cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ifjú Szivek
Súbor vznikol v roku 1955 po zániku tanečného súboru Népes (podobný Sľuku). Najväčším prínosom telesa je prezentácia tradičnej hudobnej a tanečnej kultúry strednej Európy ako spoločenskej hodnoty, prostredníctvom divadelných predstavení doma i v zahraničí (napr. v Maďarsku, v Austrálii, v USA, v Japonsku, vo Švajčiarsku, či vo Švédsku). Tanečné divadlo častokrát presahuje hranice tradičnej prezentácie hudby, tanca a krojov a niektorými svojimi produkciami nabáda k pochopeniu zložitejších spoločenských javov. Cieľovou skupinou divadla sú predovšetkým Maďari žijúci na Slovensku, vznikajú aj predstavenia výlučne pre deti a divadelné produkcie výchovného charakteru pre mladého diváka. Náplň činnosti divadla je rozšírená aj o archivovanie a spracovávanie terénnych folklórnych výskumov z 20. storočia. Katalogizáciou a spracovaním sa archív stáva dostupným pre záujemcov o tradičnú kultúru.
Súbor sa viackrát zúčastnil na slávnom divadelnom festivale v Avignone s produkciami „Vyvlastnenie“ a „Finetuning“. Ifjú Szivek je jediným maďarským „kamenným“ divadlom v hlavnom meste Slovenskej republiky. Jeho budova sa nachádza na Mostovej ulici v centre starého mesta Bratislavy a v rokoch 2021 a 2022 prešla úplnou rekonštrukciou. Umeleckým šéfom Tanečného divadla Ifjú Szivek je od roku 2000 Dušan Hégli.
Repertoár
Divadlo udržiava na repertoári inscenácie rôzneho druhu, či už divadelno-výchovné predstavenia pre mládež, tradičný folklór, alebo projekty spoločenskými témami.
Vyvlastnenie
Premiéra: 12. apríl 2013, Bratislava
„''Všetci sme produktom súhry rôznych kultúr, ideológií a príbehov. Napriek tomu v mnohých z nás žije nevysvetliteľná túžba strániť sa všetkého, čo je „iné“. Výsledkom trvalej izolácie je však vylúčenie, nech už je reč o ktorejkoľvek oblasti života. Otázkou zostáva už len to, či vylučujeme alebo sami sa staneme vylúčeným.''“
Divadelno-tanečná inscenácia na základe historických udalostí, t.j. vyvlastnení Maďarov na Slovensku, resp. výmeny obyvateľstva medzi Česko-Slovenskom a Maďarskom.
Finetuning
„''Táto tanečno-divadelná inscenácia na báze tradičnej ľudovej hudby a tanca mala premiéru v júli roku 2016 vo francúzskom Avignone, kde sa na renomovanom medzinárodnom divadelnom podujatí, Festival Off d’Avignon predstavila dvadsaťdvakrát. Tanečné divadlo Ifjú Szivek je prvým divadelným kolektívom zo Slovenska, ktorý sa prezentoval na Festivale Off d’Avignon.''“
Inscenácia o domácom násilí, o násilí v medziľudských vzťahoch, s pomocou folklórnych prvkov.
Provensalské Alpy
Provensalské Alpy je pohorie nachádzajúce sa v južnom Francúzsku v departemente Alpes-de-Haute-Provence. Geograficky sa radí do Západných Álp. Hlavným stavebným kameňom pohoria je vápenec. Najvyššia hora je Tête de l'Estrop (2 961 m).
Poloha
Na severe tvorí hranicu pohoria sedlo Col d'Allos (2 247 m) a prehradné jazero Serre-Poncon. Na západe je hranica vymedzená údolím rieky Durance. Na východe a severovýchode susedí pohorie s vyššími Kottickými Alpami. Juh masívu je ohraničený Stredozemným morom. Pozdĺž pobrežia sa tiahnu horské masívy Esterel a Maures.
Charakteristika a členenie
Provensálske Alpy sú krajinne veľmi pestré a pritom rozľahlé pohorie. Celková plocha je 9 300 km². Celé územie masívu je plné hlbokých dolín, roklín a kaňonov v ktorých tečú divoké rieky ako Verdon, Bevera či Loup. Tieto vodou vyhĺbené kaňony majú vysoké steny až niekoľko sto metrov. Sever masívu má ešte veľhorský charakter a dá sa priradzovať k Alpám (Trois-Évêchés a Digne). Južné, prímorské celky Maures a Esterel sú geologicky veľmi staré a k Alpám sa už nezaraďujú. Napriek tomu sú súčasťou horstva Provensálskych Álp.
Trois-Évêchés
náhľad|Pod vrcholom Tête de l'Estrop Trois-Évêchés je najvyššou skupinou pohoria, kde sa nachádza najvyšší vrchol Tête de l'Estrop. Zrejme najpôsobivějším štítom celého pohoria je Grande Séolane (2 909 m). Celok je tvorený metamorfovanými horninami ako sú pieskovec a žula. Na východe a juhovýchode susedí so skupinou Prímorských Álp, masívom Pelat (Mont Pelat, 3 050 m).
Digne
náhľad|Mourre de Chanier Digne je plošne najrozľahlejší celistvý masív Provensálskych Álp, ktoré sa ďalej na sever rozdeľuje na mnoho nesúrodých malých horských masívov, ktorých štruktúra je veľmi zložitá. Masív Digne je tvorený vápencami a sadrovcami. Vrcholy tu ľahko prevyšujú hranicu 2 000 m. Najvyšším vrcholom je Monges (2 115 m).
Esterel
náhľad|Cap l'Esterel Esterel je prímorská oblasť Provensálskych Álp, ktorá dosahuje svoju najvyššiu výšku 618 m v kulminantnom bode Le mont Vinaigre. Vek masívu sa odhaduje na 250 mil. rokov a celková rozloha je 320 km². Pohorie je tvorené magmatickými horninami čadičom a ryolitom.
Maures
Maures je opäť horstvo, ktoré lemuje Stredozemné more. Najvyšším vrcholom je Signal de la Sauvette (780 m). Maures je tvorené žulou, graptolitom a amfibolitom. náhľad|Levanduľa
Príroda
Rastlinstvo je v oblasti teplých Provensálskych Álp veľmi pestré. Objavujeme tu aj zástupcov stredomorskej flór ako napríklad Borovica pínia, cyprusy, Gaštan jedlý či olivy. Darí sa tu aj pistáciam, pomarančom a citrónom. Úplne na juhu rostú opuncia, agáve, kaktusy a aloe. Najcharakteristickejšou rostlinou oblasti Provence je však levanduľa, ktorej modré kvety a omamná vôňa je symbolom južného Francúzska. V masíve Maures rastie mnoho druhov orchidejí a nachádzajú sa tu masívne porasty dubu korkového.
Saint-Michel-Mont-Mercure
Saint-Michel-Mont-Mercure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Provensalské Alpy
Turistické strediska
náhľad|Barcelonnette l'hiver náhľad|Prímorské letovisko Le Lavandou
Saint-Michel-Mont-Mercure
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Prierastlé
Prierastlé je vrch vo Veľkej Fatre. Leží nad obcou Necpaly, približne juhovýchodne od Martina.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Hôľna Fatra. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Martin a zasahuje na katastrálne územie obce Belá-Dulice a Necpaly. Najbližšími sídlami sú západným smerom ležiace obce Belá-Dulice, Necpaly, Folkušová a Blatnica, východne ležia Liptovské Revúce. Vrch patrí do Národného parku Veľká Fatra.
Opis
Prierastlé leží v bočnom hrebeni, ktorý vybieha severozápadným smerom z masívu Borišova. Hrebeň zoviera zo severovýchodu Belianska dolina, z juhozápadu Necpalská dolina. Severným smerom sa nachádza Štefanová, Lysec a Osičné , západným Dedošová , Plavá  a Nad Uhliskami , južným Biela skala  a Suchý vrch  a východným Borišov, Šoproň  a Suchá. Vrch patrí do povodia rieky Váh, resp. jeho čiastkového povodia rieky Turiec, kde vodu odvádza z južných svahov Necpalský a zo severných Beliansky potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Východné svahy patria do Národnej prírodnej rezervácie Borišov.
Výhľady
Hustý súvislý lesný porast pokrýva celý vrch, čím neumožňuje rozhľad. Výnimočne možno z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou pozorovať najmä okolité veľkofatranské vrcholy, no tiež časť Malej Fatry a Strážovských vrchov.
Næstved
Næstved je mesto v Dánsku s viac ako 40 000 obyvateľmi. Leží na rieke Suså v južnej časti ostrova Sjælland, 70 km od Kodane. Je centrom rovnomennej obce v rámci regiónu Sjælland.
O dávnom osídlení svedčí mumifikované telo známe ako Muž z Porsmosu, pochádzajúce z obdobia neolitu. Mesto bolo založené v roku 1135 rádom svätého Benedikta, jeho názov pochádza z výrazov næs (ostroh) a tved (vyklčovaný les). Vďaka blízkosti mora bol Næstved významným obchodným centrom využívaným hanzou, od 19. storočia sa vďaka lesnatému okoliu rozvíjal papierenský a nábytkársky priemysel, mesto bolo známe tiež výrobou skla a keramiky, spracovaním bravčového mäsa aj veľkými kasárňami. V 21. storočí je hlavným zamestnávateľom v meste a jeho spádové oblasti firma Novenco zaoberajúca sa výrobou ventilačnej techniky. Mesto je tiež dopravným uzlom, prechádza tadiaľto železničná trať Sydbanen, spájajúca Kodaň s Hamburgom.
Významnými architektonickými pamiatkami sú kostoly svätého Petra a svätého Martina, historické námestie Axeltorv s tržnicou, kláštorná škola Herlufsholm, lekáreň Næstved Løve Apotek zo 17. storočia a bývalá nemocnica Helligåndshuset, slúžiaca ako mestské múzeum. Mestom prechádza Európska cesta tehlovej gotiky. Na odpočinok slúži park Munkebakken (Mnišsky kopec) vyzdobený množstvom sôch. V Næstvede je možné tiež navštíviť zoologickú zahradu a zábavný park BonBon-Land. Neďalekú obec Gavnø preslávil rokokový zámok s bohatými umeleckými zbierkami, obklopený francúzskym parkom.
Šport
Miestny futbalový klub Næstved BK sa stal v rokoch 1980 a 1988 vicemajstrom Dánska. Næstved bol jedným z usporiadateľských miest Majstrovstiev sveta v hádzanej žien v roku 2015.
Saint-Paul-en-Pareds
Saint-Paul-en-Pareds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rozluka
Rozluka môže byť:
Saint-Paul-Mont-Penit
Saint-Paul-Mont-Penit je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cornillon-sur-l’Oule
Cornillon-sur-l’Oule je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
5 (číslo)
Päť je prirodzené číslo, ktoré leží medzi štvorkou a šestkou. Rímska číslica pre číslo päť je V.
Cornillon-sur-l’Oule
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
5 (číslo)
Matematika
Päťka je
Cornillon-sur-l’Oule
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
5 (číslo)
Chémia
5 je atómové číslo bóru.
Crépol
Crépol je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Dérer
Mim. prof. MUDr. Jozef Dérer (* 27. február 1887, Malacky† 21. máj 1967, Bratislava) bol slovenský lekár oftalmológ a univerzitný pedagóg. Významne sa pričinil na likvidácii trachómu, ťažkej infekčnej formy konjunktivitídy, ktorá postihovala značnú časť populácie na Slovensku.
Život
Narodil sa ako druhý syn v rodine advokáta Jozefa Dérera (18561918) a jeho manželky Pavly, rod. Christenovej (?1931). Mal o tri roky staršieho brata Ivana (18841973), ktorý si vybral kariéru právnik a vydal sa na politickú dráhu. Jeho o desať rokov mladší brat Ladislav sa stal lekárom internsitom a klinickým fyziológom a ako profesor tiež prednášal na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (LF UK), pričom významne prispel k rozvoju slovenskej a česko-slovenskej internej medicíny.
Po absolvovaní štúdia na Evanjelickom lýceu v Bratislave, kde zmaturoval v roku 1904, nastúpil na štúdium medicíny na univerzite v Budapešti (19041909), pričom v rokoch 19071908 študoval na Lekárskej fakulte vo Viedni. Po spromovaní pôsobil ako sekundárny lekár očného oddelenia Krajinskej nemocnice v Bratislave (19091914). Počas prvej svetovej vojny (19141918) slúžil ako vojenský lekár v Ostrave, Šoprone a Nitre. V rokoch 19181919 pôsobil ako asistent na očnej klinike Alžbetínskej univerzity v Bratislave, ktorá bola v roku 1919 včlenená do novozaloženej Univerzity Komenského. Dérer pôsobil na tejto univerzite do roku 1926. Bol tiež členom Učenej spoločnosti Šafárikovej, ktorá v rokoch 19261939 pôsobila na pôde UK s cieľom podporovať a propagovať sústavný vedecký výskum Slovenska.
Následne v rokoch 19261938 zastával funkciu prednostu očného oddelenia Štátnej nemocnice v Košiciach a v roku 1934 sa habilitoval. Neskôr pôsobil v Štátnej nemocnici v Žiline ako prednosta očného oddelenia (19391942) a riaditeľ nemocnice (19421945). V roku 1945 sa stal prednostnom očnej kliniky a očného infekčného oddelenia Krajského ústavu národného zdravia v Bratislave a súčasne prednášal na LF UK, kde bol v roku 1947 vymenovaný za mimoriadneho profesora.
Súkromný život
Zosobášil sa s 	Gizelou, rod. Václavíkovou. Ich manželstvo bolo bezdetné.
Návrat vozíka
Návrat vozíka (po anglicky carriage return; skratka CR alebo CARRET, Unicode ␍) je v počítačovej terminológii názov pre špeciálny netlačiteľný riadiaci znak, ktorý posunie kurzor na začiatok riadku.
ASCII kód tohto znaku je  (šestnástkovo) respektíve   (desiatkovo).
V prípade ďalekopisov sa pri prijatí tohto znaku posunul valec s papierom na začiatok riadku. U ihličkových tlačiarní je tento znak pokynom k posunu tlačovej hlavy k ľavému okraju papiera. Počítačový terminál na tento znak obvykle reaguje posunom kurzoru na začiatok riadku.
Briceni
Briceni môže byť:
Cahul
Cahul môže byť:
Saint-Philbert-de-Bouaine
Saint-Philbert-de-Bouaine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Crest
Crest je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
4. liga
4. liga je štvrtá najvyššia futbalová súťaž na Slovensku. V sezóne 2023/2024 je rozdelená na štyri skupiny - Bratislava, západ, stred a východ, ktoré sú riadené príslušnými regionálnymi zväzmi.
Crest
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
6 (číslo)
Šesť je prirodzené číslo, ktoré nasleduje po čísle päť a predchádza číslu sedem. Rímska číslica je VI. Archaické označenie pre množstvo 6 je poltucet, teda polovica tuctu.
Matematika
Šestka je druhé najmenšie zložené číslo. Jeho celočíselnými deliteľmi sú čísla 1, 2 a 3. Pretože číslo 6 je súčtom týchto deliteľov, je šestka dokonalé číslo. Ďalšie dokonalé číslo je 28.
Šesť rovnakých mincí môže byť položených okolo centrálnej mince rovnakého priemeru tak, že každá minca sa dotýka centrálnej mince a zároveň sa dotýka dvoch svojich susedov bez toho, aby vznikla akákoľvek medzera. Sedem mincí takto usporiadať nemožno.
Saint-Pierre-du-Chemin
Saint-Pierre-du-Chemin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Crozes-Hermitage
Crozes-Hermitage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Šípková Ruženka
náhľad|"Spiace princezná", [[Viktor Vasnetsov]] Šípková Ruženka je klasická rozprávka pochádzajúca zo zbierok Charlesa Perraulta a bratov Grimmovcov, ktorá je tiež známa pod alternatívnym názvom O Šípkovej Ruženke. Pochádza z ich zbierky rozprávok Kinder-und Hausmärchen (1812-1815, 1822, 1857).
Dej
Keď zlá víla odišla, dvanásta víla, ktorá ešte nedala svoj dar, zmiernila kliatbu, že princezná a všetci obyvatelia paláca zaspia na sto rokov. Kráľ sa o princeznú bál a preto nariadil, aby boly spálené všetky vretená a praslice. V deň päťnástych narodenín sa princezná prechádzala po paláci. Keď objavila starú vežu, ktorú ešte nevidela, vstúpila do nej a po schodoch sa dostala do miestnosti, kde uvidela ženu pradúcu na praslici. Princezná sa jej spýtala, či to môže tiež skúsiť, ale keď sa dotkla praslice, pichla sa a celý zámok zaspal. Okolo neho začalo okamžite rásť šípkové tŕnie, až celý zámok bolo porastený tak husto, že sa do neho nikto nemohol dostať. Po sto rokoch princ, ktorý tiež započul legendu o spiacej princeznej, prišiel k hradu s úmyslom prebudiť ju. Keď sa priblížil, tŕnie sa rozostúpilo a on mohol vstúpiť. Vo veži našiel spiacu princeznú a očarený jej krásou ju pobozkal. Okamžite sa všetci v paláci prebudili a oslavovali. O niekoľko dní neskôr sa princ a princezná vzali a žili šťastne až do smrti.
Odvodené diela
Rozprávka existuje aj ako divadelná hra a to ako v činohernej tak aj bábkovej podobe. Existuje aj rovnomenná pieseň a podľa nej pomenované rovnomenné album českej bigbítovej skupiny Rebels. Na motívy tejto rozprávky napísal Piotr Iľjič Čajkovskij balet Šípková Ruženka (niekedy tiež uvádzaný ako Spiaca krásavica).
Saint-Pierre-le-Vieux (Vendée)
Saint-Pierre-le-Vieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Chlórbenzén
Chlórbenzén je bezfarebná horľavá aromatická organická zlúčenina. Najčastejšie sa používa ako rozpúšťadlo a prekurzor na výrobu mnohých chemikálií.
Využitie
Priemyselne sa taktiež vo veľkých množstvách nitruje na 2-chlórnitrobenzén a 4-chlórnitrobenzén, ktoré sa oddeľujú. Z nitrochlórbenzénu sa dá ďalej pripraviť nitrofenol pomocou hydroxidu sodného, nitroanizol pomocou metoxidu sodného a nitroanilín pomocou amoniaku.
Cantemir
Cantemir môže byť:
Chlórbenzén
Využitie
V minulosti sa častokrát používal aj pri výrobe rôznych pesticídov, najmä DDT. To sa pripravuje reakciou chlórbenzénu s trichlóracetaldehydom.
Okrem toho bol v minulosti využívaný ako hlavný zdroj fenolu, ktorý sa z neho pripravoval reakciou s taveninou hydroxidu sodného. Reakcia prebiehala pri 350 °C a ako vedľajší produkt vznikal chlorid sodný:
Príprava
Príprava chlórbenzénu bola prvý krát popísaná v roku 1851. Pripravuje sa chloráciou benzénu, aby sa však predišlo naviazaniu viacerých atómov chlóru, treba použiť vhodný katalyzátor, v tomto prípade ide o Lewisovu kyselinu, ako napríklad chlorid železitý alebo chlorid sírnatý. Ako vedľajší produkt pri tejto reakcii vzniká chlorovodík.
300px
Šľachta Bratislavskej stolice
Šľachta Bratislavskej stolice je slovenská jednozväzková špecializovaná encyklopédia, ktorá sa zaoberá históriou šľachtických rodov v Bratislavskej stolici a ich erbami. Vyšla vo vydavateľstve Agentúra LUIGI v roku 2004 v edícii Series Nobilium.
Štruktúra
Encyklopédia má rovnakú štruktúru ako Lexikón erbov šľachty na Slovensku I : Trenčianska stolica z roku 2000 (nie je však s touto sériou zhodný vonkajším dizajnom). Východiskom pre spracovanie je súpis šľachty z roku 1650, pričom encyklopédia obsahuje mimobratislavské rody, bratislavské majú mať samostatné spracovanie.
Po Úvode nasleduje stať „Niektoré významné rody Bratislavskej stolice neuvedené v súpise“, edičná poznámka a ďalej nasledujú abecedne zoradených 591 hesiel o jednotlivých rodoch. Štruktúra hesla: tučne vysádzaný názov rodu, prepis rodu podľa súpisu z roku 1650 a miesto, kde v stolici žil. Nasledujú poznatky o pôvode rodu, významných príslušníkoch, ich majetkových pomeroch a zamestnaní. Záver tvoria údaje o erbe, jeho zachovaných variantoch a ak je zachovaná predloha tak aj miniatúra s opisom.
Po heslách nasleduje farebná príloha, ktorá obsahuje vyobrazenia vybraných 159 erbov. Následne zoznam použitej literatúry a prameňov a encyklopédiu ukončuje zhrnutie v nemčine a angličtine.
Recepcia
Ján Lukačka v recenzii najviac vytýkal encyklopédii spôsob zápisu rodových mien „Celkom jasná je snaha o návrat k maďarskej ortografii, ktorá sa v odbornej spisbe zafixovala už v druhej polovici 19. stor.“ Okrem uvedenej (maďarskej/nemeckej) podoby mena chýba slovenská. Autori pravdepodobne nepočítali s možnosťou, že niektoré z nich by mohli byť slovenského pôvodu. Celkovo hodnotí: „…autori sa vo svojej práci poctivo usilovali o prehĺbenie doterajších vedomostí o šľachte žijúcej na území Bratislavskej župy v 16.-19. stor. Oceniť treba najmä skutočnosť, že pri svojich výskumoch využili mnohé doteraz nepublikované pramene. Pri niektorých rodoch sa bez zdráhania priznávajú, že súčasný stav výskumu im neumožňuje sprístupniť konkrétnejšie údaje o skúmanom rode. V budúcnosti by sa však žiadalo, aby sa o takýchto zásadných otázkach, ako je napr. prepis rodových mien, poradili so staršími a skúsenejšími odborníkmi.“
Knižná revue: „Dielo je cenným edičným počinom v oblasti slovenskej heraldickej a genealogickej tvorby, užitočným pre profesionálov historických a iných vied, ako aj pre vnímavých laických čitateľov, ktorí sa zaujímajú o dejiny svojej vlasti a majú cit pre kultivované a obsažné knihy.“
Česko-slovenská hádzanárska liga mužov 1986/87
Česko-slovenská hádzanárska liga mužov v sezóne 1986/87 bol 35. ročník česko-slovenskej hádzanárskej ligy mužov, najvyššej hádzanárskej súťaže mužov v Česko-Slovensku. V súťaži učinkovalo 12 družstiev, čo bolo o 2 družstvá viac ako v minulej sezóne. Prvýkrát sa popri základnej a nadstavbovej časti organizovali aj zápasy play-off, ktoré rozhodli o konečnom umiestnení tímov. Titul obhájila TJ Dukla Praha, ktorá vo finálovej sérii zvíťazila nad TJ Baník Karviná. Pre Duklu to bol 6. titul v rade a 25. celkovo.
Play-off
Poznámka: Boldom sú označené zápasy prvého družstva hrané doma.
Somár (vrch v pohorí Čierna hora)
Somár je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Malá Lodina, približne juhozápadne od Prešova. Je najvyšším vrchom podcelku Sopotnické vrchy.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Sopotnické vrchy. Leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a na katastrálnom území obce Malá Lodina. Najbližším sídlom je na juhozápadnom úpätí situovaná Malá Lodina, južne leží Veľká Lodina, východne Ruské Pekľany, severne Ľubovec, Suchá Dolina a Sedlice.
Opis
Somár leží nad údolím Hornádu, v hrebeni, vedúcom z Bystrej juhovýchodným smerom. Severne leží Zajačia hora, Rešetka a Bodrova hora , východne Hoľa , Prieložok , Tlstá  a Hrad , južne Humenec , Jánošíkova bašta , Holica , Vysoký vrch , Bokšov  a Sivec  a západne Bujanov , Suchý vrch  a Bystrá. Masív je súčasťou povodia Hornádu, kde vodu z južných svahov odvádzajú len krátke vodné toky a zo severných riečka Sopotnica. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Bachureň, Čergov, Slanské a Volovské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedú značené turistické trasy, preto prístup je možný len lesnými chodníkmi z okolia. Severným úbočím vedie žltý chodník, spájajúci Prekopov mlyn a Hornádske lúky.
Polycharmos
Polycharmos môže byť:
Anytos
Anytos môže byť:
Saint-Prouant
Saint-Prouant je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Révérend
Saint-Révérend je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Crupies
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Căușeni
Căușeni môže byť:
Richard Martin Stern
Život
V rokoch 19331936 absolvoval štúdium na Harvardovej univerzite. Pracoval ako marketingový zamestnanec v mediálnom konglomeráte Hearst Corporation (19361937), predák sušenia ovocia v spoločnosti Boothe Fruit Company v kalifornskom Modeste (19381939), inžinier Lockheed Aircraft Company v Burbanku (19401945). Od roku 1945 pôsobil ako profesionálny spisovateľ.
V roku 1937 sa zosobášil s Dorothy Helen, rod. Atherton, s ktorou vychovali jednu adoptívnu dcéru.
Dielo
Stern je autorom vyše 20 románov a množstva poviedok, ktoré vyšli v časopisoch Colliers a The Saturday Evening Post. Debutoval kriminálnym románom The Bright Road to Fear (dosl. „Svetlá cesta k strachu“, 1958), za ktorý získal Edgarovu cenu za najlepší románový debut (1959). Jeho najznámejším dielom je román Vežiak (orig. The Tower, 1973), techno-triler s prvkmi literatúry faktu, ktorý spolu s románom Sklenené peklo (orig. The Glass Inferno, 1974) od Thomasa N. Scortiu a Franka M. Robinsona tvoril predlohu katastrofického filmu Sklenené peklo (1974). Dej Vežiaka sa točí okolo požiaru 125-poschodového mrakodrapu, ktorý na najvyššom poschodí uväzní vyše stovku osôb, účastníkov otváracej recepcie. Tím záchranárov spolu s architektmi budovy Natom Wilsonom a Willom Giddingsom postupne odhaľuje mieru úmyselného zanedbávania bezpečnostných opatrení, ktoré viedlo ku katastrofe.
Şehzade Bayezid
Pozadie
Bayezid sa narodil v Konštantínopole (Istanbul) v roku 1525 počas vlády jeho otca Süleymana I. Jeho matkou bola Hürrem, dcéra ortodoxného kňaza, ktorá bola v tom čase sultánovou konkubínou. V čase narodenia mal Bayezid štyroch starších vlastných bratov, Mehmeda (narodený 1521), Abdullaha (narodený 1522), Selima (narodený 1524). Taktiež mal jedného nevlastného brata Mustafu (narodený 1515). V roku 1533 alebo 1534 porušil sultán tradíciu a oženil sa s Bayezidovou matkou, Hürrem.
Boj o trón
Süleyman mal šesť synov. Jeho druhý a tretí syn, Mehmed a Abdullah, zomreli príliš skoro; v roku 1543, respektíve 1526. Po poprave Mustafu (ktorý bol najbližšie k trónu) v roku 1553 a smrti Cihangira (najmladší brat, ktorý trpel krivicou), boli v boji o trón už len dvaja synovia: Selim (budúci Selim II.) a Bayezid. Selim bol guvernérom Manisy a Bayezid guvernérom Kütahye, čo sú dve mestá v takmer rovnakej vzdialenosti od hlavného mesta Istanbul.
Keď Süleymanovi tiahlo na 60 rokov, boje medzi Selimom a Bayezidom boli evidentné. Süleyman sa preto rozhodol poslať ich do iných provincií. Selim bol poslaný do Konye a Bayezid do Amasye, tým pádom boli vzdialený od Konštantínopola, ale stále narovnako. Selim rýchlo poslúchol a okamžite sa presťahoval do Konye. Ale k zdeseniu svojho otca Bayezid poslúchol až po veľkom váhaní. Nahnevaný Süleyman obvinil Bayezida z toho, že je povstalcom, a podporoval jeho staršieho syna Selima. Selim v spolupráci so Sokollom Mehmetom Pašom (budúcim veľkovezírom) a ďalšou pomocou od otcovej armády porazil svojho brata v občianskej vojne.
Útočisko u Safíjovcov
Bayezid sa vrátil do Amasye a utiekol s jeho synmi a malým vojskom ku Safíjovcom. Na jeseň 1559 sa Bayezid dostavil do Safíjovského mesta Jerevan, kde ho s veľkou úctou prijal guvernér tohoto regiónu. O nejaký čas neskôr sa dostavil do Tabrízu, kde ho prijal šáh Tahmásp I. Aj keď Tahmásp I. spočiatku z celého srdca privítal Bayezida, vrátane slávnostných večierkov na jeho počesť, neskôr ho na žiadosť sultána Süleymana uväznil. Süleyman aj Selim vyslali vyslancov do Perzie, aby presvedčili šáha, aby popravil Bayezida. Vyslanci naďalej pokračovali v cestovaní medzi Istanbulom a Kazvinom nadchádzajúci jeden a pol rok. 16. júla prišlo posledné osmanské veľvyslanectvo, ktorého formálnou úlohou, rovnako ako predchádzajúcich veľvyslanectiev bolo pokúsiť sa vrátiť Bayezida do Istanbulu. Ako uviedol profesor Colin P. Mitchell, medzi nich patrili Khusrau Paša (guvernér Vanu), Sinan Paša, Ali Aqa Chavush Baši a družina dvesto úradníkov. V liste, ktorý donieslo veľvyslanectvo, vyhlásil Süleyman svoju pripravenosť opätovne potvrdiť Amasyjskú zmluvu (1555) a začať novú éru vzťahov medzi osmanmi a safídmi. Süleyman na všetkých veľvyslanectvách taktiež daroval Tahmáspovi veľa darov. Súhlasil tiež s Tahmáspovou požiadavkou zaplatiť mu za odovzdanie Bayezida 400 000 zlatých mincí. Nakoniec, 25. septembra 1561, Bayezid a jeho štyria synovia boli odovzdaní Tahmáspom a popravení v okolí hlavného mesta Safíjovcov, v Kazvine osmanským katom, Ali Aqa Chavushom Bašim, prostredníctvom garoty.
Rodina
Bayezid mal deväť detí. Všetky jeho deti mali rôzne matky.
Synovia
Bayezid mal päť synov:
Dcéry
Bayezid mal štyri dcéry:
V populárnej kultúre
V televíznom seriáli Sultán si Bayezida zahral turecký herec Aras Bulut İynemli.
Saint-Sigismond (Vendée)
Saint-Sigismond je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ješkova Ves nad Nitricou
Ješkova Ves nad Nitricou je miestna časť obce Diviaky nad Nitricou v okrese Prievidza. Pôvodne samostatná obec, v roku 1976 pričlenená k Diviakom nad Nitricou, spolu s ďalšími pôvodnými obcami Banky a Mačov.
Polohopis
Nachádza sa 1 km severne od Diviak nad Nitricou. Dedinou preteká rieka Nitrica.
Dejiny
Prvá písomná správa o obci je z roku 1343. Ves neustále patrila viacerým šľachtickým rodom. Obec sa samostatne vyvíjala do roku 1976 do jej pripojenia k Diviakom nad Nitricou. Jej zrod sa spomína ako malej Viesky a podľa písomných záznamov sa stretávame s ďalšími názvami:
Pôvod názvu obce, nie je presne známy. Predpokladá sa, že pochádza z krstného mena Ján z rodiny Bossanyi (Tagányi). Istý Tristan postavil obytnú vežu na svojom majetkovom podiele severne od Diviak začiatkom 15. storočia a neskoršie tu vznikla osada, potom samostatná obec.
Turistika
Z Ješkovej Vsi vedie žltá turistická značka západným smerom na Predný Rokoš  a odtiaľ na Rokoš  v Nitrických vrchoch.
Criuleni
Criuleni môže byť:
Curnier
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bruno zo Schauenburgu
Bruno zo Schauenburgu [slovenská výslovnosť: bruno zo šauenburgu] (, ; * 1204/1205?, Schaumburg† 17. február 1281, Olomouc?) bol sedemnásty olomoucký biskup v rokoch 12451281. Patril k najvýznamnejším šľachticom v Českom kráľovstve a svojou činnosťou sa významne podieľal na rozvoji a nemeckej kolonizácii Moravy. Bol pravou rukou českého kráľa Přemysla Otakara II., pre ktorého plnil diplomatické úlohy. Od roku 1260 pôsobil ako zemský hajtman v Štajersku a po smrti Přemysla Otakara II. plnil úlohu správcu niektorých území na Morave.
Drochia
Drochia môže byť:
Bruno zo Schauenburgu
Životopis
Po štúdiách sa stal vďaka rodovej protekcii v roku 1229 kanonikom v Magdeburgu. Brunova cirkevná cesta bola premysleným ťahom rodovej politiky, ktorá sa spájala s rozličnými postmi v severnom Nemecku. Zamýšľaný úrad arcibiskupa však nezískal.
Na jar roku 1238 Bruno kandidoval za magdeburského prepošta, no úrad nezískal, pretože kapitula zvolila Albrechta z Gleichenu. Albrecht však krátko na to 11. marca 1238, umrel a podľa kroniky Petra Erfurtského a Annales Stadenses sa tak stalo na následky postrelenia šípom po tom, čo sa snažil utiecť z mesta obťažovaný Brunovým služobníkom. Z listu miestneho arcibiskupa Wilbranda ďalej vyplýva, že Bruno bol exkomunikovaný a v Magdeburgu sa až do roku 1245 neukázal. V tomto období Bruno vykonal cesty do Ríma, kde z neho bola sňatá exkomunikácia, a kde sa spoznal s pápežom. Jeho prítomnosť bola zaznamenaná aj v Paríži, kde študovali Brunovi synovci. Jeho novým pôsobiskom sa stalo rodové Holštajnsko, kde pôsobil ako prepošt na kapitulách so schauenburským patronátnym právom v Lübecku a Hamburgu. V roku 1239, po návrate z Livónskej križiackej výpravy, vstúpil Brunov brat Adolf IV. po abdikácii do kláštora a Bruno sa stal poradcom jeho nástupcov, svojich synovcov Jána I. (12291263) a Gerharda I. (12321290), pričom mal veľký vplyv na tvorbu rodovej politiky.
V roku 1245 bol Bruno počas príprav prvého koncilu v Lyone menovaný pápežovým kaplánom a v septembri toho istého roku ho pápež Inocent IV. menoval za olomouckého biskupa. Zároveň Brunovi povolil využívať biskupské právomoci i pred tým, než dôjde k jeho vysväteniu. Dôvodom tohto závratného zvratu v Brunovej kariére bola jeho účasť na príprave presadenia sa rímskeho protikráľa, durínskeho landgrófa Henricha Raspeho, ktorého kandidatúru podporovala rímska kúria.
S Brunovou investitúrou spočiatku nesúhlasil český kráľ Václav I., ktorý podporoval ním dosadeného biskupa Konráda z Friedbergu. Aby pápež dosiahol Brunovo uznanie, rozposlal listy Václavovým významným spojencom, vrátane Václavovej sestry Anežky. Úradu sa tak Bruno zhostil až niekedy na prelome rokov 1246/1247 a svoju pozíciu posilnil až po tom, čo sa jeho protivník Konrád z Friedbergu pridal na stranu Václavovho vzbúreného syna Přemysla Otakara. vľavo|náhľad|[[Prusi (baltský národ)|Prusi prijímajú krst z rúk biskupa Bruna zo Schauenburgu, maľba z 19. storočia od Antonína Lhotu]] Bruno sa v spore medzi Přemyslovcami postavil na Václavovu stranu a podieľal sa na tiež na urovnaní sporu. Přemyslovi Otakarovi II. bola zverená do správy Morava, kde sa medzi ním a Brunom vytvorilo priateľstvo. V období po povstaní Bruno od kráľa Václava získal niekoľko významných privilégií. Ako vzdelaný klerik plnil pre českých kráľov diplomatické a správne úlohy. V roku 1254 zjednával mier s uhorským kráľom Belom IV. a neskôr sa priamo zúčastnil bitky pri Kressenbrunne. Po bitke zjednával sobáš medzi Přemyslom Otakarom II. a Kunhutou Uhorskou. Po smrti štajerského hajtmana Voka z Rožmberka, zastával v rokoch 1262 až1270 funkciu štajerského hajtmana a spolu s ďalšími Otakarovými lénnikmi stabilizoval pomery v krajine. Podieľal sa aj na vytvorení súpisu štajerských statkov Rationarium Styriae. Zaoberal sa tiež plánmi na christianizáciu pruských a litovských pohanských kmeňov a dvakrát (1254/1255 a 1267/1268), sa spolu s Přemyslom Otakarom II. dokonca zúčastnil výpravy do Pobaltia. V Prusku Bruno založil mesto Braunsberg (dnes poľské Braniewo). Neskôr Bruno plnil diplomatické úlohy pre Přemysla II. u pápeža Gregora X. a cisára Rudolfa Habsburského. Jeho plánom bolo povýšenie Olomouca na arcibiskupstvo, ktorému by podliehalo aj pražské biskupstvo a ktoré by malo dohľad nad christianizáciou východných území, čo sa mu však dosiahnuť nepodarilo. V roku 1274 sa zúčastnil Druhého lyonského koncilu, kde stál za jednou z troch relácií zaoberajúcich sa stavom cirkvi. Po smrti Přemysla Otakara II. sa podriadil Rudolfovi Habsburskému a zúčastnil sa rokovaní o správe krajiny a poručníctve maloletého Václava II. Cisár, ktorému dočasne pripadla Morava, Bruna poveril správou Olomoucka a Přerovska.
Bruno a Morava
Bruno sa ukázal byť výraznou a ambicióznou osobou moravských dejín. Na Morave vládol ako feudálny pán, ktorý položil základy lénneho zriadenia Olomouckého biskupstva. Jeho vazalmi sa stali napr. rýnski kolonizátori Hugeswagenovci či Fulštejnovci. Významná bola jeho kolonizačná a stavebná činnosť. Počas Brunovho episkopátu vzniklo na území biskupstva obrovské množstvo hradov, kláštorov a kostolov. Podľa svojho pôvodného rodového sídla nechal pomenovať hrad Šaumburk. Veľkú výpovednú hodnotu o Brunovej zakladateľskej činnosti má jeho závet, ktorý je prvou písomnou zmienkou pre 35 moravských sídiel vrátane Moravskej Ostravy, Rožnova a Místku. Bruno vo svojej diecéze zakladal dekanáty a uskutočnil niekoľko miestnych biskupských synôd (prvá v Kroměříži v roku 1253). V tomto období vznikol v Olomouckom biskupstve aj úrad biskupského sudcu - oficiála. Z pôvodne malého, častokrát založeného biskupského majetku vytvoril bohaté cirkevné panstvo. Do majetku biskupstva za Brunovho pôsobenia patrilo celkovo 199 sídelných lokalít, z toho 13 miest. Značný bol pritom podiel panstiev s výsostným vlastníckym podielom biskupstva.
Na Morave sa Bruno snažil rozšíriť kult svätého Mórica, ktorý bol rozšírený v Magdeburgu, kde Bruno strávil veľkú časť svojej mladosti. V roku 1255 nechal prestavať Kostol svätého Mórica v Olomouci v ďalší kostol zasvätený tomuto svätcovi nechal vybudovať v Kroměříži. Spolu s chrámom v meste vznikla aj kapitula s prepoštstvom. V roku 1266 nechal po požiari zrekonštruovať aj dovtedy románsku Katedrálu svätého Václava.
Dubăsari
Dubăsari môže byť:
Sozomenus
Život
Sózomenos pochádzal z mesta Gaza, ktoré bolo vtedy súčasťou Východorímskej ríše. Vyrastal v ortodoxnej kresťanskej rodine, študoval právo, zaujímal sa však aj o mníšsky spôsob života. Predpokladá sa, že istý čas strávil aj na území Západorímskej ríše.
Sózomenos nebol jediný v svojej dobe, kto sa pokúšal napísať Cirkevné dejiny. Rovnomenné diela vydali aj jeho súčasníci Teodoret z Kýru a Sokrates Scholastikos. Všetky tieto spisy sú si, aj napriek rôznym odlišnostiam, v mnohom podobné, Sózomenos sa však evidentne najviac zaoberal Sokratom Scholastikom.
Za latinský preklad o. i. aj Sózomenových Cirkevných dejín vďačí Západ významnému rímskemu historikovi Cassiodorovi. V stredovekej Európe sa toto dielo tešilo veľkej obľube.
Ö
náhľad|Písmeno Ö
Tvar písmena je zhodný s tvarom písmena Ӧ v cyrilike.
V sadzbe sa vyvinulo cez novovekú variantu oͤ z dvojhlásky oe.
Písmeno by sa nemalo mýliť s písmenom Ő používaným v maďarčine.
V HTML a Unicode majú písmená Ö a ö tieto kódy:
Abaz
Abaz (iné názvy: abagi, abbasí) je perzská minca, pomenovaná podľa Abbása I. Veľkého. Bola vyrobená zo striebra a vážila 7.7 g.
Použitie v iných krajinách
Abaz sa od roku 1782 až do 19. storočia používal i v Gruzínsku, minca vážila iba 3 gramy. Do roku 1926 sa ňou platilo i v Afganistane.
Glodeni
Glodeni môže byť:
v Rumunsku:
Vláda Slovenskej republiky od 27. októbra 1939 do 5. septembra 1944
'''Vláda Slovenskej republiky od 27. októbra 1939 do 5. septembra 1944 (neoficiálne vláda Vojtecha Tuku''') bola v poradí druhá vláda Slovenskej republiky (SR), ktorá trvala od zvolenia predošlého predsedu vlády Jozefa Tisa za prezidenta SR 27. októbra 1939 do podania demisie vlády predsedom Tukom po vypuknutí Slovenského národného povstania a nemeckom tlaku 5. septembra 1944. Všetky vládne posty obsadili členovia strany HSĽS.
Dejiny
K jedinej personálnej obmene počas takmer päťročného funkčného obdobia Tukovej vlády došlo 29. júla 1940 po tzv. Salzburských rokovaniach. Po nátlaku Adolfa Hitlera na prezidenta Tisa došlo k posilneniu radikálneho krídla HSĽS. Z postov ministra zahraničia aj vnútra bol odvolaný Tisov spolupracovník, umiernený Ferdinand Ďurčanský, a nahradil ho na ministerstve vnútra radikál Alexander Mach a na ministerstve zahraničia samotný premiér Tuka.
Ialoveni
Ialoveni môže byť:
Saint-Sulpice-en-Pareds
Saint-Sulpice-en-Pareds je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Leova
Leova môže byť:
Baku City Circuit
Baku City Circuit je mestský závodný okruh, nachádzajúci sa v hlavnom meste Baku v Azerbajdžane. Dĺžkou okruhu 6,003km je v modernej Formule 1 tretím najdlhším okruhom. Prvým pretekom motoristického športu Formuly 1 v Azerbajdžane vôbec, sa stala Veľká cena Európy v roku 2016, o rok neskôr už Veľká cena Azerbajdžanu 2017.
Tasovické svahy
Tasovické svahy je prírodná pamiatka ev. č. 5931 neďaleko obce Tasovice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 200 - 240 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany sú xerotermné trávino-bylinné spoločenstvá a na ne viazané druhy organizmov. Z významných rastlinných druhov sú predmetom ochrany chudôbka múrová (Draba muralis), kosatec nízky (Iris pumila), krivec český (Gagea bohemica), poniklec veľkokvetý (Pulsatilla grandis), zlatovlások obyčajný (Crinitina linosyris), čerešňa krovitá (Cerasus fruticosa) a prilbica jedhojová (Aconitum anthora). Z významných živočíšnych druhov je predmetom ochrany jašterica zelená (Lacerta viridis).
Nisporeni
Nisporeni môže byť:
Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2023
Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2023 budú v poradí deviatymi voľbami poslancov Národnej rady Slovenskej republiky a uskutočnia sa v sobotu 30. septembra 2023. Zároveň pôjde o štvrté predčasné voľby. Riadne voľby by sa konali na záver štvorročného volebného obdobia parlamentu vo februári alebo marci 2024. V minulosti sa volebné obdobie predčasne ukončilo v rokoch 1994, 2006 a 2012.
Pozadie predčasných volieb
Dlhotrvajúce spory medzi Igorom Matovičom a koaličnou stranou Sloboda a Solidarita vyvrcholili až tým, že vláde Eduarda Hegera bola 15. decembra 2022 v parlamente vyslovená nedôvera, keď 78 zo 102 prítomných poslancov hlasovalo za vyslovenie nedôvery vláde.
Die (obec)
Die je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2023
Pozadie predčasných volieb
Následne prezidentka SR Zuzana Čaputová vyhlásila, že ako východisko z krízy požaduje konanie predčasných parlamentných volieb v prvej polovici roka 2023. Prezidentka zároveň stanovila termín do 31. januára 2023, do ktorého má byť upravená Ústava SR umožňujúca skrátenie volebného obdobia parlamentu a vyhlásenie predčasných parlamentných volieb, a rovnako aj stanovený konkrétny termín konania volieb. V opačnom prípade by začiatkom februára 2023 vymenovala novú úradnícku vládu.
Die (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2023
Pozadie predčasných volieb
Predseda parlamentu Boris Kollár sa vyjadril, že po vyslovení nedôvery vláde musia nasledovať predčasné voľby a rokovania o novej vládnej väčšine, ktorá by mala vládnuť do predčasných volieb, podmienil práve nájdením dohody na termíne konania predčasných volieb. Takisto preferoval ich uskutočnenie v prvej polovici roka 2023.
Die (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2023
Pozadie predčasných volieb
Predseda vlády Eduard Heger sa v prvej polovici januára 2023 pokúšal nájsť dostatok podpisov poslancov pod novú vládnu väčšinu, avšak chýbali mu podpisy poslancov strán SME RODINA a SaS. Po vyhlásení Richarda Sulíka, že strana SaS nepodporí novú vládnu väčšinu a že podporujú konanie predčasných parlamentných volieb, avizoval premiér stretnutie bývalých koaličných partnerov, na ktorom sa mal dohodnúť presný deň konania predčasných volieb. Po niekoľkých dňoch rokovaní sa strany bývalej vládnej koalície OĽaNO, SME RODINA, SaS a ZA ĽUDÍ zhodli na termíne 30. september 2023.
Die (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2023
Hlasovanie v parlamente
31. januára 2023 prijali poslanci NR SR uznesenie parlamentu o skrátení volebného obdobia, pričom zo 148 prítomných poslancov podporilo 92 poslancov toto uznesenie, proti hlasovalo 54 a dvaja poslanci sa zdržali hlasovania. Na prijatie uznesenia bola potrebná ústavná väčšina minimálne 90 poslancov. Konanie predčasných parlamentných volieb v skoršom termíne 27. mája alebo 24. júna 2023 nenašlo dostatočnú podporu poslancov parlamentu.
Predčasné konanie predčasných volieb
V priebehu februára 2023 sa v súvislosti s napätou vnútropolitickou situáciou vyplývajúcou z rozporuplných poslaneckých návrhov zákonov a z dôvodu obmedzených kompetencií dočasne poverenej vlády, ktoré sa dotýkajú aj možnosti odpredaja odstavených stíhacích lietadiel MiG-29 na Ukrajinu, opätovne otvorila otázka konania predčasných volieb v skoršom termíne, než je uznesením Národnej rady SR schválený termín 30. september 2023.
Prezidentka Zuzana Čaputová zmenila svoj dovtedy konformný postoj s konaním volieb v septembri 2023 a opätovne požadovala konanie predčasných volieb v predčasnom termíne do konca júna 2023.
Na 16. februára 2023 bola v otázke skrátenia volebného obdobia s termínom konania predčasných parlamentných volieb v sobotu 24. júna 2023 zvolaná mimoriadna parlamentná schôdza. Tento návrh však neprešiel a tak sa predčasné voľby budú konať 30.9.
Poznámky
<references group="pozn."/>
Jan Křtitel Vaňhal
Jan Křtitel Vaňhal tiež Johann Baptist Wanhal či dokonca van Hall (* 12. máj 1739, Nechanice† 20. august 1813, Viedeň) bol český hudobný skladateľ druhej polovice 18. storočia.
Život
Ján Krstiteľ Vaňhal sa narodil v rodine kolára Jána Vaňhala a už od raného detstva prejavoval hudobné nadanie. Prvé hudobné vzdelanie mu poskytol dedinský učiteľ a organista Kozák v Maršove. Potom sa vzdelával pod vedením nechanického učiteľa Antonína Erbana v hre na husle, klavír, organ a v speve.
V 18 rokoch nastúpil ako organista do zámockého kostola v Opočne a neskôr prešiel do Hněvčevse ako organista a riaditeľ kúru. V roku 1760 sa o jeho nadanie dozvedela majiteľka panstva Nechanice grófka Schafgotschová a vzala ho do Viedne, kde mu umožnila štúdium u popredných hudobných pedagógov tej doby. Kompozíciu ho tu učil Karl Ditters von Dittersdorf. Vaňhal sa počas piatich rokov stal jedným zo známych hudobníkov Viedne. Získal si obľubu vo šľachtických kruhoch a podarilo sa mu tiež vykúpiť z poddanstva.
Baron Riesch mu roku 1869 umožnil dvojročný študijný pobyt v Taliansku. V Benátkach spoznal Christopha Willibalda Glucka. V Ríme skomponoval dve opery na libretá Pietra Metastasia (Il Triomf di Clelia, Demoofonte), ktoré tam tiež boli vykonané. Po návšteve ďalších talianskych miest (Bologna, Ferrara, Florencia, Neapol) sa v roku 1771 vrátil do Viedne.
Po návrate mu Baron Riesch vyjednal miesto kapelníka v Drážďanoch. Vaňhal však ponuku odmietol. Zápasil v tom čase s duševnou chorobou. Psychickú rovnováhu potom hľadal oi. na statkoch grófa Erdödyho vo Varaždine (ktorý dnes leží na území Chorvátska). Pre Varaždin skomponoval oratórium Umučenie Pána. Do Viedne sa znovu vrátil až roku 1780. Získal si známosť ako symfonik aj ako skladateľ chrámovej a komornej hudby. Stal sa tiež členom prestížneho sláčikového kvarteta v zložení Karl Ditters von Dittersdorf - prve husle, Joseph Haydn - druhé husle, Wolfgang Amadeus Mozart - viola a Vaňhal - violončelo.
V závere života vyučoval hudbu a stal sa vyhľadávaným klavírnym pedagógom. Jeho klavírne skladby patria dodnes medzi dobrý pedagogický materiál. Ďalej komponoval, avšak jeho dielo bolo zatienené dielom slávnejších spoluhráčov z kvarteta. Niektoré jeho práce boli týmto slávnejším kolegom tiež pripisované. Vaňhal tak trpel pocitmi menejcennosti a tiež ďalšími návalmi svojej duševnej choroby, v ktorých rad svojich prác zničil. náhľad|Pamätná doska na mieste rodného domu v Pražskej ul. v Nechaniciach Jeho dielo upadlo po jeho smrti v zabudnutie. Začalo byť objavované znovu v 20. storočí, kedy počnúc rokom 1971 boli v Nechaniciach založené Vaňhalovy Nechanice - cyklus koncertov vážnej hudby. Po niekoľkých rokoch však táto tradícia zanikla. Na mieste, kde stával Vaňhalov rodný dom, bola odhalená v roku 1998 pamätná doska.
Rezina
Rezina môže byť: