cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grapefruitový džús
Interakcie s liekmi
Zistilo sa, že grapefruit a jeho šťava sa vzájomne ovplyvňujú s mnohými liekmi, čo vo viacerých prípadoch vedie k nežiaducim účinkom. Deje sa to dvoma spôsobmi: prvým je, že grapefruit môže blokovať enzým, ktorý metabolizuje lieky, a ak sa liek nemetabolizuje, hladina lieku v krvi môže byť príliš vysoká, čo vedie k nežiaducemu účinku. Druhý spôsob spočíva v tom, že grapefruit môže blokovať vstrebávanie liekov v čreve, a ak sa liek nevstrebáva, potom sa ho v krvi nenachádza dostatočné množstvo na to, aby mal terapeutický účinok.
Jeden celý grapefruit alebo 200 ml grapefruitovej šťavy môže spôsobiť toxicitu predávkovania liekmi. Lieky, ktoré sú nekompatibilné s grapefruitom, sú zvyčajne označené na obale alebo v príbalovom letáku. Ľudia, ktorí užívajú lieky, sa môžu spýtať svojho poskytovateľa zdravotnej starostlivosti alebo lekárnika na interakcie grapefruitu a liekov.
Seredský kaštieľ
Lokalizácia hradu Šintava bola počas dlhého obdobia predmetom rôznych úvah a názorov. Až v roku 1983 pri pamiatkovom výskume kaštieľa v Seredi sa zistilo, že tento klasicistický kaštieľ uprostred parku je prestavaný hrad – pevnosť Šintava. Stredoveký hrad bol totiž v 17. storočí premenený na modernú renesančnú pevnosť a neskôr na kaštieľ. Zmena koryta rieky Váh spôsobila, že sa dostal z ľavého brehu na pravý a preto ho možno teraz nájsť v Seredi a nie v susednej obci Šintava.
Neznámy známy hrad
I keď v súčasných turistických sprievodcoch sa o Šintavskom hrade nedočítate, vo svojej dobe patril medzi strategicky významné objekty. Vďačí za to svojej veľmi výhodnej polohe v blízkosti brodu cez rieku Váh. Postavili ho na križovatke dôležitých obchodných ciest – týmto miestom viedla napríklad významná Česká cesta, ktorá už od praveku spájala juhovýchodnú a severnú Európu. Prvá písomná zmienka sa viaže na rok 1177, keď vznikol šintavský hradný komitát. Pri hrade bola zriadená aj mýtnica – v roku 1251 sa uvádza výber mýta za prechod.
Najstaršia podoba hradu
Dejiny hradu siahajú pravdepodobne až do 11. storočia. O kamennej stavbe však možno hovoriť asi až na prelome 11. a 12. storočia. Vtedy pravdepodobne postavili hranolovú viacpodlažnú vežu. Bola obohnaná kamenným múrom a vodnou priekopou s mostom. Neskôr, asi počas 13. storočia, bola okolo veže vo vzdialenosti 8 –  vybudovaná kamenná murovaná hradba na štvorcovom pôdoryse 36 x s bránou. Po požiari koncom 14. storočia postavili okolo opevnenia z 13. storočia novú hradbu na pôdoryse 65 x. Bola vybudovaná vstupná brána s vežou a padacím mostom. Túto stavebnú etapu pravdepobne zachytil listinný opis hradu z roku 1423.
Protiturecká pevnosť
V období nástupu výkonných strelných zbraní, keď sa z Talianska šíril bastiónový systém obranných stavieb, začali pravdepobne Thurzovci prestavbu gotického hradu na jednu z najmodernejších renesančných pevností. V rokoch 1600 – 1618 sa okolo starého hradu začína výstavba nového okruhu vonkajšieho opevnenia, ktoré zväčšilo pôdorysnú rozlohu hradu na 120 x. Išlo o štvorboký okruh bastiónového opevnenia s nárožnými bastiónmi. Dodnes sa jeden z bastiónov zachoval. Ide o objekt v styku oboch krídel súčasného kaštieľa. Vrchol opevnenia hradu zavŕšila esterházyovská prestavba v 2. polovici 17. storočia, ktorej súčasťou bola nová úprava hviezdicovitej vodnej priekopy.
Zariadenie kaštieľa
Z roku 1850 pochádza veľmi cenný podrobný inventár vnútorného zariadenia kaštieľa, ktorý vznikol ako dôsledok finančných problémov vtedajšieho majiteľa Karola Esterházyho. Zachytáva 64 miestností a chodieb kaštieľa. Hlavnými reprezentatívnymi priestormi boli tzv. Letný salón, Letná obývačka (Salón), ďalej Žltý a Knižničný salón, v ktorom sa nachádzalo 1032 titulov kníh, Grófkina obliekáreň ladená do čiernej farby a Grófska spálňa ladená do hnedej farby mahagónu, Strieborná izba, v ktorej mali svoje miesto servisy, krištáľ a strieborné príbory. Súpis pokračoval herňou, spálňami a hosťovskými izbami a izbami služobníctva s pomerne jednoduchým vybavením a povalami. Bohužiaľ vnútorné zariadenie kaštieľa sa až na niekoľko výnimiek nezachovalo. Podobný osud mala aj knižnica. Pravdepodobne po 2. svetovej vojne skončila v zberniach starého papiera a v kotolniach.
Osud kaštieľa v 20. storočí
Seredské panstvo v roku 1912 odkúpil barón Henrich Ohrenstein, ktorý zomrel v júli 1919. Dedičom na čele s jeho synom Jurajom bol park aj s kaštieľom, vzhľadom na zmeny po rozpadnutí Rakúsko-Uhorska, definitívne pririeknutý až v roku 1925. Zároveň boli stanovené podmienky jeho vlastníctva – napr. majiteľ musí zachovať jeho pôvodné umelecké zariadenie, sprístupniť park širokej verejnosti a pod. Členovia rodiny Ohrenstein sa hlásili k židovskej národnosti a preto sa ich dotkli aj protižidovské opatrenia v období prvej Slovenskej republiky v rokoch 1939 – 1945. V roku 1941 prevzal ich majetok do svojej správy Štátny pozemkový úrad v Bratislave, ktorý ho v októbri roku 1942 odpredal Študijnej základine za 4 milióny korún. Budova bola vo veľmi zlom stave, lebo v posledných rokoch nebola trvale obývaná a udržiavaná. V septembri 1944 sa do kaštieľa nasťahovali nemeckí vojaci, ktorí spustili lavínu pustošenia kaštieľa. Tú dokončila ruská armáda. V kaštieli si zriadili poľnú nemocnicu. Drevenými časťami zariadenia, parketami a vzácnymi knihami kúrili. V parku vyrúbali vzácne stromy. Skazu dovŕšili miestni obyvatelia. Za 8 dní vyrúbali agátového lesa. V októbri 1948 pripadol celý majetok štátu. Kaštieľ bol v roku 1949 pridelený novozriadenému okresu Sereď. Časť priestorov využívala aj mládež ako divadelnú sálu. V druhej polovici 50-tych rokov bol v časti parku postavený amfiteáter. Po zrušení okresu Sereď časť priestorov obsadila v roku 1962 Stredná odborná škola Niklovej huty a od roku 1968 Dom detí a mládeže. Divadelná sála sa v roku 1969 premenila na zámockú vináreň. V tomto období bola budova kaštieľa i park dobre využité a relatívne dobre udržiavané. V 80-tych rokoch sa mala uskutočniť generálna obnova kaštieľa a historického parku. V roku 1986 sa začalo s rekonštrukciou kaštieľa, ale v roku 1993 prešiel do majetku mesta, ktoré o neho úplne stratilo záujem. Archeologický výskum, ktorý začal v roku 1983, sa nedokončil a archeologické plochy boli v roku 1995 zahrnuté zeminou. Mesto sa snažilo predať kaštieľ za korunu ale nikto ho nechcel. V roku 2004 mesto založilo vlastné Mestské múzeum, v ktorom sú vystavené predmety nájdené pri archeologickom výskume, a za odbornej pomoci Občianskeho združenia Vodný hrad začína pripravovať projekt reálneho využitia seredského kaštieľa (2007).
Zbierka
Vlastníkom kaštieľa je aj naďalej mesto Sereď, ktoré hľadá cesty ako získať prostriedky na jeho rekonštrukciu. Okrem neustálych žiadostí o dotácie cez eurofondy a ministerstvo kultúry zriadilo mesto Sereď v roku 2019 dobrovoľnú zbierku cez transparentný účet.
=== Základné údaje o pamiatke ===
Combefa
Combefa je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Combefa má 148 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Strabón
Život
Strabón sa narodil vo vplyvnej rodine z Amaseie v Ponte (dnes mesto Amasya v Turecku ) v meste o ktorom povedal, že je vzdialené približne od Čierneho mora. Pontos v tom období padol do vlády Rímskej ríše a aj keď bol Strabón politickým zástancom rímskeho imperializmu, patril, z matkinej strany, k prominentnej rodine, ktorej členovia zastávali významné pozície v režime ktorému vládol pontský kráľ Mithridates VI.
Jeho život charakterizovali rozsiahle cesty. Cestoval do Egypta, západne k pobrežiu Toskánska, južne do Etiópie, do Malej Ázie a časť života prežil v Ríme. Jeho cesty po Stredozemí a Blízkym Východom mali najmä vedecký účel. V tomto období boli populárne a uľahčoval to aj relatívny mier počas vlády cisára Augusta (27 pred Kr. – 14). V roku 44 pred Kr. sa presťahoval do Ríma, kde žil, študoval a písal minimálne do roku 31 pred Kr. V 29 pred Kr., na svojej ceste do Korintu (kde sa vtedy nachádzal Augustus), navštívil na niekoľko rokov ostrov Gyaros v Egejskom mori. Približne v 25 pred Kr. sa plavil po Níle až k ostrovu Philae. Po tomto období je o ňom iba málo zmienok a to až do roku 17, keď sa vrátil do Ríma aby dokončil svoje dielo Geographica.
Nie je presne známe, kedy svoje dielo dokončil, aj keď poznámky v diele naznačujú, že to bolo počas vlády cisára Tiberia. Niektorí označujú prvé návrhy približne v roku 7, ostatní približne v roku 18. Posledná datovaná poznámka je venovaná smrti kráľa Mauretánie Jubovi II. v roku 23 a hovorí, že zomrel „nedávno“. Za predpokladu, že „nedávno“ znamená v roku 23, prestal Strabón písať v tom roku alebo v roku 24, kedy zomrel.
Geographica
náhľad|Stránka vydania Isaaca Casaubonsa z roku 1620 Strabón je autorom najrozsiahlejšieho dochovaného diela o antickom svete Geographica. Zdroje k nemu zbieral po celej rímskej ríši; sebavedome tvrdil, že medzi geografmi nie je nikto, kto by precestoval viac krajín v týchto končinách než on.
Geographica mala 17 zväzkov a je jediným antickým geografickým dielom, ktorého úplný text je v súčasnosti k dispozícii. Jeho význam tkvie v spoľahlivosti údajov čerpaných z vlastného poznania aj z početných svedectiev prevzatých zo starších, nedochovaných diel. Okrem iného prináša aj najstaršie zmienky o obyvateľstve.
Iba prvé dva zväzky majú viac menej teoretický charakter. Strabón miestami ignoruje zásady stoickej školy a zmieňuje sa aj o príčinách javov. Krátko sa zaoberá dejinami geografie. Uvádza mená prvých geografov – najväčšou autoritou je pre neho Homér. Hérodotovi zrejme príliš nedôveruje; do prehľadu významných geografov minulosti ho nezaradil. Nasleduje výklad o vývoji zemského povrchu o rozmeroch Zeme a ekumény, o zónach, o Erastothenovom delení ekumény na sfragidy.
Jadrom druhej knihy je upresňovanie vzdialeností medzi významnými bodmi; Strabón sa snaží korigovať údaje jeho predchodcov. Vo svojich všeobecných geografických predstavách nie je originálny. Základne myšlienky preberá od Erastothena, Polybia z Megalopole (200 – 120 pred Kr.) a Poseidóna z Apameie (135 – 51 pred Kr.) – ktorého označuje za nejučenejšieho filozofa tej doby.
Ostatných 15 kníh obsahuje opisy jednotlivých krajín a oblastí:
Kvalita opisov a úroveň hodnovernosti faktov je premenlivá. K najlepším patria pasáže venované Malej Ázii, Egyptu a Líbye (Afrike) napísané na základe vlastných poznatkov autora.
Výklad má značne chaotický charakter; dlhým vsuvkám chýba vzťah k ústrednej téme. Dominuje názvoslovie, informácie o obyvateľstve (pričom barbarské kmene Strabóna príliš nezaujímajú), o štátnom zriadení a o histórii. Údaje o prírode sú vcelku strohé.
Aj keď sa Strabón usiloval o presnosť, konfrontoval informácie z rôznych prameňov a polemizoval s autormi, nevyhol sa mnohým omylom:
Geografika nie je príliš originálna; zato je široká a podrobná. Strabón zdôrazňuje jej praktický význam: „Aj murár, ktorý sa chystá postaviť dom, alebo architekt, ktorý buduje mesto musí brať do úvahy vzdialenosti, klimatické rozdiely a iné prírodné zvlnenosti; tým skôr to musí rešpektovať človek, ktorý svojim rozumom postihuje celú obývanú krajinu.“
Strabón – geograf
náhľad|Mapa sveta podľa Strabóna Strabón chápe geografiu ako aplikovanú vedu; v podstate ju redukuje na utilitárny opis ekumény. „Geograf sa nemusí zaoberať regiónmi mimo rámec obývaného sveta. Pre potreby vlády neprináša zoznamovanie sa s takými krajinami a ich obyvateľmi žiadny úžitok, zvlášť ak títo ľudia žijú na odľahlých ostrovoch, a nemôžu pre nás byť nebezpeční.Ani severné ani južné hranice ekumény nás nemusia zajímať.“
Otázka obyvateľnosti ekvatoriálnej zóny „vychádza za rámec geografie“. Strabón však uznáva, že by bolo smiešne, keby niekto v snahe presne popísať obývaný svet nevenoval pozornosť aj Zemi ako celku, jej veľkosti, charakteru, polohe vo vesmíre, tomu, či je svet obývaný iba v jedinej časti, v ktorej žijeme, alebo vo viacerých častiach, a koľko takých regiónov vlastne existuje; aký rozsah má neosídlená časť sveta, aký má charakter a prečo je neobyvateľná.
Ako hypotézu akceptuje, že Zem je guľa s obvodom 252 000 stádií.
Strabón akceptuje dĺžku poludníka, vypočítanú Eratosthenom. Ekumúnu si predstavuje ako rozsiahly ostrov pripomínajúci „chlamidu“ (krátky mužský jazdecký plášť) – v jednom zo štyroch sférických štvoruholníkov. Oceán obmývajúci ekuménu má celkovo štyri zálivy:
Strabón nezdieľa názor Pythea, že najsevernejšia časť osídleného sveta – Thule – leží iba šesť dní plavby na sever od Británie (na rovnobežke Írska).
Pripúšťa možnosť existencie dvoch alebo i viacerých osídlených svetov v miernom páse. Tento pomerne značne rozšírený názor mu nebráni veriť, že do Indie sa dá doplávať západným smerom.
Strabón píše o premenách súše i mora, o vzniku a zániku hôr, riek i jazier, o pôsobení morských vĺn, ktoré bránia riekam transportovať nánosy ďaleko od pevniny.
O Sicílii sa Strabón domnieval, že ide o úlomok Itálie, alebo bola vyvrhnutá silou ohňa z hlbín Etny.
Strabón konštatuje, že teoretické problémy patria do okruhu zájmu filozofov, že všetci starí geografovia – Homér, Anaximandros, Hekataios, Démokritos, Eudoxos z Knidu, Dikaiarchos, Eforos i ich následnovníci Eratosthenes z Kyrény, Polybios a Poseidonios z Apameie – boli v istom slova zmysle filozofi.
Simias
Simias môže byť:
Kňazský seminár sv. Karola Boromejského
'''Kňazský seminár sv. Karola Boromejského''' je katolícky seminár nachádzajúci sa na Hlavnej ulici v Košiciach.
Seminár sa nachádza v päťposchodovej budove. Prvé tri poschodia slúžia Teologickej fakulte v Katolíckej univerzity v Ružomberku. Seminár je na štvrtom a piatom poschodí, ktoré obsahujú kaplnku, seminárne miestnosti, redakčnú kanceláriu časopisu Boromeo, meditačnú miestnosť, malú posilňovňa, biliardovú miestnosť, miestnosť pre deti a seminárnu kuchyňu.
Počas prvých dvoch rokov sa seminár zameriaval na filozofické štúdie a ďalšie tri roky sa zameriaval skôr na teologické štúdie. Medzi druhým a tretím rokom, majú seminári tzv. pastoračný rok trvajúci jeden akademický školský rok. Počas tohto roka pracujú v pridelenej farnosti. To teda celkovo predstavuje 5 rokov výučby v seminári a 2 roky výučby mimo seminára (pastoračný rok, diakonátový rok). Na konci každého akademického roka, v júni, sú seminári piatych ročníkov vysvätení diakonátom a slúžia v rámci arcidiecézy Košíc. Po dokončení jedného roku služby diakonov, následne pôsobia ako kňazi.
História
náhľad|Kaplnka Kňazského seminára sv. Karola Boromejského náhľad|Typická seminárna izba Pred zriadením nezávislej diecézy patrila metropolitná arcidiecéza Košice do Jágererskej diecézy. V roku 1347 získalo mesto privilégiá od Ľudovíta I. a tak zaradil Košice na druhú priečku spomedzi všetkých miest v Maďarsku.
Mesto bolo inšpirované reformáciou. Po mestskom požiari 13. apríla 1556 Dominikáni a Františkáni opustili Košice. Katolíci v Košiciach boli bez kňazov. Počas pontifikátu pápeža Gregora XIII., pápežský diplomat António Possevino SJ pracoval v Košiciach od septembra do decembra 1583. Práve on bol tým človekom, ktorý zdôraznil v liste pápežovi Gregorovi XIII., naliehavú potrebu zriadiť seminár v Košiciach a týmto spôsobom vyučiť nových katolíckych kňazov. Jeho návrh však nebol v tom čase realizovaný.
Kišdyho seminár v Košiciach
Benedikt Kišdy, Jágerský biskup kanonicky založil Košickú univerzitu 26. februára 1657 v Jasove a zveril ju do starostlivosti a správy jezuitom. Cisár Leopold I. s jeho listinou Bulla aurea (Zlatým býkom) potvrdil túto univerzitu 7. augusta 1660 v Grazi. Fakulta teológie university však nemohla existovať bez seminára. Zakladacia charta pre zriadenie seminára bola vydaná biskupom Tomášom Pálfym 4. júna 1664 v Košiciach. Ladislav I. sa stal patrónom seminára, ktorý sa stal známym ako Kisdyanum – podľa jeho dobrodinca, biskupa Benedikta Kišdyho. Budova seminára sa nachádzala na Alžbetinej ulici č. 2. Seminár prijal pravidlá a predpisy pre svoje seminárne formovanie z Pázmaneuma vo Viedni. Na seminári boli seminári vyučovaní jezuitmi s Jágerskej diecézy. Seminár bol aktívny popri novšiemu semináru v Jágeri (od roku 1709). Seminár bol aktívny do roku 1760, keď jégerský biskup, František Barkóczy seminár zlikvidoval, budovu predal a finančné prostriedky z predaja využil na seminár v Jágeri. Košická univerzita existovala až do roku 1777, kedy 27. augusta 1777 Mária Terézia vydala dekrét Ratio Educationis, ktorý požadoval len jednu univerzitu v kráľovstve, a to tú v Budíne.
Vznik Košickej diecézy a seminára sv. Karola Boromejského
Svätý rímsky cisár František II., ktorý vykonával aj funkciu apoštolského cisára, rozdelil Jágerskú diecézu 23. februára 1804 a tak vytvoril diecézu v Košiciach a Szatmárii. Zároveň povýšil Jágerskú diecézu na arcidiecézu. Diecéza Košice sa stala podradenou arcidiecéze v Jágeri. Pápež Pius VII. potvrdil rozdelenie Jágerskej diecézy 9. augusta 1804 v listine: Universi gregis Dominica cura. František II. tiež požadoval, že každá diecézna v kráľovstve má mať svoj vlastný seminár, aby vyučovali seminaristov pre svoju vlatnú diecézu. V dôsledku toho sa výstavba nového seminára v Košiciach začala v roku 1805. V roku 1809 seminári začali svoj prvý ročník teológie aj keď samotná budova nového seminára ešte nebola dokončená. Na začiatku akademického školského roka 1811/12 bola seminárna budova požehnaná prvým biskupom Košickej diecézy, Msgr. Andrejom Szabóm. Z úcty k prvému rektorovi seminára Karolovi Rajnerovi bol seminár pod patronátom Svätého Karola Boromejského a bol pomenovaný ako Kňazský Seminár Sv. Karola Boromejského.
Seminár počas Druhej svetovej vojny a Prvej Slovenskej republiky
Seminár započal rokom 1938 ťažké časy, ktoré boli výsledkom prvej Viedenskej arbitráže a priamym dôsledkom Mníchovskej dohody, ktorá oddelila Košice a jeho okolie z Československa a priradila ho Maďarsku. Väčšina seminárov, ktorí chceli zostať Slovákmi, opustil Košice a pokračovali v štúdiu teológie v rôznych iných diecéznych seminároch na Slovensku. V seminári zostalo len deväť seminárov, ktorí boli pôvodne z Košického kraja. K týmto deviatim Slovákom sa pripojili maďarskí seminaristi z arcidiecézy Jáger. Väčšina nadriadených a profesorov seminára v Košiciach malo v tej dobe maďarskú štátnu príslušnosť.
S premiestňovaním štátnych hraníc v roku 1938 spolu s vytvorením prvej Slovenskej republiky v roku 1939 a následne sa pohybujúcich hraníc cirkevných provincií, sa Košice aj seminára opäť ocitli pod cirkevnou provinciou Jágera. Po týchto udalostiach, biskup Jozef Čársky z dôvodu kódexu kánoického práva, musel opustiť Košice 8. septembra 1939 a na základe pápežskej listiny Dioecesium fine, bol povolaný do Prešova kde zastával pozíciu Košického apoštolského administrátora tých častí diecézy Košíc, ktoré zostali na Slovensku po všetkých zmenách jeho hraníc (Szatmária a Rožňava). Biskup Štefan Madarász prišiel do Košíc 16. septembra 1939 ako nový biskup pre Košice, ktoré teraz patrili pod Maďarsko.
Likvidácia seminára
Po návrate Košíc do Československa v roku 1945 bola diecéza Košíc opäť pod vedením biskupa Jozefa Čárskeho. Kvôli vojnovým podmienkam biskup Jozef Čársky zriadil seminár až v septembri 1945. Seminár po vojne veľmi dlho otvorený nevydržal. S nárastom komunizmu, boli tvorba a štúdie v seminári v Košiciach ukončené v júni 1950. Dňa 10. júla 1950 bol biskup Jozef Čársky upovedomý Slovenským úradom pre cirkevné záležitosti, že seminár v Košiciach sa bude likvidovať. Dňa 11. júla 1950 bola seminárna budova prepísaná do vlastníctva socialistickej vláde. Budovy, ktoré boli v použiteľnom stave, využíval Regionálny národný výbor cirkevnej separácie v Košiciach.
Obnovenie seminára
Po páde komunizmu v roku 1989, po schválení zákona o zmierňovaní určitých nespravodlivých zberov majetku, sa stala Košická diecéza 23. januára 1992 opäť majiteľom seminárnej budovy. Na zelený štvrtok, 16. apríla 1992 biskup Msgr. Alojz Tkáč prvýkrát verejne vyjadril svoj úmysel obnoviť seminár v Košiciach. 31. marca 1994 podľa Kódexu Kánonu z roku 1983, biskup Msgr. Alojz Tkáč obnovil seminár. Ako prvý rektor obnoveného seminára (23. rektor od roku 1811), vymenoval Msgr. Antona Konečného a ako prorektora Jozefa Ondovčáka. Slávnostné otvorenie Kňazského seminára sv. Karola Boromejského v Košiciach sa konalo 4. októbra 1994 za účasti metropolitného arcibiskupa Msgr. Jána Sokola, Msgr. Alojza Tkáča, Msgr. Bernarda Bobera, Msgr. Eduarda Kojnoka, Msgr. Františka Tondra a Msgr. Andreja Imricha. 15. októbra 1994 biskup Msgr. Alojz Tkáč požehnal novú seminárnu kaplnku pod menom svätého Karola Boromejského.
Návšteva pápeža Jána Pavla II.
Dňa 2. júla 1995, pápež Ján Pavol II. slávil svätú omšu na Košickom letisku pod holým nebom za účasti 400 tisíc návštevníkov. Počas tejto pápežskej svätej omše v Košiciach, Ján Pavol II. blahorečil Košických mučeníkov a tiež udelil pálium novému metropolitnému arcibiskupovi Msgr. Alojzovi Tkáčovi. Ján Pavol II. býval krátky čas priamo v Kňažskom seminári v Košiciach.
Návšteva pápeža Františka
13. septembra 2021 počas návštevy Slovenska obedoval a oddychoval v Kňazskom seminári sv. Karola Boromejského v Košiciach aj pápež František. Na obede nechýbal ani kardinál Jozef Tomko. Pápež František semináru venoval sochu sv. Jozefa.
Pléchâtel
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľká mešita (Konstanca)
Veľká mešita, známa aj pod názvom Mešita Karola I. v Konstanci je budova mešity zo začiatku 20. storočia, nachádzajúca sa na ulici strada Crângului v historickom centre mesta Konstanca v konstanckej župe v Dobrudži v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika a dejiny
Budova dnešnej mešity stojí na mieste staršieho moslimského náboženského zariadenia, ktoré bolo známe po názvom "Mahmudije", po sultánovi Mahmudovi II. a bolo postavené ešte v rokoch 1822-1825, vtedajším vojenským veliteľom mesta Hafuzom Husseinom Pašom.
Výstavba mešity začala na základe iniciatívy rumunského kráľa Karola I. v lete roku 1910. Položenia základného kameňa sa zúčastnili zástupcovia niekoľkých ministerstiev, sekretár Osmanskej ríše v Bukurešti Seffa-Bej, ako aj osmanský konzul v Konstanci Kadri-Bej. Stavba bola dokončená v priebehu roku 1912 a 31. mája roku 1913 bola oficiálne otvorená za prítomnosti kráľovskej rodiny a predstaviteľov miestnej moslimskej komunity ako aj moslimských autorít v Rumunsku.
Autorom stavby bol jeden z najlepších architektov začiatku 20. storočia Victor Stefanescu, pričom pri stavbe minaretu a kupoly mal pomoc druhého architekta Gogua Constantinescua. Victor Stefanescu si pred samotným začatím výstavby naštudoval dostupné informácie o moslimskej náboženskej architektúre a dokonca za účelom výstavby navštívil niekoľko tureckých miest.
V priebehu 20. storočia prešla budoba niekoľkými renováciami. Tie sa konali v rokoch 1957 - 1959, v roku 1981 a nakoniec v roku 1993.
Mešita je najväčším moslimským svätostánkom na území Rumunska. Budova je postavená v egyptsko-byzantskom slohu s niektorými typickými rumunskými prvkami. Je prvou budovou na území Rumunska, ktorá bola postavená z tvrdeného betónu. Najzaujímavejšou časťóu stavby je mohutná kupola, inšpirovaná byzantským slohom. Kupola je vysoká 25 metrov a v priemere má až 8 metrov. Minaret mešity je vysoký 47 metrov a na jeho ochoz vedie špirálovité schodisko so 140 schodmi. Vrchol minaretu ako aj vrchol kupole sú ozdobené moslimským polmesiacom. Prístup do mešity je zabezpečený dvomi mramorovými dverami s bronzovými ornamentami. Vnútorný priestor má štvorcový pôdorys o dĺžke strany 14 metrov. Pri mešite sa nachádza dvor s dvoma umyvárkami. Celková rozloha zastavanej plochy je približne 480 m². Nad hlavnou bránou do mešity sa nachádzajú dva nápisy v arabčine. Prvý je so slovami, s ktorými moslimskí veriaci začínajú väčšinu aktivít: " Bismillah, ar-Rahman, ar-Rahim". Druhý nápis je verš 103 zo súry An-Nisa.
Vstup turistom je do mešity pri dodržaní moslimských náboženských pravidiel povolený.
Karibský pohár vo futbale
Karibský pohár vo futbale bola medzinárodná futbalová súťaž národných tímov v Karibiku pod hlavičkou CFU. Turnaj slúžil aj ako kvalifikácia na Zlatý pohár CONCACAF na turnaj postupovali štyri tímy. Posledný ročník tohto turnaja sa odohral v roku 2017 po tom súťaž nahradila Liga národov CONCACAF.
Najúspešnejším tímom je 🇹🇹 (8 titulov). Tituly má ešte 🇯🇲, 🇨🇺, 🇭🇹, 🇲🇶 a 🇨🇼.
Otcovia zakladatelia (Spojené štáty)
thumb|Návrh [[Deklarácia nezávislosti Spojených štátov|Deklarácie nezávislosti Spojených štátov v Kongrese 28. júna 1776]]
Otcovia zakladatelia (po anglicky Founding Fathers) boli politickí lídri a štátnici, ktorí sa zúčastnili na podpise Deklarácie nezávislosti, zúčastnili sa Vojny za nezávislosť, zostavili Ústavu Spojených štátov alebo sa zaslúžili o ďalší rozvoj krajiny. Kategória Otcovia zakladatelia má dve podkategórie: „Signatárov Deklarácie nezávislosti“ a „Delegátov, ktorí pripravili návrh Ústavy“. Deklaráciu nezávislosti podpísalo spolu 56 osobností amerického politického života a ústavu pripravilo 36 osobností.
Názory historikov na to, koho medzi Otcov zakladateľov zaradiť sa rôznia. Americký historik Richard B. Morris v roku 1973 označil za sedem najvýznamnejších Otcov zakladateľov nasledujúce osobnosti:
Cordes-sur-Ciel (obec)
Cordes-sur-Ciel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Cordes-sur-Ciel má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Cordes-sur-Ciel má 1006 obyvateľov (2009).
Paradajkový džús
thumb|Pohár paradajkového džúsu
Paradajkový džús je tekutý extrakt z paradajok. Podáva sa buď samotný alebo ako súčasť alkoholických koktailov (napríklad Bloody Mary). Ako nápoj sa prvýkrát podával v roku 1917 v hoteli French Lick Springs v Indiane v Spojených štátoch a v polovici 20. rokov 20. storočia sa dostal na trh. Mnoho výrobcov pridáva do paradajkového džúsu soľ a ďalšie korenie (napr. sušený cibuľový alebo cesnakový prášok).
Okrem iného je bohatý na lykopén, čo je antioxidant a karotenoid, prispievajúci k „znižovaniu rizika výskytu kardiovaskulárnych ochorení, znižovaniu hladiny cholesterolu v krvi, podpore imunitného systému a ochrane kože pred negatívnym vplyvom UV žiarenia“. Podľa gréckej štúdie publikovanej v januári 2013 má paradajkový džús tiež priaznivý vplyv na svalovú regeneráciu u športovcov.
3C 2
3C 2 je veľmi vzdialený kvazar v súhvezdí Ryby.
Pleine-Fougères
Pleine-Fougères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plélan-le-Grand
Plélan-le-Grand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Courris
Courris je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Courris má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Courris má 83 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Campagnac
Campagnac môže byť:
Laskarovci
Laskarovci (iné mená: Laskaridovci, singulár Laskaris , ženský rod Laskarina , podľa Geórgia Pachyméra aj Tzamantourovci bol byzantský aristokratický rod vystupujúci v dejinách od 11. storočia. Mali neurodzené korene. Názov rodu napravdepodobnejše pochádza z perzského slova označujúceho bojovníka (laškarí). V rokoch 1208 až 1258 vládli Nikajskému cisárstvu, krátko pred obnovením Byzantskej ríše ich pri moci vystriedali Palaiologovci. V 14.15. storočí ich vplyv zoslabol avšak stále si udržali významné postavenie a udržali vlastníctvo početných majetkov.
Plerguer
Plerguer je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy v touch rugby 2018
Majstrovstvá Európy v touch rugby 2018 bol v poradí 12. turnaj majstrovstiev Európy v touch rugby, ktoré organizuje Európska federácia touch rugby (EFT). Konal sa v Nottinghame, v grófstve Nottinghamshire, v Anglicku v dňoch od 18.21. júla 2018, za účasti 11 mužských, 9 ženských a 9 zmiešaných tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá mixu Švédska a Čile. Majstrovstiev sa spolu aj s veteránskymi kategóriami zúčastnilo 63 tímov zo 17 krajín. Okrem mužov, žien a mixu sa tradične organizovali aj turnaje veteránov do 30, 35, 40 a do 45 rokov, žien do 27 rokov a v mixe veteránov. Titul v mužskej a ženskej kategórii obhájili družstvá Anglicka, v mixe zasa obhájilo titul Škótsko.
Anglicko sa stalo organizátorom ME 2018 po rozhodnutí EFT v novembri 2016, keď uspelo v konkurencii kandidatúr Nemecka a Portugalska. Anglicko bolo organizátorom európskeho šampionátu štvrtýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1996 (v Halifaxe), 1998 (v Nottinghame) a 2010 (V Bristole). Všetky zápasy sa odohrali na 7 ihriskách komplexu Highfields Sports Complex, ktorý je súčasťou University of Nottinham.
Crespin (Tarn)
Crespin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Crespin má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Crespin má 120 obyvateľov (2009).
Crespin
Crespin môže byť:
Crespin (Tarn)
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Návrh liečiv
Návrh liečiv, často označovaný ako racionálny návrh liečiv, je proces hľadania nových liečiv pomocou znalosti biologického cieľa. Liečivo je často malá organická molekula, ktorá sa používa na ochranu alebo obranu zdravia, či na zmiernenie chorobných príznakov. Presnejším termínom je návrh ligandu (tz. molekuly, ktorá sa bude pevne viazať na svoj cieľ). Konštrukčné techniky na predpovedanie väzobnej afinity sú primerane úspešné avšak existuje mnoho iných vlastností, ktoré sa musia najskôr optimalizovať, aby sa ligand mohol stať efektívnym a hlavne bezpečným liekom.
V najzákladnejšom slova zmysle zahŕňa návrh liečiva návrh molekúl, ktoré majú komplementárny tvar a náboj ako biomolekulárny cieľ, s ktorým interagujú. Pri navrhovaní liečiv sa často, ale nie vždy, spolieha na techniky molekulového modelovania. Takýto typ modelovania sa často označuje aj počítačový návrh liečiv.
Rozvoj návrhu liečiv
Myšlienka, že účinok liečiva v ľudskom tele je sprostredkovaný špecifickými interakciami molekúl liečiva s biologickými makromolekulami (vo väčšine prípadov proteíny alebo nukleové kyseliny), viedla vedcov k záveru, že na biologickú aktivitu liečiva sú potrebné jednotlivé chemikálie. To sa stalo začiatkom modernej farmakológie, pretože štandardné lieky sa namiesto surových extraktov z liečivých rastlín stali čistými chemikáliami. Prvou chemicky izolovanou látkou bol morfín, ktorý izoloval v rokoch 18031805 Friedrich Sertürner z makovíc. Ďalej nasledovali látky ako je kyselina salicylová, kokaín či fenacetín.
Historicky sa látky, či už surové extrakty alebo čisté chemikálie, testovali na biologickú aktivitu bez znalosti biologického cieľa. Až po identifikácii účinnej látky sa začalo zameriavať aj na identifikáciu cieľa. Tento prístup je známy ako klasická farmakológia.
Plesder
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pleugueneuc
Pleugueneuc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pitheci
Pitheci môže byť iný názov taxónu:
Kamenný most v Spišskom Hrhove
Kamenný most v Spišskom Hrhove je barokový most z roku 1670, ktorý sa nachádza v Spišskom Hrhove na starej ceste z Levoče do Spišského Podhradia. Ide o štvorklenbový most, 35 metrov dlhý a 10 metrov široký most potok Lodina s rovnakým rozpätím segmentových oblúkov je postavený z lomového kameňa a pieskovca. Piliere mosta majú hrúbku 2 metre a na návodnej strane sú doplnené o klinové ľadolamy. Most bol v minulosti viackrát rekonštruovaný. Dnešnú podobu získal prestavbou medzi rokmi 18031808. V roku 1973 bol most vyhlásený ako druh technickej pamiatky za národnú kultúrnu pamiatku Slovenskej republiky. Most dodnes slúži ako cestný objekt, ktorý spĺňa statické požiadavky dnešnej doby a je vo výbornom technickom stave.
Index demokracie
Tento index rozlišuje medzi dvoma typmi demokracie a dvoma typmi režimov: úplné demokracie, neúplné demokracie, hybridné režimy (miešanie autokracie a demokracie) a autoritárske režimy.
Podľa Indexu demokracie z roku 2019 je Nórsko najdemokratickejšou krajinou na svete s celkovým počtom 9,87 z 10 možných bodov, zatiaľ čo Severná Kórea, označená ako autoritársky režim, je na poslednom mieste s 1,08 bodmi. 76 štátov je uvedených ako demokracie, 22 z nich ako „úplné“ a 54 ako „neúplné“. Podľa indexu je 37 krajín klasifikovaných ako „hybridné režimy“ a 54 ako „autoritárske režimy“. 48,4 percenta svetovej populácie žije v demokracii a 51,6 percenta nie.
Slovensko je podľa indexu „neúplnou demokraciou“ a nachádza sa na 42. mieste. Najlepšie hodnotenie získalo v kategórii Volebný proces a pluralizmus, naopak najhoršie v kategóriach Politická účasť a Politická kultúra.
Podobný rebríček demokracie vydáva organizácia V-Dem Institut.
Metodika
Index demokracie je založený na 60 otázkach, pričom každá obsahuje tri, niekedy iba dve možné odpovede. Odpovede získavajú 0 alebo 1 bod, pri troch možnostiach jedna z odpovedí získa pol bodu. Väčšina odpovedí je odborných posudkov a nie je uvedené, koľko a akí odborníci sa na nich podieľali. Niektoré odpovede vychádzajú z verejných prieskumov v každej krajine. Ak pre krajinu neexistujú údaje z prieskumu, je medzera vyplnená výsledkami z porovnateľných krajín a odbornými posudkami.
Faktory pri vytváraní Indexu demokracie sú:
Body krajiny v každej oblasti sa sčítajú, vynásobia 10 a vydelia počtom otázok. Celkový index je výsledkom priemeru z 5 oblastí.
Režimový index
Poznámka: Index sa vzťahuje iba na obyvateľstvo tých 167 krajín, ktoré sú zahrnuté v indexe. Niekoľko menších štátov je vylúčených, čo je však v porovnaní so súčasnou celkovou odhadovanou svetovou populáciou takmer irelevantné.
Zakliata jaskyňa
Zakliata jaskyňa je česko-slovensko-maďarský film. Premiéru mal 2. júna 2022 v slovenských kinách. Hlavné postavy stvárnili Petra Dubayová a Martina Zabranská.
Ide o prvý česko-slovensko-maďarský film, ku ktorému tvorcovia vyrobili ukrajinský dabing.
Plačlivé pliesko
Plačlivé pliesko je najväčšie pleso v Roháčskom kotli v Jamníckej doline v Západných Tatrách na Slovensku. Má rozlohu 0,0784 ha a je 50 m dlhé a 25 m široké. Leží v nadmorskej výške.
Okolie
Nachádza sa v priehlbni obklopenej kamením a trávou v hornej časti Jamníckej doliny v Roháčskom kotli pod Žiarskym sedlom a východnou stenou Plačlivého južne od Ostrého Roháča. Po ukončení pastvy sa v okolí obnovili ostrovčeky kosodreviny. Južne od neho sa nachádzajú ďalšie dve menšie plesá. V roku 1931 bolo preskúmané dvojicou poľských bádateľov Jerzym Młodziejowskim a Tadeuszom Zwolińskim.
Vodný režim
Pleso nemá povrchový prítok. Odteká z neho bezmenný prítok Jamníckeho potoka patriaceho do povodia Váhu.
Prístup
Pleso nie je verejnosti prístupné. Vo vzdialenosti 150 m južne od neho prechádza
Mária Anna Habsburská (1610 – 1665)
Mária Anna Habsburská (* 13. január 1610, Graz, Rakúsko – † 25. september 1665, Mníchov, Nemecko) bola rakúska arcivojvodkyňa a vydatá bavorská vojvodkyňa a regentka.
Životopis
Narodila sa ako piate dieťa habsburského následníka trónu Ferdinanda II. Štýrskeho a jeho prvej manželky Márie Anny Bavorskej.
15. júla 1635 sa vo Viedni vydala za bavorského kurfirsta Maximiliána I. (* 1573 - † 1651) z rodu Wittelsbachovcov, manželstvo bolo šťastné.
Pleumeleuc
Pleumeleuc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pamätník Sovietskej armády (Burgas)
Pamätník Sovietskej armády,   známy aj pod neoficiálnym lokálnym názvom Pamätník „Aľoša“  je stavba pamätníku venovaného pamiatke Červenej armády nachádzajúca sa v meste Burgas v juhovýchodnom Bulharsku.
Poloha
Pamätník sa nachádza na centrálnom mestskom námestí  „Trojkata“  v Burgase.
Charakteristika
Výstavba pamätníku prebiehala v rokoch 1952 – 1953. Autormi sú architekt Minko Minkov a dvaja sochári Vasil Radoslavov a Aneta Atanasova. Celková výška pamätníku dosahuje 18 metrov. Socha na vrchole podstavca predstavuje postavu sovietskeho vojaka s ľavou rukou zdvihnutou k oblohe. V spodnej časti pamätníku sa nachádzajú bronzové reliéfy zobrazujúce zvítavanie sa obyvateľov Burgasu s vojakmi Červenej armády po ich vstupe do mesta, ako aj výjavy z bojov Druhej svetovej vojny.
Crespinet
Crespinet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Milan Allé
Milan Allé je štvrtý štúdiový album dánskej rockovej skupiny Magtens Korridorer. Vyšiel 28. septembra 2009 a bol nahraný v Tambourine Studios v Malmö vo Švédsku. Produkoval ho Per Sunding. Wili Jønsson z Gasolin sa predstavil v zbore.
Crespinet
Obyvateľstvo
Crespinet má 149 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Polianky (vrch v Skorušinských vrchoch)
Polianky je vrch v Skorušinských vrchoch. Leží nad obcou Malé Borové, približne južne od Tvrdošína.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Kopec. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a v katastrálnom území obce Malé Borové. Najbližším sídlom je na severovýchodnom úpätí ležiace Malé Borové a Huty, juhozápadným smerom je Veľké Borové a severozápadne obec Chlebnice.
Opis
Vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od vrchu Diel severovýchodným smerom na dominantný Kopec. Severným smerom sa nachádza Lysec a Blato, západným Kraviarska  a Súšava , južným Prosečné  a Ostrý vrch  a východným Prípor  a Kopec. Severozápadnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky Chlebnického potoka do rieky Orava, južné a východné odvodňujú prítoky Kvačianky v povodí Váhu. Vrcholovou časťou prechádza značený chodník.
Výhľady
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý porast, prechádzajúci do rozsiahlych horských lúk, umožňujúcich nerušený rozhľad. Z vhodných častí sú viditeľné okolité vrchy Skorušinských a Chočských vrchov, pri vhodných podmienkach tiež Západné a Nízke Tatry, Malá Fatra a Oravská Magura.
Cunac
Cunac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Cunac má 1454 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Menoikeus (otec Kreonta)
Menoikeus (starogr. Μενοικεύς – Menoikeus, ) je v gréckej mytológii otec Kreonta, kráľa v Tébach.
Korene rodu Menoikea siahajú až k známemu jeho predkovi Kadmovi, ktorý pomocou vojakov zrodených z jeho „dračej sejby" postavil Téby a stal sa tak prvým tébskym kráľom. Menoikeus bol tiež jedným z vojakov zrodených z tejto sejby. Potomkami Menoikea boli Kreón, dvakrát vládnuci v Tébach a Iokasté, ktorá sa stala manželkou kráľa Laia a matkou Oidipa. Neskôr, po tragických udalostiach, daných osudom, sa stala tiež manželkou Oidipa, ktorý bol vrahom svojho otca.
Keď sa v detstve odložený syn Oidipus už ako dospelý vrátil do Téb, nevedomky zabil muža, ktorý ako sa neskôr ukázalo bol jeho otcom. Následne sa oženil s vlastnou matkou a tak vyvolal hnev bohov, žiadajúcich jeho potrestanie. Bohovia za trest zoslali na Téby mor, ktorý krajinu nesmierne sužoval. Veštec Teiresias oznámil vôľu bohov: mesto bude od moru uchránené len vtedy, ak za mesto zomrie jeden zo zasiatych, mužov zrodených z dračích zubov, ktorých Kadmos na radu bohov sial do zeme.
Cuq
Cuq môže byť:
Pleurtuit
Pleurtuit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dream (album)
Dream je tretí štúdiový album slovenskej hudobnej skupiny Peter Bič Project. Album kapele v roku 2017 vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.
Svoj tretí album nahrala skupina už v novom zložení. Medzi jeho novinky patria slovenské skladby, rádiový hit „Skúšame sa nájsť“ a nahrávka „Stále ťa mám“. Na albume je aj coververzia piesne „Wicked Game“ od Chrisa Isaaka.
Pocé-les-Bois
Pocé-les-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Spirometer
Spirometer je medicínsky diagnostický prístroj, využívaný pri spirometrii, tzn. pri vyšetrení pľúcnych činností pacienta. Používa sa pri diagnostike ochorení ako astma, bronchitída alebo chronická obštrukčná choroba pľúc.
Cuq (Tarn)
Cuq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn, v regióne Midi-Pyrénées.
Polohopis
Cuq má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Spirometer
Meranie funkcie pľúc je v dnešnej dobe ľahko realizovateľné aj pre praktických lekárov alebo samotných pacientov podľa inštrukcií lekára. K tomu dobre slúžia vreckové spirometre, z ktorých sú niektoré vybavené ďalšími funkciami navyše.
Cuq (Tarn)
Obyvateľstvo
Cuq má 478 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Štvorruké
Štvorruké (iné názvy: opice, v dobovej podobe aj: štvorrukí , štýrrukí , v staroslovenčine čtveroruci ; lat. Quadrumana, Pollicata, Pitheci) a dvojruké (iný názov: človek ; lat. Bimana, Bimanus) boli v niektorých starších systémoch dva samostatné taxóny cicavcov, ktoré ako celok (t.j. obidva dokopy) zodpovedali taxónu primáty (v tom zmysle, ako sa primáty bežne chápu dnes). Taxón štvorruké sa prestal používať už koncom 19. stor., taxón dvojruké začiatkom 20. storočia.
Úvod
Od 18. storočia do začiatku 20. storočia popri systémoch používajúcich taxón primáty (ktorý zaviedol Linnaeus, i keď uňho na rozdiel od dneška zahŕňal aj letuchy a netopiere) existovali aj systémy, v ktorých cicavce neobsahovali taxón primáty, ale namiesto neho dva veľké taxóny: Neskôr ako tretia možnosť existovali aj kombinované systémy, t.j. také systémy, v ktorých sa primáty (Primates) delili na podskupiny štvorruké (Quadrumana) a dvojruké (Bimana) (napr. Gray 1870). Začiatkom 20. storočia (napr. Počta 1905) existovali systémy, v ktorých sa už taxón štvorruké nevyskytoval, ale taxón dvojruké bol ešte prítomný ako formálny taxón, ktorého jediným obsahom bol rod Homo.
Štvorruké
Tento taxón ako prvý uvádza Buffon v roku 1766, ale robí tak len nejasne a používa len francúzsky názov quadrumanes. Blumenbach taxón v roku 1779 uvádza pod latinským názvom Pitheci (a pod nemeckým názvom Thiere mit vier Händen - čiže "zvieratá so štyrmi rukami"), ale v roku 1791 ho premenoval na Quadrumana (a teda ako prvý použil latinský názov Quadrumana).
Slovo quadrumana znamená doslova "štvorruké", teda majúce štyri (a nie len dve) ruky.
Existovali tieto 2 definície taxónu Quadrumana (alebo Pitheci):
To, čo je vyššie označené ako definícia 1, Illiger 1811 a Schubert 1826 označujú názvom Pollicata, pričom ale u Illigera sú do Pollicata (teda do významu 1) zahrnuté aj vačkovce (Marsupialia).
To, čo je vyššie označené ako definícia 2, sa zhruba do 1. polovice 20. storočia väčšinou označovalo názvom Simiae (t.j. pravé opice, opice v užšom zmysle). Už v 19. storočí (porov. Haeckel 1895), ale potom najmä od polovice 20. storočia dodnes, sa názov Simiae alternatívne používal ako úplné synonymum taxónu Anthropoidea, teda zahŕňa aj ľudí.
Názov Pitheci okrem vyššie uvedených významov 1 a 2 alternatívne znamenal už v 19. storočí (porov. napr. Haeckel 1895) úplné synonymum dnešného taxónu Anthropoidea, teda zahŕňal aj ľudí.
Dvojruké
Slovo bimana znamená doslova "dvojruké", čiže majúce len dve (a nie štyri) ruky.
Tento taxón zahŕňa len rod Homo, pričom po objave pitekantropa bolo sporné či sem patrí aj pitekantrop (t.j. z dnešného pohľadu bolo sporné, či sem patrí aj druh Homo erectus). U Arldta 1915 taxón Bimana zahŕňa aj ľudoopov vrátane gibonov.
Exaleiptron
náhľad|Čiernofigúrový trojnohý exaleiptron, cca 580 – 570 pred Kr. [[Musée du Louvre]] Exaleiptron je typ starogréckej nádoby. Exaleiptron (od slovesa „namazať, natrieť“), okrúhla keramická nádoba bez úch na jednej alebo troch vyšších nohách s vekom, bola nádobou na parfumované tekutiny a masti v ženských spálňach. V starovekom Grécku boli parfumy spravidla oleje aromatizované voňavými kvetmi (bylinkami) a používali sa na telo alebo vlasy. Exaleiptron patril aj medzi pohrebné nádoby, určené ako dar pre zosnulé ženy. Nádoba je známa aj pod názvom plémochoé či kóthón, aj keď sa väčšina znalcov na tom nezhoduje. Názov exaleiptron pri tejto forme nádoby je už všeobecne uznaný a uprednostňuje sa pred inými termínmi používanými v minulosti.
Železničná trať M103
Železničná trať Dugo Selo – Novska, oficiálne značená ako trať M103, je železničná trať v Chorvátsku dlhá. Spája Dugo Selo, na východe od hlavného mesta Záhreb, s mestom Novska a s traťou M105 smerujúcou na východ vo smere Belehrad. Sleduje údolie rieky Sávy. Je súčasťou PanEurópskeho koridoru X zo Salzburgu a Ľubľane smerom na Skopje a Solún.
Trať M103 je elektrifikovaná sútavou 25kV 50 Hz AC a je jednokoľajná. Maximálna dovolená rýchlosť v úseku Dugo Selo–Moslavačka Gračenica je 60 km/h, v úseku Moslavačka Gračenica–Novska je 80km/h.
Na západnom konci v Dugo Selo sa trať pripája na trať M102 a trať M201 spájajúce Záhreb a Budapešť (cez Koprivnicu). V meste Banova Jaruga sa spája s traťou L205 smerujúcou severne do mesta Lipik. Na južnom konci trate v meste Novska, sa spája s traťou M104 spájajúcej Záhreb cez Sisak ako doplnkom trate 105.
Dejiny
Trať Dugo Selo-Novska bola otvorená v roku 1897. V rokoch 1919 až 1977 bola súčasťou trate Orient Express.
Ako súčasť trate Záhreb – Belehrad bola v roku 1970 ukončená elektrifikácia.