cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bielkovina
Peptidová väzba
Vďaka rezonancii dvojitej väzby medzi kyslíkom a uhlíkom karboxyskupiny (C) a uhlíkom karboxyskupiny a dusíkom aminoskupiny predchádzajúcej aminokyseliny sa nachádza 6 atómov tvoriacich peptidovú väzbu v jednej rovine a rotácia okolo väzby C-N nie je možná. Rotáciu okolo osi väzieb N-Cα a Cα-C popisujú tzv. dihedrálne uhly φ a ψ (v tomto poradí). Tieto uhly sa vynášajú na tzv. Ramachandranov graf, pričom z hľadiska konformácie sú možné iba ich isté kombinácie. Podľa toho, do ktorej skupiny kombinácii týchto dvoch uhlov patrí daná aminokyselina, je možné približne určiť, aký typ sekundárnej štruktúry tvorí.
Úrovne štruktúry bielkovín
V prípade bielkovín je možné hovoriť o jednotlivých úrovniach ich štruktúry. Štruktúra sa klasifikuje do štyroch úrovní, ktoré sú postupne zložitejšie.
Označuje len sekvenciu aminokyselín, ktoré tvoria proteín. Zapisuje sa od N-konca po C-koniec, typicky jednopísmenovými skratkami aminokyselín. Ostatné úrovne štruktúr sú na rozdiel od primárnej stabilizované aj nekovalentnými interakciami.
Sekundárna štruktúra
Sekundárna štruktúra hovorí o istom vybratom úseku polypeptidového reťazca a ide o lokálne priestorové usporiadanie atómov hlavného reťazca. Pravidelná sekundárna štruktúra sa objavuje, ak ostávajú dihedrálne uhly φ a ψ (približne) rovnaké určitý počet aminokyselín. Najčastejšie konformácie sú α-helix a β-skladaný list. α-helix je pravotočivá šróbovnicová štruktúra, v ktorej sú aminokyseliny usporiadané do špirály, pričom jedna otočka pripadá priemerne na 3,6 aminokyselinových zvyškov (11 atómov). Je výrazne stabilizovaný vodíkovými mostíkmi tvorenými medzi iminoskupinou a kyslíkom karboxyskupiny. β-skladaný list je takisto stabilizovaný vodíkovými mostíkmi a rozoznávame jeho dva typy – paralélny, v ktorom sú dva polypeptidové reťazce usporiadané vedľa seba v rovnakom smere a stabilnejší antiparalélny, v ktorom sú dva polypeptidové reťazce v smere opačnom. Ďalšou dôležitou štruktúrou je β-ohyb, pozostávajúci zo štyroch aminokyselín s častým výskytom prolínu a glycínu, pričom prvá a štvrtá tvoria vodíkovú väzbu, vďaka čomu je tvorený ohyb v polypeptidovom reťazci. Existujú aj ďalšie, minoritné typy sekundárnych štruktúr, ako π-helix, 3.10-helix a iné. Súbor viacerých sekundárnych štruktúr v istom približnom priestorovom usporiadaní tvorí tzv. motív, pričom jednotlivé motívy sa v bielkovinách opakujú. Jeden motív má často v rôznych bielkovinách podobnú biochemickú funkciu.
Terciárna štruktúra
Úplné trojdimenzionálne usporiadanie atómov v proteíne sa nazýva terciárna štruktúra. Terciárna štruktúra zahŕňa omnoho dlhší úsek aminokyselín ako sekundárna štruktúra. Aj aminokyseliny, ktoré sú navzájom v sekvencii veľmi vzdialené, môžu v konečnom dôsledku interagovať v priestore a stabilizovať bielkovinu, prípadne tvoriť jej dôležité funkčné miesto. V rámci molekuly proteínu je možné rozlíšiť tzv. domény. Doména je časť proteínu, ktorá je sama schopná vytvoriť nezávisle stabilnú terciárnu štruktúru.
Posttranslačné modifikácie
Väčšina bielkovín nepozostáva len z jedného alebo viacerých polypeptidových reťazcov. Tieto reťazce sú ďalej chemicky modifikované, čím sa menia vlastnosti a funkčnosť daných bielkovín. Najčastejšou posttranslačnou modifikáciou je fosforylácia, čo znamená pripojenie fosfátovej (PO43-) skupiny fosfoesterovou väzbou na hydroxyskupinu serínu, treonínu alebo tyrozínu. Enzýmy, ktoré bielkoviny fosforylujú, sa nazývajú kinázy a enzýmy, ktoré bielkoviny naopak defosforylujú, čiže fosfátovú skupinu hydrolýzou odstraňujú, sa volajú fosfatázy. Fosforylácia je jedným z hlavných regulačných dejov v bunke a väčšina signálnych kaskád je sprostredkovaná práve fosforyláciu a defosforyláciou rady bielkovín. Fosforylované bielkoviny sa niekedy označujú pojmom fosfoproteíny.
Pod pojmom glykozylácia sa myslí napojenie sacharidových podjednotiek na polypeptidový reťazec a takto modifikované bielkoviny sa nazývajú glykoproteíny. N-glykozyláciou sa vytvára N-glykozidová väzba medzi uhlíkom sacharidu a dusíkom asparagínu, menej častou O-glykozyláciou sa vytvára O-glykozidová väzba medzi uhlíkom sacharidu a kyslíkom serínu alebo treonínu. Bielkoviny, v ktorých prevažuje sacharidová časť nad polypeptidovým reťazcom, sa nazývajú proteoglykány. Sacharidová časť predovšetkým zlepšuje rozpustnosť bielkovín vo vode, niekedy spôsobuje ich oligomerizáciu a často je bez nej znížená funkčnosť bielkoviny.
Ubikvitinilácia znamená naviazanie malej bielkoviny, ubikvitínu, na aminoskupinu lyzínu. Toto označenie ubikvitínom určuje vek bielkoviny, pričom ak počet ubikvitínov naviazaných na jednu bielkovinu prekročí isté množstvo, stáva sa ubikvitinilácia signálom pre degradáciu bielkoviny na proteazóme.
Ďalšími posttranslačnými modifikáciami sú metylácia, čiže prepojenie metylovej (CH3) skupiny na aminoskupinu lyzínu alebo arginínu; a acetylácia, čiže pripojenie acetylovej skupiny na aminoskupinu lyzínu. Metylácia a acetylácia sú častými úpravami histónov, ktoré regulujú ich asociáciu s DNA. Metylácia alebo acetylácia danej skupiny histónov môžu spôsobiť, že sa daný úsek DNA rozvoľní a stane sa prístupnejším pre transkripčné faktory.
Hydroxyláciou sa zavádza hydroxyskupina na molekuly lyzínu a prolínu, predovšetkým v bielkovine kolagén, ktorej hydroxylácia umožňuje vytvorenie jedinečnej sekundárnej štruktúry – trojitého helixu. Ďalšie posttranslačné modifikácie umožňujú ukotvenie (uchytenie) bielkovín na membráne. Ide o prenyláciu (pripojenie izoprenoidovej podjetnoky), myristiláciu (pripojenie kyseliny myristovej), palmitoyláciu (pripojenie kyseliny palmitovej) alebo pripojenie tzv. GPI (glykofosfatidylinozitolovej) kotvy. Zvláštnym typom posttranslačnej modifikácie je sumoylácia, čo je pripojenie proteínu SUMO1 na polypeptidový reťazec bielkoviny. Táto modifikácia má regulačnú funkciu. Regulačnú funkciu má tiež ADP-ribosylácia, čiže pripojenie ADP-ribózy na polypeptidový reťazec.
Ak je na bielkovinu pripojená nejaká iná skupina, ako jedna z už uvedených, ide o tzv. prostetickú skupinu. Typicky ide o ióny kovov, FAD (flavínadenínnukleotid) alebo hem. Ióny kovov niekedy spôsobujú farebnosť bielkovín – takáto bielkovina sa potom niekedy označuje ako chromoproteín.
Proteínový obrat
Termínom proteínový obrat (angl. protein turnover) sa myslí životný cyklus proteínov v bunke od ich syntézy, cez zbalovanie, posttranslačné modifikácie, pôsobenie v organizme, až po ich degradáciu. Všetky tieto procesy sú v bunke prísne regulované.
Translácia
Proteíny sú syntetizované procesom translácie, počas ktorého sú tvorené peptidové väzby medzi aminokyselinami v poradí, ktoré je predpísané genetickým kódom v molekule mRNA. Tento energeticky náročný proces je katalyzovaný obrovskými proteínovými komplexmi nazývanými ribozómy, ktoré sa môžu nachádzať buď voľne v cytoplazme alebo v prípade membránových proteínov na membráne endoplazmatického retikula (čím tvoria tzv. drsné endoplazmatické retikulum).
Beurizot
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lockenhaus
Lockenhaus (chorv. Livka) je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Burgenland v okrese Oberpullendorf.
Žije tu 1 981 obyvateľov (31. 3. 2009).
Bielkovina
Skladanie bielkovín
Pojmom folding sa označuje skladanie proteínov, čiže nadobudnutie ich natívnej konformácie. Tento proces prebieha kotranslačne, čiže počas translácie. Od počiatku translácie po ich zbalenie prebieha len veľmi krátky čas, napr. baktéria E. coli je schopná vytvoriť biologický aktívny 100 aminokyselín dlhý proteín pri 37 °C za 5 sekúnd. Taký čas je šokujúco krátky – ak by mohla každá aminokyselina zaujať 10 rôznych konformácii, celý proteín by mal 10100 rôznych možností konformácii. Ak by bola každá konformácia "odskúšaná" za najkratší možný čas (10−13 s, čo je čas jednej molekulovej vibrácie), trvalo by odskúšanie všetkých 1077 rokov (tzv. Levinthalov paradox), je teda jasné, že zbaľovanie proteínu neprebieha úplne náhodne. Iba menšina proteínov je zbalených spontánne, väčšina potrebuje pomoc od iných proteínov, tzv. chaperonov. Niektoré proteíny navyše potrebujú výpomoc od enzýmov proteín disulfid izomerázy (PDI), ktorá katalyzuje redistribúciu disulfidických mostíkov a peptidyl propyl cis-trans izomerázy (PPI), ktorá katalyzuje izomeráciu medzi cis a trans izomérmi prolínových aminokyselinových zvyškov.
Degradácia bielkovín
Zle zbalené, nefunkčné, poškodené a denaturované bielkoviny sú v bunke degradované pod prísnou reguláciou. Existujú dva hlavné degradačné systémy – obrovským proteínovým komplexom proteazómom, ktorý rozpoznáva ubiquitinylované proteíny a lyzozóm, čo je bunková organela s nižším pH prostredia a s účinnými proteázami.
Dôkazy bielkovín
Biuretova reakcia sa využíva na dôkaz peptidovej väzby -CO-NH-. Bielkoviny dávajú v alkalickom prostredí s iónmi Cu2+ farebný komplex. Intenzita zafarbenia závisí od molekulovej hmotnosti bielkoviny (polypeptidy – fialová, menšie peptidy – červená). Pozitívnu reakciu dáva aj biuret (NH2-CO-NH-CO-NH2) a niektoré aminokyseliny (His, Thr, Asn).
História poznania bielkovín
Záujem vedcov o molekuly, ktoré dnes nazývame bielkoviny, vzrástol vďaka ich spojeniu s procesmi potrebnými pre život. Už v roku 1789 rozlíšil francúzsky chemik Antoine Fourcroy tri varianty bielkovín živočíšneho pôvodu – albumín, fibrín a želatínu. Tieto molekuly boli súhrnne pomenované pojmom albumíny, podľa prototypu derivovaného z vaječného bielka (nemeckým ekvivalentom bol názov "Eiweisskörper"). Neskôr, v prvej polovici 19. storočia, kedy sa začali používať techniky elementárnej analýzy, boli identifikované základné prvky, z ktorých sa tieto molekuly skladajú: uhlík, vodík, kyslík, dusík, fosfor a síra. Hlavnú zásluhu v tejto oblasti nesie holandský chemik Gerrit Mulder, ktorý určil konštitutívny vzorec vaječného albumínu ako C400H620N100O120P1S1. Mulderov výskum zaujal aj jeho priateľa, švédskeho chemika Jacoba Berzelia, ktorý dal týmto molekulám názov proteíny, pochádzajúci z gréckeho πρώτειος (proteios, v preklade „vo vedení“, „číslo jeden“). Výsledky elementárnej analýzy však boli v tej dobe náročné na interpretáciu, aj pre to, že štvorväzbová povaha uhlíku bola objavená Augustom Kekuléom až neskôr v roku 1857. Navyše, molekuly s tak vysokou relatívnou molekulovou hmotnosťou v tej dobe neboli známe. Tento fakt bol hlavným bodom kritiky vtedy jedného z najuznávanejších vedcov, Justa Liebiga, ktorý tiež vyjadroval pochybovanie o čistote Mulderových vzoriek. Spory medzi Liebigom a Mulderom ale viedli ku zvýšenému záujmu vedeckej obce o štúdium bielkovín, vďaka čomu sa neskôr ich výskum zrýchlil.
Významný posun v získavaní čistých vzoriek bielkovín nastal vďaka ich kryštalizácii, ktorá bola objavená náhodne na kvapkách vzorky krvi dážďoviek na povrchu skla v roku 1840. V druhej polovici 19. storočia bolo kryštalizovaných mnoho ďalších proteínov a k ich štúdiu prispeli predovšetkým spektroskopické techniky. Pomocou spektroskopie boli napríklad získané prvé funkčné informácie o bielkovine vôbec, konkrétne o hemoglobíne a prenose kyslíku, na základe jeho rozdielnych absorpčných spektier v oxidovanom a neoxidovanom stave.
Štúdie však boli stále brzdené pre nedostatok vedomostí o chemickom zložení bielkovín. Za Muldera boli známe len dve aminokyseliny ako zložky bielkovín (leucín a glycín), do roku 1901 ich už ale bolo 17. Tieto znalosti využili Emil Fischer a Franz Hofmeister, ktorí ako prví objavili štruktúru peptidovej väzby, pričom svoje úplne nezávisle a inými metódami získané výsledky prezentovali v ten istý deň v roku 1902 na konferencii v Karlových varoch. Do roku 1936 boli objavené zvyšné tri proteinogénne aminokyseliny (ako posledný treonín) a so Sangerovým objavom sekvenácie bielkovín bolo možné zisťovať ich primárnu štrutúru. Určenie vyšších štruktúr bolo možné vďaka vzostupu metód röntgenovej kryštalografie. V roku 1958 tak bola zistená prvá bielkovinová štruktúra a to molekuly myoglobínu, za čo dostali v roku 1962 Max Ferdinand Perutz a Sir John Cowdery Kendrew Nobelovu cenu za chémiu. Vylepšenie metód proteínovej kryštalografie a zavedenie nových metód biochémie a molekulárnej biológie spôsobili obrovský nárast vedeckých publikácii a vedomostí o bielkovinách, ktorý trvá dodnes.
Bielkoviny vo výžive
Hlavným zdrojom bielkovín sú mäso, vajcia a mliečne produkty, nutrične dostačujúce sú však aj bielkoviny získané z rastlinnej stravy. Minimálna denná dávka pre dospelého človeka je 0,50,6 g na kilogram telesnej hmotnosti, odporúčaný príjem je 0,60,8 g na kilogram hmotnosti. Zvýšený príjem je odporúčaný v prípade detí a dojčiace matky. Na výstavbu tkanív (napr. svalov) výrazne zvýšený príjem nemá vplyv, keďže na kilogram telesnej hmotnosti je možné využiť najviac okolo 1,3 plnohodnotných bielkovín. Konkrétne až do výšky 1,62,2 gramu na kilogram hmotnosti.
Pred trávením v organizme sú spravidla denaturované, ako tepelnou úpravou pred požitím, tak aj kyslým pH v žalúdku. Denaturáciou sa bielkoviny sprístupnia štiepiacim enzýmom – proteázam, čo je fyziologicky dôležité, na druhej strane môže byť tepelná denaturácia sprevádzaná reakciami znižujúcimi výživovú hodnotu bielkovín. Ide o deštrukciu termolabilných aminokyselín (napr. tryptofán alebo lyzín), ku vzniku xenobiotických aminokyselín a rôznych komplexov bielkovín s ostatnými zložkami potravy, ktoré sú odolné voči enzymatickému štiepeniu (typicky Maillardove reakcie).
Trávenie prebieha ako postupná hydrolýza bielkovín proteázami v žalúdku a v tenkom čreve. V žalúdku štiepi bielkoviny proteáza pepsín na polypeptidy. Tie sú ďalej v tenkom čreve štiepené trypsínom a chymotrypsínom na oligopeptidy, na ktoré ďalej pôsobia karboxypeptidázy, aminopeptidázy a dipeptidázy. Aminokyseliny, dipeptidy a tripeptidy sú v tenkom čreve transportované do krvi alebo lymfy cez špeciálne receptory na povrchu epiteliálnych buniek tenkého čreva. Nevstrebané aminokyseliny sú metabolizované v hrubom čreve baktériami črevnej mikroflóry za vzniku odpadných produktov (sulfány, deriváty indolu).
Pred nástupom moderných metód biochémie a molekulárnej biochémie sa na stanovenie výživovej hodnoty bielkovín používali biologické testy. Tie sa dnes používajú len v potravinárskej praxi. Najjednoduchším biologickým testom je PER test (z angl. Protein Efficiency Ratio), ktorý sa vyjadruje ako podiel zmeny hmotnosti pokusného zvieraťa a hmotnosti dodaných bielkovín. Inštrumentálne náročnejší je test NPU (z angl. Net Protein Utilization), v ktorom sa porovnáva množstvo dusíku v potrave a v tele zvieraťa kŕmeného s prídavkom danej bielkoviny a kontrolného zvieraťa. Ďalším testom je NPR test (Net Protein Retention), ktorý sa počíta ako podiel rozdielu zmien hmotností bielkovinou kŕmeného a kontrolného zvieraťa a hmotnosti bielkoviny. Najkomplexnejším je test BV (z angl. Biological Value), ktorý je podielom hodnoty testu NPU a tzv. tráviteľnosti, pričom tráviteľnosť sa počíta ako podiel dusíku využitého pre tvorbu proteínu a dusíku v potrave.
Výskum bielkovín
Výskumom proteínov sa zaoberajú predovšetkým biochémia a molekulárna biológia, proteíny sú však dôležité pre všetky biologické odbory. Príprava proteínov zahŕňa ich izoláciu, separáciu a purifikáciu, následný výskum sa týka ich štruktúry a funkcie.
Preparácia
Proteíny môžu byť pripravené buď rekombinantnými technikami molekulárnej biológie alebo môžu byť izolované z organizmov. Pri použití rekombinantných techník je potrebné navrhnúť gén pre daný proteín alebo časť proteínu, proteín naklonovať, následne vypestovať v bakteriálnych alebo kmeňových bunkových kultúrach a následne purifikovať. Klasickou metódou je izolácia proteínu z vybraného organizmu, pričom výber organizmu a orgánu izolácie je veľmi dôležitý pre výťažok. V oboch prípadoch sú používané podobné purifikačné techniky. Najprv sa spravidla uplatňujú fyzikálno-chemické javy ako rozpustnosť (vsolovanie a vysolovanie), stabilita (denaturácia zahrievaním, pH a činidlami), či difúzia (dialýza). Nasledujú metódy frakcionácie, zahŕňajúce typicky viacero druhov chromatografie, elektroforézu a prípadne blotovacie techniky.
Funkčný výskum
Prístupy výskumu funkcie proteínov sa líšia na základe ich funkcie. Typicky sa využívajú spektroskopické metódy (meranie enzýmovej kinetiky). Obrovské množstvo metód bolo vyvinutých pre meranie proteínových interakcií: Statický a dynamický rozptyl svetla, povrchová plazmónová rezonancia, fluorescenčná koleračná spektroskopia, FRET, izotermálna titračná kalorimetria, termoforéza, imunoprecipitácia, afinitná elektroforéza, SILAC, "phage-display", "yeast-two-hybrid system" a ďalšie.
Štruktúrny výskum
Pre výskum absolútnej štruktúry proteínov boli vyvinuté tri základné techniky: röntgenová štruktúrna analýza, NMR a kryomikroskopia. Röntgenová štruktúrna analýza vyžaduje prípravu kryštálu proteínu, čo môže trvať aj roky skúšania rozličných kryštalizačných podmienok, na druhej strane ide o metódu pomerne lacnú a parametrami neobmedzenú. NMR je metóda drahšia, pretože vyžaduje prípravu izotopovo značených proteínov, navyše je v dnešnej dobe obmedzená veľkosťou proteínov (do relatívnej molekulovej hmotnosti 40 000). Zatiaľ čo predošlé dve metódy získať štruktúru v rozlíšení aj pod 1 Å, rozlíšenie dosiahnuteľné kryomikroskopiou je omnoho menšie a preto sa táto metóda používa predovšetkým na výskum veľkých proteínových komplexov.
Čiastočné informácie o štruktúre proteínov je možné získať aj pomocou ďalších metód, akými sú hmotnostná spektrometria, povrchová plazmónová rezonancia, cirkulárny dichroizmus a mnoho ďalších.
Incipit (rozlišovacia stránka)
Incipit (lat.) môže byť:
Mlynná
Mlynná je potok na Horehroní, v severnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Štiavničky, má dĺžku 6,9 km a je tokom V. rádu.
Ján Hunsdorfer (1850)
Ján Hunsdorfer starší (Johann Hunsdorfer; * 11. apríl 1850, Veľký Slavkov, Rakúske cisárstvo† 30. máj 1917, Nová Lesná, Rakúsko-Uhorsko) bol horský vodca a horolezec, spišský Nemec.
Životopis
Narodil sa 11. apríla 1850 vo Veľký Slavkov ako syn Samuela Hunsdorfera a jeho manželky Zuzany rodenej Hönschovej. Bol otcom Jána Hunsdorfera, ktorý bol tiež ako on horským vodcom. Narodil sa vo Veľkom Slavkove, ale ako tesár sa usadil v Novej Lesnej. Do Vysokých Tatier začal chodiť už v mladom veku. Najprv ako zberateľ byliniek, honelník pri poľovačkách, neskôr ako nosič. Od roku 1880 bol horským vodcom. Vodcom I. triedy sa stal v roku 1882.
S prvovýstupmi začal 27. júla 1896, keď s Jozefom Dérym v masíve Spišského štítu urobil štyri nové cesty. Prvovýstupy urobil s Augustom Ottom v roku 1897 na Svišťový štít, Rovienkovu vežu a Hranatú vežu. Dňa 13. augusta vystúpil s Englischovcami, matkou a synom na Javorový štít. Tu sa začína jeho slávna séria prvovýstupov, ktorá trvala plných sedem rokov, do roku 1903.
Rozporuplného Karola Englischa poznal už dávnejšie, asi v roku 1896, keď s ním vystúpil na Lomnický štít. Spolu vykonali za sedem rokov 37 prvovýstupov, z ktorých najhodnotnejšie boli: traverz do Malej Zmrzlej doliny popod Jastrabiu vežu do Čierneho sedla v roku 1898, mnohé pokusy o výstup na Ostrý štít východným hrebeňom už v roku 1900, až nakoniec absolvovali výstup severnou stenou 28. augusta 1902. Tento výstup sa stal uzlovým bodom v dejinách novodobého horolezectva. Karol Englisch bol viackrát obvinený z falšovania prvovýstupov, keď si pripisoval množstvo neuskutočnených výstupov, dokonca falšoval fotografie zo svojich túr. Popri ňom padol do nemilosti aj Ján Hunsdorfer. Nakoniec sa vyjasnili niektoré nezrovnalosti a väčšina obvinení sa nezakladala na pravde. Na tejto afére niesol svoj diel viny aj Ján Hunsdorfer. Aby na vodcovských túrach viac zarobil informoval svojich klientov, že túry, ktoré s nimi robí sú prvovýstupmi. Za tie klienti platili dvojnásobnú taxu. Povrávalo sa, že niektoré robil aj trikrát. Vždy pod zámienkou, že ide o prvovýstup.
Ján Hunsdorfer ukončil svoju vodcovskú kariéru výstupmi v roku 1905 na Malú Litvorovú vežu, Veľkú Litvorovú vežu a na Gerlachovskú vežu. Od roku 1906 mal stále menej klientov. Ešte vykonal prvovýstupy v roku 1914, keď sa ako 64 ročný zúčastnil zimného výstupu, v rámci školenia horských vodcov, na Slavkovské sedlo a Východnú Slavkovskú vežu JV hrebeňom.
Ján Hunsdrofer vykonal 72 prvovýstupov a zostupov vo Vysokých Tatrách. Bol jedným z najaktívnejších a najväčších horských vodcov, i keď na neho padol tieň mystifikácií. Bol jedným z tých, ktorí viedli 35 účastníkov výstupu na Gerlachovský štít 18. augusta 1896, keď na vrchole odhalili pamätnú tabuľu s novým názvom: „Štít Františka Jozefa“ (Ferenc József csúcs).
Väčšinou vodil na populárne štíty: Slavkovský štít, Rysy, Východnú Vysokú, Gerlachovský štít, Lomnický štít a mnohé iné.
Zomrel v roku 1917 skoro zabudnutý ako 67 ročný v Novej Lesnej.
Loipersbach im Burgenland
Loipersbach im Burgenland je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Burgenland v okrese Mattersburg.
Žije tu 1 259 obyvateľov (1. 1. 2013).
Corrèze (departement)
Corrèze (19) je departement vo Francúzsku, ktorý je pomenovaný podľa rieky rovnakého mena.
Ornitopody
Ornitopody [muž. rod] alebo ornitopódy (lat. Ornithopoda) je skupina bylinožravých vtákopanvých dinosaurov (Ornithischia), ktorá počas strednej jury  (pred cca 175 až 160 miliónmi rokov) nahradila dovtedy rozšírené vtákopanvé dinosaury ako Lesothosaurus alebo Heterodontosaurus. Podobne ako iné vyspelé vtákopanvé dinosaury (skupina Cerapoda), aj ornitopody mali navzájom sa o seba brúsiace zuby, ktoré si zachovávali počas celej životnosti ostrosť. Primitívne druhy mali zuby dokonca aj na rohovinou pokrytom zobáku, vyspelé formy ich však stratili.
Systematika
Ornithopoda sa v minulosti delila na čeľade – Hadrosauridae, Iguanodontidae, Hypsilophodontidae a príp. Dryosauridae. Neskôr sa však ukázalo, že Hypsilophodonidae a Iguanodontidae nepredstavovali prirodzené skupiny (nezahrňovali všetkých potomkov posledného spoločného predka ich zástupcov). Dnes rozoznávame viac čeľadí ornitopodov ako v minulosti, pričom Iguanodontidae a Hypsilophodontidae pretrvali. Pozostávajú síce z oveľa menej zástupcov než v minulosti, predstavujú však prirodzené skupiny.
V Minulosti sa medzi ornitopody radili aj čeľade Fabrosauridae a Heterodontosauridae. Prvá bola v skutočnosti neprirodzenou skupinou primitívnych vtákopanvých dinosaurov, Heterodontosauridae predstavovala skupinu príbuznú rohatým dinosaurom (Ceratopsia) a pachycefalosaurom (Pachycephalosauria).
Takto vyzerá zjednodušená systematika skupiny Ornithopoda:
Ornithopoda:
Primitívne ornitopody
Primitívne ornitopody (v minulosti všetky hádzané do jedinej čeľade – Hypsilophodontidae), boli malé štíhle zvieratá s kratšími a pomerne vysokými hlavami, ktoré žili v menších skupinkách. Obývali najmä pralesy, lesy a riedke porasty. Vďaka dlhým zadným nohám sa dokázali rýchlo pohybovať a z bližšie neznámych dôvodov žiť aj vo veľmi drsných podmienkach. Mnohým veľmi primitívnym formám (Thescelosaurus) sa napriek primitívnosti značne darilo aj pred 65 mil. r., keď žili po boku omnoho vyspelejších druhov, zlatá éra týchto živočíchov však bola vrchná jura a spodná krieda, neskoršie boli relatívne vzácne. Medzi týmito primitívnymi formami dnes rozoznávame viacero čeľadí, konkrétne Zephyrosauridae (málo špecializovaná skupina, rozoznávaná na základe znakov lebiek), Othnieliidae (mali pomerne malé, no odolné zuby pre konzumovanie drsnej vegetácie), Hypsilophodontidae (najvyspelejšia čeľaď z trojice, zrejme predchádzala dryosaurom, zastúpená napr. rodom Hypsilophodon). Ich zástupcovia na seba dosť podobali, pričom počet týchto skupín sa s najväčšou pravdepodobnosťou zvýši. Poznáme totiž veľké množstvo primitívnych ornitopodov, ktoré nemôžu byť zaradené do žiadnej z nich.
Iguanodontia
Medzi primitívnych zástupcov Iguanodontidea patria rôzne formy podobné rodu Iguanodon, na rôznej úrovni vývoja smerom k neskorším hadrosaurom. Nečudo teda, že v čeľadi Iguanodontidae je momentálne dobre doložený jedine Iguanodon. Čo sa týka veľkosti, došlo k ďalšiemu všeobecnému nárastu – primitívni zástupcovia Iguanodontidea bývali zväčša 6 až 9 metrov dlhí a vážiaci asi toľko, ako dnešné slony. Napriek faktu, že tieto zvieratá nevytvárali vlastnú prirodzenú skupinu (klad), predstavovali počas spodnej kriedy najpočetnejšie veľké bylinožravce, napr. rody Lurdusaurus a Ouranosaurus.
Lambeosaurinae
Lambeosaurinae boli mohutnejšie dinosaury než Hadrosaurinae. Mali vyššie a užšie lebky s rôznymi kostenými chocholmi, ktoré boli duté a napojené na dýchaciu sústavu zvieraťa i nozdry. Vďaka týmto ústrojom mohli vydávať zvuky počuteľné na desiatky kilometrov. Samce mali kostené chocholy väčšie a azda aj pestro sfarbené. Tieto útvary mali dva hlavné tvary – rúrovitý (Charonosaurus) a oblúkovitý (Corythosaurus, Lambeosaurus). V porovnaní so zástupcami Hadrosaurinae boli tieto tvory navyše o niečo mohutnejšie.
Hadrosaurinae
Zástupcovia Hadrosaurinae nemali veľké duté kostené chocholy ako ich príbuzní z Lambeosaurinae, pričom ich lebky bývali širšie, vybavené iba malými kostenými hrebeňmi (ak vôbec nejakými), ktoré neslúžili na vydávanie zvukov, lebo neboli duté. Zvyčajne však mali značne zväčšené nozdry, ktoré za života pokrývala pružná a u samcov možno i pestro sfarbená koža, nafukovaním ktorej mohli vydávať hlasité zvuky alebo sa predvádzať pred samicami. Medzi tieto tvory patrí napríklad Edmontosaurus alebo Maiasaura.
Obe podčeľade sú podľa niektorých odborníkov od seba dosť odlišné na to, aby boli považované za samostatné, no blízko príbuzné čeľade.
Poštový a telegrafný úrad v Nitre
Poštový a telegrafný úrad je kultúrnou pamiatkou, ktorá sa nachádza v centre mesta na Svätoplukovom námestí a je situovaná v Pamiatkovej zóne. Funkcionalistická budova je súčasťou Dolného mesta. Funkciu hlavnej pošty si plní dodnes s takmer autentickou podobou. Predstavuje typickú ukážkovú budovu pošty z medzivojnového obdobia. Objekt bol postavený v rokoch 1929 - 1931 na základe projektu Josefa Mareka, českého architekta žijúceho na Slovensku. Pôdorysné usporiadanie zodpovedá tvaru písmena "V".
Laishi (department)
Na severe hraničí s departmentom Formosa, na východe s Paraguajom, na juhu s provinciou Chaco a na západe s departmentom Pirané.
Hlavné mesto departmentu je Misión San Francisco de Laishi.
Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR
Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR bola česko-slovenská zahraničná jednotka, ktorá bojovala počas druhej svetovej vojny na východnom fronte.
Vznik
Vznik česko-slovenskej vojenskej jednotky v Sovietskom zväze cez 2. svetovú vojnu spadá už do roku 1939, kedy po okupácii Čiech a Moravy a vzniku Slovenského štátu odišli mnohí českí a slovenskí vlastenci do Poľska. Tam však boli spočiatku prijatí veľmi chladne. Postoj poľskej vlády k nim sa zmenil až po napadnutí Poľska nacistickým Nemeckom. Česko-slovenské vojsko bolo po porážke Poľska nútené ustúpiť do Rumunska, ale situácia sa zmenila a tak česko-slovenskí vojaci nakoniec ocitli v ZSSR. Tam ich však nečakalo nič dobre, pretože vtedajší postoj Stalina, ktorý mal s Hitlerom uzavretý pakt, vôbec neprial akýmkoľvek vojenským elementom, ktoré sa mu nehodlali okamžite podvoliť. Prevažná časť česko-slovenských vlastencov sa tak ocitla v sovietskych gulagoch alebo väzniciach NKVD.
Slnečný čas
Slnečný čas je čas určovaný zdanlivým pohybom Slnka vzhľadom na pozorovateľa na Zemi a daný hodinovým uhlom Slnka.
Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR
Vznik
Až vďaka intervencii exilovej vlády v Londýne sa podarilo časť česko-slovenských vojakov premiestniť v roku 1940 do Francúzska, kde mali bojovať proti Nemcom. Spolu s utečencami z bývalého Československa a krajanskou komunitou vo Francúzsku, spolu s dobrovoľníkmi prepravenými s Poľska, umožnila čs. exilu zorganizovať na francúzskej pôde väčšie vojenské jednotky. V septembri 1939 sa tu nachádzalo už niekoľko tisíc čs. dobrovoľníkov, ktorým bol pridelení výcvikový tábor v juhofrancúzskom mestečku Agde. Postupne bolo možné sformovať '''1. čs. pešiu divíziu''', ktorej od januára do júna 1940 velil gen. Rudolf Viest. V júni 1940 mala približne 11 tisíc príslušníkov, z ktorých necelú polovicu tvorili Slováci. Do bojov boli nasadení až koncom bojov o Francúzsko. Po porážke Francúzska sa 25. 6. 1940 evakuovalo viac ako 4000 čs. vojakov a asi 500 civilných osôb do Veľkej Británie.
V druhej polovici roku 1941 po napadnutí Sovietskeho zväzu nacistickým Nemeckom sa začala meniť aj situácia ostatných vojakov - jednotky lokalizovanej v priuralskom meste Buzuluk, ktorú tvorilo 93 bývalých príslušníkov Légie Čechov a Slovákov, ktorí sa po porážke Poľska v septembri 1939 dostali do sovietskeho zajatia. Česko-slovenskí komunisti, ktorí boli v sovietskom azyle i samotné velenie vojska pod vedením podplukovníka Ludvíka Svobodu, oslovilo sovietsku vládu, aby uvažovala o vzniku česko-slovenského zahraničného vojska na jej území. Začiatkom roku 1942 sa v Buzuluku začala formovať jednotka, ktorá mala byť základom novej česko-slovenskej armády. Okrem vojakov z česko-slovenského vojska sa do jednotky hlásili i česko-slovenskí občania, žijúci v ZSSR, slovenskí vojnoví zajatci a prebehlíci, pôvodne bojujúci v slovenskej armáde proti ZSSR a neskôr aj volynskí Česi. Po prihlásení sa stoviek bývalých čs. občanov z územia Sovietskeho zväzu do jej radov sa postupne sformovala '''1. čs. samostatnú brigáda''', ktorej velil pplk. Svoboda. Prílev zajatých a prebehnutých slovenských vojakov, ako aj tisícov volynských Čechov umožnil v apríli 1944 vytvoriť '''1. čs. armádny zbor'''. Koncom leta 1944 dosiahol počet 16 000 príslušníkov, z ktorých asi 1/5 tvorili Slováci. Výraznú slovenskú prevahu mala však jeho paradesantná brigáda.
Slnečný čas
Pravý slnečný čas sa meria pohybom pravého Slnka. Je to nerovnomerná časomiera. Pravý slnečný čas ukazujú slnečné hodiny.
Stredný slnečný čas sa meria pomocou fiktívneho telesa stredného Slnka. Stredné Slnko sa pohybuje rovnomerne po rovníku a stredný slnečný čas je daný jeho hodinovým uhlom t + 12 h. Tento čas sa používa v bežnom živote a jeho základnou jednotkou je stredný slnečný deň. Pásmový čas je definovaný stredným slnečným časom stredného poludníka daného pásma, v našom pásme (pásmo 15° východne od základného alebo greenwichského poludníka) stredný poludník prechádza Jindřichovým Hradcom. Miestny stredný slnečný čas je uhlová vzdialenosť (v časovej miere) stredného Slnka od miestneho polud­níka. Rozdiel medzi stredným a pravým slnečným časom sa nazýva časová rovnica.
Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR
Vznik
Jednotka sa stala predmetom politického boja medzi exilovou londýnskou vládou a exilovým vedením KSČ, ktorého predstaviteľom bol Klement Gottwald.
Vznik prvého česko-slovenského samostatného poľného práporu, boje pri Sokolove
V polovici júla 1942 už bol 1. česko-slovenský samostatný poľný prápor kompletný. 28. augusta 1942 sa Ludvík Svoboda písomne obrátil na Stalina a požiadal ho o nasadenie jednotky na front. Svoboda za to čoskoro zožal kritiku Benešovej londýnskej vlády. Stalin žiadosti vyhovel a prikázal jednotku o sile 936 mužov a 38 žien vyzbrojiť. Prápor obdržal 750 pušiek, 50 samopalov, 50 pištolí, 40 ľahkých a 12 ťažkých guľometov, 16 protitankových pušiek, 18 mínometov a 2 protitankové kanóny kalibru 45 mm. Zaujímavosťou je, že vojaci prvého česko-slovenského poľného práporu boli vyzbrojení samonabíjacími puškami Tokarev SVT-40, palebná sila takejto jednotky bola tak omnoho vyššia, či už v porovnaní s bežnou sovietskou ako aj nemeckou pechotou. Vojaci boli odetí do britských uniforiem.
Cher
Cher môže byť:
Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR
Vznik prvého česko-slovenského samostatného poľného práporu, boje pri Sokolove
30. januára 1943 jednotka odišla na front, do priestoru Charkova na Ukrajine. 8. marca prešla jednotka prvými bojmi, keď odrážala útoky nemeckých tankových a mechanizovaných jednotiek 6. a 11. tankovej divízie. Toto ozbrojené stretnutie je známe ako bitka pri Sokolove. Vzhľadom na to, že vojaci práporu nedisponovali ťažkými zbraňami, boli posilnení o bojové prostriedky Červenej armády. Plukovníkovi Svobodovi bola pridelená sovietska tanková brigáda, oddiel gardových mínometov Kaťuša, dve delostrelecké batérie a v priebehu bojov ďalšie protitankové palebné prostriedky. V bitke pri Sokolove stratil prápor asi 250 ľudí (padlých, ranených a nezvestných), padol aj nadporučík Otakar Jaroš veliteľ obrany pri Sokolove, ktorý bol posmrtne povýšený na kapitána a ako jeden z prvých cudzincov bol vyznamenaný vysokým sovietskym vyznamenaním Hrdina Sovietskeho zväzu. V bojoch pri Sokolove si česko-slovenskí vojaci viedli dobre, ubránili zverený úsek a nepustili Nemcov za líniu rieky Mža a držali ho až do 14. marca. Kredit česko-slovenského zahraničného vojska tak výrazne stúpol.
Pokračovanie bojov na území ZSSR, vznik samostatnej brigády
Po bitke pri Sokolove sa sovietske a česko-slovenské jednotky chvatne sťahovali z obkľúčenia pri Charkove cez Severský Donec k obci Machnači (15. marca). 25. marca sa jednotka začala presúvať peším pochodom do tyla. Prápor bol presunutý do Novochoperska, kam dorazil 9. mája 1943. Tu prešla jednotka komplexným doplnením, po ťažkých stratách pri Sokolove a postupne bola rozšírená na silu brigády. Vznikla 1. česko-slovenská samostatná brigáda o sile 3 517 vojakov. Po výcviku v Tambove bola vytvorená tanková rota vyzbrojená 10 tankmi T-34, 10 T-70 a 10 obrnenými automobilmi BA-64. Brigáda navyše disponovala 212 automobilmi, 62 motocyklami, 6 122 mm húfnicami, 12 76 mm kanónmi kalibru 76 mm, 10 45 mm protitankovými kanónmi, 30 mínometmi, 99 guľometmi, 512 samopalmi a 2158 automatickými puškami.
Ionizačná energia
Ionizačná energia alebo ionizačný potenciál je množstvo energie potrebnej na uvoľnenie elektrónu z obalu atómu. Všeobecnejšie n-tá ionizačná energia je energia potrebná na uvoľnenie n-tého elektrónu po tom čo bol n-1 už uvoľnený. Rôzne atómy majú rôzne ionizačné energie. Plne ionizovaným sa nazýva atóm ktorý prišiel o všetky svoje elektróny. Ionizáciu môže spôsobiť napríklad absorpcia kvanta gama žiarenia, čiže takzvaný fotoelektrický jav.
Jonathan Toews
Amatérska a univerzitná kariéra
Toews bol draftovaný v roku 2003 v dorasteneckom drafte WHL 2003 tímom Tri-City Americans. Lenže on sa namiesto toho rozhodol pre hranie v stredoškolskej lige v tíme Shattuck-St. Marie 's pri internátnej škole vo Faribaultu v americkom štáte Minnesota. V sezóne 2004-05, ktorá bola jeho jedinou v tomto tíme zaznamenal 110 bodov v 64 zápasoch. Potom odišiel hrať univerzitný hokej na Univerzitu v Severnej Dakote, kde hral za North Dakota Fighting Sioux v lige Western Collegiate Hockey Association (Západná vysokoškolská hokejová asociácia).
Toews hral v Severnej Dakote 2 sezóny, v ktorých si celkovo pripísal 85 bodov za 40 gólov a 45 asistencií v 76 zápasoch a pomohol tímu Fighting Sioux k dosiahnutiu Frozen Four v rokoch 2006 a 2007. Toews bol vo svojej premiérovej sezóne dvakrát vyhlásený nováčikom týždňa. Severnej Dakote tiež pomohol k víťazstvu Broadmoor Cupu pre majstrov WCHA a bol vyhlásený najlepším hráčom západného regiónu National Collegiate Athletic Association (Národnej vysokoškolskej športovej asociácie).
Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR
Pokračovanie bojov na území ZSSR, vznik samostatnej brigády
Začiatkom októbra 1943 bola česko-slovenská jednotka nasadená v bojoch o Kyjev. Brigáda sa podieľala na hlavnom útoku a 6. novembra 1943 sa jej príslušníkom podarilo prebojovať do severnej časti Kyjeva, kde preťali Nemcom ústupovú cestu. Traja dôstojníci Antonín Sochor, Richard Tesařík a Josef Buršík boli za bojové úspechy vyznamenaní titulom Hrdina Sovietskeho zväzu, brigáda ako celok obdržala Suvorovov rad 2. stupňa. Neskôr bola jednotka nasadená v rámci širokej dnepersko-karpatskej operácie pri bojoch na Pravobrežnej Ukrajine v (žitomirsko-berdičevskej a korsuň-ševčenkovskej operácii pri Čerchaňove, Vasilkove, Bielej Cerekvy, Žaškove a Ostrožanoch. Jednotka bola po oslobodení Volyne doplnená o väčšie množstvo sovietskych občanov českej národnosti z tejto oblasti. Toto doplnenie umožnilo rozšíriť jednotku na armádny zbor.
Vznik 1. česko-slovenského armádneho zboru
V marci 1944 bola vtedy ešte brigáda presunutá do oblasti Rovna na Ukrajine, ktoré bolo centrom Volyňských Čechov. Bol vyhlásený nábor do ktorého sa prihlásilo 12 000 dobrovoľníkov, z toho asi 600 žien. 10. apríla 1944 bol vytvorený prvý česko-slovenský armádny zbor. V priebehu formovania jednotky vojakom umožnili prezrieť si ruiny vypálenej obce Český Malín, ktorého obyvateľov prevažne českej národnosti povraždili a olúpili nacistické jednotky počas okupácie. Súčasťou zboru sa stala i novosformovaná 2. paradesantná brigáda, ktorá bola sformovaná v Jefremove zo zajatých príslušníkov slovenskej 1. pechotnej divízie, ktorí padli do sovietskeho zajatia v októbri 1943. Jednotka bola formovaná na Ukrajine pri mestách Kamianec-Podiľskyj, Černovice a Proskurov.
Jonathan Toews
Amatérska a univerzitná kariéra
Vo vstupnom drafte NHL 2006 bol draftovaný na celkovo 3. mieste Chicagom Blackhawks.
Profesionálna kariéra
Pred sezónou 2007-08 sa rozhodol pre debut v Chicagu Blackhawks, s ktorým 16. mája 2007 podpísal trojročný nováčikovský kontrakt. 10. októbra 2007 dal hneď vo svojom prvom zápase, zo svojej prvej strely, svoj prvý gól v National Hockey League proti San Jose Sharks. Potom zaznamenal druhú najdlhšiu šnúru zápasov v histórii NHL v ktorých od debutu bodoval, keď v každom z jeho prvých 10 zápasov bodoval. 1. januára 2008 si vykĺbil koleno v zápase proti Los Angeles Kings. Aj cez 16 zápasovú pauzu vynútenú už spomínaným zranením zvíťazil v streleckej štatistike medzi nováčikmi a v bodovaní nováčikov bol tretí. V bodovaní tímu skončil druhý za spoluhráčom Patrickom Kaneom. Toews a Kane súperili celú sezónu o víťazstvo v bodovaní tímu a nováčikov ligy. Obaja boli nominovaní na Calder Memorial Trophy spoločne s útočníkom Washingtonu Capitals Nicklasom Bäckstromöm. Nakoniec túto trofej získal Kane.
Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR
Vstup na územie Česko-Slovenska
Po vypuknutí Slovenského národného povstania 29. augusta 1944 rozhodla česko-slovenská exilová vláda o jeho vojenskej podpore za pomoci ZSSR. 17. septembra pristál na území držanom jednotkami povstaleckej 1. česko-slovenskej armády na Slovensku stíhací pluk pod vedením F. Fajtla, došlo k tiež k preprave a nasadeniu 2. paradesantnej brigády, ktorá sa začala presúvať na Slovensko z Poľského územia 26. septembra. V súčinnosti so sovietskymi silami bola zorganizovaná karpatsko-duklianska operácia. Jednotky armádneho zboru spolu s jednotkami sovietskej 38. armády mali na česko-slovenské územie preniknúť cez hrebene Laboreckej a Ondavskej vrchoviny. Celú realizáciu však sťažovala okrem komplikovaného terénu a zlého počasia aj silná nemecká obrana a úspešné odzbrojenie slovenských divízií na východnom Slovensku. Sovietskym jednotkám sa spolu so zborom nepodarilo rozvinúť útok dostatočne rýchlo. Poľské mestá Dukla, Krosno, horské priesmyky a slovenské pohraničné obce sa podarilo dobyť len za cenu ťažkých strát. 6. októbra 1944 sa podarilo jednotkám zboru preniknúť prielomom vytvoreným sovietskymi jednotkami na česko-slovenské územie. Operácia síce viazala množstvo nemeckých síl, ktoré tak nemohli byť nasadené proti povstaniu, ale rozhodujúci úspech ktorým malo byť pozemné spojenie s povstalcami nebol po 80 dní bojov dosiahnutý. Operácia bola po potlačení povstania nemeckými vojskami zastavená a obe strany prešli do obrany. V dôsledku porážky povstania bola stratená aj podstatná časť paradesantnej brigády, ktorá bola nútená k prechodu na partizánsky spôsob boja a niektoré jej oddiely sa rozpadli. Keďže zbor utrpel v prvých dňoch veľké straty, veliteľ 1. ukrajinského frontu, maršal Konev odvolal brigádneho generála Kratochvíla 10. septembra 1944 z funkcie a velením zboru poveril generála Svobodu. Po reorganizácii a preskupení vojsk pokračovali jednotky zboru vo východoslovenskej operácii, pri ktorej sa významnou mierou podieľali na oslobodení Bardejova a územia východne od Košíc a Prešova. Jednotka však po ťažkých bojoch, v priebehu ktorých prišla o približne 6000 vojakov potrebovala nutnú prestávku a doplnenie. Prešla preto do obrany na rieke Ondava, kde zostala až do polovice januára 1945. Jednotka bola doplňovaná i z radov partizánskych jednotiek, ktoré sa prebili cez front k sovietskym silám (napr. jednotky Čapajev, Požarskij, Za rodinu). Zbor bol navyše v decembri 1944 nútený odovzdať časť svojho delostrelectva (1. a 5. pluk) a takmer všetky tankové jednotky pre potreby 1. ukrajinského frontu na podporu 38. armády pri bojoch o Jasło. Po reorganizácii a doplnení mal v januári 1945 zbor skoro 20 000 mužov.
Jonathan Toews
Profesionálna kariéra
Po úspešnej nováčikovskej sezóne bol Toews 18. júla 2008 menovaný kapitánom tímu Blackhawks. V 19 rokoch a 79 dňoch veku sa stal tretím najmladším kapitánom v histórii NHL po Sidney Crosbym z Pittsburghu Penguins a Vincentom Lecavalierom z Tampy bay Lightning. V sezóne 2008-09 bol spoločne so svojimi spoluhráčmi Patrickom Kaneom a Brianom Campbellom, zvolený do NHL All-Star Game 2009 v Montreale. 27. februára 2009 strelil svoj prvý hetrik kariéry pri prehre 4-5 v predĺžení proti Pittsburghu Penguins. Sezónu dokončil so 69 bodmi v 82 zápasoch a pomohol tým k prvému postupu Blackhawks do play-off od roku 2002. Toews v play-off pridal v 17 zápasoch ďalších 13 bodov a pomohol postúpiť Chicagu do finále konferencie, kde ale vypadli po päť zápasovej bitke s Detroitom Red Wings.
Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR
Boje na Slovensku
V apríli bol poverený vedením zboru generál Karel Klapálek, náčelníkom štábu sa stal generál Bohuslav Boček. Ludvík Svoboda bol 4. apríla menovaný ministrom obrany obnoveného Česko-Slovenska. Z oblasti Žiliny sa jednotkám zboru podarilo postúpiť až koncom apríla 1945, opäť hlavne pre to, že Nemcom v dôsledku postupu sovietskych vojsk v južnom Poľsku a na Morave hrozilo obkľúčenie. Na slovensko-moravskej hranici sa rozpútali 2. mája boje v priesmykoch pohoria Javorníky.
Jonathan Toews
Profesionálna kariéra
Necelý mesiac po začiatku sezóny 2009-10 sa u Toewsa prejavili symptómy otrasu mozgu, ku ktorému došlo 21. októbra 2009 pri prehre 2-3 s Vancouverom Canucks po bodyčeku Willieho Mitchella. Na začiatku decembra 2009 podpísal Toews a jeho dvaja spoluhráči Duncan Keith a Patrick Kane s Blackhawks predĺženie zmluvy. Toews predĺžil zmluvu na 5 rokov za 6,3 miliónov amerických dolárov na sezónu. 7. mája 2010 Toews zaznamenal svoj druhý hetrik spoločne s dvomi asistenciami vo víťaznom zápase 7-4 s Vancouverom Canucks. 9. júna 2010 vyhral Toews s Chicagom Blackhawks Stanley Cup po šesť zápasovej sérií proti Philadelphii Flyers. Stal sa druhým najmladším kapitánom, ktorý vyhral Stanley Cup. Pred ním sa to podarilo iba Sidnymu Crosbymu v Pittsburghu Penguins. Vďaka 7 vstreleným gólom a 29 kanadskými bodmi získal Conn Smythe Trophy pre najlepšieho hráča play-off. V 22 rokoch sa tiež stal najmladším členom Triple Gold Clubu.
Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR
Záverečné boje
Časti armádneho zboru, ktoré boli prenechané 1. ukrajinskému frontu zohrali úlohu pri nadchádzajúcich bojoch na Morave a v Sliezsku počas ostravsko-opavskej operácie. Vyznamenali sa predovšetkým 1. česko-slovenská samostatná tanková brigáda a 1. česko-slovenská zmiešaná letecká divízia. 15. apríla sa tankovým jednotkám podarilo prekročiť česko-slovenskú hranicu a pokračovali v prenasledovaní ustupujúcich Nemcov až do začiatku mája 1945.
4. mája 1945 jednotky 1., 3. a 4. brigáda armádneho zboru, ktoré prenikli zo Slovenska za pomoci partizánov oslobodili mesto Vsetín. Následne ich postup pokračoval smerom k Hulínu, Kroměřížu a Kojetínu. 7. mája prebehli ich posledné intenzívnejšie boje pri obci Břest. 8. mája sa ich postup zastavil pri obci Pivín blízko Prostějova. V nasledujúcich dňoch teda aj po kapitulácii Nemecka 9. mája zaisťovali jednotky územie republiky a likvidovali zvyšky nemeckých oddielov, ktoré sa neboli ochotné vzdať. 10. mája jednotka vstúpila do Prahy. 17. mája sa zúčastnili jednotky zboru na slávnostnej prehliadke v oslobodenom hlavnom meste. V tomto období dosiahol početný stav vyše 60 000 vojakov.
Gándíva
Gándíva alebo Ghándíva je veľmi mocný luk, ktorý používal Ardžuna v staroindickom epose Mahábhárata.
Jonathan Toews
Profesionálna kariéra
21. júna 2010 bol Toews vybraný, aby sa stal tvárou videohry NHL 11 od EA. Prvýkrát sa stalo, že dvaja hráči rovnakého tímu boli tvárou série videohier dva roky po sebe. V roku 2010 bol totiž tvárou hry Patrick Kane.
Gándíva
Vzhľad
Mahábhárata opisuje luk Gándíva ako veľmi mocný, schopný uniesť ťarchu akýchkoľvek magických zbraní. Hrdinovi pripadal ako dúha posiata drahokamami a meral presne dĺžku človeka.
Jonathan Toews
Profesionálna kariéra
V sezóne 2010-11 bol najproduktívnejším hráčom Chicaga a 10. najproduktívnejším hráčom NHL so 76 bodmi (32 + 44). Počas sezóny vyhral celkom 937 vhadzovaní, najviac z celej NHL. Úspešnosť na vhadzovaní mal 56.7%, čo bol 9. najlepší výkon v lige. V januári 2011 sa opäť zúčastnil zápase hviezd NHL. Za február bol vyhlásený prvou hviezdou mesiaca NHL, keď nazbieral 21 bodov (6 + 15) v 13 dueloch.
Gándíva
Príbeh
Luk sa dostal do rúk Ardžuny spolu s dvomi nevyčerpanými tulcami od boha ohňa Agniho pred tým, ako mu pomohol spáliť les Khándáva. Aby mohol Agni les pohltiť, potreboval pomoc Ardžunu a Krišnu, aby ochránili jeho plamene od ďalších bohov, ktorí ich chceli uhasiť. Agni potreboval spáliť les, v ktorom boli vzácne liečivé byliny, aby sa uzdravil.
Jonathan Toews
Profesionálna kariéra
V sezóne 2011-12 kvôli otrasu mozgu odohral len 59 zápasov, v ktorých nazbieral 57 bodov. V novembri 2011 nazbieral 18 bodov (9 + 9) v 14 dueloch a bol vyhlásený druhou hviezdou NHL mesiaca. Znovu bol nominovaný do NHL All-Star Game, ale nakoniec sa nezúčastnil kvôli zraneniu.
Gándíva
Príbeh
Ardžuna s pomocou Gándívy získal od pozemšťanov magické zbrane, sám a v prestrojení porazil armádu Kuruovcov pri Viráte a spolu s Krišnom a spojencami tiež vo veľkej bitke na Kukušétre. Luk Gándíva zabil množstvo vojakov aj hrdinov Kuruovcov - Karnu, Drónu, Bhíšmu a ďalších.
Jonathan Toews
Profesionálna kariéra
V skrátenej sezóne 2012-13 Toews pomohol 48 bodmi v 47 zápasoch Chicagu k zisku Prezidentovej trofeje a nakoniec tiež k zisku Stanley Cupu. Po sezóne bol vyhlásený najlepším hráčom v defenzíve celého ročníka NHL.
V sezóne 2013-14 nazbieral 68 bodov v 76 zápasoch a tradične bol najlepším hráčom Blackhawks na vhadzovaní s 884 vyhranými vhadzovaniami (5. v NHL) a úspešnosťou vhadzovania 57.2%. Tiež strelil svoj 3. hetrik v kariére 29. októbra 2013 proti Ottawe. Dňa 9. júla 2014 podpísal spoločne s Kaneom novú 8-ročnú zmluvu, s ročným cap hitom 10,5 milióna dolárov za sezónu.
Reprezentačné štatistiky
Legenda
Slnečný magnetograf
Slnečný magnetograf je prístroj na meranie magnetických polí na Slnku. Princípom je fotoelektrické meranie rozštepu spek­trálnych čiar (Zeemanov jav). Slnečný magnetograf samočinne zapisuje intenzitu magnetického poľa. Vyvinul ho americký astro­nóm H. W. Babcock v roku 1952 (Mount Wilson Observa­tory).
Lea Grečková
Mgr. Lea Grečková (* 10. október 1960) vyštudovala učiteľstvo. Od roku 1992 podnikala ako živnostníčka. Je zakladajúca členka strany SMER-SD. a je zároveň okresná predsedníčka strany SMER-SD v Spišskej Novej Vsi. Bola poslankyňou Národnej rady SR za stranu Smer-SD v 4.-6. volebnom období (2006-2016).
Fessy
Fessy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.