cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piperno
Piperno môže byť aj:
Mošonský Dunaj
Mošonský Dunaj je rieka a riečne rameno Dunaja na Slovensku a v Maďarsku s dĺžkou približne 121,5 km.
Od hlavného toku sa oddeľuje na pravom brehu z Hrušovskej zdrže Vodného diela Gabčíkovo pri slovenskom Čunove, odvádzajúc vodu z MVE Mošoň. Ďalej pokračuje na maďarskom území cez nížinatú oblasť Malej dunajskej kotliny, kde preteká cez mestá Mosonmagyaróvár a Győr, pričom sa doňho vlievajú pravostranné prítoky Litava, Rábca a Rába. Napokon sa vlieva naspäť do hlavného koryta pri obci Vének.
Územie medzi Mošonským Dunajom a hlavným korytom Dunaja sa nazýva Malý Žitný ostrov.
Cirkev Grécka
náhľad|Vlajka Gréckej pravoslávnej cirkvi Cirkev Grécka alebo Grécka pravoslávna cirkev je jedna z autokefálnych pravoslávnych cirkví. Jej najvyšším predstaviteľom je arcibiskup Atén a celého Grécka.
Cirkev pôsobí na území Grécka a má okolo 10 miliónov veriacich. Jej kanonické teritórium pokrýva územie Grécka pred balkánskou vojnou v rokoch 1912 – 1913. De facto však spravuje aj takmer celé zvyšné územie súčasného Grécka (tzv. nové územia), ktoré je formálne v jurisdikcii Konštantínopolského patriarchátu.
Grécko patrilo k prvým centrám kresťanstva. Po vytvorení Konštantínopolského patriarchátu bola cirkev jeho súčasťou. Za autokefálnu cirkev bola vyhlásená v roku 1833, Konštantínopolský patriarchát ju však uznal až v roku 1850.
Červienka (rod)
Červienka alebo slávik (lat. Erithacus) je rod vtákov z čeľade muchárovité. Z recentných druhov doň patrí najmä (resp. v niektorých systémoch iba) druh červienka obyčajná (lat. Erithacus rubecula).
Zaradenie v systéme
Rod Erithacus dnes patrí do podčeľade akalatorodé (Cossyphinae, =Erithacinae) z čeľade muchárovité (Muscicapidae). Staršie sa niekedy radil do podčeľade drozdorodé (Turdinae) z čeľade muchárovité alebo sa radil do čeľade drozdovité (Turdidae).
Vnútorná systematika
Súčasný systém (stav 2021) je takýto: rod červienka/slávik (Еrithacus):
V 90. rokoch 20. storočia a v prvom desaťročí 21. storočia sa do rodu Erithacus (vo vyššie uvedenom, čiže užšom zmysle) zaraďovali aj nasledujúce druhy, ktoré sú dnes preradené do rodu Larvivora (po slovensky slávik): Zhruba do 80. rokov 20. storočia sa tieto druhy slávikov zaraďovali buď do rodu Luscinia (po slovensky: slávik) alebo spolu s inými dnešnými rodmi do rodu Erithacus v širšom zmysle (porov. nižšie).
V druhej polovici 20. storočia niektorí autori rod Erithacus chápali veľmi široko (Erithacus v širšom zmysle). Tento rod u nich zahŕňal veľa druhov, ktoré dnes (resp. u iných autorov) patria do iných rodov. Veľa z týchto iných rodov sa po slovensky dnes volá (a aj vtedy volalo) slávik. Základný prehľad obsahu rodu Erithacus v širšom zmysle je uvedený v článku drozdovité.
Treba poznamenať, že vo vyššie uvedených starších systémoch (t.j. v systémoch v prvom desaťročí 21. storočia a v druhej polovici 20. storočia) je jediný vhodný (jednoslovný) slovenský názov rodu Erithacus slávik, teda nie červienka (porov. Slov. menoslovie vtákov 1990).
Zdroje kapitoly Systematika (pokiaľ vyššie nie je uvedené inak):
Gréckopravoslávna cirkev
Gréckopravoslávna cirkev (gr. Ελληνορθόδοξη Εκκλησία – Ellinorthodoxi Ekklisia) je skupina pravoslávnych cirkví, ktoré v liturgii tradične používajú gréčtinu.
Medzi gréckopravoslávne cirkvi patria konštantínopolský, alexandrijský, antiochijský a jeruzalemský patriarchát, grécka pravoslávna cirkev, cyperská pravoslávna cirkev, pravoslávna cirkev hory Sinaj a čiastočne aj albánska pravoslávna cirkev.
Pôvodne pojem gréckopravoslávna cirkev zahŕňal všetky cirkvi kultúrne pochádzajúce z Byzantskej ríše, ale slovanské a iné národné cirkvi ho po období národného sebauvedomovania prestali používať.
NKG2
NKG2, proteínová rodina známa aj ako CD159 (Cluster of Differentiation 159), je jednou z receptorových rodín NK buniek (natural killer). Existuje 7 NKG2 proteínov: NKG2A, B, C, D, E, F a H. Rodina obsahuje aktivačné (NKG2C, D) i inhibičné receptory (NKG2A).
Génová expresia
U ľudí i u myší sú gény kódujúce NKG2 rodinu v klastri – v ľudskom genóme sa nachádza klaster na chromozóme 12, v myšom genóme na chromozóme 6. Typicky sú NKG2 gény exprimované na NK bunkách a na časti CD8+ T lymfocytov, hoci expresia NKG2D bola potvrdená aj na γδ T bunkách, NKT bunkách, a dokonca i na časti CD4+ T buniek či myeloidných buniek. Expresia NKG2D môže byť taktiež prítomná na rakovinových bunkách a bolo dokázané, že stimuluje onkogénny bioenergetický metabolizmus, proliferáciu a metastázovanie.
Na NK bunkách, NKG2 gény sú exprimované počas vývinu i v dospelosti. Keďže aj asi 90% fetálnych NK buniek exprimuje NKG2 gény, jednou z uvažovaných funkcií tejto génovej rodiny je podiel na imunologickej tolerancii vlastných buniek. Úroveň expresie NKG2 génov nie je konštantná, je totiž významne ovplyvnená cytokínovým prostredím (najmä interleukínom-2 (IL-2), IL-7 a IL-15).
Expresia NKG2 u CD8+ T lymfocytov je prítomná predovšetkým na aktivovaných alebo pamäťových T lymfocytoch. Expresia je ovplyvnená predovšetkým IL-15, IL-12, IL-10 a TGF-β. Expresia heterodiméru CD94/NKG2 významne zvyšuje prežívanie T lymfocytov.
Štruktúra
NKG2 sú členmi C-lektínovej receptorovej rodiny. NKG2A, -B, -C, -E a -H tvoria heterodimér s molekulou CD94 pomocou disulfidových väzieb, kdežto NKG2D tvorí homodiméry.
Inhibičné molekuly NKG2A a jej zostrihový variant NKG2B obsahujú intracelulárne ITIM motívy (immunoreceptor tyrosine-based inhibition motif). Aktivačné molekuly NKG2C, NKG2E a jej zostrihový variant NKG2H neobsahujú aktivačný motív ITAM (immunoreceptor tyrosine-based activation motif). Namiesto toho obsahujú kladne nabitý aminokyselinový zvyšok v ich transmembránovej oblasti, ktorým interagujú s adaptorovými molekulami obsahujúcimi ITAM, najmä DAP-12 (DNAX-activating protein of 12 kDa).
NKG2D sa spája buď s DAP-12 alebo s DAP-10 na základe svojej izoformy. Existujú dve izoformy NKG2D u myší – dlhá izoforma (NKG2D-L), ktorá je schopná interakcie iba s DAP-10, zatiaľ čo krátka izoforma (NKG2D-S) dokáže interagovať nielen s DAP-10, ale aj s DAP-12. U človeka je prítomná iba dlhá izoforma.
NKG2F taktiež netvorí diméry s CD94, ale asociuje s DAP-12. Je exprimovaná iba na vnútrobunkových membránach.
Signalizácia
Inhibičné NKG2 molekuly obsahujúce ITIMy aktivujú SHP-1 a SHP-2 fosfatázy (SRC homology 2 domain containing phosphatases), čo vedie k inhibícii cytotoxicity. Naopak, ITAMy obsiahnuté v DAP-12 aktivujú Syk (spleen tyrosine kinase) a Zap70 (Zeta-chain-associated protein kinase 70) kinázy. Aktivácia kináz je nasledovaná degranuláciou NK buniek a transkripciou génov pre cytokíny a chemokíny.
DAP-10 sa po aktivácii spája s proteínmi GRB2 (growth factor receptor-bound protein 2) alebo s p85, čo vedie k signalizácii pomocou PI3-kinázy (PI3K, phosphoinositide 3-kinase) a iných molekúl, vedúcich k cytotoxicite.
Ligandy
NKG2D rozoznáva najmä stresom indukované proteíny, napríklad ľudské MIC-A a MIC-B (MHC class-I-chain related protein), ale i stresom indukované proteíny spoločné ľuďom a myšiam – Rae1 (retinoic acid early transcript 1) u myší a RAET1 u ľudí, H60 a Mult-1 (UL-16-binding protein-like transcript 1) u myší a ULBP proteíny (UL16-binding proteins) u ľudí.
CD94/NKG2
Bolo preukázané, že NKG2A zvyšuje prežívanie u T lymfocytov. Spolu s jej zostrihovým variantom NKG2B sú inhibičnými molekulami a vedú k inhibícii cytotoxicity. NKG2C a NKG2E (a jej zostrihový variant NKG2H) rozoznávajú rovnaký ligand ako inhibičné molekuly s rozdielnou (za fyziologických podmienok väčšinou nižšou) afinitou. Ale afinita pre HLA-E (alebo myšiu molekulu Qa-1b) sa môže dramaticky zmeniť už po malej zmene v prezentovanom peptide, čo môže viesť k aktivácii NK buniek.
NKG2D
NKG2D je aktivačným receptorom zohrávajúcim úlohu v bunkami sprostredkovanom zabíjaní nádorových buniek. Mnoho nádorov sa ale vyhýba cytotoxicite pomocou sekrécie solubilných NKG2D ligandov alebo sekréciou TGF-β vedúcej k zníženiu expresie NKG2D. Expresia NKG2D ligandov môže byť zvýšená aj u buniek infikovaných vírusmi. Niektoré vírusy produkujú proteíny blokujúce expresiu NKG2D ligandov na povrchu bunky, čím znižujú ich rozpoznanie na NK bunkách a zvyšujú tým svoju patogenitu.
Cassagnoles (Gard)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tajo
thumb|Tajo pri Castelo Almourol thumb|Povodie rieky
Tajo je rieka v Španielsku a v Portugalsku na Pyrenejskom polostrove. S dĺžkou je najdlhšou riekou polostrova, jej povodie zaberá rozlohu približne  a priemerný prietok dosahuje 438 m³/s. Preteká cez Lisabon, pri ktorom ústi do Atlantického oceánu.
Hmyz (rozlišovacia stránka)
Insekt alebo zriedkavo hmyz môže byť príslušník niektorého z vyššie uvedených taxónov.
Hmyz môže byť aj:
Doba ľadová: Mamutí tresk
Doba ľadová: Mamutí tresk je animovaný film štúdia Blue Sky Studios z roku 2016.
Froidefontaine
Froidefontaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Castelnau-Valence
Castelnau-Valence je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mariano Díaz
Mariano Díaz môže byť:
Castillon-du-Gard
Castillon-du-Gard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ebro
thumb|Ebro v [[Zaragoza|Zaragoze]] thumb|Povodie rieky Ebro je rieka na severe Španielska. S dĺžkou patrí medzi najdlhšie rieky Pyrenejského polostrova a jeho povodie zaberá rozlohu približne. Priemerný prietok dosahuje 618 m³/s, maximálny môže dosiahnuť až /s. Preteká cez Zaragozu a časť jeho vôd sa využíva na zavlažovanie. Ústi do Stredozemného mora.
Chotnický vodopád Kaja Bunar
Chotnický vodopád Kaja Bunar je prírodná pamiatka nachádzajúca sa v severnom Bulharsku vo Veliko Tărnovskej oblasti na okraji dediny Chotnica.
Ochranný štatút
Prírodná pamiatka s výmerou 80 hektárov od roku 1971. Predmetom ochrany je samotný vodopád ako aj prielom rieky Bochot.
Daniel Zmeko
Gen. Ing. Daniel Zmeko (* 24. november 1967, Nové Mesto nad Váhom ) je slovenský generál.
Zmeko bol 26. apríla 2018 vymenovaný za náčelníka Generálneho štábu Ozbrojených síl SR a povýšený na generálporučíka. Funkcia a hodnosť nadobudli platnosť 7. mája 2018. Pred menovaním bol generálny riaditeľ Sekcie modernizácie a infraštruktúry – národný riaditeľ pre vyzbrojovanie na Ministerstve obrany SR. Do hodnosti generál bol povýšený 28. mája 2019.
Životopis
Narodil sa 24. novembra 1967 v Novom Meste nad Váhom. Do ozbrojených síl vstúpil v roku 1982, vo veku 14 rokov, keď začal študovať na vojenskom gymnáziu. Vojenské gymnázium v Banskej Bystrici ukončil v roku 1986. V nasledujúcom roku sa stal profesionálnym vojakom. V rokoch 1986 až 1990 študoval na Vysokej vojenskej škole pozemného vojska Vyškov. Akademický kurz Veliteľsko-štábny L. Mikuláš vyštudoval v rokoch 1999 až 2000. V rokoch 2001 až 2002 pôsobil na mierovej misii OSN na Cypre ako zástupca veliteľa strážnej roty. Od marca 2005 do augusta 2005 pôsobil ako veliteľ ženijnej roty v rámci medzinárodnej operácie „Iracká sloboda“ v Iraku. V hodnosti plukovník pôsobil tiež ako zástupca veliteľa 2. mechanizovanej brigády. Po zmene štruktúry Pozemných síl k 1. júlu 2009 bol náčelníkom Odboru pre operácie. V roku 2010 pripravoval príslušníkov na pôsobenie v misii ISAF. Bol tiež náčelníkom riadení operácií Generálneho štábu. Od 1. januára 2012 bol veliteľom Centra riadenia operácií Generálneho štábu Ozbrojených síl a zároveň, od 1. januára 2014 tiež zástupca veliteľa strategického centra krízového manažmentu Generálneho štábu Ozbrojených síl.
Ako jeden z prvých absolvoval Kurz národnej obrany na Akadémii ozbrojených síl Milana Rastislava Štefánika. Absolvoval aj intenzívny kurz anglického jazyka na úrovni STANAG 3.
Do prvej generálskej hodnosti, brigádny generál, bol vymenovaný 6. mája 2014. Do hodnosti generálmajora ho prezident SR Andrej Kiska vymenoval 2. mája 2017. Vtedy bol vo funkcii generálny riaditeľ sekcie modernizácie a podpory Ministerstva obrany SR.
Vykonávané funkcie
Prehľad vykonávaných funkcií podľa webu OS SR :
Náčelník Generálneho štábu OS SR
Minister obrany Peter Gajdoš (SNS) Vláde SR navrhol Zmekovo menovanie do funkcie náčelníka Generálneho štábu Ozbrojených síl SR 25. apríla 2018 a v hneď ďalšom dokumente ho navrhol na povýšenie. Vláda oba kroky odsúhlasila.
26. apríla 2018 bol Zmeko prezidentom Andrejom Kiskom vymenovaný za náčelníka Generálneho štábu Ozbrojených síl SR a povýšený na generálporučíka. Funkcia a hodnosť nadobudnú platnosť 7. mája 2018. Nahradí Milana Maxima, ktorý by mal skončiť v máji. Za navrhnutím do funkcie by mal byť minister obrany Peter Gajdoš. Podľa bezpečnostného analytika Jaroslava Naďa by však za nomináciou mal byť generálny tajomník služobného úradu Ján Hoľko. Zmeko odmietol prepojenie s SNS: „Zobrali ma ako človeka, ktorý má praktické skúsenosti s bojovou technikou. Súhlasím s tým, že niektoré naše nákupy neboli možno dobre odkomunikované s verejnosťou,“ povedal. Zmeko dosiahol trojhviezdičkový postup „pomerne rýchlo“, od roku 2014. Poslanec Eduard Heger (OĽaNO) postup kritizoval: „Keď sa pozrieme na súčasného nominanta SNS generálmajora Zmeka, výrazne mu v životopise chýbajú práve veliteľské skúsenosti. Jeho poslednou funkciou bola funkcia národného riaditeľa pre vyzbrojovanie, čo dokonca svojho času bola civilná funkcia. Práve tu vidíme, že tento človek nespĺňa kvalifikačné predpoklady najmä z hľadiska patričných skúseností.“
Do funkcie bol Zmeko uvedený slávnostným ceremoniálom 4. mája 2018. Pri ceremoniáli Zmeko uviedol „Urobím všetko preto, aby všetky pridelené zdroje boli precízne a efektívne rozdelené na zlepšenie podmienok plnenia úloh ozbrojených síl a zlepšenia kvality života vojakov, pretože nová technika bez vojakov ako aj vojaci bez techniky nemôžu splniť úlohu danú zákonom“.
28. mája 2019 ho prezident Andrej Kiska povýšil do hodnosti generál.
4. mája 2022 ho prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala do funkcie náčelníka Generálneho štábu na ďalšie štyri roky.
Pastrami
náhľad|Tanier so syrom, zeleninou a pastrami
Pastrami je delikatesa z konzervovaného chudého mäsa, pochádzajúca z Rumunska a obľúbená hlavne v USA. Vyrába sa obvykle z hovädzieho.
Pôvod
Názov "pastrami" pochádza z rumunského slovesá a pǎstra - uchovať. Karpatskí vidiečania odnepamäti používali údenie ako spôsob, aby mäso dlhšie vydržalo. Predchodcom tohto jedla bola turecká pastirma, ktorá sa však namiesto údenia suší.
Recept
Pastrami sa vyrába z hovädzieho, bravčového, husieho alebo baranieho mäsa. To sa potrie zmesou liadku, soli, cesnaku a korenia, zaťaží a uloží v chlade. Potom sa vyúdi na tvrdom dreve. Niekedy sa pastrami pred podávaním krátko podusí v pare, aby sa zbavilo soli.
V Amerike
Do Spojených štátov priniesli pastrami na konci 19. storočia židovskí prisťahovalci z východnej Európy. Najmä v New Yorku sa hovädzie pastrami stalo obľúbeným kóšer jedlom. Býva k dispozícii v typických lahôdkárstvach nazývaných deli, krája sa na veľmi tenké plátky a používa sa do sendvičov alebo ako súčasť obložených mís.
Napr. spisovateľ William Styron spomína v románe Sophiina voľba na doby, kedy býval v židovskej štvrti Flatbush a živil sa prevažne ražným chlebom s pastrami a uhorkami.
Giromagny (obec)
Giromagny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Causse-Bégon
Causse-Bégon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nocadeň v divadle
Nocadeň v divadle je názov koncertného albumu slovenskej kapely Nocadeň. Tento album v roku 2018 vydalo hudobné vydavateľstvo Monitor EMI.
Záznam koncertu vznikol 1. mája 2012 na koncerte „Nocadeň v divadle“, ktorý sa konal v štátnom divadle v Košiciach. Ako hosť na ňom vystúpil Vašo Patejdl v skladbe „Zvláštny smútok víťazov“ od skupiny Elán (album Hodina slovenčiny, 1985). Hudobné nástroje pre bonusovú skladbu „Buď moja hviezda“ boli nahrané vo veľkom koncertnom štúdiu Slovenského rozhlasu v Bratislave, spev bol nahrávaný v Štúdiu 7, v Prešove.
Grandvillars (obec)
Grandvillars je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zinko-uhlíkový článok
náhľad|Nákres suchého článku
Zinko(vo)-uhlíkový článok (iné názvy: suchý zinko(vo)-uhlíkový článok, (suchá) zinko(vo)-uhlíková batéria, (suchý) uhlíko(vo)-zinkový článok, (suchá) uhlíko(vo)-zinková batéria, zinko(vo)-burelový článok, burelový článok, burelová batéria, (suchý) Leclanchého článok, suchý článok, suchá batéria, batéria, hovorovo baterka) je základný druh galvanického článku (resp. batérie) dostupného (-nej) v obchodoch pre bežných spotrebiteľov. Pojem často zahŕňa aj variant nazývaný zinko(vo)-chloridový článok (zinko(vo)-chloridová batéria - pozri nižšie) a občas aj variant nazývaný alkalická batéria (pozri v samostatnom článku).
Bol vynájdený na základe historického Leclanchého článku, s ktorým má rovnaké chemické zloženie (a aj sa podľa neho často dodnes nazýva).
Názov je odvodený od zinku tvoriaceho elektródu a uhlíkovej tyčinky tvoriacej kladný kontakt článku.
Zloženie
Katódu tvorí zinkový kalíšok, ktorý zároveň tvorí vonkajší obal článku.
Anódu tvorí práškový oxid manganičitý (MnO2, burel), ktorý je pre lepšiu vodivosť zmiešaný s práškovým uhlíkom. Do tejto zmesi je vložená uhlíková tyčinka umiestnená v osi článku.
Elektrolyt tvorí vodný roztok chloridu amónneho (NH4Cl, salmiak).
Elektrolyt sa v článku nenachádza voľne v kvapalnom stave, ale je nasiaknutý do kladnej elektródy (práškovej zmesi uhlíka a burelu) - odtiaľ pochádza staré označenie "suchý článok".
Medzi kladnou elektródou (práškom) a zinkovým obalom sa nachádza separátor zo savého papiera kvôli zabráneniu priamemu kontaktu medzi elektródami a pritom umožňuje priechod elektrolytu medzi elektródami.
Konštrukcia
náhľad|Rozobratý zinkovo-chloridový článok Článok je najčastejšie konštruovaný tak, že zinkový kalíšok tvorí zároveň vonkajší obal článku. Toto riešenie síce znižuje cenu, ale ak nie je prítomný žiadny ďalší nepriepustný obal, môže dôjsť k vytečeniu článku. V súčasnosti býva prítomná plastiková fólia a/alebo kovový plášť.
Vytečenie článku
náhľad|Vytečené a skorodované články
V priebehu vybíjania je spotrebovávaný zinok a vytvorí sa voda (pozri chemické rovnice nižšie). Pri "poddimenzovaní" hrúbky zinkového obalu výrobcom môže nastať situácia, kedy sa zinok prederaví a elektrolyt obsahujúci teraz veľa vody začne vytekať von a spôsobovať koróziu vnútri napájaného prístroja.
Elektrochemická reakcia
Celková reakcia:
Na zápornej elektróde:
Vzniknuté zinočnaté ióny následne reagujú s amónnymi iónmi NH4+ = [H (NH3)]+:
Na kladnej elektróde:
Táto reakcia je trochu zjednodušená, pretože ión H+ sa v skutočnosti vo vodnom roztoku nevyskytuje voľne, ale je viazaný koordinačne-kovalentnou väzbou na vodu, čím vznikne hydroxonium H3O+.
Vlastnosti
Menovité napätie článku je 1,5 V. Býva vyrábaný najčastejšie vo veľkostiach AAA (mikroceruzková batéria), AA (ceruzková batéria), C (malý monočlánok) a D (veľký monočlánok). Okrem toho sa vyrábajú aj batérie (v zmysle: spojenie viacerých kusov) týchto článkov: 3 články - "plochá batéria" a 6 článkov - "deväťvoltová batéria".
V porovnaní s inými druhmi batérií (zinkovo-chloridové, alkalické) nemajú takú kapacitu a schopnosť dodávať väčší prúd. Naopak ich výhodou je nízka cena. Z týchto dôvodov sú vhodné predovšetkým pre menej náročné použitie napr. do hodín a budíkov, rádií alebo niektorých svietidiel.
Kapacita ceruzkovej batérie sa pohybuje okolo 600-800 mAh pri vybíjaní prúdom 100 mA do konečného napätia 0,9 V.
Zinko(vo)-chloridový článok
Zinko-chloridový článok je vylepšená verzia zinko-uhlíkového článku.
Hlavným rozdielom medzi zinko-chloridovým a zinko-uhlíkovým článkom je náhrada elektrolytu z chloridu amónneho z väčšej časti za chlorid zinočnatý (ZnCl2).
Pri výrobe sú tiež použité kvalitnejšie chemikálie, čo sa pozitívne prejavuje na vyššej životnosti.
Tieto články bývajú v angličtine označované ako "heavy duty" (vysoký výkon). Stále však ani zďaleka nedosahujú vlastnosti alkalických batérií.
Elektrochemická reakcia
Reakcia katódy je preto odlišná
Vytečenie článku
Zámena elektrolytu sa prejaví na tvorbe vody v článku. Zatiaľ čo v prípade klasického zinko-uhlíkového voda vznikala a bolo riziko vytečeniu do prístroja, v tomto prípade sa voda pri vybíjaní spotrebúva, tým pádom je článok na konci svojej životnosti naozaj suchý.
V súčasnosti je už väčšina vyrábaných článkov zinko-chloridová. Nájdu sa však aj výrobcovia používajúci staré zloženie - je totiž o niečo lacnejšie.
Kadmos (mytológia)
thumb|300px|Kadmos bojuje s drakom, autor: [[Hendrick Goltzius (1558 – 1617)]] Kadmos (starogr. Κάδμος – Kadmos, ) bol v gréckej mytológii syn sidonského kráľa Agénora a jeho manželky Télefassy – a teda Feničan. Stal sa zakladateľom Téb v Boiótii a ich prvým kráľom.
Keď Zeus uniesol Kadmovu sestru Európu, Kadmos a jeho štyria bratia sa ju vydali hľadať. Podľa otcovho príkazu sa bez nej nesmeli vrátiť domov. Bratia Foinix a Kilix po čase skončili s hľadaním a usadili sa v cudzine. Kadmos si išiel pre radu do Delf a prostredníctvom Pýtie sa dozvedel, že má hľadať kravu bez jarma s bielou škvrnou na čele a nasledovať ju. Tam, kde si táto krava ľahne nech založí hrad a mesto. Kravu našli, ale tá si nevybrala nové miesto práve najšťastnejšie, nebola tam voda. Kadmos poslal preto svojich druhov, aby išli vodu hľadať do blízkeho lesa. Prameň nakoniec našli v jaskyni, ale vodu si už nenabrali, lebo narazili na obrovského hada s dračou hlavou, ktorý ich roztrhal. Po márnom čakaní ich Kadmos išiel hľadať. Keď ich našiel, zistil, že sú mŕtvi a hada po ťažkom boji zabil. Ukázalo sa však neskôr, že had patril bohu Areovi.
Bohyňa Aténa prikázala Kadmovi, aby z hadej papule vytrhal dračie zuby a rozsial ich po poli. Z dračích zubov vyrástli potom bojovníci v plnej zbroji, vrhli sa v boji proti sebe a zabíjali sa navzájom až ich zostalo len päť najsilnejších. Tí položili zbrane a dali sa do Kadmových služieb. S nimi Kadmos vybudoval mesto Téby, s pevnosťou a mohutnými hradbami so siedmimi bránami. Z mužov postavil nepremožiteľné vojsko.
Sami olympskí bohovia vybrali Kadmovi za manželku krásnu Harmoniu, dcéru boha vojny Area a bohyne krásy a lásky Afrodity. Bohovia sa tiež zúčastnili svadby. Ale ich miláčikom sa Kadmos nestal: Ares mu nemohol zabudnúť, že zabil jeho posvätného hada. Rovnako bohyňa Artemis pre svoje mnohé spory s Afroditou pripravila Kadmovi rad utrpení: zabila mu vnuka Aktaióna, prišiel aj o svoje dcéry Semelé a Inó. Po tom všetkom sa Kadmos i s Harmoniou vysťahovali do Illyrie.
Kadmos dlho nerozumel nepriazni bohov, považoval sa za statočného aj spravodlivého kráľa, bohom hojne obetoval. Až si spomenul na zabitého hada a hovoril si, že mali bohovia radšej jeho na hada premeniť, než mu spôsobiť toľko utrpenia v rodine. A v rovnakom okamihu sa mu pretiahlo telo, zrástli sa mu nohy, jazyk sa mu rozštiepil a jeho volanie na Harmoniu už bolo len hadím syčaním. Tá prišla a vykríkla, prečo radšej nepremenili ju – a už sa aj stalo. Tak v podobe hadov skončili zakladatelia slávnych Téb. Spomienka na tento mýtus sa uchoval až do súčasnosti v slovnom spojení "dračia sejba" dielu, ktoré prináša záhubu.
Kadmos a Harmonia už nemohli sledovať ďalšie zlé osudy svojich potomkov:
Svadba Kadma a Harmonie je námetom opery Jeana-Baptistu Lullyho Cadmus et Hermione z roku 1673. Toto hudobné dielo je považované za prvú francúzsku operu.
Caveirac
Caveirac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rankovský potok
Rankovský potok je potok v Košickom regióne, na území obcí Rankovce a Bačkovík v okrese Košice-okolie v Košickom kraji. Nachádza sa na rozhraní geomorfologického celku Slanské vrchy a geomorfologického celku Košická kotlina. Ústi do Olšavy. Má dĺžku. Rád toku VI.
Prameň
Pramení v v strednej časti územia obce Rankovce, v lesnom extraviláne, na juhozápadnom svahu vrchu Rankovské skaly s. Rankovské skaly sú zároveň priestorom prírodnej rezervácie na ochranu skalného komplexu v Slanských vrchoch s typickými spoločenstvami, vzácnymi a ohrozenými druhmi rastlín.
Opis toku
Rankovský potok tečie od prameňa juhozápadným smerom, preteká cez les Čakove blatá, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, v opúšťa extravilán a vteká do intravilánu obce Rankovce, v  opúšťa intravilán a vracia sa do extravilánu obce Rankovce, tok má svoj pôvodný meandrovitý charakter  s príbrežnou vegetáciou, v  opúšťa územie Rankoviec a vteká na územie obce Bačkovík, preteká extravilánom obce Bačkovík, v  opúšťa extravilán a vteká do intravilánu obce Bačkovík, v  opúšťa intravilán a vracia sa do extravilánu obce Bačkovík, v  ústi do Olšavy ako jej ľavostranný prítok na území obce Bačkovík neďaleko od obecnej hranice s Čakanovcami.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Rankovský potok má pôvod v názve obce Rankovce, ktorej najstarší záznam sa viaže k roku 1332/5 Ranc-Rank, 1427 Rank, 1808 Ránkowce. Vodný tok Rankovský potok pramení na území obce Rankovce a preteká týmto územím. Pôvod názvu obce Rankovce je v osobnom mene Ranьkь-Ranko vo význame včasný. Z toponyma Rankovce bolo po rozšírení o formant -ský, po systémovej redukcii o hlásky -ce a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom menší prirodzený vodný tok utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Rankovský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Rankovský potok je jedinečným hydronymom (august 2022).
Mačka (zdvíhacie zariadenie)
thumb|Visutá mačka s elektrickým pohonom s nosnosťou do 5t Mačka (iné názvy: visutá mačka, vozík) je zdvíhacie zariadenie, ktoré sa pohybuje po visutej dráhe. Visutá dráha môže byť tvorená:
Mačka je v princípe vozík, preto sa u nej určujú rozmery ako u vozidiel: rozchod mačky - vzdialenosť osi koľajníc a rázvor mačky - je vzdialenosť osí pojazdových kolies.
Visuté mačky
Podľa druhu pohonu je možné rozoznať visuté mačky:
K visutej mačke môže byť pripevnená aj kabína alebo sedadlo pre obsluhu.
Žeriavové mačky
V prípade, ak má žeriav viacero mačiek, jedna z nich býva hlavná. Pri bežných žeriavoch je to mačka s najväčšou nosnosťou, pri špeciálnych žeriavoch mačka určená pre špeciálny úkon. Príkladom špeciálnej mačky je otočná mačka, ktorá má samostatne otočný výložník.
Pri ručných mostových žeriavoch sa používa visutá mačka tiež na ručný pohon, buď lanom, alebo reťazou. Pohybuje sa po spodných prírubách hlavného nosníka. Pri viacnosníkových žeriavoch sa pohybuje jedna, alebo viac mačiek (obyčajných) medzi dvoma nosníkmi.
Cavillargues
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gibbsova voľná energia
Zmena Gibbsovej voľnej energie (, meraná v jouloch v SI jednotkách) je maximálna neexpanzívna práca, ktorú je možné získať z uzavretého systému (systému, ktorý môže vymieňať teplo a prácu so svojím okolím, ale nie hmotu) pri nemennej teplote a tlaku. Toto maximum je možné získať len v prípade úplne vratného procesu. Ak sa systém zmení reverzibilne z počiatočného stavu na koncový stav za týchto podmienok, zníženie Gibbsovej voľnej energie sa rovná práci, ktorú systém vykonal na svoje okolia, mínus práca tvorená tlakovými silami (expanzia systému).
Koncept Gibbsovej voľnej energie, pôvodne nazývaný dostupná energia, vyvinul v 70. rokoch 19. storočia americký vedec Josiah Willard Gibbs. V roku 1873 popísal „dostupnú energiu“ ako
Ak sú reaktanty a produkty všetky v ich termodynamických štandardných stavoch, tak je rovnica pre Gibbsovu voľnú energiu, kde H je entalpia, T je absolútna teplota a S je entropia.
Sýrske arabské vzdušné sily
Sýrske arabské vzdušné sily predstavujú leteckú zložku sýrskych arabských ozbrojených síl. V súčasnosti majú asi 60 000 príslušníkov aktívneho personálu a 461 lietadiel.
Sýrske arabské vzdušné sily boli oficiálne založené v roku 1948 potom, ako prví sýrski piloti absolvovali britské letecké školy.
Grosmagny
Grosmagny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Belgická koloniálna ríša
Belgické kráľovstvo v súčasnosti radíme ku koloniálnym veľmociam, ale v porovnaní so Spojeným kráľovstvom, či Francúzskom, ovládalo len obmedzený počet území. Príčinou bolo pomerne neskoré zapojenie sa do koloniálneho boja a to až po roku 1830 kedy Belgické kráľovstvo oficiálne deklarovalo nezávislosť od Severného Holandska. Kým sa však počas vlády kráľa Leopolda I. došlo len k niekoľkým koloniálnym výpravám, ktoré však nepriniesli žiadne väčšie úspechy, cieľ získavania kolónií začal presadzovať najmä jeho syn Leopold II., vládnuci od roku 1865, podľa ktorého „aby sa s Belgickom vo svete počítalo, musí byť koloniálnou veľmocou“. Belgická koloniálna ríša bola špecifická tým, že jediná kolónia, dnešná Demokratická republika Kongo, tvorila až 98 % spravovaného územia, pričom i v tomto prípade sa ňou stalo oficiálne až v roku 1908 po presune správy z osobného vlastníctva kráľa Leopolda II. do rúk belgického parlamentu.
Slobodný konžský štát (1885 – 1908)
Leopold II., v snahe získavania kolónií, sústredil svoju pozornosť na neobsadené územie v okolí povodia rieky Kongo. V 70. a 80. rokoch 19. storočia sem preto vyslal prieskumníka H. M. Stanleyho, ktorý tu postupne vystaval základne, infraštruktúru a zaistil kontakt s miestnymi vládcami. Leopold II. bol následne na Berlínskej konferencii v roku 1885 schopný zaistiť si uznanie ostatných koloniálnych veľmocí, vďaka čomu vznikol Slobodný konžský štát, ktorý však nie je možné oficiálne považovať za belgickú kolóniu, keďže šlo o územie v osobnom vlastníctve kráľa. Hoci Belgicko z časti ťažilo z obchodu surovín, najmä slonoviny a kaučuku, ktoré sa v kolónii nachádzali, správa územia s rozlohou osemkrát väčšou, než samotné Belgicko, bola finančne nákladná a belgický parlament jeho udržiavanie nepodporoval. Územie Slobodného kožského štátu tak ostalo pod priamou správou kráľa Leopolda II., ktorý tu mohol vládnuť takmer neobmedzene, keďže, ako uvádza autor Ewans, „kým Leopold II. bol v Belgicku len konštitučný monarcha, v Kongu mohol byť neobmedzený autokrat", pretože držba kolónií bola pre neho otázkou prestíže a „stále lepšieho postavenia v európskej rodine národov“ . Kráľ Leopold II. tu presadzoval brutálny, tzv. „gumový“ režim – miestni obyvatelia boli nútení zbierať kaučuk, ktorý z veľkej časti putoval bez zisku priamo do Európy, pričom pri nesplnenie kvót bolo trestané mrzačením, či vraždami. Počas tohto obdobia dochádzalo i k vyhladzovaniu osád, či vraždám miestnych vládcov, ďalší obyvatelia umierali na podvýživu a európske choroby. Správa Leopolda II. v Slobodnom konžskom štáte sa preto často označuje za holokaust – podľa súčasných zdrojov počas neho Kongo prišlo o približne 10 miliónov obyvateľov. Až po diplomatickom nátlaku, iniciovanom britským novinárom a politikom E. D. Morelom, bola v roku 1908 oficiálne prevzatá pod správu belgického parlamentu a premenovaná na Belgické Kongo.
Belgické Kongo (1908 – 1960)
V roku 1908 po diplomatického nátlaku veľmocí v snahe ukončiť režim Leopolda II., prešiel Slobodný konžský štát pod správu belgického parlamentu. Belgické Kongo, ako bolo územie premenované, sa tak stalo oficiálnou belgickou kolóniou a to až do získania nezávislosti územia v roku 1960. Ale, v súlade s autorom Vanthemschem, „hoci sa belgické autority odvtedy snažili o potlačenie najhorších excesov z obdobia vlády Leopolda II., nútená práca nezmizla; až do posledných rokov koloniálnej správy museli Konžania pracovať „zadarmo“, [...] pričom v medzivojnovom období patrilo Belgické Kongo k najväčším svetovým producentom primárnych komodít.“ Došlo tak len k minimálnym zmenám, zatiaľ čo v kolónii bol naďalej uplatňovaný princíp tzv. paternalizmu, spočívajúcom v tendencii udržiavania postoja ku Konžanom ako rodič k deťom, s čím bolo spojené napr. obmedzovanie autonómie a osobnej slobody miestnych obyvateľov. V kolónii sa tiež uplatňoval princíp podobný apartheidu, hoci ten v Južnej Afrike Belgicko oficiálne odsudzovalo. Len vybraní miestni obyvatelia, tzv. „evolués“ mali prístup k pro-západnému vzdelaniu a preberali európske hodnoty, zatiaľ čo väčšina obyvateľstva túto možnosť v koloniálnej ére nikdy nedostala. Belgické Kongo slúžilo ako „modelová kolónia“ – hoci tu, i vďaka zásahom misionárov, bola snaha o vybudovanie zdravotníctva a systému základného školstva, politický a sociálny systém, či intelektuálna elita tu do dekolonizácie neexistovali. V roku 1960, kedy došlo, podobne ako v mnohých ostatných afrických kolóniách, k presadeniu nezávislosti, bolo Belgické Kongo na tento proces nepripravené, čo „vysvetľuje mnohé z negatívnych aspektov jeho vývoja v nasledujúcich dekádach“.
Ruanda-Urundi (1923 – 1962)
Ďalšou kolóniou Belgického kráľovstva bolo územie Ruanda-Urundi, z ktorého po získaní nezávislosti vzišli dva štáty, pod dnešným názvom Rwanda a Burundi. Toto územie pripadlo v roku 1885 Nemecku, ktoré, podobne ako Belgicko, sa do koloniálneho boja zapojilo až po jeho zjednotení v roku 1871, kedy už bola veľká časť území Afriky pod správou iných európskych impérií. Po prvej svetovej vojne, v súlade s Versailleskou zmluvou, muselo Nemecko územie odstúpiť územie Ruanda-Urundi, ktoré v roku 1923 oficiálne pripadlo Belgickému kráľovstvu, pričom bolo následne deklarované ako mandát C Organizácie spojených národov. V roku 1925 Belgicko administratívne pričlenilo územie ku Belgickému Kongu a stanovilo tu špeciálny režim. Mandátne územie získalo nezávislosť od Belgického kráľovstva v roku 1962.
Medzinárodná zóna v Tientsin (1902 – 1931)
Belgické kráľovstvo spravovalo medzi rokmi 1902 až 1931 časť medzinárodnej zóny v Tientsin (dnešný Tianjin) v Číne. Parlament však nemal v záujme financovanie a rozvoj tohto územia, preto už v roku 1929 Belgicko podpísalo zmluvu o jeho návrate Číne, ktorá vošla v platnosť v roku 1931.
Medzinárodná zóna v Tangier (1928 – 1956)
Počas obdobia medzi rokmi 1928 až 1956 malo Belgicko výsadné postavenie v časti medzinárodnej zóny v Tangier nachádzajúcej sa v dnešnom Maroku. K správe územia okolo mesta Tangier, ktoré sa v roku 1924 stalo demilitarizovanou zónou pod správou Spojeného kráľovstva, Francúzska a Španielska, sa Belgicko spolu s ďalšími štátmi pridalo v roku 1928. V roku 1956 bolo mesto opäť vrátené Maroku.
Poznámka: Hoci Belgicko malo na určité obdobia vo výhradnej správe časti v uvedených medzinárodných zónach, ako oficiálne kolónie sa v literatúre väčšinou neuvádzajú.
Cendras
Cendras je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
ABC transportéry
ABC transportéry, nazývané aj ATP-viažuce kazetové transportéry, patria do skupiny transportných ATPáz, čiže prenášajú látky proti elektrochemickému gradientu za spotreby energie vo forme ATP. Ich názov ATP-viažuce kazetové transportéry získali vďaka dvom vysoko konzervovaným ATPázovým doménam lokalizovanými na cytozolickej strane, ktoré sa nazývajú ATP-viažuce kazety. ABC transportéry tvoria veľkú rodinu membránových transportných proteínov, pričom majú veľký klinický význam. U baktérie E. coli až 78 génov kóduje ABC transportéry (čo je až 5 % všetkých jej génov). Živočíšne genómy obsahujú ešte väčšie percento génov, ktoré kódujú ABC transportéry. Hoci je každý transportér špecifický voči určitej molekule alebo skupine molekúl, rôznorodosť substrátov, ktoré transportuje táto rodina je obrovská a zahŕňa:
Mechanizmus transportu
ABC transportér pozostáva z dvoch ATPázových domén. Naviazanie ATP na ATPázové domény spôsobí spárovanie (dimerizáciu) dvoch ATPázových domén. Naopak, hydrolýza ATP na ADP spôsobí disociáciu diméru na jednotlivé domény. Tieto pohyby cytozolických domén sa prenesú na transmembránové segmenty, ktoré tiež podstúpia konformačné zmeny. Cyklické naväzovanie ATP, jeho hydrolýza a opätovné naviazanie spôsobujú cyklické zmeny konformácie ABC transportéra, čím sa cyklicky exponujú ióny viažuce domény na obe strany membrány, čo umožní prenos iónov cez membránu. Transport iónov je udržiavaný stále rovnakým smerom.
MDR proteín
náhľad|Chlorochín MDR proteín (multidrug resistance protein) je proteín zodpovedajúci za odolnosť rakovinových buniek voči chemoterapeutikám. Je prítomný vo vysokej koncentrácii v ľudských rakovinových bunkách a má schopnosť pumpovať hydrofóbne liečivá z cytozolu do extracelulárneho priestoru, čím rakovinové bunky získavajú rezistenciu na širokú škálu chemicky nepríbuzných cytotoxických liečiv, ktoré sa používajú v terapii rakoviny. Liečba niektorou z týchto látok potom môže spôsobiť selektívne prežitie a rast tých rakovinových buniek, ktoré exprimujú veľké množstvo MDR proteínov.
Podobný jav sa vyskytuje aj u prvoka Plasmodium falciparum, ktorý je kauzálnou príčinou malárie. Viac ako 200 miliónov ľudí na svete je infikovaných týmto parazitom a stále zostáva hlavnou príčinou ľudských úmrtí, keďže ročne zabíja takmer milión ľudí. U P. falciparum sa vyvinula rezistencia na liečivo chlorochín, čím sa sťažila kontrola nad šírením malárie. Rezistentné kmene plazmódií exprimujú gén kódujúci ABC transportér, ktorý pumpuje chlorochín z buniek tohto parazita do extracelulárneho priestoru. Z toho dôvodu nemôže chlorochín účinkovať.
Myslíkov vrch
Myslíkov vrch je vrch v Považskom Inovci. Leží nad obcou Podhradie, približne západne od Bánoviec nad Bebravou.
Poloha
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Inovec. Vrchol leží na území Nitrianskeho kraja, v okrese Topoľčany a katastri obce Podhradie. Najbližším sídlom je južne ležiace Podhradie, juhozápadne sa nachádza Nová Lehota a východným smerom obec Zlatníky.
Opis
Myslíkov vrch je súčasťou bočného hrebeňa, vybiehajúceho východným smerom z Panskej javoriny na Kamennú. Južným smerom leží Tlstá hora, juhozápadným Bezovec , západným Prieľačina , severozápadným Panská javorina a východným Kamenná. Vrch leží v povodí rieky Nitry; severnú časť hrebeňa odvodňuje Chotinka, smerujúca do Chotiny, južnú jej prítok Železnica. Na vrchol nevedie značená trasa, no blízkym sedlom smeruje na Panskú javorinu chodník z Duchonky.
Výhľady
Vrcholovú oblasť Myslíkovho vrchu pokrýva nesúvislý lesný porast, umožňujúci obmedzený rozhľad. Z miest s nižšou vegetáciou vidieť okolité vrchy pohoria i blízku pahorkatinu, pri vhodných podmienkach možno pozorovať aj Strážovské vrchy, Vtáčnik, Pohronský Inovec, Tribeč a Malé Karpaty.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, no v jeho blízkosti končí lesná cesta. Západne ležiacim sedlom vedie z Duchonky údolím riečky Železnica značený chodník na Panskú javorinu. Na tento chodník sa pripája aj značená trasa z obce Podhradie.
Ladislav Rygl
Ladislav Rygl (* 16. júl 1947, Polubný, Česko) je bývalý lyžiar - združenár, zlatý medailista na majstrovstvách sveta.
Kariéra
Ladislav Rýgl pochádza z Kořenova, neďaleko Harrachova. Prvým trénerom bol jeho otec. Do školy chodil v Kořenově, potom v Harrachove. Po presťahovaní sa do Tanvaldu dokončil gymnaziálne štúdiá a zapísal sa na Fakulta telesnej výchovy a športu Karlovej univerzity v Prahe. Pretekal za klub Slávia Praha VŠ až do skončenia pretekárskej kariéry. Úspešnú skupinu združenárov viedol tréner B. Rázl. Ladislav Rygl na ME juniorov v rakúskom Murau 1967 obsadil 2. miesto. V roku 1968 štartoval na Zimných olympijských hrách v Grenobli. V skokanskej súťaži bol osemnásty a v behu na 15 km štrnásty čo mu vynieslo šestnáste miesto v celkovej klasifikácii v severskej kombinácii. O dva roky neskôr na Majstrovstvách sveta vo Vysokých Tatrách dosiahol najväčší úspech vo svojej kariére – zlatú medailu. V skokanskej súťaži bol deviaty, v behu na 15 km zvíťazil a v súčte bodov bol najlepší. Porazil dvoch reprezentantov Sovietskeho zväzu Nikolaja Nogovicyna a Viačeslava Driagina. Česko-Slovensko reprezentoval aj na Zimných olympijských hrách v Sappore, kde skončil na 26. mieste.
V roku 1970 bol v svetovom rebríčku združenárov na 2. mieste. Na pretekoch skokanov na Holmenkollene obsadil 3. miesto, vo Falun 2. miesto, v Reit im Winkl – 3. miesto, Lahti – 4. miesto, na Univerziáde v Lake Placid – 3. miesto.
Auróra (album)
Auróra je názov štúdiového albumu slovenskej kapely Nocadeň. Tento album v roku 2019 vydalo hudobné vydavateľstvo Monitor EMI.
Ladislav Rygl
Kariéra
Po MS 1970 mal úraz a v roku 1972 pre zdravotné ťažkosti spôsobené úrazom pretekársku kariéru ukončil. Potom pracoval ako tréner v Tanvalde. Bol spoluzakladateľom Strediska vrcholového športu vo Vrchlabí. Bol trénerom česko-slovenských juniorov. Neskôr pôsobil vo Švajčiarsku vo funkcii trénera reprezentačného družstva B a potom aj A. Po návrate domov sa venoval trénerskej činnosti v ASO Dukla Liberec a dva roky bol trénerom českých reprezentantov. Trénoval aj svojho syna.
V roku 1970 sa stal najlepším športovcov v Československu. Má syna Ladislava Rygla, ktorý rovnako bol pretekárom v severskej kombinácii.
Rýchlosť určujúci krok
náhľad|400x400bod|U reakčných mechanizmov, ktoré sa skladajú z viacerých krokov, je typicky rýchlosť celej reakcia približne rovná rýchlosti najpomalšieho kroku. Tento krok sa označuje ako rýchlosť určujúci krok. náhľad|350x350bod|Rýchlosť určujúci krok sa niekedy prirovnáva k použitiu lievika. Rýchlosť, ktorou sa tekutina dostane do nádrže, je daná vlastnosťami lievika (dĺžkou a priemerom), nie tým, ako rýchlo je tekutina do lieviku nalievaná. V chemickej kinetike ja celková rýchlosť reakcie často približne rovná rýchlosti najpomalšieho kroku, ktorý sa určuje ako rýchlosť určujúci krok (RDS). Pre daný reakčný mechanizmus je predpoveď odpovedajúcej rýchlostnej rovnice (na porovnanie s experimentálne stanovenou rýchlostnou rovnicou) často zjednodušená pomocou tejto aproximácie rýchlosť určujúceho kroku.
Zmena koncentrácie reaktantu a produktu v čase sa v princípe dá určiť zo súboru rýchlostných rovníc, ktoré odpovedajú jednotlivým krokom mechanizmu, jednej pre každý krok. Analytické riešenie týchto diferenciálnych rovníc však nie je vždy jednoduché a v niektorých prípadoch je nutná numerická integrácia. Hypotéza jedného rýchlosť určujúceho kroku teda môže zvýrazne zjednodušiť tento matematický problém. V najjednoduchšom prípade je najpomalší prvý krok a celková rýchlosť odpovedá rýchlosti prvého kroku.
Rýchlostné reakcie mechanizmov s jedným rýchlosť určujúcim krokom majú zvyčajne jednoduchú matematickú rovnicu, v ktorej je jasná závislosť medzi mechanizmom a zvoleným rýchlosť určujúcim krokom. Správny rýchlosť určujúci krok je možné identifikovať pomocou predpovedí rýchlostných reakcií pre každú možnosť a porovnaním týchto rôznych predikcí s experimentálnymi výsledkami, ako je to u reakcie NO2 + CO nižšie.
Koncept rýchlosť určujúceho kroku je veľmi dôležitý pre optimalizáciu a pochopenie mnohých chemických procesov, ako sú katalýza a horenie.
Príklad: NO2 + CO
Príkladom môže byť reakcia
NO2 + CO → NO + CO2
Ak by táto reakcia prebiehala v jedinom kroku, reakčná rýchlosť (r) by bola úmerná rýchlosti zrážok medzi molekulami NO2 a CO, teda, kde k je rýchlostná konštanta a hranaté zátvorky označujú molaritu. Ďalšou podobnou typickou reakciou je Zel'dovichov mechanizmus.
Prvý krok ako rýchlosť určujúci krok
V skutočnosti je táto reakcia druhého poriadku voči NO2 a nultého poriadku voči CO a jej rýchlostná rovnica je. Podľa toho vyzerá, že rýchlosť reakcie je určená krokom, v ktorom interagujú dve molekuly NO2, a molekula CO reaguje v ďalšom, rýchlejšom, kroku. Možný mechanizmus v dvoch elementárnych krokoch, ktorý by vysvetľoval túto rovnicu, by bol napríklad:
V tomto mechanizme vzniká v prvom kroku reaktívny intermediát NO3 rýchlosťou r1, ktorý potom reaguje s molekulou CO v druhom kroku rýchlosťou r2. Molekula NO3 však môže reagovať aj s molekulou NO, ak prebieha prvá reakcia v opačnom smere (NO + NO3 → 2 NO2), a to rýchlosťou r-1, kde znamienko mínus naznačuje opačný smer reakcie.