cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alessandro Scarlatti
Dielo
Scarlatti kládol dôraz najmä na hudobnú zložku s využitím árie da capo a lyrickým charakterom melódií bez triviálnych či len tanečných názvukov. Nasledovníkov a žiakov mal nielen v Neapole (Leonardo Leo, Leonardo Vinci, Nicola Porpora), ale po celom Taliansku. Princípom koncertantného poňatia sólového hlasu najmä v kantátach a menších skladbách ovplyvnil aj mladého Georga Friedricha Händela a k žiakom sa na sklonku jeho života počítali aj ďalší nemeckí skladatelia Johann Adolf Hasse a Johann Joachim Quantz.
Scarlatti je autorom viac než 60 opier, z ktorých väčšina náleží k typu opera seria; jeho prvá opera buffa Il Trionfo dell’onore pochádza až z roku 1718. Napísal niekoľko desiatok väčších a cez 700 drobných kantát pre jeden až dva hlasy, so sprievodom čembala prípadne aj dvojice huslí.
Inštrumentálnu tvorbu reprezentuje cyklus dvanástich symfónií, čembalové tokáty a sedem sonát pre flautu a sláčiky z roku 1725, ktoré mohli byť určené jeho vtedajšiemu žiakovi Quantzovi.
Adsorbens
Adsorbens (iné názvy: adsorbent, najmä v chémii aj adsorbčné činidlo, najmä vo farmácii aj adsorbencium; množné číslo adsorbenciá, adsorbenty, adsorbčné činidlá; lat. jednotné číslo adsorbens [nie adsorbentium], množné číslo adsorbentia, angl. adsorbent) je látka (obyčajne vo forme prášku alebo granulátu), ktorá na svoj povrch dokáže viazať inú (resp. vo farmácii inú nežiaducu) látku alebo skupinu látok.
Chémia
Adsorbenty majú z dôvodu svojej pórovitosti veľmi veľký špecifický povrch – až niekoľko /kg. Spravidla sa pripravujú umelo vo forme granuliek s rozmerom niekoľko milimetrov. Adsorbentom môže byť aj povrch kovov alebo kryštálov. Známe absorbenty sú silikagél, oxid hlinitý či zeolity (molekulové sitá).
Farmácia
Adsorbenciá sa využívajú na elimináciu alebo zníženie koncentrácie nežiaducich látok, najčastejšie vo forme perorálneho (ústami) požitia s účinkom v tráviacej trubici alebo vo forme povrchových zásypov s účinkom na kožu. Typickými príkladmi adsorbencií sú aktívne uhlie (obchodný názov Carbo Medicinalis, Carbosorb a iné) a simetikon, známejší pod komerčným názvom Espumisan.
Spôsob výroby
Spôsob výroby alebo výrobný spôsob môže byť:
József Liszka
József Liszka (* 6. apríl 1956, Gbelce) je slovenský etnograf a muzeológ maďarskej národnosti. Od roku 1991 pracuje v Podunajskom múzeu v Komárne.
Oryctolagus
Oryctolagus, po slovensky králik, je rod dvojitozubcov s jediným druhom králik divý (staršie: králik obyčajný, staršie alebo mimo taxonómie: divý králik , ľudovo alebo staršie: králik ; lat. Oryctolagus cuniculus L. 1758). Jeho domestikovaná forma sa volá králik domáci.
Pochádza z južnej Európy, po ústupe zaľadnenia po poslednej ľadovej dobe sa rozšíril do celej Európy. V súčasnosti boli introdukovaný do všetkých svetadielov (okrem Antarktídy). Výskyt na Slovensku bol doložený na 24,3 % územia.
Spôsob života
Zdomácnená forma králika, tzv. králik domáci, sa chová ako úžitkové zviera na mäso a kožušinu alebo ako spoločník. Váži do. V prírode sa dožíva veku 1 – 2 rokov, v zajatí však 8 – 10 rokov. Králiky žijú v podzemných norách, ich mláďatá sa rodia holé a slepé.
Štefan Bučko
doc. Štefan Bučko (* 2. júl 1957, Bratislava) je slovenský herec, recitátor a moderátor.
Pôsobenie
V roku 1981 absolvoval štúdium herectva na VŠMU a stal sa členom činohry SND, ktorým je dodnes. Taktiež pôsobí aj ako pedagóg na Divadelnej fakulte VŠMU. So svojimi študentmi sa stretáva na hodinách javiskovej reči a umeleckého prednesu. Účinkoval v televíznom seriáli Povstalecká história (1984). Jeho manželkou je speváčka Adriena Bartošová.
Grösslingová ulica (Bratislava)
Grösslingová ulica (kedysi Grössling-Gasse alebo Grössling-utca) je ulica v Starom Meste, Bratislave. Ulica nie je pomenovaná podľa osoby a správne sa volá Grösslingová a nie Grösslingova, ako sa často mylne označuje.
Dejiny
Najstarší doložený názov znie Ressling (1765) a Grösslingweg (1771). Pochádza z pomenovania priľahlého záhonu Grössling rozprestierajúceho sa na dnešnom Hviezdoslavovom námestí až po Prievoz, ktorý bol pomenovaný podľa dunajskej ryby hrúz škvrnitý (po nemecky nárečovo Kressling ). Tento druh ryby žil v ramene Dunaja, ktoré sa v minulosti nachádzalo v miestach, kde je dnes táto ulica. V blízkosti sú aj bývalé kúpele Grössling postavené v roku 1895, ktoré sú však na rohu Vajanského nábrežia a Kúpeľnej ulice.
Na území dnešnej ulice sa pôvodne nachádzali nivy, záhrady a parky záhonu Grössling, ktoré boli v 18. storočí zastavané. Pôvodne k ulici patrila aj dnešná Medená ulica. Od roku 1955 do roku 1990 sa Grössligová ulica volala Ulica Červenej armády. V roku 1968 po okupácii vojskami Varšavskej zmluvy, boli snahy premenovať ulicu na Dubčekovu ulicu.
Liga pasáž (prepojenie Grösslingovej a Dunajskej) je súčasťou Domu Slovenskej ligy. Štyri poschodia domu na Grösslingovej patrili Slovenskej lige (v Amerike), čo pripomína plaketa pri vstupe do pasáže z Grössligovej.
V minulosti na Grösslingovej ulici (Ulici Červenej armády) sídlili:
V dnešnej dobe na Grösslingovej ulici sídlia niektoré významné inštitúcie ako napríklad:
Schwalm-Eder (krajinský okres)
Schwalm-Eder (po nemecky: Schwalm-Eder-Kreis) je krajinský okres uprostred spolkovej krajiny Hesensko v Nemecku. Tento okres susedí (zo severu v smere hodinových ručičiek) s okresmi Kassel, Werra-Meißner, Hersfeld-Rotenburg, Vogelsberg, Marburg-Biedenkopf a Waldeck-Frankenberg.
Mestá a obce
náhľad|200px|Poloha okresu Schwalm-Eder na mape [[Hesensko|Hesenska]] (Obyvateľov 2007)
Štefunkova ulica
Štefunkova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Pošeň.
Do 22. apríla 1992 mala názov Hanzlíčkova ulica, podľa Karola Hanzlíčka (1850 – 1932), slovenského robotníckeho funkcionára. V súčasnosti je pomenovaná podľa Fraňa Štefunka (1903 – 1974), slovenského sochára.
Popis
Presne oproti vyústeniu do Exnárovej ulice sa nachádza jednoduchý pamätník Karola Hanzlíčka, podľa ktorého bola ulica pôvodne pomenovaná.
Východnú stranu ulice po celej jej dĺžke lemuje jediný panelový bytový dom z druhej polovice 60. rokov 20. storočia.
Kraviarske
Kraviarske je hôľnatý vrch Malej Fatry. Nachádza sa v Krivánskej časti pohoria v jej bočnom hrebeni, približne južne od Terchovej. Z vrcholu sú pekné výhľady na veľkú časť pohoria.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria i geomorfologického podcelku Krivánska Fatra a jej najatraktívnejšej časti Krivánske Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a v katastrálnom území obce Terchová. Nachádza sa v bočnom hrebeni, vychádzajúcom severným smerom z Koniarok. Západné svahy klesajú do doliny Veľká Bránica, východné sa zvažujú do Vrátnej doliny. Najbližšími vrcholmi v hlavnom hrebeni sú južne ležiace Koniarky a Pekelník, severne susedí vrch Žitné.
Opis
Lesnato-lúčnatý vrch dominuje celému bočnému hrebeňu, ktorý vybieha z Koniarok severným smerom po masív Sokolia. Pokým svahy sú zalesnené, hrebeň je lúčnatý a poskytuje tak nerušený výhľad. Južne ležiace Koniarky oddeľuje sedlo za Kraviarskym, ktorým vedie značený chodník do sedla Bublen v hlavnom hrebeni pohoria. Východné svahy sa zvažujú do Starej doliny a ku Chate Vrátna a odvodňujú ich prítoky Varínky. Západné svahy klesajú do doliny Veľká Bránica a odvodňuje ich potok Bránica. Na západných svahoch sa rozprestiera Národná prírodná rezervácia Veľká Bránica, ktorá je súčasťou Národného parku Malá Fatra.
Výhľady
Hôľnatý vrchol bez vyššej vegetácie umožňuje výborný kruhový výhľad na široké okolie. Východným a južným smerom možno pozorovať okolité vrchy Krivánskej Fatry, pričom výrazne vyšší hlavný hrebeň zakrýva celý horizont. Severný i západný smer ponúka ďaleký výhľad a dobre pozorovateľná je najmä Žilinská kotlina, Kysucká vrchovina a Kysucké Beskydy. Pri vhodných podmienkach sa na horizonte objavujú vrchy Javorníkov, Moravsko-sliezskych, Sliezskych a Oravských Beskýd.
Bislée
Bislée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam veľmajstrov Rádu mečových bratov
Na čele Rádu mečových bratov stál vždy na doživotie volený veľmajster. Aj po roku 1237, kedy bol rád pridružený k Rádu nemeckých rytierov, mal rád vlastných veľmajstrov. O ich voľbe však rozhodoval i veľmajster Rádu nemeckých rytierov.
Just a Little More Love
Just a Little More Love je debutový album francúzskeho house DJa Davida Guettu, ktorý bol vydaný dňa 20. júna 2002 cez Virgin Records France. Na albume sa podieľali dvaja hlavní vokalisti – Chris Willis a Barbara Tucker. Skladba „Just a Little More Love“ bola nahraná počas tridsiatich minút. Z albumu boli vydané štyri single „Just a Little More Love“, „Love Don’t Let Me Go“, „People Come People Go“ a „Give Me Something“. Singel „Love Don’t Let Me Go“ bol znovu vydaný v roku 2006 ako remix pod názvom „Love Don’t Let Me Go (Walking Away)“ v spolupráci s funkovou skupinou The Egg.
Provincia
Provincia (z latinského provincia = oblasť vlády al. dobyté územie pod rímskou správou mimo Itálie) môže byť:
Godiva (rozlišovacia stránka)
Godiva môže byť:
Ivar Aasen
Ivar Andreas Aasen (* 5. august 1813, Ørsta, Nórsko† 23. september 1896, Oslo, Nórsko) bol nórsky filológ, spisovateľ, jazykovedec a básnik,  tvorca novodobého nórskeho spisovného jazyka.
Narodil sa v nórskom meste Ørsta, ktoré sa nachádza v tradičnom regióne Sunnmøre. Patril k najvýznamnejším postavám nórskeho národného obrodenia. Študoval nórske nárečia a vytvoril z nich súčasný nórsky spisovný jazyk (nynorsk, oficiálne uznaný v roku 1885). V tom čase sa v krajine používal oficiálny spisovný jazyk pôvodom z dánčiny (riksmaal/bokmaal; Ten sa používa dodnes a hovorí ním cca 85% Nórov; v rámci krajiny sú oba jazyky právne rovnocenné).
Adhézna hmotnosť
Adhézna hmotnosť je tá časť hmotnosti hnacieho vozňa, ktorej ťarcha pôsobí na hnacie nápravy (prípadne jednotlivé kolesá, ak sú použité). Len tie prostredníctvom adhézie vyvodzujú ťažnú silu.
Adhézna hmotnosť je obzvlášť dôležitým parametrom rušňov. Vzhľadom na to, že hodnota súčiniteľa adhézie je u oceľového kolesa na oceľovej koľajnici pomerne nízka (okolo 0,3), je adhézna hmotnosť určujúca pre ťažnú silu rušňa.
U parných rušňov tvorila adhézna hmotnosť len časť ich celkovej hmotnosti, pretože behúne ani podvozok tendra neboli poháňané. Dnešné elektrické aj dieselové rušne majú spravidla poháňané všetky nápravy.
Príklad: Rušeň radu 498.0 (Albatros) mal adhéznu hmotnosť približne 70 ton, hoci celková hmotnosť rušňa s tendrom bola vysoko cez 100 ton.
TD Garden
right|thumb|TD Garden TD Garden je športová aréna v Bostone štáte Massachusetts. Je pomenovaná podľa hlavného sponzora TD Banknorth. Často je nazývaná jednoducho The Garden alebo Boston Garden. Je domácou arénou tímu NHL Boston Bruins a tímu NBA Boston Celtics.
Hajnáčka (okres Rimavská Sobota)
Hajnáčka je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
TD Garden
Aréna bola slávnostne otvorená 30. septembra 1995, nahradila staršiu arénu Boston Garden. Bývalý názov arény bol FleetCenter, po zmene sponzora nesie súčasný názov. V apríli 2008 sa banka TD Banknorth premenovala na TD Bank po zlúčení s Commerce Bancorp. Nový majiteľ oznámil 15. apríla 2009, že aréna sa premenuje na TD Garden v júli 2009.
Leonid Alexandrovič Govorov
Leonid Alexandrovič Govorov (* 22. február, Butyrki, Viatská gubernia, Ruská ríša 1897 – † 19. marec 1955 Moskva, ZSSR) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v roku 1944.
Druhá svetová vojna
Ako veliteľ delostrelectva 7. armády sa podieľal na prelomení Mannerheimovej línie počas vojny s Fínskom. Silný delostrelecký úder pri druhej sovietskej ofenzíve zohral významnú úlohu pri prelomení fínskej obrany. Za úspechy počas bojov mu bol udelený Rad červenej zástavy a hodnosť kombrig. 4. júna 1940 bol povýšený do hodnosti generálmajor. Mesiac pred napadnutím ZSSR prebral funkciu veliteľa Delostreleckej akadémie F. E. Dzeržinského.
Po napadnutí Sovietskeho zväzu v lete 1941 pôsobil ako veliteľ delostrelectva západného frontu. Od 30. júna mal na starosti delostrelectvo rezervného frontu. Podieľal sa na príprave jelnianskej operácie. Na začiatku októbra bol poverený vedením opevňovacích prác na Možajskej obrannej línii. 12. októbra bol poverený funkciou náčelníka delostrelectva západného frontu, ale už o niekoľko dní bol po zranení generála Leliušenka prebral velenie 5. armády, ktorá viedla ťažké boje pri Možajsku a neskôr bola nútená pod nemeckými útokmi ustúpiť. 9. novembra 1941 bol za vedenie bojov vyznamenaný Radom Lenina a povýšený do hodnosti generálporučíka. Podieľal sa aj na vedení nasledujúcich protiútokov pred Moskvou.
V apríli 1942 dostal Govorov akútnu apendicitídu a jeho funkciu prebral generál Feďuninskij. 21. apríla 1942 bol poverený vedením znovu sformovaných vojsk leningradského frontu v oblasti Volchova. V máji sa stal veliteľom leningradského frontu. Podieľal sa na príprave siňavinskej útočnej operácie. Neskôr sa podieľal na príprave operácie s cieľom prelomiť blokádu Leningradu. Operácia Iskra sa začal 12. januára 1943, po troch dňoch sa podarilo sovietskym silám blokádu prelomiť. Za prelomenie blokády bol vyznamenaný Radom Suvorova I. stupňa. 17. novembra 1943 bol povýšený do hodnosti armádneho generála.
14. januára 1944 začali Govorovove vojská leningradsko-novgorodskú operáciu. Počas týchto bojov prenikli jeho vojská silnou a hlboko členenou nemeckou obranou a zatlačili nepriateľa 65 až 100 km od Leningradu. 27. januára 1944 sa oficiálne skončila blokáda mesta. V nasledujúcom období sa jeho jednotky podieľali na útoku proti Fínsku. Za úspešné vedenie vojsk bol 18. júna 1944 povýšený do hodnosti maršala Sovietskeho zväzu. Neskôr viedol svoje vojská počas bojov v Pobaltí. 27. januára 1945 bol vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu (№ 5370). Velil sovietskym vojskám, ktoré blokovali nemecké Kurónske zoskupenie, odrezané v Pobaltí. Tieto vojská sa vzdali 8. mája 1945. 31. mája 1945 bol vyznamenaný Radom Víťazstva.
Povojnové odbobie
V povojnovom období spočiatku pôsobil ako veliteľ Leningradského vojenského okruhu a neskôr ako hlavný inšpektor pozemných vojsk. V roku 1948 bol poverený vedením protivzdušnej obrany štátu a roku 1952 sa stal zástupcom ministra obrany. V januári 1948 viedol zinscenovaný súdny proces so 4 admirálmi N. G. Kuznecovom, L. M. Gallerom, V. A. Alafuzovom a G. A. Stepanovom, ktorých neskôr po Stalinovej smrti rehabilitovali. V tomto období začal trpieť chronickou srdcovou chorobou, ktorej podľahol v marci 1955. Bol pochovaný v Kremeľskej stene v Moskve.
Jamné
Jamné je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 526 obyvateľov, z toho 266 mužov a 260 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,1 roka, ženy 41,9 roka).
Ken Watanabe (herec)
Kensaku Watanabe (🇯🇵, * 21. október 1959, Niigata, Japonsko) je japonský herec.
Pre európskeho diváka známy napríklad z filmu Posledný samuraj alebo Batman začína. V Japonsku je známy hlavne úlohami samurajov. Meria 185 cm, čo mu iba pridáva na vzhľade samuraja.
Životopis
Kenovi rodičia boli obaja učitelia. Jeho matka bola všeobecná učiteľka a otec vyučoval kaligrafiu. Herectvo ho zaujalo ako 24-ročného, keď mu režisér z England's National Theatre Company, kde Ken študoval, povedal, že je nadaný herec.
V roku 2004 bol nominovaný na Zlatý Glóbus a na Oscara za film Posledný samuraj. Je teda iba šiestym ázijským hercom nominovaným na Oskara.
Rodina
Má dve deti. Syn Dai (* 1984) je tiež herec, dcéra An (* 1986) je modelka a herečka.
Pečať štátu Washington
thumb|Pečať štátu [[Washington (štát)|Washington]] Pečať štátu Washington bola navrhnutá a nakreslená, ešte pred prijatím Washingtonu do Únie v roku 1889, Charlesom Talcottom a Gilbertom Stuartom.
Poison
Poison je americká hardrocková kapela, ktorá slávila svoje najväčšie úspechy koncom osemedesiatych a začiatkom deväťdesiatych rokov minulého storočia. Na celom svete táto skupina predala viac ako 25 miliónov svojich hudobných nosičov.
Pečať štátu Washington
Opis
Pečať zobrazuje portrét prezidenta Georga Washingtona na modrom kruhovom pozadí. Okolo modrého poľa je žlté medzikružie nesúce nápis: "The Seal of the State of Washington" (slovensky:Pečať štátu Washington 1889). Rok 1889 je rokom vstupu štátu do Únie. Pečať je taktiež v strede vlajky štátu Washington.
Poison
História
Americká skupina Poison vznikla v roku 1984, ale presadila sa až po príchode do Los Angeles, kde sa etablovala do miestnej muzikanskej komunity hrajúcej glam metal podľa vzoru kapiel Mötley Crüe a Ratt. V roku 1985 získala do svojich radov excentrického gitaristu C. C. Devilla, s ktorým vydala začiatkom roku 1986 album Look what the cat dragged in. Spoločné turné s Ratt a neustála rotácia klipov na hudobnej stanici MTV vynieslo skupine 4 single v US Top 40 (Cry Tough, Talk Dirty To Me, I Want Action, I Won't Forget You). Debut sa stal platinovým a skočil v Top Ten.
Pečať štátu Washington
História
Pôvodná pečať štátu mala zobrazovať prístav Tacoma, horu Mount Rainier, pšeničné pole a pasenie oviec. Zlatník Charles Talcott argumentovali tým, že návrh je príliš zložitý a rozhodol sa vytvoriť inú pečať. Nakreslil dva kruhy (prví podľa atramentovej fľaše, druhý podľa strieborného dolára) a do medzikružia vložil text "The Seal of the State of Washington". Do stredu nalepil poštovnú známku nesúcu obraz Georga Washingtona. Oficiálnu kresbu podľa toho návrhu následne urobil Gilbert Stuart a pečať bola zákonodarcami prijatá.
Poison
História
V roku 1988 skupina Poison vydala album Open Up And Say...Ahh! produkovaný Tomom Wermanom. Album sa stal čoskoro platinovým a obsahoval single: Nothin' But A Good Time, Fallen Angel, Every Rose Has Its Thorn (ich prvý #1 singel), Your Mamma Don't Dance. Nasledovalo turné s Davidom Lee Rothom a neskôr už úloha koncertného headlinera.
Do začiatku 90. rokov vstúpil Poison s albumom Flesh and Blood. Album sa stal multi platinový a dosiahol v US rebríčku číslo 2. Obsahoval single: Unskinny Bop, Ride the Wind, Something To Believe In. V roku 1991 po bitke v zákulisí MTV Music Awards medzi C.C. a Bretom ohlásil gitarista odchod.
V roku 1993 vydali viac bluesovo zameraný alnum Native Tongue s gitaristom Richie Kotzenom. Album sa dostal do Top 20 a stal sa zlatým. Kotzen bol na konci roku 1993 nahradený gitaristom Blues Saracenom, s ktorým v roku 1994 začali nahrávať album Crack A Smile. Ten však svetlo sveta uzrel až v roku 2000. Medzitým sa do skupiny sa vrátil pôvodný gitarista C. C. Deville. Vychádza album najväčších hitov a album Power To The People. V roku 2002 vydal Poison svoj zatiaľ posledný album Hollyweird.
IRAS
IRAS (InfraRed Astronomical Satellite) je infračervená družica na obežnej dráhe okolo Zeme. Od svojho vypustenia v roku 1983 raketou Delta zaznamenala státisíce opticky neviditeľných infračervených zdrojov. Ako prvá nasnímala aj samotné jadro našej Galaxie. Objavila aj 6 nových komét a získalo nové údaje o ďalších 25 už známych kométach.
Samotný infračervený ďalekohľad je umiestnený v Dewarovej nádobe obsahujúcej 500 litrov tekutého hélia, aby nasnímané údaje neprekrylo infračervené žiarenie samotnej družice. Infračervený ďalekohľad tvoriaci hlavnú časť jej vedeckého vybavenia má priemer objektívu 570 mm a sekundárne zrkadlo odráža lúče na sústavu celkove 70 detektorov, z ktorých 8 pracuje vo viditeľnej časti spektra a ostatné v infračervenej.
Popis objektu
Družica má tvar valca s priemerom 2,16 metra a dĺžkou 3,60 metra. Elektrickú energiu jej dodávajú solárne panely s rozpätím 3,24 m. Jej riadenie zabezpečujú dva počítače s kapacitou pamäte 2×32 kilobajtov. Zaznamenané údaje sa ukladajú na dve magnetopáskové jednotky, ktoré majú celkovú kapacitu 450 Mbit. Na Zem sa údaje prenášajú rýchlosťou 4 kbit/s. Hlavným vedeckým prístrojom je infračervený ďalekohľad. Primárne zrkadlo s priemerom 570 milimetrov a ohniskovou vzdialenosťou 5,5 metra je vyrobené z berýlia. Zorné pole ďalekohľadu má šírku 63', čo je asi dvojnásobok priemeru mesačného kotúča v splne. Sekundárne zrkadlo odráža lúče na súbor meracích prístrojov, ktorý tvorí 62 infračervených detektorov, 8 optických detektorov a 3 doplnkové experimenty súhrnne označené DAX (Dutch Additional Experiment).
Hlavné prijímacie stanice a riadiace stredisko OCC (Operations Control Centre) je umiestnené v Chiltone vo Veľkej Británii.
Priebeh misie
Družica odštartovala s nosnou raketou Delta z kozmodrómu Western Test Range 26. januára 1983 v čase 02:17 UT. Dráha, na ktorú bola družica navedená, bola veľmi blízka polárnej dráhe so sklonom k rovníku okolo 99°. 5 dní po štarte bol otvorený poklop ďalekohľadu a družica zahájila kalibračné merania. 10. februára IRAS zahájila pravidelné vedecké pozorovania.
Dĺžka trvania aktívnej činnosti bola obmedzená množstvom tekutého hélia, ktorého spotreba mala rýchlosť približne 300 g za deň. Doba činnosti družice trvala 10 mesiacov, počas nej stihla 4-krát zmapovať 96 % oblohy, pričom zaznamenala 350 000 infračervených zdrojov. K jej významným objavom patrí objav protoplanetárneho disku okolo hviezdy Vegy, alebo zhluky teplého plynu nazvané infračervené cirry, ktoré sú roztrúsené po celej oblohe. IRAS bola tiež prvou družicou, ktorá objavila kométu. Stalo sa tak 25. apríla a kométa dostala označenie 1983d IRAS-Araki-Alcock.
22. novembra zásoby tekutého hélia došli, vedci však pokračovali v pozorovaní až kým teplota stúpla na 11 K (262 °C). 23. novembra družica ukončila svoju činnosť a ako neaktívne teleso naďalej obieha okolo Zeme po dráhe s perigeom zhruba 876 km, apogeom 911 km a sklonom 99,07°.
Všetky údaje získané družicou IRAS sú uložené v NSSDC (National Space Science Data Center) v Goddard Space Flight Center. Prevažná časť prístupných údajov sa dá získať prostredníctvom internetu.
Skid Row
Skid Row je americká heavymetalová hudobná skupina, ktorá sa stala modelom hardrockovej scény 80. rokov a bola pomerne úspešná až kým ju do úzadia zatlačili grungové kapely v roku 1991. Aj keď ich porovnávali s hairmetalovými kapelami kvôli ich zvuku zo začiatku, tak Skid Row bol „tvrdší“, ako ktorákoľvek iná hairmetalová skupina. Postupne sa ich zvuk blížil k thrash metalu a podobal sa na skupinu Laaz Rockit. Skupina sa nazvala po prvej skupine Garyho Moora – Skid Row.
Ženetka škvrnitá
Ženetka škvrnitá je cibetkovitá šelma, ktorá sa so svojim dlhým chvostom a škvrnitým kožuchom podobá mačke, ale na rozdiel od nej má špicatý nos a len čiastočne zaťahovateľné pazúry. Váži od 1,3 do.
Skid Row
Začiatok a vrchol (1986 – 1990)
Skid Row v roku 1986 založili basgitarista Rachel Bolan a gitarista Dave „the Snake“ Sabo v New Jersey. K nim sa pridali Scotti Hill (gitarista), Rob Affuso (bubeník) a spevák Sebastian Bach, ktorý nahradil pôvodného speváka Matta Fallona. Vystupovali v kluboch naprieč východnými Spojenými štátmi.
Ženetka škvrnitá
Výskyt
Táto ženetka žije predovšetkým v lesoch, krovinatých a skalnatých krajinách, kde loví v noci hlodavce, ale rovnako sa špecializuje na lov nocujúcich vtákov. Areálom výskytu je juhozápadná Európa, Afrika a Blízky východ.
Skid Row
Začiatok a vrchol (1986 – 1990)
S pomocou priateľa Jon Bon Joviho, Sabo uzavrel nahrávaciu zmluvu pre Skid Row s vydavateľstvom Atlantic. V roku 1989 vydali svoj prvý album Skid Row, ktorý mal okamžitý úspech. Stal sa multi-platinovým a obsahoval hity 18 and Life, I Remember You a Youth Gone Wild.
Iróniou osudu je, že Bachova okázalosť a jeho divoké správanie, ktoré hralo kľúčovú úlohu v profilovaní kapely, tiež viedlo ku konečnému zániku skupiny. Kapela je najznámejšia za Bachove kúsky (motto: „Ak myslíš, smrdíš“), ktorý mal sklon vytvárať „incidenty“ spôsobované jeho hlučným a drsným postojom.
Príkladom je „Incident s fľaškou“ (tak ho nazývajú fanúšikovia), Bach bol zatknutý a obvinený z napadnutia a ublíženia na zdraví za skočenie do davu na koncerte v Springfielde, kde Skid Row bol 27. decembra 1989 predkapelou Aerosmithu. Bacha trafila fľaša hodená z davu (ktorú keď neskôr hodil späť, trafil dievča rovno do tváre). Bach napadol osobu, ktorú videl, že tú fľašu hodila. Potom sa vrátil na pódium, aby dokončil vystúpenie. Táto príhoda sa tiež nachádza na videu z turné Oh Say Can You Scream?, ktoré Skid Row vydali v roku 1990.
Krátko nato Bach nosil tričko s anti-gayovským sloganom „AIDS vyhubí buzerantov dokonale“. Prvýkrát o tom žartoval na MTV, neskôr sa ospravedlnil, ale tiež to bol skôr vtip, keď vyhlásil: „Moja stará mama nedávno zomrela na rakovinu, predpokladám, že by som bol tiež nasratý, keby som niekoho videl nosiť tričko s nápisom „RAKOVINA vyhubí staré mamy dokonale““. Neskôr sa Bach skutočne ospravedlnil za nosenie toho trička a daroval značnú sumu charite pre AIDS.
V 90. rokoch a prestávka (1991 – 1998)
Ďalšia snaha Skid Rowu, Slave to the Grind (1991), bol prvý metalový album, ktorý debutoval na prvom mieste v amerických rebríčkoch i napriek zlej publicite, ktorú Bach spôsobil. Slave to the Grind mal obrovský úspech a Skid Row išli ešte raz na svetové turné spolu s ďalšími známymi skupinami vrátane kapiel Pantera a Guns N’ Roses. Slave to the Grind bol odchod pre skupinu, album Skid Row nasledoval typické hair skupiny, Slave to the Grind mal tvrdší zvuk hraničiaci s trashom (pieseň Mudkicker a titulná). Album vyšiel v dvoch verziách, jedna verzia neobsahovala pieseň Get The Fuck Out, ale namiesto nej Beggars Day. Album tiež získal skvelé recenzie od divákov, ale rýchlo sa vytratil z rebríčkov. Po turné si skupina dala trojročnú prestávku, zvažovala rozchod.
Napokon Bachova drzosť začala ostatným členom prekážať a v roku 1997 ho vyhodili. Hoci Skid Row nikdy oficiálne neskončili, zostávajúci členovia krátko pokračovali v skupine Ozone Monday.
Nový Skid Row (1999 – súčasnosť)
Skid Row znova vznikli na konci 90. rokov s novým spevákom Johnnym Solingerom (bývalý spevák Solingeru) a bubeníkom Philom Varonem (bývalý člen Saigon Kick). Pôvodný bubeník Rob Affuso mal ďalšie záväzky, ktoré mu bránili zostať v skupine v tom čase, ale stále je kamarát s Bolanom, Sabom a Hillom. Skid Row bol predkapelou pre KISS na ich rozlúčkovom turné a tiež hral s ďalšími heavy metalovými skupinami ako Poison. Každé leto boli na nejakom turné. V roku 2002 vystúpili na turné Rock Never Stops Tour.
Vydali svoj štvrtý album Thickskin v roku 2003, tiež je to prvý album so Solingerom a Varonem. Po vydaní albumu Varone opustil skupinu a nahradil ho bubeník Dave Gara.
V roku 2006 vydali piaty album Revolutions Per Minute, ktorý produkoval Michael Wagener, ktorý produkoval ich najúspešnejšie albumy Skid Row a Slave to the Grind.
Vo februári 2013 podpísali zmluvu s Megaforce Records a v apríli vydali EP s názvom United World Rebellion - Chapter One, ktoré je jedným z troch EP zo série United World Rebellion, ktoré by mali byť nahrané v priebehu 12-18 mesiacov.
V auguste 2014 nahrali druhé EP s názvom Rise of the Damnation Army - United World Rebellion: Chapter Two.
Socializácia (sociológia)
Socializácia je postupné začleňovanie sa jednotlivca do spoločnosti prostredníctvom napodobňovania a identifikácie, najprv v základnej rodine (nukleárnej), ďalej v malých spoločenských skupinách až po zapojenie sa do najširších, celospoločenských vzťahov. Socializácia je výsledok sociálneho učenia. Sociálne učenie je proces osvojovania si sociálnych noriem, vedomostí, návykov, postojov a dispozícií k príslušným spoločenským úlohám a dotváranie osobnostných rysov. Ide o učenie sa spoločenských úloh.
Cieľ socializácie je zaradenie sa jedinca do spoločnosti a to socializačným procesom, pri ktorom bude jedinec prijímať spoločnosťou uznávané hodnoty a zbavovať sa neuznávaných hodnôt. Obdoba takéhoto socializačného procesu je adaptačný proces, ktorým prechádza pracovník pri vstupe do zamestnania.
Obsah socializácie je daný :
K relatívne univerzálnym spôsobom participácie jedinca so spoločnosťou patrí napr. spoločné zdieľanie hodnôt, kultúry spoločnosti, podnikovej kultúry, morálnych hodnôt, medziľudských vzťahov, spoločných komunikačných prostriedkov, zdieľanie základných techník medziľudského styku, vzťah k prírode, k ľuďom, k svetu a podobne. K špecifickým spôsobom participácie patrí napríklad : rôzne sociálne roly, ktorými sa jedinci v spoločnosti líšia, sú to roly pohlavia, veku, dané spoločenským postavením, postavením v podnikovej hierarchii, roly pracovné, rodinné, a pod.
Formulovanie cieľov socializácie nie je jednoduché, pretože v spoločnosti sú rozličné sociálne skupiny a tie môžu pôsobiť aj ako subjekt aj objekt socializácie. Okrem toho v spoločnosti sa dejú neustále zmeny a to zmeny statusu, rolí, postavenia, ekonomických a soc. podmienok, atď. Výsledkom socializácie by malo byť dosiahnutie žiaducich zmien. Výsledkom by mala byť „psychická kvalifikácia“, ktorá je predpokladom k slobodnej participácii na živote v spoločnosti.
1. fáza
Ide o fázu sociabilizácie (schopnosť byť socializovaný) a začínajúcej individualizácie. Začína od chvíle, kedy dieťa rozlišuje seba od matky. Mnohí odborníci, či už z oblasti psychológie, pedagogiky alebo sociológie tvrdia, že práve toto obdobie má mimoriadne veľký význam z hľadiska ďalšieho rozvoja osobnosti. V tejto fáze je dieťa zamerané iba na jednu osobu, ktorou je takmer vždy matka. Ostatné vplyvy okolia sa sotva v tomto období dostanú k slovu.
2. fáza
Je to individualizácia a personalizácia, kedy dochádza k postupnej negácii pôvodného vzťahu matka – dieťa. Nadobúda tu čoraz väčší význam rodina ako celok. Dieťa si začína uvedomovať odlišnosť pohlaví, všíma si určitý druh správania a osvojuje si základné normy a vzory, pomocou ktorých kontroluje vlastné správanie.
3. fáza
Dá sa nazvať enkulturáciou a societizáciou. Je to etapa, kde prvotnú úlohu hrá škola. Vystupuje ako inštitúcia, sprostredkujúca poznatky a učenie, vrátane získavania zručností. Každé učenie v určitom systéme predstavuje súčasne i formovanie postojov a správania, a práve tým sa škola stáva významným socializačným činiteľom. Osobnosť formuje nielen oficiálna štruktúra školy na čele s pedagógom, ale aj neoficiálna štruktúra školskej skupiny napríklad trieda so svojimi odlišnými normami, podskupinami a referenčnými vzťahmi. Škola je zároveň prvou inštitúciou v živote človeka, ktorá mu prisudzuje určitú spoločenskú pozíciu, či už v triede, alebo medzi rovesníkmi mimo školy. Získavajú sa tu prvotné roly, statusy, ktoré charakterizujú osobnosť jednotlivca.
Spoločenské úlohy
Spoločenské úlohy môžu byť
Mechanizmus procesu socializácie
Mechanizmus procesu socializácie má 2 základné zložky:
Je to proces interakcie subjektu a objektu socializácie. Ide o riadenie vývoja jedinca prostredníctvom riadenia aktov jeho učenia. Význam má i druhá zložka – regulácia učenia, kde ide ovplyvňovanie procesu učenia, aby výsledky boli totožné s cieľmi socializácie. Výsledok je teda výsledkom sociálneho riadeného učenia.
Učenie môže byť zámerné, polozámerné a živelné. K živelnému, teda spontánnemu učeniu dochádza na základe vlastných skúseností a na základe osvojovania skúseností iných (napodobňovaním, alebo stotožnením). Výsledky môžu byť pre spoločnosť žiaduce, alebo nežiaduce. Pri takomto živelnom učení chýba sociálna regulácia.
Sociálna regulácie prebieha dvomi smermi :
Proces socializácie v sebe zahŕňa 4 deje : CIELE SOCIALIZÁCIE:
}začlenenie jedinca do sociálnych vzťahov-
}naučiť sa hrať sociálne roly
}personalizácia – vytvorenie jedincovej osobnosti a identity
Názory
Podľa J. Habermasa sa socializácia ideálne uskutočňuje vo formovaní osobností, ktoré dokážu balansovať medzi požiadavkami spoločnosti a pocitom osobnej identity, takže nespáchajú ani sociálnu samovraždu tým, že by prestali zohľadňovať platné normy, ani sa nepremenia na poslušné bábky. Rozhodujúca pre vývoj vyrovnaných osobností je štruktúra komunikácie v rodine. Táto ovplyvňuje získané rečové schopnosti, od ktorých závisí schopnosť reflektovať vlastnú rolu a prípadne sa od nej dištancovať. Štruktúra interakcie v priebehu socializácie ovplyvňuje neskoršiu schopnosť participovať na interakciách, predvídať konanie druhých, vnášať do predpisovaných rolí svoj vlastný prínos. Z tohto hľadiska najvhodnejšie sa uskutočňuje socializácia v rodinách stredných vrstiev, zatiaľ čo v prostredí vrstiev nižších prevláda represívna socializácia, ktorá neumožňuje rozvoj schopnosti dištancie od roly.
Emil Ludvík
Emil Ludvík (* 16. august 1917, Praha – † 15. apríl 2007, Česká Lípa) bol český hudobný skladateľ, aranžér a dirigent, obhajca ľudských práv a odporca komunistického režimu.
Životopis
Narodil sa v Prahe. Študoval právo a potom hudobnú vedu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity.
Koncom roku 1939 založil študentský Hot kvintet. Počas roka 1940 z neho vznikol Orchester Emila Ludvíka. V tomto orchestri pôsobili napr. Jan Hammer (st.), Vladimír Horčík, Jiří Verberger, Miroslav Vrba, speváci Václav Irmanov, Zdena Vincíková.
Ako prvý trubkár začínal hrať v orchestri Emila Ludvíka Fritz Weiss. Ako Žid nemohol s orchestrom verejne vystupovať, preto sa venoval aspoň skladateľskej práci. Táto spolupráca s orchestrom pokračovala aj po jeho deportácii do Terezína.
Po 2. svetovej vojne bol tajomníkom prezidenta Edvarda Beneša; v roku 1948 mu okrem iného navrhoval, aby nástupu komunistov k moci zabránil vyhlásením stanného práva. Za svoje postoje bol potom komunistami väznený a sledovala ho štátna bezpečnosť v tomto období sa živil ako hudobník.
Roku 1967 založil Společnost pro lidská práva; táto rozosielala do škôl deklarácie OSN o ľudských právach, po invázii vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska roku 1968 však bola rozpustená. Podpísal Chartu 77 a po zamatovej revolúcii roku 1989 založil Masarykovo demokratické hnutí. V roku 2004 bol ocenený Radom T. G. Masaryka.
Saint-Clément-les-Places
Saint-Clément-les-Places je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ján Kozák (1954)
Je známy aj svojou búrlivou povahou. Cez polčas v zápase 3. kola Corgoň ligy 2009/10 proti FC Nitra (0 : 1) napadol súperovho trénera brankárov Igora Mesároša, čím mu spôsobil zranenia na dobu liečby 4 týždne.
Slavomír Vorobeľ
Slavomír Vorobeľ (* 26. október 1971, Košice) je bývalý slovenský hokejový obranca. Meria 191 cm, váži 94 kg (2006).
Klubový hokej
V sezóne 2006/07 pôsobí v klube HK Aquacity ŠKP Poprad. Na drese nosí číslo 18.
Štatistiky
(štatistické údaje z 25. septembra 2006)
Reprezentácia
V slovenskom drese odohral 19 zápasov, zatiaľ neskóroval. Zúčastnil sa Majstrovstiev sveta 1996 vo Viedni.
Blanzée
Blanzée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Elektrický rušeň 182
Elektrický rušeň 182 (predtým E 669.2, továrenské označenie Škoda 59E) je rušeň určený pre nákladnú dopravu na jednosmernej napájacej sústave 3 kV. Tento rad vychádza z rušňov radu 181, oproti ktorým sú urobené len drobné úpravy, napríklad zníženie hmotnosti o 4,2 tony a zmenšenie rázvoru podvozkov.
Prevádzka
Od septembra 2008 sú všetky rušne tohto radu u ČD Cargo sústredené v SOKV Ostrava, pričom prevádzka tohto radu je výrazne obmedzovaná z dôvodu nepriaznivého vplyvu na koľajový zvršok. Zvyšné rušne slúžia najmä na postrk cez česko-slovenskú hranicu, prípadne v okolí Ostravy, môžu však byť nasadzované aj na iné výkony. Vyradené rušne sú prenajímané poľským, slovenským, ale aj českým dopravcom. Jeden stroj má v prenájme Lokorail, dva mala prenajaté spoločnosť Bratislavská regionálna koľajová spoločnosť, po ukončení nájmu však prešli do prenájmu spoločnosti ODOS. Väčšina strojov je ale upravovaná pre prevádzku v Poľsku pre spoločnosť CTL Logistics.
Na slovensku bol tento rad prevádzkovaný spoločnosťou ZSSK Cargo do roku 2006, kedy boli zvyšné rušne zrušené a predané rôznym záujemcom. Väčšina ich skončila opäť v Poľsku, iba stroj 182.166 získala spoločnosť ODOS. Jedinou výnimkou sa stal rušeň 182.063, ktorý však bol preznačený na 183.044.
Prevádzkované rušne
(Rušňe označené kurzívou má daná firma v nájme.)
Turecká van
Turecká van je vzácne mačacie plemeno. Pochádza z juhovýchodného Turecka a za svoje meno vďačí jazeru Van, pri ktorom sa nachádza región, v ktorom sa toto plemeno prirodzene vyvinulo. Slovo van pritom poukazuje na sfarbenie srsti, ktorá je okrem sfarbenia na hlave a chvoste celá biela.
Pôvod
Van je veľké jazero, ktoré sa nachádza v horách na juhovýchode Turecka pri hraniciach s Iránom. Je to pusté územie s nadmorskou výškou asi 1 600 metrov nad morom. V roku 1955 do jednej dediny na tomto území dorazila Laura Laushingtonová a objavila tu v ostatnom svete dovtedy neznáme plemeno. Išlo o mačky s dlhou bielou srsťou a odlišným zafarbením hlavy a chvosta. Podarilo sa jej získať dve mačiatka, ktoré si vzala so sebou. O štyri roky neskôr sa vrátila pre ďalšie, aby mohla svetu predstaviť tureckú van.
Toto plemeno sa vyvíjalo vzhľadom na geografickú izoláciu oddelene. Je to mačka s polodlhou srsťou, pevným telom a pôvabnou srsťou. Britská felinologická organizácia uznala v roku 1969 tureckú van ako prvá. Zo Spojeného kráľovstva boli v roku 1970 vyvezené prvé jedince tohto plemena do Spojených štátov, kde ich v roku 1985 uznala tamojšia severoamerická organizácia.
Farebné varianty
Pôvodné sfarbenie tureckej van je biela s červenou kresbou (tzv. auburn), ktorá musí mať rovnaký odtieň na hlave aj na chvoste. V Spojenom kráľovstve sa dodnes posudzujú len mačky s červenými škvrnami a jantárovým sfarbením dúhovky. V ostatných krajinách je povolená aj kombinácia bielej s čiernymi, modrými alebo korytnačinovými škvrnami. Oči môžu byť modré, jantárové alebo rôznofarebné (tzv. odd-eyes, čiže jedno oko modré a druhé jantárové).
Povaha
náhľad|Turecká van v korytnačinovom sfarbení Chovatelia označujú tureckú van za temperamentnú a inteligentnú mačku, ktorá uprednostňuje v rodine jedného človeka. Turecká van sa vyznačuje pre mačky nezvyčajnou láskou k vode - mačky tohto plemena sú výbornými plavcami.
Starostlivosť
Srsť tureckej van si vyžaduje pravidelné česanie aspoň trikrát týždenne, v období pĺznutia (na jar a v lete) aj častejšie.
Rád mečových bratov
Rád mečových bratov známy aj pod názvami Rytieri meča, Livónsky rád alebo Livónski rytieri zohral úlohu pri šírení kresťanstva v Livónsku (dnes súčasťou Lotyšska a Estónska). Rád mečových bratov bol založený v roku 1202 a zanikol v roku 1561.
Heraldika
V erbe rádu sa nachádzajú červené skrížené meče a kríže v bielom poli.
Dejiny
Rád mečových bratov bol založený v roku 1202 v Rige podľa vzoru Rádu templárov rižským biskupom Albertom von Buxhoevden. Pápež Inocent III. ho v roku 1204 potvrdil a prikázal mu poslušnosť voči biskupom (čo rád ignoroval). Na čele Rádu mečových bratov stál doživotne volený veľmajster. Okrem rytierov, ktorí mali pochádzať z ušľachtilého rodu, Rád mečových bratov zjednocoval vojakov, mníchov a remeselníkov. Hlavným mestom Rádu mečových bratov bolo Viljandi (dnes Estónsko).
Počas niekoľkých rokov si Rád mečových bratov prisvojil celé Livónsko a časť Estónska. Pri ďalšej expanzii sa stále dostával do väčších konfliktov s okolitými baltskými kmeňmi, v roku 1236 utrpel veľkú porážku od spojených vojsk Semigalov a Samogitov neďaleko Šiauliai (v dnešnej Litve). Konflikty existovali aj so Svätou stolicou, ktorá Rádu mečových bratov vyčítala brutálny postup voči pohanom aj voči pokrsteným, a snahu starať sa viac o vlastný majetok ako o šírenie kresťanstva.
V marci 1226 vydal vtedajší pápež Gregor IX. v Rimini Zlatú bulu, ktorou Rád nemeckých rytierov poveril šírením kresťanstva na území pohanských baltských Prusov. Preto došlo k únii Rádu Nemeckých rytierov s Rádom mečových bratov. Túto úniu potvrdil pápež Gregor IX. listinou Za zjednotenie dvoch Rádov z 30. mája 1237. Rád mečových bratov napriek tomu expandoval, okolo roku 1290 si prisvojil Kursko.
Po roku 1525 vládol Rád mečových bratov samostatne v Livónsku, po zániku Livónska roku 1561 bol s konečnou platnosťou zrušený a zlúčený s Rádom nemeckých rytierov.
Eduard Nižňanský
Životopis
V súčasnosti je aj supervízorom projektu Dokumentačného strediska holokaustu, v rámci ktorého sa vytvára databáza obetí holokaustu (obsahuje 57 625 mien osôb deportovaných zo Slovenska v roku 1942).
Tvorba
V 90. rokoch sa po príchode na Katedru histórie VŠP v Nitre zameral na výskum historiografie o nacizme a fašizme najmä v SRN. Pokladal za dôležité, aby sa slovenská historiografia zoznámila s rozličnými metodologickými prístupmi ako aj výsledkami výskumov o extrémnych režimoch v 20. storočí, keďže v predchádzajúcom období boli ovplyvnená najmä zjednodušenými „marxistickými“ konštrukciami.
Ocenením výskumu holokaustu bola akceptácia v medzinárodných projektoch. Z nich zrejme najvýznamnejší bol projekt European Science Foundation. Projekt: Occupation in Europe: The Impact of National Socialist and Fascist (1938 – 1950), ktorého bol členom tímu. Takýto výskumný tím v rámci Európy bol vytvorený len tretíkrát po II. svetovej vojne. Zo Slovenska boli akceptovaní len dvaja historici (prof. Dr. Roman Holec a Doc. Eduard Nižňanský CSc.).
V rámci výskumu od roku 2001 sa venuje aj vytváraniu databázy obetí holokaustu. V tomto prípade nejde len o humanitnú záležitosť, ale aj výskum, ktorý môže výrazne posunúť výskum historickej demografie židovskej komunity.
Aljašský ropovod
thumb|Trasa Aljašského ropovodu Aljašský ropovod (ang. Trans-Alaska Pipeline System) je strategicky významný ropovod v USA, tiahnuci sa od severného pobrežia Aljašky k južnému.
V roku 1968 boli na severe Aljašky objavené bohaté ložiská ropy. O deväť rokov neskôr už Spojené štáty uviedli do prevádzky 1 270 km dlhý ropovod, pretínajúci Aljašku od Severného ľadového oceánu (Prudhoe Bay) až k nezamŕzajúcemu prístavu Valdez na južnom pobreží Aljašky. Tu sa ropa prečerpáva do obrovských tankerov a odváža sa do rafinérií v ostatných štátoch USA. Ropovod dopravuje asi 20% celkovej spotreby v USA a jeho vybudovanie stálo 8 miliárd dolárov. Po celej svojej dĺžke sa vplyvom teplôt rozťahuje a zmršťuje až o 240 metrov. left|thumb|Aljašský ropovod Ropa sa ťaží z hĺbky 2 700 metrov pod povrchom a jej teplota dosahuje viac ako 60°C. Táto teplota sa však nesmie prenášať do potrubia, lebo to by spôsobovalo roztápanie permafrostu a celá konštrukcia ropovodu by sa zrútila. Preto je celé potrubie izolované a na podpory sa inštalujú teplotné radiátory, ktoré teplotu vyžarujú do priestoru. Potrubie je uložené na valcoch a tak sa môže po dĺžke ľubovolne rozpínať. Dĺžková rozpínavosť sa kompenzuje bočným točením potrubia. Cena výstavby ropovodu sa ropným spoločnostiam vrátila za 2 roky.
Ondrejovova ulica
Ondrejovova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Pošeň. Je pomenovaná podľa slovenského spisovateľa Ľuda Ondrejova (1901 – 1961).
Popis
Ulica je situovaná v smere juhozápad-severovýchod. Na juhozápadnom konci ústi do Ulice Viliama Figuša-Bystrého. Pri vyústení Štedrej ulice na juhovýchodnej strane je ulica zalomená. Na severovýchodnom konci vyúsťuje do Borodáčovej ulice. Ulica je prejazdná po celej dĺžke.
Úsek Ulica Viliama Figuša-Bystrého - Štedrá ulica
V tomto úseku má ulica orientáciu približne juhozápad-severovýchod. Na južnej strane do ulice vyúsťujú dve spojky s Gagarinovou ulicou orientovanou približne západ-východ, ktoré predstavujú hlavné prístupové trasy na ulicu. Pri vyústení Štedrej ulice na juhovýchodnej strane sa ulica lomí.
Na severnej strane ulice sa nachádzajú 3-poschodové panelové bytové domy z druhej polovice 60. rokov 20. storočia. Na južnej strane ulice medzi spojkami s Gagarinovou ulicou je zástavba rodinných domov.
Úsek Štedrá ulica - Borodáčova ulica
V tomto úseku má ulica orientáciu približne juh-sever. Na oboch stranách ulice sa nachádzajú 3-poschodové panelové bytové domy z druhej polovice 60-tych rokov.
Pečať štátu New York
thumb|Veľká pečať štátu [[New York (štát)|New York]] Veľká pečať štátu New York bola v súčasnej podobe prijatá v roku 1882, ale jej prvá podoba sa objavila už v roku 1777.
Popis
Pečať tvorí modré kruhové pole, v ktorom je umiestnený štátny znak štátu New York. Štátny znak má zlato lemovaný štít, ktorý zobrazuje dve lode plávajúce po Hudson River pod pohorím Hudson Highland, nad ktorým vychádza zlaté slnce. Nad štítom je žlto-modrá točenica, z ktorej vystupuje Zemeguľa ukazujúca Atlantický oceán. Nad Zemeguľou je symbol Spojených štátov – Orliak bielohlavý. Štítonosičmy sú dve ženy, heraldicky vpravo je to Bohyňa slobody, dražiaca kopiju s čiapkou slobody a šlapajúca na vrchol britskej kráľovskej koruny, ktorá symbolizuje slobodu po Americkej vojne za nezávislosť. Druhý štítonos (heraldicky vľavo) je Bohyňa spravodlivosti, ktorá má oči previazané šatkou a v ruke drží váhy spravodlivosti. Obe postavy stoja na bielej stuhe s latinským heslom: EXCELSIOR (slovensky Stále nahor), čo je motto štátu New York. Modrý kruh prechádza, v smere od stredu von, do modrého medzikružia so svetlo modrým nápisom The Great Seal of the State of New York (Veľká pečať štátu New York).
Štátny znak z pečati je taktiež súčasťou vlajky štátu New York.
Hlavná budova Slovenského národného múzea
Hlavná budova Slovenského národného múzea (pôvodne budova Zemedelského múzea) je budova na Dunajskom nábreží v Bratislave, v ktorej dnes sídli Prírodovedné múzeum Slovenského národného múzea a Generálne riaditeľstvo SNM.
Pôvodne budovu postavilo Československé zemědělské muzeum v Prahe, ktoré si v Bratislave zriadilo v roku 1924 svoju pobočku. V medzivojnovom období ju na výstavné účely využívali tri bratislavské múzeá (Zememdelské múzeum, Lesnícke a Lovecké múzeum a Slovenské vlastivedné múzeum), ktoré sa v roku 1940 zlúčili do Slovenského múzea v Bratislave. Toto múzeum sa v roku 1961 spojilo so Slovenským národným múzeom v Martine pod spoločným názvom Slovenské národné múzeum so sídlom v Bratislave. V súčasnosti tu sídli Generálne riaditeľstvo Slovenského národného múzea a Prírodovedné múzeum, ktoré je so zbierkou 2,4 mil. predmetov najväčšie svojho zamerania na Slovensku.