cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ústredná tibetská správa
Územie Tibetu je v súčasnej dobe kontrolované vládou Čínskej ľudovej republiky, čo Ústredná tibetská správa považuje za nelegitímnu vojenskú okupáciu. Podľa CTA je Tibet zvrchovaným štátom s dlhou tradíciou nezávislosti. Súčasná politika dalajlámovej vlády však nežiada plnú nezávislosť Tibetu, ako skôr autonómny štatút, podobný ako má Hongkong alebo Macao.
CTA má svoje sídlo v indickom meste Dharamsala, kde sa dalajláma usadil po svojom úteku z Tibetu v roku 1959. „Historické územie Tibetu“, ktoré si táto vláda nárokuje, zahŕňa Tibetskú autonómnu oblasť, provinciu Čching-chaj a veľké časti provincií Kan-su, S’-čchuan a Jün-nan.
CTA vykonáva mnoho vládnych funkcií v rámci tibetskej exilovej komunity v Indii, ktorá má okolo 100 000 členov. Prevádzkuje rad škôl, zdravotníckych zariadení, kultúrnych aktivít a projektov podporujúce ekonomický rozvoj. Okrem toho finančne podporuje stovky Tibeťanov, ktorí utiekli z Tibetu, a prišli do Indie, obvykle cez Nepál. Indická vláda súhlasila s tým, že CTA vykonáva v severnej Indii dohľad nad záležitosťami tibetskej komunity.
CTA nie je ako vláda uznaná žiadnym štátom. Od vlád niektorých krajín ako aj od medzinárodných organizácií však dostáva finančnú pomoc pre tibetskú exilovú komunitu v Indii.
Poetizmus (smer)
Poetizmus je avantgardný literárny smer, ktorý vznikol začiatkom 20. rokov v pražskom Devětsile, prenikavo zasiahol do vývinu českej literatúry, roku 1934 splynul s českým surrealizmom a zasiahol aj slovenskú literatúru.
Ide o literárny smer, ktorý vznikol v Česko-Slovensku a nikdy sa nerozšíril za hranice krajiny. Poetizmus nechcel byť iba literárnym programom, ale mal ambície stať sa spôsobom ako sa pozerať na život, aby bol básňou. Cieľom poetizmu bolo úplné oslobodenie sa od politiky a optimistický pohľad na svet. Z toho vyplynul aj štýl predstaviteľov rozvíjajúci lyriku a hravosť.
Sústredil sa iba na súčasnosť, resp. na radostné okamihy. Jeho hlavnými témami sa stali pocity šťastia a radosti, emotívna stránka bola pre poetizmus veľmi dôležitá.
Základom jeho filozofie bol problém odcudzenia a sebaodcudzenia človeka – t. j. medziľudských vzťahov, domnievali sa, že prišlo k deformácii medziľudských vzťahov a vôbec vzťahu človeka k okolitému svetu, z tohto odcudzenia vinili spoločnosť, ktorá podľa nich vďaka svojmu usporiadaniu (a zložitosti) sa prestala zaujímať o (ne) šťastie jedinca, ale sústredí sa iba sama na seba.Cieľom poetizmu bolo napomáhať náprave a prekonaniu tohto odcudzenia.
História
Poetizmus má korene v proletárskej poézii, vznikol v prostredí avantgardnej skupiny Zvaz moderní kultury Devětsil, za rok vzniku býva uvádzaný letopočet 1923, hoci termín poetizmus sa prvýkrát použil až o rok neskôr (1924).
Roku 1921 vydal Jaroslav Seifert zbierku Město v Slzách a roku 1923 mu vyšla zbierka Samá láska, predhovory k týmto zbierkam boli písané menom Devětsilu a naznačovali posun myslenia vnútri tzv. socialistickej literatúry (resp. proletárskej poézie). Autorom prvého predhovoru bol Vladislav Vančura, ktorý tu zdôvodnil existenciu proletárskej poézie a jej zásad. Poslaním tvorby mala byť duchovná a citová príprava na revolúciu. Druhý predhovor napísal Karel Teige, ktorý síce tiež zastával socialistické princípy a názory, ale súčasne zastával názor, že by do českej literatúry (a modernej kultúry) mali prenikať cudzie vplyvy a že by aj ona mala prehovárať a oslovovať iné národy. Toto poňatie sa prejavilo v Devětsile už skôr (jeseň 1922) – v štúdii nazvanej Nové umění proletářské. Bol tu kladený dôraz na slovo nové t. j. nebrániace novým experimentom. Táto stať, ani iné úvahy K. Teiga, neboli namierené proti Wolkerovej, alebo Horovej poézii, ktoré boli považované za vrchol vtedajšej poézie.
Roku 1924 uverejnil K. Teige v brnianskom časopise Host prvý ucelený náčrt poetizmu (stať poetizmus). V roku 1928 bol v Revui Devětsilu (č. 9) vydaný Manifest poetizmu, ktorý vyšiel pod názvom Poetizmus a skladal sa z troch častí:
Druhý a posledný manifest poetizmu bol uverejnený ešte v roku 1924 v časopise Host pod názvom Papoušek na motocyklu čili O řemesle básnickém.
V roku 1934 splynul s českým surrealizmom, ale objavoval sa v českej literatúre až do druhej svetovej vojny. Po roku 1950 sa niektoré myšlienky poetizmu objavili v piesňovej tvorbe dvojice Jiří Suchý a Jiří Šlitr.
Literatúra
V literárnej tvorbe zdôrazňovali radenie básnických obrazov, ktoré nie sú závislé na logike. Za hlavný účel básne považovali, aby bola básňou, t. j. „hrou obrazotvornosti“. Prioritným znakom ich básní je pekný rým.
Na Slovensku ovplyvnil poetizmus básnickú tvorbu L. Novomeského, F. Kráľa, V. Beniaka, P. G. Hlbinu a iných.
Výtvarné umenie
Vo výtvarnom umení tiež dochádza k poetizácii námetu.
Mužská dvojhra na Movistar Open 2000
Mužská dvojhra na Movistar Open 2000 sa hrala ako súčasť Movistar Open 2000 od 28. do 6. marca 2000. Titul získal Brazílčan Gustavo Kuerten, ktorý vo finále porazil Argentínčana Puerta 7-6(3) 6-3. Bol to jeho šiesty titul v dvojhre na okruhu ATP.
Geografický informačný systém
náhľad|Príklad rozhrania [[open source GIS softvéru QGIS.]] Geografický informačný systém (GIS) je informačný systém na získavanie, ukladanie, analyzovanie a manažovanie dát a príslušných vlastností, ktoré sú viazané k určitému priestoru, zvyčajne k Zemi. Inak povedané, je to počítačový systém schopný integrácie, uchovávania, úpravy, analýzy, zdieľania a zobrazovania geografických informácií.
GIS je predovšetkým nástroj, ktorý umožňuje používateľom vytvárať interaktívne požiadavky, vyhodnocovať priestorové informácie, upravovať dáta a prezentovať výsledky všetkých týchto činností. Technológia geografických informačných systémov môže byť použitá na vedecké výskumy, vo vojenstve, pôdohospodárstve, pri ochrane životného prostredia, plánovaní výstavby miest, kartografii, histórii, marketingu, pri návrhu výstavby ciest, elektrických alebo telekomunikačných vedení alebo pri ochrane proti prírodným katastrofám. Napríklad pri protipovodňovej ochrane možnou pomocou GIS vypočítať možnú úroveň zaplavenia.
Frikias z Pelinny
Frikias (Frikias) bol olympijský víťaz v behu ťažkoodencov v rokoch 508 a 504 pred Kr.
Frikia z tesálskej obce Pelinna korunovali vencom na 68. a na 69. olympijských hrách v rokoch 508 a 504 pred Kr. za víťazstvá v behu ťažkoodencov (hoplitodromos). V tejto disciplíne dosiahol okrem dvoch olympijských víťazstiev pravdepodobne aj jedno na pythijských hrách v roku 506 pred Kr. Hoplitodromos bol športom pre dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. Súťažiaci v Olympii bežali so štítom a prilbou (bez meča) na vzdialenosť dvoch alebo štyroch stadií, t. j. 384,5 resp. 769 metrov.
O olympijských víťazstvách Frikia sa zmieňuje starogrécky lyrický básnik Pindaros vo svojej desiatej Pýthijskej óde, kde ospevuje jeho syna Hippoklea.
Wendell Meredith Stanley
Wendell Meredith Stanley (* 16. august 1904, Ridgeville, USA – † 15. jún 1971, Salamanca, Španielsko) bol americký biochemik a virológ, ktorý v roku 1946 spolu s Jamesom Sumnerom a Johnom Northropom získal Nobelovu cenu za chémiu za „prípravu enzýmov a vírusových proteínov v čistej forme“.
Biografia
Získal titul B.S. v chémii na Earlham College. Potom študoval na Univerzite v Illinois, kde v roku 1927 získal titul M.S. a o dva roky neskôr Ph.D. v chémii.
Chvíľu pracoval s Heinrichom Wielandom v Mníchove a do Spojených štátov sa vrátil roku 1931. Potom až do roku 1948 pracoval na Rockefellerovom inštitúte. Neskôr sa stal profesorom biochémie na Kalifornskej univerzite v Berkeley.
V roku 1935 kryštalizoval vírus tabakovej mozaiky, ktorý spôsobuje chorobu tabaku, a izoloval z neho nukleoproteín.
V roku 1929 sa oženil s Marian Staplesovou, s ktorou mal neskôr tri dcéry a jedného syna.
Včelár (národná prírodná rezervácia)
Včelár je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Obyce v okrese Zlaté Moravce v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1983 na rozlohe 8,7600 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Ochrana zachovaných suchomilných a teplomilných rastlinných a živočíšnych spoločenstiev skalnej lesostepi na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Fuzáčovité
Fuzáčovité (staršie: fúzačovité, fúzači , tesárici , zastarano: dlhorohí ; lat. Cerambycidae, zastarano: Longicornia ) je veľmi početná čeľaď prevažne veľkých chrobákov, žijúcich hlavne na dreve.
Súčasné slovenské rodové mená rodov tejto čeľade vyskytujúcich sa na Slovensku sú fuzáč (staršie fúzač; napr. pre rody Cerambyx, Rhagium, Rutpela, Aromia, Rosalia, Pyrrhidium, Hylotrupes, Xylotrechus, Plagionotus, Lamia, Ergates, Spondylis, Tetropium, Stictoleptura, Pseudogarotina, Morimus, Aegosoma) a vrzúnik (napr. pre rody Acanthocinus, Monochamus, Mesosa, Leiopus, Saperda, Oberea, Tetrops). Staršie (zhruba do 60. rokov) boli pomenovania jednotlivých rodov neujasnené, u niektorých autorov sa napríklad v rámci tejto čeľade rozlišovali slovenské názvy fuzáč (rody Cerambyx, Rhagium, Strictoleptura, Acanthocinus), zamatovec (rod Rosalia), vrzúň (rod Aegosoma), fuzáň (rod Morimus) a u iných autorov sa väčšina rodov z tejto čeľade (podľa vzoru češtiny) volala tesárik.
Z vyše 22 000 druhov žije na území Slovenska asi 230. Hojné sú napr. fuzáč obyčajný (Stictoleptura (=Corymbia, = Leptura) rubra), fuzáč škvrnitý (Rutpela (= Strangalia) maculata) a i. Väčšia časť fuzáčov sú vzácne druhy, ktoré nie sú škodlivé pre lesníctvo, ale si zasluhujú ochranu: fuzáč zavalitý (Ergates faber), fuzáč veľký (Cerambyx cerdo), fuzáč pižmový (Aromia moschata), fuzáč alpský (Rosalia alpina), karpatský endemit fuzáč zemolezový (Pseudogaurotina excellens) a ďalšie.
Viaceré druhy sú boreomontánne – v horských lesoch sa veľmi zriedka vyskytujú Tragosoma depsarium, Cornumutilla quadrivittata, Pachyta lamed a Brachyta (= Evodinus) interrogationis. Všetky citované druhy sú chránené! Na stepných biotopoch žijú bezkrídle fuzáče z rodu Dorcadion, najbežnejší je D. pedestre. Majú pontomediteránne rozšírenie a (na rozdiel od väčšiny fuzáčov) sa vyvíjajú v drevnatejúcich podzemkoch bylín.
3276 Porta Coeli
3276 Porta Coeli je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 15. septembra 1982.
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji žien 1998
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji žien 1998 boli v poradí 9. Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji žien, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konali sa od 23.25. januára 1998 v Ourense, v provincii Galícia, v Španielsku, za účasti 8 tímov. Víťazom sa ôsmykrát stali hokejistky 🇩🇪. Bronzové Rakúsko získalo svoju prvú medailu na ME.
Oceliareň
Oceliareň je hutnícka prevádzka na vyrobu ocele.
Tordères
Tordères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Maclyn McCarty
Maclyn McCarty (* 9. jún 1911, South Bend, Indiana, USA – † 2. január 2005, New York, New York) bol americký genetik.
Tordères
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Maclyn McCarty
V roku 1944 spolu s Oswaldom Averyom a Collinom Macleodom pokračovali v Griffithovom experimente. Výsledky ich pokusov ukázali, že genetický materiál živých buniek je tvorený z DNA.
Hâcourt
Hâcourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tordères
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
High (singel Lighthouse Family)
„High“ je skladba britskej dvojice Lighthouse Family, z jej druhého štúdiového albumu Postcards from Heaven (1997). Producentom skladby bol Mike Peden. Skladba bola vydaná v posledný deň roku 1997 a dosiahla 1. miesto v Austrálii atiež sa dostala do prvej desiatky v Švajčiarsku, Rakúsku, Spojenom kráľovstve, Holandsku, na Novom Zélande a v Európe. „High“ je najúspešnejším singlom vydaným dvojicou Lighthouse Family, pričom v mnohých krajinách sa dostala do prvej desiatky v hudobných rebríčkoch a je tiež známa ako „Forever You and Me“.
Páchateľ
Páchateľ je hmotnoprávny pojem trestného práva, ktorým sa označuje osoba, ktorá bezprostredne spáchala trestný čin. Pokiaľ bol trestný čin spáchaný spoločným konaním dvoch alebo viacerých osôb, každá z nich sa zodpovedá tak, akoby čin spáchala sama (označuje sa pojmom spolupáchateľ). Za páchateľa sa spravidla pokladá aj ten, kto sa o spáchanie trestného činu pokúsil alebo sa na jeho spáchanie pripravoval (pokiaľ je príprava na daný trestný čin trestná).
Každý trestný čin je objektívne spáchaný určitým páchateľom, bez ohľadu na to, či bude táto osoba niekedy zadržaná orgánmi činnými v trestnom konaní, či bude voči nej vedené trestné stíhanie, či bude obvinená zo spáchania trestného činu a či bude zo spáchania trestného činu odsúdená, tzn. páchateľom môže byť aj neznáma osoba.
Raška
Raška môže byť:
Citrín
Citrín môže byť:
Bohunický park
Bohunický park je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Bohunice v okrese Levice v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1984 na rozlohe 3,6028 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Významná zložka prírodného prostredia okresu Levice. Má mikroklimatický a hygienický význam a veľkú biologickú, vedeckú, estetickú a kultúrnu hodnotu. Prispieva k zvýšeniu pestrosti odlesnenej poľnohospodárskej krajiny a k stabilizácii životného prostredia okresu Levice.''
3245 Jensch
3245 Jensch je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil F. Borngen 27. októbra 1973.
Pacientúra
Pacientúra je súhrn pacientov, ktorych lieči ten istý lekár.
Aktívny okraj
náhľad|vpravo|Typy okrajov tektonických platní: aktívny, [[pasívny okraj|pasívny, transformný.]] Aktívny okraj alebo konvergentný / deštruktívny okraj platne je oblasť približovania sa dvoch litosférických platní spojená s ich subdukciou prípadne kolíziou. V dôsledku pôsobenia napätí, trenia, a tavenia pláštových hmôt sú tieto oblasti bežne spojené s rozsiahlymi zemetraseniami a vulkanizmom. Sú rozoznávané 3 typy konvergentných okrajov:
Konvergencia oceán – oceán
thumb|Oceán-oceán Pri styku dvoch oceánskych platní, ktoré sa pohybujú proti sebe dochádza k ich vzájomnému podsúvaniu tzv. subdukcii. Pri tomto deji sa obyčajne staršia platňa podsúva pod mladšiu. Prejavom podsúvania dosiek na dne oceánu je oceánska priekopa. Litosféra, pôvodne tvoriaca oceánske oblasti je presýtená vodou a pri podsúvaní a zvyšovaní tlaku a teploty sa z nej voda uvoľnuje smerom do nadložnej platne. Prísun vody (ale aj ďalších fluíd ako CO2) spôsobuje v nadložnej platni zmeny, ktoré ovplyvňujú rovnovážne podmienky už existujúcich hornín a materiálu astenosferického klinu (priestoru astenosféry nad subdukčnou zónou). Vo väčšej hĺbke môžu spôsobovať ich opätovné tavenie, tento jav sa nazýva parciálne tavenie. Roztavená magma, ktorá je ľahšia ako okolitá chladnejšia hornina preniká vyššie, ak sa dostane až na povrch, vzniká vulkanický ostrovný oblúk. Vulkanické oblúky majú prevažne bázickú až intermediárnu, ale pomerne alkalickú magmu, ktorá vzniká štiepením jednoduchých magiem z astenosferického klinu nad subdukčnou zónou.
Okrem vzniku ostrovného oblúku, pri subukcii tohto typu môže dochádzať aj k ústupu (roll-back) subdukčnej zóny smerom od ostrovného oblúka, to môže mať za následok extenziu v nadložnej platni a k vzniku zaoblúkovej panvy. Pri konvergencii tiež môže dochádzať k zachytávaniu sedimentov alebo nerovností (napr. podmorských sopiek) z nadložnej platne a vzniká pri tom tzv. akrečná prizma. V prípadoch, že akrečná prizma nevzniká nazýva sa toto ako erózny okraj, dochádza pri tom k tzv. subdukčnej erózii, ktorá môže prispievať k vzniku predoblúkových panví.
Konvergencia oceán – kontinent
V prípade ak dôjde ku konvergencii oceánskej a kontinentálnej kôry, subdukuje vždy bazaltová oceánska kôra, ktorá je ťažšia ako granitická kôra kontinentov. Špecifikom takejto konvergencie je to, že oceánska platňa nedeformuje kontinent priamo. Dochádza k tzv. nekolíznej deformácii, ktorá vzniká ak dochádza ku kompresii v nadložnej platni. Opačným prípadom je, ak dochádza k ústupu subdukčnej zóny smerom od kontinentu, čo je sprevádzané extenziou v nadložnej kontinentálnej platni a vznikom zaoblúkovej alebo retro-arc panvy.
Javom, ktorý sprevádza konvergentné rozhrania kontinentov s oceánskou platňou je intermediárny, prevažne andezitový, dacitový až ryolitový vulkanizmus. Vulkanizmus je podobne ako pri vzniku oceánskych ostrovov spôsobený únikom vody zo subdukovanej platne, ktorá spôsobuje v astenosferickom kline nad subdukčnou zónou natavovanie hornín. Na rozdiel od oceánskych ostrovných oblúkov, je magma intermediárna až kyslá (teda kyslejšia ako bázické magmy), pretože je obohatená o kyslý (na kremeň bohatý materiál) z kontinentálne platne cez ktorú prechádza.
Kolízia kontinent – kontinent
thumb|Kontinent-kontinent Konvergentný okraj tretieho typu je kolízia dvoch kontinentálnych litosférických platní. Spôsobuje ju kompletné pohltenie oceánskej litosféry v subdukčnej zóne a následná zrážke približujúcich sa kontinentov. Subdukujúca oceánska kôra so sebou čiastočne ťahá do subdukčnej zóny aj časť priľahlého kontinentu, ktorý sa tak podsúva pod nadložnú kontinentálnu platňu. Dochádza k zdvojeniu hrúbky kôry, ďalekosiahlym hrubokôrovým i ťankokôrovým násunom, predstavujúcim často veľmi rozsiahle príkrovy. V podložnej platni tiež dochádza k vzniku okrajovej panvy predpolia (predhlbne), ktorá sa prehýba pred čelom nasúvaných blokov a je vyplňovaná horninami erodovanými z čela orogénu.
Stavba takýchto orogénnych oblastí je však pozdĺžne veľmi variabilná a vyznačuje sa mnohými odchýlkami.
Makovická struna
Makovická struna je celoslovenská ústredná prehliadka rusínskych a ukrajinských piesní. Prvý ročník sa uskutočnil v roku 1972 v Bardejove. Finále sa koná vždy koncom roka v Bardejove (dva súťažné koncerty). Kvôli veľkému záujmu sa v posledných rokoch rozšíril aj o tretí koncert v Prešove. Hlavným organizátorom podujatia je Ústredná rada ZRUS. Súťažiť majú možnosť všetci od 8 rokov s dvomi ľudovými piesňami Rusínov alebo Ukrajincov.
Villalier
Villalier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 921 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kopreus
Kopreus (Kopreus) je v gréckej mytológii syn élidskeho kráľa Pelopa.
Podľa antického autora Apollodora, Kopreus utiekol do Mykén, keď zabil Eliďana Ifita a do služieb kráľa Eurysthea vstúpil tiež ako Herakles, aby sa svojej viny zbavil. Kopreus mal syna Periféta, ktorý na strane Achájcov bojoval v trójskej vojne a padol v boji s trójskym princom Hektorom.
Abbásovci
Abbásovci boli druhá dynastia arabských kalifov. Prevzali vládu nad Arabskou ríšou z rúk rodu Umajjovcov a vládli v období rokov 750 – 1258. Rozloha: 11 100 000 km2 v roku 800. Abbásovských kalifov z Bagdadu uznávali skoro všetci sunnitskí moslimovia.
Megapenthes (syn Proita)
Megapenthes alebo Megapenthés alebo Megapentes (starogr. Μεγαπένθης – Megapenthes/iný prepis Megapenthés, ) je v gréckej mytológii syn tirynthského kráľa Proita, jeho následník a potom kráľ Argu.
Abbásovci
Abbásovská revolúcia
Abbásovskí kalifovia oficiálne odvodzovali svoj pôvod – a teda aj nárok na trón – od Mohamedovho strýka Abbás ibn Abd al-Muttalíba (565653). Vďaka tomuto pôvodu sa považovali za právoplatných dedičov Proroka, na rozdiel od Umajjovcov. Umajjovci boli potomkovia Umajju a neboli členmi Muhammadovho kmeňa Kurajšovcov.
Megapenthes (syn Proita)
Megapenthes bol synom a následníkom zakladateľa Tirythu Proita. Neskôr sa však stal kráľom v Argu potom, ako si jeho priateľ argejský kráľ Perseus nešťastnou náhodou zabil na hrách v Argu svojho deda Akrisia a hanbil sa ostať v Argu. Megapenthes následne vyhovel jeho žiadosti, aby si vzájomne vymenili hrady. Po vláde Megapentha sa kráľom v Argu stal jeho syn Argeus.
Abbásovci
Abbásovská revolúcia
Za vlády umajjovského kalifa Marwana II. došlo k otvorenému vystúpeniu imáma Ibrahíma (iným menom Abú Muslim), potomka zo štvrtej generácie po Abbásovi. Imám Ibrahím dosiahol s podporou perzskej provincie Chorasán značné úspechy, ale v roku 747 bol zajatý a zomrel vo väzení. Povstanie ďalej viedol jeho brat Abdallah, známy pod menom Abú al-Abbás as-Saffáh (alebo len as-Saffáh), ktorý v roku 750 Umajjovcov porazil a bol vyhlásený za chalífu.
Jediný umajjovský princ unikol do španielskej Andalúzie, kde v roku 756 založil pod menom Abdarrahmán I. Córdobský emirát. Hoci tým bolo Španielsko pre Abbásovcov stratené, už v roku 751 dokázali ubrániť novonadobudnuté územie Transoxanie proti Číne.
Dejiny
História novej dynastie je poznačená stálym rozvojom a rozkvetom luxusu a umenia. Druhý kalif al-Mansúr preniesol sídlo ríše do Bagdadu a úspešne odrazil nájazdy z Malej Ázie. Vláda kalifov Harúna ar-Rašída (786809) a al-Ma’múna (813833) bola obdobím najväčšieho rozvoja Arabskej ríše. Bagdad sa stal centrom obchodu, došlo k rozpadu kmeňovej spoločnosti Arabov a k zrovnoprávneniu ostatných moslimov s nimi. Ríša sa rozdelila na provincie, na ktorých čele stál emir.
Giorgi Lacabidze
Giorgi Lacabidze (* 15. apríl 1978, Tbilisi) je gruzínsky klavírny virtuóz. Jeho klavírne majstrovstvo charakterizovala sugestívna interpretácia, bravúrna technika a obrovský repertoár. Na klavír sa učil hrať už od svojích 6 rokoch. V 10 rokoch verejne debutoval s Beethovenovým Klavírnym koncertom č. 1. Hru na klavír študoval na Vysokej škole múzických umení v Hannovere u prof. Gerrit Zitterbart, a na Mozarteum  v Salzburgu u prof. Klaus Kaufman. 2005 svoje umenie zdokonaľoval u Lazara Bermana. Neskôr prestúpil na škole múzických USC Thornton a svoje štúdium ukončil v Los Angelese. V roku 1999 Giorgi Lacabidze získal 1.miesto v medzinárodnej klavírnej súťaži N. Rubinstein v Paris. V roku 2005 vyhral Medzinárodnú súťaž Yehudi Menuhina vo Salzburge. Latsabidze skomponoval okrem iného komornú hudbu, klavírne skladby a piesne. Od roku 2001 sa začal venovať aj nahrávaniu. Prvý zahraničný koncert mal v 2005 vo Rakúsko, kde ho publikum aj hudobná kritika prijali veľmi priaznivo. Nasledovali ďalšie cesty do Berlína (2006) a Paríža (2006). Hral v USA, v západnej Európe (vrátane veľkých festivalov vo Viedni, Salzburgu atď.), Austrálii, Japonsku, v Sovietskom zväze.
Horeňovo (vrch)
Horeňovo alebo Horženovo je nevýrazný, čiastočne odlesnený vrch v pohorí Žiar. Leží približne severne od Handlovej.
Poloha
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Horeňovo. Leží na hranici Žilinského a Trenčianskeho kraja, rozhraní okresov Turčianske Teplice a Prievidza a zasahuje na katastrálne územie obcí Sklené a Ráztočno. Vrch susedí na juhu s vrchom Bór, juhovýchode Bralovou skalou a na severe s Vysokým vrchom. Hrebeňom vedie rozvodnica povodia Nitry a Turca.
Opis
thumb|left|Pohľad od [[Bralová skala|Bralovej skaly]] Najmä od juhu pomerne mohutný vrch je súčasťou hlavného hrebeňa Žiaru, ktorý vedie od severozápadu na juhovýchod. Vrch je z veľkej časti pokrytý zmiešaným lesom, vrcholová časť je čiastočne lúčnatá a umožňuje výhľady. Severovýchodné svahy odvodňujú Motnikerov a Hlboký potok, smerujúce do Turca, juhozápadnú časť prítoky rieky Handlovka. Svojou výškou je piatym najvyšším vrchom pohoria. V zozname názvov vrchov, spravovanom Úradom geodézie, kartografie a katastra SR je jeho názov uvedený ako Horženovo.
Výhľady
Horeňovo, obkolesené vyššími pohoriami ponúka výhľad najmä na vrchy vlastného pohoria, no pri vhodných podmienkach je dobre vidieť Vtáčnik, Kremnické vrchy, Veľkú i Malú Fatru i Strážovské vrchy.
Prístup
Vrchol traverzuje značená Cesta hrdinov SNP:
Medzinárodná vesmírna stanica
Medzinárodná vesmírna stanica (skratka: ISS; ; skratka: ) je v súčasnosti (rok 2023) jedna z dvoch trvalo obývaných vesmírnych staníc na obežnej dráhe Zeme. Ďalšou je Čínska vesmírna stanica. ISS sa skladá z viacerých modulov. Jej výstavba začala vypustením prvého modulu Zarja 20. novembra 1998. Prvá stála posádka na ňu vstúpila 2. novembra 2000 a odvtedy sa približne každých 6 mesiacov posádky menia.
Vesmírna stanica je na obežnej dráhe okolo Zeme vo výške okolo 420 km. Tento typ dráhy sa zvyčajne nazýva nízka obežná dráha. Zem obehne raz za približne 90 minút, čo je cca 15,5-krát za jeden deň. Na orbite ju udržujú manévre pomocou motorov modulu Zvezda alebo práve prítomných kozmických lodí. V súčasnosti predstavuje najväčšie umelé teleso na obežnej dráhe viditeľné voľným okom.
ISS slúži ako výskumné stredisko s mikrogravitáciou a vesmírnym prostredím, v ktorom posádka vykonáva experimenty z biológie, fyziky, astronómie a iných oblastí. Stanica je pripravená na testovanie vybavenia a vesmírnych plavidiel potrebných pre misie na Mesiac a Mars.
V mnohých ohľadoch ISS reprezentuje zlúčenie predchádzajúcich plánovaných nezávislých staníc: ruský Mir-2 a americkú stanicu Freedom. Okrem ruských a amerických modulov plánovaných pre tieto stanice sa k stanici pripojil európsky modul Columbus a japonský experimentálny modul Kibō. Stanica je dnes zástupca trvalej prítomnosti človeka vo vesmíre. Je trvale obývaná aspoň dvojčlennou posádkou od 2. novembra 2000. Od r. 2010 drží rekord v dĺžke súvislého obývania telesa vo vesmíre človekom, ktorý do tej doby držala kozmická stanica Mir (3634 dní). Spolupráca na stanici je dohodnutá do roku 2024. 28. marca 2015 NASA a Roskosmos oznámili dohodu o spolupráci na nasledovníkovi ISS.
Medzinárodná vesmírna stanica je spoločným projektom piatich kozmických agentúr:
Brazílska vesmírna agentúra sa zúčastňuje na základe zvláštneho kontraktu s NASA. Talianska vesmírna agentúra má podobne oddelené zmluvy pre rôzne aktivity, ktoré nerobí v rámci úloh ESA pre ISS (ktorej je Taliansko tiež plným účastníkom).
Účel
thumb|left|Veliteľ [[Expedícia 8|Expedície 8 astronaut Michael Foale vykonáva experiment v laboratórnom module Destiny na ISS]] thumb|left|Porovnanie plameňa sviečky v podmienkach na [[Zemi (vľavo) a na ISS (vpravo)]] thumb|Pohľad na niektoré laboratórne moduly ISS thumb|150px|[[Kométa Lovejoy fotografovaná veliteľom Expedície 30 Danielom Burbankom]]
Na základe pôvodného Memoranda medzi NASA a Ruskou kozmickou agentúrou je účel stanice charakterizovaný ako laboratórium, observatórium a špecializovaná dielňa vo vesmíre. V roku 2010 bol tento základný koncept rozšírený o aktivity komerčného, diplomatického a náučného charakteru. Zvažuje sa aj (zatiaľ presne nešpecifikovaná) podpora pre budúce misie na Mesiac, Mars či asteroidy. ISS poskytuje možnosť testovania vesmírnych plavidiel pre dlhodobé lety na Mesiac alebo na Mars v relatívnom bezpečí nízkej obežnej dráhy. Takto získavame skúsenosti v obsluhe, opravách a výmenách na obežnej dráhe. Tieto aktivity budú kľúčové pri obsluhe kozmických lodí ďalej od Zeme a minimalizujú sa tak riziká takýchto operácií.
Malé nepilotované kozmické lode síce ponúkajú možnosť nulovej gravitácie a vystavenie sa vesmíru, ale stanica vytvára dlhodobé prostredie pre výskum. ISS je ľahko prístupná, čím zjednodušuje jednotlivé experimenty a odbúrava potrebu samostatných štartov pre vykonávanie experimentov. Široká paleta skúmaných oblastí zahŕňa astrobiológiu, astronómiu, výskum človeka vrátane vesmírnej medicíny a života, fyzikálne vedy, materiálové vedy, vesmírne počasie a meteorológiu. Vedci na Zemi majú prístup k dátam posádky a môžu upravovať a spúšťať experimenty. Posádky so 6 členmi sa menia v expedíciách po niekoľkých mesiacoch, čo poskytuje zhruba 160 pracovných hodín na člena posádky.
Posádka ISS umožňuje študentom na Zemi vykonávať vlastné experimenty, ktorých sa študenti osobne zúčastňujú a priamo komunikujú s posádkou ISS pomocou rádia, videa a e-mailov. ESA zdarma poskytuje na stiahnutie a použitie v triedach širokú paletu výučbových materiálov. Hlavným cieľom materiálového výskumu na ISS sú ekonomické benefity.
Mikrogravitácia
Gravitácia vo výške obežnej dráhy ISS je len trošku slabšia ako na povrchu Zeme. Ale objekty na orbite sú v stave voľného pádu, výsledkom čoho je zdanlivý stav beztiaže. Tento stav narušuje päť rôznych javov.
Vedci skúmajú vplyv mikrogravitácie na vývoj, rast a vnútorné procesy rastlín a živočíchov. NASA skúma prejavy mikrogravitácie na rast tkanív a tvorbu nezvyčajných kryštálov proteínov.
Výskum fyziky tekutín v mikrogravitácii umožní lepšie modelovanie správania tekutín, hlavne tých, ktoré sa na Zemi veľmi nepremiešajú, pretože v mikrogravitácii sa tekutiny takmer úplne premiešavajú. Navyše spomalenie reakcií nízkou gravitáciou pomôže lepšiemu pochopeniu supravodivosti.
Výsledky
Inžinieri a vedci z celého sveta vytvorili Alfa magnetický spektrometer (AMS), ktorý NASA porovnáva s HST. AMS nemohol byť umiestnený na samostatný satelit kvôli energetickým a komunikačným nárokom, preto je súčasťou ISS. 3. apríla vedci NASA oznámili, že AMS možno zachytil prvé náznaky tmavej hmoty.
História
thumb|left|Zárodok stanice v decembri 1998
História Medzinárodnej vesmírnej stanice sa začala písať už v roku 1984, keď americký prezident Ronald Reagan vyhlásil plán stavby vesmírnej stanice pomenovanej Freedom (Sloboda). Nasledujúce roky boli v znamení odďaľovania začiatku výstavby a problémov s financovaním. V roku 1991 sa k plánu výstavby pripojili Kanada, Japonsko a Európska vesmírna agentúra (ESA). K nim sa v roku 1993 pripojilo Rusko a stanica sa začala nazývať Alpha. Rok 1995 možno považovať za začiatok prípravy na výstavbu. V rokoch 1995 – 98 sa uskutočnilo 9 skúšobných spojení s vesmírnou stanicou Mir, pri ktorých sa trénovalo pripájanie a výmeny posádok.
Plánovaný štart prvého modulu Funkcionalnyj Gruzovoj Blok s menom Zaria (úsvit) bol oneskorený opäť kvôli finančným problémom, a preto bol radšej celý zaplatený americkou stranou. Dňa 20. novembra 1998 odštartovala raketa Proton so zmieňovaným modulom Zaria. Zaria je valcovitého tvaru, 12,6 metra dlhý a má maximálny priemer. Patrí k nemu aj dvojica slnečných panelov a 4 spojovacie uzly. Jeho vypustením sa začala stavba ISS. Modul Zaria pôvodne slúžil pre zaisťovanie telekomunikačných služieb a riadenie letu. Neskôr slúžil najmä ako skladovací priestor a zásobník.
thumb|ISS koncom roka 2000
O 16 dní neskôr sa so Zariou stretol raketoplán Endeavour a vo svojom nákladovom priestore k nej pripojil modul Unity. Tento modul obsahoval dva pretlakové spájacie adaptéry: jedným sa pripojil k Zarii a druhý umožňoval pripojenie raketoplánu. Unity slúži ako križovatka modulov. Môže byť k nemu pripojených až 6 ďalších modulov. Po vlastnom spojení za pomoci manipulačného ramena museli dvaja astronauti uskutočniť ešte 3 výstupy do otvoreného priestoru, počas ktorých prepájali kábeláž a inštalovali antény a držadlá pre ďalšie výstupy do otvoreného priestoru. 13. septembra sa Endeavour oddelil od stanice a o 3 dni úspešne pristál. Po jeho odpojení sa zmenila orientácia komplexu a stanica bola uvedená do pomalej rotácie.
Ďalšie dva roky zostala ISS neobývaná. Už vypustené moduly neboli schopné udržať potrebnú dráhu a boli nutné časté korekcie. Čakalo sa na ďalší plánovaný ruský modul – Zvezda. Finančné problémy opäť spôsobili meškanie jej vypustenia a tým aj pokračovanie vo výstavbe. Modul bol vypustený až 12. júla 2000. Naprogramované príkazy rozložili jeho solárne panely a komunikačnú anténu. Následne modul zostal ako pasívne teleso na obežnej dráhe stanice. O priblíženie a pripojenie k stanici sa postarali spojené moduly Zaria a Unity s pomocou pozemného strediska a automatického ruského spájacieho mechanizmu. Po pripojení Zvezdy k modulu Zaria vznikol základ ruskej časti stanice. Tento servisný modul slúži ako dočasný obytný priestor a zaisťuje dodávky elektrického prúdu, telekomunikáciu s pozemnými strediskami a korekcie dráhy. Počítač Zarie odovzdal kontrolu nad stanicou počítaču modulu Zvezda. Zvezda pridala ubytovacie priestory, toalety, kuchyňu, filtráciu CO2, odvlhčovač, generátory kyslíka, zariadenie na cvičenie a dátovú, hlasovú a televíznu komunikáciu s riadiacim strediskom. Tým sa umožnilo trvalé osídlenie stanice.
Už 31. októbra 2000 mohla stanicu navštíviť prvá stála posádka. Jej hlavnou úlohou bolo zabývanie stanice. Kozmonauti ďalej vybaľovali uložené zásoby a zariadenia. Museli sa tiež pripraviť na prijatie raketoplánu Atlantis s novým modulom Destiny. Tento modul bol pripojený 10. februára 2001 k modulu Unity a po niekoľkých dňoch sa raketoplán vrátil na Zem.
Modul Destiny je hlavným centrom vedeckých experimentov na stanici. Kozmonauti oživili modul a ďalej čakali na raketoplán Discovery, ktorý 10. marca priviezol novú posádku a nákladný modul Leonardo. Raketoplán odviezol späť modul plný odpadu spolu s prvou posádkou.
Ďalšou dôležitou súčasťou je Canadarm2, ktorú priviezol raketoplán Endeavour 16. apríla 2001. Kanadská ruka je robotický manipulátor dlhý. Slúži na premiestňovanie ľudí aj nákladu pozdĺž priehradovej konštrukcie.
Ruské moduly okrem modulu Rassvet odštartovali a aj sa spojili automaticky. Všetky ostatné moduly vyniesli na obežnú dráhu raketoplány a všetky vyžadovali inštaláciu posádkou ISS a raketoplánu prostredníctvom výstupov do otvoreného vesmíru a mobilného servisného systému ISS. K 5. júnu 2011 bolo pridaných 159 komponentov počas viac ako 1 000 hodín EVA. 127 týchto výstupov bolo realizovaných zo stanice a ostatných 32 z raketoplánov. Počnúc júnom 2011 stanica pozostáva z pätnástich natlakovaných modulov a v podstate kompletnej priehradovej konštrukcie.
Stavba stanice a moduly
thumb|400px|Animácia výstavby Medzinárodnej vesmírnej stanice v priebehu rokov 1998 až 2011 thumb|Ruský segment ISS thumb|Inštalácia laboratórneho modulu [[Destiny (ISS)|Destiny na ISS]] thumb|Európsky laboratórny modul [[Columbus (ISS)|Columbus]] thumb|Japonský modul [[Kibó]]
ISS je modulárnou stanicou tretej generácie. Tento typ staníc umožňuje pridávať a odoberať moduly. Preto sú veľmi flexibilné. Stavba stanice vyžadovala viac ako 50 montážnych a ďalších letov. Celkovo 35 letov na ISS spravili raketoplány a nákladné lode Progress do konca r. 2013 vykonali 55 letov.
Stanica sa skladá z týchto modulov a dielov:
Zoznam základných posádok
Od novembra 2002 je stanica trvalo obývaná. Stála posádka, ktorá je označovaná ako expedícia bola krátko po začiatku výstavby stanice dvojčlenná. Potom sa počet astronautov zvýšil na 3, ale krátko po katastrofe Columbie bol počet astronautov na stanici zredukovaný opäť na dvoch. 29. mája 2009 sa posádka rozšírila na 6 osôb.
Posádka sa vždy skladá aspoň z jedného amerického astronauta a jedného ruského. V prípade trojčlennej posádky je tretí člen buď tiež Američan alebo Rus, alebo je nominovaný ďalšími kozmickými agentúrami (často z ESA). Veliteľ stanice je nadradený všetkým ostatným členom aj veliteľom vesmírnych lodí, kým sú pripojené k stanici. Každá expedícia má svoj vlastný znak obsahujúci mená členov stálej posádky.
Denný harmonogram
thumb|Astronautka [[Tracy Caldwellová Dysonová pozoruje Zem z modulu Cupola]]
Bežný deň posádky začína budíčkom o 6:00 ráno, nasledujú bežné ranné (aj hygienické) aktivity a prvá kontrola stanice. Posádka sa naraňajkuje a začne naplánovanú dennú aktivitu okolo 8:10, pričom prvá zmena trvá do 13:05. Po hodinovej obedňajšej prestávke pokračuje posádka v plnení harmonogramu, o 19:30 nasleduje večera a záverečný denný brífing. Naplánovaný spánok začína o 21:30. Posádka sa pracovným a fyzickým aktivitám venuje približne 10 hodín denne, 5 hodín v sobotu a zvyšok má k dispozícii pre relax či vlastnú potrebu.
Systém kontroly atmosféry
thumb|left|Astronaut [[Terry Wayne Virts|Terry Virts strihá vlasy svojej kolegyni Samanthe Cristoforettiovej]] thumb|Stonky [[pšenica|pšenice v module Kibó]]
Atmosféra na palube ISS je podobná tej na Zemi. Tlak je rovnaký ako na Zemi 101,3 kPa. Takáto atmosféra je vhodnejšia pre posádku a v porovnaní s čistou kyslíkovou atmosférou, aká bola používaná na prvých amerických kozmických lodiach, aj omnoho bezpečnejšia, pretože riziko požiaru je neporovnateľne menšie.
Kyslík pre stanicu generujú dva systémy: Elektron v module Zvezda a podobný systém v module Destiny. Posádka má dve záložné možnosti: kyslík vo fľašiach a SFOG kanistre (systém chemickej tvorby kyslíka). Oxid uhličitý sa odstraňuje systémom Vozdukh v module Zvezda. Ostatné produkty metabolizmu, ako metán z čriev a amoniak z potu sa odstraňujú pomocou filtrov.
Súčasťou ruskej časti systému sú aj zásoby kyslíka, čím je zabezpečená trojitá záloha tvorená jednotkou Elektron ako primárnym zdrojom kyslíka, SOFG generátormi a zásobami O2. Sekundárny zdroj poskytujú Vika náplne. Vyhorením takejto náplne sa vyprodukuje 600 litrov kyslíka v priebehu 5-20 minút.
Elektrický systém a kontrola teploty
Elektrickú energiu dodávajú stanici obojstranné solárne fotovoltaické panely. Tieto panely sú efektívnejšie, pretože zachytávajú nielen priame slnečné svetlo, ale druhou stranou aj svetlo odrazené od Zeme. Navyše pracujú pri nižšej teplote ako jednostranné panely, ktoré sa bežne používajú na Zemi.
Ruský segment stanice používa 28 V striedavý prúd, rovnako ako raketoplány a väčšina vesmírnych lodí. Tento prúd generujú 4 solárne polia na moduloch Zaria a Zvezda. Americká časť získava striedavý prúd s napätím 130-180 V z vlastných solárnych panelov. Napätie je stabilizované na 160 V a následne distribuované. Až potom je transformované na potrebných 124 V. Väčšie distribučné napätie umožňuje využitie menších a ľahších vodičov na úkor bezpečnosti posádky. Transformátory umožňujú vzájomné zdieľanie elektriny medzi oboma segmentami stanice.
Komunikácia a počítače
thumb|left|Astronaut [[Luca Parmitano pracuje v module Harmony]] thumb|[[Laptopy v laboratórnom module Destiny]]
Rádiová komunikácia zabezpečuje dátové spojenie pre telemetriu a vedecké dáta medzi stanicou a riadiacimi strediskami. Rádiové spojenie sa využíva aj pri približovaní vesmírnych lodí a pripájaní k stanici a na audio-video komunikáciu medzi členmi posádky, letovými dispečermi a členmi rodiny. Preto je ISS vybavená vnútornými a vonkajšími komunikačnými systémami používanými na rôzne účely.
Ruský segment komunikuje pomocou antény Lira priamo so Zemou. Ďalší ruský komunikačný systém je Voskhod-M, ktorý zabezpečuje vnútornú komunikáciu medzi modulmi Zvezda, Zaria, Pirs, Piosk a americkou časťou a tiež poskytuje VHF spojenie s riadiacimi strediskami pomocou antén na module Zvezda.
Americký segment využíva dva rôzne rádiové systémy pripevnené k modulu Z1 TRUSS: S pásmo pre audio a Ku pásmo pre audio, video a dáta.
UHF spojenie používajú astronauti a kozmonauti počas EVA. Toto spojenie využívajú na príjem príkazov z riadiaceho strediska a posádky ISS počas pripájania a odpájania k stanici aj iné lode (Sojuz, Progress, HTV, ATV a čiastočne aj raketoplány). Automatizované lode sú vybavené vlastnými komunikačnými systémami.
ISS je vybavená približne 100 notebookmi IBM a Lenovo ThinkPad model A31 a T61P. V rámci ISS sú pripojené do WiFi siete a tá je spojená zo Zemou cez pásmo Ku. Takéto pripojenie poskytuje rýchlosť 10 Mbit/s smerom na stanicu a 3Mbit/s zo stanice.
Na počítačoch pre kľúčové funkcie stanice sa od mája 2013, kedy prebehla migrácia z MS Windows, používa linuxová distribúcia Debian, hlavne kvôli spoľahlivosti, stabilite a flexibilite.
Spánok
Na stanici je nainštalovaných celkovo šesť spánkových buniek, pričom 2 bunky sú v module Zvezda a 4 v module Harmony. Americké bunky sú plne privátne, ventilované a zvukovo izolované. Ruské majú každá vlastné okienko, sú však ukrátené o rovnaký komfort zvukovej izolácie.
Kvalitná ventilácia je extrémne dôležitá najmä pri spánku, pretože vydychovaný oxid uhličitý má v mikrogravitácii tendenciu kumulácie okolo hlavy a organizmus kozmonauta by veľmi rýchlo mohol trpieť nedostatkom kyslíku až do stavu dusenia sa.
Strava
Potraviny sú na stanicu dopravované zväčša vo vákuovom balení a dehydrovanom stave. Stanica je vybavená mikrovlnnými ohrievačmi, studenou aj horúcou vodou. Váha je kritickým faktorom pri kozmických letoch, preto sa napr. konzervy či fľašky takmer nepoužívajú. Jedným z dôsledkov mikrogravitácie spolu s dehydratáciou jedla je aj podstatné zníženie chutnosti potravín, preto posádka musí používať podstatne väčšie množstvá korenia ako pri klasickom varení a venovať zvýšenú pozornosť príprave dávok. Je preto pochopiteľné, že sa teší na každú novú dodávku potravín, ktorá obsahuje aj čerstvé ovocie či zeleninu. Pre každého člena posádky sa pripravuje samostatné menu podľa jeho osobných chuťových preferencií a nutričných potrieb. Potraviny všeobecne sú volené a balené tak, aby neprodukovali omrvinky, kvapky či iné častice, ktoré by mohli znečistiť alebo ohroziť stanicu. Vrecká s tekutinami majú slamky, pevnejšie jedlo sa konzumuje klasickým príborom vybaveným magnetmi.
Hygiena
Hygiena sa prispôsobuje najmä obmedzeniam spôsobeným mikrogravitáciou, ale aj priestorovými či zásobovacími obmedzeniami stanice. Práve tu sa naplno zúročili dlhoročné skúsenosti z vesmírnej stanice Mir. Pokusy so špeciálnou sprchou zlyhali, dnes používajú kozmonauti väčšinou len antibakteriálnym roztokom navlhčené papierové utierky, ktorými sa dôkladne omyjú. Šampón je nepenivý a po umytí hlavy sa odsaje. Zubná pasta je konzumovateľná, takže kozmonaut ju po vyčistení zubov jednoducho prehltne.
Stanica má dve podtlakové toalety, umiestnené v moduloch Zvezda a Tranquility. Kozmonaut sa najprv popruhmi pripevní na toaletu a zabezpečí dobrý kontakt s tesnením odsávacieho zariadenia. Ventilačný mechanizmus odsaje telesný odpad, ktorý sa skladuje v špeciálnom kontajneri. Po jeho naplnení aj ďalším odpadom zo stanice nakoniec zhorí v atmosfére Zeme. Tekutý odpad sa recykluje do zásobníkov s pitnou vodou.
Zdravie
Psychické aj fyzické zdravie posádky sa veľmi starostlivo sleduje. Faktory, ktoré na neho vplývajú, sú najmä mikrogravitácia, stres, radiácia a dôsledky vyplývajúce z obmedzenosti priestoru, súkromia a náročného harmonogramu.
Mikrogravitácia spôsobuje najmä atrofiu svalov a rednutie kostí, preto každý člen posádky musí denne venovať približne 2 hodiny cvičeniu na špeciálnych zariadeniach. Taktiež sa výrazne znižuje tvorba červených krviniek či odolnosť imunitného systému.
Jedným z nepríjemných faktorov neustále fungujúcej ventilácie je trvalá a pomerne vysoká hladina hluku. V prípade ISS je to ale stále nepomerne lepšie, ako to bolo na stanici Mir.
Nehody, poruchy a opravy
thumb|Astronaut [[Robert Louis Behnken|Robert Behnken pracuje pri solárnych paneloch ISS počas výstupu do otvoreného vesmíru, 1. júl 2020]] thumb|left|Ruský kozmonaut [[Sergej Alexandrovič Volkov|Sergej Volkov pracuje počas výstupu do otvoreného vesmíru z ISS, 3. august 2011]]
Množstvo, zložitosť a sofistikovanosť jednotlivých častí stanice spolu s lietajúcim smetím a extrémnymi podmienkami v otvorenom vesmíre si z času na čas vyberú svoju daň v podobe väčších či menších porúch alebo nehôd. Do dnešného dňa (17. máj 2015) našťastie ani jedna udalosť nebola natoľko závažná, aby spôsobila znefunkčnenie kľúčových častí stanice alebo stála život kozmonautov, aj keď rôzne udalosti nezriedka znamenali obmedzenie chodu stanice či jeho súčastí. Stanica má taktiež náhradné diely kľúčových a životne dôležitých častí umiestnené vo vnútri alebo na priehradovej konštrukcii stanice, podľa toho či je daný diel nutné meniť zvnútra alebo zvonka.
Dňa 12. marca 2009 bola stanica prvýkrát preventívne evakuovaná, pretože sa k nej blížil úlomok s veľkosťou niekoľkých centimetrov. Bol odhalený príliš neskoro na vykonanie úhybného manévru. Posádka prešla do pripojenej kozmickej lodi Sojuz TMA-13 a pripravila sa na opustenie stanice, ale úlomok nakoniec minul stanicu v bezpečnej vzdialenosti.
Pomerne najvážnejším život ohrozujúcim incidentom bola porucha vo vnútri skafandra talianskeho astronauta Lucy Parmitana pri výstupe do otvoreného priestoru 16. júla 2013, keď mu zo zásobníka začala unikať voda do priestoru helmy. Voda sa v prostredí mikrogravitácie drží povrchov a pri incidente postupne vytvárala hrubšiu vrstvu okolo jeho hlavy. Kozmonaut nemá šancu ju odstrániť svojpomocne ani striasť, preto hrozilo, že ju vdýchne (utopí sa). Po krátkej konzultácii s riadením vesmírnych letov na Zemi, začal Luca s urýchleným návratom do stanice, čo mu s najväčšou pravdepodobnosťou zachránilo život. Presná príčina priesaku nie je dodnes známa, preto sú odvtedy výstupy do kozmu obmedzované len na najnutnejšiu nevyhnutnú mieru.
Poslednou vážnejšou poruchou systémov stanice bolo zlyhanie ventilu chladiaceho okruhu 'A' ku koncu roku 2013. Oprava si vyžiadala celkom dva výstupy do otvoreného priestoru, jeden z nich aj na Štedrý deň 24. decembra 2013.
Budúcnosť
thumb|ISS bude na konci svojej činnosti kontrolovane navedená do horných vrstiev [[atmosféra Zeme|atmosféry, kde zanikne]]
Pôvodne plánovaná životnosť ISS bola do roku 2016. V zime 2013 – 2014 bolo zabezpečené finančné krytie vládou USA do roku 2024 a v posledný deň roku 2021 NASA oznámila, že vláda bude prevádzku stanice financovať až do roku 2030. Na prelome januára a februára 2022 bol zverejnený plán, ktorý počíta s postupným znižovaním priemernej výšky dráhy stanice a riadeným ukončením existencie stanice v januári 2031 za pomoci brzdiaceho manévru pomocou zásobovacích lodí Progress, prípadne lode Cygnus. Manéver by bol vykonaný tak, aby zvyšky stanice, ktoré v atmosfére nezhoria, dopadli do obvyklej odľahlej oblasti v Tichom oceáne, na polceste medzi Novým Zélandom a Čile. NASA súčasne predpokladá, že vo vedeckom programe bude pokračovať v spolupráci so súkromnými subjektmi, ktoré pracujú na vlastných projektoch orbitálnych staníc.