cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
OpenSSH
História
Sadu nástrojov OpenSSH vytvorili vývojári operačného systému OpenBSD. Softvér bol vyvinutý v krajinách, ktoré umožňujú export šifrovania a umožňujú jeho voľné použitie a opätovné použitie kýmkoľvek podľa licencie BSD. Nástroje OpenSSH vyvíjajú dva tímy. Jeden tím vyvíja verziu čisto pre operačný systém OpenBSD, pričom sa zameriava na vytváranie zdrojového kódu, ktorý bude čo najčistejší, najjednoduchší a najbezpečnejší. Je to preto, že kód v ktorom sa nenachádzajú časti pridané kvôli prenositeľnosti sa jednoduchšie spravuje a kontroluje. Druhý tím za pomoci čistého kódu vytvára prenositeľnú verziu, ktorú je možné spustiť na rôznych operačných systémoch – ide o tzv. -p vydanie, napr. "OpenSSH 5.5p1".
Štruktúra
OpenSSH pozostáva z nasledujúcich nástrojov:
Furlanské víno
Furlanské víno (tal. Vino del Friuli, furl. Vin dal Friûl) je víno z talianskeho kraja Furlansko (Friuli). Špecifickú chuť miestneho vína vytvára miestna klíma a poloha kraja, ktorý leží pod Alpami a z juhu je omývaný morom. Víno sa tu pestuje približne 2500 rokov a mnohé odrody viniča pochádzajú z tejto doby.
Dejiny miestneho vína
Pred príchodom Rimanov žili v kraji Venéti, Ilýri a Kelti, ktorí pravdepodobne tiež pestovali hrozno, čo prevzali od Rimanov a Etruskov. Vinič však v tejto dobe bol skôr zriedkavosťou kraja Friuli a víno patrilo iba najvyšším keltským a iným miestnym náčelníkom.
V 3. storočí pred Kr. Friuli ovládli Rimania a do kraja vyslali množstvo rímskych kolonistov, ktorí tu založili rôzne mestá, medzi najznámejšie patrí Aquileia. Príchod rímskych kolonistov viedol k rýchlemu zániku keltskej kultúry a keltského jazyka na území kraja. Rimania vo Furlansku vysadili mnoho viníc a víno sa stalo typickým produktom kraja. Grécky spisovateľ Herodianos v 3. storočí spomína Furlansko ako kraj plný viníc a skladov kvalitného vína. Víno sa vyvážalo do všetkých končín Rímskeho impéria. Najslávnejšie starorímske víno z Friuli bolo Pucinum; bolo veľmi preslávené a bolo to obľúbené víno Júlie, manželky cisára Augusta. Víno Pucinum je predkom dnešného vína refosco.
V stredoveku sa do Furlanska dostali viničové odrody z Francúzska, Grécka a z Malej Ázie.
Aquileia
Jedno z najkvalitnejších talianskych vín vôbec sa vyrába v okolí mesta Aquileia. Práve toto mesto bolo centrom kraja za rímskej doby a tu sa uskladňovalo miestne víno. Vinohradnícka oblasť Aquileia sa dnes rozprestiera v okolí tohto mesta a zahrňuje aj okolité dediny a mestečká ako Terzo di Aquileia, Ruda, Scodovacca, Villa Vicentina, Cervignano del Friuli a Fiumicello. Dorába sa tu hlavne červené víno refosco, cabernet sauvignon, cabernet franc a merlot. Refosco je miestne víno so starovekou tradíciou.
Colli Orientali del Friuli
Celosvetovo známa oblasť najmä kvôli bielym vínam. Toto územie sa nachádza vo východnom Furlansku, východne od mesta Cividale del Friuli a smeruje smerom ku slovinským hraniciam. Meno Colli Orientali del Friuli v preklade znamená Východné friulánske kopce, nakoľko celá táto oblasť je mierne kopcovitá, a práve na kopcoch sa nachádzajú vinohrady. Najznámejšie vínne mestá sú tu Cividale del Friuli, Cormons, Rosazzo a Gorizia. Najznámejšie vína z Colli Orientali sú Friulano, Ribolla Gialla, Verduzzo Friulano, Malvasia Istriana, Pinot Bianco, Pinot Grigio a Sauvignon bianco. Z červených vín sa tu dorába Cabernet Sauvignon, Pignolo a Refosco, no najznámejšie je Schioppettino.
Typické vína
Ribolla Gialla
Výazne suché víno, odporúčané konzumovať s rybami a morskými plodmi. V Taliansku je rozšírená len v kraji Colli Orientali del Friuli, odroda pochádza pravdepodobne z Grécka, kde sa vyskytuje pod označením Robola.
Picolit
Sladké biele víno, pôvodom z Colli Orientali, ktoré sa pestuje jedine tu a ktoré bolo známe tým, že nesmelo chýbať na dvore európskych panovníkov, bolo to obľúbené víno Napoleona.
Verduzzo
Malvasia
Biele víno pôvodom z Peloponézu, charakteristické najmä pre neďalekú Istriu, kde bolo nasadené Benátčanmi. Je charakteristické svojou szchou ovocnou chuťou.
Peristhenes (syn Aigypta)
Peristhenes alebo Peristhenés (Peristhenes/iný prepis: Peristhenés) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Kaliadny. Peristhenes bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Danaos však s tým nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Keď sa potom konala hromadná svadba a Peristhenes si bral za manželku Élektru, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Fredric March
Fredric March, rodným menom Ernest Frederick McIntyre Bickel (* 31. august 1897, Racine, Wisconsin, USA – † 14. apríl 1975, Los Angeles, Kalifornia) bol americký herec.
Dvakrát získal Oscara za mužský herecký výkon v hlavnej úlohe. Roku 1932 za film  Dr. Jekyll and Mr. Hyde a v roku 1946 za The Best Years of Our Lives. Nominovaný na sošku Akadémie bol ešte trikrát. Už v roku 1930 za hlavnú úlohu vo filme The Royal Family of Broadway, v roku 1955 za romantickú snímku A Star Is Born a roku 1951 za Death of a Salesman, za ktorú získal Zlatý glóbus. Z neskoršej tvorby vyniká napríklad film Inherit the Wind z roku 1960, pojednávajúci o súde rozhodujúcom, či sa má alebo nemá učiť Darwinova evolučná teória na amerických školách. March za svoju rolu v tejto snímke, ktorá je považovaná za "analýzu mccarthysmu", získal Strieborného medveďa na filmovom festivale v Berlíne.
Sabine Azémová
Sabine Azémová celým menom Sabine Florence Azémová (* 20. september 1949, Paríž, Francúzsko) je francúzska herečka a režisérka, dvojnásobná držiteľka Césara.
Životopis
Pochádza z rodiny právnika. Herectvu sa amatérsky venovala už od detstva, potom ho vyštudovala na Parížskom štátnom konzervatóriu a v roku 1973 začala vystupovať v parížskych divadlách.
Od roku 1975 účinkuje aj vo filme a v televízii, jej filmovým debutom bola komédia Vrátnik od Maxima z roku 1976. Vo svojej kariére často spolupracovala s režisérom Alainom Resnaisom, napríklad v snímkach Mélo (1986), On connaît la chanson (1997), alebo Coeurs (2006).
Výnimočne sa venuje tiež filmovej réžii.
Jej prvým manželom bol od roku 1973 dramatik Michel Lengliney, s ktorým sa ale po niekoľkých rokoch rozviedli. V roku 1998 sa vydala za Alaina Resnaisa.
Smrčkovec český
Súbor:Gatunek jadalny.svg Smrčkovec český (Verpa bohemica) je druh huby z čeľade smrčkovité. Má zvoncovitý až kužeľovitý klobúk, ktorý je vysoký 2-5 cm a široký 2-4 cm. Rastie v skupinách na vlhkých zatienených miestach.
Courcelles-lès-Gisors
Courcelles-lès-Gisors je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alexander Moyzes
Dielo
Jeho dielo je veľmi rozsiahle. Napísal 12 symfónií, symfonickú báseň Nikola Šuhaj, kantátu Demontáž a iné. Bol jedným zo zakladateľov SĽUK-u, pre ktorý vytvoril mnohé diela ako napríklad Tance z Pohronia, Tance z Gemera.
Courtieux
Courtieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sartrouville (mesto)
Sartrouville je francúzske mesto, ktoré sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Mesto má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Čir (rieka)
Čir je rieka pretekajúca Rostovskou a Volgogradskou oblasťou (dolný tok) v Rusku. Je pravým prítokom Donu, do ktorého sa vlieva v Cimľjanskej priehrade. Je dlhá. Povodie má rozlohu. Zdrojom vody je predovšetkým topiaci sa sneh a v horných častiach toku sezónne vysychá. Kulminuje koncom marca a v apríli. Priemerný ročný prietok vody vo vzdialenosti od ústia je  za sekundu. Ľavý prítok Čiru je Kurtlak, pri ústí leží mesto Surovikino.
Mentálna anorexia
Anorexia alebo mentálna anorexia (latinsky anorexia nervosa, z gréčtiny an – zbavenie, nedostatok; orexis – chuť) je duševná choroba spočívajúca v odmietaní potravy a skreslenej predstave o svojom tele. Spolu s bulímiou sa radí medzi tzv. poruchy príjmu potravy.
Mentálna anorexia začína najčastejšie vo veku medzi 10-45 rokmi života, ale môže sa objaviť skôr aj neskôr. Často začína ako reakcia na nejakú novú životnú situáciu či udalosť, s ktorou sa daný jedinec nedokáže vysporiadať (prechod na strednú či vysokú školu, rozvod rodičov, šikana, úmrtie v rodine a pod.).
Pre anorexiu je charakteristické úmyselné znižovanie hmotnosti, vyvolané jednak znižovaním príjmu potravy, ďalej zvyšovaním energetického výdaja cvičením, príjmania tekutín, prípadne vyprovokovaným zvracaním, užívaním preháňadiel, či užívaním anorektík a diuretík.
Dyadický zlomok
Dyadický zlomok je v matematike taký zlomok (racionálne číslo), ktorého menovateľ je mocninou čísla 2, teda ľubovoľný zlomok tvaru, kde a je celé číslo a b je prirodzené číslo. Súčet, rozdiel a súčin dyadických zlomkov sú tiež dyadické zlomky.
Tatranský národný park (Poľsko)
Tatranský národný park (, skr. TPN) je národný park v južnom Poľsku pri hraniciach so Slovenskom. Bol vyhlásený v roku 1954 na ploche. V súčasnosti je menší, má rozlohu. TPN je jedným z najväčších národných parkov v Poľsku. Asi 70 percent rozlohy zaberajú lesy a kosodrevina zvyšných 30 percent tvoria vysokohorské lúky, skalné terény a vodné plochy. Takmer je v prísne chránených rezerváciách.
Príčiny vzniku národného parku
Od samého začiatku, keď ľudia začali objavovať Tatry, bol ich vplyv na prírodu negatívny. Na samom začiatku malý, ale zvyšujúcou sa populáciou a eskaláciou do prírodného prostredia, najmä v 19. a 20. storočí, dôsledky intenzívneho využívania sa začali prejavovať výraznejšie a negatívne ovplyvňovali celý tatranský ekosystém. Hlavné rizikové faktory boli:
Mentálna anorexia
Anorexiou trpia väčšinou ženy, ale sú známe aj prípady, kedy sa táto porucha vyskytla u mužov.
Tatranský národný park (Poľsko)
Príčiny vzniku národného parku
Tatry sú jediné hory v Poľsku, ktoré majú alpský charakter, sú jediným miestom, kde žije kamzík vrchovský tatranský a svišť. Žiaden iný z poľských národných parkov alebo chránených prírodných území nemá takú špecifickú flóru. Preto už v 19. storočí sa začalo diskutovať o tom, aby sa Tatry stali národným parkom.
Mentálna anorexia
Priebeh
Mentálna anorexia sa často rozvíja pomaly a nenápadne. Človek trpiaci anorexiou spravidla začne obmedzovať príjem vysokokalorických jedál, ako sú napríklad rôzne sladkosti, pizza, čipsy, rýchle občerstvenie. Spočiatku je pacientka často oceňovaná okolím a podporovaná v tom, čo robí. Pacientka má z toho pocit úspechu a uspokojenia. Potom začne obmedzovať aj relatívne zdravé potraviny, napríklad pečivo, cestoviny a podobne. Postupne sa u nej rozvíja silný strach z priberania a prehlbuje sa skreslený pohľad na svoje telo. V najťažšej fáze anorexie pritom človek často konzumuje iba pár vybraných potravín, ktoré považuje za "bezpečné". V extrémnych prípadoch človek úplne odmieta prijímať potravu alebo dokonca obmedzuje aj príjem tekutín, čo môže viesť k bezprostrednému ohrozeniu života.
Tatranský národný park (Poľsko)
Historické fakty
Založeniu parku predchádzali dlhoročné snahy, výskumníkov a ochrancov prírody. Na začiatku 19. storočia prírodovedec Stanislaw Staszic upozorňoval na ničenie prírody a bezhlavé masové strieľanie zvierat. Dialo sa tak v dôsledku rozvoja baníctva a hutníctva. V roku 1868 vďaka Krakovskej vedeckej spoločnosti prijal haličský Sejm zákon „zakazujúci lov, odchyt a predaj alpských zvierat, vrátane tatranských svišťov a kamzíkov“. Zákon bol jedným z prvých svojho druhu v Európe. Na dodržiavanie tohto zákona boli poverení bývalí pytliaci Jędrzej Wali a Maciej Sieczka, ktorí sa zriekli pytliactva a stali horlivými strážcami tatranskej prírody.
V roku 1873 bolo založené Towarzystwo Tatrzańskie, ktoré upozorňovalo na pytliactvo, hromadný výrub stromov, na škody spôsobované pasením dobytka. Navrhovalo rozšíriť ochranu na niektoré rastliny, medzi inými na plesnivec alpínsky, tis a limbu. Vtedy vznikla myšlienka zachrániť Tatry pred devastáciou uzákonením národného parku.
Mentálna anorexia
Priebeh
S postupným rozvojom ochorenia dochádza v mozgu k biochemickým a štrukturálnym zmenám. Dochádza k narušeniu tzv. systému odmeny. U pacientky to spôsobuje oslabenie slastného pocitu z jedenia, pacientka si systém odmeny stimuluje iným spôsobom, napr. cvičením.
Tatranský národný park (Poľsko)
Historické fakty
Towarzystwo Tatrzańskie sa zúčastnilo na rokovaní rady Asociácie slovanských turistických družstiev v roku 1926, z ktorého vyšla rezolúcia, odporúčajúca všetkým členským spolkom v slovanských krajinách rozvíjať prácu na prírodo-ochranárskom poli a vyhlásila za najdôležitejšiu úlohu blízkej budúcnosti zriadenie národných parkov vo Vysokých Tatrách a v Pieninách.
Z iniciatívy Towarzystwa Tatrzańskiego bola založená Spoločnosť na ochranu poľských Tatier (Towarzystwo Ochrony Tatr Polskich), ktorá vyhlásila zbierku na vykúpenie tatranských pozemkov, ktoré vlastnili súkromníci. K iniciatíve sa pripojili štátne orgány. Bolo vykúpených približne pozemkov. Významnou mierou prispel gróf Władysław Zamoyski (18531924), ktorý založil Fundacju Kórnicku (Kornický fond) a odkázal svoj zakopanský majetok štátu. Ten sa stal základom pre vytvorenie Tatranského národného parku. Okrem iného ho tvorili pozemky vo Veľkopoľsku a v Podhalí s celkovou rozlohou 20 tisíc ha.
Mentálna anorexia
Príčiny
Odborníci sa zhodujú v tom, že ide o multifaktoriálne ochorenie; neexistuje jedna konkrétna príčina vzniku mentálnej anorexie, ale za jej vznikom stojí viacero faktorov. Prvým z faktorov je genetika. Genetická predispozícia na mentálnu anorexiu spočíva v receptorovej výbave mozgu, pri ktorej hladovanie znižuje úzkosť, stres a upokojuje.
Tatranský národný park (Poľsko)
Historické fakty
V roku 1933 sa na Štrbskom Plese uskutočnilo spoločné zasadnutie Tatranskej komisie Klubu československých turistov a Tatrżańskej Komisje Polskiego Towarysztwa Tatrzańskiego, na ktorom vyhlásili, že budú spoločne postupovať pri ochrane tatranskej prírody. Nemali však potrebné právomoci a vládne orgány im prisľúbili nanajvýš vytvorenie rezervácie na štátnych pozemkoch.
Élektra (dcéra Danaa)
Élektra alebo Elektra (Élektra) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Polyxo. Élektra bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže jej otec so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Tatranský národný park (Poľsko)
Historické fakty
V roku 1938 bol pripravený návrh vládneho nariadenia na založenie národného parku. Druhá svetová vojna však všetky iniciatívy prerušila. Vytvorenie národného parku zabrzdili technokrati, ktorí nepotrebovali chrániť prírodu, lebo zákonné normy by im prekážali vo výstavbe objektov cestovného ruchu. Aj napriek tomu minister poľnohospodárstva a agrárnej reformy 26. júna 1939 vytvoril špeciálnu organizačnú jednotku štátnych lesov nazvanú: „Prírodný park v Tatrách“, s cieľom „zachovania tatranskej flóry a fauny a ochrany všetkých ostatných foriem prírody na vedecké, estetické, historické, pamätné účely“.
Élektra (dcéra Danaa)
Élektre za manžela vybrali Peristhena, syna Aigypta a jeho manželky Kaliadny. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, Élektra a aj ostatné jej sestry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Tatranský národný park (Poľsko)
Historické fakty
Po druhej svetovej vojne bol znárodnený celý majetok rodiny Uznańskej, ktorá vlastnila polovicu poľských Vysokých Tatier. V roku 1947 minister lesného hospodárstva ustanovil ochranné pásmo nazvané Tatranský národný park a o rok neskôr, v hornej časti Doliny Kościeliska, v terénoch, ktoré Štátna pokladnica vykúpila ešte pred druhou svetovou vojnou, bola vyhlásená chránená prírodná rezervácia Tomanowa Smreczyny.
V roku 1954 bol zriadený Tatranský národný park. Do jeho územia bolo začlenených osem obcí vrátane doliny Chochołowskej a Lejowej v Západných Tatrách. Na vytvorenie národného parku v Tatrách museli Poliaci čakať o šesť rokov dlhšie ako na Slovensku. Chránené územie zahŕňa celé Tatry a Podhalie.
Mentálna anorexia
Príčiny
Ďalším faktorom je osobnosť človeka. Ľudia trpiaci mentálnou anorexiou bývajú často veľmi úzkostliví, perfekcionistickí, neznesú zlyhanie a túžia byť vo všetkom dokonalí. Chcú sa všetkým zapáčiť, svoje emócie silne potláčajú a kontrolujú, najmä tie negatívne.
Tatranský národný park (Poľsko)
Charakteristika parku a vlastnícke vzťahy
Tatranský národný park zaberá poľské Tatry a malé časti pohoria Bukovina a Podtatranskej kotliny s priliehajúcimi územiami (napr. Polana Rogoźniczańska, Wyskówki, Harenda, Bafia Bór). Najvyšším bodom parku sú Rysy najnižším je údolie Porońca v okolí Hámrov (asi ), výškový rozdiel medzi nimi je.
Hačijódžima
Hačijódžima je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v Tichom oceáne v súostroví Izu, asi južne od Tokia. Priemer ostrova je asi, má mierne zdeformovaný kruhový tvar. Najvyšší bod sa nachádza nad hladinou mora. Ostrov je tvalo osídlený, podľa posledného sčítania tam žilo vyše 8 800 ľudí. Najväčším sídlom je Micune. V minulosti (počas Tokugawského šogunátu) bol miestom, kde sa posielali trestanci. V súčasnosti je obľúbeným miestom surferov a rekreačných potápačov.
Ostrov je tvorený dvoma stratovulkánmi, starší, pleistocénny vulkán Higaši-jama sa nachádza v juhovýchodnej časti ostrova, mladší Niši-jama v severozápadnej časti. Vývoj mladšieho vulkanického centra sa začal pred 10 0008 000 rokmi, posledná erupcia bola zaznamenaná v roku 1606.
Tatranský národný park (Poľsko)
Charakteristika parku a vlastnícke vzťahy
Po vytvorení parku bol problémom súkromný majetok obyvateľov žijúcich v horských oblastiach. Gorali na vysokohorských lúkach pásli veľké stáda oviec, ktoré poškodzovali vzácne porasty. Gorali nechceli predať svoj majetok. Bolo potrebné razantne vyriešiť tento problém. Rada ministrov 8. decembra 1960 prijala uznesenie o povinnom odkúpení alebo výmene všetkých súkromných pozemkov v tých oblastiach, kde boli vytýčené hranice národného parku. Uskutočnilo sa to v rokoch 19601964. V súčasnosti je približne 85% územia vo vlastníctve národného parku a približne 1000 hektárov vlastní Polskie Towarzystwo Turystyczno-Krajoznawcze (tieto oblasti turistický spolok zakúpil pred druhou svetovou vojnou). Zvyšná časť (približne ) je vo vlastníctve Wspólnoty Leśnej Uprawnionych Ośmiu Wsi (Spoločnosť lesných pozemkov oprávnených ôsmych obcí). V roku 1981 gorali opäť získali pozemky späť, rozvinuli na nich hospodársku činnosť, ale pod kontrolou správy národného parku. Napriek tomu je v parku ešte malý súkromný majetok.
Vodné pomery a ichthyofauna
Ročné zrážky presahujú, z ktorých väčšina spadne počas leta. Väčšina odteká korytami potokov a riek, ktoré sa vlievajú do Baltského mora, časť sa odparuje, časť nich zostáva v plesách alebo vsakuje do podložia. Povrchové vody predstavujú menej ako 1% plochy povrchu TPN. 28 jazier má rozlohu väčšiu ako. Tatranské vody sú väčšinou studené, dobre okysličené, ale chudobné na živiny. V podzemných vodách prežívajú baktérie, riasy a kôrovce. Najznámejším predstaviteľom troglobtov, stálych obyvateľov tatranských jaskýň, je kôrovec Niphargus tatrensis. Okrem jaskýň žije na dne Czarneho Stawu.
Maháraštra
Maháraštra alebo Maháráštra (po maráthsky - महाराष्ट्र) je indický štát nachádzajúci sa v západnej časti krajiny. Počtom obyvateľov je druhý a rozlohou tretí najväčší štát v Indii. Zároveň je najbohatším štátom federatívnej Indie, v rokoch 2005-2006 mal štát podiel 15% na celkovom vývoze krajiny a 12% na HDP.
Tatranský národný park (Poľsko)
Vodné pomery a ichthyofauna
Jediným plesom na poľskej strane Tatier je Morské oko, ktoré má prirodzené spojenie so zvyškom povodia (Baltské more), a tak umožňuje migráciu rýb, preto sa v ňom nachádzajú pstruhy. V minulosti sa do plesa dostali lipne. Pravdepodobne v Morskom oku je tiež hlaváč pásoplutvý. V roku 1881 tu našli tri druhy tejto ryby. Sivoň americký žije v Zelenom Javorovovom plese, ​​Litvorovom plese, Czarnym Stawe Gąsienicowem (Čierne pleso Gąsienicowe) a v niektorých plesách Doliny Pięciu Stawów Polskich (Dolina Piatich Poľských plies).
Mentálna anorexia
Príčiny
Na vzniku mentálnej anorexie sa podieľa aj výchova a rodinné prostredie. V rodinách, kde dieťa trpí mentálnou anorexiou, rodičia svojmu dieťaťu často nedávajú dostatok priestoru pre vlastnú vôľu a samostatné rozhodovanie. Dieťa cíti, že neovláda svoj život, a tak sa zameria na tú časť svojho života, ktorú môže ovládať - na svoje telo a na jedlo.
Tatranský národný park (Poľsko)
Rastlinstvo
Klíma Tatier a ich vegetácia je charakterizovaná vysokohorskými „poschodiami“.
Maháraštra
Hranice štátu Maháraštra sú na západe tvorené Arabským morom, na severozápade sú hranice spoločné so štátom Gudžarát a zväzovým teritóriom Dádra a Nagar Havelí. Severovýchodne susedí so štátom Madhjapradéš, východne Čhattísgarh, Karnátaka na juhu, Ándhrapradéš na juhovýchode a Goa na juhozápade. Rozlohou 307 713 km² tvorí 9,84% celkovej rozlohy Indie. Hlavným mestom štátu je Bombaj, najväčšie mesto v Indii a finančné centrum štátu.
Tatranský národný park (Poľsko)
Zver a vtáky
V národnom parku sa vyskytuje široká škála rozmanitého vtáctva. Spomedzi vtákov, ktoré sú odkázané na vodu sú tu: potápka chocholatá, sliepočka vodná, lyska čierna, kulík riečny, sýkorka veľká, straka obyčajná, červienka obyčajná mlynárka dlhochvostá, penica obyčajná a iné. Na poliach pod Tatrami je možné spozorovať orla krikľavého, sokola sťahovavého, myšiaka hôrneho, kaňu sivú a iné vtáky. V lesoch žije pinka obyčajná, sýkorka uhliarka, jastrab veľký, drozdy, výr veľký, ďateľ malý, orešnica perlavá a mnohé iné. Vo vegetačnom stupni kosodreviny sa vyskytuje stehlík čečetka, vrchárka modrá, sýkorka uhliarka. Ešte vyššie na alpínskych lúkach, okolo skalných stien žije škovránok poľný, sokol myšiar, skaliarik sivý, krkavec čierny, orol skalný a iní.
Štandardná varieta
Štandardná varieta (jazyka) alebo štandardný jazyk alebo štandard môže byť:
Tatranský národný park (Poľsko)
Zver a vtáky
Široká škála živočíchov žije v lesoch, okolo potokov a riečok. Napríklad veverica obyčajná, plch, hrdziak lesný, myšovka, hraboš, nad porastami kosodreviny dominuje svišť vrchovský tatranský, hraboš snežný tatranský, hrbáč tatranský. Žijú tu rôzne druhy netopierov. Najväčším zástupcom mäsožravcov je medveď hnedý, v horách hľadá korisť vlk obyčajný, i keď sa objavuje veľmi zriedkavo. Do oblasti kosodreviny vstupuje rys ostrovid, vo vlhkejšom prostredí žije tchor obyčajný, zriedkavo sa ukáže kuna skalná, početnejšia je kuna hôrna. V lesoch žije líška obyčajná, lasica obyčajná, zajac poľný vyhľadáva podhorské oblasti. Pýchou Tatier je kamzík vrchovský tatranský, reliktný stenoektný živočích, ktorý sa pohybuje nad hornou hranicou lesa, v subalpínskom, alpínskom a subniválnom vegetačnom stupni. Najrozšírenejším druhom tatranských lesov je jeleň obyčajný, srnec lesný i diviak obyčajný.
Južná hranica poľského Tatranského národného parku je súčasne severnou hranicou slovenského parku (TANAP). Umožňuje voľný pohyb zvierat a má veľký význam pre zachovanie biodiverzity oboch chránených území. Na hraniciach poľského i slovenského národného parku sú povolené niektoré formy poľnohospodárskej a hospodárskej činnosti. Určité formy tradičného poľnohospodárstva (pasenie oviec, kosenie trávy) sú povolené aj v prísne chránených oblastiach, lebo takáto činnosť má stáročnú tradíciu a jej prerušenie by mohlo spôsobiť radikálne zmeny v ekosystéme. Pre svoju jedinečnú podobu boli v roku 1993 oba Tatranské národné parky zaradené do Zoznamu biosférických rezervácií UNESCO.
Cestovný ruch
Do poľských Tatier chodili turisti už v 19. storočí. Masová turistika začala okolo roku 1960. Vtedy národný park navštívilo približne milión turistov. V roku 1973 návštevnosť stúpla na 3 milióny a v roku 1983 na 3 a pol milióna. Na začiatku 21. storočia sa návštevnosť ustálila na 2 až 2,5 milióna návštevníkov. Z tohto počtu 78 % v letnej sezóne v zimnej zvyšok. Turisticky najvyťaženejší je mesiac august (26% z celoročnej návštevnosti).
Turisti majú k dispozícii značkovaných turistických chodníkov. V národnom parku je osem turistických chát a kabínková lanovka na Kasprov vrch. Do dlhých turisticky najnavštevovanejších dolín prepravujú záujemcov na konských povozoch (Morské oko, Dolina Chochołowska, Dolina Kościeliska, Kalatówki). Cyklisti majú vyznačené trasy.
Mentálna anorexia
Príčiny
Vplyv má tiež kultúrno - spoločenský tlak, ktorý diktuje istý ideál krásy. Veľa ľudí sa potom snaží prispôsobiť tomuto ideálu, napriek tomu, že je nerealistický a nedosiahnuteľný.
Mentálna anorexia, napriek výraznej zameranosti na jedlo a snahu o získanie štíhlej postavy, nie je iba o jedle; v skutočnosti ide o snahu takýmto spôsobom riešiť hlbšie duševné a emocionálne problémy. Človek hladovanie používa nevedome ako stratégiu na vyrovnávanie sa s nimi.
Saulx-Marchais
Saulx-Marchais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bell P-63 Kingcobra
Bell P-63 Kingcobra bolo americké stíhacie lietadlo používané počas druhej svetovej vojny. Americké letectvo ho však nenasadilo do bojov a najviac používané tak bolo v Sovietskom zväze, kam bolo dodávané v rámci tzv. Zákona o pôžičke a prenájme (Lend & Lease Act).
Vznik a vývoj
Začiatkom roku 1941 boli vo firme Bell Aircraft Corporation zahájené práce na konštrukcii stíhacieho lietadla, ktoré koncepčne vychádzalo z typu Bell P-39 Airacobra. Konštruktéri firmy Bell vtedy súbežne pracovali na dvoch projektoch – Model 23, čo bol budúci XP-39E, a Model 24, z ktorého nakoniec vykryštalizoval XP-63 (AAF postupne objednalo stavbu troch prototypov XP-39E, s/n 41-19501, 41-19502 a 42-71464, spolu s tromi prototypmi XP-63 - išlo o dva stroje XP-63 so sériovými číslami 41-19511 a 41-19512, tretí bol XP-63A s/n 42-78015). Obidva typy (Model 23 a Model 24) poháňali motory Allison V-1710-47, čo bola prvá verzia tohto motora, ktorá dostala dvojstupňový kompresor. Model 24, ktorý navyše dostal laminárny profil krídla (po typu P-51 firmy North American Aviation ako druhý v USA), sa ukázal ako perspektívnejší, takže nakoniec zišlo z plánovanej výroby XP-39E (bola zadaná nakoniec stornovaná objednávka na stavbu 4000 kusov, ktoré mali byť zaradené do výzbroje pod novým označením P-76). USAAF, teda vojenské letectvo Spojených Štátov, ktoré potrebovalo na začiatku vojny každé vhodné lietadlo, objednalo v septembri 1942, teda ešte pred zalietaním XP-63, sériovú výrobu. Nakoniec ale stroj, ktorý dostal označenie Bell P-63 Kingcobra, nikdy nenasadili do bojov. Väčšina vyrobených strojov tak bola dodaná do ZSSR, ktorý dostal 2421 kusov. Výroba typu P-63 sa začala na jeseň 1943.
Bell P-63A bol vyzbrojený automatickým kanónom M4 kalibru strieľajúcim dutou osou vrtule a štyrmi guľometmi kalibru. Lietadlo mohlo niesť až tri bomby s hmotnosťou do. V priebehu výroby boli vykonávané rôzne úpravy a vylepšenia. Celkom bolo vyrobených 3362 strojov všetkých verzií (iné pramene udávajú 3303 kusov).
Bojové nasadenie
thumb|P-63 Kingcobra [[Vojenské vzdušné sily ZSSR|sovietskeho letectva]]
V Sovietskom zväze čakal Kingcobru šťastný osud. Po dobrých skúsenostiach s P-39 bola aj ona nasadená u stíhacieho letectva. Dočkala sa aj stretov s nepriateľskými lietadlami, hoci už nie v tak hojnom počte, pretože k jej nasadeniu došlo až v závere vojny. Jej výsledky sú nasledovné -
85. gardový stíhací letecký pluk (85. GvIAP): 15. 11. 1944 – dve P-63 zaútočili na formáciu 6 nemeckých lietadiel (pilotmi boli identifikované ako Bf 110). Dosiahnuté dva zostrely bez vlastných strát.
67. gardový stíhací letecký pluk (67. GvIAP): 19. 1. 1945 – 4 stroje P-63 sa stretli s 8 nemeckými lietadlami (identifikovanými ako Fw 190). 2 lietadlá zostrelené, bez vlastných strát. Ďalšie 4 P-63 toho istého dňa na tom istom mieste bojovali s ďalšou skupinou Fw 190 (počet nie je udávaný) a jeden zostrelili, bez strát.
7. 3. 1945 – Roj P-63 sprevádzal Iľjušiny Il-2. Skupina štyroch Bf 109 na nich zaútočila. Dosiahnuté 3 zostrely bez strát. Ten ten istý deň zasiahli dve P-63 na letisko v blízkosti Berlína, kde prekvapili skupinu Fw 190 pri štarte. Dva zostrelili. Pri spiatočnej ceste zaútočili na Me 262, ten im ale uletel. Ten ten istý deň 8 strojov P-63 sprevádzalo Pe-2. Stretli sa s desiatimi Bf 109 a dvomi Fw 190. Zostrelili jeden Focke-Wulf pri strate jednej Kingcobry. 67. gardový stíhací pluk (GIAP) stratil ešte dve ďalšie P-63, ktoré zostrelilo protilietadlové delostrelectvo (15. 4. 1945 pri prieskume a 22. 4. 1945 pri bojovom lete).
Posledný boj P-63 sa mal uskutočniť 15. 8. 1945 v Mandžusku, kde dve Kingcobry od 17. stíhacieho pluku (IAP) zaútočili na dve Ki-43 a jednu zostrelili.
Sovietski piloti si na nich cenili ich skvelé manévrovacie schopnosti a schopnosť vydržať veľké poškodenia (podobne ako u P-39) a navyše oceňovali, že oproti ich starším súrodencom mali lepšie letové vlastnosti a pri pilotáži boli menej zákerné. Po vojne podľa niektorých zdrojov boli v zálohe držané až do konca 40. rokov. V NATO tieto "potenciálne nepriateľské" stroje dokonca dostali kódové meno Fred.
Celkom 332 strojov Kingcobra bolo prestavaných na pilotované lietadlá určené pre nácvik vzdušného boja ako lietajúce terče. Stroje Bell RP-63 "Pinball" neniesli žiadnu výzbroj, boli však vybavené zosilneným poťahom, chrániaci lietadlo aj pilota pred zásahmi striel špeciálnej cvičnej munície, vyrobené z ľahko sa rozbíjajúceho materiálu (vývoj tejto munície bol pomerne komplikovaný, pretože z jednej strany bolo nutné zabezpečiť neškodné roztrieštenie strely na zosilnenom poťahu lietadla, ale z druhej strany strely museli mať porovnateľné balistické vlastnosti ako bežné strelivo, aby výcvik v streľbe na letiaci cieľ bol realistický). Dosah striel bol snímaný senzormi a signalizovaný svetelným zariadením. V roku 1948 sa ešte rada terčových Kingcobier dočkala preznačenia, takže z RP-63A, RP-63C a RP-63G sa stali QF-63A, QF-63C a QF-63G.
Špecifikácie (P-63A)
thumb|P-63A Kingcobra [[United States Army Air Forces|Vzdušných síl Armády USA (USAAF)]]
Coye-la-Forêt
Coye-la-Forêt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sarkel
Stavba
Pevnosť Sarkel bola postavená, aby chránila severozápadnú hranicu Chazarského štátu medzi rokmi 834-837. V roku 833 Chazari požiadali svojho spojenca, byzantského cisára Teofila, aby im poskytol staviteľov na stavbu opevneného hlavného mesta. Teofilos im poslal svojho hlavného inžiniera, ktorý sa volal Petronas. Za to chazarský kagan postúpil Byzantskej ríši územia okolo mesta Chersonézos a niektoré ďalšie územia na Kryme.
V súvislosti s výstavbou takej veľkej pevnosti sa vynára otázka, prečo by Chazari stavali toto mesto práve na Done. Historici sa najčastejšie domnievajú, že išlo o obranu pred nejakou silnou regionálnou mocnosťou, ktorá pre nich mohla predstavovať hrozbu. Popredný ruský odborník na Byzantskú ríšu, Alexandr Alexandrovič Vasiljev a historik Georgij Vladimirovič Vernadskij a iní historici tvrdia, že pevnosť mala za úlohu chrániť pre Chazarov životne dôležité územie, na ktorom sa prenášali lode z zabezpečujúce dopravu medzi Donom a Volgou pred Ruským chanátom. Avšak táto mocnosť bola pravdepodobne v tom čase oveľa ďalej na sever. Ďalší historici sa domnievajú, že by toto územie mohli ohrozovať starí Maďari.
História
Sarkelská pevnosť aj mesto boli obsadené Kyjevskou Rusou za vlády kniežaťa Sviatoslava I. v roku 965. Mesto bolo premenované na Bielu Vežu (rusky Белая Вежа) a osídlené Slovanmi. Túto mocenskú zmenu zaznamenala aj ruská kronika. Mesto zostalo slovanské až do 12. storočia, kedy ho v roku 1117 dobyl a zničil altajský národ Kipčakov.
O meste sa zachovalo viacero písomných prameňov, no jeho poloha bola neznáma; najčastejšie ho historici kládli niekde do miest, kde sa Volga najviac približuje Donu. Až v tridsiatych rokoch 20. storočia ho odkryl sovietsky historik a archeológ Michail Illarionovč Artamonov, ktorý tu robil výskumy v rokoch 1934 až 1936 a v rokoch 1949-1951. Bola to najväčšia archeologická akcia chazarského náleziska. Pevnosť mala pôdorys štvoruholníka s rozmermi 193,5 x 133,5 metra, múry boli vysoké najmenej 10 metrov a v opevnení boli dve brány a bašta v juhovýchodnej časti. Mesto bolo rozdelené na dve časti, pričom v jednej sa nachádzal donjon. Celá pevnosť bola obkolesená priekopou, ktorá ju oddeľovala od samotného mesta. Okrem chazarských a ruských nálezov objavil Artamonov aj byzantské stĺpy. Nálezisko je od roku 1952 zaplavené Cimľjanskou priehradou. Nájdené artefakty sú vystavené v Ermitáži.
Ján Cikker
Ján Cikker  (* 29. júl 1911, Banská Bystrica – † 21. december 1989, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ a pedagóg.
Život
Základy hudobného vzdelania získal od svojej matky Márie Psotkovej a Viliama Figuša-Bystrého. (Otec František Cikker).
Jeden z popredných predstaviteľov slovenskej hudobnej moderny. Významne zasiahol do vývoja hudobnej drámy 20. stor., v opernej tvorbe sa zaoberal najmä skrytými stránkami ľudského života a psychiky. Komponovaniu sa venoval už od gymnaziálnych štúdií (skladby pre klavír a sláčikové nástroje), do slovenskej hudobnej kultúry prenikol viacerými orchestrálnymi a vokálno-symfonickými skladbami začiatkom 40. rokov. Hlavným ťažiskom jeho práce bola operná tvorba. Autor početných symfonických diel (trilógia symfonických básní O živote), kantáty Cantus filiorum, oratória Óda na radosť, komornej (dva sláčikové kvartety) a vokálnej tvorby (piesňový cyklus O mamičke, úpravy ľudových piesní). K jeho žiakom patria napr. Ilja Zeljenka, Miroslav Bázlik, Juraj Beneš, Marián Varga a ďalší.
Ján Cikker je držiteľom Ceny UNESCO za hudbu (1979), a Radu Ľudovíta Štúra I. triedy in memoriam (2011).
Štandardná varieta (prestížna forma)
Štandardná varieta (iné názvy: spisovný jazyk, štandardná úroveň (jazyka), štandardný jazyk, (spisovný) štandard, štandardný dialekt, literárny jazyk, čiastočné synonymum: kultúrny jazyk) je "najvyššia", "prestížna" celonárodná varieta/forma jazyka, pričom pri bližšom pohľade sa pod "najvyššia" či "prestížna" v závislosti od zdroja spravidla považuje (a) používanie ako všeobecne záväzná norma, záväznosť (často kodifikovanosť) (b) vnútorná kvalitnosť (napr. systémovosť, funkčnosť, ustálenosť)  (c) používanie spoločenskou elitou; alebo kombinácie (a) až (c).
V najširšom poňatí je štandardná varieta (spisovný jazyk) opakom nárečí, ale mnohí autori medzi štandardnou varietou a nárečiami rozlišujú ďalšie formy jazyka (napr. hovorový jazyk, subštandard), a tieto delenia závisia aj od sledovaného jazyka.
V súčasnej slovenskej jazykovede pojem zahŕňa spravidla buď len tzv. spisovnú varietu (formu) alebo spisovnú varietu + štandardnú varietu (formu) v užšom zmysle.
Terminológia
Z terminologického hľadiska nemeckí, českí a slovenskí lingvisti historicky spravidla používali najmä termín spisovný jazyk, ruskí a francúzski literárny jazyk, ale dnes sa presadil najneutrálnejší, pôvodne anglosaský, termín štandardný jazyk alebo presnejšie štandardná varieta. Neologizmus štandardný dialekt zas zdôrazňuje, že táto forma jazyka nie je "cennejšia" ako nárečia (dialekty) a podobne.
Štandardná varieta (hovorový štýl)
Štandardná varieta alebo štandard alebo štandardná forma (jazyka) alebo bežná varieta je (v deleniach jazyka podľa Horeckého a podobných deleniach) je varieta/forma národného jazyka používaná v každodennom pracovnom a mimopracovnom styku. Na rozdiel od spisovnej variety je výraznejšie regionálne diferencovaná, podľa niektorých názorov v slovenčine možno hovoriť o západoslovenskom, stredoslovenskom a východoslovenskom variante štandardnej variety. V slovenčine je štandardná varieta v podstate identická s hovorovým štýlom jazyka.
Štandardná varieta (prestížna forma)
Terminológia
Štandardná varieta jazyka x sa zvykne označovať štandardná x-čina (alebo spisovná x-čina, literárna x-čina), napríklad štandardná arabčina, štandardná/spisovná nemčina, spisovná slovenčina a pod.
Štandardná varieta (hovorový štýl)
Delenie jazyka podľa Horeckého a podobne je takéto: spisovná varieta (celonárodná spisovná forma) - štandardná varieta (štandardná spisovná forma) - subštandardná varieta (subštandardná spisovná forma) [- nadnárečová varieta (nadnárečová forma)] - nárečová varietu (nárečovú formu) [- a ako špecifická skupina jazyk umeleckej literatúry].
Senlisse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kultúrna ekológia
Kultúrna ekológia (iné názvy: ekológia kultúry, alebo ekológia myslenia) je subdisciplína kulturológie a multidisciplinárny odbor, ktorý skúma filozofické, sociálne, psychologické a kultúrne predpoklady a spôsoby existencie človeka v prírode i novovytváranom životnom prostredí.
Náplňou výskumu je prežitie v prírodných a sociálnych podmienkach modifikovaných ľudskou činnosťou v globalizovanom svete (zaoberá sa prírodovednými, ekologickými výskumami a definovanie súčasné podoby vzťahu príroda a kultúra); študuje a analyzuje vzájomné vzťahy ľudských kultúr a prírody. Otázkami environmentálnej krízy a kultúrnej ekológie sa zaoberajú Ivan Dubnička, A. Fischerová, J. Ortová, J. Šmajs, Juraj Kučírek a Konrad Lorenz (dielo Osem smrteľných hriechov civlizovaného ľudstva).
Kultúrna ekológia skúma:
Človek vytvára niekoľko druhov zaťaženia:
Prežitie ľudského druhu je determinované:
Cramoisy
Cramoisy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kalašnikov
Kalašnikov (rus. Калашников) môže byť:
Mbulaeni Mulaudzi
Mbulaeni Mulaudzi (* 8. september 1980, Muduluni, Južná Afrika – † 24. október 2014 ) bol juhoafrický atlét, ktorý sa venoval behom na 800 metrov a 1500 metrov. Zomrel pri autonehode.
Atény 2008
Dňa 28. augusta získal na letných olympijských hrách 2004 v Aténach striebornú medailu v behu na 800 m časom 1:44,61 min. Vo finálovom behu bol medzi ním a prvým Rusom J. Borzakovskim rozdiel 16 stotín.
Hovorový jazyk
Hovorový jazyk môže byť:
Mafia
Mafia môže byť:
Gotham
Gotham (na Slovensku vysielaný aj pod názvom Gotham: Vojna gangov) je americký kriminálno-dramatický televízny seriál, ktorý vysielala stanica Fox od 22. septembra 2014 do 25. apríla 2019. Seriál je založený na postavách z komiksovej predlohy Batman, hlavne James Gordon a Bruce Wayne. Sleduje prvé roky Jamesa Gordona u polície v Gotham City, ďalej okrem Bruca Wayna rozpráva o pôvode mnohých Batmanovských kriminálnikoch, ako napr. Penguin, Riddler, Catwoman, Joker, Poison Ivy, Scarecrow, Hugo Strange, Two-Face a Mr. Freeze.
Na Slovensku mal Gotham premiéru 6. septembra 2015 na Markíze.
Národný park Serengeti
Národný park Serengeti je chránené územie, ktoré leží v oblasti Serengeti na severe Tanzánie. Park je známy pre svoje rozsiahle savany a obrovskú migráciu kopytníkov ako sú pakone, zebry a gazely, ktoré sú prenasledované predátormi. Spolu s rezerváciou Masai Mara na severe v Keni tvorí súvislé chránené územie medzi dvoma štátmi.
Dejiny
Do povedomia sa NP Serengeti dostal dielom Bernharda Grzimeka a jeho syna Michaela. Publikovali knihu a film Serengeti darf nicht sterben, ktorý v roku 1959 získal Academy Award za najlepší dokumentárny film.
Serengeti je najstarší národný park v krajine a je hlavným cieľom turistov v oblasti s názvom Northern Safari Circuit do ktorej spadajú národné parky Lake Manyara, Tarangire, Arusha a oblasť Ngorongoro.
Od roku 1981 je NP súčasťou Svetového dedičstva UNESCO. Ročne park navštívi približne 90 000 turistov.
Geografia
Park sa rozkladá na celkovej rozlohe a obsahuje najmä trávnaté planiny, savany s riedkym porastom stromov ako aj lužné lesy kopírujúce tok riek. Park sa nachádza na severe Tanzánie a tvorí spoločnú hranicu s Keňou. Na východe sa nachádza Viktóriino jazero a na západe oblasť Ngorongoro. Obývanie tohto chráneného územia je zakázané, preto boli vysťahovaní aj pôvodní obyvatelia. Výnimkou je malá osada Seronera, kde sídli správa parku a nachádza sa tu malé letisko.
Ekosystém Serengeti zahŕňa aj priľahlú chránenú oblasť Ngorongoro a rezervácie Maswa a Maasai Mara. Spolu pokrývajú takmer. Ekosystém Serengeti je jeden z najkomplexnejších a najmenej narušených ekosystémov na svete.
Park sa obyčajne rozdeľuje do troch oblastí:
Biokulturológia
Biokulturológia (z gréčtiny: bios, „život“ a latinčiny: colere, „pestovať“) je odbor antropológie a kulturológie skúmajúci kultúru ako atribút ľudstva, jeho adaptačnú stratégiu a univerzálne technológie. V súvislosti s tým aj vzťahy medzi kultúrou a biologickou evolúciou.
Priekopníci biokulturólógie:
Septeuil
Septeuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Osoblažský výběžek (prírodná pamiatka)
Osoblažský výběžek je prírodná pamiatka ev.č.5796, ktorá sa nachádza neďaleko obcí Hlinka, Osoblaha a Slezské Pavlovice v okrese Bruntál. Územie je pod správou AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je kunka červenobruchá a jej biotop. Cieľom ochrany je obnoviť jej stabilnú populáciu do podoby priaznivej z pohľadu záujmu ochrany prírody. Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Osoblažský výběžek č.CZ0813460
1. hokejová liga SR 2008/2009
1. hokejová liga SR 2008/2009 bola šestnástou sezónou 1. hokejovej ligy SR. Súťaž mala 16 účastníkov. Prvé štyri mužstvá postúpili priamo do prvého kola play-off. Družstvá od 5.-12.miesta hrali predkolo play-off. Finalisti play-off postúpili do baráže s poslednými dvoma extraligistami. Víťazom sa stalo družstvo HK Spišská Nová Ves. Spolu s ním do baráže postúpilo aj družsvo ŠHK 37 Piešťany. Vypadlo družstvo HKM Lučenec, ktorému na konci súťaže odrátali 60 bodov za porušenie pravidiel s hráčskymi zmluvami.
Základná časť
Pôvodne získalo družstvo HKM Lučenec 39 bodov, SZĽH odrátalo družstvu 60 bodov.
Predkolo
HK VTJ Trebišov - HC 46 Bardejov 0:3 (1:2pp, 2:4, 2:3p)
HC 07 Detva - HC Dukla Senica 1:3 (4:1, 1:2sn, 3:4p, 0:9)
HK Ružinov 99 Bratislava - MšHK Prievidza 1:3 (5:4sn, 1:2sn, 2:4, 1:4)
Štvrťfinále
HK Spišská Nová Ves - HC 46 Bardejov 3:0 (10:3, 6:1, 2:1pp)
HC 07 Prešov - MHK Dolný Kubín 3:0 (5:3, 1:0, 7:1)
Semifinále
HK Spišská Nová Ves - HC 07 Prešov 3:1 (4:0, 3:1, 2:3pp, 5:3)
ŠHK 37 Piešťany - HK Trnava 3:0 (4:0, 4:2, 5:1)
Finále
HK Spišská Nová Ves - ŠHK 37 Piešťany 3:1 (1:3, 5:2, 2:1, 3:0)
Baráž o extraligu
HK Spišská Nová Ves - MHK SkiPark Kežmarok 4:1 (3:2, 1:0, 4:2, 2:5, 3:1)
HK Aquacity ŠKP Poprad sa zachránil v extralige. MHK SkiPark Kežmarok zostúpil z extraligy a nahradilo ho družstvo HK Spišská Nová Ves.
Crapeaumesnil
Crapeaumesnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Oise, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vinianske jazero
Vinianske jazero je vodná nádrž v južnej časti Vihorlatských vrchov.
Poloha
Nachádza sa približne severovýchodne od obce Vinné a leží medzi vrchmi Šutová, Marečková , Bogdanka  a Senderov. Vodná plocha meria a jeho najväčšia hĺbka je. Jazero je obľúbenou turistickou lokalitou s množstvom chát a možnosťou kúpania, člnkovania, turistiky a v zime korčuľovania. Prístupné je cestou z obce Vinné, ktorá obchádza celé jazero a tiež turistickými chodníkmi. Návštevníkom sú ponúkané stravovacie a ubytovacie služby.
V jeho blízkosti sa nachádza východiskový bod pešej turistickej trasy, vyznačenej žltou turistickou značkou na obľúbený Viniansky hrad.
História
Obyvatelia Vinného nazývali toto územie Blaco (Malé Blato). Mappa Totius Terreni Possionum Vinna cum Banka (Mapa celého územia usadlostí Vinna a Banka) z roku 1789, znázorňuje toto územie ako lúku. V roku 1823 sa v písomných prameňoch spomína ako Blato slatinné (Blattzo Szlastsinszky), čo svedčí o tom, že tu bola neplodná močaristá pôda, nevhodná na poľnohospodárske účely. Preto tu koncom 19. storočia nechali Sztárayovci vybudovať rybník a to prehradením terénnej depresie a privedením vody z Vinianskeho potoka. V roku 1882 sa o ňom, ako o novopostavenom rybníku, zmieňuje maďarský botanik Sándor Dietz. Český geograf a kartograf Karel Kuchař tento rybník v roku 1932 nesprávne zaradil medzi „reliktné jazerá prirodzené hradené“, preto ho nesprávne pomenoval ako „Jazero Vinná“, namiesto „Rybník Vinná“. Tento názov sa používa dodnes v podobe Vinianske jazero. Historik Martin Molnár predpokladá, že sa práve tu nachádzala aj zaniknutá dedina Blatá (Blaccza).