácia na hlavné podujatie ME, ktoré organizuje v roku 2019 Nemecko. Kvalifikovali sa naň iba víťazi oboch skupín, ktorými sa stali 🇦🇹 a 🇱🇹.
Účastníci a nasadenie do skupín
Číslo udáva umiestnenie v aktuálnom rebríčku WBSC v roku 2017.
Utrecht (loď)
náhľad|Loď Utrecht na pravidelnej linke náhľad|Stretnutie lodí [[Dallas (loď)|Dallas a Utrecht v blízkosti zastávky Rokle]]
Loď Utrecht je jednou z lodí, ktoré prevádzkuje Dopravný podnik mesta Brna (DPMB) v rámci lodnej dopravy na Brnenskej priehrade. Vyrobená bola v roku 2011 firmou Jesko CZ (Jaroslav Jiráň) v Hlavečníku a je jedným z piatich nových sesterských plavidiel, ktoré takmer kompletne obmenila flotilu DPMB. V rámci evidencie vozidiel dopravného podniku je Utrecht označený evidenčným číslom 4824.
Dejiny
Dopravný podnik mesta Brna objednal v roku 2008 u firmy Jesko CZ celkom päť dvojpalubových lodí za celkovú sumu 73,915 milióna Kč (14,783 milióna Kč za jednu loď). Prvé plavidlo (Lipsko) bolo uvedené do prevádzky v roku 2010, roku 2011 boli súčasne dodané ďalšie dve lode, Utrecht a Vídeň, ktoré nahradili dve staršie plavidla - Prahu a Bratislavu. Dodatočným výberovým konaním zadal DPMB na začiatku roka 2011 tej istej spoločnosti úpravy štyroch vyrábaných lodí (spolu za 6 119 520 Kč), ktoré boli odôvodnené skúsenosťami z prvého roka prevádzky Lipska.
Trup lode bol vyrobený v Lhotke nad Labem, odkiaľ bol prepravený do Hlavečníka, kedy bolo plavidlo postavené. Do Brna bol Utrecht spoločne s Vídňou dopravený na cestných prívesoch, pričom cesta trvajúca štyri dni skončila 31. marca 2011. Potom nasledovalo skompletizovanie lode vrátane osadenia kormidlovne, elektroinštalácie, akumulátorov a nalakovanie trupu na tmavo modrú farbu. Do stavu DPMB bol Utrecht s evidenčným číslom 4824 zaradený 29. apríla 2011, v pravidelnej doprave ale nebol nijako využívaný, len pri krste sesterskej Viedne 14. mája vykonal s pozvanými hosťami krátkou okružnú jazdu po priehrade. Samotný krst Utrechtu so slávnostným spustením na vodu sa konal 28. mája 2011 pri príležitosti začiatku festivalu Ignis Brunensis a zúčastnil sa ho aj holandský veľvyslanec. Loď bola totiž pomenovaná podľa Utrechtu, jedného z partnerských miest mesta Brna. Do pravidelnej prevádzky na Brnenskej priehrade zasiahol Utrecht prvýkrát 29. mája 2011.
Konštrukcia
Konštrukčne je Utrecht zhodný so svojimi sesterskými loďami. Jedná sa o dvojpalubovú loď poháňanú asynchrónnym elektromotorom, ktorý je napájaný z olovených akumulátorov. Spodná uzavretá paluba je bezbariérová (vrátane WC), schodisko na hornú, slnečnú palubu sa nachádzajú v zadnej časti lode. Kormidlovňa je umiestnená v prednej časti hornej paluby. Rovnako ako Vídeň má aj Utrecht niekoľko dodatočných úprav z výroby, ktoré súvisia so skúsenosťami z prvého roka prevádzky Lipska. Loď bola vybavená predným dokormidlovacím zariadením, fotovoltaickými článkami na streche kormidelne pre posilnenie užívateľskej batérie, bezpečnostnými bránkami v hlavných vchodoch a náporovým vetracími kanálmi nad čelným oknom dolnej paluby.
Gmina Terespol
Má rozlohu 141,31 km² a žije tu 7037 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 49,8 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Biała Podlaska.
Gmina Tereszpol
Gmina Tereszpol je vidiecka gmina v Poľsku v Lubelskom vojvodstve.
Má rozlohu 144,01 km² a žije tu 4030 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 27,98 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Biłgoraj.
Eleonóra Kastílska (1241)
Život
Eleonóra bola dcérou kastílskeho kráľa Ferdinanda III. a jeho druhej manželky Johany z Ponthieu. Ponuka na sobáš s anglickým následníkom Eduardom vzišla z iniciatívy jeho otca Henricha III. a Eleonórin brat Alfonz X. ju s podmienkou, že ženích bude mať dostatočný pravidelný príjem, prijal.
Eduard, Eleonórin vrstovník, sa vydal s honosným sprievodom na kastílsky dvor a v Las Huelgas bol svojím budúcim švagrom Alfonzom pasovaný za rytiera. 18. októbra 1254 sa v Las Huelgas konala dynastická svadba. Po šiestich týždňoch plných svadobných osláv sa novomanželia vydali do Gaskonska. vľavo|náhľad|Eduard a Eleonora (stredoveká iluminácia)
Spoločne s Eduardovými rodičmi sa stretli s francúzskym príbuzenstvom na kráľovskom dvore v Paríži a potom sa usídlili v Bordeaux. Eduard sa v Guyenne stal nástupcom svojho strýka Simona z Montfortu, ktorého miestni obyvatelia pre tvrdú vládu zatratili.
Roku 1255 sa manželia vrátili z európskej pevniny do Anglicka, kde sa Eduard dostal do sporu s otcom. Tu sa tiež v lete 1256 stretli s Eleonóriným bratom Henrichom. Roku 1257 sa vzbúrili Walesania a niekoľko rokov trvajúce politické nepokoje nakoniec vyústili v zápase na bojovom poli. 14. mája 1264 v bitke pri Lewes sa podarilo Simonovi Montfortovi, vodcovi kráľovskej opozície zajať kráľa, princa Eduarda a Richarda z Cornwallu a nechal ich uväzniť. Eleonóra po dobu manželovho väznenia bola na čestné slovo uväznená vo Westminsterskom paláci. Eduardovi sa neskôr podarilo z väznenia uniknúť a 4. augusta 1265 porazil vďaka lesti strýka Simona pri Eveshame. O rok neskôr sa Eleonóre podarilo po troch dcérach konečne porodiť prvého syna.
Svätá zem
Po upokojení atmosféry sa manželia na pápežskú výzvu vydali spoločne s francúzskym kráľom Ľudovítom, ktorý napriek podlomenému zdraviu túžil po šírení pravej viery prostredníctvom križiackej výpravy. Aby mohol financovať náklady spojené s výpravou, musel sa Eduard zadĺžiť u samotného Ľudovíta a požiadať parlament o pôžičku. Jeho družina vraj nebola príliš početná a tvorila asi len 1 000 vojakov. Mnohí účastníci výpravy boli Eduardovi blízki priatelia a rodinní príslušníci, vrátane jeho manželky Eleonóry. Pôvodným cieľom výpravy bolo oslobodenie pevnosti v Akko, ale Ľudovít sa odchýlil a dorazil do Tunisu, kde sa jeho vojsku podarilo dobyť Kartágo. Ďalšiemu úspechu sa postavila do cesty epidémia.
V čase príchodu anglickej výpravy v máji 1271, bol Ľudovít IX. a jeho syn Ján mŕtvy. Väčšia časť francúzskeho vojska sa vrátila späť do Francúzska, ale časť sa pridala k Eduardovi a jeho tisíckam rytierom. Princ pokračoval do Akka, aby sa pripojil k deviatej križiackej výprave. Krátko nato napadol mesto Quaqun. Roku 1272 sa Eduardovi podarilo so sultánom Bajbarsom uzavrieť desaťročné prímerie. Eleonóra počas pobytu na východe porodila dve dcéry. Pri návrate na európsky kontinent zastihla cestujúcich divoká búrka, ktorá zapríčinila stroskotanie lode. Z útrap kruciáty a stroskotania sa zotavovali na Sicílii, kde ich zastihla správa o skone kráľa Henricha.
Kráľovská koruna
vľavo|náhľad|Kríž v Geddingtone Eduard ako nový kráľ zložil v Paríži lénnu prísahu novému francúzskemu kráľovi Filipovi III., synovi svätého Ľudovíta.
Potom sa manželia takmer rok zdržiavali v Bordeaux a až 14. augusta 1274 boli vo Westminsterskom opátstve korunovaní. V októbri roku 1274 vykonal Eduard dôkladnú kontrolu činnosti kráľovských a panských úradníkov a zneužívania úradnej moci. Eleonóra sa na manželovej činnosti vo veľkej miere podieľala a pokúšala sa vďaka svojim rodovým zväzkom ovplyvniť dianie v Aragónsku, kam sa francúzsky kráľ Filip III. vydal na križiacku výpravu.
Eduard čelil ďalšiemu waleskému povstaniu a tiež zhoršovaniu Eleonórinho zdravia, na ktorom sa zrejme podpísali početné pôrody. Chorá kráľovná sa rozhodla pre cestu na kontinent, chcela sa vrátiť do Guyenne. So zastávkou na parížskom dvore, kde Eduard vzdal hold novému kráľovi Filipovi IV. Peknému, sa vydali na ostrov Oléron a Talmont, obľúbenej plantagenetskej rezidencie. Potom kráľovná zakotvila na polostrove rieky Dordogne v Condate, kde mala sídlo so svojou malou zoologickou záhradou s papagájmi, gepardmi a tigrami. Túto dobu trávila uhladzovaním sporov medzi rehoľnými rádmi a tiež vyjednávaním medzi aragónskym a sicílskym kráľom o prepustení Aragóncami zajatého Karla zo Salerna. Dcéru Eleonóru zasnúbila s aragónskym princom Alfonzom a sama poslala požadované výkupné za cenného zajatca.
Smrť
Tzv. Eleonórine kríže boli postavené na miestach, kde pohrebný sprievod s kráľovnej pozostatkami nocoval. Jednalo sa o Lincoln, Grantham, Stamford, Geddington, Northampton, Stony Stratford, Woburn, Dunstable, St Albans, Waltham, Westcheap a Charing. Telo zosnulej bolo najskôr pochované vo Westminsterskom opátstve do hrobu Eduarda Vyznávača, kým nebol zhotovený bronzový náhrobok od majstra Viliama Torela, ktorý je spoločne s náhrobkom Henricha III. jedným z prvých so skutočnou podobou zosnulého. Kópia Torelovho náhrobku bola tiež v katedrále v Lincolne, kde boli uložené vnútornosti kráľovnej a ďalší náhrobok bol tiež v dominikánskom kláštore v Blackfriars v Londýne, kde bolo pochované srdce. Spoločne s Eduardom bola v súsoší na priečelí katedrály v Lincolne.
Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Ľubica)
História výstavby
Kostol bol pôvodne postavený nemeckými kolonistami v 13. storočí okolo roku 1260 na vyvýšenine ako pomerne veľká jednoloďová stavba s kvadratickým presbytériom a západnou vežou. Keď v roku 1271 Ľubica získala mestské práva od uhorského kráľa Štefana V. začali miestny veriaci s úpravami na kostole. Okolo roku 1330 predĺžili presbytérium o polygonálny záver, sprístupnený novým portálom. O 30. rokov neskôr okolo roku 1360 bola stredová loď zaklenutá na tri stredové piliere, čím sa kostol premenil na typické spišské dvojlodie. Po vpáde husitských vojsk z Poľska v roku 1433 a neskôr aj jiskrovými vojskami bol kostol vypálený. V 16 storočí veriaci nechali zhotoviť okrem ďalšieho mobiliáru (kazateľnica, stalla) aj neskorogotický oltár z dielne Majstra Pavla z Levoče, z ktorého sa zachovala len oltárna skriňa s plastikou tzv. Ľubickej Madony. Počas reformácie v 16. a 17. storočí bol vo vlastníctve evanjelikov. V tomto období vyhudovali neskororenesančnú emporu a z 18. storočia pochádza roková výmaľba interiéru. V roku 1706 kostol pri požiari znovu vyhorel, kde sa poškodila hlavná veža spolu s hlavným oltárom. Veža bola neskôr dobudovaná a oltár bol barokizovaný dielnou Olafa Engelholma, ktorého si objednal na vlastné náklady kňaz Juraj Rayscher. V druhej polovici 18. storočia pod presbytériom vybudovali kryptu. Intierér kostola bol vybavený novým barokovým mobiliárom.
Piarista P. Anton Wisniewski dal následne v 18. storočí kostolu dnešnú podobu. Opravil sakristiu a spravil do nej vstup, a v roku 1766 zriadil pre kostol dva nové bočné oltáre. Najväčšiu zmenu však realizoval v roku 1772, keď dal celý interiér vymaľovať dodnes zachovanou iluzívnou maľbou, dal pozlátiť hlavný oltár spolu s bočnými a dal zhotoviť do lode nové lavice. Pri ďalšom rozsiahlom požiari v Ľubici v roku 1786 podľahol kostol spolu s jeho vežou. Veža bola následne obnovená v roku 1792, pričom dostala barokovú formu. V rokoch pred prvou svetovou vojnou kostol utrpel viacero strát. V rokoch 19161917 zrekvirovalo vojsko z Ľubice 3 zvony z rokov 1624, 1757 a 1814. Taktiež zobrali aj 80 píšťal z organa a medený plech zo strechy kostola, takže kostol bol dlhé roky len provizórne zakrytý. Aj táto provizórna strecha podľahla požiaru v roku 1934, čo vyvolalo v rokoch 19361937 rozsiahle opravy kostola. Chrám a veža dostala novú strechu v pôvodnom barokovom tvare. Taktiež bol kostol vydláždený a zreštaurovali oltáre spolu s maľbou v interiéry. Ďalšia veľká prestavba bola v polovici 60. rokoch 20. storočia. V roku 1963 bol kostol vyhlásený za kultúrnu pamiatku Slovenska a v roku 1986 kostol dostal novú medenú strechu. Kostolu je v dnešnej dobre venované množstvo pozornosti, kedy v poslednej dobe bolo zreštaurovaných mnoho vecí z kostola, najmä hlavný oltár od Majstra Pavla spolu s bočnými oltármi.