cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Východný front (druhá svetová vojna)
Bilancia
Podľa oficiálnych povojnových poľských štatistík z roku 1947 v Poľsku zahynulo v dôsledku vojny 6 028 000 jeho obyvateľov (z pôvodných 27 007 000 etnických Poliakov a Židov). Toto číslo zahŕňa obete holokaustu aj stalinských represii, nezahŕňa však straty etnických Ukrajincov a Bielorusov, ktorí žili na poľskom území. Poľské vojsko bojujúce na východnom fronte proti Nemcom počas bojov stratilo 30 500 mužov. Celkovo Poľsko stratilo okolo 16 % predvojnového obyvateľstva. Sovietsky zväz anektoval poľské územie, ktoré obsadil v roku 1939. Poľské hranice sa však po porážke Nemecka mohli posunúť na západ.
Československé jednotky operujúce na východnom fronte stratili 4 011 až 4 700 mŕtvych, 12 900  – 14 202 osôb bolo hospitalizovaných. Cez vojnu zahynulo asi 365 000 obyvateľov Československa. Podstatnú časť týchto obetí predstavujú obete holokaustu a prenasledovania domáceho odboja. Asi 7 422 občanov Česko-Slovenska bolo zaistených sovietskymi orgánmi a násilne odvlečených na sovietske územie, kde boli zväčša odsúdení na nútené práce. Sovietsky zväz tiež anektoval predtým československú Podkarpatskú Rus. Podobne ako v Poľsku došlo k násilnému odsunu nemeckého obyvateľstva.
Činnosť nacistických vojsk na okupovaných teritóriách Sovietskeho zväzu
Nacistickým vojskám sa podarilo len v samotnom Rusku obsadiť asi 13 oblastí (podľa vtedajšieho administratívneho delenia) boli to: Leningradská, Pskovská, Velikolukská (dnes neexistujúca), Smolenská, Brianská, Kalužská, Novgorodská, Kalininská, Oriolska oblasť a tiež celú Ukrajinu, Bielorusko, Moldavsko, Litvu, Lotyšsko a Estónsko. Išlo väčšinou o husto osídlené, najbohatšie a hospodársky najrozvinutejšie časti krajiny. náhľad|vľavo|Poprava 6 mužov obvinených z partizánskej činnosti, rok 1941. Podľa plánov germanizácie východných území (Generalplan Ost) sa po obsadení začala na mnohých územiach likvidácia „nežiaducich elementov“, v prvom rade išlo o Židov a členov komunistickej strany a komsomolu. Nacisti, najmä Hitler po vpáde do Sovietskeho zväzu nevyužívali protisovietskych nálad na Ruskom území v plnej miere tak ako na Ukrajinskom a Bieloruskom území alebo v Pobaltských štátoch. Slovania v ich plánoch do budúcnosti predstavovali iba robotníkov, ktorí by žili v područí Nemcov, ostatné miestne obyvateľstvo malo byť zlikvidované alebo vyhnané za Ural. V Pobaltí nacisti vytvorili komisariát Ostland pod vedením Hinricha Lohseho. Na Ukrajine vytvorili tzv. Ríšsky komisariát Ukrajina, ktorému vládol Gauleiter Erich Koch. Príznačné je, že hlavným mestom tohto komisariátu sa stalo malé asi 40-tisícové Rovno. Na ruskom území Nemci rozdelili obsadené oblasti na gubernie.
Na týchto územiach zaviedli registráciu obyvateľstva, vytvorili miestnu samosprávu na čele so starostami, ktorých sami vyberali. Organizovali tiež z miestnych dobrovoľníkov políciu alebo polovojenské jednotky. Všetky činnosti obyvateľstva organizované Nemcami na okupovaných územiach smerovali k podpore nemeckého vojnového úsilia. Obyvatelia obsadených území boli nútení pracovať v nemeckých podnikoch, založených na obsadených územiach, najmä vo veľkých priemyselných mestách. V mestách však nacisti prísne kontrolovali pohyb potravín s cieľom mestské obyvateľstvo postupne vyhladiť. Obyvateľstvo muselo pomáhať pri opravách strategických ciest a železníc, odpratávaní snehu z vojensky dôležitých ciest, odpratávaní ruín a pri zberoch úrody, pričom zaujímavosťou je, že Nemci síce zrušili kolchozy, ale ponechali sovchozy ktoré pre lepšiu kontrolu ponechali takmer bezo zmeny a premenovali ich na gozchozy. Pri tom museli obyvatelia okupovaných dodržiavať neprimerané normy na „výkup“ potravín, obilnín, mäsa a dobytku. Potraviny im nemeckí vojaci so zbraňou v ruke odnímali bežne, tak ako teplé oblečenie alebo cennosti. Civilné obyvateľstvo bolo často vyháňané zo svojich obydlí, nútené prežívať v neupravených miestnostiach alebo zemľankách. Najmä obyvatelia miest vo veku od 18 do 45 rokov museli denne tvrdo pracovať 14 až 16 hodín. Pri tom im za odmietnutie práce, nesplnenie príkazov, drobné previnenia, sebaobranu pri napadnutí vojakmi, či celkom bez príčiny hrozili tvrdé tresty. Ešte prísnejšie sa trestali sabotáže, pomoc partizánom, členstvo v komsomole alebo komunistickej strane, obvinenie z ktorých znamenalo spravidla trest smrti.
Nemci síce povolili činnosť pravoslávnej cirkvi a na viacerých miestach hlavne na Ukrajine na svoju stranu získali miestnych kňazov, ale zároveň zničili mnohé vzácne kostoly (napr. kláštor pri Istre, novgorodské chrámy). Terčom sa stala aj ruská a slovanská kultúra. Cárske paláce napr. v Petrodvorci boli po obsadení nacistami vyplienené. Jantárová komnata nevyčísliteľnej umeleckej hodnoty, napriek tomu, že Petrodvorec bol nacistami obsadený iba krátko (rádovo niekoľko dní) pred nemeckým ústupom zmizla. Znesvätené boli aj pamätníky ruskej hudby a literatúry. V pamätnom dome Leva Tolstého v Jasnej Poľane ubytovali nemeckých vojakov. Originály jeho zápiskov použili na kúrenie. Okolo jeho hrobu pochovali svojich padlých druhov. Čajkovského dom vyplienili a používali ho ako garáž pre motorky. Nacisti zničili na okupovaných územiach a pri bombardovaní 427 múzeí, takmer polovicu všetkých, ktoré sa vtedy v ZSSR nachádzali.
Holokaust
Nacisti v tajnosti pripravili pred vpádom do krajiny niekoľko špeciálnych jednotiek SS, tzv. Einsatzgruppen, ktorých úlohou bolo fyzicky likvidovať nepriateľov nacionálneho socializmu pod krytím boja proti partizánom. Cieľom týchto jednotiek bola v skutočnosti fyzická likvidácia Židov, komunistov a akýchkoľvek osôb, ktoré sa postavia na odpor alebo len budú predstavovať potenciálnu hrozbu. Prvé masové vraždy sa začali už 25. júna 1941 v Kaunase. Medzi najväčšie masové vraždy na sovietskom území patril masaker v rokline Babij Jar severne od Kyjeva, kde zastrelili koncom septembra 1941 najmenej 33 000 ľudí, prevažne Židov. Podobné popravy sa odohrávali prakticky po všade, kam Einsatzgruppen prišli. Len za prvých 5 týždňov ich činnosti na východnom fronte zlikvidovali tieto jednotky vyše 60 805 civilistov vrátane žien, detí a starcov. Už v roku 1942 sám Heinrich Himmler, skonštatoval, že masové popravy strelnými zbraňami nie sú morálne vhodné, pretože vrahovia po čase začínajú trpieť duševnými problémami a preto sa začal zaoberať novými spôsobmi vraždenia. Čoskoro sa začali používať nákladné automobily upravené tak, aby ich výfukové plyny zadusili obete vezené v uzavretej zadnej časti vozidla. Neskôr sa využíval aj na kyanide založený Cyklón-B, sypaný na obete v nevinne vyzerajúcich sprchách.
Násilný odsun obyvateľstva
Dochádzalo tiež k deportáciám a násilnému odsunu obyvateľstva na nútené práce pre potreby nemeckého priemyslu. V prvej fáze možnosť odísť do Nemecka dobrovoľne využilo množstvo ľudí (napr. na Ukrajine). Onedlho sa však podmienky týchto pracujúcich zhoršili na úroveň väzňov koncentračných táborov – odvlečení trpeli často nedostatkom stravy, zlým zaobchádzaním a bolo s nimi nakladané ako s menejcennými ľudskými bytosťami. Do podnikov v Nemecku bolo odvezených okolo 5,2 milióna obyvateľov Sovietskeho zväzu.
Neskôr po prieniku na etnicky nemecké územia ako bolo Východné Prusko došlo k odsunu zvyšku Nemcov, ktorí sami neušli pred sovietskymi vojskami. Došlo tiež k posunu poľských hraníc a s tým spojenom odsune etnicky poľského obyvateľstva zo sovietskeho územia. Rovnako bolo nemecké obyvateľstvo vyhnané z najvýchodnejších území, ktoré zabralo povojnové Poľsko.
Partizánska vojna
Prvé oddiely, ktorých úlohami bolo viesť diverznú činnosť v tyle nepriateľa boli zvláštne vycvičení príslušníci NKVD. Keby Stalin a ďalší kompetentní viac dbali aj o podobné zložky vojsk, ktoré draho cvičili od konca občianskej vojny, pre prípad nečakanej agresie a napadnutia krajiny, mohli by mať k dispozícii tisíce partizánskych organizátorov rozptýlených po celom obsadenom území. Spolu s nimi dopredu pripravené mŕtve schránky, ale aj tajné sklady s muníciou, zbraňami a výbušninami, tak potrebné pre vedenie partizánskej vojny. To všetko mohlo fungovať nebyť zbytočných Stalinských čistiek, pri ktorých zlikvidovali väčšinu takto vycvičených osôb, ktorých sa zrejme sám Stalin začal obávať. V období napadnutia ZSSR, bolo v krajine iba mizivé množstvo takto vycvičených organizátorov partizánskej vojny.
Medzi najväčšie partizánske jednotky v Sovietskom zväze patrili oddiely pod vedením Alexandra Saburova a S.A. Kovpaka. Presné odhady výsledkov sabotážnych akcií sovietskych partizánov nebudú nikdy k dispozícii. Cifry uvádzané sovietskymi správami zvykli byť často zámerné prehnané. Ale ani samotní Nemci nevyvracali skutočnosť, že partizánske hnutie, ktoré sa rozhorelo v Sovietskom zväze pre ich poddimenzované zásobovanie predstavovalo problém.
Prechod k studenej vojne
Po skončení bojov a porážke Japonska sa začali vzťahy bývalých Spojencov rýchlo zhoršovať. Spôsobovala to najmä agresívna a arogantná politika Stalina vedúca k rozpínaniu totalitných diktatúr sovietskeho typu. Veľká časť obyvateľstva Sovietskeho zväzu však videla cez prizmu svojich skúseností z bojov na východnom fronte povojnové zhoršenie vzťahov so západnými krajinami a tým aj ohrozenie bezpečnosti svojej vlasti ako opätovné nebezpečenstvo vojny. Preto v Sovietskom zväze verejnosť, ktorú navyše ovplyvňovala aj propaganda, nikdy zásadne neprotestovala proti veľkým výdavkom na obranu a z toho vyplývajúcemu zbrojeniu.
Hlasovanie
Hlasovanie je taký spôsob prijatia riešenia skupinou ľudí prostredníctvom odovzdania svojho hlasu pri voľbe či rozhodovaní, pri ktorom celkový výsledok sa tvorí sčítaním hlasov členov skupiny, pričom rozhodne názor väčšiny. Väčšina môže byť pritom jednoduchá (vyše 50 % z tých, ktorí sa zúčastnili hlasovania), absolútna (vyše 50 % z tých, ktorí majú oprávnenie hlasovať – t. j. v tomto prípade sa rátajú aj tí čo sa hlasovania nezúčastnili) alebo kvalifikovaná, kde je potrebný súhlas vyššieho percenta hlasov, čo je typické pre tvz. ústavnú väčšinu v parlamentoch, ktorá zvykne byť trojpätinová (t. j. nad 60 %) alebo dvojtretinová (t. j. nad 66 %).
V nedemokratických systémoch býva hlasovanie manipulované, potlačované, až úplne znemožnené. Pojmom „voľby“ označujeme hlasovanie, ktoré sa týka obsadzovania verejných funkcií.
Hlasovanie môže byť verejné, ale i tajné.
Hlasovanie môže byť verejné (ľudové) v ktorom hlasujú všetci voliči (napr. pri referende), alebo prostredníctvom volených zástupcov (najčastejšie v parlamente).
V demokratických štátoch môže menšina brániť hlasovaniu použitím rôznych obštrukcií, ktoré ho majú čo najviac oddialiť, alebo úplne znemožniť.
Zápal príušných žliaz
Zápal príušných žliaz (iné názvy: [epidemická] parotitída, mumps , hovorovo príušnice ; ) je akútna vírusová infekčná choroba, charakteristická opuchom slinných žliaz (glandulae salivariae) a často aj postihnutím pankreasu, centrálneho nervového systému a pohlavných žliaz. Pôvodcom je RNA vírus z čeľade paramyxovírusov šíriaci sa kvapôčkovou infekciou. Prameňom pôvodcu nákazy je infikovaný človek s klinickými príznakmi alebo inaparentným priebehom choroby, pričom index kontagiozity predstavuje 3050 %. Inkubačný čas trvá 1423 dní. Častými komplikáciami sú serózna meningitída, pankreatitída a (u mužov) orchitída, ktorá môže viesť k neskoršej neplodnosti. Ochoreniu a komplikáciám možno predchádzať pravidelným očkovaním.
Pôvodca ochorenia
Ochorenie vyvoláva vírus Paramyxovirus parotitis, z čeľade paramyxoviridae, podčeľade paramyxovirinae, rod rubulavírus. Jediným prirodzeným zdrojom nákazy je človek.
Prenos a priebeh ochorenia
K nákaze a prenosu dochádza kvapôčkovou infekciou, čiže kýchaním, kašľaním, kontaminovanými predmetmi, ale aj bezprostredným kontaktom, napr. bozkávaním. Vírus sa nachádza aj v moči a v materinskom mlieku. Nakazená osoba môže prenášať ochorenie už týždeň predtým ako sa objavia prvé príznaky ochorenia ale ešte aj dva týždne potom. Inkubačná doba trvá približne dva až tri týždne.
Príušnice majú široké spektrum príznakov. Najčastejšie sa prejavuje zdurením jednej alebo oboch príušných žliaz, umiestnených pred a pod ušným lalôčkom. Sú to tie najväčšie z troch párov slinných žliaz, ktoré sú umiestnené hlboko v ohybe čeluste tesne pod uchom a pred ním. Niekedy zápal prestúpi aj na ďalšie žľazy, vrátane podžalúdkovej a vyvolá pankreatitídu. Častými sprievodnými javmi zápalu bývajú tiež respiračné problémy. Mnoho nakazených detí ale nevykazuje žiadne príznaky, len sa necítia dobre a majú nepríjemné pocity v oblasti príušných žliaz.
Meningitída a encefalitída
Najčastejšou komplikáciou u detí ja meningitída (zápal mozgových blán) a encefalitída (zápal mozgu), ktoré môžu vyvolať malátnosť, zvracanie, závrat a neurologické poruchy (napr. ochrnutia). V ojedinelých prípadoch ostávajú tieto poruchy trvalé.
Orchitída
Príušnice je veľmi nebezpečná pre dospievajúcich a dospelých mužov, mali by sa preto vyvarovať styku s touto infekciou. Asi v štvrtine všetkých prípadov sa objaví komplikácia vo forme orchitídy (zápalu semeníkov). Spravidla býva postihnutý iba jeden semenník, ktorý je napuchnutý a bolestivý. Tento stav trvá dva až štyri dni. Postihnutý semeník sa po vyliečení môže zmenšiť oproti stavu, v akom bol pred ochorením. Len v ojedinelých prípadoch sú postihnuté obidva semeníky. V takomto prípade existuje riziko neplodnosti.
Ďalšie komplikácie
Zriedkavými komplikáciami sú zápaly vaječníkov, štítnej žľazy, dúhovky, myokardu, obličiek alebo poruchy sluchu. U tehotných žien existuje zvýšené riziko spontánnych potratov. Smrteľné prípady sa vyskytujú len výnimočne v prípade neliečenia ochorenia.
Diagnóza
Príušnice sa diagnostikujú podľa príznakov, ktoré sa prejavia u pacienta. Diagnóza sa potvrdzuje klinicky, čiže testami krvných vzoriek, vo výnimočných prípadoch aj sérologicky (napr. metódou ELISA), prípadne priamym dôkazom IgM protilátok proti vírusu príušnice alebo RNA špecifickej pre vírus príušnice metódou RT-PCR z výteru hltana, zo slín, likvoru, moču alebo bioptického materiálu.
Terapia
Špecifická terapia, čiže zneškodnenie vírusu liekmi, nie je možná, ale symptomatické zákroky sú nutné a účinné. Konzervatívna terapia kortikosteroidmi má pochybné účinky a preto sa nepoužíva. Pacienti infikovaní parotitídou sa musia izolovať aby nenakazili iných a to až do prvého týždňa po odpuchnutí žliaz. Ochorenie spravidla zanecháva celoživotnú imunitu. Opätovné ochorenie na príušnicu je síce možné ale veľmi zriedkavé.
Majstrovstvá sveta v atletike 2009 – Vrh guľou žien
Vrh guľou žien bola jedna z 23 ženských disciplín na Majstrovstvách sveta 2009 v Berlíne. Súťažilo sa na Olympijskom štadióne 16. augusta.
Zápal príušných žliaz
Prevencia
Jedinou účinnou prevenciou je očkovanie. K dispozícii je živá očkovacia látka z oslabeného vírusu príušníce (aktívne očkovanie). Očkovaním sa zabezpečí celoživotná imunita pred týmto ochorením. Na Slovensku sa proti príušnici očkuje polyvalentnou trojvakcínou (MMR – osýpky, príušnice, rubeola) v rámci pravidelného povinného očkovania detí medzi 15. a 18. mesiacom života. Preočkovanie nasleduje v 11. roku života. Pred zavedením pravidelného povinného očkovania sa príušnice vyskytovali medzi 2. až 15. rokom života vo väčšej miere u chlapcov než u dievčat. Po zavedení pravidelného povinného očkovania došlo k výraznému poklesu tohto ochorenia (tabuľka).
Očkovanie sa neodporúča v tehotenstve, v prípade alergických reakcií na niektorú časť očkovacej látky a pri vrodených alebo získaných poruchách t-lymfocytov. Alergia na slepačie bielky nemá vplyv na vznik nežiaducich účinkov. Zaočkované môžu byť aj osoby s nedostatočnou imunitou, poruchami funkcií granulocytov, prípadne asymptomatickými prejavmi vírusu HIV. Ak už došlo ku kontaktu jedinca s vírusom príušnice, vypuknutiu ochorenia už nemusí zabrániť ani okamžité zaočkovanie. Napriek tomu sa očkovanie odporúča, pretože ochráni pred opätovným vypuknutím ochorenia. Podávanie protilátok proti vírusu, čiže pasívna imunizácia, nie je možné.
Tak ako pri každom inom očkovaní, aj pri očkovaní proti príušnici sa môžu vyskytnúť vedľajšie reakcie ako horúčka alebo lokálne začervenanie, bolesti a opuchy v mieste vpichu. Očkovanie polyvalentnou trojvakcínou, obsahujúcou oslabené vírusy príušných chorôb, môže v zriedkavých prípadoch vyvolať príznaky miernej formy ochorenia (zápal príušnej žľazy, zápal podžalúdkovej žľazy, zápal semeníkov, meningitídu, poruchy sluchu). Tieto sú však menšej intenzity a trvajú podstatne kratšie ako pri prirodzenom priebehu ochorenia.
Maldivčina
thumb|Oblasť, kde sa hovorí maldivsky Maldivčina, divehi alebo dhivehi (ދިވެހި) je indoárijský jazyk používaný približne 371 000 hovoriacimi na Maldivách a ostrove Maliku. Pravdepodobne sa vyvinul z jazyka elu alebo starej sinhalčiny. Jeho vývoj ovplyvnilo mnoho ostatných jazykov, predovšetkým arabčina. Vplyv na nej však mala i sinhalčina, tamilčina, hindčina, francúzština, portugalčina a angličtina.
Vďaka veľkej rozlohe územia na ktorom sa jednotlivé ostrovy nachádzajú sa predovšetkým medzi severnými a južnými atolmi vyvinuli rozdiely vo výslovnosti aj v slovnej zásobe. Obyvatelia Malé tak často nerozumejú dialektu z Addu.
Maldivčina používa zvláštne písmo tána písané sprava doľava. Skôr bola zapisovaná písmom Divehi Akuru písaným zľava doprava. Používané bolo až do príchodu islamu v 16. storočí. Až do konca 18. storočia bolo bežne používané v oficiálnych korešpondenciách s atolom Addu. Do roku 1960 potom bolo používané na niektorých izolovaných ostrovoch a dedinských komunitách. Posledný pôvodný používateľ zomrel v roku 1990. Dnes sa ju Maledivci učia ako druhé písmo.
Varzy (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Trégrom
Trégrom je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abtenau
Abtenau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Hallein.
Žije tu 5 736 obyvateľov (1. 1. 2011).
Polytetrafluóretylén
thumb|180px|Chemicky je teflon polytetrafluóretylén — polymér tetrafluóreténu. Polytetrafluóretylén (skrátene PTFE; niekedy tiež Polytetrafluóretén) je polymér tetrafluoretylenu, ktorý ako prvý pripravil chemik Roy J. Plunkett v spoločnosti DuPont. Polytetrafluóretylén je známy najmä pod svojím obchodným názvom teflon (resp. teflón). Ďalšími používanými obchodnými názvami polytetrafluóretylénu sú Dyneon™ PTFE (v minulosti Hostaflon™) a Gore-Tex™ (PTFE membrány).
PTFE patrí do skupiny polyhalogénolefínov, kam patrí napr. aj PCTFE — polytrifluórmonochlóretén. Patrí ku termoplastom, hoci má niektoré vlastnosti, ktoré sú typické skôr pre reaktoplasty. Teplota topenia PTFE je približne 327 °C, ale jeho vlastnosti sa menia už pri teplote 260 °C, nad teplotou 350 °C nastáva rozklad.
História
thumb|180px|3D model časti [[Molekula|molekuly PTFE.]] Napriek vžitému nesprávnemu tvrdeniu, že PTFE vznikol ako materiál pre vesmírne lety, ktoré začali až roku 1957, siaha jeho história až do roku 1938. Vtedy PTFE náhodne pripravil Roy J. Plunkett, keď experimentoval s tetrafluóretylénom ako chladiacim médiom pre chladničky. Plunkett zabudol tlakové fľaše s tetrafluóretylénom (TFE) umiestniť na noc do chladu. Do druhého dňa sa plyn vo fľašiach čiastočne premenil polymerizáciou na bielu tuhú látku — PTFE. Po svojom objaviteľovi sa ešte dnes nazýva priemyselný proces výroby PTFE. Ten spočíva v polymerizácii tetrafluóetylénu pri vysokom tlaku za prítomnosti iniciátorov (peroxidov). V roku 1941 získala firma DuPont patent na výrobu PTFE, v roku 1944 sa Teflon stal registrovanou obchodnou značkou.
Prvé praktické využitie sa pre PTFE našlo v roku 1943 — ochrana proti korózii pri výrobe atómovej bomby. Jeho vrstva na centrifúgach a potrubiach chránila materiál pred veľmi korozívnym plynom fluoridom uránovým (UF6). Neskôr francúzsky chemik Marc Grégoire naniesol vrstvu teflonu na rybársky vlasec, ktorý sa potom rýchlejšie odvíjal. Práve jeho manželka Colette prišla v roku 1954 na myšlienku, že by sa teflon mohol použiť ako povrch na hrnce a panvice.
Výroba
Vzhľadom na to, že reakcia je silne exotermická a monomér je pri vysokých teplotách výbušný, uskutočňuje sa polymerizácia v suspenzii.
Vzniknutý PTFE ma nasledujúcu štruktúru:
F F F F F F F F F F F F    | | | | | | | | | | | | ...-C-C-C-C-C-C-C-C-C-C-C-C-... | | | | | | | | | | | |    F F F F F F F F F F F F
Vlastnosti
thumb|180px|Teflon sa používa ako povrch panvíc a iných kuchynských nádob.
PTFE sa vyznačuje viacerými výnimočnými vlastnosťami:
Použitie
Pre svoju chemickú odolnosť sa používa PTFE vo forme ochrannej vrstvy všade tam, kde sa pracuje s agresívnymi chemikáliami. Pri úprave uránu pre prvú atómovú bombu (Projekt Manhattan) bol reaktívny fluorid uránový uskladnený v nádobách pokrytých vrstvou PTFE.
V oblasti tesniacej techniky sa PTFE hojne používa na výrobu tesniacich krúžkov, závitov atď. Ďalej sa používa pri stavbe chemických aparatúr, kolón a potrubí na ich vnútorné povrchy, ktoré prichádzajú do styku s reaktívnymi látkami. Na nanášanie týchto vrstiev sa používa tzv. izostatická metóda, kedy sa PTFE pod vysokým tlakom lisuje na dané povrchy.
Rozmanité a relatívne jednoduché vytváranie prímesí k PTFE umožňujú vznik nových materiálov, ktoré sa vyznačujú viacerými výnimočnými parametrami (napríklad odolnosť voči tlaku, kvalita povrchu atď.). Pre svoje veľmi nízke trenie je PTFE vhodný materiál na výrobu ložísk, ktoré sa len pomaly opotrebúvajú.
V medicíne sa PTFE používa predovšetkým na výrobu implantátov. Dôvodom je najmä vysoká chemická stálosť, životnosť a znášanlivosť PTFE v tkanivách.
V optike sa teflon používa ako materiál na výrobu šošoviek, ktoré sú vhodné na prácu v IČ oblasti. V elektrotechnike našiel teflon uplatnenie ako kvalitný a odolný izolant. Z teflonu sa tiež vyrábajú dentálne nite, povrch projektilov. Počítačové myši majú z teflonu zhotovené „nožičky”, ktoré veľmi dobre kĺžu po podložke robia myš pohodlnejšou.
Antiadhezívne povrchy
Najznámejším použitím teflonu sú určite nepriľnavé povrchy na panviciach a hrncoch. Ich výroba spočíva najprv v zdrsnení povrchu kovu (buď pieskovaním alebo chemicky kyselinami). Potom sa PTFE nanáša pod tlakom na povrch, kde drží práve vďaka vytvoreným nerovnostiam. Väzba PTFE na panviciach teda spočíva vo fyzikálnych a nie chemických väzbách. Mnohé aplikácie PTFE sú aj v priemysle — v textilnom priemysle na úpravy tkanín, formy na spracovanie plastov atď.
Gore-Tex
V podobe veľmi tenkých vrstiev našiel teflon použitie ako Gore-Tex — sú to membrány s mikropórmi, ktoré sú dostatočne veľké, aby prepúšťali vodnú paru, ale vodu ako kvapalinu neprepúšťajú. Preto možno vyrábať oblečenie a obuv, ktoré je vodeodolné, ale zároveň umožňuje odvádzanie telesnej vlhkosti.
Gore-Tex je obchodný názov pre membrány vyrobené z PTFE, ktoré slúžia na poťahovanie textílií. Gore-Tex vyvinula americká spoločnosť W. L. Gore & Associates, Newark, Delaware.
V roku 1969 objavil americký chemik Bob Gore celkom nový spôsob spracovania PTFE, ktorý umožnil prenášať jeho výnimočné vlastnosti na textilné materiály. Spôsob výroby spočíva v mechanickej expanzii PTFE, čím sa docieli pórovitý povrch (tzv. ePTFE membrána). Na výrobu membrán sú potrebné len veľmi malé množstvá polyméru a vďaka tomu je výroba efektívna.
Gore-Tex membrány sú v súčasnosti používané na takmer všetky časti odevu a tiež na obuv, ktorá je potom vodotesná. Priepustnosť Gore-Tex membrán býva však veľmi často preceňovaná. Pri ťažkej fyzickej aktivite nie je žiadna membrána schopná odvádzať vznikajúci pot. Cez 1 m² membrány prejde za jednu hodinu maximálne 200–290 g pary, pričom pri veľkej záťaži môže telo vyprodukovať až 2 l tekutín za hodinu a navyše, pri vyšších teplotách je priepustnosť membrán ešte obmedzená.
V medicíne sa Gore-Tex implantáty používajú v chirurgii srdca, ciev, liečbe hernie a pri operáciách očnej rohovky.
Vplyv na životné prostredie
V posledných rokoch je výroba fluórovaných polymérov veľmi kritizovaná, pretože pri výrobe je potrebná kyselina perfluóroktánová, ktorá je toxická a navyše podozrivá z karcinogenity. Preto americký úrad pre ochranu životného prostredia EPA uvažuje o zákaze používania niektorých chemikálií. Spoločnosť DuPont musela zaplatiť sumu 16 miliónov dolárov za štúdiu, ktorá preukázala karcinogénne vlastnosti niektorých medziproduktov. Ďalších 300 miliónov dolárov stál spoločnosť súdny proces ohľadom znečistenia vôd v blízkosti jej továrne.
Pri vysokých teplotách sa môže PTFE rozkladať na toxické produkty, ktoré sú veľmi ťažko odbúrateľné a akumulujú sa v potravinovom reťazci. V krvi 95 % americkej populácie je možné tieto látky dokázať.
Stará Nitra
Stará Nitra (predtým Nitra, resp. jej časť dolná Nitra) je pôvodné koryto slovenskej rieky Nitry v úseku od Nových Zámkov po Komárno, kde sa vedľa komárňanskej časti mesta Lándor vlieva do Váhu ako jeho ľavostranný prítok.
Michael Foale
Colin Michael Foale (* 6. január 1957, Louth, Spojené kráľovstvo) je britsko-americký fyzik a od augusta 1987 astronaut NASA. Má za sebou šesť kozmických letov vrátane päťmesačného pobytu na orbitálnej stanici Mir a polročnej misie na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Celkom strávil vo vesmíre 373 dní, 18 hodín 23 minút.
Mladosť
Narodil sa v meste Louth vo východnom Anglicku, jeho matka bola Američanka, preto má dvojité občianstvo. Detstvo a mladosť prežil v anglickej Cambridgi. Po ukončení strednej školy (roku 1975) študoval fyziku na University of Cambridge, roku 1982 získal titul bakalára, roku 1987 titul doktora (Ph.D.) v oblasti astrofyziky. Roku 1982 sa presťahoval do texaského Houstonu, kde pracoval v spoločnosti McDonnell Douglas na problémoch navigácie raketoplánov, o rok neskôr prešiel do Johnsonovho vesmírneho strediska NASA.
Stará Nitra
Opis
Pôvodná rieka Nitra týmto korytom tiekla pred vybudovaním jej nového, skráteného koryta medzi Novými Zámkami a Komočou, kde sa v súčasnosti vlieva do Váhu ako jeho ľavostranný prítok. Rieka Nitra pritekajúca k Novým Zámkom od severu ich obteká z východu a juhu a na západe od nich sa rozdeľuje na nové koryto s názvom Nitra, ktoré tečie západným smerom k svojmu novému ústiu do Váhu (pri Komoči), a pôvodné koryto s názvom Stará Nitra, ktoré tečie smerom na juh. Stará Nitra je napájaná vodou z Dlhého kanála pomocou zhýbky vybudovanej pod spojovacím kanálom (preložkou) a prietoky má regulované podľa prietoku v samotnej rieke Nitre a v Dlhom kanáli, ktorý rieka Nitra priberá sprava.
Michael Foale
Astronaut
Zúčastnil sa 10. náboru astronautov NASA v rokoch 1983 - 1984, ale neúspešne. Na druhý pokus, v 12. nábore už uspel a 17. augusta 1987 bol začlenený do oddielu astronautov NASA. Po ročnom kurze všeobecnej vesmírnej prípravy získal kvalifikáciu letový špecialista.
Stará Nitra
Opis
Stará Nitra smerujúc južne obteká obce Nesvady a Imeľ, ktoré ležia na jej na ľavom brehu, následne aj Martovce, pri ktorých sa do nej vlieva najprv sprava Martovský kanál a potom zľava Stará Žitava. Napokon v blízkosti komárňanskej časti mesta Lándor, ktorú má na pravom brehu, priberá sprava Lándorský kanál a severne od Komárna sa vlieva do Váhu. V oblasti ústia Starej Nitry sa rozkladá Národná prírodná rezervácia Apálsky ostrov.
Michael Foale
Astronaut
Bol zaradený do posádky letu STS-45. Do vesmíru odštartoval na palube raketoplánu Atlantis 24. marca 1992. Raketoplán pristál po 8 dňoch, 22 hodinách a 10 minútach letu 2. apríla 1992. thumb|left|Bernard Harris a Michael Foale (vľavo) sú pripravení na vesmírnu vychádzku. Raketoplán Discovery, 9. februára 1995. V dňoch 8. - 17. apríla 1993 sa zdržiaval vo vesmíre druhýkrát. Misia STS-56 raketoplánu Discovery trvala 9 dní, 6 hodín a 9 minút.
Stará Nitra
Opis
Pred skrátením toku rieky Nitry s ústím do Váhu (pri Komoči) sa Starou Nitrou nazývala dnešná Malá Nitra, ktorá sa odpája od rieky Nitry v časti mesta Nitra-Dolné Krškany a spája s ňou za časťou mesta Šurany-Nitriansky Hrádok (pred Bánovom).
Michael Foale
Astronaut
Tretíkrát vzlietol do vesmíru opäť na palube raketoplánu Discovery počas letu STS-63 v dňoch 3. až 11. februára 1995. Raketoplán sa stretol so stanicou Mir, priblížil sa na 11,3 metrov. Počas letu Foale vystúpil do vesmíru na 4 hodiny a 39 minút.
Stará Nitra
Dĺžka
Stará Nitra má celkovú dĺžku. Dĺžka siete kanálov je.
Michael Foale
Astronaut
Od roku 1995 boli do základných posádok Miru nominovaní aj americkí astronauti. Roku 1997 sa k nim zaradil aj Foale. Dňa 15. mája 1997 odštartoval v raketopláne Atlantis (let STS-84), od 17. mája už žil na Mire. Na Zem ho priviezol raketoplán Atlantis pri nasledujúcej misii STS-86. Foale strávil pri tomto lete vo vesmíre do pristátia 6. októbra 1987 144 dní, 13 hodín a 49 minút.
V dňoch 20. až 28. decembra 1999 sa zúčastnil servisného letu Discovery k Hubblovmu teleskopu. Počas misie STS-103 Foale vystúpil do vesmíru na 8 hodín a 10 minút.
thumb|Foale pracuje na ISS (modul [[Destiny).]] V marci 2001 bol vymenovaný za veliteľa hlavnej posádky Expedície 8 na ISS. Po havárii Columbie bol súčasne vymenovaný za veliteľa zálohy pre Expedíciu 7.
Stará Nitra
Mestá a obce v povodí (v smere toku)
Nové Zámky, Nesvady, Imeľ, Martovce, Komárno
Michael Foale
Astronaut
Šiestykrát vzlietol do vesmíru 18. októbra 2003 v ruskom Sojuze TMA-3. Na ISS pracoval spoločne s Alexandrom Kalerim. Počas pobytu na ISS raz vystúpil do vesmíru na necelé štyri hodiny. Dvojica Foale, Kaleri pristála 30. apríla 2004 po 194 dňoch, 18 hodinách a 33 minútach letu.
V novembri 2004 postúpil z postu zástupcu riaditeľa Johnsonovho vesmírneho strediska pre technické otázky na miesto zástupcu riaditeľa NASA pre vedecké programy. Námestníkom riaditeľa NASA bol do apríla 2006. Michael Foale je ženatý, má dve deti.
Jaroslav Hašek
Jaroslav Hašek (* 30. apríl 1883, Praha – † 3. január 1923, Lipnice nad Sázavou) bol český spisovateľ, humorista, publicista a novinár.
Životopis
Ako dvanásťročnému mu zomrel otec (Josef Hašek, učiteľ matematiky, predčasne zosnulý na intoxikáciu alkoholom. Zaháňal ním bolesti spôsobené rakovinou.), a keďže pochádzal z chudobnej rodiny, zamestnal sa najprv ako predavač, potom písal články do časopisov a novín. Vyučil sa za drogistu, absolvoval gymnázium a potom nastúpil na obchodnú akadémiu, ktorú nedokončil. Stal sa zamestnancom banky Slavia. V tom čase sa zoznámil s českými anarchistami a postupne sa dostal do ich čela. Začal viesť bohémsky a tulácky život, s kamarátom a bratom prešiel peši okrem iného Slovensko, Halič, Uhorsko, Bavorsko a Švajčiarsko. V tom čase sa začal živiť len literatúrou a ako novinár. Začal mať problémy s alkoholom, ktoré sa časom zväčšovali. Zoznámil sa s Jarmilou Mayerovou, s ktorou sa neskôr oženil. V roku 1907 bol krátky čas väznený za svoju anarchistickú činnosť.
Roku 1908 redigoval Ženský obzor, od 1910 Svět zvířat (satiristický časopis), od 1911 prispieval do Českého slova, prispieval aj do: Čechoslovanu, Pochodně, Humoristických listů. V roku 1911 založil Stranu mírného pokroku v mezích zákona, politickú mystifikáciu karikujúcu volebné pomery, v ktorej vystupoval ako jej kandidát. V tomto období bol spolu s F. Langrom, E. A. Longenom, E. G. Kischom a ďalšími spoluautorom kabaretných vystúpení, kde bol aj hlavným účinkujúcim.
V roku 1915 dobrovoľne narukoval v Českých Budejoviciach k 91. pluku a s ním odišiel na haličský front. O úmysle narukovať takmer nikomu nepovedal, preto bol chvíľu hľadaný. V septembri 1915 sa nechal zajať a roku 1916 vstúpil do česko-slovenských légií, publikoval v časopise Čechoslovan. V marci roku 1918 v Moskve vstúpil do československej sekcie Ruskej komunistickej strany (boľševikov).
19. decembra 1920 prišiel do Prahy, kde sa vrátil k svojmu bohémskemu spôsobu života.
Dielo
náhľad|Pomník Jaroslava Haška od [[Karel Nepraš|Karla Nepraša na pražskom Žižkove]] Zo začiatku písal predovšetkým cestopisné poviedky, črty a humoresky (mnohé boli sfilmované), ktoré publikoval v časopisoch.
Základom jeho próz boli jeho skutočné zážitky, to vnáša do znalostí o jeho živote zmätok, pretože nie je vždy jasné čo je pravda a čo je iba básnický výmysel. Hašek nenávidel pretvárku, sentimentalitu, usadlosť, ironicky reagoval na sociálne verše. Ďalším typickým znakom jeho tvorby je odpor k mravným a literárnym konvenciám.
Kabaretné scény a hry:
Bohémsky charakter?
V českej a slovenskej verejnosti je Jaroslav Hašek zafixovaný ako bohém. Možno dokonca ako prototyp bohéma začiatku dvadsiateho storočia. V skutočnosti ide do veľkej miery o legendu a možno dokonca o vlastnú Haškovu sebaštylizáciu. Ako autor bol veľmi produktívny, čo predsa len vyžaduje primeranú vnútornú disciplínu. V jeho dielach zase cítiť, že mal rozsiahle hoci možno trocha nesystematické humanitné vzdelanie. Údajne okrem češtiny, a nemčiny a ruštiny ovládal aspoň do istej miery angličtinu, francúzštinu, srbčinu, maďarčinu, baškirčinu, buriatčinu a japončinu a na každom z týchto jazykov dokonca vydával propagandistické noviny!
Najzaujímavejšie je sledovať jeho pôsobenie v Rusku v rokoch 1916 – 1920, pričom v tejto krajine rozhodne nebol a dodnes nie je vnímaný ako bohém a obyčajný humoristický spisovateľ. Naopak, ako veľmi zodpovedný boľševický armádny funkcionár a vážený intelektuál. V rokoch 1916 – 18 v Kyjeve pracoval v legionárskych časopisoch, neskôr prebehol k boľševikom.
V roku 1918 patril medzi vedúce osobnosti československej sekcie Ruskej komunistickej strany (boľševikov). Podieľal sa na organizácii 2. červeného československého pluku. Od 7. apríla do júna 1918 pôsobil v Samare. V tomto meste sa vyznamenal ako odvážny veliteľ oddielu československých červenoarmejcov pri jeho obrane pred československými legionármi. Po páde Samary sa niekoľko mesiacov skrýval na území kontrolovanom bielymi silami. (Vydával sa pri tom za mentálne postihnutého nemeckého kolonistu z Povolžia.)
Na konci roku 1918 pôsobí ako veliteľ oddielu Čuvašov v Červenej armáde a zástupca vojenského veliteľa bugulmského okresu. Podľa všetkého konal dosť brutálne a nariadil značný počet popráv. Ako komisár v priebehu roku 1919 slúžil v politickom oddelení Tuchačevského 5. armády Východného frontu a a to najprv v Ufe (ako riaditeľ armádnej tlačiarne) a potom na Sibíri. Od septembra 1919 bol vedúcim internacionálneho odboru politického oddelenia 5.armády.
Postupne vydával viacero časopisov. Napr. prvý časopis v buriatčine "Jur" (úsvit). V roku 2006 bolo obnovené vydávanie týchto novín pre Irkutskú oblasť a Usť- Ordynský autonómny okruh, pričom tieto sa plne odvolávajú na tradíciu založenú Hašekom. Pre sibírskych Buriatov je jedným z „otcov národa“, pretože pre nich vymyslel abecedu (upravenú azbuku) a tak vlastne založil ich modernú literatúru. Na základe jeho iniciatívy bol dokonca vydaný prvý rusko- buriatsky slovník.
V Buriatsku miestna pobočka ruského Zväzu novinárov Ruska udeľuje každoročne Cenu Jaroslava Hašeka.
V júni 1920 sa usadil s ruskou manželkou v Irkutsku a viedol v rámci možností usporiadaný život. Je potvrdené, že v septembri 1920 sa Hašek dokonca stal poslucháčom Irkutskej univerzity na oddelení východných jazykov s odborom japončina. Bol to zrejme jeho jediný pokus o získanie univerzitného vzdelania, ktorý však netrval dlho.
V Irkutsku, kde bol od augusta do októbra 1920 členom mestského sovietu, bol ranený do chrbta pri pokuse ho zavraždiť. V tom istom roku v sovietskych službách pravdepodobne podnikol záhadnú misiu do Mongolska. V oblasti Irkutsku sa Hašek pravdepodobne zúčastňoval aj menších ozbrojených zrážok oddielmi marodérov ale aj nepriateľov boľševickej revolúcie.
Dňa 17. novembra 1920 prišiel do Moskvy, kde bol daný k dispozícii Hlavnej politickej správe Červenej armády a 26. novembra bol vyslaný (nevrátil sa ako súkromná osoba!) na politickú prácu do českého Kladna. Podľa všetkého v súvislosti so vtedajšími štrajkmi v Československu, v ktorých vedenie Komunistickej internacionály videlo predzvesť komunistickej revolúcie v Československu. Tento odhad sa ukázal byť nesprávnym a Hašek v Československu prakticky nemá čo robiť. Pravdepodobne aj to prispelo k jeho návratu k bohémskemu štýlu života a alkoholizmu. Keďže sa ani príliš neangažoval v rodiacom sa komunistickom hnutí v Československu, je možné ale aj to, že Hašek sa pod vplyvom skúseností z Ruska a československej reality odvrátil od boľševických ideálov a fakticky dezertoval zo služieb Kominterny a sovietskeho Ruska.
Zdá sa, že v špecifických revolučných ruských podmienkach dostal Jaroslav Hašek možnosť uplatniť tie stránky svojho charakteru, ktoré nedostali šancu v stabilizovaných v podstate malomestských českých pomeroch. Dôležitým určite bolo aj to, že Hašek dostal ako stranícku úlohu zákaz pitia alkoholu. Do Československa bol v podstate vyslaný s cieľom organizovať komunistické hnutie, čo taktiež podporuje tézu, že v sovietskom Rusku musel byť vnímaný ako zodpovedný človek a schopný organizátor. V Rusku má dodnes veľmi veľa priaznivcov, ktorí dokonca majú vlastnú organizáciu. V meste Bugulma má vlastné múzeum. Zdá sa dokonca, že veľká časť jeho diela (fejtóny a články publikované v armádnych novinách a v ruštine a iných jazykoch národov Ruska) je v českom a slovenskom prostredí neznáma.
Antikles z Atén
Antikles z Atén si na 110. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda. Záznam o olympijskom víťazstve Antikla je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Olympijské víťazstvo Antikla uvádza aj historik Diodoros Sicílsky, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v antickom Grécku. V roku 340 pred Kr. napr. Timoleón porazil Kartágijcov v bitke pri rieke Krimisos na Sicílii a macedónsky kráľ Filip II. obliehal Byzantion.
Alexander I.
Alexander I. je meno viacerých osobností:
Yainville
Yainville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Adnet
Adnet je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Hallein.
Yainville
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Adnet
Žije tu 3 476 obyvateľov (1. 1. 2010).
Combles (kantón)
Combles je francúzsky kantón v departemente Somme v regióne Pikardia. Skladá sa z 19 obcí.
Trégueux
Trégueux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côtes-d’Armor, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
V rannej hmle
V rannej hmle (angl. In the Morning Fog) je slovenský film.
Kriminálny príbeh z obdobia konca komunistického režimu o kriminalistovi, ktorý je podozrivý z vraždy mladého dievčaťa.
Brachyterapia
Brachyterapia (z gréckeho brachys – blízko, zblízka) označovaná aj ako vnútorné ožarovanie alebo staršie curieterapia je forma rádioterapie, pri ktorej sa zdroj ionizujúceho žiarenia umiestňuje do blízkosti miesta, ktoré sa lieči (do blízkosti nádoru). Brachyterapia sa väčšinou používa v liečbe zhubných nádorov krčka maternice, prostaty, prsníka, kože, ale môže byť použitá aj pri zhubných nádoroch v iných lokalitách. Požíva sa samostatne ale aj v kombinácii s inými typmi liečby (externá rádioterapia, chirurgia, chemoterapia).
Na rozdiel od externej rádioterapie, kde je zdroj žiarenia mimo tela pacienta a ožaruje nádor z väčšej vzdialenosti (približne ), princíp brachyterapie spočíva v presnom zavedení malého zdroja žiarenia priamo do miesta výskytu nádorových buniek, ktorý ho ožaruje z krátkej vzdialenosti. Zdroj žiarenia je pevne uzavretý v kapsule (obale), ktorá dovoľuje žiareniu cez tento obal preniknúť, ale zabraňuje uvoľneniu rádioaktívneho materiálu do tela pacienta. Kapsula s rádioaktívnym materiálom je v niektorých prípadoch po ožiarení z tela odstránená, v niektorých v tele pacienta ostáva.
Brno-Žabovřesky
Brno-Žabovřesky je mestská časť štatutárneho mesta Brna. Pod názvom Žabovřesky tiež katastrálne územie a do 16. apríla 1919 samostatná obec.
Brachyterapia
Liečba brachyterapiou trvá väčšinou kratšie v porovnaní s inými metódami ožarovania. Kratší čas trvania liečby a vyššia dávka znižuje pravdepodobnosť ďalšieho delenia nádorových buniek medzi jednotlivými frakciami rádioterapie. Pacienti liečení brachyterapiou vyžadujú menej časté návštevy u lekára v porovnaní v externou rádioterapiou a často môže byť táto liečba realizovaná ambulantnou formou.
Brno-Žabovřesky
Mestská časť leži na ľavom brehu Svratky severozápadne od historického jadra Brna. Má rozlohu 434,87 ha, je tu evidovaných 118 ulíc a 4 022 adries.
Brachyterapia
Brachyterapia predstavuje efektívnu možnosť liečby pri mnohých zhubných nádoroch. Liečebné výsledky opakovane potvrdili, že pri mnohých ochoreniach je miera vyliečenia ochorenia použitím brachyterapie porovnateľná s externou rádioterapiou a chirurgiou. Navyše brachyterapia predstavuje liečbu s menším rizikom nežiaducich účinkov.
Dejiny
História brachyterapie sa datuje od roku 1901 (krátko po objavení rádioaktivity Bequerelom), kedy Pierre Currie dal podnet Henri-Alexandre Danlosovi, že by bolo možné vložiť rádioaktívny zdroj do blízkosti nádoru. Následne pozorovali, že po aplikácii rádioaktívneho žiarenia sa nádor zmenšil. Nezávisle od tohto objavu, uvažoval nad využitím rádioaktivity v liečbe nádorov aj Alexander Graham Bell. Začiatkom dvadsiateho storočia boli dané základy modernej brachyterapie v Curie inštitúte v Paríži a v St. Luke's and Memorial Hospital v New Yorku. Po počiatočnom záujme o brachyterapiu v Európe a USA nastal v strede dvadsiateho storočia útlm pre ťažkosti s radiačnou ochranou pracovníkov (využívanie manuálneho afterloadingu).
Zavedenie automatického afterloadingu v 50. a 60. rokoch dvadsiateho storočia a nových zdrojov žiarenia redukoval možnosť nežiaduceho ožiarenia personálu a pacientov. Tento prístup spolu s novými možnosťami 3D zobrazovacích metód, novým pohľadom na plánovanie liečby a novou prístrojovou technikou (HDR prístroje) zabezpečili, že brachyterapia je dnes bezpečná a efektívna metóda využívaná v liečbe mnohých zhubných nádorov.
Typy brachyterapie
Brachyterapiu možno deliť podľa viacerých kritérií:
Techniky brachyterapie
Podľa techniky zavedenia sa brachyterapia rozdeľuje na intersticiálnu a povrchovú.
Trvanie brachyterapie
Podľa trvania aplikácie sa táto delí na dočasnú a permanentnú.
Klinické využitie brachyterapie
Brachyterapia sa najčastejšie využíva v liečbe karcinómu krčka maternice, prostaty, prsníka a kože. Môže byť využitá aj pri nádoroch v iných lokalitách: napr. oku, oblasti hlavy a krku, dýchacích ciest, tráviaceho traktu (pažerák, konečník), močového traktu (močový mechúr, penis), gynekologických orgánov (maternica, pošva) a v oblasti mäkkých tkanív.
Keďže zdroje žiarenia pri brachyterapii môžu byť umiestnené presne do miesta výskytu nádoru alebo do jeho blízkosti, brachyterapia dovoľuje aplikovať vysokú dávku žiarenia do relatívne malého objemu s možnosťou maximalizovať ochranu okolitých zdravých tkanív a tým aj zachovať funkciu postihnutého orgánu.
Yébleron
Yébleron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Brachyterapia
Klinické využitie brachyterapie
Pri použití HDR brachyterapie môže byť celková doba liečby skrátená výrazným spôsobom. Pacienti vyžadujú menej časté návštevy u lekára a mnohé aplikácie brachyterapie môže byť vykonané ambulantne, takže môžu pokračovať v aktivitách bežného života a v práci. Výhoda skrátenej liečby je priaznivá aj u starších pacientov a pacientov, ktorí cestujú za liečbou z domova na väčšie vzdialenosti.
Yébleron
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Brachyterapia
Klinické využitie brachyterapie
Brachyterapia môže byť využitá v liečbe včasných, lokálne pokročilých ale aj metastatických ochorení. V niektorých prípadoch sú výsledky liečby porovnateľné s chirurgickým výkonom alebo externou rádioterapiou. Pri lokálne pokročilých nádoroch nie je väčšinou chirurgický výkon možné realizovať vzhľadom na rozsah ochorenia, preto ostáva liečba kombináciou brachyterapie a externej rádioterapie ako jediná možnosť. U veľmi pokročilých ochorení môže byť brachyterapia efektívne použitá na tlmenie príznakov vyplývajúcich z prítomnosti tumoru (bolesť, krvácanie, zúženie priesvitu orgánov). Kombinácia brachyterapie a chemoterapie sa využíva len zriedka.
Yébleron
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brachyterapia
Karcinóm krčka maternice
Veľmi častou indikáciou brachyterapie je práve zhubný nádor krčka maternice. Brachyterapia môže byť využitá v liečbe včasného ale aj lokálne pokročilého ochorenia a je štandardom v liečbe v mnohých krajinách sveta. Kombinácia brachyterapie s externou rádioterapiou má lepšie liečebné výsledky ako externá rádioterapia samostatne. V liečbe sa využívajú LDR, PDR aj HDR zdroje žiarenia, pričom výsledky liečby použitím rôznych príkonov sú porovnateľné. Hlavnou výhodou HDR liečby je krátky čas aplikácie a tým lepší komfort pre pacientku.
Karcinóm prostaty
Brachyterapia prostaty môže byť vykonaná formou HDR dočasnej aplikácie, alebo častejšie formou LDR permanentnej aplikácie (rádioaktívne zrná). Permanentná LDR aplikácia je vhodná pre pacientov s lokalizovaným ochorením a veľmi dobrou prognózou. Opakovanými klinickými štúdiami bolo dokumentované, že pre týchto pacientov ide o vysoko efektívnu liečbu zabezpečujúcu výbornú kontrolu ochorenia. Prežívanie pacientov liečených brachyterapiou je porovnateľné s prežívaním pacientov po externej rádioterapii alebo chirurgickom výkone (radikálna prostatektómia) pričom výskyt nežiaducich účinkov (impotencia a inkontinencia) sú pri brachyterapii menšie. Samotný výkon trvá približne 3 hodiny a väčšinou sa realizuje počas 4 – 6 dňovej hospitalizácie. Pacient sa môže vrátiť po výkone k bežným aktivitám už za niekoľko dní. LDR permanentná brachyterapia predstavuje najmenej invazívny výkon v liečbe karcinómu prostaty.