cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mere Christianity
Obsah knihy mal pôvodne formu rozhlasových relácií vysielaných v rokoch 1941-1943 na BBC. Pretože vysielanie malo veľký úspech, Lewis svoje prejavy prepísal, rozšíril do knižnej formy a vydal ich knižne najprv ako tri knihy: Broadcast Talks ("Rozhovory", 1942), Christian Behavior ("Kresťanské správanie", 1943) a Beyond Personality ("Za osobnosťou", 1944); neskôr v roku 1952 ako jednu knihu pod názvom Mere Christianity.
Kniha je populárnou a vysoko cenenou obhajobou a výkladom kresťanstva. C.S. Lewis v nej osvetľuje základy kresťanskej viery spoločné všetkým veľkým kresťanským vyznaniam. Začína argumentáciou a vysvetľovaním ľudskej prirodzenosti, po nej prechádza k základom kresťanskej vierouky, pokračuje základnými morálnymi otázkami a končí pri zložitejších teologických témach ako sú témy typu Najsvätejšej Trojice, vtelenia a vzkriesenia.
Henry James
Henry James (* 15. apríl 1843, New York City – † 28. február 1916, Londýn) bol anglo-americký spisovateľ, ktorý strávil väčšinu svojej kariéry v Spojenom kráľovstve.
O autorovi
Narodil sa v New Yorku. Jeho otec bol Američan, ktorý imigroval do Írska. Henry je jedným z trinástich detí. Zaujímal sa o teológiu, mysticizmus a filozofiu. On a jeho súrodenci sa vzdelávali rôznymi spôsobmi. V školách, súkromnými hodinami, ale vždy s dôrazom kladeným na prístup ku knihám a novým skúsenostiam. S rodinou cestoval po svete. Navštívil Genevu, Paríž, Londýn, Švajčiarsko, Taliansko... Štyridsať rokov žil v Anglicku. Jeho rodina bola v kontakte so spisovateľmi, ako je Ralph Waldo Emerson, Henry David Thoreau, Washingtom Irwing. Henry celý život zostal starým mládencom. Aj keď chýba potvrdzujúci dôkaz, niektorí kritici tvrdia, že Henry bol homosexuálom, poukazujúc na vzťah Pembertona a Morgana Morena, v poviedke ´´Žiak´´. Iní tvrdia, že mal vzťah so svojou sesternicou Mary ´´Minny´´. A jej smrť vo veku dvadsaťštyri rokov, v roku 1870, bola dôvodom Henryho celibátu. Henry s ňou strávil nejaký čas v Newporte a niektoré jeho hrdinky sú inšpirované práve ňou.
Jamesove postavy len zriedka niečo konajú, všetko, čo sa v ich živote deje, nie je dôsledkom ich vlastných činov, ale náhodou. Viac život sledujú, ako by ho žili. Čitatelia sa zaujímajú o to, ako ich myseľ reaguje na udalosti príbehu. V literatúre sa táto technika nazýva prúd vedomia. Je to vlastne prúd myšlienok, predstáv v mysli postáv.
Henry James vo svojich dielach používa kontrast. Porovnáva Európanov a Američanov alebo opisuje Američanov žijúcich v Európe. Vnímal Američanov ako nevinných ľudí a kritizoval Európanov a ich posadnutosť peniazmi, ničiacu skutočné životné hodnoty.
Chazari
thumb|Chazarská ríša (okolo r. 650, 750, 850) Chazari (iné názvy: Kazari, Kozári, Kozari, Kavari, Kabari, Kovari, staršie Chazarovia, po hebrejsky Kuzarim) boli staroveké kmene altajského pôvodu, pôvodne zrejme z Priuralia, ktoré v rokoch 650965 mali Chazarskú ríšu medzi Dneprom, Krymom, Kaukazom, Kaspickým morom a južným Uralom. Po roku 800 Chazari, alebo len ich vládnuca vrstva vyznávali judaizmus. Konštantín a Metod sa ich v rokoch 861/2 snažili získať pre kresťanstvo. Typickou zbraňou bola šabľa. Časť z nich roku 895 spolu so starými Maďarmi zaútočila na Karpatskú kotlinu, usadili sa pravdepodobne v dolnom Potisí, kde postupne splynuli s ostatným obyvateľstvom. Chazarskú ríšu zničil v roku 965 kyjevský knieža Sviatoslav Igorevič.
Chazari boli pôvodne kočovný, neskôr polokočovný turkický národ nejasného pôvodu, ktorý obýval strednú Áziu. Postupne, ako jeho príslušníci bohatli z kontroly tranzitného obchodu medzi európskym severom a Orientom, stále viac prechádzali k usadlému spôsobu života. Ich najdôležitejším obchodným strediskom a zároveň panovníckou rezidenciou sa stala novozaložená pevnosť Itil (poloha neznáma) v delte Volgy.
Molekulárna chémia
Chémia molekulárna je chémia molekúl. Jej predstaviteľom je napríklad Peter Atkins.
Evanjelická cirkev augsburského vyznania
Evanjelická cirkev augsburského vyznania je názov resp. súčasť názvu niektorých luteránskych cirkví v štátoch ležiacich na území bývalého Rakúsko-Uhorska, konkrétne:
Chazari
Za vlády abbásovského kalifa Hárúna ar-Rašída (786809) začali Chazari nový boj proti arabskej nadvláde. Veľa z nich konvertovalo na judaizmus, ktorý sa potom stal štátnym náboženstvom. Chazari boli jedným z nehebrejských etník, ktoré hromadne prijalo židovské vyznanie.
Aj v 9. storočí si Chazarská ríša udržala dobré vzťahy s Byzanciou. Roku 834 poslal cisár Teofilos (829842) Chazarom odborníkov, ktorí vybudovali na obranu proti nájazdníkom zo stepí pevnosť Sarkel na dolnom Done (stavba bola už vtedy z tehál).
V tejto oblasti mal chanát problémy predovšetkým s podmanenými staromaďarskými kmeňmi, ktoré kočovali v tzv. Lebédii, medzi Kaspickým morom a Dneprom.
Stupňujúce sa nebezpečenstvo predstavoval v druhej polovici 9. storočia pre obe ríše mocenský nástup Varjagov vo východnej Európe. Po prvom nájazde Rusov na Konštantínopol v roku 860 sa Byzancia pokúsila obnoviť spojenectvo s Chazarmi a vyslala k nim misiu, vedenú Konštantínom Filozofom a Metodom, ktorí boli poverení úlohami v rovine politickej aj náboženskej.
Zjednocovanie východných Slovanov varjagskými náčelníkmi viedlo k ich konfrontácii s Chazarmi, ktorí zrejme už v čase sťahovania národov spoplatnili kmene Poľanov, Severanov, Radimičov a Vjatičov a častými nájazdmi sa snažili si ich podriadiť ešte užšie. Okrem toho územím Chazarského chanátu ako aj Bulharskej ríše viedla dôležitá obchodná cesta využívaná Severanmi, nachádzajúca sa však pod kontrolou Chazarov a Bulharov. S príchodom Askolda a Dira do Kyjeva padla tributárna závislosť Poľanov, za vlády Olega sa z chazarského vplyvu vymanili Severania a Radimiči, na čo Chazari reagovali v rokoch 875900 blokádou obchodu so striebrom. Okrem toho začala byť Chazarská ríša oslabovaná nájazdmi nomádskeho zväzu Pečenehov, ktorí vpadli do Lebédie a vytlačili odtiaľ ďalej na západ Maďarov, a lúpežnými nájazdmi Varjagov, takže nebola v stave už viac poskytovať závislému obyvateľstvu ochranu proti nomádskym vpádom zo stepí. Tú im teraz ponúkali Varjagovia a za odmenu požadovali platenie tribútu. Dávky, ktoré dosiaľ tiekli do Itilu, sa začali privážať do Kyjeva. Spočiatku len tributárne závislé oblasti boli postupne začleňované do utvárajúceho sa ruského štátu. Kyjevskí vládcovia používali titul kagan – chán, čo je tradičné turkické pomenovanie vodcu kmeňa, neskôr panovníka. Tým dávali najavo, že panovnícka moc bola prenesená z Chazarov na Rusov a legitimizovali tak svoju vládu.
K priamemu stretnutiu Chazarov s Rusmi došlo za vlády kyjevského kniežaťa Sviatoslava Igoreviča (942972/973), ktorý sa úplne orientoval na expanziu. Skoro po nástupe na trón dobyl donskú pevnosť Sarkel a zničil Itil. V ďalších výpravách prenikol až na Krym a k úpätiu Kaukazu. Pod svoju kontrolu tak uviedol dôležité obchodné stredisko Tmutarakaň na východnom pobreží Azovského mora. Kyjevu spoplatnil slovanských Vjatičov a dočasne aj Volžských Bulharov, ktorí dovtedy zostávali tributárne závislými od Chazarov. Už dlhší čas slabnúci chazarský chanát tak utrpel ďalšiu citeľnú ujmu, čo umožnilo ešte razantnejší nástup Pečenehov v pričiernomorských stepiach. Po ďalšom útoku Rusov pod Sviatoslavovým vedením sa Chazarská ríša rozpadla.
Ruské pramene uvádzajú, že Chazari splynuli so vznikajúcim ruským národom.
Chazarský pôvod Židov
Spisovateľ židovského pôvodu Arthur Koestler zverejnil v roku 1976 knihu The Thirteenth Tribe, v ktorej tvrdil, že súčasní Židia už nie sú semitského pôvodu, ale sú to etnickí Chazari. Palestínčania tento argument používajú, aby spochybnili územné nároky Židov v Palestíne. Túto hypotézu vyvrátili genetické štúdie, podľa ktorých sa židovské komunity z Európy, Severnej Afriky a Blízkeho Východu nelíšia geneticky od nežidovskej populácie Blízkeho Východu a pochádzajú zo spoločnej blízkovýchodnej populácie predkov.
Protestantstvo
Protestanstvo môže byť:
Poručík
thumb|110px|Poručík (OF-1b)
Poručík je vojenská hodnosť. V mnohých ozbrojených silách je to najnižšia dôstojnícka hodnosť.
Ozbrojené sily Slovenskej republiky
Je to prvá dôstojnícka hodnosť. Na získanie hodnosti poručík je podmienkou ukončené bakalárske vzdelanie. Toto vzdelanie môže byť uskutočnené na Akadémii ozbrojených síl generála Milana Rastislava Štefánika v Liptovskom Mikuláši. Počas štúdia zastáva funkciu kadeta a hodnosť vojak 1. stupňa. Po úspešnom ukončení štúdia je absolvent vymenovaný do hodnosti poručík a prijatý do dočasnej štátnej služby. Od roku 2021 bude každý dôstojnik povinný mať aj II. stupeň vysokej školy.
Do ukončeného prvého roku služby má poručík hodnostný plat 1 073 € (v r. 2017) a každý rok rastie. V OSSR má poručík na náplecníku jednu zlatú hviezdu bez lemovania.
Pôvod
Vojenské porekadlo hovorí: Poručík je odvodený od výrazu „byť po ruke“, nie od slova „porúčať“.
V historických armádach býval služobne mladší dôstojník pobočníkom, pomocníkom, adjutantom, služobne starších alebo vyššie postavených dôstojníkov, ktorým pomáhal pri výkone funcie, sprevádzal ich a v prípade potreby aj chránil a bránil – bol im k dispozícii, bol "po ruke".
Výraz „poručík“ a jeho jazykové varianty (chorvatsky poručnik, poľsky porucznik, slovinsky poročník) sa vyskytuje len v slovanských jazykoch.
V mnohých armádach sa ekvivalentná hodnosť nazýva Lieutenant (ang.; fr.) alebo jazykovým variantom tohto výrazu. Výraz sa odvodzuje od francúzskeho „lieu tenant“ alebo latinského „locum tenens“ v oboch prípadoch to znamená „miesto držiaci/zaberajúci“, teda zástupca alebo miestodržiteľ. V neprítomnosti iného vyššie postaveného alebo staršieho dôstojníka potom poručík – lieutenant – ako najmladší dôstojník velil danej jednotke, bol teda „druhý vo velení, druhý v poradí velenia“. V taliansky, španielsky a portugalsky hovoriacich krajinách sa ekvivalentná hodnosť označuje „tenente“; „teniente“ – význam sa opäť odvodzuje od latinského „locum tenens“.
1023 Thomana
1023 Thomana je planétka s priemerom 60 km, ktorú objavil K. Reinmuth 25. júna 1924.
Kaštieľ v Prievoze
Kaštieľ v Prievoze alebo Čákiho kaštieľ (staršie Csákyho kaštieľ) je kaštieľ, ktorý dal postaviť v blízkosti Bratislavy ako svoje letné sídlo gróf Eugen Čáki, pravdepodobne v roku 1902. Objekt je z obdobia dozrievajúceho romantizmu, ale vykazuje prvky eklekticizmu a má nepravidelnú dispozíciu. Súčasťou kaštieľa je Kaplnka Božského Srdca Ježišovho, ktorá slúžila do vybudovania kostola sv. Vincenta v Ružinove ako farský kostol.
Dejiny
V roku 1916 rozpredal Pavol Žolnajov jednotlivé časti anglickej záhrady pôvodne patriacej ku kaštieľu. V 1933 stavbu spolu s malou časťou parku kúpili rádové sestry kongregácie Dcér svätého Františka z Assisi, zriadili v kaštieli kláštor a v budove pôvodne slúžiacej ako koniareň zriadili nemocnicu.
Kaštieľ bol znárodnený v roku 1954 a v roku 1956 prebudovaný na geriatrické sanatórium.
19. októbra 1989 bol kaštieľ zapísaný na ústredný zoznam pamiatkového fondu. Po páde komunizmu bol kaštieľ a priľahlý areál vrátený pôvodnému majiteľovi – Kongregácii Dcér svätého Františka z Assisi. Rádové sestry v spolupráci s Krajským pamiatkovým úradom v Bratislave a Ing. arch. Eduardom Šutekom vykonali v rokoch 20032006 rekonštrukciu. V roku 2005 vyhral kaštieľ po rekonštrukcii strechy 1. cenu v kategórii Šikmá strecha na Slovensku a 2. miesto v kategórii Remeselná práca. V roku 2006 vyhral súťaž Kultúrna pamiatka roka.
Briollay
Briollay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ozon (Ardèche)
Poloha
Ozon má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Ozon má 355 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Bongheat
Bongheat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hérakleitos z Efezu
Hérakleitos z Efezu (iné názvy: Hérákleitos z Efezu, Herakleitos z Efezu, Heraklit z Efezu, Héraklit z Efezu, Hérakleitos Skoteinos, Hérákleitos Skoteinos; * asi 540 pred Kr., Efez – † asi 480 pred Kr., Efez) bol grécky filozof, podľa ktorého svet nestvoril ani nikto z bohov, ani nikto z ľudí, ale bol vždy, je a bude, a síce ako polemos - boj protikladov, metaforicky znázornený večne živým ohňom, ktorý sa rozhorieva a uhasína podľa toho, ako mu to prikazuje zákon. Herakleitos pochádzal z aristokratického rodu efeských bazileov (kráľov-kňazov), ktorí mali rôzne výsady a o. i. spravovali kult eleusinskej Demetry. Herakleitos sa vraj vzdal hodnosti bazilea v prospech svojho brata. Herakleitovo politické myslenie bolo aristokratické.
U Herakleita je zachované prvé použitie slova „filozof“.
Herakleitos urobil ťažiskom svojich úvah vzťah pojmu a vecí.
Učenie Herakleita
Existencia vesmíru je nekonečným prameňom, ktorý stále je a zároveň sa ustavične mení na základe svojej praexistujúcej substancie, čiže ohňa. Kde je oheň, tam je i jeho protiklad - chlad, a kde sú protiklady, tam je spor medzi nimi, a kde je spor, tam je i nejaký pohyb. Prameňom i príčinou všetkých zmien vo vesmíre je princíp boja protikladov, v dôsledku čoho nikdy nič nemôže byť bezvýhradne jedným a tým istým. Proces stávania sa uskutočňuje dvojakou cestou: od ohňa dolu, k ochladzovaniu sa a nebytiu, a zdola nahor, z chladu k vzplanutiu bytia, pričom sa začína opäť takmer tá istá cesta. Je to všeobecný poriadok harmónie, vytvorenej od nej neodlučnou disharmóniou a jej popretím, čo vytvára novú harmóniu.
Človek je súčasťou vesmíru a ako skozmičtený mikrokozmos je substančne spojený s makrokozmom. Zmeny vo svete sú podobné zmenám v ľudskom živote a naopak. Všetko má vo svojej podstate rovnakú povahu a všetko - zmyslové, intelektuálne i morálne kvality - sa riadi tým istým zákonom ako svet prírody. Toto je však nedostupné obyčajnej zmyslovej skúsenosti, a preto to možno poznať len rozumom.
Existujúci poriadok vo svete a jeho večné cyklické obrodzovanie sa podlieha logu, čiže rozumu a jeho večnému zákonu predurčenia. Logos je totožný s ohňom ako princípom, ktorý všetko podriaďuje nevyhnutnosti stávania sa. Kým však oheň je len substrátom každej zmeny, logos je jednou zo základných podôb tohto substrátu, predstavujúcou stálosť súvislostí a vzťahov, ktoré pretrvávajú v neustálej premene vecí. Preto sa tieto súvislosti dajú pochopiť len rozumom. Logos je v tomto prípade slovom, ktoré definuje cyklickú následnosť boja protikladov. Logos tým umožňuje ich rozumové pochopenie. A tak sa svet prihovára svojím logom - slovom poriadku - a človek počúvajúci reč sveta ho poznáva a vystihuje vlastným slovom, ktoré vyjadruje poznaný poriadok následnosti vývinu a stávania sa. Logos teda znamená druhotnosť prazákladu ohňa, a ak oheň je mierou ontologického jestvovania všetkých vecí, je logos mierou intelektuálneho nazerania a poznania všetkých vecí človekom
Cena Petra Dubovského 2007
Cena Petra Dubovského 2007 bol 8. ročník ocenenia pre slovenského futbalistu do 21 rokov. Vyhlásenie sa konalo 3. februára 2008 v bratislavskom hoteli Radisson SAS Carlton súbežne s vyhlasením futbalistu roka. S počtom 24 bodov vyhral Marek Hamšík. Na druhom mieste skončili Juraj Kucka a Pavol Jurčo s 2 hlasmi.
Strašice (okres Strakonice)
Strašice je obec v Česku v okrese Strakonice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 194 obyvateľov, z toho 104 mužov a 90 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,3 roka (muži 41,6 roka, ženy 49,5 roka).
NGC 3580
NGC 3580 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel v roku 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
Svišťová dolina
Svišťová dolina, známa je aj forma Svišťovka, Dolina svišťovka je dolina vo Vysokých Tatrách. Tiahne sa sponad Poľany pod Vysokou na juhovýchod k Poľskému hrebeňu. Je ohraničená vedľajším severozápadným hrebeňom Svišťového štítu, hlavným hrebeňom Vysokých Tatier od Svišťového štítu po Velický štít a severovýchodným vedľajším hrebeňom Velického štítu.
Názov
Je odvodený od hojného výskytu typického vysokohorského hlodavca svišťa.
Prírodopis
Dolina má tri stupne. Sú to: Nižná svišťová roveň asi, Prostredná svišťová roveň  asi  a Vyšná svišťová roveň  asi.
Turistika
Po modrej turistickej značke z Lysej Poľany vedie popri pravom brehu Bielej vody lesná cesta (je aj pre starších turistov pohodlná) na Bielovodskú poľanu, kde v jej strede  stojí lesovňa. V hornej časti doliny, pod Bielovodskou vežou je Poľana pod Vysokou. Značkovaná cesta vedie Bielovodskou dolinou okolo Rozpadlín, Spismichalovej doliny, Litvorového žľabu, Rovienok, Svišťovej doliny, ktoré sú po ľavej strane turistického chodníka do Litvorovej doliny a do Zamrznutého kotla, kde sa cesty rozdeľujú po modrej značke do Prielomu a na Zbojnícku chatu vo Veľkej Studenej doline a po  zelenej značke cez Poľský hrebeň do Velickej doliny a na Sliezsky dom.
Z Lysej Poľany vedie ku horárni v Bielovodskej doline bezbariérový turistický chodník, vhodný pre ľudí so zníženou mobilitou a imobilných. Má dĺžku 4 km, jeho povrch je zhutnený štrkový, preto sa najmä vozičkárom odporúča sprievod.
Klaudia Jansová-Ignaciková
Klaudia Jansová-Ignaciková (rodená Jansová) (* 24. september 1984, Gdyňa, Poľsko) je bývalá poľská tenistka. V roku 2011 sa vydala za Bartosza Ignacika.
1024 Hale
1024 Hale je planétka s priemerom 43 km, ktorú objavil George Van Biesbroeck 2. decembra 1923.
Ian Rotten
John Benson Williams  (* 1. jún 1970, Baltimore, Maryland, USA), známy pod wrestlingovým menom Ian Rotten je americký profesionálny wrestler. Počas svojej kariéry pôsobil v spoločnostiach Global Wrestling Federation (GWF) a Extreme Championship Wrestling (ECW) a vo svojej vlastnej spoločnosti IWA: Mid-South.
Human After All
Human After All je tretí štúdiový album francúzskej elektronickej skupiny Daft Punk, vydaný 14. marca 2005 celosvetovo a o deň neskôr aj v USA. S týmto albumom duo predviedlo minimalistický a improvizačný prístup k hudbe, so zmesou gitár a elektroniky. Remixový album s názvom Human After All: Remixes bol neskôr vydaný exkluzívne v Japonsku. Human After All bol posledný štúdiový album skupiny, ktorý bol vydaný pod Virgin Records.
Human After All získal rôzne recenzie, v ktorých bolo často kritizované, že album vznikol len za šesť týždňov, čo bol pri porovnaní s ich predchádzajúcimi albumami Homework a Discovery veľmi krátky čas. Single „Robot Rock“ a „Technologic“ sa umiestnili v hitparádach mnohých krajín. Titulná skladba „Human After All“ bodovala hlavne vo Francúzsku. Piesne boli neskôr hrané aj na koncertoch "Alive 2006/2007". Human After All získal prvú priečku v rebríčku Billboard Dance/Electronic Albums a bol nominovaný na Cenu Grammy za najlepší elektronický/tanečný album.
Remixové album
Human After All: Remixes bolo vydané 29. marca 2006 exkluzívne pre Japonsko. Obsahuje predtým nevydané remixy. Vyrobených bolo len 3000 CD kópií tohoto limitovaného albumu. Edícia obsahovala set Daft Punk Kubricks (figúrok). Album obsahuje technológiu Copy Control. Pieseň č. 10 predtým nazývaná ako „Robot Rock (Maximum Overdrive)“ sa nachádzala aj na singlovom vydaní piesne „Robot Rock“.
V júni 2014 bola vydaná nová edícia albumu, taktiež exkluzívne pre Japonsko. Nová edícia obsahovala bonusové piesne. V auguste 2014 Daft Punk „potichu“ vydal aj digitálnu verziu albumu, obsahujúcu dodatočný remix piesne „Technologic“ od Le Knight Club.
Majstrovstvá sveta vo futbale 2006 – Skupina H
Zápasy Skupiny H Majstrovstiev sveta vo futbale 2006 sa dohrali 23. júna. Do osemfinnále postúpili obe európske mužstva Šanielsko a Ukrajina, aj keď ich prvý zápas skončil rozdielom triedy 4-0 v prospech Španielska. Ukrajina si dvoma následnými víťazstvami zabezpečila postup z druhého miesta.
Přechovice
Přechovice sú dedina a obec v okrese Strakonice v Juhočeskom kraji, asi 1,5 km severovýchodne od Volyně, v Bavorovskej vrchovine. Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 tu žilo 99 obyvateľov.
V roku 1400 boli spomenuté ako majetok pražskej Svätovítskej kapituly, počas 15. až 17. storočia patrili do správy rádu Maltézskych rytierov a neskôr patrili opäť kapitule. V rokoch 1961 - 1990 boli súčasťou obce Hoštice.
Preteká nimi Přechovický potok, prítok Volyňky, a prechádza cesta I/4 a železničná trať 198. Je tu miestna knižnica i zbor dobrovoľných hasičov. Šesť usadlostí a kaplnka svätej Anny v južnej časti dediny sú chránené ako kultúrne pamiatky. Od roku 2000 sú v konaní k vyhláseniu dedinskej pamiatkovej zóny.
Dejiny
thumb|left|Přechovice na mapách III. vojenského mapovania Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1400, kedy je uvádzaná v majetku pražskej svätovítskej kapituly. Strediskom panstva bola od 13. storočia blízka Volyně a do tej doby bolo celé Volyňsko zemepanským majetkom. V období po husitských vojnách sa Volyně ako záloh dostala do držby Přibíka z Klenového a medzi rokmi 1463 až 1621 ju spravovala johanitská komenda. Po nej získala Volyň a jej okolie naspäť Svätovítska kapitula, ktorá ju vlastnila až do začiatku 20. storočia. K roku 1654 je v Přechoviciach evidovaných celkom 9 usadlostí, z ktorých je 6 sedliackych. Roku 1742 sa v okolí obce (v rámci vojen o rakúske dedičstvo) usadili francúzske vojská pri obliehaní Volyně, v ktorej spôsobili veľký požiar.
Roku 1850 bola obec súčasťou politického okresu Vimperk v Plzenskom kraji, odkiaľ k roku 1855 prešli do kraja píseckého. Od roku 1868 patrili k politickému okresu Strakonice, do strakonického okresu patrili aj počas Protektorátu a patria doteraz.
Dňa 5. októbra 1929 bol založený miestny zbor dobrovoľných hasičov. V tej dobe mal 27 členov. K jeho prvým zásahom patrilo hasenie požiaru v Milodráži (dnes súčasť Zechovíc) v roku 1932. Až do roku 1950 boli Přechovice samostatnou obcou v okrese Strakonice. Medzi rokmi 1961 až 1990 boli súčasťou obce Hoštice v rovnakom okrese a od 24. novembra 1990 sú opäť samostatnou obcou. V rokoch 2002 a 2009 postihli územie obce povodne a v roku 2007 búrka Kyrill. Búrka dodala impulz k obnove existujúceho verejného osvetlenia aj miestneho rozhlasu], ktorý poškodila. Jeho sieť bola navyše v roku 2009 ešte rozšírená. Roku 2008 v obci končila jedna z rýchlostných skúšok 43. ročníka Rallye Šumava. Mierila sem z Jinína a na jej trase sa pri havárii počas pretekov zranil jeho účastník, spevák Daniel Landa.
Geológia, geomorfológia a pedológia
Z geologického hľadiska je územie súčasťou Českého masívu, čím sa radí k najstarším častiam európskej pevniny. Medzi najstaršie horniny patria kryštalické bridlice, ktoré vznikli v prahorách alebo starohorách. Geomorfologicky je oblasť Přechovice súčasťou Šumavskej subprovincie, konkrétne Šumavského podhoria a jeho podcelku Bavorovská vrchovina, vrámci ktorého spadá pod geomorfologický okrsok Volyňská vrchovina. Najvyšším vrcholom na území katastra obce je Manina, Ďalej Vrchaniny, ktorých nadmorská výška dosahuje , a v blízkosti obce východným smerom je ešte vrchol Na Prosíku dosahujúci výšku Vo štvrtohorách prebiehalo intenzívne zvetrávanie týchto oblastí, počas ktorých vznikli v údolí rieky Volyňky v kryštalickom vápenci drobné krasové jaskyne. V údolí rieky sa vyskytuje fluvizem, v údolí Přechovického potoka glejová pôda a na zvyšku územia obce kambizem.
Hydrológia a klimatológia
Obec Přechovice patrí k úmoriu Severného mora. Preteká nimi Přechovický potok, ktorý pramení východne od obce a západne od obce sa pravostranne vlieva do rieky Volyňky. Miesto, kde rieka opúšťa kataster obce, dosahuje nadmorskú výšku, a je tak jeho najnižším miestom. Potok v obci napája požiarnu nádrž pri obecnom úrade. Vo východnej časti obce stoja dva vodné mlyny (čp. 24 a 25), ktoré boli napájané náhonmi z rieky Volyňky. Mlyn čp. 24 je klasicistická murovaná jednoposchodová budova, v ktorej však už nie je funkčný vodný motor, a objekt tak je využívaný na bývanie. V podobnom stave je aj mlyn čp. 25. Jeho budovy sú postavené do tvaru písmena U, v strede ktorých je dvor. Ani tento mlyn už nie je v prevádzke, a je využívaný ako hospodárska usadlosť. V rámci klasifikácie klímy podľa Atlasu podnebia ČSR sa oblasť radí do okrsku B5, ktorý je charakterizovaný ako mierne teplý a mierne vlhký. Priemerná ročná teplota je 6,5 °C a v čase vegetácie dosahuje 12,5 °C. Priemerný ročný úhrn zrážok sa pohybuje v medziach od 550 do 600 mm, ale v obdobiach vegetácie dosahuje len 400 mm.
Flóra a fauna
Pôvodným vegetačným krytom boli listnaté lesy, konkrétne acidofilné dúbravy – dub letný (Quercus robur) s miestnym výskytom duba zimného (Quercus petraea), briez a líp. Tieto lesy však boli nahradené smrekovými monokultúrami. Krajina je tvorená poľami a lúkami s trvalým trávnym porastom. V okolí obce žijú líšky obyčajné (Vulpes vulpes), lasica myšožravá (Mustela nivalis), kuny lesné (Martes martes) a výnimočne aj jazvec lesný (Meles Meles). V okolitých lesoch sa vyskytujú srnce lesné (Capreolus capreolus) alebo diviaky (Sus scrofa). Z dravých vtákov sa objavujú jastrab veľký (Accipiter gentilis), myšiak hôrny (Buteo buteo), sokol myšiar (Falco tinnunculus) alebo jastrab krahulec (Accipiter nisus).
Zastupiteľstvo a starosta
thumb|Miestny obecný úrad Obec má sedemčlenné zastupiteľstvo, v čele ktorého je starosta. V komunálnych voľbách v roku 2010 bola v obci postavená jediná kandidátka (pomenovaná Združenie nezávislých kandidátov "A"). Tvorilo ju sedem kandidátov, z ktorých sa všetci dostali do obecného zastupiteľstva. Starostom je Miroslav Zdychynec a jeho zástupkyňou Božena Honsová.
Vo voľbách konaných v roku 1994 kandidovali do zastupiteľstva obce dve Združenia nezávislých kandidátov. Z jedného sa do zastupiteľstva dostalo šesť kandidátov a z druhého jeden. O štyri roky neskôr, v roku 1998, kandidovalo vo voľbách už jediné zoskupenie (pomenované Združenie nezávislých kandidátov) majúce sedem kandidátov a všetci kandidáti sa stali predstaviteľmi Přechovíc. Vo voľbách v roku 2002 kandidovalo do zastupiteľstva osem nezávislých kandidátov, z ktorých sedem sa do zastupiteľstva dostalo. Pre obecné voľby v roku 2006, boli zostavené tri kandidátne listiny. Jedna z nich obsahovala šesť členov Kresťanskej a demokratickej únie - Československej strany ľudovej (KDU-ČSL) a na zvyšných dvoch kandidovali samostatne dvaja nezávislí kandidáti. Do zastupiteľstva obce sa dostala celá šesťčlenná kandidátka KDU-ČSL a nezávislá Milena Vojtová.
Členstvo v združeniach
Přechovice sú členom DSO Šumavské podlesí (dobrovoľný zväzok obcí Šumavského Podlesia), ktorého úlohou je spoločné presadzovanie záujmov jeho členov nielen v oblasti hospodárskej, ekonomickej, ale aj kultúrnej. Zoskupenie rozvíja tiež zahraničné kontakty svojich členov a zabezpečuje ich propagáciu. Okrem toho je obec členom Svazku měst a obcí okresu Strakonice, ktorý sa stará o rozvoj regiónu a o zabezpečenie jeho dopravnej obslužnosti.
Demografia
Počty obyvateľov obce sa do druhej svetovej vojny pohybovali v rozmedzí od 200 až 250. Po vojne klesal a na začiatku tretieho tisícročia bol na úrovni približne 100 ľudí. Počet domov kolíše medzi 30 a 50 objektami.
Náboženský život
Priamo v obci nie je žiadny kostol ani modlitebňa niektorej z cirkví. Dedina spadá pod rímskokatolícku farnosť vo Volyni, ktorá je súčasťou Českobudějovickej diecézy, konkrétne strakonického vikariátu. Českobratskí evanjelici majú svoj farský zbor taktiež vo Volyni, ktorý je súčasťou juhočeského seniorátu tejto cirkvi.
Spoločnosť
V Přechoviciach sú od roku 1929 vybudované vodovod aj kanalizácia, ale čistiareň odpadových vôd vystavaná nie je. O vodovodnú sieť sa od januára roku 2007 stará obec sama (do tej doby o ňu starala spoločnosť Vodovody a kanalizácie Južné Čechy). V obci nie je zavedený ani plynovod. Oproti tomu telefónne káble po obci rozvedené sú a telefónne spojenie je pre existujúce objekty zaistené. V budove tunajšieho obecného úradu je od roku 1999 zriadená knižnica.
Obec nemá vlastnú školu ani lekára (spádovo patrí pod Volyň). Pôsobí tu však zbor dobrovoľných hasičov. Tí sa pravidelne zúčastňujú Šumavskej hasičskej ligy, v ktorej sa umiestňujú na popredných pozíciách (v ročníku 2006 boli dokonca na treťom mieste). V areáli hasičskej zbrojnice (čp. 37), ktorá bola otvorená v roku 1975, je vybudované ihrisko vybavené detskými hojdačkami a šmýkačkou. V roku 2008 bol v obci založený spolok "Přechovická lipa", ktorého snahou je podpora ochrany životného prostredia v okolí mesta Volyně. V obci pravidelne prebieha stavanie mája, detský deň alebo mikulášska nádielka. Od roku 2008 dobrovoľní hasiči zdobeia vianočný strom, ktorý je potom slávnostne rozsvecovaný. V druhej polovici júla, pri príležitosti sviatku svätej Anny, sa koná omša v kaplnke zasvätenej tejto svätici a v obci prebiehajú tiež hasičská súťaž o pohár starostu obce a púť.
K tunajším rodákom patrí významný český dopravný odborník Ladislav Štedrý a český diplomat a duchovný Vojtěch Křišťan.
Doprava
Dedinou prechádza železničná trať číslo 198 spájajúca Strakonice s Volarmi. Hoci je vedená v tesnom susedstve po východnej strane cesty I/4, nenachádza sa na nej v obci žiadna železničná zastávka. Najbližšia, pomenovaná Hoštice u Volyně, je severne vo vzdialenosti asi jeden kilometer pri odbočke z cesty I/4 do Hoštíc.
Verejnú automobilovú dopravu v Přechoviciach zaisťuje Strakonická spoločnosť ČSAD STTRANS. Autobusové linky odtiaľ vedú do Strakoníc, Volyně a ďalej na Vacovice, Malenice, Litochovice a Předslavice. Na území obce sa nachádzajú dve autobusové zastávky pomenované "Přechovice" a "Přechovice, rozcestí 0.1".
Kultúrne pamiatky
thumb|vľavo|Usadlosť čp. 13 thumb|Kaplnka svätej Anny V obci sa nachádza niekoľko usadlostí z 19. storočia, ktoré sú chránené ako pamiatky ľudovej architektúry. Sú to objekty čp. 1, 2, 5, 9, 11 a 13, pre ktoré je typické horizontálne členenie rímsami, zdôrazňujúce horizontálne línie. Usadlosť čp. 5, vystavaná roku 1862, má pozoruhodný štít a bránu členenú pilastrami. Za obcou pri poľnej ceste do Volyne stojí kaplnka svätej Anny z roku 1836 (podľa letopočtu uvedeného v jej štíte). Je obdĺžnikového pôdorysu s trojbokým zakončením. Štít je členený polostĺpmi. Vnútri kaplnky je socha svätého Jána Nepomuckého z konca 18. storočia a z rovnakej doby tiež skulptúry Immaculaty a svätej Barbory. Všetkých šesť vidieckych usadlostí, a spolu s nimi tiež kaplnka, sú uvedené na súpise kultúrnych pamiatok Českej republiky. Pri dome čp. 38 sa nachádza drevená zvonička a krížik. Obec bola v roku 2000 navrhnutá na vyhlásenie za dedinskú pamiatkovú zónu. Toto konanie však ešte nie je v roku 2013 ukončené.
V obci sa dochoval tiež neveľký kamenný cestný mostík vybudovaný z lomového kameňa. Most je neobyčajný svojim veľmi plochým oblúkom s rozpätím 4 metre a vzopätím púhe 2 metre.
Mogilno
Mogilno je mesto v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat mogileński v rovnomennej gmine. Žije tu 12301 obyvateľov (30.6.2007). V Mogilne je benediktínsky kláštor.
Supermax (televízia)
Supermax bola česká televízna stanica, ktorá vysielala hlavne animované seriály pre tínedžerov. Vysielala od novembra 1994 do septembra 2004, keď bola nahradená detským televíznym kanálom Fox Kids.
Začiatky
Vysielanie stanice bolo spustené 22. novembra 1994 spoločne so stanicami HBO a Max1 (dnes Spektrum). Supermax mal pokrytie signálom najmä v Česku, ale aj na Slovensku. Počas jej vysielania odvysielala veľa seriálov, hlavne anglických dabovaných do češtiny. Jeden z tých najznámejších bol Cybernet (výslovnosť - "Kybernet"), ktorý vysielal recenzie a screenshoty z hier. Taktiež sa uchytila aj seriálom Bláznivé sporty, ktorý bol zostavený iba z domácich videí, ktoré ukazovali smiešne situácie pri športoch. Iné seriály, ktoré vysielala, boli napríklad Fresh Prince of Bel Air, Rugrats, G.eek, Animaniacs, Fly Tales, Pinky and the Brain alebo Are You Afraid of the Dark?. Supermax taktiež vysielal animované filmy na Veľkú noc, ale tento zvyk bol prerušený pred niekoľkými rokmi. Na Veľkú noc vysielal tiež dabovanú verziu Rock and Rule-u.
Zánik
Supermax si našiel divákov nielen medzi detským publikom, ale i medzi dospelými. V rokoch, keď sa do popredia dostávali ponuky satelitného pripojenia alebo operátorov káblového pripojenia, bol Supermax vytlačaný programom Fox Kids Česká republika (neskôr Jetix, dnes Disney Channel). Jeho sledovanosť a obľúbenosť bola v čase vysoká a na tamojšie pomery to bol jeden z najlepších detských kanálov, dal by sa nazvať českou verziou populárneho amerického kanálu Cartoon Network. Stanica ukončila vysielanie sitcomom Kenan and Kel-a, 15. septembra 2004 o 21:30 hod.
Jan Zábrana
Jan Zábrana (* 4. jún 1931, Herálec – † 3. september 1984, Praha) bol český básnik, prozaik a prekladateľ ruskej a anglicko-americkej literatúry.
Životopis
Jan Zábrana sa narodil v malej obci Herálec na Českomoravskej vysočine, v roku 1940 sa s rodičmi presťahoval do Humpolca. Jeho rodičia boli politicky činní v národne-socialistickej strane, za čo boli po februárovom komunistickom prevrate prenasledovaní. Matka Jiřina Zábranová bola v roku 1949 zatknutá a v roku 1950 odsúdená vo vykonštruovanom súdnom procese. Odsedela si desať rokov. Aj Zábranov otec Emanuel bol v októbri roku 1951 zatknutý a v máji 1952 bol odsúdený na niekoľkoročný trest väzenia (odsedel si osem rokov). .
Samotný Jan Zábrana bol nekompromisným odporcom komunistickej ideológie a zriadenia. S týmto postojom sa netajil a preto mu bolo zabránené v štúdiu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity. Po maturite v máji 1950 v rokoch 19501952 vyštudoval štyri semestre na Katolíckej bohosloveckej fakulte UK. Koncom roku z nej bol vylúčený. Potom pracoval ako pomocný robotník v Tatrovke na Smíchove (19521953) a v Družstve Smalt v Radotíně (19531954).
Od konca októbra roku 1954 sa začal živiť ako prekladateľ. V roku 1957 debutoval aj s vlastnou básnickou tvorbou. V časoch normalizácie mu bolo bránené v slobodnej tvorbe a ďalej sa mohol živiť len prekladmi z ruskej, anglickej a americkej literatúry. V roku 1963 uzatvoril manželstvo s Máriou Leskovjanovou, redaktorkou a korektorkou. V roku 1964 sa im narodila dcéra Eva. Medzi jeho priateľov patrili maliar Mikuláš Medek, Josef Škvorecký (s ktorým viedol po jeho odchode do exilu dlhoročnú korešpondenciu) a prekladateľ Fratišek Jungwirth, poznal sa aj s Václavom Havlom. V rokoch normalizácie v dôsledku ťaživej politickej situácie upadol do depresií, ktoré sa časom zhoršovali. V roku 1976 ochorel na cukrovku a v roku 1984 zomrel v Prahe na rakovinu. Pochovaný je v Poděbradoch.
Prekladal najmä poéziu, ale aj prozaické práce takých autorov, ako boli Ivan Alexejevič Bunin, Isaak Babel, Ilia Erenburg, Boris Pasternak, Osip Mandeľštam, Vasilij Aksjonov, Graham Greene, James Baldwin, Joseph Conrad, alebo Ernest Hemingway. Prekladal aj detektívky od Arthura Conana Doyla a Agathy Christie.
Vysoko cenené sú najmä jeho preklady básní Sergeja Jesenina, poviedok Ivana Bunina a básní Sylvie Plathovej.
Zábrana si od druhej polovice 40-tych rokov 20. storočia nepravidelne (pravidelne od roku 1970 ako tzv. Disiecta membra, 127 zošitov) viedol denníkové záznamy, ktoré po jeho smrti vyšli tlačou (prvé vydanie: Praha : Torst, 1992, 2 zv., kniha získala ocenenie Kniha roku Lidových novin). Spomienky na svojho otca vydala v roku 2014 (pri príežitosti 30. výročia jeho úmrtia) aj dcéra Eva Zábranová (s názvom Flashky. Praha : Torst, 2014, 135 s. ISBN 978-80-7215-480-7).
Hrad Veveří
Veveří je kráľovský hrad ležiaci na vrchu nad Brnianskou priehradou v Brne v mestskej časti Brno-Bystrc v Česku. Vypína sa na skalnatom ostrohu nad Brnianskou priehradou. V minulosti bol správnym centrom Veverského panstva a tiež patril do katastrálneho územia obce Veverská Bítýška. 1. januára 1957 bol však na základe rozhodnutia krajského národného výboru pripojený spolu s rozsiahlym územím v okolí Brnianskej priehrady k Brnu a začlenený do mestského obvodu Brno VII. Pri radikálnej katastrálnej reforme Brna, ktorá bola prevedená v druhej polovici 60. rokov bol pričlenený ku katastru dnešnej mestskej časti Brno-Bystrc. Ide o jeden z najrozsiahlejších hradných areálov nielen na Morave, ale v celom Česku.
Pri príjazdovej ceste k západnej bráne hradu sa nachádza Kaplnka Matky Božej z konca 12. storočia.
Dejiny
thumb|left|Veveří v polovici 19. storočia Podľa povesti bol hrad založený okolo roku 1059 moravským údelným kniežaťom Konrádom I. Brnianskym. Prvá písomná zmienka o hrade však pochádza až z roku 1213, kedy bol jeho správcom Štěpán, pravdepodobný predok pánov z Pernštejna. Pôvodný neskororománsky a ranogotický hrad zabral úzku časť skalného ostrohu. Přemysl Otakar II. sem s obľubou umiestňoval svojich politických odporcov, z ktorých najznámejší bol komorník Beneš, brat Milotu z Dědic. Roku 1311 bol hrad v zálohe Janovi v Vartenbergu a po svojom návrate z Talianska roku 1334 sa moravský markgróf, neskôr český kráľ Karol IV., usiloval o jeho navrátenie. Jeho brat, markgróf Jan Jindřich hrad rozširoval a ďalej opevňoval a úžíval ho ako pevnosť i ako pokladnicu. Za husitských vojen na Morave sídlila na hrade posádka vojvodu Albrechta a Veveří bolo preto roku 1424 obliehané, ale bez úspechu. Za česko-uhorských vojen hrad držaltešínsky knieža Přemek, ktorý bol priaznivcom českého kráľa Jiřího z Poděbrad, ale hrad bol roku 1468 dobytý vojskom Mateja Korvína. Na konci 15. storočia hrad získal Václav z Ludanic a po ňom sa striedali ďalší majitelia. V roku 1645 obliehali Brno švédske vojská. Hrad Veveří rovnako ako mesto Brno náporu útočníkov odolal.
Z iniciatívy kňažnej Ypsilanti dochádza po roku 1870 k výrazným úpravám hradného okolia a na južnej stráni hradnej ochodze vzniká rozsiahly anglický park s dvoma (dnes už zdevastovanými) skleníkmi. V súvislosti s prvou československou pozemkovou reformou mala byť väčšina pozemkov tunajšieho panstva zoštátnená, proti čomu sa však postavil posledný šľachtický majiteľ hradu a panstva Veveří, anglický barón Maurice Arnold de Forest, a takmer šesť rokov viedol spor s Česko-Slovenskou republikou o majetok. Roku 1925 nakoniec súhlasil s odstupným 100.000 britských libier a hrad s takmer celým panstvom prešiel do vlastníctva štátu. Následne bol sprístupnený verejnosti a stal sa veľmi obľúbeným cieľom turistov. V júni 1928 hrad navštívil prezident Tomáš Garrigue Masaryk a objavili sa plány na využitie hradu ako prezidentskej rezidencie na Morave, ktoré sa napokon nerealizovali.
Za nacistickej okupácie bol v rokoch 1942 – 1945 hrad zhabali pre potreby Wehrmachtu a SS. V tej dobe vznikol v okolí rozsiahly výcvikový priestor. Koncom vojny bol hrad poškodený pri oslobodzovaní Brna. Vtedy boli poškodené strechy, fasády aj neďaleký kostolík Nanebovzatia Panny Márie na Předhradí. Prechod armád viedol aj k strate alebo zničeniu veľkej časti hradného mobiliáru. Už v rokoch 1947 a 1948 boli opravené aspoň strechy a stratený mobiliár bol doplnený zo zbierok štátneho zámku Konopiště a hradu Křivoklátu. Hrad bol potom nakrátko sprístupnený, ale začiatkom 50. rokov bol veľmi necitlivo upravený pre potreby Lesníckeho učilišťa, ktoré tu sídlilo viac ako 20 rokov.
Po roku 1972 vznikol projekt prestavby hradu na medzinárodné študentské a kongresové centrum. Z prestavby sa nakoniec realizovali iba prvé etapy, pri ktorých bola položená nová kanalizácia a vodovod a tzv. statické zaistenie pomocou betónových injektáži a nástrekov, ktoré hrad ako pamiatku ťažko poškodili. Tieto necitlivé úpravy prerušili revolúcia v roku 1989, po ktorej bol hrad ponechaný svojmu osudu. Od roku 1999 je v správe Národního památkového ústavu v Brne, ktorý tu od tej doby realizuje postupnú rekonštrukciu zdevastovaného areálu. Hrad bol trvalo otvorený pre verejnosť v lete 2002. Kastelánom je od roku 2001 Mgr. Petr Fedor.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1995
V USA sa uskutočnil turnaj MS prvýkrát a USA bola v histórii svetových šampionátov iba piata hostiteľská krajina. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne John Rose Minnesota Oval, ktorý je najväčší umelo chladený vonkajší ovál na západnej pologuli a ktorý slúži väčšinou na súťaže v rýchlokorčuľovaní a ľadovom hokeji.
Brion (Maine-et-Loire)
Brion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ján Kotuľa
Ing. Ján Kotuľa (* 8. október 1950, Čierny Brod – † 25. júl 2021, Bratislava ) bol slovenský politik a manažér, člen KDH. Bol predsedom predstavenstva Národnej diaľničnej spoločnosti, poslancom zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja, štátnym tajomníkom ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií aj komunálnym politikom v Bratislave.
Brion (Maine-et-Loire)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ján Kotuľa
V roku 1975 absolvoval Stavebnú fakultu Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave (dnešná Slovenská technická univerzita), odbor „Inžinierske konštrukcie a dopravné stavby“. V rokoch 19761992 projektant dopravných stavieb v Dopravoprojekte, a.s. Bratislava, 19921994 projektant v ARCONe s. r. o. Bratislava, konateľ, 19941999 námestník primátora Bratislavy, 19992002 zástupca starostu Petržalky a od roku 2002 štátny tajomník ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií.
Brion (Maine-et-Loire)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pailharès
Pailharès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Pailharès má 289 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Anton I. Grasalkovič
Narodil sa v chudobnej zemianskej rodine baróna Jána Grasalkoviča (*1656 - † 1716) a jeho manželky Zuzany Egresdy (*1666 – † 30. júl 1724). Jeho otec pôsobil ako správca Beckovského hradu. Zastával funkcie vysokého uhorského hodnostára, kráľovského personalis, strážcu uhorskej kráľovskej koruny, predsedu uhorskej kráľovskej komory, kráľovského hlavného koniara a bol aj županom Novohradskej a Aradskej stolice. Reformoval činnosť uhorskej komory. Získal bohatstvo a tým zo svojho rodu urobil jeden z najvýznamnejších rodov v Uhorsku.
Ján Kotuľa
V rokoch 20022010 bol zároveň v mestskom zastupiteľstve Bratislavy za volebný obvod Petržalka. Pôsobil ako člen komisie dopravy a informačných systémov. V rokoch 20012009 bol tiež poslanca krajského zastupiteľstva za Kresťanskodemokratické hnutie v okrese Bratislava V.
23. júna 2011 bol vymenovaný do funkcie generálneho riaditeľa a predsedu predstavenstva Národnej diaľničnej spoločnosti, a. s. (NDS). Vo funkcii nahradil Alana Sitára, ktorý bol ministrom Jánom Figľom odvolaný pre sporné obstarávania. Kotulič bol ako podpredseda predstavenstva poverený riadením spoločnosti až do vyhratia konkurzu a svojho menovania.
Mrocza
Mrocza je mesto v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat nakielski v rovnomennej gmine.
Žije tu 4204 obyvateľov (30.6.2007).
Dvorné dámy
Dvorné dámy alebo Las Meninas je názov obrazu španielskeho barokového maliara Diega Velázqueza, vytvoreného v roku 1656.
Vladimir Horowitz
Vladimir Horowitz (* 1. október 1903, Kyjev, Ruské impérium (dnes Ukrajina) – † 5. november 1989, New York, New York, USA) bol rusko-americký klavirista. Vo svojej dobe bol považovaný za jedného z najznámejších klaviristov. Jeho technika, krása jeho tónu a jeho vášnivá hra, to všetko sú dnes už legendy.
Dvorné dámy
Skupinový portrét rodiny španielskeho kráľa Filipa IV., ktorý sa dnes väčšinou označuje Las Meninas je najnezvyčajnejším dvorským portrétom, aký bol kedy namaľovaný.
Vladimir Horowitz
Život a klavírne začiatky
Horowitz sám tvrdil, že jeho rodiskom je Kyjev, ale niektoré zdroje uvádzajú, že sa narodil v meste Berdyčiv. Jeho sesternica Natasha Saitzoffová, podľa rozhovoru z roku 1991, povedala, že všetky štyri deti Horowitzových sa narodili v Kyjeve. Naproti tomu, Vladimirova manželka Wanda Toscanini, tiež na základe dokladov z tamojšieho rabínstva, verila druhej teórii.
Dvorné dámy
Ikonografia
Okrem jednej výnimky sú všetky postavy známe. Úplne vľavo stojí maliar pred maliarskym stojanom, v ktorom Velázquez spodobnil sám seba. Uprostred miestnosti stojí infantka Margarita, po stranách dve dvorné dámy. V pravom rohu skupinu dopĺňajú dvaja dvorní trpaslíci. Vpravo za nimi vidno dámu s vyberanými spôsobmi a neidentifikovateľnú postavu muža. Ďalšie dve postavy, kráľa a kráľovnú, umiestnil autor do obrazu prostredníctvom zrkadla na protiľahlej stene miestnosti. Stoja teda pred Velázquezom, v priestore diváka. Posledná postava, dvorný maršal kráľovnej, stojí vo dverách a chystá sa opustiť miestnosť.
Vladimir Horowitz
Život a klavírne začiatky
Narodil sa síce v roku 1903, ale jeho otec, keď sa dozvedel, že by syn mal nastúpiť do armádnych služieb, posunul dátum jeho narodenia o rok dopredu (urobil ho mladším), pretože nechcel riskovať zranenie rúk svojho syna. Rok narodenia 1904 ešte dlhú dobu uvádzal aj sám Vladimir.
Dvorné dámy
Ikonografia
Velázquez decentne zdôrazňuje postavu infantky. Tá je naplno ožiarená svetlom, ktoré do miestnosti preniká zhora a ktoré sčasti dopadá na Velásqueza, dvorné dámy a trpaslíkov. Námetom obrazu je zrejme príprava na portrétovanie päťročnej Margarity a jej sprievodu.
Vladimir Horowitz
Život a klavírne začiatky
Základom klavírnej hry sa naučil už v mladosti, spočiatku od svojej matky, tiež významnej klaviristky. V roku 1912 sa dostal na Kyjevské konzervatórium, kde ho vyučoval Vladimir Puchalsky, Sergei Tarnowsky a Felix Blumenfeld. Konzervatórium absolvoval roku 1919 klavírnym koncertom č. 3 Sergeja Rachmaninova. O rok neskôr usporiadal svoj prvý sólový recitál.
Dvorné dámy
Ikonografia
Las Meninas sú vlastne symbiózou autoportrétu a skupinového portrétu. Obraz bolo ťažké presne kategorizovať už pre súčasníkov.
Vladimir Horowitz
Život a klavírne začiatky
Jeho sláva rástla a čoskoro podnikol turné po Rusku, kde mu počas finančnej krízy často platili radšej chlebom, maslom a čokoládou než peniazmi. V rokoch 1922 - 1923 v Leningrade sám vykonal 23 koncertov s 11 rôznymi programami. Na jar 2. januára 1926 prvýkrát vyšiel koncertovať z do zahraničia, presnejšie do Berlína. Ďalej do Paríža, Londýna a New Yorku. Bol tiež vybraný sovietskymi úradmi, aby zastupoval v roku 1927 Ukrajinu v začínajúcej Chopinovej súťaži, avšak rozhodol sa jej nezúčastniť a zostať na Západe. Usadil sa v USA a roku 1944 sa stal americkým občanom.
Dvorné dámy
Vznik diela
Obraz vznikol na madridskom hrade Alcázar, v miestnosti, ktorú mal Velázquez k dispozícii a v ktorej na protiľahlej stene viseli dva obrazy s mytologickým námetom. Podarilo sa ich identifikovať a interpretujú sa ako Víťazstvo umenia nad remeslom a ako Odkaz na nespravodlivo potrestaného umelca.
Vladimir Horowitz
Kariéra v USA
V roku 1932 prvýkrát účinkoval pod taktovkou dirigenta Arturo Toscaniniho s Beethovenovým ''5. klavírnym koncertom Es dur'' a aj potom spolupracovali ešte niekoľkokrát, na koncertoch aj pri nahrávaniach.
Napriek svojej rastúcej sláve čoraz viac pochyboval o svojich klavírnych schopnostiach. Niekoľkokrát zrušil svoje vystúpenia a vtedy nastali roky mlčania - od 1936 do 1938, od 1953 do 1965, od 1969 do 1974 a od 1983 do 1985. Po návrate v roku 1965 usporiadal sólový recitál len zriedka. Jeho televízny debut mu 22. septembra 1968 usporiadala televízia CBS v Carnegie Hall.