cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veľký teror
Čistky v armáde
Na jar 1937 získalo NKVD z Prahy informácie podvrhnuté Nemeckom o tom, že Michail Tuchačevskij a rad ďalších vysokých predstaviteľov Červenej armády chystá prevrat s cieľom zvrhnúť sovietsku moc, pričom spolupracujú s nemeckými nacistami. Nevraživosť medzi Stalinom a Tuchačevským siahala do obdobia poľsko-boľševickej vojny na začiatku 20. rokov, kedy z veľkej časti v dôsledku Stalinovych zásahov do velenia Tuchačevského sily neuspeli pri útoku na Varšavu.
29. mája 1939 nasledovalo urýchlené zatknutie viacerých vysokých predstaviteľov velenia Červenej armády na čele s maršalom Tuchačevským a gen. Jakirom. O deň neskôr zatkli aj gen. Uboreviča. Viacerých z nich pri vyšetrovaní mučili. Tuchačevského spis nesie stopy po kvapkách jeho krvi. Po dvoch týždňoch väzby boli v tajnosti spolu so 7 ďalšími odsúdení na trest smrti. Všetci obvinení boli zastrelení v tajnosti v noci z 11. na 12. júna 1937.
Čistky v NKVD
V apríli 1937 bol Ježov popri svojich ostatných funkciách poverený vedením Národného komisariátu námornej dopravy. V auguste sa stal jeho zástupcom vo vedení NKVD Lavrentij Berija. 8. decembra 1938 bol Ježov odvolaný z funkcie šéfa NKVD a nahradený Lavrentiom Berijom. Ježovi boli ponechané funkcie na komisariáte lodnej dopravy. Jeho bývalí spolupracovníci z NKVD boli postupne zatýkaní. Jeho žena, ktorá chápala situáciu spáchala samovraždu. Sám Ježov bol zatknutý 10. apríla 1939, následné súdený a popravený 2. februára 1940. V roku 1939 bolo z NKVD prepustených 7372 operatívnych pracovníkov teda asi 22,9 % ich celkového počtu. 937 z nich bolo zatknutých, jednalo sa prevažne o vysokopostavených dôstojníkov NKVD. Z 35 osôb v hodnosti komisára štátnej bezpečnosti z roku 1935 sa dožili konca teroru iba dvaja.
Dohra a dôsledky
V zahraničí boli politické procesy často chápané ako Stalinov správny krok a zbavovanie sa skutočných nepriateľov štátu. Nezmyselné obvinenia starých boľševických vodcov židovského pôvodu zo sympatii k nacistom dokonca bralo veľa ľudí vážne, napriek tomu, že to boli úplné nezmysly. Iní chápali toto jednanie ako exces, ktorý bolo možné tolerovať, pretože sa sovietsky režim zatiaľ ostro vyhraňoval voči nacizmu a fašizmu. Čistky upevnili Stalinovu moc v krajine. Zároveň oslabili krajinu po vojenskej stránke, keďže mali za následok likvidáciu veľkej časti skúseného dôstojníckeho zboru, čo malo veľmi negatívny vplyv počas nasledujúcej sovietsko-fínskej a hlavne sovietsko-nemeckej vojny.
Z kontrarevolučnej činnosti boli v druhej polovici 30. rokov v ZSSR obvinené desiatky tisíc nevinných ľudí. Veľká časť z nich bola odsúdená na dlhoročné tresty v pracovných táboroch GULAG, kde boli nútení pracovať ako drevorubači v odľahlých oblastiach krajiny, či pri stavbách veľkých priemyselných a transportných projektov (Bielomorsko-baltský kanál, kanál Moskva-Volga, výstavba niektorých častí moskovského metra). Odhady počtu obetí čistiek počas tzv. veľkého teroru sa rôznia. Podľa niektorých zdrojov môžu dosahovať až 1,5 milióna mŕtvych. Podľa archívnych správ NKVD, neskôr KGB a väčšiny zdrojov je však toto číslo nižšie. Keďže bolo celkovo zatknutých 1 372 329 osôb, z ktorých 681 692 bolo zastrelených, v táboroch v rokoch 1937 – 1938 zahynulo 115 922 osôb.
Stalinov teror sa opäť rozbehol po napadnutí krajiny nacistickým Nemeckom v roku 1941. V zmätkoch boli na veľa miestach západnej časti ZSSR vraždení väzni, pri ktorých hrozilo, že sa dostanú do rúk Nemcov, ktorí by ich mohli využiť vo svojom vojnovom úsilí. Pre vojnové obdobie bolo príznačné aj zhoršenie podmienok v táboroch Gulag a najväčšia úmrtnosť v týchto zariadeniach. Ďalšie stupňovanie Stalinovho teroru sa postupne prehlbovalo po skončení druhej svetovej vojny (napr. prípad lekárov) a bolo zastavené až jeho smrťou v roku 1953.
Agnus Dei
Agnus Dei (lat. baránok Boží) je veľmi starý a rozšírený symbol pre Ježiša Krista. Ježiš je pre kresťanov baránkom, ktorý sa ako Syn Boží obetoval kvôli ľuďom za odpustenie ich hriechov.
Toto prirovnanie pochádza z Jánovho evanjelia, podľa ktorého Ján Krstiteľ po stretnutí s Ježišom povedal: „Hľa, baránok Boží, ktorý sníma hriechy sveta“ (Ján 1:29).
V rímsko-katolíckych liturgiách sa už od 7. storočia odriekava modlitba Agnus Dei, ktorá je tiež časťou hudobnej omše.
Mertzwiller
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Viachodnotová funkcia
thumb|right|200px|Diagram viachodnotovej funkcie, ktorá nie je funkciou v klasickom slova zmysle, keďže prvku 3 priraďuje viac ako jeden výstup.
Mertzwiller
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Viachodnotová funkcia
Viachodnotová funkcia alebo multihodnotová funkcia alebo multifunkcia alebo korešpondencia alebo množinová funkcia je v matematike úplná relácia z množiny vstupov X do množiny výstupov Y. Ide teda o reláciu, kde každý prvok x \in X je v relácii s aspoň jedným prvkom y \in Y. Inak povedané, multifunkcia z X do Y každému prvku x \in X priraďuje neprázdnu množinu výstupov z Y.
Mertzwiller
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Viachodnotová funkcia
Od funkcií sa teda multifunkcie líšia tým, že môžu danému vstupu priraďovať aj viac hodnôt. Všetky výstupy pre daný vstup tvoria množinu, preto sa multifunkcie niekedy nazývajú aj množinové funkcie.
Viachodnotové funkcie sa často objavujú v prípadoch, keď je potrebné nájsť inverzný predpis pre zobrazenie, ktoré nie je injektívne. Takéto zobrazenie nemá inverznú funkciu, má však inverznú multifunkciu.
Viachodnotové funkcie majú praktické aplikácie vo viacerých oblastiach, najmä však v teórii optimálneho riadenia a teórii hier, kde zohráva dôležitú úlohu tzv. Kakutaniho veta o pevnom bode, ktorá je vetou o pevnom bode pre viachodnotové funkcie.
Kováč (priezvisko)
Kováč (o význame pozri kováčske remeslo) je slovenské priezvisko. V roku 1995 bolo najrozšírenejším na Slovensku, v súčasnosti (2013) je druhé najčastejšie po priezvisku Horváth.
Známi nositelia
Pozri v článku Kováč.
Vojny v Pacifiku
Vojna v Pacifiku môže byť:
Juraj Rusňák
Juraj Rusňák (* 30. január 1938, Červenica – † 7. apríl 2020, Bratislava) bol slovenský akademický sochár, ktorý sa venoval sochárskej tvorbe a kresbe. Žil v Bratislave.
Maľba
2010, 10 malých obrázkov akrylovými farbami
Grafika
1966, 10 listov
Gorkovskij avtomobiľnyj zavod
náhľad|Logo spoločnosti GAZ náhľad|GAZ 3106
Gorkovskij avtomobiľnyj zavod, skratka GAZ je ruský výrobca automobilov. Od roku 2005 funguje pod touto značkou celý holding, ktorý zahŕňa okrem hlavnej firmy ďalších 18 ruských výrobcov automobilov, autobusov a strojov, obchodné a servisné firmy. Je najväčším výrobcom automobilov v Rusku. Sídlo holdingu je v meste Nižnij Novgorod (v r.1932 - 1990 bol názov mesta Gorkij).
V minulosti bola firma u nás známa najmä výrobou ťažkotonážnych nákladných automobilov, niekoľkými modelmi osobných áut (Volga, Čajka), ale aj vojenským terénnym automobilom GAZ 69 („Gazík“). Ako sa uvádza na stránke slovenského fanklubu tejto značky: ''Dobová popularita týchto áut poznačila celé generácie a napríklad pomenovanie „gazík“ bolo označenie akéhokoľvek „offroadu“ po dlhé desaťročia. Skôr narodení spoluobčania majú často na vozidlá GAZ vytvorenú veľkú citovú väzbu - ako spomienku na službu v armáde, na prácu alebo aj na auto, ktoré kedysi ako rodina vlastnili a ako deti sa v nich vozili.''.
Dnes pod značkou GAZ vyrába ruský nástupca značky široký sortiment počnúc osobnými automobilmi, cez autobusy, dodávky až po nákladné automobily, špeciálnu techniku a ťažké stavebné mechanizmy.
Štruktúra holdingu a súčasná produkcia
Holding GAZ tvorí v súčasnosti (r.2011) 6 divízií, z ktorých každá sa zameriava na iný druh produkcie. Do každej divízie sú začlenené jednotlivé závody a odbytové organizácie holdingu:
1. Osobné a ľahké úžitkové automobily
2. Nákladné automobily
3. Autobusy
4. Šeciálna technika
6. Autosúčiastky
Ovčara
Ovčara môže byť:
Michal Gučík
Michal Gučík (* 28. august 1962, Nitra) je slovenský herec a podnikateľ. Od 29. decembra 2010 do 27. marca 2012 bol generálnym riaditeľom spravodajskej televízie TA3.
Nový Hrádek
Nový Hrádek je mestečko v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 791 obyvateľov, z toho 381 mužov a 410 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,1 roka (muži 38,0 roka, ženy 38,2 roka).
Karolina Kózka
Blahoslavená Karolina Kózka alebo Karolina Kózkówna (* 2. august 1898, Wał-Ruda, Halič† 18. november 1914, tamtiež) bola poľská panna a mučenica.
Život
Karolina Kózka prežila celý svoj život v rodnej dedine. Hlboko zbožná dievčina sa podieľala na aktivitách kresťanských laikov (Apostolstwo Modlitwy, Bractwo Wstrzemięźliwości, Żywy Różaniec), pomáhala tiež pri prevoze dedinskej čitárne.
Na začiatku prvej svetovej vojny sa jej zmocnil ruský vojak, ktorý ju odvliekol do lesa, kde sa ju pokúsil znásilniť. Dievčina sa urputne bránila a pokúšala sa utiecť, čo nakoniec viedlo k tomu, že ju rozzúrený neúspešný násilník brutálne ubil šabľou. Jej telo bolo objavené 4. decembera toho istého roku, pochovaná je v Zabawe.
Po smrti
Pohrebu Karoliny sa zúčastnilo viac ako tritisíc ľudí a neoficiálny kult mladej mučeníčky sa začal šíriť Poľskom. Biskupi Jan Stepa a Jerzy Ablewicz iniciovali oficiálny beatifikačný proces, ktorý sa začal v roku 1965. 30. júna 1986 bol prijatý dekrét o Karolininom mučeníctve a 10. júna 1987 ju pápež Ján Pavol II. počas svojej návštevy v Tarnówe prehlásil za blahoslavenú. Rímskokatolícka cirkev slávi jej pamiatku vo výročný deň jej smrti: 18. novembra.
3839 Bogaevskij
3839 Bogaevskij je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 26. júla 1971.
Karolina Kózka
Po smrti
Je patrónkou Rzeszówskej diecézy, Katolíckeho združenia mladých (Katolickie Stowarzyszenie Młodzieży) a Hnutia čistých sŕdc.
Camille Pinová
Camille Pinová (* 25. august 1981, Nice, Francúzsko) je súčasná francúzska profesionálna tenistka.
NGC 5074
NGC 5074 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Židia v Bulharsku
náhľad|Sofijská synagóga Židovská komunita v Bulharsku patrí prevažne k sefardskej židovskej vetvi. V súčasnosti žije v Bulharsku približne 2 100 Židov.
Dejiny
Po vyhnaní Židov zo Španielska Ferdinandom Aragónskym a Izabelou Kastílskou našla veľká časť Židov z Pyrenejského polostrova útočisko v Osmanskej ríši a usadili sa aj na území dnešného Bulharska. Ich spoločenským a kultúrnym centrom sa stala Sofia. Nevyčnievali nad bežné obyvateľstvo a ostatní spoluobčania ich rešpektovali a postavili sa za nich, keď im hrozilo nebezpečenstvo. Potom čo sa Bulharsko stalo spojencom hitlerovskej Tretej ríše, bol vydaný zákon na ochranu národa. Židom boli do istej miery obmedzené práva (nesmeli chodiť v noci von, boli uzavreté židovské kultúrne inštitúcie a museli nosiť označenie svojej príslušnosti). Proti tomuto nariadeniu ľudia z celého Bulharska protestovali. Na rozdiel od ostatných štátov Európy však toto označenie pozostávalo z malého žltého odznaku. Situácia sa však zhoršovala a v roku 1943 začali prvé deportácie do koncentračných táborov. Medzi prvými boli deportovaní Židia z obsadených území gréckej Trácie a Makedónie – približne 11 000 ľudí. Keď malo dôjsť k deportácii bulharských Židov, tak sa na ich stranu opäť postavila bulharská spoločnosť (napr. Zväz spisovateľov, Advokátska komora, zväzy umelcov atp.). Faktickú účinnosť tieto protesty však nemali. K zastaveniu transportov prispelo, že sa obyvatelia mesta Kiustendil obrátili na svojho poslanca a zároveň podpredsedu parlamentu Dimitara Peševa. Tomu sa následne podarilo presvedčiť 42 svojich kolegov a podpísali rezolúciu, že Židia pre Bulharsko nie sú problém, a že by ich vydanie bolo urážkou Bulharov. Po tomto vystúpení sa na stranu zastavenia deportácií postavil aj cár Boris III. Vláda tak miesto do koncentračných táborov poslala Židov do vidieckych giet a pracovných táborov v Bulharsku. V povojnovom období začalo s nástupom komunistickej strany prenasledovanie náboženských spoločností. Následkom toho emigrovalo 90 % bulharských Židov na územie dnešného Štátu Izrael.
Demografia
Súbor:Graf demografie bulharsko.jpg
Zdroje dát: rok 1933, rok 1950, rok 1965, rok 1980, rok 2002, rok 2005
Calbuco
Calbuco môže byť:
Ľudovít Špitko
Životopis
Študoval na strednej škole v Levoči a v Egri, na univerzite v Budapešti, 1872 v Lipsku. Učiteľ na gymnáziách v Maďarsku a Rumunsku, riaditeľ gymnázia a predseda Spolku učiteľov v Banskej Bystrici (18841890). Podieľal sa na formovaní jednotného uh. stredošk. systému, autor štúdií a článkov s pedagogickou problematikou, zaoberal sa tvorbou učebných osnov. Napísal lat. gram. a jazykovedné štúdie o klasických jazykoch, o indogermánskej porovnávacej jazykovede. Venoval sa aj kult. histórii, najmä antike, autor monografie o gréckom divadle. Autor lat. štúdie o gr. a rímskej výchove, pedagogické príspevky uverejňoval v periodikách.
Villeneuve (Aveyron)
Villeneuve je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1950 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brienon-sur-Armançon (kantón)
Brienon-sur-Armançon je francúzsky kantón v obvode Auxerre v departemente Yonne v regióne Burgundsko. Skladá sa z 10 obcí.
Fuchsit
thumb|right|250px|Fuchsit z [[Dobšiná|Dobšinej.]]
Fuchsit je zeleno sfarbená odroda muskovitu. Farebnosť získava prímesou chrómu. Len zriedkavo vytvára väčšie kryštály, väčšinou je drobnolupenitý. Vyskytuje sa spolu s inými minerálmi, často tvorí prímes v kremeni a sfarbuje ho do zelena.
Pomoransko
Pomoransko (zastarano aj Pomorany) môže byť:
Pomorany znamená alternatívne zastarano Východné Pomoransko (t. j. ako opak pojmu "Pomoransko" v užšom význame).
Holík (prírodná rezervácia)
Holík je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Počúvadlo v okrese Banská Štiavnica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1966 na rozlohe 31,98 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Kamenisté temeno andezitovej kóty s ostrovčekom lesostepnej vegetácie. Na upätí južných svahov sú dubovo-hrabové porasty, na severných svahoch sú podhorské bučiny. Dôvodom ochrany je zachovať fytogeograficky významnú lokalitu xerotermnej vegetácie.''
I So-jon
I So-jon alebo So-jon Iová (po kórejsky 이소연 -I So-jon, * 2. jún 1978) je juhokórejská vedkyňa a zároveň prvá občianka Kórejskej republiky, ktorá letela do vesmíru. Stalo sa tak 4. apríla 2008 pri štarte kozmickej lode Sojuz TMA-12. Jej partnermi na lodi boli ruskí kozmonauti Oleg Dmitrijevič Kononenko a Sergej Alexandrovič Volkov. Trojica letela na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS).
Detstvo a štúdium
I So-jon sa narodila v Kwangdžu v Južnej Kórei.
Vyštudovala Vysokú technickú školu v Kwangdžu. Bakalársky a magisterský titul so zameraním na mechaniku získala na Univerzite KAIST v Tedžone. Doktorát v biotechnologických systémoch bol zverejnený 29. februára 2008 na slávnostnom ceremoniáli v KAIST, aj keď So-Jon kvôli prebiehajúcej príprave na kozmický let v Rusku nemohla byť osobne prítomná.
Kórejský program astronautov
náhľad|vľavo|I So-jon a Ko San pri tréningu v duplikáte vesmírnej stanice tréningového centra v [[Johnsonovo vesmírne stredisko|Johnsonovom vesmírnom stredisku s inštruktorom]]
So-Jon bola druhou finalistkou pri výbere z 25. decembra 2006 prostredníctvom Kórejského astronautického programu. 5. septembra 2007 minister vied a technológií Južnej Kórei zvolil Ko Sana ako hlavného kandidáta a So-jon ako členku študentského tímu pre výcvik do Ruska.
7. marca 2008 bola zvolená pre tréning do hlavnej posádky ako náhradníčka za Ko Sana. Avšak už 10. marca bola oznámená zmena a So-Jon postúpila na pozíciu hlavného kandidáta. Stalo sa tak v dôsledku toho, že Ko San počas výcviku viacnásobne porušil pravidlá a procedúry v Ruskom výcvikovom centre.
Samotný štart Sojuzu TMA-12 sa uskutočnil 8. apríla 2008, na palube ktorého So-Jon letela spolu s ďalšími dvoma ruskými kozmonautami. Južná Kórea za jej let zaplatila 20 miliónov dolárov. Južná Kórea sa tak stala treťou krajinou po Spojenom kráľovstve a Iráne, ktorá mala vo vesmíre ženu a prvú vesmírnu turistku. Pozícia So-jon v posádke bola oficiálne uvedená ako účastník kozmického letu.
Misia
Počas misie So-Jon vykonala 18 vedeckých experimentov pre Kórejský vesmírny výskumný inštitút (KARI) a poskytovala rozhovory pre médiá. Na palubu ISS priniesla špeciálny klimatizovaný box s približne tisíckou mušiek. Išlo o druh drozofila obyčajná (Drosophila melanogaster), pri ktorom sa pozorovalo ich správanie v prostredí mikrogravitácie a jeho prípadnom vplyve na ich genóm. Ďalšie jej experimenty sa týkali vývoja rastlín, štúdium správania sa jej srdca a efekt mikrogravitácie na zmenu vnútroočného tlaku a tvaru jej tváre. Za týmto účelom mal so sebou špeciálnu trojrozmernú kameru, ktorou šesťkrát denne zaznamenala zmeny svojej tváre. Jej pozorovania zahŕňali aj Zem, najmä pohyb piesočných búrok z Číny do Kórei. Okrem iného merala aj úroveň hladiny hluku na palube ISS.
náhľad|I So-Jon s [[Peggy Whitsonová|Peggy Whitsonovou (vpravo) a veliteľom Expedície 16 Jurijom Malenčenkom (v strede) na palube ISS]] Juhokórejskí vedci špeciálne pre ňu vyvinuli nízkokalorickú a vitamínmi obohatenú verziu kórejského národného jedla Kimčchi.
Návrat
So-Jon bola po návrate do Kórei kvôli bolesti v oblasti chrbtice hospitalizovaná. Podozrenie na vnútorné zranenia alebo poškodenia v dôsledku tvrdého zostupu a pristátia sa nepotvrdilo a bolesti boli spôsobené spinálnou rekompresiou.
Po lete
So-Jon po lete pracuje ako výskumníčka v KARI a vesmírny veľvyslanec spolu s Ko Sanom. 4. októbra 2008 zahájila činnosť Medzinárodného inštitútu pre komerčné využitie vesmíru v Douglase na ostrove Man. Kvôli tomu, že So-Jon kozmonautická kariéra začala tak skoro, sa ocitla medzi 15-timi ázijskými vedcami, ktorých činnosť sleduje Ázijský vedecký magazín.
Medzi jej záujmy a aktivity už od jej 12. rokov patrí intenzívne cvičenie Taekwondo.
Fougerolles-du-Plessis
Fougerolles-du-Plessis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 5075
NGC 5075 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 25. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Korytina
Korytina je potok na hornej Orave, v západnej časti okresu Námestovo. Je to ľavostranný prítok Juríkovho potoka, meria 2,2 km a je tokom V. rádu.
Opis toku
Od prameňa tečie sprvu smerom na juhovýchod, zľava priberá prítok z juhovýchodného svahu Úšustu a pokračuje severojužným smerom. Zľava ďalej priberá prítok z juhovýchodného úpätia Úšustu, sprava prítok z JJV úpätia Úšustu a mení smer toku na JJV. Z ľavej strany potom priberá prítok vznikajúci západne od Koválovho vrchu (960,6 m n. m.) a následne z tej istej strany aj svoj najdlhší prítok, Breznický potok. Odtiaľ už tečie k ústiu smerom na juh a na styku Oravských Beskýd s Podbeskydskou vrchovinou sa VSV od chaty Kohútik, na katastrálnom území obce Zákamenné, vlieva v nadmorskej výške približne 764 m n. m. do Juríkovho potoka.
Marek Piaček
Doc. Marek Piaček, ArtD. (* 17. január 1972, Bratislava) je slovenský hudobný skladateľ a flautista. Tvorí opery, symfonickú, komornú hudbu, elektroakustické skladby a filmovú hudbu. Venuje sa improvizácii. Pôsobil v komornom súbore Požoň sentimentál, Vapori del cuore, don@u.com a i. Jeho kompozičná poetika vychádza z konceptu „hudby ako činu“ a „hudby ako udalosti“ (pozri teoretické práce).
Ľuboš Novotný
Ľuboš Novotný (* 11. marec 1947, Trnava) je slovenský spevák. Známy z účinkovania s Evou Kostolányiovou.
Životopis
Ako 7-ročný začal chodiť na hudobnú školu v Trnave k pánom Klánovi a Bittovi na husle. Absolvoval PdFUK v Trnave. V roku 1971 naspieval prvú slovenskú soulovú pieseň „V storočnej aleji“, ktorú hudobne zložil jazzový hudobník Ladislav Gerhardt a text k nej napísal známy textár Ľuboš Zeman. V Revue Bratislava v roku 1971 – 1972 účinkovali s Františkom Krištofom Veselým, Jozefom Kuchárom a daľšími. V roku 1972 na Bratislavskej lýre získal v duete s Evou Kostolányiovou II. ocenenie v Cene diváka za pieseň „Zmysel nemých slov“. Hrával s bratislavským a pražským tanečným rozhlasovým orchestrom, Malokarpatskou kapelou a Zlatou krídlovkou. Spieval aj spolu so speváčkou Marikou Škultétyovou. Vo fonotéke Slovenského rozhlasu by sa podľa autora článku z novín Novinky z radnice (Trnava) Martina Jurča malo nájsť 27 skladieb, ktoré naspieval.
Perec (rozlišovacia stránka)
Perec môže byť:
KnowARC
KnowARC (Grid-enabled Know-how Sharing Technology Based on ARC Services and Open Standards) (KnowARC) je projekt zameraný na výskum a vývoj, financovaný v období 2006-2009 6-tym rámcovým programom Európskej Komisie prostredníctvom Direktorátu F: Emerging Technologies and Infrastructures, Directorate-General for Information Society and Media, v časti Information Society Technologies Priority. Desať partnerov zo 7-mich európskych krajín združuje tento projekt a koncentruje sa v ňom na vývoj v oblasti Gridových technológií.
KnowARC má za cieľ vylepšiť a rozšíriť jedinečnú technológiu obsiahnutú v ARC Grid middlewari. Projekt sa snaží aj o výrazný nárast povedomia a o rozšírenie používateľskej základne tohto middlewaru novej generácie. Výsledkom projektu bude výrazne rozšírený ARC, ktorý sa stane Gridovým softvérom sledujúcim štandardy, kompatibilným s inými middlewarmi, ponúkajúcim základ pre zdieľanie know-how v súkromnej a verejnej sfére. KnowARC transformuje ARC do koherentného, funkčného Gridového softwéru novej generácie, ktorý bude spĺňať požiadavky priemyslu na kvalitu, bude pripravený na inštaláciu na množstve platforiem a bude súčasťou rôznych distribúcií operačných systémov.
Nový Ples
Nový Ples je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 338 obyvateľov, z toho 165 mužov a 173 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 39,1 roka, ženy 39,2 roka).
Fassait
thumb|Fassait z [[Hodruša-Hámre|Hodruše.]] Fassait je odroda augitu s nižším obsahom železa. Má hnedozelenú až čiernu farbu, biely až sivý vryp. Vyskytuje sa v puklinách metamorfovaných hornín a v sopečných vyvreninách.
Na Slovensku sa ojedinele vyskytuje v dolinke Uškrtová v Kohútove pri Hodruši-Hámroch v Štiavnických vrchoch.
Diaľnica A11 (Nemecko)
Diaľnica A2 je diaľnica na východe Nemecka. Meria 110 km a bola otvorená v roku 1936. Je čiastočne v rozpadnutom stave, a tak v súčasnosti je na niekoľkých úsekoch modernizovaná. Spolu s poľskou diaľnicou A6 je hlavným dopravným spojením medzi Berlínom a Štetínom.
Po celej dĺžke je A11 je také vedená Európska cesta 28. To je tiež celá dĺžka E28 na území Nemecka.
Bystrík (svätec)
Svätý Bystrík (* asi 1003 – † 1046, Budapešť) je slovenský mučeník a nitriansky biskup z prvej polovice 11. storočia.
Java applet
Java applet bol applet napísaný v programovacom jazyku Java. Sťahoval sa zo servera vo forme Bytecode. Java applety sa spúšťali buď vo webovom prehliadači alebo v aplikácii AppletViever od spoločnosti Sun Microsystems. Ide o zastaralú technológiu (od verzie Java 9), ktorá už nieje podporovaná prehliadačmi.
Bystrík (svätec)
Po dôkladnom rozbore jeho mena ho slovenský historik Jozef Kompánek na konci 19. storočia ako prvý nazýva Bystríkom.
Svätý Bystrík v historických prameňoch
Sv. Bystrík sa spomína nielen vo všetkých schematizmoch Nitrianskeho biskupstva, ale jeho meno figuruje i vo Vatikánskom apoštolskom archíve. Najstaršiu zmienku o ňom môžeme nájsť vo Väčšej legende o sv. Gerardovi, ktorá vznikla v 2. polovici 13. storočia. Legenda opisuje udalosti z čias uhorského povstania v roku 1046: umučenie čanádskeho biskupa Gerarda, jeho spolumučeníkov – biskupov Buldu a Bystríka i záchranu biskupa Benetu z rúk vzbúrencov. Väčšina uhorských kroník z neskoršej doby, ktoré preberali z legendy opis udalostí okolo umučenia biskupa Gerarda, prevzala aj opis umučenia svätého Bystríka. Sv. Bystríka uvádzajú tiež tieto kroniky: Uhorská kronika zo 14. storočia, Budínska kronika, Dubnická kronika, Viedenská obrázková kronika, Mníchovská kronika, nemecky písaná kronika Henricha z Mügelnu, veršovaná kronika Henricha z Mügelnu a kronika Jána z Turca. Postavu svätého Bystríka spomína i Anton Bonfini, ktorý napísal (1491 – 1496) dvadsaťosem zväzkov uhorských dejín.
Svätý Bystrík ako nitriansky biskup
Tradícia považujúca svätého Bystríka za nitrianskeho biskupa je stará, prvým dochovaným historickým prameňom dokazujúcim jeho pôsobenie v Nitre sú Annales ecclesiastici regni Hungariae Melchiora Inchofera pochádzajúce z roku 1644. Podľa súčasnej historiografie nemožno síce jednoznačne dokázať existenciu biskupstva v Nitre v prvej polovici 11. storočia, svätý Bystrík, ktorý však predtým pôsobil ako prepošt Nitrianskej kapituly, mohol mať podľa názoru R. Marsinu biskupské svätenie ad personam. Za nitrianskeho biskupa ho ustanovil kráľ Štefan I. pravdepodobne niekedy okolo roku 1034.
Smernica priamky
Smernica priamky je parameter k v smernicovom tvare rovnice priamky.
Bystrík (svätec)
Situácia v Uhorsku počas pôsobenia sv. Bystríka
Politická, hospodárska, kultúrna a náboženská situácia v uhorskom kráľovstve v prvej polovici 11. storočia bola veľmi zložitá. Nástupcom sv. Štefana, ktorý zomrel bez potomka v roku 1038 (jeho jediný syn Imrich zomrel v roku 1031), sa na kráľovskom tróne stal jeho synovec Peter Orseolo z Benátok. Proti nemu však povstal príbuzný Samuel Aba, ktorý vyhnal Petra z Uhorska. Po viacerých vojnových stretnutiach nemecký cisár Henrich III. v roku 1044 opäť dosadil Petra na uhorský trón, ktorý spravoval ešte tri roky. V Uhorsku považovali Petra za votrelca a v roku 1046 vypuklo proti nemu povstanie. Povstalci pozvali na trón synov Vazula, nešťastného bratranca kráľa Štefana, ktorého oslepili na Nitrianskom hrade, pretože pripravoval vzburu. Za Vazulom vtedy stála pohanská časť národa. Nastalo obdobie poznačené vnútornými náboženskými nepokojmi, ktoré vyústilo do krvavých zrážok. Vazulovi synovia Ondrej, Belo a Levente boli ešte za čias kraľovania Štefana poslaní do vyhnanstva na Kyjevskú Rus. Ondrej, ktorý sa stal neskorším uhorským panovníkom, sa dal v Kyjeve pokrstiť.
Ľubovňa
Ľubovňa môže byť skrátene:
Bystrík (svätec)
Umučenie sv. Bystríka
thumb|right|Alexander Buzna: Sv. Bystrík a spoločníci Keď vypuklo na jar roku 1046 v Uhorsku povstanie proti kráľovi Petrovi Orseolovi, k nespokojencom sa pripojili i pohanskí vzbúrenci pod vedením vodcu Vatu, ktorí odolávali pokresťančovaniu v Zadunajsku a v Potisí, kde ničili kostoly, kláštory a iné kresťanské pamiatky. Z tohto územia zasiahnutého povstaním utiekli do bezpečia na západ krajiny čanádsky biskup Gerard a biskupi Buldus a Benetus. Biskupi, ku ktorým sa pridal i sv. Bystrík, sa zhromaždili v opevnenom Stoličnom Belehrade.
Po správe, že sa kráľoviči Ondrej a Levente blížia k Pešti, sa biskupi rozhodli, že ich pôjdu privítať. Keď sa blížili k Pešti dostihlo ich pri Dunaji vojsko pohanského Vatu, ktoré na nich zaútočilo. Gerarda priviazali na voz, ktorý spustili z hory do Dunaja, a keďže po páde do hlbiny ešte žil, rozrazili mu hlavu o kameň a hruď prebodli kopijou.
Pri útoku povstalcov zahynul i biskup Buldus, ktorého ukameňovali. Sv. Bystrík sa spolu s Benetom usilovali dostať člnom na druhý breh Dunaja, pretože tam už malo byť vojsko kráľoviča Ondreja prichodivšieho z Kyjevskej Rusi. Na druhom brehu boli však tiež povstalci, ktorí Bystríkovi mečom spôsobili smrteľné zranenia, na následky ktorých na tretí deň zomrel. (Scriptores rerum Hungaricarum, Budapest 1937: Legenda sancti Gerhardi episcopi: …Bestricum episcopum ad mortem vulneraverunt, qui tertia die postmodum mortuus est...Chronicon Rhytmicum H. de Mügeln:...Budlinus saxis, gladio Bezfridus cruciatur, sed in hoc stragis stadio Bentho presul servatur…). Podľa niektorých historikov sa tak udialo koncom augusta 1046, dva dni po smrti biskupa Gerarda, ktorý zahynul 29. augusta 1046. Väčšina historikov sa však domnieva, že sa udalosti umučenia sv. Gerarda odohrali až 24. septembra a sv. Bystrík teda podľa nich zomrel na tretí deň, t. j. 26. septembra 1046.
Svätorečenie a spomienka sv. Bystríka
Svätý Gerard, patrón Budapešti a vychovávateľov, bol kanonizovaný zásluhou kráľa Ladislava I. v roku 1083 pápežom Gregorom VII. a spolu s ním boli svätorečení aj jeho spoločníci sv. Buldus a sv. Bystrík. Ich dnešný spoločný sviatok 24. septembra stanovila Sabolčská synoda v roku 1092.
Spomienka sv. Bystríka pripadá v súčasnom kalendári Rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku na 24. septembra, ale nie je veľmi uctievaná. V liturgickom kalendári u gréckokatolíkov pripadá jeho spomienka tiež na rovnaký deň (v niektorých starších gréckokatolíckych kalendároch je jeho spomienka 17. júla). V Maďarsku sa 24. septembra na sviatok sv. Gerarda pripomínajú i jeho spolumučeníci – teda sv. Buldus a sv. Bystrík.
Kult sv. Bystríka
thumb|Ulica na žilinskom sídlisku Vlčince Úcta k sv. Bystríkovi je na Slovensku stále živá. Okrem dvoch desiatok jeho vyobrazení vo forme vitráží (Čunovo, Hronský Beňadik, Liptovský Mikuláš, Nitra, Terchová) či obrazov (Edita Ambrušová, Ľudovít Bebjak, Alexander Buzna, Alexander Bugan, Edmund Massányi, Vojtech Matušinec, Ivan Pavlisko) sa na Slovensku nachádza aj niekoľko kostolných malieb (Hajná Nová Ves, Lysá pod Makytou, Nemce, Nitra, Šurany, Zuberec).
V Čičmanoch sa nachádza exercičné a rekreačné zariadenie pre Nitriansku diecézu – Dom sv. Bystríka, v ktorom je aj kaplnka zasvätená tomuto svätcovi. Autorom oltárneho obrazu je Ján Mikoláš z Novej Bystrice. Patrocínium sv. Bystríka má aj kaplnka v obci Nemce a kostol v obci Hajná Nová Ves. V kostole v obci Vyšná Myšľa je zvon sv. Bystríka. V Katedrále sv. Emeráma v Nitre je zvon zasvätený sv. Emerámovi, sv. Bystríkovi a bl. Maurovi.
V Starej Bystrici na Kysuciach je socha sv. Bystríka umiestnená na tzv. slovenskom orloji. Na Slovensku pôsobí tiež Vydavateľstvo sv. Bystríka, ktoré vydáva náboženskú literatúru. Na počesť sv. Bystríka je pomenovaná: ulica na žilinskom sídlisku Vlčince a ulica v Nitre – Janíkovciach.
Sv. Bystrík je uctievaný aj v zahraničí: v Pápežskom slovenskom ústave sv. Cyrila a Metoda v Ríme je vyobrazený na vitráži a na vitráži je znázornený aj v kanadskom Winnipegu. V Spojených štátoch amerických je sv. Bystrík vyobrazený v kostole sv. Cyrila a Metoda v Lakewood v Ohio. Autorom tohto vyobrazenia je Jozef Cincík. V Austrálii v slovenskom kostole v Lindcombe na predmestí Sydney zhotovil vitráž sv. Bystríka Boris Gašpar. V maďarskej obci Kunszentmiklós je sv. Bystrík na pomníku venovanom biskupom umučeným počas uhorského povstania v roku 1046. V poľskom Krakove je vyobrazený na mozaike v Kostole Božieho milosrdenstva. V Poľsku sa nachádza aj najstaršia dosková maľba s vyobrazením sv. Bystríka v barokovom Kostole sv. Jána Krstiteľa v Oravke z roku 1711. V obci Selenča vo Vojvodine v Srbsku je sv. Bystrík vyobrazený na nástennej maľbe v kostole.
Atribúty sv. Bystríka
Atribútmi svätého Bystríka sú kniha a všetky atribúty, ktoré označujú osobu biskupa: pluviál, pallium, mitra, barla, rukavice a biskupský prsteň. Býva vyobrazený s mečom a palmovým listom, ktorý je symbolom mučeníkov. Podľa historickej udalosti je vyobrazovaný na loďke spolu so spoločníkmi, prebodnutý šípmi.
Smernica priamky
Platí, že, kde \,\! \theta je orientovaný uhol, ktorý zviera priamka s kladným smerom osi \,\! x.
Vlastnosti smernice
Ak je \,\! k>0, ide o rastúcu funkciu, ak je \,\! k<0, ide o klesajúcu funkciu. Ak je \,\! k=0, je priamka rovnobežná s osou \,\! x. Priamku rovnobežnú s osou \,\! y nemožno vyjadriť v smernicovom tvare.
Prvá derivácia
Parameter k smernice priamky je prvou deriváciou \,\! y podľa \,\! x a teda vyjadruje relatívnu zmenu závislej premennej \,\! y pri zmene nezávislej premennej \,\! x. Pre nelineárne funkcie určujeme smernicu v bode pre limitne malé :\Delta x, pre :\Delta x konvergujúce k nule.
Pozor, je symbolický zápis a nie obyčajný zlomok, preto symbol "d" nie je možné vykrátiť!
Mietesheim
Mietesheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3840 Mimistrobell
3840 Mimistrobell je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 9. októbra 1980.
NGC 5076
NGC 5076 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Polepetko
Polepetko je rozprávka pre deti a mládež. Jej autorom je slovenský spisovateľ, scenárista a publicista Peter Stoličný. Po skončení štúdia réžie a dramaturgie v Prahe žil Bratislave, kde pôsobil ako televízny a divadelný dramaturg. Vytvoril veľké množstvo literárnych diel pre deti a mládež. V súčasnosti sa ako vysokoškolský pedagóg v Česku špecializuje na oblasť mediálnej komunikácie.
Rozhlasová hra
Polepetka prvýkrát napísal pre Československý rozhlas v rámci III. celoštátnej prehliadky pôvodných hier pre deti a mládež. Premiéra pod názvom Popletený Polepetko bola 29. októbra 1978 o ôsmej hodine ráno. Bola to pôvodná rozprávková hra pre deti s pesničkami v réžii Viery Weidlerovej, ku ktorým napísal texty Ján Štrasser a hudbu skomponoval Laco Gerhardt. V titulnej úlohe vystúpil Michal Dočolomanský. Rozprávku ihneď ocenili poslucháči i kritika, ako udávajú aj skromné záznamy v tlači. „Bola to moderná rozprávka v najlepšom zmysle slova, plná dobrej Bázlikovej hudby a hýriaca doteraz nepoužitými nápadmi.“ (Rozhlas, 30.11.1978.)
Film (Rozprávkový muzikál)
Na základe rozhlasového príbehu Polepetka vznikla v roku 1986 pôvodná televízna komédia pre deti s pesničkami, teraz už len pod názvom Polepetko. V príbehu pribudla postava princeznej Pletany (Jana Nagyová) a hudbu napísal Igor Bázlik. Postavu Polepetka hral Miroslav Noga.
Album
V roku 1987 potom podľa televíznej verzie vznikla zvuková nahrávka na gramofónovej platni, ktorá vyšla vo vydavateľstve OPUS.
Kníha a audio CD
V roku 2010 vyšla kniha s audio cd. Rozprávku s pesničkami nahrali Mária Podhradská a Richard Čanaky. Ilustráciami knihu doplnila Anna Pospíšilová.
Česká verzia a muzikál
Polepetko je známy aj v českej verzii (pod názvom Polepeta), jeho muzikálovú verziu tu nacvičili napríklad divadlo JAKO pri Masarykovej univerzite v Brne alebo divadlo Piškot v Liberci.
Detská opera (Slovensko)
Na objednávku Štátnej opery v Banskej Bystrici trojica Stoličný (libreto), Štrasser (texty piesní), Bázlik (hudba) pripravila opernú verziu, ktorá mala ako detská opera premiéru v roku 2003. Vo februári 2009 prebieha premiéra opery Polepetko na opernej scéne Štátneho divadla v Košiciach.
Táto bohatá história diela svedčí o jeho obľúbenosti a jedinečnosti pre slovenské publikum. Na rôznych spracovaniach Polepetka sa podieľalo mnoho popredných slovenských umelcov a toto dielo je veľmi dôležitou zložkou našej rozhlasovej, divadelnej i hudobnej kultúry.
Jazykové spracovanie
Základom jazyka Polepetka sú slovné hračky. Vznikajú deformáciou slov, ktoré Polepetko poplietol. Priaznivci Polepetka obdivujú vety ako Rokunu máte v kure alebo zubníka Zbojňadla, ktorý kotlí kradník.
Fromentières (Mayenne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Operácia Weserübung
Operácia Weserübung (po slovensky: Cvičenie na Vezere) bol nacistický prepad neutrálneho Dánska a Nórska počas druhej svetovej vojny. Hitler sa k tomuto kroku odhodlal potom, čo Spojené kráľovstvo a Francúzsko chceli zablokovať dodávky švédskej železnej rudy do Nemecka.
Predohra bitky
Niekedy na jar roku 1939 začali kompetentní dôstojníci britského námorníctva uvažovať o tom, že sa Škandinávia stane bojiskom budúceho konfliktu s Nemeckom. Ako vo väčšine krajín, ktoré niesli tiaž prvej svetovej vojny si však britská vláda ani valná časť armády nevedela predstaviť iný príbeh bojov ako vlečúcu sa zákopovú vojnu a s tým spojené obrovské straty na životoch. Preto začali rozpracovávať možnosť blokády, ktorá by oslabila Nemecko nepriamo. Nemecká vojenská mašinéria bola totiž do veľkej miery závislá na dodávkach železnej rudy zo Švédska. Veľká časť tejto rudy sa do Nemecka dostávala cez nórsky prístav Narvik. Kontrola nórskeho pobrežia, vrátane tohto prístavu mala byť rozhodujúcou časťou námornej blokády Nemecka.
Krátko po vypuknutí vojny, v októbri 1939 veľkoadmirál Erich Raeder tlmočil Hitlerovi existenciu potenciálneho nebezpečenstva, v prípade, že by Nórsko súhlasilo s prítomnosťou námorných základní britského námorníctva na svojom území. Rovnako vyjadril nutnosť likvidácie tohto potenciálneho nebezpečenstva v nasledujúcom období. Preto navrhoval pripraviť návrh vojenskej operácie, ktorá by ďalšej činnosti Britov, prípadne ich spojencov zabránila. V tej dobe sa však hlavný dôraz kládol na prípravu útoku na Francúzsko, cez krajiny Beneluxu.
Koncom novembra, Winston Churchill, ako prvý lord admirality a nový člen vojnového kabinetu, navrhol zamínovať Nórske pobrežné vody, čo by prinútilo nemecké obchodné lode k plavbe cez otvorené more, kde by bolo pomerne jednoduché ich stíhať. Tento návrh však Neville Chamberlain a Lord Halifax zamietli pre možnú negatívnu reakciu neutrálnych krajín akými boli i Spojené štáty. Následnú situáciu ďalej skomplikoval začiatok zimnej vojny medzi ZSSR a Fínskom v novembri 1939.
V decembri 1939 Spojené kráľovstvo a Francúzsko začali pripravovať odoslanie vojenskej pomoci sužovanému Fínsku. Tento plán zahrnoval vylodenie množstva vojska v Narviku v severnom Nórsku, blízko hlavných banských oblastí Švédska. Následne by umožnil spojeneckým vojskám kontrolu nad banskými oblasťami aj dôležitými prístupovými cestami rudy do Nórska. Riešenie okamžite získalo podporu Chamberlaina i Halifaxa. Tí sa navyše spoliehali na spoluprácu s Nórskom, ktoré rovnako ako spojenci pomáhalo Fínsku. Táto spolupráca by potom mohla byť právnym aj morálnym odôvodnením prípadných bojových operácií na tomto území. Ale v Nórsku aj Švédsku existovala proti takémuto plánu veľká opozícia, ktorá spolu s ukončením zimnej vojny v marci 1940, zlikvidovala posledné nádeje Spojencov na dohodu s škandinávskymi krajinami.
Plánovanie bojových operácií
Možnosť zásahu spojencov v Škandinávii bola pre Nemecko natoľko nebezpečná, že 14. decembra 1939, požiadal Hitler vrchné velenie armády o rozpracovanie plánu „Studie Nord“ na zásah v Nórsku a Dánsku. V nasledujúcich dňoch bol plán doplnený nemeckým námorníctvom. Opieral sa hlavne o energické a prekvapivé útoky vojsk na dôležité ciele. Za využitia silnejších vojsk, než sa pôvodne počítalo. Zmenil sa i názov. Operácia sa mala volať „Operation Weserübung“.
Námorné sily
Pre útok na Nórsko boli vyčlenené: 2 bojové lode (Scharnhorst, Gneisenau), 3 ťažké krížniky (Lützov/Deutschland, Admiral Hipper, Blücher), 4 ľahké krížniky (Emden, Karlsruhe, Köln, Königsberg), 14 torpédoborcov (10 pre útok na Narvik a 4 pre útok na Trondheim). Torpédoborce plnili kombinovanú úlohu čiastočne ako vyloďovacie plavidlá a čiastočne ako podpora operácie. Ďalej bolo vyčlenených: 28 ponoriek, 39 dopravných lodí, 8 torpédoviek, 4 mínolovky, pomocné plavidlo a delostrelecká výcviková loď.
Letecké sily
Celú operáciu malo podporovať asi 1000 lietadiel rôzneho druhu, spadajúcich pod X. letecký zbor.
Predohra
12. marca Spojené kráľovstvo rozhodlo o vyslaní expedičného zboru na pomoc Fínom. Tieto jednotky sa začali naloďovať nasledujúci deň, ibaže operácia bola čoskoro zrušená, v dôsledku skončenia zimnej vojny. Namiesto toho britský vojnový kabinet rozhodol o zamínovaní nórskych pobrežných vôd. Prvé míny Briti umiestnili 8. apríla, ale to už bolo neskoro.
Útok
náhľad|vpravo|Nemecký obrnený automobil [[Leichter Panzerspähwagen|Sd. Kfz 222 v Dánsku]] Bojové operácie sa začali v ranných hodinách 9. apríla 1940. Dánsko bolo obsadené bez boja, ale Nóri vzdorovali. Nemecké sily určené na vylodenie v Nórsku boli rozdelené do 6 skupín. Tých doplňovali nemecké vzdušné výsadky. Luftwaffe čoskoro získala absolútnu nadvládu vo vzduchu.
Útok na Dánsko
Dánsko bolo pre Nemecko v podstate nie veľmi dôležitým cieľom, jeho najväčší význam spočíval v tom, že bolo ideálnym odrazovým mostíkom pri útoku na Nórsko. Celá táto krajina je pomerne malá a rovinatá, čo z nej robilo ideálne bojisko. Malá dánska armáda nemala veľkú šancu vzdorovať nemeckým vojskám. Ráno 9. apríla sa však niekoľko jednotiek postavilo útočníkom na odpor, skôr ako boli prinútení sa vzdať, stratili tieto jednotky niekoľko desiatok vojakov.
Po tom, čo sa asi 1 000 nemeckých vojakov ráno vylodilo v kodanskom prístave pustil sa s nimi do boja oddiel kráľovskej gardy. Len čo sa rozhoreli prvé boje, niekoľko letiek bombardérov Heinkel He 111 a Dornier Do 17 začalo bombardovať mesto. Dánska vláda, ktorá nechcela riskovať straty na civilnom obyvateľstve okamžite kapitulovala. Hitler následne ponechal Dánom pomerne veľkú mieru samostatnosti, ktorá pretrvala až do leta roku 1943.
Útok na Nórsko
Obsadenie Nórska už však také ľahké nebolo. Hneď na začiatku útoku na Oslo Nemci stratili pri vstupe do Oslofjordu ťažký krížnik Blücher, ktorý ťažko poškodila nórska pobrežná delostrelecká batéria, a torpéda z pobrežných torpédových batérií ho už len „dorazili“ a poslali ku dnu. Na krížniku Blücher pri tom zahynulo asi 600 – 1 000 námorníkov. Obrancovia hlavného mesta získali čas pre kráľovskú rodinu a parlament, ktoré boli evakuované z mesta spolu s štátnou pokladnicou. To malo za následok, že sa Nórsko nikdy nevzdalo okupantom a ponechalo krajinu napospas Quislingovej nelegitímnej vláde, ktorá uzavrela s Nemeckom spojenectvo. náhľad|vpravo|Nemecký [[Panzerkampfwagen I|PzKpfw I prechádza okolo barikády pri Bergsunde južne od Bagn, večer 18. apríla 1940]] Medzitým nemecké výsadkové jednotky pristáli na letiskách Fornebu v Oslo, Kristiansandskom letisku Kjevik a pri Stavangeri. Uskutočnili tak prvý bojový výsadok v histórii. Jedným z letcov, ktorí sa zúčastnili výsadku a pristáli na letisku Kjevik bol i Reinhard Heydrich, neskorší zastupujúci ríšsky protektor Čiech a Moravy. Mestá Bergen, Stavanger, Egersund, Kristiansand S, Arendal, Horten, Trondheim aj Narvik sa útočníkom podarilo obsadiť v priebehu 24 hodín.
V Ofotfjorde pri Narviku však v nasledujúcich dňoch prebehlo niekoľko námorných stretov. Najprv medzi pobrežnou ochranou a nemeckými útočníkmi a neskôr pri stretnutí nemeckých lodí s kráľovským námorníctvom. Torpéda s magnetickou rozbuškou na nemeckých ponorkách sa ukázali byť v arktických podmienkach neúčinné a nemalou mierou prispeli k nemeckým neúspechom. Nemci stratili v dvoch bitkách všetky torpédoborce v okolí Narviku. Pri prvej bitke pri Narviku 10. apríla boli potopené 2 torpédoborce: Wilhelm Heidkamp - vlajková loď veliteľa celého zoskupenia komodora Friedricha Bonteho, ktorý tiež zahynul a Anton Schmitt, ďalších 5 bolo poškodených. Pri druhej bitke pri Narviku 13. apríla bolo potopených zvyšných 8: Bernd von Arnim, Erich Giese, Erich Koelner, Diether von Roeder, Hans Lüdemann, Herman Künne, Georg Thiele a Wolfgang Zenker.
Pri evakuácii Nemci napadli britské lode a potopili lietadlovú loď HMS Glorious.
Dôsledky
Okupácia Dánska a Nórska viedla k izolácii Švédska a Fínska od západných Spojencov. Zatiaľ čo pre Švédsko to znamenalo, že bude musieť učiniť určité ústupky Hitlerovi, pre Fínsko predstavovala situácia celkom inú hrozbu. Bolo totiž odrezané od vojenských dodávok z Británie a Francúzska. Možnosť, že by mu tieto krajiny v blízkej budúcnosti mohli poslať na pomoc vojenské jednotky, bola celkom mizivá. Navyše bolo logické, že po porážkach v Nórsku a Francúzsku začali mať Fíni pochybnosti aj o tom, či vôbec ešte budú tieto krajiny i naďalej schopné komukoľvek účinne pomôcť. Keďže ZSSR i naďalej predstavovalo pre krajinu veľkú hrozbu a stupňovalo napätie, malo Fínsko iba dve možnosti, ak nechcelo podľahnúť vplyvu svojho mocného suseda: buď mohlo čeliť Sovietskemu zväzu samé, alebo sa mohlo spojiť s Nemeckom. Keďže prvá možnosť po stratách spôsobených v prvej vojne už nebola príliš realistická, nezostávalo Fínsku nič iné, iba spolupracovať s mocnejúcim Nemeckom.
3841 Dicicco
3841 Dicicco je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil Brian A. Skiff 4. novembra 1983.
Jozef Spléni
Jozef Spléni (Splényi de Mihaldi) (* 24. jún 1710, Ražňany) bol jezuita, náboženský spisovateľ, vysokoškolský pedagóg.
Životopis
Pochádzal zo zemianskej rodiny. Roku 1725 vstúpil do jezuitskej rehole v Trenčíne. Študoval na univerzitách v Košiciach a v Trnave, doktor filozofie a teológie. Tretiu probáciu si robil v Banskej Bystrici (1741); hospodár rehoľného domu v Banskej Bystrici (1764). Vyučoval spoločenské náuky, etiku, teológiu, apologetiku a kánonické právo. Profesor a dekan na filozofických fakultách v Trnave a v Cluji. Správca rehoľných domov a kazateľ. Autor príležitostných veršov a práce o počiatkoch rehoľného domu v Košiciach.
Vysoká škola Goethe Uni Bratislava
Vysoká škola Goethe Uni Bratislava bola súkromná vysoká škola, ktorá pôsobila na Slovensku od roku 2012. Zabezpečovala vysokoškolské vzdelávanie prvého a druhého stupňa na svojich troch fakultách. Zriaďovateľom školy bola spoločnosť Vysoká škola Goethe Uni Bratislava, a.s. Vysoká škola pôsobila na základe uznesenia vlády č. 361 zo dňa 18. júna 2012.
Predpokladom na štúdium na tejto vysokej škole bolo ovládanie nemeckého jazyka, dominantného jazyka vyučovania. Základnou ideou bolo ponúknuť nemecky hovoriacim mladým ľudom z priľahlého regiónu kvalitné vzdelanie v medzinárodnom prostredí. Spolupracovala s medzinárodnými vysokými školami a univerzitami.
Vysoká škola bola zrušená koncom roka 2015 odňatím štátneho súhlasu na návrh ministra školstva Juraja Draxlera. Draxler sa vo februári 2015 vyjadril, že predpokladá zrušenie školy. Dôvodom podľa neho bolo neplnenie podmienok akreditácie. Skončiť mala do „konca [vtedajšieho] roku“. Rektor Ľubomír Šlahor tvrdil, že o ničom nevie a škola vypracováva podklady pre Akreditačnú komisiu. Neistota ostávala ohľadne schválených programov. 64 vtedajších študentov od augusta 2015 nemuselo mať kde doštudovať.
Idea (album)
Idea je piaty štúdiový album pop rockovej skupiny Bee Gees, ktorý v septembri 1968 vydalo hudobné vydavateľstvo Polydor.
Zoznam skladieb
Autormi všetkých skladieb sú Barry Gibb, Robin Gibb a Maurice Gibb, ak nie je uvedené inak.