cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfred Redl
Naverbovanie ruskou Ochrankou
V roku 1909 sa v hodnosti podplukovníka stal šéfom rakúskej výzvednej služby a v roku 1912 sa stal náčelníkom generálneho štábu VIII.armádneho zboru v Prahe, čo mu umožnilo vyzradiť plán operačného rozvinutia ozbrojených síl rak.-uh. armády.
Poskytoval informácie ohľadom takmer všetkého, čo v cisárskej armáde podliehalo tajnosti (plány mobilizácie, sila vojenských oddielov, inšpekčné hlásenia, plány opevnení). Podklady fotografoval a snímky sám vyvolával. Odtajil aj rakúskych špiónov, ktorí boli v Rusku zásadne popravení. Okrem toho sa staral o to, aby generálny štáb získaval prostredníctvom sfalšovaných správ, zavádzajúce informácie ohľadom sily a kvality ruských jednotiek, dĺžky mobilizácie a výkonnosti ruských zložiek, pričom tieto správy uvádzali menšiu výkonnosť oproti skutočnosti. Neúspechy rakúskej výzvednej služby boli zjavné. Redl a jeho objednávatelia dokázali tieto neúspechy nenápadne kompenzovať falošnými ruskými tajnými dokumentmi a „úspešnými akciami“ proti ruským agentom, ktorí sa pre Redlových objednávateľov stali nezaujímavými. Nepochopiteľná je skutočnosť, že zdroje Redlovho navonok viditeľného veľkého majetku nikoho nezaujímali. Stačil len údaj o dedičstve, ktoré však v skutočnosti bolo zanedbateľné. Raz sa Redl vyhol odhaleniu iba náhodou. V roku 1909 bol armádnym atašé v Petrohrade major Lelio Spannocchi, ktorý si získal aj cisárovu dôveru a na tento post sa kvalifikoval zásluhami. V Petrohrade sa skamarátil s britským vojenským atašé Guyom Percym Wyndhamom, ktorý sa mu jedného dňa zdôveril, že nejaký vysokopostavený rakúsky dôstojník generálneho štábu dodáva Rusom informácie podľa priania. Spanocchi toto oznámil šéfovi Evidenzbureau, plukovníkovi Hordlickovi, ktorý podozrenie nebral vážne a potom ako Spannocchi chcel podať hlásenie ministrovi vojny osobne, mu odporučil obrátiť sa nie na ministra vojny, ale na plukovníka Redla. Redl v spolupráci s Rusmi Spannocchiho následne skompromitoval, dosiahol jeho odvolanie z Moskvy a dočasne poškodil jeho kariéru.
Odhalenie Alfreda Redla ako špióna
Dňa 18. októbra 1912 bol Alfred Redl prevelený do Prahy, kde nastúpil ako náčelník generálneho štábu VIII. c. a k. armádneho zboru. V novej funkcii bolo priam nemožné sa nenápadne stretávať so styčnými ľuďmi nepriateľskej strany, preto boli peniaze posielané väčšinou poštou v balíkoch. Jednu z poste restante uložených zásielok peňazí, ktorá bola adresovaná na istého Nikona Nizetasa a nebola načas vyzdvihnutá, Hlavný poštový úrad Viedeň, odoslal po uplynutí úložnej lehoty s poznámkou prijímateľ neznámy späť na poštový podací úrad v mieste Černyševskoje vo Východnom Prusku. Tam potom ako list otvorili, z dôvodu pátrania po adresátovi, bolo v liste objavených 6 000 korún a niekoľko adries. List postúpili nemeckej tajnej službe. Major Walter Nikolai z nemeckej tajnej služby našiel v liste dve Prusom a Rakúšanom známe špionážne adresy a informoval o tom majora v generálnom štábe Maximiliana Rongeho z Evidenzbureau. Na jeho prosbu Nikolai poslal list späť do Viedne a šéf rakúskej štátnej polície Edmund von Gayer nechal priečinok s uloženými zásielkami vyše mesiaca sledovať. Keď Redl list 25. mája 1913 vyzdvihol, sledovali ho a podľa podacieho a príjmacieho lístku, ktoré odhodil bol jednoznačne identifikovaný.
Hudson
Geografické názvy
V Kanade:
V Spojených štátoch amerických
Alfred Redl
Odhalenie celej aféry
Delegácia bola bezodkladne poslaná do Prahy, aby preskúmala Redlove ubytovanie a zaistila stopy. Dorazili tam v poludňajších hodinách dňa samovraždy. Keďže to bolo v nedeľu, zámočníka zo štátnej kľúčovej služby, ktorý by bol schopný otvoriť dvere a schránky, sa zohnať nepodarilo. Preto objednali civilného zámočníka, ktorý tieto práce vykonal. Tento zámočník patril k futbalovému družstvu DBC Sturm Prag a kvôli tejto objednávke zmeškal dôležitý zápas, za čo ho čestný predseda klubu a zároveň miestny reportér nemecky píšucich pražských novín Bohemia Egon Erwin Kisch karhal. Keď sa Kisch dozvedel pravý dôvod chýbania so všetkými detailami, rozpoznal súvislosť so správou v novinách o smrti Alfreda Redla a domyslel si, že išlo o byt plukovníka Redla. Podľa údajov zámočníka išlo o špionáž a homosexualitu. Z dôvodov cenzúry mohol túto senzáciu uverejniť len ako dementi, správa bola uverejnená hrubotlačou na titulnej strane pondelkového vydania Bohemie:
Originálne znenie (1) a voľný preklad (2):
Táto správa vyvolala veľkú pozornosť. Cisár a následník trónu sa o indíciách okolo Redlových vážnych pochybení dozvedeli až týmto spôsobom. O prípad sa začal zaujímať húf reportérov. Ministerstvo zahraničných vecí reagovalo o tri dni neskôr správou, že Redl si zobral život, krátko predtým ako sa ho podarilo usvedčiť z homosexuality a vyzradenia tajomstiev cudzím mocnostiam. Skutočnosť, že Redl bol k samovražde donútený, a tým pádom objasnenie prípadu znemožnené, ministerstvo popieralo aj neskôr. Vedúci Evidenzbureau, Urbanski, neskôr uviedol, že jeho hlásenie bolo neprikrášlené, ale armádnou kanceláriou následníka trónu následne upravené. Pri vyšetrovaní prípadu, rakúska kontrarozviedka na Redlovom bankovom účte vo Wiener Sparkasse, skonštatovala nápadne narastajúce vklady v častých sériách, ktoré medzi rokmi 1905 až 1913 dosiahli výšku 116 700 korún. Obdobie a výška vkladov naznačovali dlhšiu a výraznejšiu činnosť než Redl pred samovraždou uviedol. Presnejšie objasnenie skutočností po Redlovej smrti už možné nebolo.
Vojenské následky
Potom ako sa v Redlovej pozostalosti našli vojnový Ordre de Bataille, plány mobilizácie v eventuálnych prípadoch (teda zoradenia vojakov vo vážnych prípadoch, postupy hlásení, kto bude informovaný ako prvý a ako), príručku rezervistov (akým spôsobom budú rezervisti upovedomení a zmobilizovaní), súbor opatrení voči špionáži v Haliči, krycie adresy cudzích generálnych štábov, špionážnu korešpondenciu, dokumenty výzvednej služby a mnoho ďalších sa vychádzalo z najhoršieho možného scenára – vyzradenia rakúskeho plánu zoradenia proti Rusku (nájdené dokumenty popisovali množstvo jednotiek k zahájeniu vojnových operácií a ich prerozdelenie v priestore). Túto domnienku ruskí historici potvrdili. Keď sa aféra okolo A. Redla dostala na svetlo aj napriek jeho samovražde, pokúšala sa tajná služba zo všetkých síl na verejnosti aféru bagatelizovať. Prvý náznak špionáže existoval údajne v marci 1912, Redlova zvýšená potreba finančných prostriedkov daná do súvislosti s jeho osudovou vášňou – mužskou prostitúciou a zverejnením výsledkov obdukcie bola na mozgu skonštatovaná chorobná zmena. Zároveň sa najvyšším tempom pracovalo na zmene plánu rozostavenia proti Rusku, pričom sa nepriateľovi sugerovalo, že plány rozostavenia ostali nezmenené a pôvodný plán v platnosti. Predpokladá sa, že Redlova zrada výrazne prispela k porážkam počas začiatku prvej svetovej vojny, pretože prezradené plány boli rozsiahle a medzi samovraždou a vypuknutím vojny sa ich podarilo prepracovať len z časti. Okrem toho Redl prezradil rakúskych a nemeckých špiónov v Rusku a zo všetkých síl zavádzal informáciami o ruskom zbrojení, takže rakúsko-uhorská armáda mala príliš optimistickú predstavu o rozložení síl. Rakúsky poslanec Ríšskej rady gróf Adalbert Sternberg sa po prvej svetovej vojne vyjadril (a v súvislosti so zradou na ruskom plukovníkovi generálneho štábu Kyrilla Petrowič Laikowa) Na druhej strane cársky generálny štáb zjavne taktiež veril na nezmenenú platnosť ich získaného plánu rozmiestnenia a bol prekvapený, keď rakúsko-uhorská armáda prenikla voči predpokladu o 100 až ďalej západne, čo viedlo k rakúskym úspechom v bitke pri meste Kraśnik a meste Komarow.
Argumentácia špionážneho autora Phillipa Knightleya podopiera názor niektorých historikov, podľa ktorého A. Redl nezohral žiadnu vážnejšiu úlohu a bol použitý iba ako obetný baránok pre ospravedlnenia za porážky v prvej svetovej vojne. Zobrazenie A. Redla ako zodpovedného za zničujúce porážky rakúsko-uhorskej armády v prvej fáze vojny s Ruskom, je v knihe autora popísané ako dosť neurčité a v podstate nedokázané.
Diaľnice v Maďarsku
Diaľnice v Maďarsku sú súčasťou cestnej infraštruktúry, ktorú tvoria:
Podľa maďarskej štátnej správy diaľnic bola v roku 2016 celková dĺžka ciest najvyššej kategórie 1480 km. Výstavba diaľničnej siete sa v Maďarsku začala v roku 1964 budovaním 12 km dlhého úseku diaľnice M7 v okolí Törökbálintu, na juhozápadnom okraji Budapešti. Sprejazdnený bol v roku 1977 a dokončený o rok neskôr. V roku 1980 bolo vybudovaných už 200 km a v roku 2007 už 1000 km najkvalitnejších ciest.
História výstavby
náhľad|350px|Postup výstavby siete diaľníc
Venera-10
Venera-10 bola sovietska planetárna sonda, ktorá v rámci programu Venera skúmala planétu Venuša. Štart sa uskutočnil v máji 1975, niekoľko dní po štarte identickej sondy Venera 9. Sonda zložená z orbitálnej časti a pristávacieho puzdra sa úspešne dostala na obežnú dráhu Venuše a pristávacie puzdro s vedeckými prístrojmi pristálo na povrchu planéty.
Konštrukcia
Orbitálna časť sondy (Orbiter) sa skladala z valcovitej časti s dvoma krídlami solárnych panelov a s parabolickou anténou s vysokým ziskom. Ku dnu valca bola pripojená jednotka s pohonným systémom, vrchol valca bol spojený s guľovitým puzdrom o priemere 2,4 m, ktoré obsahovalo pristávací modul sondy.
Prístrojové puzdro
Hmotnosť puzdra bola asi 1560 kg. Bolo vybavené fotografickým zariadením, padákom, aparatúrou pre vysielanie a príjem dát, sadou senzorov a meracích prístrojov.
Priebeh misie
Sonda odštartovala 14. mája 1975 pomocou rakety Proton-K/D z kozmodrómu Bajkonúr. Na obežnú dráhu Venuše vstúpila 23. septembra 1975 a vzápätí došlo k oddeleniu pristávacieho modulu. Samotná sonda zostala na orbite vo výške 1620 - 113 900 km a s obežnou dobou 49 hodín sa z nej stala družica Venuše.
Sonda sprostredkovávala spojenie s pristávacím puzdrom, získané údaje odosielala na Zem. Potom pokračovala v doplnkovom programe, ktorý zahŕňal skúmanie horných vrstiev atmosféry.
Pristávací modul
Dňa 23. októbra 1975 sa pristávací modul oddelil od orbitálnej časti. Pri brzdení bolo vo výške 100 km zaznamenané preťaženie 168 G. Vo výške 49 km sa oddelil padákový systém a puzdro a 25. októbra v 05:17 UT modul pristál mäkko na povrchu Venuše 2200 km od miesta, kde o tri dni pred tým pristál modul sondy Venera 9. Pristávací modul bol chladený cirkulujúcou kvapalinou. Preto vydržal pracovať na povrchu za extrémnych podmienok iba 65 minút. Zaznamenal svojimi prístrojmi atmosférický tlak 9,02 MPa, teplotu 465 stupňov, rýchlosť vetra 0,8 - 3,5 m/s. Veľa údajov poskytol i počas letu atmosférou. Rovnako ako Venera 9 odoslala na Zem čiernobiele televízne zábery povrchu Venuše. Fotografie nafotené sondou ukazujú ploché lávové kamene medzi nimi bola láva alebo iné zvetrané kamene. Naplánovaná 360° panoramatická snímka okolia nebola prevedená rovnako ako u Venery 9 kvôli problému s odstránením krytu šošovky jedného z dvoch fotoaparátov. Na Zem boli odoslané fotografie obmedzené na 180°.
Rudolec (okres Žďár nad Sázavou)
Rudolec je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 204 obyvateľov, z toho 95 mužov a 109 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 40,5 roka, ženy 41,0 roka).
NGC 5862
NGC 5862 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 11. júna 1885.
Klárafalva
Klárafalva je obec v Maďarsku v Čongrádskej župe v Segedínskom okrese.
NGC 5862
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,9.
Klárafalva
Má rozlohu 910 ha a žije tu 530 obyvateľov (2007).
NGC 31
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 5863
NGC 5863 je galaxia v súhvezdí Váhy, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Hymna Moskvy
Hymna Moskvy je hudobné dielo, pochádzajúce z pera I. O. Dunajevského, ktorý ju zložil na verše básne Moja Moskva (Моя Москва) od S. I. Agranjana. Hudbu skomponoval Isaak Osipovič Dunajevskij v roku 1941.
Россия — священная наша держава,
Россия — любимая наша страна.
Могучая воля, великая слава —
Твоё достоянье на все времена!
Припев:
Братских народов союз вековой,
Предками данная мудрость народная!
Славься, страна! Мы гордимся тобой!
От южных морей до полярного края
Раскинулись наши леса и поля.
Abaja (jazero)
náhľad|vpravo|Jazero Abaja náhľad|vpravo|Mapa Abaja (Hajk) (iný prepis Abaya (Häyq); amharským písmom አባያ ሐይቅ ; hajk znamená po amharsky jazero) je sladkovodné jazero v južnej Etiópii. Leží v nadmorskej výške, má rozlohu a hĺbku až.
Hymna Moskvy
Одна ты на свете! Одна ты такая —
Хранимая Богом родная земля!
Широкий простор для мечты и для жизни
Грядущие нам открывают года.
Нам силу даёт наша верность Отчизне.
Так было, так есть и так будет всегда!
Припев
Achille Lauro (loď)
Achille Lauro (pôvodným názvom Willem Ruys) bola osobná výletná loď so sídlom v Neapole v Taliansku, ktorá je známa predovšetkým kvôli únosu palestínskymi teroristami Palestínskeho oslobodzovacieho frontu v roku 1985. Bola postavená v rokoch 1939 až 1947. V roku 1994 sa v Indickom oceáne blízko Somálska po požiari potopila.
Únos
Dňa 7. októbra 1985 štyria muži reprezentujúci Palestínsky oslobodzovací front prevzali kontrolu nad loďou blízko pobrežia Egyptu, keď sa loď plavila z Alexandrie do Port Said. Únoscovia boli prekvapení tým, že sa posádka lode správala prenáhlene. Posádku a cestujúcich držali únoscovia ako rukojemníkov a nariadili plavbu do Tartusu v Sýrii, pričom požadovali prepustenie 50 Palestínčanov z izraelských väzníc. Potom, čo bolo zamietnuté povolenie kotviť v doku v Tartuse, únoscovia zabili postihnutého židovsko-amerického cestujúceho Leona Klinghoffera a hodili ho cez palubu do mora.
Illkirch-Graffenstaden (kantón)
Illkirch-Graffenstaden je francúzsky kantón v obvode Strasbourg-Campagne v departemente Bas-Rhin v regióne Alsasko. Tvoria ho 3 obce.
NGC 32
NGC 32 je dvojhviezda v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Johann Friedrich Julius Schmidt 10. októbra 1861.
Pozri aj
Liste der NGC-Objekte von 1 bis 500
Villers-sous-Pareid
Villers-sous-Pareid je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tiszaszentimre
Tiszaszentimre je obec v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe v obvode Tiszafüred.
Má rozlohu 6561 ha a žije tu 2252 obyvateľov (2007).
Lantenot
Lantenot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Josef Korous
prof. RNDr. Josef Korous, DrSc. (* 7. február 1906, Praha – † 23. august 1981, Nitra) bol česko-slovenský matematik.
Životopis
Narodil sa v Prahe. Po maturite na gymnáziu v Prahe roku 1924 študoval matematiku a fyziku na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Zvlášť si obľúbil prednášky a semináre prof. Karla Petra (nar. 14. jún 1868), ktorý priniesol do matematiky modernú problematiku. Medzi svojimi žiakmi prof. Petr považoval Korousa za jedného zo svojich najlepších žiakov, čo sa odráža i v tom, že na základe svojej dizertačnej práce už v ôsmom semestri svojho vysokoškolského štúdia (roku 1928) získal akademický titul RNDr. Okrem tejto vysoko hodnotenej práce, ktorej výsledky sa uplatňujú v prácach z teórie ortogonálnych mnohočlenov, publikoval prof. Korous ešte počas svojich vysokoškolských štúdií i ďalšiu svoju prácu O radoch Laguerrových polynómov. Svoje vysokoškolské štúdiá ukončil v decembri 1928, kedy získal učiteľskú aprobáciu z matematiky a fyziky pre vyššie triedy stredných škôl. Prof. Korous úspešne absolvoval aj štátnu skúšku z poistnej matematiky a matematickej štatistiky. Na štipendium Ministerstva školstva študoval v rokoch 1929 – 1930 na univerzite v Göttingene u matematikov Hilberta a Landaua.
Vysokoškolskú učiteľskú prax začal ako asistent matematiky na ČVUT v Prahe (v r. 1930 – 1934). Po prezenčnej vojenskej službe pôsobil ako stredoškolský profesor na gymnáziách, resp. reálkach a od septembra 1953, kedy bol menovaný docentom a zároveň vedúcim katedry matematiky a deskriptívnej geometrie na novovzniknutej Vysokej škole železničnej v Prahe. Tu bol roku 1959 menovaný profesorom pre odbor matematika. Keď Vysoká škola železničná bola premenovaná na Vysokú školu dopravnú a premiestnená roku 1960 do Žiliny, prof. Korous zastával funkciu prodekana. Roku 1962 dosiahol vedeckú hodnosť doktora fyzikálno-matematických vied. Do júna 1966 bol vedúcim katedry matematiky a deskriptívnej geometrie na fakulte prevádzky a ekonomiky dopravy VŠD v Žiline. V rokoch 1966 – 1969 pôsobil ako vedúci katedry matematickej analýzy na prírodovedeckej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach a potom do septembra 1970 bol vedúcim katedry matematiky na strojníckej fakulte ČVUT v Prahe, odkiaľ sa vrátil na VŠD do Žiliny (1970), aby tu do roku 1975 viedol katedru matematiky a deskriptívnej geometrie na fakulte prevádzky a ekonomiky dopravy a spojov.
Prof. Korous odišiel na dôchodok roku 1977, ale aj potom pôsobil až do svojej smrti ako profesor na Pedagogickej fakulte v Nitre. Prof. Korous publikoval 13 vedeckých prác, 12 vysokoškolských učebných textov a bol autorom vyše 60 odborných článkov a referátov, pričom úspešne riešil viacero vedeckých výskumných úloh. Na školách, na ktorých pôsobil v rôznych akademických funkciách, bol aj školiteľom v odbore matematická analýza. V tejto svojej plodnej činnosti priviedol mnohých pracovníkov katedier k získaniu akademických titulov a vedeckých hodností kandidáta fyzikálno-matematických vied. Okrem bohatej vedeckej činnosti úspešne zastával spoločensko-prospešné funkcie, z ktorých je potrebné uviesť funkciu predsedu Pobočky JČSMF v Žiline (1963 - 1966) a členstvo vedeckého kolégia matematiky SAV (1966 – 1970). Prof. RNDr. Josef Korous, DrSc. celý svoj život zasvätil škole a matematike. Mnoho jeho bývalých žiakov, neskorších profesorov, inžinierov a iných významných vedeckých pracovníkov mu vďačí za jeho neoceniteľnú, mimoriadne obetavú a záslužnú pomoc.
Zomrel 23. augusta 1981 v Nitre.
Chaliers
Chaliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sazomín
Sazomín je obec v Česku v okrese Žďár nad Sázavou v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 213 obyvateľov, z toho 107 mužov a 106 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 39,0 roka, ženy 40,8 roka).
Tamas
Tamas (sans.) je jedna z troch gún, najnižšia z troch zložiek kozmickej energie alebo pralátky prakrti; prejavuje sa temnotou, tiažou, nevedomosťou prestúpenou pudmi; tamas je sila spontánneho uchopovania.
NGC 5864
NGC 5864 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. mája 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
Postmodernizmus (architektúra)
náhľad|Piazza d'Italia, [[Charles Willard Moor]]
Postmodernizmus alebo postmoderna alebo postmoderná architektúra bol architektonický štýl rozšírený hlavne v západnej Európe a severnej Amerike, ktorého prvé stavby vznikali v 60. rokoch. Vznikol ako reakcia na medzinárodný štýl modernizmu a prejavil sa tiež vo filozofii, literatúre a umení. Dodnes ovplyvňuje architektonickú tvorbu.
Termín „postmoderna“ prvýkrát použil americký teoretik Charles Jencks v texte The language of post-modern architecture (Jazyk postmodernej architektúry) z roku 1977, aby popísal nové architektonické tendencie.
Vzťah k predchádzajúcim štýlom
Nové trendy sa stali evidentnými v poslednej štvrtine 20. storočia, kedy sa začali niektorí architekti odvracať od moderného funkcionalizmu - považovali ho za nudný. Keďže nereagoval na vonkajšie súvislosti a jeho výrazové prostriedky boli značne obmedzené, stal sa aj pre verejnosť neprívetivým až nepríjemným. Architekti postmodernizmu sa vracali k minulosti, citovali jej výrazové prostriedky a spájali ich, aby vytvorili nové spôsoby navrhovania stavieb. Architektonické prvky ako stĺp, oblúk - archivolta, klenba, či tympanón, ktoré boli počas moderny zatracované, síce často strácajú svoj pôvodný význam, ale používajú sa ako prvky ozdobné a dostávajú nový význam, prípadne ironický podtext. V modernizme bol stĺp buď úplne zakrytý predsadenou fasádou alebo nahradený iným nosným prvkom, napríklad konzolou. Návrat k stĺpom v postmoderne je viac podmienený estetikou ako technologickou nevyhnutnosťou.
Návrat k vtipu, ornamentu a náznaku, typický pre postmodernizmus, sa často dosahoval umiestnením protikladných citácií predchádzajúcich štýlov vedľa seba. Napodiv, aj napriek tomu tieto budovy pôsobili prijateľne esteticky. Kontextualizmus, trend v myslení v druhej polovici 20. storočia, ovplyvnil ideológiu postmodernizmu. Bol postavený na presvedčení, že všetko je ovplyvnené kontextom, okolím. Kontextuálny prístup postmodernizmu vychádza z toho, že všade, na každom mieste sú kvality, voči ktorým musí architektúra zaujať postoj. Postmodernisti cítili, že modernistické stavby, ktorých návrhy vychádzali z racionalizmu, funkčnej náplne a ekonomických parametrov, nespĺňajú ľudskú potrebu na životný priestor a estetické kritériá. Forma už viac nie je definovaná len funkčnými požiadavkami, ale môže byť taká, akú si architekt praje.
Robert Venturi
Robert Venturi bol jedným z prvých architektov, ktorí konkretizovali toto hnutie. Jeho kniha Zložitosť a protirečenie v architektúre z roku 1966 slúžila ako návod pre tvorbu postmodernej architektúry. Odklon od modernistického funkcionalizmu je jasne čitateľný v parafrázovaní známeho výroku Mies van der Roheho „menej je viac“. Naopak Venturi tvrdil: „menej je nuda“.
Ciele a charakteristiky
náhľad|[[Portland building, Michael Graves]] Postmoderná architektúra sa tiež opisuje ako „neoeklekticistická“. Na fasádu sa vracia náznakovosť a ornament a nahrádza agresívne neornamentálnu fasádu modernizmu. Tento eklekticizmus je často spojený s použitím nepravých uhlov a netradičných povrchov ako napríklad na Štátnej galérii v Stuttgarte a na Piazza d’Italia od Charlesa Willarda Moora.
Postmodernizmus sa dá charakterizovať rôzne. Typickým preň je ornament, pluralizmus, dvojité kódovanie – pre verejnosť a pre architektov, irónia a paradox. Dôležitá je mnohovýznamovosť a náznakovosť, podobne aj citlivosť voči kontextu budovy. Tieto charakteristiky sú pre všetky stavby rovnaké aj napriek ich rôznorodosti. Stavby postmodernizmu majú hravo extravagantú formu a nesú v sebe určitý vtip.
Postmodernizmus na Slovensku
Na Slovensku sa postmodernizmus prejavoval len ojedinele, prevažne v interiérových riešeniach. Prvou slovenskou postmodernou realizáciou bol interiér obchodného domu Ružinov od Jána Bahnu, ktorý však pri prestavbe koncom 90. rokov odstránili. Postmodernizmus sa na Slovensku vo väčšej miere prejavil až po zmene spoločenských pomerov v roku 1989, hlavne na sakrálnych stavbách.
Predstavitelia
Medzi najznámejších architektov postmoderny patria: Na slovensku:
Chebzí (prírodná pamiatka)
Chebzí je prírodná pamiatka ev. č. 2153 neďaleko obce Písečná v okrese Jeseník. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Jeseníky.
Ochrana
Predmetom ochrany sú lúky s výskytom niektorých zvlášť chránených druhov rastlín (najmä vstavačovitých).
Hlinkova garda
thumb|Emblém Hlinkovej gardy thumb|Stranícka vlajka Ľudákov a ich organizácií HG a HM. Hlinkova garda (HG) pôsobila ako polovojenská organizácia Hlinkovej slovenskej ľudovej strany v rokoch 1938 - 1945 (po legalizovaní v októbri 1938 so súhlasom Beranovej vlády ozbrojená do roku 1940. Medzi rokmi 1940 až 1944 do vypuknutia Povstania neozbrojená). Osobitnú úlohu v jej rámci mali Pohotovostné oddiely Hlinkovej gardy, ktoré boli koncom II. svetovej vojny nasadené do policajno-vojenských akcií po boku nemeckej brannej moci proti vojenským a civilným cieľom na území Slovenska.
Charakteristika
Prvé jednotky Hlinkovej gardy vznikli v júni 1938 v Bratislave, v júli v Trnave, v Nitre a inde. Vznikali bez povolenia úradov, metódy ich práce a činnosť boli ilegálne. Po vzniku Slovenského štátu 14. marca 1939 sa aktívne podieľala na perzekúciach Čechov, Rómov, Židov a demokraticky zmýšľajúcich Slovákov, neskôr aj na deportáciách židovského obyvateľstva. Dňa 28. októbra 1938 sa stala Hlinkova garda jedinou brannou organizáciou na slovenskom území. Až do júna 1940, keď s ňou úplne splynula, bola samostatnou zložkou Hlinkovej gardy Rodobrana, ktorá tvorila jej elitu a uzurpovala si právo na kontrolu Hlinkovej gardy a celého spoločenského života na Slovensku. Počet jej členov sa v samostatnom štáte podstatne zvýšil. Pôvodne mala vykonávať predvojenskú a povojenskú výchovu chlapcov a mužov od 6 do 60 rokov, časom prevzala a fakticky vykonávala mnohé úlohy patriace do pôsobnosti orgánov štátnej moci a správy. Ako jediná branná polovojenská organizácia bola ustanovená v októbri 1938 na základe Nariadenia slovenskej vlády č. 15/1938 Úr. nov.
Vládnym nariadením z 5. septembra 1939 sa podstatne rozšírili právomoci Hlinkovej gardy a stanovili sa princípy povinného vstupu aj formou doplňujúcich organizácií (Hlinkova mládež) všetkých mužských príslušníkov od 6 do 60 rokov. Toto ustanovenie narazilo na odpor obyvateľstva, a preto bola 21. decembra 1939 vyhlásená za polovojenskú organizáciu s dobrovoľným členstvom. Postavenie a úlohy HG však definitívne upravil zákon z 5. júla 1940. Pôsobila ako politická polícia v spolupráci s Ústredňou štátnej bezpečnosti.
Tektológia
Tektológia (gr.) je náuka o stavbe zložitejších útvarov; biologická náuka o zložení živých tiel.
Hlinkova garda
Členenie
Mala vytvorené špeciálne jednotky (jazdecká, letecká, motorizovaná, spojovacia, železničná, akademická HG). Špeciálne kurzy pre najspoľahlivejších viedli nemeckí inštruktori. Najvyšším veliteľom bol Jozef Tiso, hlavným veliteľom do marca 1939 Karol Sidor, po ňom Alexander Mach (s výnimkou obdobia od 21. mája do 29. júla 1940 kedy ho nahradil F. Galan) a následne od 7. septembra 1944 do zániku v roku 1945 Otomar Kubala (náčelník štábu s právomocami ako hlavný veliteľ HG). Ako súčasť bezpečnostného aparátu Slovenskej republiky plnila niektoré úlohy politickej polície, brutálne potláčala akékoľvek formy nesúhlasu s režimom. Počas SNP sa najmä jej úderné a pohotovostné oddiely priamo podieľali na trestných výpravách a akciách po boku nemeckých jednotiek proti povstalcom aj civilnému obyvateľstvu. Popri pohotovostných oddieloch boli utvorené poľné roty, nasadené na frontoch a tiež do akcií proti partizánom.
Perryton (Texas)
Perryton je americké mesto a sídlo okresu Ochiltree County v severnom Texase. Bolo založené v roku 1919 s cieľom byť sídlom Ochiltree County. Už v roku 1925 sa v meste a okolí nachádzalo päť obilných síl, keďže pestovanie obilia zostáva jedným z hlavných odvetví hospodárenia mesta a okolia. V osemdesiatych rokoch do mesta prišiel strojársky priemysel. Miestni obyvatelia nazývajú svoje mesto Wheatheart of the Nation (Obilné srdce Spojených štátov).
Hlinkova garda
Členenie
Organizačne sa členila na zbor mládeže a zbor gardistov. Hlinkova mládež (HM) teda pôvodne vznikla ako samostatný zbor HG a pod priamou kontrolou jeho vedenia mala byť liahňou pre HG. Do zboru mládeže bola získavaná mládež od 6 do 18 rokov, v zbore gardistov boli muži od 18 do 60 rokov. Vytvorila si miestne, okresné a župné veliteľstvá a popri nich tiež vojensky organizované jednotky. HSĽS postupnými legislatívnymi úpravami vo vláde a Slovenskom sneme, kde malo prevahu Tisovo umiernené krídlo, vyňala HM spod právomoci HG a vytvorila z nej samostatnú polovojenskú zložku strany.
Perryton (Texas)
Zdroj
Perryton na Handbook of Texas
Hlinkova garda
Členenie
Od septembra 1944 sa Hlinkova garda stala popri Domobrane zložkou ozbrojených bezpečnostných síl slovenského štátu, podriadenou Ministerstvu národnej obrany. Od jari 1945 jej činnosť usmerňoval veliteľ nemeckých vojsk na Slovensku. Porážkou nacizmu bola Hlinkova garda zlikvidovaná a jej predstavitelia a aktívni prívrženci boli väčšinou postavení pred súdy.
Magyarbánhegyes
Magyarbánhegyes je obec v Maďarsku v Békešskej župe v Mezőkovácsházskom okrese.
Má rozlohu 3656 ha a žije tu 2559 obyvateľov (2007).
FC Nantes
Football Club de Nantes alebo FC Nantes je futbalový klub sídliaci v Nantes. Klub bol založený 24. apríla 1943, počas druhej svetovej vojny. Vznikol zlúčením viacerých klubov z Nantes. Od roku 19972007 sa klub menoval FC Nantes Atlantique. Momentálne hrá v Ligue 1. Trénerom tímu je Philippe Anziani a kapitánom je záložník Stéphane Darbion.
Celkovo vyhrali až osem titulov Ligue 1, a celkovo sú tretím najúspešnejším tímom. K nim pridali tri víťazstvá v Coupe de France a jeden úspech zaznamenali aj v Coupe de la Ligue.
História
V roku 1943, sa v Nantes nachádzalo päť futbalových klubov (Saint-Pierre, Stade Nantais UC, AC Batignolles, ASO Nantaise a Mellinet). Ale manažér klubu Mellinet Marcel Saupin, si uvedomil, že Nantes by mohlo mať väčšiu šancu na úspech len v prípade zlúčenia všetkých piatich klubov do jedného. Po spojení všetkých piatich klubov do FC Nantes, Saupin vyhlásil: „Dnes sme malý tím, ale raz sa staneme skvelým tímom, ak budeme pracovať spoločne pre jeden cieľ“. Klubové farby sa stali zelená a žltá.
Nasledujúcu sezónnu Saupin a ďalší predstavitelia odišli do Paríža hľadať nádejných mladých hráčov. Vďaka tomu klub získal kvalitných hráčov a trénera. V roku 1944 sa stal Saupin predseda klubu. Klub sa vďaka úspechom a dobrej finančnej situácii dostal do Groupement des clubs autorisés, predchodcu Ligue 1. Po vojne v júli 1945 sa stali oficiálne profesionálnym klubom.
Prvý zápas na profesionálnej úrovni hrali na Stade Olympique Yves-du-Manoir proti domácemu klubu CA Paris-Charenton, ktorý porazili. Prvý domáci zápas prehrali z Troyes AC. Na konci sezóny klub skončil na piatom mieste v druhej lige. Po tejto sezónne odišiel po nezhodách z klubu riaditeľ tímu Aimé Nuic, a novým trénerom sa stal vtedajší hráč Antoine Raab. Vtedy vyhral Nantes 16 zápasov po sebe, až túto šnúru zastavil FC Sochaux-Montbéliard keď dostali debakel. V roku 1963 sa mestská rada v Nantes rozhodla finančne podporiť klub aby sa dostal do prvej divízie.
1. júna 1963 sa Nantes prebojoval do prvej francúzskej ligy. O deväť dní neskôr zomrel predseda klubu a zakladateľ Marcel Saupin a nedočkal sa tak najväčšej slávy klubu, ktorá ho ešte len čakala. Svoj prvý ligový titul dosiahli v sezónne 1964/65 a v sezónne 1965/66 ho aj obhájili. Vďaka ofenzívnej sile ktorú zostavil tréner José Arribas, dostali od fanúšikov prezývku jeu à la nantaise. thumb|250px|right|Fanúšikovia Nantes na domácom štadióne Toto obdobie bolo nejlepšie vďaka dobrej útočnej taktike. V lete 1976 odišiel Arribas do Olympique de Marseille a novým trénerom sa stal Jean Vincent. Vincente bol trénerom Nantes až do roku 1986, keď ho nahradil bývalý hráč tohto klubu z formácie jeu à la nantaise Jean-Claude Suaudeau.
Pod taktovkou Suaudeaua sa stal Nantes v rokoch 1973, 1977, 1980 a 1983 víťazom francúzskej ligovej súťaže a tiež dosiahol prvý titul v klubovej histórii v Coupe de France, keď vo finále porazil AJ Auxerre po predĺžení. V tomto zápase dosiahol Eric Pécout hetrik. V júni 1983 Nantes hral finále Coupe de France proti Paris Saint-Germain FC. Nantes prehral zápas a nedosiahol ligové double.
V sezóne 1982/83 získal svoj už šiesty ligový titul keď mu v tom nezabránil ani úspešný Girondins de Bordeaux, ktorý porazili v domácom zápase, a zabezpečili si tak zisk titulu. Tiež mali v tíme najlepšieho strelca súťaže, juhoslovanského útočníka Vahida Halilhodžića, ktorý nastrieľal 27 ligových gólov.
V ďalších sezónach sa držali medzi elitou zo ziskom druhých miest v sezónach 1984/85 (za Girondins de Bordeaux) a 1985/86 (za Paris Saint-Germain FC). Ale pre Nantes začalo dosť ťažké obdobie. V roku 1988 bol Jean-Claude Suaudeau nahradený na poste trénera juhoslovanským trénerom Miroslavom Blaževičom. Blaževič však nespĺňal očakávania klubu, čo očividne ukazovali jeho výsledky. V sezónach 1988/9 a 1989/90 obsadil s klubom siedme miesta v ligovej tabuľke a v sezóne 1990/1991 dokonca žalostné 15. miesto. V júli 1991 sa do klubu vrátil tréner Jean-Claude Suaudeau. V júli 1992, potom čo strávil Nantes v druhej lige, ho po rozhodnutí administratívnej rady DNGG (francúzsky futbalový finančný regulátor), sa klub premenoval na FC Nantes Atlantique, a bol naspäť vrátený do prvej ligy.
V roku 1992 sa vrátili časy jeu à la nantaise. Klub sa dostal v sezónne 1992 – 93 do finále Coupe de France, v sezónne 1993 – 94 boli v semifinále francúzskeho pohára. Ale v sezóne 1994 – 95 sa dostali až do semifinále Ligy majstrov a dokonca v sezónne 1995 – 1996 získali ligový titul. Cez toto obdobie sa objavili veľké hviezdy francúzskeho futbalu, ako Japhet N'Doram, Patrice Loko, Reynald Pedros, Nicolas Ouédec, Claude Makélélé, and Christian Karembeu.
Medzi rokmi 1995 a 1997 sa dostal klub do finančných problémoch a najlepší hráči postupne odchádzali. Na hráčov ako Loko, Ouedec a Pedros sa rýchlo zabudlo po skončení Majstrovstiev Európy vo futbale 1996. Japhet N'Dorama trápili pretrvávajúce zranenia a prestúpil do AS Monaco FC. Najlepšie dopadli Karembeu a Makelele, ktorí uspeli v zahraničí, hlavne v španielskom Real Madride a aktívne nastupovali aj za reprezentáciu. Nakoniec po sezóne skončil aj tréner Jean-Claude Suaudeau ktorého nahradil Raynald Denoueix.
V sezóne 1996/1997 po zlom úvode s lige nakoniec skončili na 3. mieste vďake sérii 30 zápasov bez prehry. Ale nestačilo im to na druhé miesto, čím prišli o šancu na postup do Ligy Majstrov. V nasledujúcich sezónach sa pohybovali v strede tabuľky a v sezóne 2000 – 2001 získali zatiaľ svoj posledný 8 ligový titul. Po tejto sezóne Nantes odkúpila firma Socpresse (Media Group) a vymenovala nového predsedu klubu Jean-Luc Gripond. Ale 11. marca 2004, firma Socpresse predala svoj podiel firmy Groupe Dassault.
V sezóne 2004 – 2005 zažil Nantes svoju najhoršiu sezónu v Ligue 1 keď obsadil posledné miesto nad hranicou zostupu. Počas sezóny boli pretrvávajúce nezhody medzi hráčmi a trénerom Loïc Amissem.
V sezóne 2006 – 2007 dosiahli ešte horšie umiestnenie a to 19. zastupujúce miesto a nepomohla im ani výhra na Bordeaux a od roku 1963 prvýkrát zostúpili do Ligue 2. Ale Nantes sa v sezóne 2007 – 2008 postúpil naspäť do Ligue 1, keď 25. apríla 2008 remizoval s Montpellierom čo im zabezpečilo návrat. V ďalšej sezóne skončili opäť na 19. mieste a zostúpili do Ligue 2.
Významní hráči
Tu sú všetci hráči od roku 1943 ktorý odohrali za FC Nantes v Ligue 1 a ostatných klubových súťažiach aspoň 100 zápasov.
NGC 34
NGC 34 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. novembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Abakan
Abakan (, do roku 1931 Usť-Abakanskoje) je hlavné mesto Chakaskej republiky v Rusku. Má 165 000 obyvateľov (2010). Bolo založené v roku 1675.
Chalinargues
Chalinargues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Abakan
Poloha
Abakan je prístavné mesto ležiace pri ústí rovnomennej rieky do Jeniseja, nachádzajúce sa v Krasnojarskom kraji. Leží v Minusinskej kotline pri juhosibírskej magistrále.
História
Pôvodne malá osada, ktorá sa začala významne rozvíjať po stavbe Sajanskej hydroelektrárne. V jej blízkosti sa vybudoval veľký priemyselný komplex, zameraný na výrobu hliníka a ťažké strojárstvo. V súčasnosti v meste dominuje spotrebný, drevospracujúci a potravinársky priemysel.
Chalinargues
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Škóti
right|thumb|Významní Škóti: James Watt, Walter Scott, Alexander Graham Bell. William Wallace, Mary I of Scotland, Sean Connery
Output
Output alebo výstup môže byť:
Škóti
Škóti (Scottas) sú pôvodne staroveké keltské kmene; ich potomkovia dnes žijú na území Škótska. Ich počet na celom svete sa odhaduje okolo 30 miliónov, z toho približne 5 miliónov v Škótsku. Hovoria prevažne anglicky, menšia časť aj škótštinou a škótskou gaelčinou. Škóti prevažne vyznávajú presbyterianizmus, ďalej aj anglikanizmus a iné.
Významné osobnosti
Významnými osobnosťami v oblasti vedy a techniky sú:
V oblasti literárneho umenia sa stali svetoznámymi najmä spisovatelia:
Tlakový hrniec
náhľad|Tlakový hrniec Tlakový hrniec alebo Papinov hrniec (hovorovo kuchta (podľa maďarskej značky Kukta), po česky papiňák) je uzatvorená nádoba na varenie (hrniec) slúžiaci k vareniu pri zvýšenom tlaku. Vyšší tlak umožňuje dosiahnutie vyššej teploty varenia, cca 120140 °C (v rozpätí nadmorských výšok na území Slovenska je pri normálnom tlaku možné v otvorenom hrnci dosiahnuť teplotu varu vody približne 9199,7 °C). Varenie pri zvýšenom tlaku a teplote umožňuje rýchlejšiu tepelnú úpravu varených potravín.
Škóti
Významné osobnosti
Vo filozofických a ďalších vedách vynikli:
Tlakový hrniec
Hrniec je nazývaný aj Papinov, podľa francúzskeho fyzika Denisa Papina, ktorý ho zostrojil roku 1679.
Rob Swire
Rob Swire-Thompson (viac známy ako Rob Swire; * 5. november 1982) je austrálsky hudobný producent, spevák a skladateľ. Je známy ako frontman, spevák a hudobný producent austrálskej drum and bassovej skupiny Pendulum a niekedy je uvádzaný svojim pseudonymom Anscenic. Pochádza z Perthu v Západnej Austrálii. V roku 2003 sa presťahoval spoločne so spoluzakladateľmi skupiny Pendulum (Gareth McGrillen a Paul „El Hornet“ Harding) do Anglicka.
Tlakový hrniec
Tlakový hrniec je technicky tlaková otvárateľná nádoba. Tlak sa dosahuje čiastočným uzatvorením nádoby pretlakovým ventilom a vyparovaním kvapaliny - vody v hrnci. Pracovný tlak je regulovaný pružinovým ventilom alebo ventilom so závažím, s uzatváracou ihlou. Hrniec je pre bezpečné používanie vybavený najmenej jedným dodatočným bezpečnostným ventilom.
Škóti
Významné osobnosti
Za zmienku stoja i dvaja legendárni zbojníci a bojovníci za škótsku nezávislosť:
Villers-sur-Meuse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Knižnično-informačný systém
Knižnično-informačný systém je informačný systém, v ktorom sa uskutočňuje je výber a akvizícia informácií, t.z. vstupné spracovanie informácií, uloženie informácií, výstupné spracovanie informácií.
Kestúc
Kestúc (hist. slov. názov Kostolec; ) je obec v Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe v Dorogskom obvode.
NGC 5865
NGC 5865 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. apríla 1787.
Kestúc
Má rozlohu 2 200 ha a žije tu 2 666 obyvateľov (2007).
Obec sa nachádza vo východnej časti Komárňansko-ostrihomskej župy, pri Pilišských vrchoch. Do obce sa dá dostať z hlavnej cesty č. 10 medzi Leányvárom a Dorogom a z cesty č. 117.
Názov
Maďarský názov obce (Kesztölc) je pôvodne skomolenina slovanského/slovenského slova Kostelci (nominatív plurál) resp. neskoršieho tvaru Kostelec (1075 "in Kestelci", Obr. kronika "Kestelci", 1294 "Keztelech"). Dnešný slovenský názov (Kestúc) je skomolenina maďarského názvu.
Nemecký názov obce doložený od vrcholného stredoveku znel "Kestolholz".
Dejiny
Stopy človeka sa na území obce našli od praveku. Podľa archeologických výskumov tu v rímskej dobe bola veľká usadlosť, viedla tu cesta Aquincom a Brigeciom. Prvá písomná zmienka o usadlosti pochádza z roku 1075. Obec bola (prinajmenšom) vo včasnom stredoveku a neskôr opäť najmä od 18. storočia (slovenská kolonizácia od roku 1716) slovenskou obcou.
2 km od obce sa nachádza Klastrompuszta, kde dal postaviť v roku 1250 kláštor blahoslavený Euzébius, zakladateľ pavlínskej rehole. Gotická stavba bola zničená v období tureckej okupácie. V tomto čase sa znížil aj počet obyvateľstva. V roku 1716 prišli slovenskí kolonisti na doľudnenie obce. V roku 1800 bola ukončená stavba kostola v neskoro barokovom štýle. Na konci 19. storočia negatívne vplývala na tunajšie dlhoročné pestovanie viniča rozšírená nákaza, tzv. filokséra. Dnešný obraz obce je vysledkom rozvoja v 20. storočí. Časť výrobného družstva, výrobca tapeiet Keszta, urobil obec celoštátne známou v 70. rokoch 20. storočia.
Pozoruhodnosti
Pozoruhodnosť obce okrem rímskokatolíckeho kostola sú: Kamenný kríž z rokov 1800 a socha svätého Urbana. Vecné pamiatky, dejiny, rôzne výstavy obce sú vystavené v Obecnom múzeu, otvorenom v roku 1964. V rade pivníc aj dnes možno ochutnať víno tunajších gazdov. Príjemná prechádza vedie z obce k ruinám kláštora Klastrompuszta, nad ním sa nachádzajúcej jaskyne Legény a Leány a bralám Piliša.
Uhersko-slovenské noviny
Uhersko-slovenské noviny bol neuskutočnený pokus o vydanie protislovenských novín vychádzajúcich po slovensky v službách kossuthovcov v čase revolúcie v rokoch 1848 až 1849. Vydavateľom mal byť Štefan Launer.
Súvis s Jánom Kollárom
Štefan Launer už v roku 1847 pomýšľal na vydávanie protištúrovských slovenských novín, ktoré by obhajovali politiku kossuthovcov. Ich redaktorom sa mal stať ďalší odnárodnený Slovák a nepriateľ Ľudovíta Štúra - Lanštjak. Vtedy sa im však nepodarilo tento úmysel realizovať.
Mundolsheim (kantón)
Mundolsheim je francúzsky kantón v obvode Strasbourg-Campagne v departemente Bas-Rhin v regióne Alsasko. Tvorí ho 14 obcí.
Uhersko-slovenské noviny
Súvis s Jánom Kollárom
Ján Kollár, ktorý mal ako básnik veľkú popularitu na Slovensku i v Čechách, stal sa práve pre svoj radikálny boj proti spisovnej slovenčine osobnosťou, ktorú chcel využiť pre svoje plány úhlavný nepriateľ slovenského národného hnutia Štefan Launer. Tento bývalý spolužiak Andreja Sládkoviča na jeho vysokoškolských štúdiách v Nemecku, prešiel od štúrovcov do tábora Lajosa Kossutha a stal sa obrancom politiky maďarskej revolúcie. Aj keď oprávnene kritizoval rakúsky absolutizmus a dovolával sa nezávislého postavenia Uhorska, zaujímal reakčné stanovisko k riešeniu slovenskej národnej otázky. Písal také surové pamflety proti štúrovcom a spisovnej slovenčine, že to v našej literatúre i v novinárstvo nemá vôbec obdoby. Zdá sa, že Kollár videl v Launerovi významného človeka. Veď inakšie by ho nebo odporúčal, aby v revolučnom roku 1848 zostavil súpis slovenských národných požiadaviek na ministerstvo kultúry a vyučovania, i na uhorský snem. Aj v nasledujúcich mesiacoch, keď Launerove protislovenské spisy vyvolali v našich krajoch búrku nevôle a nesúhlasu, Kollár podporoval jeho úsilie o založenie politických novín, zazlievajúc pritom Jurajovi Palkovičovi neochotu podporovať takéto podujatie. Písal mu o tom aj v liste: „P. Launer jest u nás od týdně, pracuje na odpuštění, aneb ulevení kaucie na noviny. Byl již u ministru, dal prosbu na distr. konevnt; všude pěkne řeči, ale skutek utek; konečně nám pozůstává nic jiného, než onu kauciu po částkach převzíti. Divíme se velice, že se Vy vysoce vážny muži, již předkem odstraňuje od toho psavše mi ondy: „na mne mohou neukazovati“... Pakli takto sami sebe a svuj národ opustíme, cože z nás bude? Na koho že budeme jiného ukazovati, ne-li sami na sebe? Launer získal sobě nyní nejen zde přítomné kněžstvo (vyjma snad Kuzmányho ze Štúrovské školy), ale i množství politiku svým chovánim a obcováním. Ale kde tyto noviny vydávat, v Pešti, v Prešpurku, či v Šťávnici? Já bych byl pro Prešpurk, aby redaktor i učitelem českoslov. řeči a literatúry byl...“
Podľa všetkého Kollár nevedel, že Launer chystané noviny chce vydávať nielen protištúrovsky, ale aj protislovensky. S Launerovou spoluprácou rátal Kollár aj po revolúcii a tvrdil, že ako „znamenité indivíduum“ sa Launer uplatní v administratívnej, alebo v školskej správe v prípade, ak sa Slovensko odtrhne ako samostatná korunná zem od ostatného Uhorska.
Prípravy na vydávanie novín
Launer sa na vedenie protištúrovských novín začal pripravovať vydávaním spisov. V jednom z nich zvanom Slovo k národu svému zúrivo útočil na slovenskú tlač a jej tvorcov. Používal tu argumentáciu nepodloženú faktami a nevyhýbal sa ani vulgárnosti. Tu vystúpil veľmi ostro aj proti svojmu bývalému banskoštiavnickému profesorovi Danielovi Lichardovi preto, že sa tento chystal vydávať v štúrovskej slovenčine Noviny pre hospodárstvo, remeslo a domáci život: „I tento sa strojí své noviny jen v té podlé řeči pospolitého života psáti; k čemu to povede? Nemáte-li již svinstva až do sitosti již v těchto novinách? (SNN) Cože ale potom pakli v literárním životě našem dvě takové bařiny se tvoří, cože pravím potom za obraz bude míti Slovensko? Nebudeli to obličej, do něhož celá Europa, jako do pliváře bude choditi chrákati?... I opřime se tomuto novému novináři a nepředplácejte na noviny jeho prv, nežby přislíbil, že je v československé řeči vydávati bude, ať takové neforemné a kostřubaté dílo raději hned u vzniku zahyne, nežli by mělo tak zhodně a svinsky v národu pelešiti“.
Aj vo svojom ďalšom hanopise „Všelicos pro obvesení myslí“ hovorí o Slovenských národných novinách len s pohŕdaním, ich redaktora volá mizerák a chudák. Orol tatranski je Launerovi Dudek tatranski. Tu aj velebil „milostivú uhorskú vládu“ za to, že roku 1847 zastavila ďalšie vychádzanie Hurbanových Slovenských pohľadov. Štúrovci Launera pre tieto pamfletické výpady alebo ignorovali, alebo ho odbavili niekoľkými ironickými vtipmi chcejúc tak dokázať, že ho nepovažujú za vážneho protivníka.
Svojimi polemickými spismi proti spisovnej slovenčine a jej predstaviteľom sa stal Štefan Launer známym aj v kruhoch maďarskej šľachty a buržoázie. Úhlavný nepriateľ Ľudovíta Štúra gróf Karol Zay financoval Launerovu edičnú činnosť, no pomáhali mu aj iní. Keď na jar roku 1848 uhorské ministerstvo vnútra vyslalo do slovenských stolíc Petra Géczyho a Ľudovíta Beniczkého, aby vystopovali slovenských buričov a odovzdali ich na potrestanie, obrátil sa na nich v Banskej Štiavnici Štefan Launer a ponúkol Beniczkému, že bude vydávať protištúrovské noviny v biblickej češtine preto, aby upevnil pozície peštianskeho snemu a vlády medzi Slovákmi. Beniczky tento návrh prijal a v prípise ministerstvu vnútra označoval Launera za najvhodnejšieho človeka pre redigovanie vládnych slovenských novín.
Zachovala sa nám maďarská žiadosť Štefana Launera o povolenie na vydávanie slovenských novín zo dňa 29. IV. 1848, ktorá je adresovaná peštianskemu ministerstvu vnútra. Launer tu tvrdí, že svoje noviny by chcel postaviť do služieb boja proti jednotlivcom zo „slovenskej strany“, ktorí sú akoby posadnutí diablom, pretože vidia výlučne iba slovenskú národnosť. Tvrdí, že už dva roky pomýšľa na vydávanie protištúrovských novín, no nemohol tak urobiť pre svoju chudobu. Vo svojich novinách chce ľudu vysvetľovať podstatu historických javov, upevňovať slovensko-maďarské vzťahy, prebúdzať sympatie Slovákov k revolučnej maďarskej vláde a hlavne rozptyľovať sny o zvláštnom samostatnom slovenskom územnom zriadení. Novinami chce tiež nabádať k priemyselnému podnikaniu, k zlepšovaniu remesiel a k intenzívnejšiemu obrábaniu pôdy.