cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alexandr Alexandrovič Alechin
Pred 1. svetovou vojnou
Prvý úspech dosiahol už ako 17-ročný, keď v roku 1909 vyhral všeruský turnaj v Petrohrade. Na prvých medzinárodných turnajoch však končil v poli porazených.
Prvé medzinárodné úspechy: Štokholm 1912 1., Scheveningen 1913 1.
Najväčším turnajom pred 1. svetovou vojnou, na ktorom hral, bol "superturnaj" v Petrohrade 1914. V základnej časti turnaja obsadil 4.-5. miesto a dosť prekvapujúco postúpil do finálovej časti, kde hrali prví piati. Vo finále skončil Alechin 3. s veľkou stratou za 1. Laskerom a 2. Capablancom. Ruský cár Mikuláš II. udelil Alechinovi a ostatným finalistom titul veľmajster.
Potom hral na turnaji v Mannheime 1914. Turnaj sa nedohral, lebo vypukla 1. svetová vojna. Alechin bol vyhlásený za víťaza.
Do roku 1927
Počas vojny hral Alechin iba niekoľko simultánok a malých zápasov. V roku 1920 vyhral 1. majstrovstvá ZSSR.
V roku 1921 sa vysťahoval do Francúzska a stal sa šachovým profesionálom. Začal byť hráčsky veľmi aktívny a začal sa dôkladne pripravovať na zápas o titul majstra sveta s Capablancom. Jeho výsledky do tohto zápasu boli:
Budapešť 1921 1., Haag 1921 1., Piešťany 1922 2.-3., Hastings 1922 1., Viedeň 1922 4.-6., Londýn 1922 2., Margate 1923 2.-5., Karlovy Vary 1923 1.-3., New York 1924 3.(so 4-bodovou stratou na víťazného Em. Laskera), Baden-Baden 1925 1., Bern 1925 1., Paríž 1925 1., Hastings 1925/26 1.-2., Birmingham 1926 1., Drážďany 1926 2., Scarborough 1926 1., Semmering 1926 2., Kecskemét 1927 1. New York 1927 2. s 2½-bodovou stratou za víťazom turnaja, Capablancom.
Víťazstvo nad Capablancom
Po prvýkrát Vyzval Alechin Capablancu na zápas v roku 1923. V tom čase však ešte nemal šancu splniť finančné podmienky zápasu. V roku 1926 sa mu v Argentíne podarilo zabezpečiť potrebné financie a vyzval Capablancu znovu. Zápas o titul majstra sveta sa hral v roku 1927. Podľa pravidiel víťazom sa mal stať ten hráč, ktorý prvý vyhrá šesť partií. Remízy sa nepočítali.
Capablanca bol považovaný za vysokého favorita zápasu. Dovtedy ešte s Alechinom neprehral ani jednu partiu. Alechin sa však na zápas niekoľko rokov dôkladne pripravoval a nakoniec dosiahol úspech.
Dôležité partie zápasu Alechin – Capablanca: Víťazstvom v pomere 6:3, (=25) sa Alexander Alechin stal 4. majstrom sveta v šachu.
K odvetnému zápasu o titul sa už J. R. Capablanca nedostal. Alechin mu totiž stanovil tie isté tvrdé podmienky, aké musel splniť on. Až na prahu 2. svetovej vojny sám Alechin navrhol Capablancovi zohratie zápasu o titul MS. Malo sa hrať v roku 1941 v Južnej Amerike. Capablanca však už tento návrh neprijal.
Do 2. svetovej vojny
Po zisku titulu majstra sveta sa začalo obdobie veľkých Alechinových úspechov, keď na turnajoch často nemal rovnocenného súpera. V roku 1928 nehral na žiadnom turnaji, hral však množstvo simultánok.
Jeho ďalšie výsledky boli:
Bradley Beach 1929 1., San Remo 1930 1. s náskokom 3½ bodu pred konkurenciou, Bled 1931 1. s rekordným 5½ bodovým náskokom, Bern 1932 1., Mexiko 1932 1.-2., Londýn 1932 1., Pasadena 1932 1., Paríž 1933 1., Hastings 1933/34 2.-3., Zürich 1934 1., Örebro 1935 1.
V roku 1929 dostal Alechin výzvu na zápas o titul MS od Ukrajinca, žijúceho v Nemecku Jefima Bogoľubova. Zápas sa hral v Nemecku a v Holandsku a Alechin presvedčivo vyhral v pomere 15½:9½ (11:5, =9). Jeho 5 prehier však dosť prekvapilo.
V roku 1934 obaja súperi zohrali druhý zápas, ktorý sa hral v Nemecku. Alechin ho vyhral 15½:10½ (8:3, =15), keď Alechin viedol už 7:1, v závere však poľavil a Bogoľubov znížil.
V polovici 30. rokov vyrástlo majstrovi sveta niekoľko silných konkurentov. Boli to predovšetkým Estónec Paul Keres, Rus Michail Botvinnik a Američania Reuben Fine a Samuel Reshevsky. Okrem toho, aj samotný Alechin čelil poklesu formy, ktorý treba pripísať únave z predchádzajúcich turnajov, ako aj zlej životospráve, ktorú v tom čase viedol.
To sa prejavilo v zápase o titul majstra sveta, v ktorom bol Alechinovi súperom Holanďan Max Euwe. Hralo sa v roku 1935 v Holandsku. Alechinov výkon bol poznačený veľkými výkyvmi a zápas sa skončil jeho senzačnou prehrou v pomere 14½:15½ (8:9, =13).
V roku 1937 nastúpil na odvetný zápas o titul MS proti Euwemu, ktorý sa opäť hral v Holandsku. Tentokrát bol za mierneho Favorita považovaný Euwe. Alechin sa však dokázal zmobilizovať a na zápas sa výborne pripravil.
Po 5. partii ešte viedol Euwe 3:2. Už 6. partia však rozhodla o celkovom výsledku. Alechin sa uchýlil k veľmi riskantnej hre, Euwe sa vo vzniknutej pozícii nezorientoval a hladko prehral. Od tohto momentu získal Alechin v zápase jasnú prevahu a nakoniec suverénne vyhral v pomere 15½:9½ (10:4, =11)
Do vojny hral ešte tri významnejšie turnaje: Carrasco 1938 1., Margate 1938 1. Na turnaji AVRO 1938 v Holandsku, na ktorom hralo 8 najlepších šachistov, nezahral dobre a skončil 4.-6.
Na šachových olympiádach reprezentoval Francúzsko s týmito výsledkami: V roku 1937 sa Medzinárodná šachová federácia(FIDE) pokúsila už po niekoľkýkrát dostať zápasy o titul MS pod svoju kontrolu a určila pre Alechina súpera. Bol ním česko-slovenský veľmajster Salo Flohr. Rokovania Alechina s Flohrom sa vyvíjali nádejne a zápas sa mal hrať v ČSR. Po Mníchovskom diktáte však Flohr emigroval a Alechin označil dohodu za neplatnú.
Ďalšiu výzvu na zápas dostal Alechin od Paula Keresa, víťaza turnaja AVRO, ktorý mal podľa dohodnutých pravidiel určiť súpera pre majstra sveta. Alechin však oznámil, že sa týmito pravidlami necítil viazaný.
Úspešnejší vo vyjednávaní o zápase bol sovietsky veľmajster Michail Botvinnik. Ten dokonca Alechinovi navrhol, aby sa pri príležitosti zápasu o titul MS vrátil do ZSSR. Všetky tieto plány však prekazila vojna.
2. svetová vojna a koniec kariéry
Do roku 1943 štartoval Alechin v turnajoch na územiach okupovaných Nemeckom.
Krakov 1941 1., Mníchov 1941 2.-3., 1942 1., Praha 1942 1.-2., 1943 1., Salzburg 1942 1., 1943 1.-2., Varšava 1942 1.
V roku 1943, počas turnaja v Prahe, navrhol Alechin Paulovi Keresovi, ktorý tiež v tom čase žil na okupovaných územiach zohratie zápasu o titul majstra sveta. Keres však s návrhom nesúhlasil.
V roku 1943 sa presťahoval do Španielska a koniec života prežil v Portugalsku. Ocitol sa v ťaživej situácii. Po vojne sa proti nemu objavili rôzne obvinenia a nepozvali ho na žiaden turnaj, ktoré sa po vojne v Európe rozohrali. Zúčastnil sa iba niekoľkých malých turnajov a simultánok v Španielsku a Portugalsku.
V marci 1946 dostal Alechin list od Michaila Botvinnika, ktorý ho znovu vyzval na zápas o titul majstra sveta. Zápas bol dohodnutý a mal sa odohrať v Londýne. Alechin však 24. marca 1946 náhle zomrel.
Odkaz
Alexander Alechin bol jedným z najlepších šachistov histórie. Bol označovaný za šachového umelca. Vynikal bohatou fantáziou a kombinačným talentom, rád mal komplikované pozície, v ktorých sa vedel dobre orientovať. Jeho hra bola prevažne nátlaková a útočná. Vynikal aj znalosťami šachovej stratégie a šachovej psychológie. Ďalšou jeho silnou stránkou bola výborná príprava na súťaže. Obohatil teóriu otvorení. Je autorom Alechinovej obrany, ktorá sa hráva dodnes, v ďalších otvoreniach je po ňom pomenovaných viacero variantov.
Alechin vynikal aj, ako šachový komentátor. Napísal niekoľko kníh, prevažne zbierok turnajových partií. Bol nadšeným popularizátorom šachu. V Európe, Severnej a Južnej Amerike zohral množstvo simultánok a exhibičných zápasov, usporadúval aj šachové prednášky.
Bidelmanova hviezda
Bidelmanova hviezda je héliová premenná hviezda, ktorá je celkom bez vodíka. Vodík sa v nej premenil termonukleárnymi reakciami na hélium.
Zajac (priezvisko)
Zajac (o význame pozri zajac) je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v Trebišove, Žiline a v Bánovciach nad Bebravou.
Známi nositelia
Pozri v článku Zajac (rozlišovacia stránka).
Stříbrnice (okres Uherské Hradiště)
Stříbrnice je obec v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 411 obyvateľov, z toho 212 mužov a 199 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,4 roka (muži 40,3 roka, ženy 46,7 roka).
Bogumił Kobiela
Bogumił Kobiela (* 31. máj 1931, Katovice, Poľsko – † 10. júl 1969, Buszkowo, Poľsko) bol poľský filmový a divadelný herec. Spolutvorca gdanského študentského divadla Bim-Bom.
Atomické zváranie
Atomické zváranie je oblúkové zváranie v ochrannej atmosfére vodíka.
Jozef Kubašovský
Jozef Kubašovský (* 29. október 1958, Prešov) je športový lekár - traumatológ a bývalý futbalista. Bol hlavným lekárom košickej časti MS v ľadovom hokeji 2011 a lekárom slovenskej výpravy na MS v rokoch 2012 a 2013.
S futbalom začal ako deväťročný v Lokomotíve Košice, kde odohral dva zápasy v najvyššej federálnej súťaži a ako náhradník striedal v obidvoch zápasoch 1. kola Pohára UEFA 1978/79 proti AC Miláno. Neskôr hral v nižších súťažiach za Spoje Košice a Družstevník Čaňa. S aktívnou futbalovou kariérou skončil ako 32-ročný.
Cerbois
Cerbois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montigny (Sarthe)
Montigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Halový pozemný hokej na Ázijských halových hrách 2007
Halový pozemný hokej na Ázijských halových hrách 2007 bol turnaj v halovom pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Ázijských halových hier 2007. Konal sa v Macau od 26. októbra2. novembra 2007, za účasti 6 mužských tímov. Dejiskom turnaja bola aréna Macau Stadium Pavilion s kapacitou 800 divákov, v ktorom sa okrem halového pozemného hokeja odohrali aj súťaže v basketbale, bedmintone, futsale, gymnastike, karate, stolnom tenise, taekwonde a wu-šu. Víťazom turnaja sa stal 🇮🇷, ktorý vo finálovom zápase vyhral nad 🇰🇷.
Glyfosát
Glyfosát je derivát glycínu, ktorý slúži ako širokospektrálny herbicíd, účinná látka mnohých komerčných produktov vrátane Roundupu. Slúži najmä ako prostriedok proti burine. Glyfosát predstavili už v roku 1970 chemici spoločnosti Monsanto.
Karcinogenita
Medzinárodná agentúra pre výskum rakoviny (IARC) v roku 2015 zaradila glyfosát medzi pravdepodobné karcinogény pre človeka (skupina 2A).
Toxicita
Pre živočíchy podľa prevažujúceho vedeckého názoru nie je glyfosát toxický, pretože nemajú biosyntetickú dráhu pre aromatické aminokyseliny ako rastliny a získavajú aromatické aminokyseliny aj z potravy.
V roku 2008 vedecký časopis „Chemical Research in Toxicology“ publikoval štúdiu, podľa ktorej Roundup a jeho metabolity už v pomerne nízkych koncentráciách zabíjajú ľudské embryonálne a pupočníkové bunky i bunky ľudskej placenty. Štúdia však naznačuje, že onou toxickou látkou nie je glyfosát, ale ďalšie prídavné látky obsiahnuté v zložení Roundupu.
Štúdia „Sanchis a kol.“ zmerala výskyt neodbúrateľných zvyškov tohto chemického prípravku v spodných vodách, kde sa zvyšok akumuluje, napriek skorším tvrdeniam spoločnosti, ktorá produkt na trh prvá uviedla, že po niekoľkých týždňoch sa produkt bez stôp rozloží na biologicky neaktívne látky. Stopové množstvá tejto látky sa teda dostávajú aj do pitnej vody a celého prírodného cyklu.
Nová štúdia Mesnageho a kol. ukázala predtým netušenú toxicitu týchto zvyškov glyfosátu na ľudské zdravie, ktorými by bolo možné čiastočne vysvetliť rad zdravotných problémov trápiacich vyspelé krajiny, kde sa herbicíd masívne používa. Masívna úmrtnosť buniek nastáva už pri koncentrácii o niekoľko rádov nižšej, než je koncentrácia aplikovaná v poľnohospodárstve, a teda aj zvyšky v stopovom množstve môžu mať v dlhodobom horizonte významný vplyv na zdravie populácie.
Rezíduá herbicídu sa pochopiteľne nachádzajú v akejkoľvek živej hmote t. j. rastlinách, pestovaných na pôde predtým týmto prostriedkom ošetrenej.
Podľa výskumu University of Texas v Austine, je glyfosát spojený s úhynom včiel (pravdepodobne aj čmeľov). Ide o nepriamy vplyv na úhyn, keď sa včelám vystaveným účinku redukovala črevná mikrobiota. To malo vplyv na ich obranyschopnosť a schopnosť spracovávať potravu, pričom sa zvýšila ich úmrtnosť.
Externé odkazy
Glyfosát - rakovinotvorný pesticid, 18. mája 2015, A dost!, internetová televízia Stream.cz
Casey Ryback
Casey Ryback je fiktívna postava a akčný hrdina z filmov Prepadnutie v Pacifiku z roku 1992 a Prepadnutie 2: Temné územie z roku 1995. Postavu si zahral hollywoodsky akčný herec Steven Seagal. Ryback je poručík Navy SEALs a kuchár, s vrcholovým výcvikom v bojových umeniach, výbušninách, špeciálnych zbraniach a taktikách. Je majstrom boja bez zbrane, vysoko kvalifikovaný v boji so strelnými zbraňami, bodnoreznými zbraňami a inými formami boja.
Laigny
Laigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rujana
thumb|Národný park Jasmund Rujana je najväčší ostrov Nemecka. Leží v Baltickom mori, niekoľko kilometrov od pobrežia, oproti južným brehom Švédska. Administratívne patrí do spolkovej krajiny Meklenbursko-Predpomoransko. Ostrov je cieľom mnohých turistov. Žije tu 73 000 obyvateľov (2001).
Geografia
Ostrov má rozlohu. Brehy sú nízke, povrch ostrova mierne zvlnený, najvyšším bodom je vrch Piekberg s nadmorskou výškou. Pobrežie je veľmi členité, má dĺžku až. Viac ako štvrtinu plochy ostrova zaberá národný park Jasmund, severne od hlavného prístavu Sassnitz. Známe sú tu kriedové útesy Königsstuhl a Stubbenkammer. Rujana je s pevninou prepojená dlhou hrádzou a mostom. center|800px|thumb|Panoráma ostrova.
Fauna a flóra
Rujana je zastávkou pre sťahovavé vtáky migrujúce na juh. Hniezdi tu vzácny Orliak morský. Veľké plochy sú tiež obrábané, pestuje sa hlavne žito, ovos, zemiaky a cukrová repa. Na východe a vo vnútrozemí sú bukové lesy. Významnou zložkou hospodárstva je rybolov (slede, úhory).
História
Prvé známky osídlenia sa datujú do obdobia 4000 pred Kr. Na prelome letopočtov bol ostrov obývaný východogermánskym kmeňom a v 7. storočí ho osídlil silný slovanský kmeň Rujanov. V dobe vikingskej bol ich politickým aj obchodným centrom.
Nachádzali sa tu dve významné strediská. Vo Veľkom Jasmundskom zálive bola objavená osada, ktorá bola osídlená od 8. do 10. storočia. Prekvitali tu remeslá a obchod, nájdené boli predmety z celej baltskej oblasti. Popri Slovanoch tu zrejme žila aj veľká škandinávska komunita. Druhým centrom bola chrámová pevnosť v Arkone na severe, ktorá bola náboženským centrom nadkmeňového charakteru. Tá však podľa všetkého nebola trvalo osídlená. V roku 1168 si územie podmanili Dáni. V tomto období tu prebehla aj christianizácia. Do 19. storočia prináležala Rujana postupne Dánom, Švédom a Prusom.
V roku 1816 tu vzniklo prvé rekreačné stredisko v mestečku Putbus. Neskôr pribudlo ešte niekoľko letovísk a až do 2. svetovej vojny to bolo najznámejšie rekreačné miesto Nemecka. Most, spájajúci Rujenu s pevninou bol postavený v roku 1936 a nahradil kyvadlovú dopravu. Nacisti tu vybudovali obrovské rekreačné stredisko Prora, ktoré však napokon nebolo dokončené. Rujana bola obľúbeným rekreačným strediskom aj počas socializmu, v súčasnosti zápasí o prívlastok najpopulárnejšieho nemeckého ostrova s ostrovom Sylt.
Lakhegy
Lakhegy je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 858 ha a žije tu 499 obyvateľov (2007).
Nukleosyntéza (kozmológia)
Nukleosyntéza v kozmológii (alebo prvotná nukleosyntéza, skrátene BBN z Big Bang Nucleosynthesis) znamená vznik atómových jadier, okrem jadier najľahšieho izotopu vodíka, počas raných fáz vesmíru. Mnoho vedcov verí, že nukleosyntéza sa odohrala len moment po Veľkom tresku a že je zodpovedná za vznik ťažšieho izotopu vodíka známeho ako deutérium (H-2 alebo D), izotopov hélia He-3 a He-4 a izotopov lítia Li-6 a Li-7. Okrem týchto stabilných jadier vznikli aj nestabilné, rádioaktívne izotopy, najmä trícium (H-3), berýlium-7 (Be-7) a berýlium-8 (Be-8). Tieto nestabilné izotopy sa buď rozpadli alebo splynuli s inými stabilnými jadrami.
Charakteristika
Existujú dve dôležité charakteristiky nukleosyntézy: Kde t je čas v sekundách, T je teplota v MeV a g* je počet typov častíc. (g* sa skladá z hodnôt 2 pre fotóny, 7/2 pre páry elektrón-pozitrón a 7/4 pre každý typ neutrína. V štandardnom modeli je hodnota g*=10,75) Tento výraz tiež ukazuje to, ako rozdielny počet neutrín ovplyvňuje rýchlosť ochladzovania raného vesmíru.
Kľúčovým parametrom, vďaka ktorému sa dajú vypočítať účinky BBN, je počet fotónov na baryón. Tento parameter zodpovedá teplote a hustote raného vesmíru a umožňuje zistiť podmienky, pri ktorých nastala jadrová fúzia. Z tohoto sa dajú odvodiť množstvá prvkov. Aj keď pomer baryónov na fotón je pre zistenie množstiev prvkov dôležitý, tak presná hodnota veľmi neovplyvní celkový obraz. Bez väčších zmien v teórii Veľkého tresku, Výsledkom BBN by boli veľké množstvá H-1 (75%), zhruba 25% hélia-4, 0,01% deutéria, stopové množstvá (rádovo 10-10) lítia a berýlia a žiadne ťažšie prvky (stopy bóru sa objavili v niektorých starších hviezdach, z toho pramení otázka, či nejaký bór, nepredpokladaný teóriou, mohol vzniknúť vo Veľkom tresku. Táto otázka stále nie je vyriešená.). To, že pozorované množstvá prvkov vo vesmíre sa zhodujú s predpokladmi teórie, je považované sa za silný argument v prospech teórie Veľkého tresku.
V tejto oblasti zvyčajne percentá predstavujú hmotnosť, takže 25% hélia-4 znamená, že hélium-4 tvorí 25% hmotnosti, ale len zhruba 8% atómov je hélium-4.
Dôležité parametre
Vznik ľahkých prvkov počas BBN závisí na množstve parametrov: medzi inými aj pomer neutrónov a protónov a pomer baryónov a fotónov.
Pomer Neutróny-Protóny
Neutróny môžu reakciou s pozitrónmi alebo elektrónovými neutrínami vytvárať protóny a iné častice v niektorej z týchto reakcií:
Tieto reakcie prebiehali až dovtedy, kým ich rozpínanie neznemožnilo, čo nastalo pri teplote zhruba T=0,7 MeV. Táto teplota sa nazýva aj teplota vytlačenia. Pomer neutrónov a protónov v tom čase bol zhruba 1/7. Takmer všetky neutróny, ktoré existovali po tomto vytlačení, vytvorili hélium-4. To predpokladá, že hélium-4 by malo tvoriť zhruba 25% hmotnosti, čo sa zhoduje z pozorovaniami.
Pomer Baryóny-Fotóny
Pomer baryónov a fotónov, η, je hlavným indikátorom výskytu ľahkých prvkov v ranom vesmíre. Baryóny reagujú s ľahkými prvkami v týchto reakciách:
Je zrejmé, že hélium-4 je konečným produktom reakcií baryónov počas BBN, a že výskyt prvotného deutéria nepriamo súvisí s hustotou baryónov. To znamená, že čím je hustota baryónov vyššia, tým viac reakcií a tým viac deutéria sa premení na hélium-4. Tento záver robí z deutéria veľmi užitočný nástroj na meranie zmien baryónov vo vesmíre.
Postupnosť
BBN začala pár minút po Veľkom tresku, keď sa vesmír ochladil dostatočne na to, aby mohli jadrá deutéria prežiť zrážky s vysokoenergetickými fotónmi. V tomto období nezáležalo na obsahu tmavej hmoty, keďže vo vesmíre prevažovalo žiarenie a to regulovalo vzťah medzi časom a teplotou. Relatívna hojnosť protónov a neutrónov vyplýva z jednoduchých termodynamických argumentov v kombinácii s tým, ako sa časom menila teplota vesmíru. Kombináciou termodynamiky a zmien spôsobených rozpínaním je možné na základe teploty v tom bode vypočítať pomer protónov a neutrónov. Odpoveď je, že na začiatku nukleosyntézy na jeden neutrón pripadalo zhruba 7 protónov. Tento pomer je na začiatku v prospech protónov hlavne preto, že v porovnaní s neutrónmi sú ľahšie a preto vznikali ľahšie. Voľné neutróny sa rozpadajú na protóny s polčasom rozpadu zhruba 15 minút. Tento čas je ale dlhší ako prvé tri minúty nukleogenézy, počas ktorej ich značná časť vytvorila, kombináciou s protónmi, deutérium.
Jednou črtou BBN je, že fyzikálnym zákonom a konštantám, ktoré riadia správanie hmoty pri týchto energiách, veľmi dobre rozumieme. Preto BBN neobsahuje niektoré špekulatívne neistoty, ktoré chrakterizujú rané fázy života vesmíru. Ďalšou črtou je, že proces nukleosyntézy je daný podmienkami na začiatku tejto fázy vývoja vesmíru, a preto je to, čo sa dialo predtým, nepodstatné.
Rozpínaním sa vesmír ochladzuje. Voľné neutróny a protóny sú nestabilnejšie ako jadro hélia a protóny a neutróny majú silnú tendenciu vytvárať hélium-4. Napriek tomu vznik hélia-4 vyžaduje medzikrok v podobe vzniku deutéria. Pred začiatkom nukleosyntézy bola teplota dosť vysoká a mnoho fotónov malo vyššiu energiu ako je väzbová energia deutéria, preto všetko vzniknuté deutérium okamžite zaniklo. To oddialilo vznik hélia-4 až dovtedy, kým sa vesmír neochladil dostatočne pre vznik stabilného deutéria ( zhruba T=0,1 MeV). Po tomto nasledoval náhly nárast vzniku prvkov. Napriek tomu krátko potom, 20 minút po Veľkom tresku, vychladol vesmír pod hranicu, umožňujúcu jadrovú fúziu a nukleosyntézu. V tomto čase boli množstvá prvkov takmer nemenné a jediné zmeny boli výsledkom rádioaktívneho rozpadu niektorých produktov BBN (napr. trícium).
História teórie
História nukleosyntézy Veľkého tresku začala výpočtami Ralpha Alphera a Georga Gamowa v 40.tych rokoch 20. storočia. Publikovali významnú Alpher-Bethe-Gamow štúdiu, ktorá stanovila základy teórie vzniku ľahkých prvkov v ranom vesmíre.
V 70.tych rokoch 20. storočia bolo najväčšou záhadou teórie, že hustota baryónov vypočítaná pomocou BBN bola omnoho nižšia ako pozorovaná hmotnosť vesmíru, ktorá bola založená na výpočtoch rýchlosti rozpínania. Riešením tohoto problému je predpoklad existencie tmavej hmoty.
Ťažké prvky
Počas nukleosyntézy nevznikli, kvôli nedostatku stabilných jadier s 8 alebo 5 nukleónmi, prvky ťažšie ako berýlium. Nedostatok väčších atómov tiež obmedzil množstvá lítia-7 a berýlia-9 vyprodukovaného BBN. Vo hviezdach sa tento nedostatok prekonáva trojitými zrážkami jadier hélia-4 a ich fúziou na uhlík. (trojitý alfa proces) Tento proces je ale veľmi pomalý. Premena významnejšieho množstva hélia na uhlík trvá desaťtisíce rokov.
Hélium-4
Jedna analógia považuje hélium-4 za popol, množstvo tohoto popola, ktoré vznikne úplným spálením kusu dreva nezávisí od spôsobu, akým je spálené. Toto východisko je potrebné pre množstvo hélia-4 podľa teórie BBN, pretože vo vesmíre je omnoho viac hélia-4, ako sa dá vysvetliť hviezdnou nukleosyntézou. Navyše predstavuje dôležitý test teórie Veľkého tresku. Ak by sa pozorované množstvo bolo omnoho nižšie ako 25%, tak by táto teória mala vážny problém. Počas pár rokov v priebehu 90.tych rokov 20.storočia pozorovania naznačovali túto možnosť a astrofyzici hovorili o kríze BBN, ale ďalšie pozorovania súhlasili s teóriou Veľkého tresku.
Deutérium
Deutérium je určitom zmysle protiklad hélia-4, a to v tom, že hélium-4 je veľmi stabilné a ťažko zničiteľné, tak deutérium ja len okrajovo stabilné a ľahko zničiteľné. Teploty, čas a hustoty boli dostatočné na to, aby podstatná časť deutéria vytvorila hélium-4, ale nedostatočné na použitie hélia-4 v ďalšom kroku fúzie. Počas BBN sa kvôli rozpínaniu nepremenilo všetko deutérium na hélium-4, pretože vesmír ochladol a hustota sa zmenšila, a to ukončilo tento proces krátko predtým, ako mohol ďalej pokračovať. Jedným z dôsledkov je, že na rozdiel od hélia-4, množstvo deutéria veľmi závislé na počiatočných podmienkach. Čím by bol vesmír na počiatku hustejší, tým viac deutéria by sa premenilo na hélium-4 a menej deutéria by zostalo vo vesmíre.
Nie sú známe žiadne procesy po Veľkom tresku, ktoré by umožnili vznik väčšieho množstva deutéria. Preto pozorovania množstva deutéria predpokladajú, že vesmír nie je nekonečne starý, čo zodpovedá teórii Veľkého tresku.
V 70.tých rokoch 20. storočia sa výskum sústredil na objavenie procesov, ktoré by umožnili vznik deutéria, ale pri týchto procesoch vznikali aj iné izotopy ako deutérium. Problémom bolo, že aj keď koncentrácia deutéria bola celkovo konzistentná s modelom Veľkého tresku, tak bola príliš vysoká na to aby zodpovedala modelu, ktorý hovorí, že väčšina vesmíru je tvorená protónmi a neutrónmi. Pri predpoklade, že vesmír tvoria protónmi a neutrónmi, tak hustota vesmíru zodpovedá súčasným pozorovaniam, že deutérium by sa premenilo na hélium-4. Štandardné vysvetlenie množstva deutéria je, že vesmír netvorí väčšina baryónov, ale že väčšinu hmotnosti tvorí nebaryónová hmota (tmavá hmota).
Je veľmi ťažké predstaviť si iný proces ako jadrová fúzia, ktorý by vyprodukoval deutérium. Taký proces vyžaduje teplotu dostatočnú na vznik deutéria, ale nedostatočnú pre vznik hélia-4 a ochladenie tohoto procesu na teplotu neumožňujúcu jadrové procesy za pár minút.
Produkcia deutéria štiepením je tiež zložitá. Problém opäť predstavuje nepravdepodobnosť vzniku deutéria pomocou jadrových procesov. Pri zrážkach atómových jadier je pravdepodobnejšia ich fúzia alebo vyžiarenie voľného neutrónu alebo alfa častíc. V 70.tých rokoch bolo ako zdroj deutéria navrhnuté kozmické žiarenie. Teória však nedokázala vysvetliť množstvo deutéria.
Merania a stav teórie
Teória nukleosyntézy poskytuje podrobný matematický opis vzniku ľahkých prvkov, deutéria, hélia-3, hélia-4 a lítia-7. Teória špecificky obsahuje kvantitatívne predpoklady zmesi prvkov, tzn. počiatočné množstvá po Veľkom tresku.
Pre overenie týchto predpokladov je potrebné zistiť počiatočné množstvá týchto prvkov tak presne, ako je to možné. Napríklad pozorovaním astronomických objektov, v ktorých sa odohráva len veľmi málo nukleosyntézy vo hviezdach (niektoré trpaslíčie galaxie) alebo pozorovaním objektov veľmi ďaleko, ktoré vidíme vo veľmi skorej fáze vývoja (vzdialené kvazary).
Podľa štandardného pohľadu BBN závisia množstvá všetkých ľahkých prvkov na pomere normálnej hmoty (baryónov) a žiarenia (fotónov). Keďže sa predpokladá, že vesmír bol homogénny, tak tento pomer má jednu unikátnu hodnotu. Toto dlho znamenalo, že pre testovanie teórie pomocou pozorovaní, bolo potrebné položiť si otázku: dajú sa všetky pozorovania ľahkých prvkov vysvetliť jedinou hodnotou pomeru baryónov a fotónov?
Táto otázka sa v súčasnosti zmenila. Presné pozorovanie žiarenia kozmického mikrovlnného pozadia sondou WMAP nezávisle stanovili hodnotu tohoto pomeru. Takže otázka znie: zhodujú sa predpoklady BBN pri použití tejto hodnoty, s pozorovanými hodnotami?
Súčasné merania naznačujú zhodu pre hélium-4 a hélium-3. Ale pre lítium-7 je rozdiel hodnôt podľa BBN a WMAP značne rozdielny.
Neštandardné scenáre
Popri štandardnom BBN modeli existuje viacero neštandardných scenárov BBN. Často sa nesprávne považujú za modely neštandardnej kozmológie, ale neštandardné scenáre BBN predpokladajú, že Veľký tresk sa stal, ale na ovplyvnenie množstva prvkov pridávajú ďalšiu fyziku. Tieto prídavné kúsky fyziky zahŕňajú zvoľnenie alebo odstránenie predpokladu homogenity ale pridávajú nové častice ako napríklad ťažké neutrína.
Daniel Köllerer
Daniel Köllerer (* 17. august 1983, Wels, Rakúsko) je bývalý rakúsky profesionálny tenista. Počas aktívnej kariéry bol známy svojimi nekontrolovanými emocionálnymi prejavmi.
Koncom mája 2011 na základe zistení Útvar tenisovej intergrity ohľadom troch prípadov prehreškov proti jednotnému antikorupčnému programu v období od októbra 2009 do júla 2010 bol potrestaný doživotným zákazom činnosti. Proti verdiktu sa môže odovlať na Športovom arbitrážnom súde.
1930
Narodenia
náhľad|upright|[[Buzz Aldrin (* 20. január)]] náhled|upright|[[Gene Hackman (* 30. január)]] náhled|upright|[[Steve McQueen (* 24. marec)]] náhled|upright|[[Helmut Kohl (* 3. apríl)]] náhled|upright|[[Clint Eastwood (* 31. máj)]] náhled|upright|[[Václav Vorlíček (* 3. jún)]] náhled|upright|[[Neil Armstrong (* 5. august)]] náhled|upright|[[Ray Charles (* 23. september)]]
Úmrtia
náhľad|upright|[[Ema Destinnová († 29. január)]] náhľad|upright|[[Arthur Conan Doyle († 7. júl)]]
Piráti z Karibiku: Prekliatie Čiernej perly
Piráti z Karibiku: Prekliatie Čiernej perly (iné názvy - Piráti Karibiku: Kliatba Čiernej perly, alebo Piráti Karibiku) je americký dobrodružný historický zábavný film z roku 2003 s duchárskou a pirátskou tématikou.
Príbeh
Weatherby Swann a jeho 12-ročná dcéra Elizabeth Swan sa plavia do Port Royalu, kde bude Weatherby Swann novým guvernérom. Cestou ale narazia na stroskotanú a podpálenú loď z ktorej sa zachránil jedine Will Turner. Elizabeth u neho nachádza zlatý pirátsky medailón. Nechá si ho, pretože nechce, aby ho považovali za piráta. V tom zbadá čierne plachty...
Chvíľu pred tým prichádza do prístavu kapitán Jack Sparrow na potápajúcom sa člne a obzerá sa po nejakej lodi. Keď zbadá padajúcu ženu, skočí do vody a zachráni ju. Potom, ako si všimne medailón, je zatknutý a obvinený z pirátstva. Podarí sa mu však utiecť do kováčskej dielne. Avšak tu sa stretne s Willom Turnerom, ktorý ho nechce nechať ujsť a začne s ním bojovať. Bitku ukončí až opitý majiteľ kováčskej dielne, ktorý sa prebral zo spánku a tresne ho fľašou po hlave.
Jack sa ocitá vo väzení. Ešte v tú noc začuje rany z diel. Tieto zvuky pozná, je to bájna Čierna Perla, ktorá naháňa strach okolitým ostrovom už 10 rokov. O jej posádke sa hovorí, že je prekliata. Kanóny rozbijú aj stenu vezenia, no na Jackovo nešťastie, tá jeho ostala neporušená.
Piráti idú za jasným cieľom, hľadajú medailón. Podarí sa im dostať do guvernérovho domu a unesú Elizabeth. Tá sa predstaví kapitánovi Čiernej Perly, Hectorovi Barbossovi ako Elizabeth Turner. Dohodne sa s nimi, že im vydá medailón, ak odídu z prístavu. Dohodu príjme, ale Elizabeth ostáva na palube.
Will prichádza za Jackom, aby mu pomohol nájsť Elizabeth, pretože guvernér ani komodor Norrington nestáli o jeho pomoc, a taktiež si myslí, že pirát vie o pirátoch viac než iní ľudia. Jack sa najprv do ničoho nemá, avšak, keď sa dozvie Willove celé meno, ožije a súhlasí. Will ho vyslobodí a spoločne zajmú najprv kráľovskú loď Dountless a potom už rozbehnutú Interceptor. Na jeho palube sa Will dozvie, kto bol skutočne jeho otec, o ktorom si myslel, že je obyčajný námorník. Jeho otec bol pirát a volali ho Čižma Bill. V Tortuge, čo bol ich prvý cieľ, pozbierali posádku a smerovali ďalej na Ostrov smrti.
Medzitým sa Elizabeth vyrovnáva so skutočnosťou, že je na palube nemŕtvej posádky. Barbossa jej totiž, potom ako sa ho pokúšala zabiť, vysvetlil, že našli aztécke zlato, ktoré bolo určené Cortézovi. Toto zlato prekliali pohanskí bohovia. Oni však týmto poverám neverili, vzali ho a pomíňali. Po čase zistili, že jedlo ich nenasýti a necítia jeho chuť a sú nesmrteľní. Kliatbu môžu odvrátiť jedine tak, že vrátia všetko zlato a krvou zaplatia za krv. Elizabethin medailón bol posledný z 800 kusov.
Medzitým sa zas Will dozvedá, že Jack bol kedysi kapitánom Čiernej Perly. Ale keď sa plavili za pokladom, posádka ho presvedčila, že ak sa má deliť rovným dielom, tak potom každý musí vedieť aj, kde je poklad. Ešte v tú noc, ako im to Jack vyzradil, sa vzbúrili pod vedením Barbossu a vysadili Jacka na opustenom ostrove, z ktorého sa po troch dňoch údajne zachránil zviazaním troch korytnačiek, z ktorých si urobil plť...
Elizabeth stála na kope pokladu a čakala na svoj osud. Na jej počudovanie, jej Barbossa nepodrezal hrdlo, ale len poranil dlaň a krvou pokvapkal medailón. Účinok sa však nedostavil žiadny a tak začali byť piráti naštvaní. Nakoniec prišlo k tomu, že sa Elizabeth priznala, že nie je Turnerová. Barbossa jej dal facku a ona spadla aj s medailónom. Vtedy sa nenápadne priplavil Will a pomohol jej utiecť. Keď si to piráti všimli, už boli preč, ale naďabili na Jacka, o ktorom si mysleli, že je dávno mŕtvy. Ten sa dohodol s Barbossom, že keď mu dá loď, povie mu, kto je syn Čižmu Billa.
A tak sa plavili za Interceptorom. Čierna Perla bola rýchlejšia a dohnala ich, porazila a jej posádku piráti zajali. Will však ostal uveznený v podpalubí. Podarilo sa mu uniknúť. Dostal sa na Perlu a dojednal, že ak sa im dobrovoľne vzdá, tak musia pustiť Elizabeth a že posádke neublížia. Elizabeth skutočne pustili, ale znamenalo to len to, že ju spoločne s Jackom vysadili na pustom ostrove... Bol to ale presne ten istý, kde sa pred 10 rokmi ocitol Jack. Preto sa mu podarilo rýchlo nájsť rum a medzitým sa Elizabeth priznal, že vtedy tri dni chlastal, kým sa neobjavili pašeráci rumu a nezachránili ho. Spoločne tak potom Jack s Liz pili rum a spievali okolo ohňa. Avšak ráno bolo už po rume, pretože Elizabeth z neho urobila vatru. Jack by ju bol možno aj zabil, no radšej sa išiel prejsť po pobreží a vtom zbadal loď. Bola to loď, ktorá hľadala Elizabeth. Elizabeth sa podarilo prehovoriť otca a komodora, nech nájdu Willa a bude to pre ňu svadobný dar od Norringtona. Tak im Jack dal polohu a mierili na Ostrov smrti.
Na ostrove smrti sa už chystal ďalší rituál, tentoraz s Willom. Jackovi sa podarilo prehovoriť komodora Norringtona, aby ho nechal ísť do jaskyne spracovať pirátov, ktorých potom ľahko rozstrieľaju. Elizabeth odmietla len tak čakať na lodi a utiekla. Jack prišiel uprostred rituálu, keď už chceli podrezať krk Willovi. Jack sa dohodol s Barbossom, navrhol mu, že nech ide jeho posádka, kým je nesmrteľná pobiť vojakov. Potom bude mať 2 lode a tak mu môže prenechať Perlu. Bolo to však všetko len akože, pretože si nenápadne vzal jeden medailón a naznačil Willovi, o čo mu vlastne ide. Keď bola väčšina pirátov preč, Jack odrazu oslobodil Willa a začal sa biť s Barbossom, kde mu aj názorne ukázal, že ho nemôže zabiť, pretože si vzal medailón a je nesmrteľný. Za chvíľu sa k nim pridala aj Elizabeth a keď sa Will aj Jack dostali na výhodné pozície, Jack si poranil ruku, potrel medailón svojou krvou, hodil ho Willovi a ten spoločne so svojím pokrvaveným medailónom hodil do truhly. Jack v tom strelil do Barbossu. Ten si už len stihol uvedomiť, že už nie je prekliaty, a padol. Tak isto aj na Dountless, potom ako piráti z Čiernej perly zistili, že už nie sú nesmrteľní, tak sa vzdali.
O niečo neskôr na Port Royali chystajú popravu Jacka Sparrowa, ktorý na rozdiel od Willa, nedostal milosť, pretože toho už má o dosť viacej na rováši. Will ani Elizabeth s tým viditeľne nesúhlasili. A potom, ako sa Will vyznal Elizabeth, že ju miluje, omdlela, lebo zbadala modrého papagája (patril jednému z Jackovej posádky) a tušila, že sa niečo chystá. Vtom Will hodil Jackovi pod nohy meč, keď ho už chceli obesiť, a začali sa biť so strážami. Dostali sa až k útesu, kde už nebolo úniku. Nakoniec za príhovoru Willa a Elizabeth Jack utiekol a neďaleko už na neho čakala Perla. A guvernér aj komodor sa zmierili s tým, že tí dvaja sa majú radi.
Záver za titulkami : Na ostrove Smrti si Barbossova opička Jack ukradla zlatý medailón.
Tatra (podnik)
náhľad|logo Tatra, a. s. (predtým Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft) je tretia najstaršia existujúca továreň, ktorá začala sériovo vyrábať osobné automobily v roku 1897 ako prvá v Rakúsko-Uhorsku. Najznámejšia časť podniku sú závody Tatra Kopřivnice zamerané na výrobu automobilov a motorov. Výroba osobných automobilov bola ukončená v roku 1999, ale spoločnosť stále vyrába predovšetkým terénne nákladné vozidlá s pohonmi 4x4, 6x6, 8x8, 10x10 a 12x12. Majiteľom tejto časti Tatry (TATRA TRUCKS a.s.) je od roku 2017 súkromný český  holding Czechoslovak Group.
Na Slovensku bol od 50. rokov minulého storočia umiestnený závod Tatry v Bánovciach nad Bebravou, ktorý skončil s výrobou  v 90. rokoch.
História
right|thumb|Pamätná tabuľa [[Ignác Schustala|Ignáca Schustalu v Múzeu Fojtství v Kopřivnici.]] Spoločnosť vznikla v roku 1850 v Kopřivnici (Nesselsdorf) ako malá rodinná firma založená sudetonemeckým  podnikateľom Ignácom Schustalom (česky Ignácom Šustalom). Náplňou firmy bola najprv výroba kočiarov a bričiek. Ťažisko produkcie sa neskôr presunulo do výroby železničných prípojných a motorových vozidiel. Prvé vagóny boli vyrobené v roku 1882. náhľad|vľavo|[[Präsident (automobilová značka)|Präsident (1897)]] náhľad|Tatra 12 (1929) V krátkej dobe sa započalo aj s automobilovou výrobou. V roku 1897 to bol prvý osobný automobil „Präsident“, v roku 1898 prvý nákladný automobil s nosnosťou 2,5 tony. Zo začiatku boli používané motory Benz, neskôr motory vlastnej konštrukcie. Automobilová výroba sa stala neskôr dominantnou.
Za zmenou pôvodného názvu automobilky Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft boli testy brzdovej sústavy vozidla NW U v roku 1919 v Tatrách. Po zdolaní náročnej trasy zo Štrby do Tatranskej Lomnice, bolo rozhodnuté o premenovaní firmy na Tatra a vozidla na Tatra 10.
Zvláštnou kapitolou v dejinách závodu bola aj letecká výroba, ktorá začala v roku 1934 založením leteckého oddelenia. Najprv to bola licenčná výroba (motory T-100 lic. Hirth) pre lietadlá T-131, neskôr aj vlastné konštrukcie. Medzi svetovými vojnami krátku dobu závod vyrábal aj chladiacu techniku pod značkou Tatra-Ate.
Najvýznamnejšou etapou v histórii závodu sa stala automobilová výroba. Továreň je známa ako výrobca kvalitných vozidiel originálnej technickej koncepcie, ako aj svojimi vzduchom chladenými motormi.
Tzv. tatrovácka automobilová koncepcia sa prvýkrát objavila vo výrobe v roku 1923 (Tatra 11). Jej autorom je nadaný konštruktér rakúskej národnosti Hans Ledwinka. Táto koncepcia je charakterizovaná nezávislým zavesením kolies pomocou výkyvných polonáprav s bezkĺbovým prenosom hnacieho momentu a nosným chrbticovým rámom kruhového prierezu, na ktorý je v prednej časti uchytený vzduchom chladený spaľovací motor. Táto konštrukčná schéma sa používa v modernizovanej podobe dodnes u ťažkých nákladných automobilov určených prevažne pre jazdu v náročnom teréne.
náhľad|Tatra 77 (1933) V roku 1933 Tatra vyrobila prvý automobil s aerodynamickou karosériou (prototyp ľudového vozidla V570) a ako prvej na svete je jej priznané aj spustenie sériovej výroby automobilov s aerodynamickou karosériou (Tatra 77). Otcom myšlienky výroby aerodynamických limuzín s karosériou tvarovanou podľa patentu švajčiarskeho konštruktéra maďarskej národnosti Paula Jaraya a so vzduchom chladeným V8 motorom v zadnej časti karosérie bol nadaný mladý konštruktér Erich Übelacker.
Reprezentačné limuzíny so vzduchom chladeným motorom v zadnej časti karosérie vyrábala Tatra až do ukončenia výroby osobných automobilov (Tatra 700 v roku 1998). Medzníkom vo výrobe úžitkových automobilov sa stala legendárna T-111 (1942), ktorá sa stala predobrazom nákladných vozidiel Tatra až do dnešných dní.
V súčasnosti sa spoločnosť zameriava na výrobu ťažkých nákladných automobilov s pohonom všetkých náprav, určených predovšetkým pre využitie v sťažených podmienkach (T-815, T-816 Force, T-163 Jamal a Tatra Phoenix).
Tatra na Rallye Dakar
náhľad|vľavo|Lopraisova Tatra 815 Nákladné automobily Tatra sa vo svete preslávili aj vďaka úspechom na najťažšej rallye sveta - Rallye Dakar. Zaslúžil sa o to najmä legendárny pilot Karel Loprais, ktorý zo 17. štartov na tejto súťaži, 6x vyhral, 5x došiel na druhom mieste a 1x bol tretí. Ako najúspešnejší účastník pretekov v kategórii kamiónov si v roku 1994 vyslúžil prezývku Monsieur Dakar.
Po zranení Karla Lopraisa v ročníku 2006 ho v roku 2007 za volantom Tatry vystriedal jeho synovec Aleš Loprais, ktorý hneď pri svojom premiérovom štarte na tejto rallye získal 3. miesto v konečnom poradí v kategórii kamiónov.
Najúspešnejší piloti za volantom Tatry: Karel Loprais (6x zlato, 5x striebro, 1x bronz), Tomáš Tomeček (1x striebro - 2003, 1x bronz - 1999), Vlastimil Buchtyár (1x bronz - 1995), Ladislav Fajtl (1x bronz - 1996), Martin Kahánek (1x bronz - 1990), Milan Kořený (1x bronz - 1998), Aleš Loprais (1x bronz - 2007).
Zając
Zając (výslovnosť: zajonc) je poľské priezvisko s významom zajac.
Tatra (podnik)
Modely automobilov Tatra
thumb|Tatra 87 thumb|Tatra 2-603
Športové automobily
thumb|Tatra 607 (1950) na okruhu Nürburgring (1989)
Nákladné automobily
thumb|Tatra 813
Koľajové vozidlá Tatra
thumb|Slovenská strela
Lietadlá Tatra
thumb|Tatra 101.2
Progresívny rock
Progresívny rock, niekedy aj prog rock či skrátene prog je subžánrom rockovej hudby, ktorý vznikol v polovici 60. rokov 20. storočia v Spojenom kráľovstve, no v 70. rokoch sa postupne rozvíjal aj Nemecku, Taliansku, Francúzsku a nevyhlo sa mu ani vtedajšie Česko-Slovensko. Vznikol vývojom z psychedelického rocku a má zhodné pozadie ako art rock. Cieľom vývoja progresívneho rocku bol pokus dať väčšiu umeleckú váhu a dôveryhodnosť rockovej hudbe. V rámci tohto žánru sa interpreti vzdali tvorby krátkych popových singlových nahrávok. Začali favorizovať inštrumentálne kompozične náročné hudobné štruktúry, ktoré viac pripomínali prístupy tvorcov džezovej, alebo klasickej hudby. Ich snahou bolo dať rockovej hudobnú kultivovanosť rešpekt u odbornej kritiky.
Progresívny rock takisto upúšťal od tanečných rytmov, ktoré boli charakteristické pre rané rockové štýly. Viac smeroval ku kompozičným štruktúram, mal viac inštrumentálny, harmonický, rytmický a lyrický obsah. V porovnaní s inými typmi hudby si vyžadoval aj väčšiu pozornosť poslucháčov. Hudobníci hrajúci v štýle progresívneho rocku bežne vynikali až virtuóznym spôsobom hrania. Nimi tvorené hudobné formy sú rozložené v predĺžených úsekoch a medzihrách, ktoré spolu spájajú oddelené party. Výsledkom takéhoto prístupu je štýl porovnateľný s klasickou hudobnou suitou. Rané progresívne rockové kapely rozširovali bežné spektrum nástrojov tradičného rocku pridávaním ďalších, ktoré boli typickými pre folk, národnú, respektíve pre ľudovú hudbu, džez, či sekcie tradičných hudobných nástrojov umeleckých štýlov baroka, klasicizmu a podobne. Nebolo výnimkou, že viacero rockových formácií, špeciálne v začiatkoch žánru, nahralo svoje albumy spoločne s veľkým orchestrom. Progresívni hudobní umelci radi hrajú v 5/8 a 7/8 hudobnom takte. Tempo hudby, tóninu, či hudobný takt pritom často v priebehu kompozície menia.
V progresívnom rocku boli piesne nahradené hudobnými suitami, ktoré sú natiahnuté na 20, či 40 minút a obsahujú symfonické prvky, rozšírené hudobné témy, filozofické, mystické či sureálne texty a komplexnú orchestrálnu formu. Prirodzene, že sa tento žáner nevyhol kritike za domýšľavé koncepty a prehnanú pompéznosť.
Veľkú vlnu popularity zažil progresívny rock v 70. rokoch 20. storočia, špeciálne v polovici tejto dekády. Kapely ako boli napríklad Pink Floyd, Jethro Tull, The Moody Blues, Yes, King Crimson, Genesis, Camel a Emerson, Lake & Palmer (ELP) boli vo svoje dobe v tomto žánri navplyvnejšími. Je pravda, že existovali aj iní, tiež vplyvní, no s menšou mierou komerčného úspechu. V druhej polovici dekády progresívny rock zostal v úzadí punk rockovej vlny, aby sa naspäť vrátil v podobe neoprogresívneho rocku. V 80. rokoch sa progresívne kapely v pozmenených zostavách a kompaktnejšej piesňovej štruktúre tvorby opäť vrátili ku komerčnému úspechu.
Žáner vyrastal zo space rocku, aký 60. rokoch hrala kapela Pink Floyd a z experimentov s tzv. klasickým rockom skupín Moody Blues, Procol Harum, The Syn a The Nice. Väčšina prominentných kapiel tohto žánru spadá do kategórie symfonickej progresivity, v ktorej sú klasické orchestriálne a kompozičné techniky spájané s rockovou hudbou. Ďalšími existujúcimi subžánrami sú viacej prístupný neoprogresívny rock 80. rokov, džezom ovplyvnená Canterburská scéna 60. a 70. rokov a od konca 70. rokov, viacej politicky a experimentálne spriaznené združenie Rock in Opposition. Progresívny rock ovplyvnil ďalšie žánre ako krautrock a post-punk a to miešal sa s inými formami rockovej hudby, z čoho vznikli subžánre ako neoklasický metal a progresívny metal. Progresívny rock prežíva aj vo svojom žánrovom revivale, ktorý sa stal kultovou záležitosťou v 21. storočí a dostal svoje špecifické označenie „new prog“.
Definovať progresívny rock je veľmi ťažké, pre pomerne veľkú rôznorodosť štýlov. Najjednoduchšia, humoristická definícia, aj keď nič nehovoriaca ľuďom, ktorí nepoznajú tento štýl znie:
Progresívny rock je všetko, čo znie ako progresívny rock.
Typické znaky progresívneho rocku
Typické znaky progresívneho rocku je možné zhrnúť nasledovne: Albumy nahrávané umelcami a skupinami hrajúcimi progresívny rock mali často charakter programových (konceptuálnych) albumov, kde celá platňa bola po štylistickej, hudobnej aj textovej stránke podriadená nejakej hlavnej myšlienke. Mohla to byť epická poviedka (Thick as a Brick skupiny Jethro Tull), reflexie týkajúce sa aspektov života (Dark Side of the Moon skupiny Pink Floyd), alebo nábožensko-filozofické vízie (Tales from Topographic Oceans skupiny Yes). Prvá generácia progresívnych skupín vznikala vo Veľkej Británii na čele s Moody Blues, The Nice a Procol Harum, ako aj Iron Butterfly a The Velvet Underground na druhej strane Atlantiku. Tieto skupiny tvorili progresívny rock v zárodku. Nasledujúce skupiny rozvíjali koncepciu štýlu a dali mu charakteristickú formu.
S progresívnym rockom, aj keď nie výlučne iba s týmto žánrom, je spojená predstava superskupiny. Superskupina je súbor zložený z vybraných umelcov, známych skôr z účinkovania v iných skupinách alebo zo známych sólových umelcov. Superskupiny vznikli aj ako výsledok vývojových personálnych zmien (Yes, Genesis) alebo sa tvorili od základu a ihneď boli obdarené nálepkami superskupiny, ako to bolo v prípade Emerson, Lake and Palmer — ELP. Vytvárali sa superskupiny pre jeden hudobný projekt ako napríklad GTR.