cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korporácia
Prídavné mená k slovu korporácia znejú korporačný, korporátny (obe majú význam: súvisiaci s korporáciou, vzťahujúci sa na korporáciu, týkajúci sa korporácie a pod.) a korporatívny (viacero významov: pozri pod korporatívnosť).
Pyramída Amenemheta III. v Hawáre
'''Pyramída Amenemheta III. v Hawáre alebo Lepsius LXVII''' je egyptská pyramída, ktorej ruina sa dnes nachádza pri vstupe do Fajjúmskej oázy, neďaleko dediny Hawára v Egypte, blízko pyramídy Senusreta II.
Pyramídu postavil faraón 12. dynastie Amenemhet III. (približne 1853–1805 pred Kr.). Bola to jeho v poradí už druhá pyramída, pravdepodobne postavená ako náhrada za prvú, ktorá stojí pri dnešnom Dahšúre.
Pyramída
Konštrukcia pyramídy je na prvý pohľad tradičná – jadro z nepálených tehál a obklad z kvalitného turského bieleho vápenca. Steny majú menší uhol sklonu v porovnaní s väčšinou ostatných pyramíd. Nezvyčajná je konštrukcia vnútorných priestorov. Po tom, ako Amenenmhetova prvá pyramída skončila s narušenou statikou, pri druhej staviteľ nechcel nič riskovať a konštrukciu upravil tak, aby bolo isté, že vnútorná štruktúra stavby ostane neporušená.
Vstup do pyramídy je cez otvor v južnej stene, hneď pri jej spodnom okraji. Je posunutý od pôdorysnej osi smerom k juhozápadnému nárožiu. Chodba obložená vápencom smeruje od vstupu zostupne na sever pod úroveň podlahy pohrebnej komory. Za prvou pozdĺžnou komorou, ktorá sa nachádza približne v polovici vzdialenosti medzi vstupom a priečnou osou pôdorysu, sa rozvetvuje. Slepá chodba pokračuje ešte pár desiatok metrov na sever. Pravá trasa sa lomí na východ, potom okolo stredu znovu na sever a nakoniec na západ, až vchádza do predsiene. Zlomy chodby sú v pozdĺžnych komorách, kde boli vsadené veľké kamenné bloky bezpečnostných uzáverov. Systém uzáverov je podobný ako bol použitý pri hrobke Senusreta III. v Abyde: ''„trasa k pohrebnej komore vedie cez krátky priechod skrytý v strope. Ten mal byť uzatvorený veľkým 20-tonovým blokom kremenca, ktorý by sa zboku zasunul z výklenku v stene.“''
Pyramída stojí na pevnom kamennom podloží, do ktorého bol vyhĺbený priestor pre pohrebnú komoru. Ten bol obložený po bokoch vápencovými blokmi. Vytesaný priestor vyplnili veľkým, viac než sto-tonovým kremencovým monolitom s rozmermi 7 × 2,5 × 1,85 metra, do ktorého následne vyhĺbili obdĺžnikovú jamu. Až do nej bol umiestnený zdobený kremencový sarkofág s podstavcom. V ňom bol menší sarkofág a dve skrinky pre kanopy. Priestor so sarkofágom bol prekrytý troma veľkými 45-tonovými blokmi z rovnakého materiálu. Krajný blok, ktorý sa nachádzal nad sarkofágom, ostával nadvihnutý až do konca pohrebu. Systém, ktorým sa uzatvoril, sa objavuje aj v nasledujúcich pyramídach a dokonca v šachtových hroboch z Neskorého obdobia. Blok spočíval na štyroch kamenných pilieroch, pod ktorými bol nasypaný piesok. Ten sa po uložení pozostatkov a uzatvorení obradov vypustil do na to určených bočných komôr a blok klesol na svoje miesto. Je to prvý známy výskyt uzatvárajúceho zariadenia, kde sa v mechanizme použil piesok.
Komora má aj ďalšie prvky statického zabezpečenia. Nad kremencovým monolitom, ktorý zakrýva vlastný priestor komory, sa týči sedlový strop pozostávajúci z mohutných 50-tonových vápencových blokov a ďalej nad ním sedem metrov vysoká trojitá klenba z nepálených tehál. Táto komplexná konštrukcia pohrebnej komory dodnes odoláva statickej záťaži nadzemnej časti pyramídy, neodolala však zlodejom, ktorí sa dostali do nej aj napriek maskovaniu vstupu v priľahlom objekte.
Dnes sú chodby a komora zaplavené spodnou vodou. Koncom 19. storočia v nej Flinders Petrie našiel pozostatky dvoch drevených rakiev, úlomky kostí v nich a alabastrový oltár s menom Amenemhetovej dcéry Neferuptah. Jedna z hypotéz hovorí, že bola uložená v komore spolu so svojim otcom.
Pyramídový komplex
Pyramída sa kedysi nachádzala v ohradenom areáli, s rozmermi 158 × 385 metrov, orientovanom skoro presne severo-južným smerom. Predstavuje najrozľahlejší pyramídový komplex Strednej ríše. V niektorých prvkoch pripomína „božskú pevnosť skorých dynastií“, najmä areál Necerichetovej stupňovitej pyramídy, z ktorého pravdepodobne vychádza. Na juhovýchodnom nároží vo východnej stene bol vstup do areálu. Na jeho severnej polovici bola umiestnená pyramída. Južne od nej sa rozkladal zádušný chrám, ktorý udivoval svojou zložitou architektúrou súčasníkov a nazývali ho Labyrintom podľa Minoóvho Labyrintu v Knóse. Pri severnej stene pyramídy sa nachádzajú pozostatky kaplnky. Areál bol obohnaný mohutným múrom. Do areálu ústila vzostupná cesta, ktorá začínala pri rieke údolným chrámom.
Labyrint
Zádušný chrám Amenemheta III. v Hawáre spomína niekoľko antických autorov, medzi inými Herodotos, Strabón a Diodoros, ktorí k opisom pripájajú aj svoj obdiv. Spomínajú rôznych staviteľov, rovnako ako sa nezhodnú na jeho príbehu a v dohadoch na čo komplex slúžil. Lepsius ako prvý stotožnil pozostatky zádušného chrámu s legendárnym staroegyptským Labyrintom.
Modus operandi (kriminalistika)
Modus operandi (latinský plurál modi operandi, anglická skratka znie M. O.) je v kriminalistickom kontexte spôsob spáchania trestného činu s jeho špecifickými znakmi.
Pyramída Amenemheta III. v Hawáre
Labyrint
Chrámový komplex bol už v neskorej antike vo veľmi zlom stave, bol využívaný ako zdroj staveného materiálu na ptolemaiovské a rímskej stavby vo Fajjúmskej oáze. Dnes cez jeho pozostatky vedie zavlažovací kanál, čo znemožňuje vytvoriť presnú rekonštrukciu jeho dispozície, spolu s celkovým pôdorysom areálu pyramídy. Predpokladá sa, že na severe bola súkromná časť chrámu, pred ňou pravdepodobne komplex hypostylov, stĺpových nádvorí, portikov, kolonád, komôr a skladobných priestorov, chodieb, atď. Ešte južnejšie, pred touto zväčša prekrytou časťou, sa nachádzali verejné priestory s rozľahlým nádvorím. Celá stavba sa rozprestierala na ploche 28 000 m², čo je pre staroegyptský zádušný chrám úctyhodný rozmer. V súčasnosti je chrám prakticky stratený, zostali len nepatrné stopy jeho bývalej veľkosti v základovom podloží a vápencových úlomkoch, ktoré len veľmi hrubo naznačujú jeho konkrétne rysy.
Modus operandi (kriminalistika)
Modus operandi môže byť použitý pri vyšetrovaní v skupine kriminálnikov. Napríklad, zlodej môže často vojsť do domu zadným oknom, ktoré rozbije kameňom. Ak kriminálnik je podozrivý z vlámania, môžeme porovnať modi operandi ako pomoc pri identifikácii páchateľa.
Pyramída Amenemheta III. v Hawáre
Labyrint
Nemecký egyptológ Dieter Arnold vyslovil hypotézu, podľa ktorej je chrám starší ako vlastná pyramída. Podľa nej, keď sa objavila statická porucha na prvej pyramíde v Dahšúre, dal Amenemhet pristavať od severu druhú pyramídu k už stojacemu chrámu.
Modus operandi (kriminalistika)
Modus operandi páchateľa môže byť použitý aj v profilovaní páchateľa, kedy treba vymedziť znaky týkajúce psychiky páchateľa.
Pyramída Amenemheta III. v Hawáre
Výskum
Prvé novodobé pokusy preniknúť do útrob pyramídy sa uskutočnili v polovici 19. storočia. Ako prvý z egyptológov sa o to pokúsil v roku 1843 Lepsius, neskôr Luigi Vassalli. Úspešný bol však až Petrie roku 1889, ktorý následne spolu s Geraldom A. Winewrightom a Ernestom J. MacKeyom preskúmali nielen pyramídu ale aj jej priľahlé objekty, vrátane chrámového komplexu. Z Petrieho výskumu pochádza väčšina dnes známych faktov o chráme. Vzostupná cesta nebola skúmaná, rovnako ako údolný chrám.
Modus operandi (kriminalistika)
Spôsob postupovania sa často zamieňa s „podpisom“ páchateľa. Zatiaľ čo modus operandi sa môže časom zmeniť, jeho podpis zostáva zväčša rovnaký.
Pyramída Amenemheta III. v Hawáre
Pyramída Neferuptah
Približne dva kilometre juhovýchodne od Amenemhetovej pyramídy sa nachádzajú rozvaliny menšej hlinenej pyramídy, ktorú niektorí odborníci považujú za pyramídu faraónovej dcéry Neferuptah. Objavil ju egyptský archeológ Habíb Labaši roku 1936 a neskoršie ju preskúmal Naguib Farag. Predpoklad, že ide o pyramídu princeznej, pochádza z nálezového súboru nájdeného na mieste, na ktorom sa niekoľkokrát vyskytuje jej meno, napr. na sarkofágu z červenej žuly, dokonca na niektorých predmetoch výbavy je zobrazené v kartuši. Je možné, že princezná zomrela skôr ako jej otec. Na mieste sa našli stopy po pohrebe, nie je však vôbec isté, či to bol pohreb Neferuptah. V súvislosti s nálezovou situáciou v pyramíde Amenemheta III. sa objavuje niekoľko dnes ťažko zodpovedateľných otázok, napr. prečo sa našli vo faraónovej pyramíde dve rakvy a vytesané meno princeznej na oltári, keď mala pripravenú pohrebnú komoru vo vlastnej pyramíde, príp. komu inému patrila druhá rakva, ak nie Neferuptah.
Baliros
Baliros je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
František Bendík
František Bendík (* 6. november 1785, Brezno† 4. december 1844, Budín) bol slovenský pedagóg, veršovník.
Jeho otec bol Peter Bendík, jeho matka Mária rod. Ertlová.
Životopis
Od roku 1801 člen piaristickej rehole v Trenčíne. Profesor na piaristických gymnáziách: v Ružomberku, v Nitre, vo Váci, v Mosonmagyaróváre, v Szegede, vicerektor piaristického kolégia v Podolínci, riaditeľ trenčianskeho gymnázia, 18341844 rektor kolégia i riaditeľ gymnázia v Mosonmagyaróváre. Z vlastnej príležitostnej poézie vydal jednu skladbu.
La Ronde-Haye
La Ronde-Haye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Onežské jazero
Onežské jazero (po rusky: Онежское озеро, po fínsky: Ääninen alebo Äänisjärvi) je jazero na území Ruskej federácie. Jeho rozloha je (iné zdroje uvádzajú ) a obsahuje  vody. Je druhým najväčším jazerom Európy.
Jazero je tektonického pôvodu, neskôr domodelované glaciálnou činnosťou. Jeho maximálna hĺbka je 127 metrov. Jeho hladina sa nachádza Prieplavy spájajú jazero s riekou Volgou, Baltským a Bielym morom. náhľad|vľavo|Pohľad na jazero z pobrežia Petrozavodska Na západnom brehu jazera leží Petrozavodsk, hlavné mesto Karelskej republiky, v ktorej väčšina jazera leží. Južná časť jazera tvorí hranicu medzi Karelskou republikou, Leningradskou a Vologdskou oblasťou.
V severnej časti jazera leží ostrov Kiži, na ktorom sa nachádza múzeum ruskej drevenej architektúry. Jeho súčasťou sú dva drevené kostoly z 18. storočia a mnoho ďalších drevených stavieb (časť z nich bola na ostrov dovezená). Ostrov je pod ochranou UNESCO.
Z južnej časti jazera odteká rieka Svir tvoriaca južnú hranicu Karelskej republiky, ktorá spája Onežské jazero s Ladožským jazerom.
V rokoch 1918 – 20 bola oblasť na západ od jazera miestom zúrivých bojov medzi Bielymi Fínmi a Červenými gardami.
Počas druhej svetovej vojny (v rokoch 1941 – 44) sa stala oblasť okolo Onežského jazera a rieky Svir bojiskom, na ktorom sa odohrávali ostré bitky medzi jednotkami Červenej a Fínskej armády. Fínska armáda si totiž rieku a jazero zvolila ako hranicu svojho postupu a prirodzené prírodné opevnenie a na záver svojej ofenzívy v roku 1941 dobyla Petrozavodsk.
Lunar Orbiter 5
Základné údaje
Označenie Lunar Orbiter mala kvôli zvolenej orbite okolo Mesiaca. Jej váha bola. Okrem iného bola vybavená brzdiacim motorom a fotografickým systémom. Dva objektívy umožňovali snímať detaily s veľkosťou 1 metra z výšky. Na film sa zmestilo 200 dvojexpozícií, ktoré boli rádiovou cestou odosielané na Zem.
Priebeh misie
thumb|left|Štart rakety Atlas Agena D so sondou Lunar Orbiter 4 Sonda odštartovala 1. augusta 1967 pomocou nosnej rakety Atlas s urýchľovacím stupňom Agena D. Z parkovacej dráhy pri Zemi bola navedená na obežnú dráhu okolo Mesiaca. Prvá korekcia dráhy sa uskutočnila 3. augusta, tretia o dva dni neskôr. Dostala sa tak na dráhu vo výške 96 – s dobou obehu 191 minút a z nej začala s vyhotovovaním série 424 ks snímok. Množstvo z nich patrilo plochám určeným pre pripravované pristátie kozmonautov v rámci programu Apollo, ďalšie si vyžiadali selenológovia – boli tak vyhotovené detailné zábery kráterov Kopernik, Alphonsus a Aristarchos.
Po vyčerpaní pohonných látok potrebných pre zmeny polohy sondy bol zapálený brzdiaci motor a sonda skončila voľným pádom 31. januára 1968 rozbitá na povrchu Mesiaca.
Touto misiou bol dvojročný program Lunar Orbiter úspešne ukončený. Bolo zmapováných 99 % privrátenej a 95 % odvrátenej strany Mesiaca.
Občianska konzervatívna strana
náhľad|Sídlo strany na Panenskej 26 v Bratislave
Občianska konzervatívna strana (skratka OKS) je mimoparlamentná pravicová politická strana pôsobiaca na Slovensku od roku 2001. Stranu založili hlavne bývalí poprední členovia Demokratickej strany. Predsedom strany je od roku 2012 Ondrej Dostál.
Vedenie strany
Na republikovom sneme 26. júna 2021 v Trenčíne bol za predsedu strany opäť zvolený Ondrej Dostál, za podpredsedov boli zvolení Ivan Kuhn, Martin Mlýnek, Radovan Kazda a Zuzana Aufrichtová.
História
Zakladajúcimi členmi OKS boli členovia Občianskeho konzervatívneho spoločenstva, neformálneho názorového združenia, ktoré vzniklo 19. mája 2001 v Martine. Jeho časť tvorili vtedajší poslanci Národnej rady František Šebej, Peter Zajac, Peter Osuský a Peter Tatár, ktorí vystúpili z Demokratickej strany po zvolení nového vedenia DS na čele s Ľudovítom Kaníkom. Pôvodne bol na smene zvolený za predsedu František Šebej, ten však nesúhlasil so zvolením Ľudovíta Kaníka za podpredsedu. O premene OKS na politickú stranu rozhodlo celoslovenské zhromaždenie 10. novembra 2001 vo Zvolene.
Na ustanovujúcom sneme strany 8. decembra 2001 bolo zvolené nasledujúce vedenie strany :
Následne sa vo februári 2002 konali regionálne snemy, na ktorých boli za predsedov zvolení Tibor Takáč (Košický kraj), Peter Sloboda (Prešovský kraj), Peter Svýba (Nitriansky kraj), Svetozár Gavora (Banskobystrický kraj), Pavel Vlček (Bratislavský kraj), Peter Martinovič (Trnavský kraj), Miloš Ševec (Žilinský kraj) a Radovan Kazda (Trenčiansky kraj).
Druhý republikový snem sa konal 31. mája 2003 a vedenie ostalo nezmenené s výnimkou výmeny Juraja Langa na podpredsedníckom poste za Máriu Drímalovú. Strana na sneme tiež podporila kandidatúru Františka Mikloška na prezidenta. V nasledujúcom období bola strana aktívna hlavne vo vzťahu k referendu o euroústave. Jediným kandidátom do eurovolieb 2004 sa stal Peter Osuský, kandidoval s programom ÁNO európskej slobode, NIE európskej byrokracii a vo voľbách získal 1,00% hlasov.
Vo voľbách do VÚC v roku 2005 získala OKS tri mandáty (dva v Bratislavskom kraji a jeden v Žilinskom kraji).
Pred parlamentnými voľbami v roku 2006 OKS neúspešne rokovala o predvolebnej spolupráci a koalícii s KDH, nakoniec opäť kandidovala s programom Správna vec do Národnej rady samostatne a získala iba 0,27% a 6 262 hlasov. Najviac hlasov získala v okrese Bratislava I (1,23%). Kandidáti OKS však v následných komunálnych voľbách v roku 2006 získali niekoľko poslaneckých mandátov. Na republikovom sneme 23. septembra 2006 bolo zvolené nové kolektívne vedenie strany v zložení Peter Zajac, Peter Osuský, František Šebej, Ondrej Dostál, Tibor Takáč, Mária Drímalová. Kolektívne vedenie viedlo OKS do nasledujúceho snemu v roku 2007.
Na republikovom sneme 29. septembra 2007 bol za predsedu strany zvolený Peter Zajac, za podpredsedov boli zvolení Ondrej Dostál, František Šebej, Peter Osuský a Tibor Takáč. Na republikovom sneme 11. októbra 2008 bol zvolený za čestného predsedu Fedor Gál a za ďalšiu podpredsedníčku Zuzana Dzivjáková. Predsedom programovej rady sa stal Rudolf Zajac a tajomníkom Dušan Sloboda. OKS tiež vyhlásila podporu Ivety Radičovej v prezidentských voľbách 2009 a odsúhlasilo spoločnú kandidátku s KDS do volieb do Európskeho parlamentu 2009, vo voľbách však získali iba 2,10%.
Po viacerých koaličných rokovaniach OKS kandiduje vo voľbách do NR SR v júni 2010 na kandidátke strany MOST-HÍD. Vo voľbách do NR SR konajúcich sa 12. júna 2010 získali Peter Zajac, Peter Osuský, František Šebej a Ondrej Dostál dostatok preferenčných hlasov, aby sa dostali do NR SR na kandidátke strany MOST-HÍD.
Po vyslovení nedôvery vláde v októbri 2011 z OKS vystúpil František Šebej z dôvodu, že jeho traja spolustraníci hlasovali proti dodatku k eurovalu a tým pádom nevyslovili dôveru vláde. Šebej prijal ponuku kandidovať v parlamentných voľbách v r. 2012 za stranu Most-Híd s číslom 13. Peter Osuský sa rozhodol prijať ponuku SaS kandidovať za túto stranu s číslom 15, čím mu zaniklo členstvo v OKS. V NR SR teda ostali iba dvaja členovia OKS – Peter Zajac a Ondrej Dostál. Obaja vo voľbách v r. 2012 kandidovali za hnutie Obyčajní ľudia a nezávislé osobnosti s číslami 146 a 145. Za toto hnutie kandidovalo aj ďalších osem členov OKS, na miestach 137 – 144. Boli to: Mikuláš Knapp, Miloš Ševec, Peter Jeseňák, Svetozár Gavora, Tibor Takáč, Martin Mlýnek, Zuzana Dzivjáková a Ivan Kuhn.
Niekoľko týždňov pred voľbami však kandidáti OKS pre nesúhlas s návrhom Igora Matoviča, aby kandidáti za hnutie Obyčajní ľudia a nezávislé osobnosti absolvovali test na detektore lži s otázkou, či niekedy vzali úplatok, odstúpili z listiny Obyčajných ľudí. Urobili tak spoločne s kandidátmi za KDS a niekoľkými nezávislými kandidátmi, medzi nimi boli napríklad líder kandidátky novinár a fyzik Martin Mojžiš, herec Štefan Bučko, novinár Eugen Korda a profesor Pavel Brunovský.
Na republikovom sneme 14. apríla 2012 bol za predsedu strany zvolený Ondrej Dostál, za podpredsedov boli zvolení Zuzana Dzivjáková, Ivan Kuhn, Martin Mlýnek a Tibor Takáč. Peter Zajac bol zvolený za druhého čestného predsedu.
Na republikovom sneme 6. decembra 2014 v Liptovskom Mikuláši bol za predsedu strany opäť zvolený Ondrej Dostál, za podpredsedov boli zvolení Zuzana Dzivjáková, Ivan Kuhn, Martin Mlýnek, Juraj Petrovič a Tibor Takáč.
Na republikovom sneme 1. októbra 2016 v Žiline bol za predsedu strany opäť zvolený Ondrej Dostál, za podpredsedov boli zvolení Zuzana Dzivjáková, Ivan Kuhn, Martin Mlýnek a Juraj Petrovič.
26. júna 2021 bol na republikovom sneme v Trenčíne ako predseda potvrdený opäť Ondrej Dostál, k staronovým podpredsedom Kuhnovi a Mlýnekovi boli tiež zvolení Radovan Kazda a Zuzana Aufrichtová.
Volebné preferencie
Volebné preferencie strany boli po roku 2004 také nízke, že ich Štatistický úrad Slovenskej republiky do marca 2009 nezaznamenával. Od apríla 2009 preferencie podľa agentúry Focus.
Hrubo vyznačené preferencie znamenajú prekročenie hranice 5 % potrebnej na vstup do parlamentu.
Politici Občianskej konzervatívnej strany
Články o politikoch Občianskej konzervatívnej strany sú uvedené v kategórii Politici OKS.
Členská základňa
Podľa oficiálnych údajov mala strana k 31. decembru 2007 160 členov.
Monster (pieseň)
„Monster“ je pieseň americkej speváčky Lady Gaga pochádzajúca z jej tretieho EP The Fame Monster (2009). Skladbu napísali Gaga, RedOne a Space Cowboy.
O piesni
„Monster“ je dance-popovo synthpopová pieseň. Text piesne vyjadruje strach z lásky a pripútanosti vo vzťahu. Speváčka sa vyjadrila, že k napísaniu piesne ju priviedla jej túžba mať stabilný vzťah.
Malý Kamenec
Malý Kamenec je obec na Slovensku v okrese Trebišov.
Maska podsiete
Maska podsiete je 32-bitové číslo, ktoré hovorí o tom, akým spôsobom je IPv4 adresa rozdelená na sieťovú a hostiteľskú časť. Popisuje rozdelenie počítačovej siete do podsietí (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿). Podobne ako samotnú IPv4 adresu, aj masku siete vyjadrujeme kvôli prehľadnosti v decimálnom bodkovom zápise.
Podľa masky podsiete rozlišujeme jednotlivé kategórie/triedy:
Trieda A: rozsah adries 0.0.0.0 – 127.255.255.255, maska 255.0.0.0, CIDR prefix /8 – prvých 8 bitov adresy je adresa siete, 126 sietí a v každej 16 777 214 zariadení.
Trieda B: rozsah adries 128.0.0.0 – 191.255.255.255, maska 255.255.0.0, CIDR /16, 16 384 sietí a v každej 65 534 zariadení.
Trieda C: rozsah adries 192.0.0.0 – 223.255.255.255, maska 255.255.255.0, CIDR /24, 2 097 152 sietí a v každej 254 zariadení.
Tobiáš Benedicti
Tobiáš Benedicti (* Liptovský Mikuláš alebo Banská Bystrica – † 2. február 1641, Bojnice) bol náboženský spisovateľ.
Zúbra (dolina)
Zúbra je dolina na južnej strane Kráľovohoľských Tatier. Preteká ňou rovnomenný potok a veľkou časťou prechádza cesta, vedúca z Bujakova.
Tobiáš Benedicti
Životopis
Asi 1609 – 1614 študoval na gymnáziu v Bánovciach nad Bebravou. Pôsobil ako rektor a konrektor na ev. školách na rôznych miestach Slovenska, ev. farár v Liptovskom Trnovci, farár, notár a asesor v Liptovskom Mikuláši, ev. prepošt v Bojniciach.
Autor pohrebnej kázne nad hrobom Š. Ostrožica, v ktorom uverejnil aj básne venované ďalším členom rodu, výkladu nedeľných evanjelií v prehľadných tabuľkách s poznámok na texty nedeľných epištol.
Buldus
Svätý Buldus (🇭🇺) (* 1009? – † 1046, Budapešť) bol uhorský mučeník a biskup. Zahynul počas pohanského povstania v Uhorsku v roku 1046.
Historické pramene sa rozchádzajú v otázke určenia diecézy, v ktorej sv. Buldus ako biskup pôsobil. Podľa historikov bol najpravdepodobnejšie biskupom v Jágri (Eger), snáď vo Vespréme (Veszprém), Alba Iulii (Gyulafehérvár), či v Bihari.
Je teda pravdepodobné, že bol biskupom v niektorej z uhorských diecéz na východ od Dunaja, pretože z Väčšej legendy o sv. Gerardovi sa dozvedáme, že po vypuknutí nepokojov v Uhorsku v roku 1046 utekal do bezpečia na západ krajiny spolu s čanádskym biskupom Gerardom (Gelért) a biskupom Benetom. Biskupi, ku ktorým sa pridal i nitriansky biskup Bystrík, sa zhromaždili v opevnenom Stoličnom Belehrade (Székesfehérvár).
Po správe, že sa kráľoviči Ondrej a Levente blížia k Pešti, sa biskupi rozhodli, že ich pôjdu privítať, aby jedného z nich korunovali za uhorského kráľa. Keď sa biskupi priblížili k peštianskemu prievozu, dostihlo ich pri Dunaji vojsko pohanského (?) Vatu, ktoré na nich zaútočilo z hory Kelen s úmyslom ich usmrtiť. Spŕška kameňov, ktorá biskupov zasiahla, biskupa Bulda smrteľne zranila.
Bol svätorečený spolu so sv. Gerardom a sv. Bystríkom v roku 1083. Spoločný sviatok týchto troch svätcov stanovila Sabolčská synoda v roku 1092 na 24. septembra.
Nissan SR20DET
right|thumb|Motor Nissan SR20DET v automobile Nissan 200SX S14 right|thumb|Turbodúchadlo Garrett T25G, ktoré je najpoužívanejšie v motoroch SR20DET Nissan SR20DET je radový štvorvalcový motor zo série motorov Nissan SR, ktorý vyrábala automobilka Nissan v rokoch 1989 až 2001. Je populárnym hlave preto, že sa montoval do modelov Silvia a a 180SX. Takisto sa montoval do Nissanu Pulsar GTI-R a takisto do Nissanu Bluebird. Motor SR20DET nahradil motory CA18DE a CA18DET, ktoré pôvodne poháňali modely Silvia a 180SX. Motor CA18DE bol vyhodnotený ako výrobne drahý a nespĺňajúci nové japonské emisné štandardy a preto bol nahradený motorom SR20. Nissan vyrábal tiež lacnejšiu verziu s označením SR20DE, ktorá nebola prepĺňovaná.
Prehľad kódu motora je nasledovný:
Villers-devant-le-Thour
Villers-devant-le-Thour je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 382 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Bernard Tschumi
Bernard Tschumi (* 25. január 1944, Lausanne, Švajčiarsko) patrí medzi najvýznamnejších architektov 20. storočia.
Biografia
Narodil sa 25. januára 1944 v meste Lusanna vo Švajčiarsku. Jeho otcom bol taktiež architekt Jean Tschumi (1904-1962). Bernard študoval v Paríži a od roku 1969 na Federálnom inštitúte technológie (ETH) v Zürichu. Od 1970 učil deväť rokov na Architectural Association v Londýne a od 1976 štyri roky na Princeton University. V roku 1975 zorganizoval výstavu A space, A Thousand Words a Manhattan Transcripts. V rokoch 1980-1983 bol hosťujúcim profesorom na Hejdukově Cooper Union. V roku 1981 otvoril svoju vlastnú kanceláriu, Bernard Tschumi Architects v Paríži a tiež v New Yorku. Od roku 1988 je dekanom Graduate School of Architecture, Planning and Preservation na Kolumbijskej univerzite v New Yorku.
Tschumi je predstaviteľom dekonštruktivizmu. Je to smer, ktorý odmieta súdržnosť a presnosť, jeho znakmi sú neistota a disharmónia. Architektúra tohto umeleckého štýlu často vzdoruje zákonmi gravitácie. V roku 1988 bola organizovaná výstava pod názvom Dekonštruktívna architektúra, tu boli predstavené práce siedmich architektov, medzi nimi Bernarda Tschumiho.
Župný dom
Župný dom môže byť:
Software development kit
Software development kit (skr. SDK) je súbor nástrojov pre vývoj softvéru, ktorý umožňuje vytváranie aplikácií pre určitú softvérovú platformu, hardvérovu platformu, herné konzoly, operačný systém, alebo podobné platformy.
SDK tiež často obsahujú ukážkový kód a podporné technické poznámky alebo iné podklady na pomoc objasniť niektoré body z primárneho referenčného materiálu.
SDK môže mať pripojené licencie, ktoré ich robia nevhodné pre tvorbu softvéru, ktorý je zamýšľaný pre nekompatibilné licencie. Napríklad, súkromný software development kit pravdepodobne nebude kompatibilný s vývojom slobodného softvéru, zatiaľ čo SDK pod GPL licenciou by mohla byť nezlučiteľná s vývojom proprietárneho softvéru. SDK pod GNU Lesser General Public License sú zvyčajne bezpečné pre proprietárne vývoj.
Softvérový inžinier zvyčajne dostane SDK od developera cieľového systému. Často možno SDK stiahnuť priamo z internetu. Mnoho SDK je k dispozícii zadarmo pre podporu vývojárov používajúcich určitý systém alebo jazyk. Niekedy je používaný ako marketingový nástroj.
Poskytovatelia Software development kitu pre konkrétne systémy alebo podsystémy môžu niekedy nahradiť konkrétnejšie termíny namiesto slova software (development kit). Napr., ako Microsoft a Apple poskytujú zostavy Driver Development kit (DDK) pre vývoj ovládačov zariadení.
Richard Sorge
Richard Sorge (*4. október 1895, Sabunči, Baku, Ruské impérium, dnes Azerbajdžan † 7. november 1944, Toshima, Tokio, Japonsko) bol významný sovietsky tajný agent GRU v Japonsku, počas druhej svetovej vojny pracoval ako dopisovateľ nemeckých novín Frankfurter Zeitung a tlačový atašé na nemeckom veľvyslanectve v Tokiu. Informoval sovietskych predstaviteľov o japonských vojnových plánoch, včas informoval o nemeckom pláne napadnúť ZSSR, potvrdil tiež fakt, že Japonsko bude aj po nemeckom vpáde do ZSSR dodržiavať neutralitu. Počas vojny bol odhalený, zatknutý Japoncami a v roku 1944 obesený. Z hľadiska významu informácií, ktoré sovietskej strane priniesol, možno Sorgeho považovať za jedného z najvýznamnejších špiónov 20. storočia. V roku 1964 bol posmrtne vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu.
Život
Narodil sa v rodine nemeckého banského inžiniera a jeho ruskej manželky Niny Semionovny rodenej Koblievovej v Sabunči, na predmestí Azerbajdžanského Baku. Neskôr, keď vypršal kontrakt medzi Kaukazskou ropnou spoločnosťou, sa jeho otec vrátil do Nemecka. V roku 1914 vstúpil do armády a bojoval v rámci nemeckej 3. gardovej divízie v prvej svetovej vojne. V bojoch bol zranený a za zásluhy získal Železný kríž. Počas rekonvalescencie čítal Marxa a stal sa postupne presvedčeným komunistom. Zvyšok vojny strávil štúdiom ekonómie na unverzitách v Berlíne, Kieli a Hamburgu. V roku 1919 obhájil rigoróznu skúšku z politológie. Kvôli angažovaniu v nemeckej komunistickej strane bol pozbavený možnosti učiť na univerzite a stratil aj možnosť pracovať v banskom priemysle. Odišiel preto v roku 1919 do Sovietskeho Ruska, kde bol využitý ako agent Kominterny. Pod krytím pôsobenia ako nemecký žurnalista cestoval po viacerých Európskych krajinách. Bol jazykovo nadaný, ovládal okrem rodnej nemčiny a ruštiny plynule aj angličtinu, francúzštinu neskôr aj japonštinu a čínštinu.
V rokoch 1920 - 1922 pôsobil v Solingene, kde sa začal žiť a v roku 1921 sa oženil s Christiane Gerlach, bývalou manželkou komunistického politika a profesora politológie Kurta Alberta Gerlacha. Neskôr sa presunul do Franfurktu. V roku 1924 sa stal členom Styčného oddelenia Kominterny. Z tohto oddelenia boli verbovaní viacerí agenti OGPU. Sorgeho zanietenosť pre pracovné povinnosti ho napokon viedla k rozvodu. V roku 1929 sa Sorge stal príslušníkom štvrtého oddelenia Červenej armády (neskoršie GRU, Glavnoje razvedyvateľnoje upravlenie - sovietskej vojenskej spravodajskej služby). Krátko pôsobil v Británií, no bol odhalený. Následne bol poverený vrátiť sa do Nemecka a vstúpiť do Hitlerovej nacististickej strany NSDAP, kde mal viesť spravodajskú činnosť pre ZSSR. Pôsobil v roľníckych novinách Deutsche Getreide-Zeitung.
V 30. rokoch napokon odišiel ako dopisovateľ Frankfurter Zeitung do Číny. V Šanghaji pôsobil ako dopisovateľ Soziologische Magazin. Vyznačoval sa dobrými organizačnými schopnosťami. Ním vytvorená špionážna sieť pokrývala oblasť Kantonu, Nankingu, Pekingu a Mandžuska. Stal sa odborníkom na čínske poľnohospodárstvo. Spoznal sa tu s americkou novinárkou Agnes Smedley, ktorá ho neskôr zoznámila japonským agentom Hocumim Ozakim pracujúcim pre japonské noviny Asahi Šimbun. V roku 1933 sa Sorge dostal do Japonska, kde ďalej pracoval ako dopisovateľ novín Frankfurter Zeitung a neskôr s podporou ZSSR založil s ďalšími agentami kryciu firmu zaoberajúcu sa importom kopírovacích a tlačových strojov. Firma sa postupne stala komerčne úspešná. Udržoval výborné vzťahy s nemeckým veľvyslancom Ottom. Získal tiež známosti s vysokými štátnymi úradníkmi a v dôstojníckom zbore. Stal sa tlačovým atašé na nemeckom veľvyslanectve.
Krátko pred začiatkom nemeckého vpádu do ZSSR informoval sovietske orgány o pripravovanej nemeckej agresii do krajiny aj jej dátume 22. júna 1941. 19. mája 1941 informoval, že Nemci na hraniciach so ZSSR zhromaždili 150 divízií a pripravujú sa na inváziu. Tieto informácie Stalin ignoroval ako dezinformáciu. Neskôr za cenu veľkého ohrozenia svojej osoby krátko pred vpádom podal presné informácie o úmysloch Japoncov nenapadnúť ZSSR na Ďalekom východe. Tieto informácie pomohli sovietskemu veleniu v rozhodujúcom momente bitky pred Moskvou.
Jeho depeše boli Japoncami v októbri zachytené. Sorge bol 18. októbra 1941 zatknutý. Zatknutá bola aj väčšina jeho spolupracovníkov. 29. septembra 1943 bol odsúdený na trest smrti a 7. novembra 1944 popravený. Je pochovaný v Tokiu.
Imrich Bende
Imrich Bende (* 28. august 1824, Baja, Uhorsko (dnes Maďarsko) – † 26. marec 1911, Nitra, Rakúsko-Uhorsko) bol náboženský spisovateľ a rímskokatolícky biskup, v rokoch 18871893 diecézny biskup banskobystrický a od roku 1893 nitriansky.
Životopis
Teológiu študoval na univerzite vo Viedni ako chovanec Pázmanea. Štúdia ukončil ziskom titulu doktora teológie v roku 1847. 29. augusta 1847 ho v Kalocsi vysvätili na kňaza. V roku 1869 sa stal farárom v Novom Sade. V rokoch 1878 a 1884 ho zvolili v novosadskom obvode za poslanca vládnej Liberálnej strany uhorského snemu.
19. januára 1893 bol menovaný za nitrianskeho biskupa. V Nitre podporoval výstavbu dievčenskej meštianskej školy. V roku 1901 získal titul rímskeho grófa a v roku 1904 sa stal vnútorným tajným radcom. 15. apríla 1910 z dôvodu svojho veku a zdravotného stavu sa vzdal svojich výkonných právomocí v prospech svojho pomocného biskupa Viliama Batthyányho.
Počas svojho pôsobenia ako biskup presadzoval v cirkevnom živote politiku maďarizácie.
Je autorom viacerých pastierskych listov a kázní, prispieval do rôznych časopisov, poväčšine náboženských. Bol členom Nábožného združenia saleziánskych spolupracovníkov (tretí rád saleziánov), ktorý založil v roku 1876 taliansky kňaz Ján Bosco.
Maranello
Maranello je mesto v provincii Modena v severnom Taliansku. Sídli tu automobilka Ferrari.
Villers-devant-Mouzon
Villers-devant-Mouzon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Kostol svätého Juraja (Užhorod)
náhľad|Rímskokatolícky kostol v Užhorode Kostol svätého Juraja je rímskokatolícky kostol v centre Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Dejiny
Tento rímskokatolícky chrám bol postavený na mieste staršieho kostola. Užhorod bol až do začiatku 20. storočia obývaný veľkým množstvom rímskych katolíkov maďarskej národnosti. Aj keď v období reformácie sa časť Maďarov priklonila k reformovanej (kalvínskej) cirkvi, veľká časť Maďarov zostala v rímskokatolíckej cirkvi. Rímski katolíci v Užhorode sú prevažne maďarskej národnosti. Kostol bol postavený v rokoch 1762 až 1766 a na jeho stavbu sa využili materiály z hradného kostola. Niekoľkokrát bol renovovaný (1830, 1881, naposledy 2000 až 2001).
Architektúra
Chrám je vybudovaný v štýle neskorého baroka. Veľmi cenným je oltár s obrazom od známeho maďarského maliara Józsefa Lukácsa Kvakkera. Okrem množstva krásnych obrazov a sôch sa tu nachádzajú aj veľmi cenné a vzácne monštrancie. V rokoch 2000 až 2001 bol obnovený pomník Panne Márii, ktorý tu stál až do nastolenia komunistického totalitného režimu.
Externé odkazy
Kostol na www.uzhgorod.ws
Petra Mandulová
Petra Mandulová (* 17. január 1978, Budapešť, Maďarsko) je bývalá maďarská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 7 turnajov WTA vo štvorhre.
Šoldov
Šoldov je zaniknutá stredoveká osada z 13. storočia v katastrálnom území obce Štrba.
Poloha
Ruiny osady sa nachádzajú v nadmorskej výške, na starej ceste z Važca do Štrby.
Archeologický výskum
Z poveľkomoravského obdobia (okolo roku 960) sa zachovali správy o existencii misijnej stanice a pôsobení pustovníkov a z roku 1222 pochádza vizitácia o farnosti Važca a Štrby. Pravdepodobne išlo práve o osadu Šoldov, ktorú zničili vojská Mongolov počas vpádu do Uhorska v roku 1241.
Archeologický výskum z roku 1952, ktorý viedol Alfréd Piffl so študentmi archeológie, objavil v Šoldove zvyšky cirkevnej architektúry z románskeho obdobia a v jej okolí niekoľko ďalších objektov. Nájdené boli artefakty, ktoré dokumentujú prekrývanie dvoch období. Kamenný kríž, aktuálne vystavený v Slovenskom národnom múzeu na Bratislavskom hrade, pochádza z obdobia Veľkomoravskej ríše. Zaujímavosťou bol objav kostier ľudí, vysokých okolo 2 metre, čo bolo v stredoveku veľmi zriedkavé. Niekoľko nálezov z tejto lokality sa nachádza v Podtatranskom múzeu v Poprade. V roku 2013 sa uskutočnil nový archeologický výskum, ktorý pomohol upresniť datovanie vzniku osady i podobu kostola.
Albert Kahn
Albert Kahn (* 21. marec 1869, Rhaunen, Nemecko – † 8. december 1942, Detroit, Michigan, USA) bol americký architekt nemecko-židovského pôvodu.
Kariéra
V roku 1896 sa Kahn oženil s Ernestine Krolikovou a v tom istom roku vytvoril partnerskú spoločnosť s Georgeom W. Nettletonom a Alexandrom  B. Trowbridgeom. Trowbridge ju však neskôr opustil a v roku 1900 zomrel aj Nettleton, preto do roku 1902 pracoval Kahn sám. Kahnova tvorba je svetoznáma vďaka práci pre oblasť priemyslu, tradičnejšie návrhy sú menej známe. Jeho firma je dodnes známa ako Albert Kahn a spoločníci.
Albert Kahn vykonával činnosť v Detroite a jeho kariéra sa postupne začala uberať smerom k narastajúcemu automobilovému priemyslu. V roku 1902 sa stretol s Henrym B. Joyom, ktorý ho neskôr menoval za architekta vlastnej spoločnosti Packard Motor Car Co. V rokoch 1903 - 1905 navrhol pre túto spoločnosť 9 tovární. Spočiatku jeho práca mala skôr konzervatívny charakter.
Budova Packard
Začiatkom 20. storočia po prvý raz použil nový stavebný materiál – železobetón, s ktorým sa zoznámil v Európe. Projektoval vtedy budovu Packard pre Henryho B. Joya na známom East Grand bulvári neďaleko Mount Elliot. Táto stavba stojí dodnes. Stavebný systém bol založený na výrobe a použití vhodných spevňujúcich tyčí - brat Alberta Kahna bol inžinierom a zaoberal sa ich výrobou, jeho tyč však na trhu neuspela. Napriek tomu skúsenosti s betónovými konštrukciami priniesli firme úspech. Svetlá a štýlovo čistá budova Packard bola dokončená v roku 1905 a nadchla vtedy začínajúcich výrobcov áut, zoskupujúcich sa v Detroite.
Továrne
Nasledovalo mnoho objednávok z priemyselnej oblasti. Albert Kahn namiesto toho, aby prenechal návrhy mladšiemu personálu, starostlivo navrhol továrne za pomoci dizajnérov akým bol napríklad jeho kolega Ernest Wilby. Kahnove továrne mali ako prvé oceľové okenné rámy v budovách s betónovou konštrukciou. Kahn tiež pomáhal vytvárať budovy pre postupne sa posúvajúce montážne linky. Jeho továrne sú známe tým, že maximálne využívali prirodzené vonkajšie svetlo a ventiláciu použitím súvislých okenných stien, strešných monitorov alebo strešných okien. Albert Kahn sa stal priekopníkom v používaní dlhých oceľových nosníkov, ktoré vytvárajú veľké voľné plochy, pretože sú bez stĺpov.
Albert Kahn mal tiež veľký vplyv na prácu európskych architektov. V roku 1929 ho Sovietsky výbor požiadal, aby navrhol továreň na výrobu traktorov v Stalingrade. Spolupráca bola natoľko úspešná, že firma postavila v ZSSR počas dvoch rokov viac ako 500 tovární a vyškolila množstvo sovietskych inžinierov a technikov, ktorí asistovali na stavebných projektoch.
Neskorá tvorba
V roku 1936 navrhol Albert Kahn továreň pre spoločnosť Chrysler v Detroite, pričom využil veľké nosníky a sklené steny. V roku 1938 navrhol ďalšiu fabriku pre tú istú spoločnosť vo Warrene v Michigane a fabriku „Half Ton Truck“ pre divíziu Dodge. Jej súčasťou boli dlhé nosníky a strešné monitory ako aj sklené steny. Séria týchto budov bola, pokiaľ ide o dizajn, elegantná a využívala pokrokovú stavebnú technológiu.
Firma Alberta Kahna nenavrhla len objekty v priemyselnom odvetví, ale aj veľa ďalších budov. Sem patrí niekoľko stavieb pre Michiganskú univerzitu, úradné budovy ako napr. pre General Motors v Detroite a projekty luxusných rezidencií, špeciálne domov pre vedúcich pracovníkov automobilového priemyslu. V okolí Lake Saint Claire v Detroite Kahn projekoval „Edsel Ford“, jeden z obytných objektov. Domy v štýle anglického palácového typu sa dnes pri slávnostných príležitostiach využívajú ako divadelné priestory, obklopené záhradou. Osobitou súčasťou je exquisitný altánok, ktorý Kahn osobne navrhol pre Josephine Fordovú.
Diela Alberta Kahna z 2. svetovej vojny zahŕňali fabriky „Glen Martin“ v Baltimore a „Willow Run“ pre Ford na výrobu bombardérov, ktoré sa neskôr využívali na výrobu a montáž automobilov. Kvôli vojnovým nariadeniam bola druhá budova bez okien a umelo osvetlená. Kahnova schopnosť pracovať rýchlo bola v tomto období, počas premien automobiliek na továrne, produkujúce vojenský arzenál, veľmi významná. Rýchlosť a efektivita, s akou tieto projekty zavŕšil, mu priniesli ocenenia na úrovni hodnosti generála.
Albert Kahn pracoval nepretržite až do svojej smrti 8. decembra 1942, vo veku 73 rokov. Firma pokračuje pod názvom Spoločníci Alberta Kahna, Inc.
Porovnanie
Práce Alberta Kahna pri porovnaní s monumentálnymi dielami Petra Behrensa v Nemecku alebo s továrňou „Fagus Shoelast“ v Alfeld an der Liene Waltera Gropiusa a Adolpha Meyersa z roku 1911 dobre zobrazujú rozdiely medzi európskym a americkým prístupom k priemyselnej architektúre. Európske stavby boli dizajnérsky prepracovanejšie a detailnejšie, používali sa hlavne tehly a neoklasicistické tvary. Tento spôsob práce sa líšil od Kahnovej, ktorý priemyselné budovy vyvíjal bez prototypov alebo zaužívaných dizajnérskych postupov. V centre estetického záujmu bola vždy priemyselná budova, ako sa to odrazilo na Gropiusovom návrhu Bauhausu v Dessau v Nemecku z roku 1926. Najlepšie Kahnove diela naznačujú odlišnú estetiku založenú na jednoduchej konštrukcii, štandardných materiáloch a ľahkej výstavbe. V tomto zmysle išlo viac o výrobný produkt ako o symbolickú interpretáciu.
Význam
Albert Kahn podľa vlastných slov dosiahol všetko, o čom počas dlhoročnej kariéry priemyselného architekta sníval. Novou stavebnou technológiou očaril na prelome 19. a 20. storočia amerických automobilových magnátov. Automobilové podniky boli vtedy v adolescentnom veku motorového priemyslu väčšinou špinavé, stiesnené a tmavé. Kahn vo svojich nákresoch začal myslieť na ľudí, ktorí v nich budú pracovať a tým vlastne i na efektivitu ich práce. „Deväť desatín úspechu som dosiahol pretože som načúval požiadavkám ľudí a snažil sa ich napĺňať.“ Každý, kto sa po prvý raz ocitol v Kahnom navrhnutej novej továrni, žasol nad čistotou, vzdušnosťou, pohodlím, jednoduchosťou a vynikajúcou proporčnosťou. Kahn vyprojektoval a zrealizoval vyše 1000 budov pre Forda a stovky pre General Motors. Projektoval a realizoval aj administratívne priestory a banky.
Juraj Benedik
Juraj Benedik (* 9. marec 1902 Banská Bystrica-Radvaň - † 14. marec 1976 Veľká Lúka) bol ľudový rezbár.
Jeho otec Juraj Benedik, jeho matka Anna rod. Hanková.
Životopis
Začínal ako spoluautor reprezentačných valašiek pre ÚĽUV, zhotovoval na ne poriská vybíjané kovovými motívmi. Postupne sa osamostatnil, vybíjanie zdokonalil a preniesol ho i na fujary, píšťaly, palice, kazety. Uprednostňoval slivkové, čierne morené drevo. Účastník súťaží ľud. umeleckých výrobcov, na každej získal ocenenie. Roku 1960 majster ľudovej umeleckej výroby.
FIAT (automobilka)
right|thumb|Krajiny, v ktorých sa vyrábajú automobily Fiat Group FIAT je talianska automobilka, ktorá vyrába automobily značky Fiat, a ktorá je súčasťou skupiny Fiat Group. Je najväčším výrobcom automobilov v Taliansku. Spoločnosť Fiat Automobiles S.p.A. bola založená v januári 2007, kedy Fiat zreorganizoval svoj automobilový biznis. Avšak prvý automobil Fiat, alebo automobil Fabbrica Italiana Automobili Torino bol vyrobený v roku 1899.
Fiat v Európe
V rokoch 1915-1918 postavil Fiat svoj závod Lingotto, pričom v tom čase to bol najväčší závod na výrobu automobilov v Európe. Neskôr bol postavený závod Mirafiori, takisto v Turíne. V súčasnosti sú v predaji tieto modely:
Predaje Fiatu v roku 2011 boli 676 704 (o 17,3% menej oproti predchádzajúcemu roku):
Európsky automobil roka
Cenu Európske auto roka získala automobilka Fiat Group dvanásťkrát počas posledných 40 rokov, čo je viac ako ostatné automobilky. Deväť z týchto cien získali tieto modely Fiat Automobiles:
Motoršport
V roku 1971 bol pre Majstrovstvá sveta v rely pripravený model Fiat 124 Sport Spider, s ktorým získala firma Abarth relatívny úspech s dvomi víťazstvami v roku 1972, jedným v roku 1973 a prvým, druhým a tretím miestom v roku 1974 na Rely Portugalska.
Fiat 131 Abarth sa stal veľmi úspešným rely automobilom, ktorý nahradil model 124. Medzi rokmi 1976 až 1981 vyhral Fiat 131 osemnásť súťaží Majstrovstiev sveta v rely, a celkovo vyhral trikrát: v rokoch 1977, 1978 a 1980.
Posluch
Posluch môže byť:
Beňušská dolina
Beňušská dolina je dolina na južnej strane Kráľovohoľských Tatier.
Preteká ňou potok Leňuška a vedie ňou lesná cesta pod úpätie vrchu Beňuška.
Laudrup
Známi nositelia:
Yamaha
Yamaha Corporation (transkripciou: Jamaha kabušiki gaiša) je nadnárodná obchodná spoločnosť, konglomerát so základňou v Japonsku. Zaoberá sa výrobou širokého spektra výrobkov, najmä motocyklov, hudobných nástrojov, výbavy pre motorové športy a elektroniky.
TAMSK
TAMSK je dosková hra pre dvoch hráčov, ktorú v roku 1998 vymyslel belgičan Kris Burm. Hra bola druhou hrou GIPF projektu až do roku 2007, keď bola z projektu vyradená a nahradená hrou TZAAR.
Pravidlá
Hracia doska s 37 poľami má tvar šesťuholníka o dĺžke strany 4 polia. Pole je tvorené krátkou dutou trubičkou, ktorá vyčnieva z hracej dosky. Súčasťou hry sú:
TAMSK je možné hrať v troch variantoch:
Základné pravidlá bez časového limitu
Pred začiatkom hry, hráči umiestnia svoje hodiny na rohové polia hracej dosky tak, aby sa striedali červené a čierne. Hráči sa striedajú v jednotlivých ťahoch, pričom jeden z hráčov má červenú farbu a druhý čiernu. Každý hráč vo svojom ťahu presunie svoje jedny presýpacie hodiny na ktorékoľvek susedné voľné pole a nasadí naň jeden zo svojich voľných krúžkov. Ak hráč zabudne nasadiť krúžok a súper si toho všimne, môže na presunuté presýpacie hodiny nasadiť jeden zo svojich voľných krúžkov, ešte pred svojim ťahom. Trubičky vyčnievajúce z polí majú rôznu výšku. Na okrajové polia sa vojde len jeden krôžok, smerom k stredu sa výška trubičky zvyšuje až na prostredné políčko, na ktoré sa zmestia 4 krúžky. Je zakázané presunúť hodiny na políčko na ktorom sú nasadené všetky krúžky, ktoré sa naň zmestia. Hráč ktorý tak urobí, okamžite prehráva hru. Ak hráč nemôže vykonať žiadny ťah, vynechá ho bez náhrady.
La Trinité (Manche)
La Trinité je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
TAMSK
Základné pravidlá bez časového limitu
Hra končí vtedy, keď ani jeden z hráčov nemá žiadny voľný ťah. Víťazom sa stáva ten hráč, ktorému zostalo v zásobe menej voľných krúžkov. Ak obom hráčom zostal rovnaký počet voľných krúžkov, hra končí remízou.
La Trinité (Manche)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
TAMSK
Pravidlá hry s časovým limitom
Hra nemôže skončiť remízou. Ak majú obaja hráči na konci hry rovnaký počet krúžkov, odstránia z dosky všetky hodiny, ktoré už dobehli a čakajú na dobehnutie ostatných. Vždy keď hodiny dobehnú, sú z dosky odstránené. Víťazom sa stáva ten hráč, ktorého hodiny zostali na doske posledné. Ak posledné hodiny oboch hráčov dobehnú v rovnakom okamihu, víťazom sa stáva ten hráč, ktorého hodiny zostali ako predposledné.
La Trinité (Manche)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Žebračka (národná prírodná rezervácia)
Žebračka je národná prírodná rezervácia, s ev. č. 539. Nachádza sa na severnej strane okresného mesta Přerov. Oblasť spravuje CHKO Litovelské Pomoraví.
TAMSK
Pravidlá hry s časovým limitom na ťah
Pokiaľ hráč začne svoj ťah, ale nedokončí ho skôr než sa hodiny presypú, súper môže vo svojom nasledujúcom ťahu nasadiť dva svoje krúžky. Druhý krúžok nasadzuje na ľubovolné pole, ktoré ešte neobsahuje maximálny možný počet krúžkov, bez ohľadu na to či sú na poli nejaké hodiny (ľubovolnej farby). Ak svoj ťah do tej doby ani nezačne, potom svoj ťah stráca a súper môže v nasledujúcom ťahu nasadiť dva svoje krúžky.
Župný dom (Košice)
Župný dom (aj Stoličný dom, v období rokov 1945-1990 Dom Košického vládneho programu) v Košiciach je budova na Hlavnej ulici.
Žebračka (národná prírodná rezervácia)
Flóra
Drevinná skladba sa v niektorých častiach lesa blíži prirodzenej, ktorá by sa vyvinula bez zásahu človeka. Bylinné poschodie tvorí typická kvetena lužného lesa. Územie rezervácie bezprostredne susedí s katastrom územia mesta Přerova a tak slúži súčasne ako prímestský les pre jeho obyvateľov.