cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viry (Haute-Savoie)
Viry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Doische
Obyvateľstvo
Obec má približne 2 876 obyvateľov (2010).
Viry (Haute-Savoie)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Doische
Časti obce
Od 1. januára 1977 Doische pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Viry (Haute-Savoie)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andreas Thorkildsen
Andreas Thorkildsen (* 1. apríl 1982, Kristiansand) je nórsky atlét, venujúci sa hodu oštepom, v ktorom má osobný rekord 91,52 m. Tento výkon hodil 2. júna 2006 v Oslo.
Svätý Martin so žobrákom
Umelecká tvorba Georga Raphaela Donnera je na jedno desaťročie (od roku 1729) pevne spätá s Bratislavou, kde vytvoril rad nádherných umeleckých diel. Vo veľkej miere jeho tvorba smerovala pre potreby cirkvi, ktorá, v osobe arcibiskupa Imricha Esterházyho, bola donátorom jeho prác. Výsledkom jeho umeleckého pobytu vo vtedajšom hlavnom meste Uhorska boli diela, patriace k najvýznamnejším sochárskym výtvorom prvej polovice 18. storočia na Slovensku.
Pravdepodobne vrcholným Donnerovým dielom vytvoreným v tomto čase v Bratislave je jazdecké olovené súsošie Svätý Martin so žobrákom. Vzniklo okolo roku 1734 a spolu s dvojicou adorujúcich anjelov (dnes v Maďarskej národnej galérii v Budapešti) pôvodne tvorilo hlavnú sochársku výzdobu barokového hlavného oltára (rovnako dielo G. R. Donnera) Dómu svätého Martina. Pri regotizácii katedrály v rokoch 1865 - 1877 však v súvislosti s odstránením barokového inventáru dómu (vrátane Donnerovho hlavného oltára) súsošie premiestnili.
Umiestnili ho mimo chrámu, za svätyňou, kde sa však vplyvom nepriaznivých poveternostných podmienok po čase na ňom objavili trhliny. Na ochranu pred ďalším znehodnocovaním vztýčili okolo neho ochrannú presklenú schránku. Súčasne sa stupňovali tlaky na jeho opätovné vrátenie do dómu, resp. o premiestnení na iné, vhodnejšie miesto. Napokon zvíťazila (po nekonečných úvahách a jednaniach) myšlienka vrátenia súsošia opäť do chrámu. Keďže medzitým prebehol proces regotizácie a na mieste pôvodného Donnerovho oltára stál nový, neogotický, nebolo možné vrátiť dielo na pôvodné miesto. Po zvažovaní viacerých alternatív sa súsošie (po dôslednej oprave reštaurátormi Wilhelmom Sturmom a Wilhelmom von Martonom) na svoje terajšie miesto v závere pravej bočnej lode katedrály dostalo v decembri roku 1912.
Dielo predstavuje po ideovej stránke ústredný moment svätomartinskej legendy, kedy svätý Martin mečom prerezáva svoj plášť na dve polovice a jednu venuje nahému žobrákovi. Donner tento výjav dokonalou plastickosťou postáv (Martina, žobráka i koňa) doviedol do vrcholného realistického podania.
Bratislavské dielo však svojím stvárnením vybočuje zo zaužívanej ikonografickej schémy 17. a 18. storočia, podľa ktorej zobrazovali svätého Martina v pancieri rímskeho vojaka, ako sa pred bránami Amiensu delí o svoj plášť so žobrákom. Donner svojho Martina prispôsobil miestnym reáliám a zobrazil ho v uniforme uhorského husára. Súčasne mu dal portrétne črty donátora, arcibiskupa Esterházyho. Tým príbeh z 1. storočia pred Kr. zaktualizoval a obe postavy stotožnil. Súsošie sa tak stalo oslavou dobročinnosti a milosrdenstva nielen svätého Martina ale aj Imricha Esterházyho.
Chránená krajinná oblasť Litovelské Pomoraví
Chránená krajinná oblasť Litovelské Pomoraví sa nachádza v Česku na severe strednej Moravy medzi mestami Olomouc a Mohelnice, pričom priamo prechádza mestom Litovel. Správa CHKO sídli v Litovli. Vyhlásená bola roku 1990 najmä z dôvodu ochrany prirodzeného meandrujícího toku rieky Moravy a neho nadväzujúceho komplexu lužných lesov. Územie je tiež chránené ako vtáčia oblasť.
right|thumb|Satelitná snímka Litovelského Pomoravia. Zreteľné sú lužné lesy medzi Olomoucom (vpravo dole) a Litovle (približne uprostred) a lužné lesy a dubové, severozápadne od Litovle.
Status územia
Chránená krajinná oblasť Litovelské Pomoraví (Anglicky: Litovelské Pomoraví PLA). Vyhlásená 29. 10. 1990 vyhláškou MŽP SR č. 464/1990. Rozloha: 9600 ha.
Medzinárodne významná mokraď (Ramsar site), zapísané 2. 11. 1993. Rozloha: 5 122 ha. Spĺňa kritériá 1 (medzinárodne významný, jedinečný príklad v biogeografickom regióne) a kritérium 3 (význam pre biodiverzitu rastlín a / alebo živočíchov.) Pravdepodobne spĺňa aj kritérium 2 (podporuje vzácne, ohrozené a kriticky ohrozené druhy alebo ohrozené ekosystémy). To ale zatiaľ nebolo oficiálne schválené.
Natura 2000
Biocentrá a prírodné rezervácie
right|thumb|[[vápnomilná bučina vo východnej časti NPP Třesín]]
Langatte
Langatte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Flacey (Côte-d’Or)
Flacey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eichgraben
Eichgraben je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese St. Pölten (vidiek).
Žije tu obyvateľov.
Vlajka Tongy
thumb|Vlajka Tongy
Holleford (kráter)
Holleford je impaktný kráter nachádzajúci sa v kanadskej provincii Ontário.
Kráter má priemer, pôvodná hĺbka je a jeho vek sa dohaduje na 550 ± 100 miliónov rokov. V času dopadu prebiehalo na Zemi obdobie Ediakaru. Teleso, ktoré ho vytvorilo malo priemer asi 100 metrov a do Zeme vrazilo rýchlosťou /s (/h). Severná stena je značne zerodovaná a leží nižšie ako južná.
Vlajka Tongy
Vlajka Tongy je červená s bielym obdlžníkovým ľavým horným rohom, v ktorom je červený skrátený stredový kríž zo štátneho znaku (z roku 1862). Kríž (blízky krížu metodistov) je tonžský národný symbol a naznačuje, že obyvateľstvo súostrovia sa hlási ku kresťanstvu. Červená je farbou Kristovej krvi.
Holleford (kráter)
Objav urobili výskumníci z Ottawskej hvezdárne Dominion v roku 1955 pomocou leteckých záberov. Miesto dopadu potom podrobili geológovia niekoľkým magnetickým a seizmickým meraniam a urobili tri hĺbkové merania. Pod povrchom sa našiel polámaný skalnatý podklad, ktorý nasvedčuje tomu, že miesto bolo v minulosti silne narušené obrovským nárazom. Tým bola potvrdená domnienka, že kráter vznikol dopadom telesa z kozmu. Vek skalnatého podkladu sa odhaduje na 1 miliardu rokov a vrstva nad ním má asi 475 miliónov rokov.
V súčasnosti sa rozprestiera na väčšine územia krátera súkromná farma, zvyšok pokrývajú lúky a močiare, centrum krátera je neprístupné.
Vlajka Tongy
Pôvodne bola tonžská vlajka biela s červeným krížom uprostred, aby však nebola zameňovaná za vlajku Červeného kríža, došlo po roku 1863 k zmene. Vzor - britská červená obchodná vlajka (Red Ensign) - je zreteľne viditeľný.
Viuz-en-Sallaz
Viuz-en-Sallaz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dubodiel
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dubodiel v okrese Trenčín.
Vladimír Dlouhý
Vladimír Dlouhý môže byť:
Saint-Jean-d'Angély (obvod)
Arrondissement Saint-Jean-d’Angély je obvod v departemente Charente-Maritime a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 115 obcí.
Mladý národ
Mladý národ môže byť:
Koronálny oblak
Koronálny oblak je typ slnečnej protuberancie, tvarom pripomínajúcej oblak. S chromosférou je spojený tenkými vláknami, po ktorých prúdi plazma do chromosféry.
Vladimír Dlouhý (herec)
Hrať začínal už v detskom veku, keď úspešne debutoval v roku 1970 v Kachyňovom filme Už zase skáču přes kaluže. Po absolvovaní pražského konzervatória pôsobil najskôr v Divadle Na zábradlí, potom hral v Městských divadlech pražských resp. v Divadle Rokoko a nakoniec vo Vinohradskom divadle.
Pred smrťou sa oženil s herečkou Petrou Jungmanovou s ktorou mal dvojičky, Jiřího a Jana. Z prvého manželstva mal dcéru Danielu.
Zomrel vo veku 52 rokov na rakovinu.
Éghezée
Éghezée je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 15 133 obyvateľov (2010).
Eisgarn
Eisgarn je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Gmünd.
Joel Quenneville
Joel Norman Quenneville (* 15. september 1958) je bývalý kanadský hokejový obranca a v súčasnosti tréner klubu NHL Chicago Blackhawks. Pôsobil aj ako hlavný tréner klubov Colorado Avalanche, St. Louis Blues a asistent trénera v klube Quebec Nordiques. Ako aktívny hráč hrával v rokoch 1975 až 1992, v NHL odohral vyše 800 zápasov.
V roku 2000 získal Jack Adams Award pre najlepšieho trénera sezóny.
Fiat Seicento
náhľad|Fiat Seicento spredu náhľad|Fiat Seicento odzadu Fiat Seicento vyrobený spoločnosťou Fiat v roku 1997 nahradil predchádzajúci Fiat Cinquecento. Dizajn automobilu, podvozok, ako aj rozmery ostali nezmenené. Výnimkou sa stal nový 3 dverový hatchback podobný ako na malých kórejských autách značky Daweoo Matiz alebo Suzuki Wagon R. Celkový počet vyrobených kusov Fiatu Seicento sa vyšplhal na 1,1 miliónov kusov. Názov Fiatu Seicento je odvodený z talianskej číslovky 600. Automobil bol premenovaný na Fiat 600 až na oslave 50. výročia založenia Fiatu Seicento. Nárazové testy Euro NCAP Fiat Seicento ako jediný automobil porazil pri testovaní euro NCAP svojich súperov ako Rover 600 alebo Chrysler Voyager MPV práve kvôli krátkym predným nárazníkom. Dostal celkové hodnotenie na testoch 1.5, čo znamenalo vynikajúci výsledok.
Herkules (súhvezdie)
Herkules (Hercules) je piate najväčšie súhvezdie z 88 súhvezdí modernej astronómie. Bolo aj jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom. Svoje pomenovanie dostalo po rímskom mene gréckej mytologickej postavy – Herkulovi (Heraklovi).
Fiat Seicento
Výbava automobilu
Na trhu je Fiat Seicento dostupný v dvoch variantoch a to ako model S a SX. Model S so svojimi typicky čiernymi nárazníkmi disponoval objemom motora 899 ccm. Farebne označené nárazníky, elektrické okná, centrálne zamykanie i strešné okná sa vyskytovali na modeli SX, ktorý bol neskôr dostupný pod názvom Citimatic. Verzia Citimatic zaručovala pohodlnú jazdu s 13“ kolesami vyrobenými z ľahkých zliatin a športovými sedadlami. Prednosťou sa stala aj kožená opierka hlavy či kožená hlavica volantu. Podiel na prvotriednom komforte zaručoval ABS systém, klimatizácia a posilňovač riadenia. Výrobu limitovanej edície Fiatu Seicento pod menom Michael Schumacher zahájila oslava pretekára formuly 1 Ferrari. Nový športový model Fiatu Seicento „Michael Schumacher“ znázorňuje i Schumacherov podpis na čalúnení a na batožinovom priestore.
Motor
Fiat Seicento bol vyrábaný s dvomi rôznymi typmi motora. Motor 0.9 s výkonom 29 kW, vložený predovšetkým do verzie S a SX a motor 1.1 s výkonom 40 kW, používaný v športovej „Schumacher“ verzii Seicenta.
Herkules (súhvezdie)
Mytologický pôvod
Herkules, zrejme najslávnejší grécky hrdina bol syn krásnej pozemšťanky Alkmény a najvyššieho boha Dia. Od svojho otca dostal do vienka silu, nebojácnosť a slávu, nebol však nesmrteľný. Zeus ho preto chcel ako dojča priložiť k prsiam svojej manželky Héry, aby sa napil božského mlieka a tak získal nesmrteľnosť. Mlieko, ktoré vytieklo z Hérinho prsníka, je dodnes na oblohe viditeľné ako Mliečna cesta.
Diova manželka Héra prenasledovala Herkula od jeho narodenia. Poslala na novorodenca dva hady, ale Herkules bol už ako dieťa veľmi silný a hady zabil. Keď vyrástol, musel vďaka Hére slúžiť mykénskemu kráľovi, ktorý mu dal celkove 12 ťažkých úloh, napríklad zabiť nemejského leva, zabiť Hydru, vyčistiť chliev kráľa Augeia, chytiť zúrivého krétskeho býka, doviesť pekelného trojhlavého psa Kerbera, a napokon doniesť tri jablká zo záhrad Hesperidiek. Všetkých dvanásť úloh Herkules splnil a vykonal ešte mnoho ďalších hrdinských činov. Svoj život ukončil na hore Oita, kde sa smrteľne ranený nechal upáliť. Nakoniec ho ale Zeus za jeho hrdinstvo odmenil nesmrteľnosťou a uviedol na Olymp. Zasnúbil ho so svojou dcérou Hebe a určil mu miesto na oblohe neďaleko Hydry, ktorú kedysi premohol.
Hviezdy
Najjasnejšia hviezda je alfa Herculis, ktorá má meno Ras Algethi. Názov pochádza z arabského ra´s al-džati, čiže „hlava kľačiaceho“. V mnohých názorných vyobrazeniach totiž Herkules býva zobrazovaný v kľačiacej polohe s hlavou smerujúcou na juh. Ras Algethi sa nachádza blízko hranice so súhvezdím Hadonos. Je to vizuálna dvojhviezda, pričom jej jasnejšia zložka, červený nadobor, je jedna z najväčších známych hviezd. V malom ďalekohľade možno uvidieť vo vzdialenosti 4,3“ od hlavnej zložky žltého obra jasnosti 5,39 mag. Zmeny v spektre ukazujú, že je to spektroskopická dvojhviezda, čiže systém Ras Algethi obsahuje celkove tri hviezdy.
Hviezda beta sa nazýva Rutilicus (z lat. rutilus = žltý), alebo aj Kornephoros, „nosič kyja“. Je to žltý obor.
Dvojhviezdy
Delta Herculis má meno Sarin. V menšom ďalekohľade možno vidieť jej 1000-krát slabšieho sprievodcu 9. mag. a možno ich rozlíšiť s ďalekohľadom s priemerom objektívu aspoň. Tvoria však len optickú dvojhviezdu.
Ďalšími ľahko pozorovateľnými dvojhviezdami sú gama Zložky jasné 3,8 a 9,8 mag. vo vzdialenosti 41,6“; kappa Marsik (Marfik) 5,3 a 6,5 mag. vzdialené 28,4“; a zéta. Zložky hviezdy dzéta Herculis majú magnitúdu 2,9 a 5,5 mag. a ich stredná vzdialenosť je 1,6“. Keďže perióda ich obehu je len 34,5 roka, pozičný uhol a vzdialenosť sa rýchlo menia.
Kappa Herculis je fyzická dvojhviezda, ktorej zložky s jasnosťou 5,3 a 6,5 mag. sú od seba vzdialené 29“. Lambda Herculis má názov Maasym či Maasim, teda „päsť“ a je to oranžový obor.
Dvojhviezda mí Herculis sa skladá z hlavnej zložky s magnitúdou 3,5 a sprievodcu 10. magnitúdy. Ich vzdialenosť je 33“. O niečo tesnejšou dvojhviezdou je ró Herculis s magnitúdami zložiek 4,5 a 5,5. Ich vzájomná vzdialenosť je 4“. Aj poľným ďalekohľadom sa dajú od seba odlíšiť hviezdy 36 a 37 Herculis, ktoré sa nachádzajú na juhozápadnom okraji súhvezdia. Ich jasnosť je 5,7 a 6,8 a vzájomná vzdialenosť 70´.
Premenné hviezdy
S Herculis je premenná hviezda, ktorá mení svoju jasnosť od 6,4 do 13,8 mag. v perióde 307 dní. Má súradnice AR = 16h 52´, DEC = +14° 56,5´. 68 Herculis alebo u Herculis je tesná zákrytová premenná hviezda. Mení jasnosť v rozsahu od 4,7 do 5,4 mag. Premenná je aj FN Herculis, ktorá však v maxime dosahuje iba desiatu magnitúdu.
Deep-sky objekty
thumb|[[Guľová hviezdokopa M13]]
Najjasnejším objektom v tomto súhvezdí je guľová hviezdokopa M13 (NGC 6205) nazývaná aj Veľká hviezdokopa v Herkulovi. Je to najjasnejšia guľová hviezdokopa na severnej oblohe a za dobrých pozorovacích podmienok ju možno vidieť ako hmlistý obláčik veľkosti mesačného disku jasný 5,7 mag. Obsahuje minimálne pol milióna hviezd. Asi 30 000 hviezd má jasnosť do 21. magnitúdy. V tejto hviezdokope sa nachádzajú aj premenné hviezdy vrátane cefeíd. Zdanlivý priemer hviezdokopy je 25´, skutočný asi 110 svetelných rokov.
M92 je ďalšia guľová hviezdokopa. Je o niečo menej jasná ako M13, má 6,4 mag. Vzdialená je 26 400 svetelných rokov a na oblohe zaberá plochu 11,2´. Leží v severnej časti súhvezdia. Napriek tomu, že sa hľadá ťažšie ako M13, stále patrí medzi najľahšie pozorovateľné guľové hviezdokopy celej oblohy. Ako celok sa dá uvidieť už poľným ďalekohľadom. Má súradnice AR = 17h 17,1´, DEC = +43° 08´. Už výrazne slabšia je guľová hviezdokopa NGC 6229. Jej vzdialenosť od nás je okolo 80 000 ly.
Planetárna hmlovina NGC 6210 sa nachádza na súradniciach AR = 16h 44,5´, DEC = +23° 49´. Leží tesne nad spojnicou hviezd beta a delta, ale je dosť slabá, dosahuje približne len desiatu magnitúdu.
Poloha
Súhvezdie Herkules leží v oblasti bohatej na hviezdy. Z tohto dôvodu je málo prehľadné. Základom jeho obrazca je telo Herkula alebo aj Kľúčový kameň, štvoruholník tvorený hviezdami ε – ζ – η – π – ε. Nachádza sa blízko Hlavy Draka, západne od Vegy a východne od Severnej koruny. Hviezdne mapy sú jednotné len v zakreslení štvoruholníka a ostatné spojnice sa kreslia v rôznych mapách odlišne. Súhvezdie je sčasti cirkumpolárne a sčasti letné.
Veľhornatina
Veľhornatina alebo veľhory je územie (geomorfologický tvar) s mimoriadne členitým georeliéfom. Pre Slovensko (a Česko) je definovaná ako územie (geomorfologický tvar) s mimoriadne členitým georeliéfom a s prevládajúcou výškovou (vertikálnou) členitosťou nad 641 m. Často sa uvádza aj, že sa veľhornatina, prípadne jej vrcholy, musia nachádzať v nadmorskej výške nad 1 500/1 600/2 000 či
Podľa inej definície sú veľhory pohorie nad vrstevnicou či  a so znakmi glaciálnej a periglaciálnej modelácie.
Niekedy sa veľhory ešte ďalej delia na stredné veľhory a vysoké veľhory.
Michal Dočolomanský ml.
Michal Dočolomanský (* 1967) je slovenský hudobník, gitarista, spevák a moderátor. Jeho otec bol herec a spevák Michal Dočolomanský.
Zo života
Hrával v skupinách: Dostavník, Podkova, Dockers, Belasí, AM Band (skupina Allana Mikušeka), Michal Dočolomanský a Atak, Martin Muller Band. Hráva skupine Mirnix-Dirnix, Michal Dočolomanský a band. Okrem hrania a spievania v roku 2016 pravidelne moderoval s Alexom Štefucom na Rádiu Vlna reláciu Pánsky klub Rádia Vlna
Uzbecké národné futsalové družstvo mužov
Uzbecké národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Uzbekistan v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Uzbekiston Futbol Federacijasi (UFF). Prvý zápas absolvovalo v roku 1999. Jeho najväčším úspechom sú 4 strieborné medaily z majstrovstiev Ázie a strieborná medaila z Azijských halových hier. Vo februári 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 28. miesto.
Vrcholné podujatia
Uzbecké družstvo sa 5-krát pokúšalo kvalifikovať na Majstrovstvách sveta FIFA, ale podarilo sa mu to až v roku 2016, keď na kontinentálnom šampionáte obsadilo 2. miesto. Na samotných majstrovstvách sveta získalo v skupine iba bod po remíze s domácou 🇨🇴, obsadilo posledné miesto v základnej skupine a do play-off nepostúpilo. Majstrovstiev Ázie sa zúčastnilo 15-krát, prvýkrát už v roku 1999. Prvý úspech na nich dosiahlo v roku 2001 v Iráne, kde postúpilo až do finále. V ňom podľahlo favorizovanému domácemu tímu vysoko. Ďalšiu medailu pridalo o 4 roky neskôr, keď sa dostalo do semifinále turnaja. V ňom podľahlo 🇮🇷, a keďže sa zápas o 3. miesto nehral, spolu s 🇰🇬 získalo bronz. V roku 2006 Uzbekistan hostil ázijský šampionát a postupom do finále uzbecké družstvo vyrovnalo svoj najväčší úspech z roku 2001. Vo finále ho výsledkom zdolalo tentoraz 🇯🇵. V roku 2007 v Japonsku získalo druhý bronz. V boji o 3. miesto zvíťazilo nad Kirgizskom. Ďalší úspech dosiahlo v roku 2010, keď v semifinále zdolalo 🇨🇳. Vo finále potom podľahlo Iránu. Šampionát v roku 2012 sa konal Spojených arabských emirátoch a Uzbekistan v ňom skončil už vo štvrťfinále, kde ho zdolalo opäť družstvo Iránu. Turnaj v roku 2016 hostil Uzbekistan a domáce družstvo dokázalo postúpiť až do finále, kde prehralo s Iránom.
Družstvo sa predstavilo na všetkých turnajoch Ázijských halových hier, na ktorých získalo 4 medaily.
Flagey-Echézeaux
Flagey-Echézeaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Amfiares zo Sparty
Amfiares alebo Amfiarés (Amfiares, iný prepis: Amfiarés) bol olympijský víťaz v zápasení v roku 296 pred Kr. Amfiares zo Sparty bol na 121. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení. Olympijské víťazstvo Amfiara je zaznamenané na papyruse (P.Oxy XVII. 2082) z egyptského náleziska v Oxyrhynchu, editovanom britským papyrológom Arthurom Huntom v roku 1927. Tento papyrusový zvitok je rozpadnutý na niekoľko malých fragmentov. Olympionik Amfiarés, jeho domovská krajina (Lakónia) a športová disciplína (palé) je na tomto značne poškodenom papyruse uvedená na fragmente č. 4, a to v devätnástom riadku.
Zápasenie zaradili do programu olympijských hier v roku 708 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Eurybatos zo Sparty.
Suomenlinna
thumb|Delo v pevnosti Suomenlinna (predtým Viapori, po švédsky Sveaborg) je námorná obranná pevnosť, rozkladajúca sa na ôsmich dodnes obývaných ostrovoch pred vjazdom do fínskeho hlavného mesta Helsinki. Má súčasne aj štatút predmestia Helsiniek. Päť ostrovov (Kustaanmiekka, Pikku Mustasaari, Iso Mustasaari, Länsi-Mustasaari a Susisaari) je spojených niekoľkými mostami (ďalšie tri sú Särkkä, Lonna a Pormestarinluodot). Plocha všetkých ostrovov je, žije tu približne 850 obyvateľov.
Dnešný názov Suomenlinna (po slovensky Fínsky hrad) dostala pevnosť až po získaní nezávislosti roku 1918, dovtedy sa používal švédsky názov Sveaborg (po slovensky Švédsky hrad).
Myšlienka vybudovať pevnosť vznikla roku 1721 po podpise Nystadskej zmluvy. Pevnosť začali budovať roku 1748 (Fínsko bolo v tom čase ešte súčasťou švédskeho kráľovstva), keď Peter Veľký založil Petrohrad a pevnosť Kronštadt a začal si tým nárokovať vplyv v Baltickom mori. Vďaka svojmu významu sa často nazývala Gibraltárom severu. Pri obsadení Fínska ruskou armádou 1808 pripadla pevnosť Rusku až po dohodnutej kapitulácii.
Ostrovy, ktoré sú veľmi ľahko prístupné z Helsink, sú obľúbeným turistickým cieľom; na ostrovoch existuje niekoľko múzeí (čiastočne vo voľnej prírode), mnoho umelcov tu má svoje štúdiá.
Roku 1991 bol komplex stavieb zaradený na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Gift Leremi
Mpho "Gift" Leremi známy aj pod menom Gift Leremi (* 13. október 1984, Soweto – † 3. september 2007, Alberton) bol juhoafrický futbalový reprezentant vo futbale.
Zomrel 3. septembra 2007 po autonehode, keď sa vracal zo zápasu Afrického poháru konfederácií, ktorý sa hral v Kamerune.
Únia futbalistov Juhoafrickej republiky ho označila za jedného z najlepších stredopoliarov krajiny.
Kronika z Monemvasie
Kronika o založení Monemvasie, známa aj ako Kronika z Monemvasie, je byzantská kronika k obdobiu 7. a 8. storočia opisujúca situáciu na Peloponéze.
Saintes (obvod)
Saintes je obvod v departemente Charente-Maritime a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 107 obcí.
Kronika z Monemvasie
Predmet sporu
Proti tejto teórii sa postavili grécki vedci, najmä D. A. Zakythénos a S. P. Kyriakidis, ktorí autentickosť a pravdivosť kroniky popreli.
Obsah
Existujú štyri časti tejto kroniky: prvá sa našla v roku 1749 v Turíne, druhá a tretia v Athose na Chalkidiki v roku 1884. Posledná sa našla v roku 1910 v Ríme. Všetky pochádzajú zo 16. storočia, no sú to opisy starších textov. Predpokladá sa, že kronika vznikla v 10 storočí.
Prvá časť
Prvé strany opisujú obdobie cisárov Justiniána I. a Maurikia, teda dobu, kedy Avari prelomili dunajskú hranicu a dobyli významné byzantské mestá na Dunaji, ako Syrmion, Anchialos, Viminakion a Singidunum. Dospelo sa k záveru, že autor tejto časti kroniky čerpal poznatky z diel spisovateľov ako Theofanes, Theofilaktos Simmokates, Meandros Protektor či Prokopios.
Druhá časť
Dôveryhodnosť druhej kroniky je predmetom sporov, pričom neexistuje žiaden iný zdroj z danej doby, ktorý by tieto tvrdenia potvrdil, alebo vyvrátil. Opisuje vpád útočníkov (Avarov) na Peloponéz a jeho dôsledky.
Pravdivosť druhej kroniky
Táto časť v podstate hovorí, že slovanské kmene Ezeritov a Milingov vyvraždili a vyhnali z Peloponézu väčšinu Grékov a usadili sa tu. Existujú dôkazy o masívnom príchode Grékov do gréckych oblastí Itálie. Na základe tohto spisu nemecký historik Falmerayer predložil hypotézu, že moderní Gréci nie sú potomkovia tých starovekých, ale helenizovaní Slovania. Proti sa postavili filhellénski vedci, ktorí kroniku spočiatku brali ako fikciu zo 16. storočia. To sa zmenilo v roku 1905, keď sa v Drážďanoch našla marginália kesarského biskupa Aretha, ktorá opisuje dané udalosti takmer rovnako. Arethas žil v rokoch 848-932 a predpokladá sa, on bol autorom pôvodného textu druhej časti kroniky Monemvasie.
V druhej knihe sa hovorí o založení mesta Monemvasia, kam sa uchýlili peloponézski Gréci. Niektoré pasáže z nej sa dajú označiť za zveličené. V kronike sa píše, že Slovania osídlili celý Epirus, Tesáliu, Eubóju a južné Grécko, čo nie je pravda, nakoľko Gréci sa udržali na pobrežných oblastiach Epiru a Tesálie, ďalej zostali v južnom Grécku a Slovania sa v Eubóji nikdy neusadili. Nie je pravda ani to, že Slovania obsadili celý Peloponéz, nakoľko celá východná a južná časť ostala osídlená Grékmi. Toto na niektorých miestach kronika potvrdzuje, no inde zas tvrdí, že Slovania boli všade.
Tretia časť
Filhelénski historici sa však pridŕžajú tretej knihy z Monemvasie, kde sa hovorí o porážkach Slovanov, ako aj o ich presídľovaní. V tejto knihe, a tiež v iných prameňoch sa píše, že keď boli Slovania porazení, boli presídľovaní do Anatólie a z východu sem prišli tiež noví grécki osadníci. Toto možno s istotou potvrdiť, nakoľko existujú správy o masívnej gréckej rekolonizácií Peloponézu; konkrétne sem prišli Gréci z južnej Itálie (medzi nimi aj potomkovia tých, čo z Peloponézu odišli), Anatólie a Cypru. Podľa týchto dôkazov možno povedať, že Gréci sa na Peloponéze stali opäť väčšinovým obyvateľstvom. Slovania, ktorí tu ostali, boli pogréčťovaní.
Ďalšie dôkazy
Dôkaz o kontinuite Grékov na Peloponéze je aj spis cisára Konstantina Porfyrogennetha, ktorý opisuje peloponézske udalosti z 9 storočia, pred porážkou miestnych Slovanov pri Patrase. Cisár píše, že predtým, ako Slovania zaútočili na Patras, olúpili dediny svojich susedov, Grékov, pričom autor tu použil termín Grekos na označenie etnického Gréka. To znamená, že na západnom Peloponéze existovalo početné grécke obyvateľstvo. V tretej kronike sa ďalej píše o vybudovaní miest a zavedení cirkevnej správy pod správou Patrasu. Mnohí etnickí Gréci prišli do Grécka z oblastí, ktoré Byzancia neskôr stratila, ako Sicília, Egypt, či iné, ázijské územia.
Ďalšie neskorostredoveké pramene hovoria o masívnej migrácií v 13 storočí medzi Grékmi z Konštantinopola, Anatólie a Grécka. Grécko sa teda počas viacerých etáp opäť osídlilo etnickými Grékmi, čo nakoniec potvrdzuje aj nedávna DNA analýza gréckeho národa. Robili ju talianski vedci Paolo Menozzi, Luigi Luca Cavalli-Sforza a Alberto Piazza, a zistilo sa, že slovanské gény má menej ako 12% moderných Grékov a že je tu evidentné výrazné spojenie medzi antickými a modernými Grékmi. Tento dôkaz zároveň čiastočne potvrdzuje základné fakty z druhej kroniky z Monemvasie a potvrdzuje aj grécku rekolonizáciu Grécka v stredoveku. Slovanská invázia však neznamenala kompletné vyhladenie Grékov, naopak mnohé grécke dediny existovali, pričom pravdepodobne platili Slovanom tribút. Existovali aj zmiešané dediny a niekoľko Grékov sa takýmto spôsobom slovanizovalo. Dodnes však na Peloponéze žijú okrem Grékov aj potomkovia Slovanov, ktorí sa od južných Grékov odlišujú svetlými vlasmi, často zelenými očami a svetlou farbou pleti. Mnoho dedín na Peloponéze má slovanské meno (napr. Zigovisti, Zatuna). Kronika zároveň hovorí, ako sa niektorí Gréci schovali do hôr v kraji Tsakonia. Títo Gréci tu žijú dodnes a hovoria archaickým jazykom, tsakonskou gréčtinou.
Hlinené rozprávky
Hlinené rozprávky je slovenský animovaný seriál, ktorý zobrazuje príbehy hrudky hliny Hliňa Miňa a handry Sandry. Seriál bol vyrobený v rokoch 1977-1980. Nakreslil ho Koloman Leššo a režíroval František Jurišič.
Viuz-la-Chiésaz
Viuz-la-Chiésaz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Váránasí (mesto)
thumb|Breh rieky [[Ganga|Gangy v Benáres]] Benáres je indické mesto ležiace na brehoch rieky Gangy v štáte Uttarpradéš. Mesto sa považuje za sväté mesto hinduistov, budhistov a džinizmu. Je to jedno z najstarších nepretržite obývaných miest na svete a pravdepodobne najstaršie mesto v Indii.
Viuz-la-Chiésaz
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Váránasí (mesto)
Názvy
Slovenský normovaný názov je Benáres.
Viuz-la-Chiésaz
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Váránasí (mesto)
Názvy
Iné názvy sú:
Opis mesta
Káší Nareša (kášíjský mahárádža) je hlavným kultúrnym patrónom Benáres a nevyhnutnou súčasťou všetkých náboženských slávností. Kultúra Benáres je úzko spätá s riekou Ganga a náboženstvom. Mesto je kultúrnym a náboženským centrom v severnej Indii niekoľko tisíc rokov. Banáras Gharána je forma indickej klasickej hudby vyvinutej v Benáres a mnoho indických filozofov, básnikov, spisovateľov a hudobníkov žilo či žije v Benáres.
V Benáres sú 4 vysoké školy: Banáraská hinduistická univerzita, Mahátmá Gándhí Káší vidjápítha, Ústredný inštitút vyšších tibetských štúdii a Sampúrnánanda sanskrta višvavidjálaja. Obyvatelia prevažne hovoria hindčinou. Mesto je nazývané „mesto chrámov“, „sväté mesto Indie“, „mesto svetla“ či „mesto učenia“.
Hinduisti veria že toto mesto je šťastým miestom na smrť, lebo na tomto mieste sa môže dosiahnúť mókší (oslobodenie z kolobehu života). Rovnako hovoria že je to najstaršie do dnes žijúce mesto na svete. Aj Mark Twain hovoril že Benáres je staršie ako história, tradícia či legenda. Prvá historická udalosť, ktorá je známa je z 1400 - 1000 pred Kr. Keď sa árijske kmene usídlili v údolí Gangy. Predtým to bolo miesto uctievania slnka. V 8 stor. prežilo Benáres znovuoživenie lebo reformátor hinduizmu Šankaračárja nariadil uctievanie Šivu. Od 11. storočia toto mesto zažilo nájazdy moslimov.
Mesto síce pôsobí staro, ale budovy iba málokde nájdete staršie ako 200 rokov.
Herodes Veľký
thumb|Herodes Veľký, obraz od [[Jean Fouquet|Jeana Fouqueta]] Herodes Veľký (iné názvy: Herodes I. (Veľký), Héródes (I.) (Veľký), Héródés (I.) (Veľký); * okolo 73 pred Kr. – † marec 4 pred Kr., Jeruzalem) bol od 37 pred Kr. až do smrti kráľ Judey.
Bol to schopný vojvodca a administrátor. Bol to klientský kráľ Ríma, vo vnútornej politike nezávislý. Spoločne s Rimanmi bojoval proti Partom.
Jeho krutý spôsob vlády sa preniesol do biblickej tradície, ktorá mu prisudzuje vyvraždenie betlehemských kojencov.
Herodesov život
Herodes pôvodom nebol Žid. Jeho otec bol Antipatros z Idumey, ktorý v roku 47 pred Kr. získal rímske občianstvo a zakrátko sa stal prokurátorom Judey. Svojho syna ako 26-ročného ustanovil guvernérom Galiley a Herodovho brata Phasaela guvernérom Jeruzalema. V chaose v roku 43 pred Kr. po Caesarovej vražde bol Antipater otrávený a do Judei vtrhol Antigonus II. Mattatias, Herodes ho však porazil. Potom si vzal za ženu jeho neter Mariamné, aby si poistil svoju moc. Kvôli tomuto manželstvu zapudil svoju prvú manželku Doris. V roku 42 pred Kr. bol vymenovaný Rimanmi za tetrarchu Galiley. O dva roky neskôr sa Antigonus opäť pokúsil získať Galileu pre seba, tentoraz aspoň s dočasným úspechom. Herodes išiel do Ríma žiadať o pomoc. Rímsky senát ho zvolil za Židovského kráľa (basileus) a v roku 37 pred Kr. vytlačili Antipatera z Izraela. Herodes potom vládol 34 rokov. Napriek konvertovaniu k judaizmu bol silne ovplyvnený helenizmom a Židia ho väčšinou neprijali.
Herodesova stavebná činnosť
Herodes sa preslávil mnohými veľkolepými stavbami, z ktorých najznámejšia veľkolepá prestavba druhého jeruzalemského chrámu (nazývaného tiež Herodesov chrám). Výstavba hlavného komplexu trvala rok a pol, ale niektoré okrajové stavby boli stavané ešte počas nasledujúcich 80 rokov. V chráme pôsobilo až tisíc mníchov. Chrám zničili v roku 70 Rimania počas potláčania židovského povstania. Dodnes sa zachovala len časť západného múru, nazývaného Múr nárekov.
Okrem chrámu postavil Herodes vodovod pre Jeruzalem, pevnosti Masada a Herodium, založil tiež mesto Caesarea Maritima s veľkolepým prístavom.
Languimberg
Languimberg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vila Stiassny
thumb|Vila Stiassny thumb|Interiér vily v roku 2009
Vila Stiassny alebo Vila Stiassni je funkcionalistická vila v Brne, ktorá bola postavená podľa návrhu Ernsta Wiesnera. Bola dokončená v roku 1929, jej objednávateľom bol Alfred Stiassni (1883 - 1961), po ňom získala svoje meno.
História
Prvé návrhy pre vilu textilného priemyselníka Alfréda Stiassného vytvoril Wiesner v roku 1927. Dokončená bola o dva roky neskôr. V roku 1939 bola zabavená štátnou políciou. Od roku 1946 bola na ňu uvalená národná správa a roku 1952 pripadla i so záhradou krajskému národnému výboru na reprezentačné účely. Od tej doby sa niekedy používa pomenovanie „vládna vila“. Vo vile prebývalo viacero významných osobností, medzi ktoré patrí i Fidel Castro. V správe výboru zostala až do deväťdesiatych rokov, kedy prešla do súkromných rúk. Od roku 2009 prebieha rekonštrukcia vily a do roku 2013 by tu podľa zámeru malo vzniknúť výskumné Centrum obnovy památek architektury 20. století. Výberové konanie s názvom Zhotovitel staveb v areálu Centra obnovy památek architektury 20. století prebehlo na jar roku 2012.
Architektúra
Poschodová budova má pôdorys písmena „L“. K vile patrí ešte samostatne stojací trakt s garážami a dve budovy pri vjazdu (stajňa a byt vodiča). Zelenkastú hladkú fasádu členia iba veľké plochy obdĺžnikových okien a dvere v pieskovcových osteniach. Tie sú na južnej strane doplnené plátenými výsuvnými markízami. Výrazným prvkom je mohutná kazetová rímsa po celom obvode budovy.
V ďalšou trakte obrátenom do pisáreckého údolia boli hlavné priestory, zatiaľ v kratšom krídle s vlastným bočným vchodom se nachádzala kuchyňa s prípravňou, komora a pokoj služobníctva. Jedáleň bola prepojená so záhradou veľkou lodžiou a z vedľajšieho salónu viedol do záhrady ďalší východ. Na poschodí boli súkromné izby príslušníkov rodiny, izba vychovávateľky a izba pre hostí, ďalej sociálne zázemie a detská herňa s východom na terasu.
Vila je nehnuteľnou kultúrnou pamiatkou ČR s registračným číslom 45000/7-7046.
Baltské jazyky
thumb|Rozšírenie baltských jazykov v [[Pobaltie|Pobaltí (zjednodušené).]]
Baltské jazyky sú jednou z vetiev indoeurópskej jazykovej rodiny.
Delia sa na:
Pahorkatina
thumb|[[Chvojnická pahorkatina]]
Pahorkatina je vypuknuté územie (geomorfologický tvar) s (mierne až stredne) zvlneným georeliéfom. Pre Slovensko (a Česko) definovaný ako vypuknuté územie (geomorfologický tvar) s (mierne až stredne) zvlneným georeliéfom a s prevládajúcou výškovou (vertikálnou) členitosťou od 30 do 150 m.
Pahorkatiny tvoria 18,4 % povrchu Slovenska. Vyskytujú sa najmä na Podunajskej nížine a Východoslovenskej nížine.
Zoznam ministrov zdravotníctva Slovenskej republiky
(Do 6. júna 1990 minister zdravotníctva a sociálnych vecí.)
Zoznam ministrov kultúry Slovenskej republiky
Samostatný rezort kultúry riadený ministrom vzniká v Česko-Slovensku v roku 1967 a 1968. Dovtedy kultúra spadala hlavne pod rezort školstva. V rokoch 1918 až 1948 existovalo v Československu, Protektoráte Čechy a Morava aj v Slovenskom štát e  Ministerstvo školstva a národnej osvety. Od roku 1948 bola kultúra explicitne spomenutá v názve ministerstva resp. slovenského povereníctva (Pozri dole Zákon z roku 1948 a 1956 ). Ďalšie zmeny v tejto funkcii prinieslo prijatie novej Ústavy ČSSR v roku 1960. Nielen že republika dostala prívlastok socialistická ale zanikol Zbor povereníkom ale povereník (Vasil Biľak) sa stal len poslancom aj keď s honosným titulom predseda Komisie SNR pre školstvo a kultúru. Ústavný zákon o československej federácii od januára 1969 vytvoril Slovenskú socialistickú republiku a zároveň aj funkciu ministra kultúry nezávislú od ministra školstva. Pokiaľ takíto slovenskí socialistickí ministri kultúry boli za 20 rokov (1969-1989) len dvaja (Miroslav Válek a Pavel Koyš), od Nežnej v roku 1989 sa na Slovensku do roku 2020 vymenilo 13 ministrov kultúry, čo je skoro toľko ako počet ministrov školstva.
Ministri pred vojnou
Po vzniku prvej česko-slovenskej republiky v roku 1918 aj na Slovensku pôsobila pražská vláda, v ktorej od roku 1926 bol
Počas existencie Slovenského štátu bol minister školstva a národnej osvety vo vláde od 14. marca do 27. októbra 1939 a vo vláde od 27. októbra 1939 do 5. septembra 1944:
a vo vláde od 5. septembra 1944 do 8. mája 1945
Povojnoví a socialistickí povereníci a ministri
Po druhej svetovej vojne v Česko-Slovensku existovalo Ministerstvo informácií a na Slovensku Povereníctvo informácií a osvety. V prvom Zbore povereníkov Slovenskej národnej rady počas obdobia tzv. politického provizória (1. septembra – 4. septembra 1944) boli Povereníkmi v Povereníctvo Slovenskej národnej rady pre školstvo a národnú osvetu:
V šiestom Zbore povereníkov (18. septembra 1945 do 16. augusta 1946) bol povereníkom pre školstvo a osvetu
Zákonom z roku 1948 bolo Ministerstva informácií premenované na „Ministerstvo informácií a osvety" Povereníctva informácií na „Povereníctvo informácií a osvety". Kultúre sa však pravdepodobne venovalo viacej Povereníctva školstva, z ktorého v roku 1956 bolo vytvorené Povereníctvo školstva a kultúry.
Ďalšie zmeny v tejto funkcii prinieslo prijatie novej Ústavy socialistickej ČSSR v roku 1960. Zanikol Zbor povereníkom a povereník (Vasil Biľak) sa stal len poslancom aj keď s honosným titulom predseda Komisie SNR pre školstvo a kultúru. Predseda komisie bol tzv. "výkonný orgán Slovenskej národnej rady". V praxi to však znamenalo zníženie kompetencií až v roku 1967 bola Zákonom 15/1967 Zb Komisia Slovenskej národnej rady pre školstvo a kultúru zrušená.
So vznikom československej federácie (Ústavný zákon o československej federácii vydaný dňa 27. októbra 1968) vznikla Slovenská socialistická republika a tým aj funkcia ministra kultúry.
Slovenskí socialistickí povereníci, predsedovia a ministri SSR
=== Socialistickí (federálni) ministri školstva (do 20. januára 1967 ministr školství a kultury ) vlády ČS(S)R ===
Ministri po roku 1989
Toto je zoznam ministrov z Ministerstva kultúry Slovenskej republiky (medzi 1. júlom 2010 a 31. októbrom 2010 Ministerstvo kultúry a cestovného ruchu Slovenskej republiky):
Harz (pohorie)
Harz je pohorie v severovýchodnom Nemecku. Najvyšším vrchom je Brocken. Pohorie leží na hraniciach troch spolkových krajín - Dolného Saska, Saska-Anhaltska a Durínska. Harz meria na dĺžku 95 v smere juhovýchod-severozápad, na šírku a má rozlohu približne. V mestách a obciach tohto pohoria žije asi 600 tisíc obyvateľov.
Podnebie
V porovnaní s okolitými oblasťami sa pohorie vyznačuje nižšími teplotami a vyššími úhrnmi zrážok. Pre Harz sú typické vyrovnané množstvá zrážok počas celého roka. Na náveterných západných svahoch, ktoré sú vystavené vetrom z Atlantiku dosahujú ročné úhrny zrážok hodnoty do (Západný Harz, Horný Harz a Vysoký Harz); naopak, na záveternej strane ročne dopadne iba okolo  zrážok (Východný Harz, Nízky Harz, Východoharzské predhorie).
Geológia
Harz vznikol počas prvohôr v tzv. hercýnskom (variskom) vrásnení, ktoré je pomenované podľa tohto pohoria. Presnejšie patria k jeho rhenohercýnskej zóne. Tvoria ho hlavne sedimenty devónskeho pasívneho okraja (pieskovce a ílovce) s významným bimodálnym vulkanizmom a vápencami. Na ne sú nasunuté rhenohercýnske flyšové príkrovy tvorené devónskymi oceánskymi bazaltmi, hlbokovodnými bridlicami a rohovcami. Na juhu vystupujú slabo premenené sedimenty fylitovej zóny. Celá zóna je prestúpená niekoľkými granitovými intrúziami.
Ázijský pohár vo volejbale žien 2014
Ázijský pohár vo volejbale žien 2014 bol v poradí 4. Ázijský pohár vo volejbale žien, druhé najvyššie ázijské volejbalové podujatie, ktoré organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konal sa v meste Šen-čen, v Číne od 6.12. septembra 2014, za účasti 8 tímov. Čína bola organizátorom ázijského pohára druhýkrát, prvý turnaj žien hostila v roku 2010, v Tchaj-cchangu. Zápasy sa odohrali v aréne Universiade Centre Indoor Stadium. Svoj tretí titul získala domáca Čína po finálovom víťazstve nad Kórejskou republikou.
Tento turnaj tiež slúžil ako kvalifikácia na World Grand Prix v roku 2015. Okrem družstiev ako Čína, Japonsko, Kórejká republika a Thajsko, ktoré mali účasť už zabezpečenú, sa na ne kvalifikoval aj Kazachstan.
Účastníci
Nasadenie do skupín bolo uskutočnené podľa umiestnenia na Majstrovstvách Ázie 2013. 1 Umiestnenie v rebríčku FIVB k januáru 2014.
Via Cassia
náhľad|Červenou trasa Via Cassia, modrou [[Via Aurelia a ružovou Via Clodia]] náhľad|Zachovalý míľnik Via Cassia je bývalá dôležitá rímska cesta, vedúca z Ríma vnútrozemím do Toskánska. Patrila medzi najdôležitejšie spojnice ríše, po ktorej prúdil tovar i armáda. Mala šírku 15 stôp a míľnikmi označené vzdialenosti.
Trasa
Vytýčiť presnú trasu cesty dnes už nie je možné, hoci ešte v stredoveku patrila medzi najzachovalejšie a stále používané. Na mnohých úsekoch materiál z nej použili miestni obyvatelia na stavbu svojich obydlí, čo komplikuje jej presné trasovanie.
Podľa dostupných zdrojov a poznatkov spájala mestá Baccanae, Sutrium, Vulsinii, Clusium, Arretium, Florentia (Florencia), Pistoria a Luca a v meste Luna sa spájala s Via Aurelia.
Súčasnosť
Na časti Via Cassia (po Florenciu) vedie v súčasnosti dôležitá diaľnica SS2, spájajúca centrálnu a severnú časť Talianska.
Južná koruna
Južná koruna (Corona Australis) je jedno zo súhvezdí modernej astronómie a bolo tiež jedným zo súhvezdí zavedených Ptolemaiom. Neviaže sa k nemu nijaká legenda.
Má len tretinovú rozlohu jasnejšej Severnej koruny. Aj keď jas nijakej hviezdy nepresahuje 4. magnitúdu, krátka krivka vytvorená z hviezd dobre charakterizuje korunu. Nielen menom, ale aj tvarom pripomína Severnú korunu. Toto súhvezdie v zemepisných šírkach Slovenska nevychádza celé nad obzor a časť jej obrazca nikdy neuvidíme.
Hviezdy
Južná koruna je pomerne malé súhvezdie so slabšími hviezdami. Alfa Coronae Austrinae sa fyzikálnymi vlastnosťami veľmi podobá Síriovi. Beta Coronae Austrinae je osamotený oranžový obor takmer rovnakej jasnosti ako alfa. Gama Coronae Austrinae, najsevernejšia v obrazci koruny, sa vo väčšom amatérskom ďalekohľade ukáže ako tesná dvojhviezda. Obe zložky patria do rovnakej spektrálnej triedy F8 V. Epsilon Coronae Austrinae je pomerne jasná premenná hviezda typu W Ursae Maioris. Kappa Coronae Austrinae je ľahko pozorovateľnou zdanlivou dvojhviezdou.
K premenným hviezdam patrí R Coronae Austrinae a TY Coronae Austrinae.
Objekty
Nakoľko súhvezdím prechádza Mliečna cesta, môžeme v ňom pozorovať množstvo svetlých a tmavých hmlovín. Najviac ich je v blízkosti hviezdy gama Coronae Austrinae. Tie najjasnejšie sú NGC 6726, NGC 6727 a NGC 6729. Relatívne jasnou planetárnou hmlovinou je IC 1297.
Južná koruna obsahuje aj jednu guľovú hviezdokopu: NGC 6541. Je na hranici viditeľnosti voľným okom, ale v našich zemepisných šírkach zostáva stále pod obzorom.
Zaujímavosťou tohto súhvezdia je to, že sa v ňom nachádza naša najbližšia známa neutrónová hviezda s označením RX J185635-3754. Je od nás vzdialená iba 200 svetelných rokov. Jej zdanlivá jasnosť dosahuje +26 magnitúd, čím je 100-miliónov ráz slabšia ako hviezdy viditeľné voľným okom. Je to osamotená neutrónová hviezda, ale častejšie sa neutrónové hviezdy vyskytujú ako zložky neutrónovej dvojhviezdy.
Hydra (súhvezdie)
Hydra je najväčšie zo súhvezdí modernej astronómie. Bolo tiež jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom. Predstavuje obludu, ktorú zabil mýtický hrdina Herkules.
Je to najužšie a zároveň najdlhšie súhvezdie. V rektascenzii sa tiahne viac ako šesť hodín. Pôvodne bola Hydra značne väčšia, ale astronómovia John Flamsteed a Johannes Hevelius ju z praktických dôvodov rozdelili na štyri súhvezdia: Sextant, Pohár, Havran a dnešná Hydra. V hviezdnych mapách sa objavilo dokonca ešte jedno maličké súhvezdie medzi Hydrou, Vývevou a Kompasom, ktoré bolo nazvané Felis – Mačka. Nebolo však astronomickou verejnosťou prijaté a tak zaniklo. V súhvezdí sa nachádza asterizmus Hlava Hydry, obrazec tvorený spojnicou hviezd δ – ε – ζ – η – ρ – σ. Tento pomerne výrazný obrazec leží východne od súhvezdia Raka. Najjasnejšou a prakticky jedinou jasnou hviezdou súhvezdia je α s menom Alphard.
V Hydre sa nachádzajú tri objekty Messierovho katalógu: M48, M68 a M83.
Hviezdy
Na také obrovské súhvezdie Hydra nemá veľa jasných a zaujímavých hviezd. Najjasnejšou a prakticky jedinou jasnou hviezdou súhvezdia s magnitúdou nižšou ako 3 je alfa Alphard. Je jedinou hviezdou Hydry s používaným menom. Pri pohľade voľným okom vidno žltkasté sfarbenie, pretože je to oranžový až červenkastý obor. Ďalekohľadom sa dá pozorovať sprievodca magnitúdy 9,7 vo vzdialenosti 282″.
Beta Hydrae je fyzická dvojhviezda, v ktorej obiehajú spoločné ťažisko zložky s magnitúdami 5 a 5,4.
Pod hviezdou Spika v Panne sú dve jasnejšie hviezdy vedľa seba. Tá jasnejšia, ktorú vidíme vždy, je gama Hydrae, a je druhou najjasnejšou hviezdou Hydry. Druhú vidíme voľným okom len niekedy, pretože je premenná. Nazýva sa R Hydrae a je to pulzujúci chladný červený obor. R Hydrae má vo vzdialenosti 21,6″ sprievodcu s magnitúdou 12,5.
Delta Hydrae je zvláštna svojou veľmi rýchlou rotáciou, ktorá zreteľne vydúva jej teleso na rovníku. Hviezda epsilon Hydrae má vo vzdialenosti 0,2″ slabého sprievodcu. Na jeho pozorovanie treba minimálne 7,5-centimetrový ďalekohľad s veľkým zväčšením. Ľahšie ako epsilon sa dá rozlíšiť tau 1, ktorej zložky jasné 4,8 a 8 mag. sú vzdialené 65″. Netvoria však fyzickú dvojhviezdu. Théta Hydrae patrí medzi chladnejšie hviezdy typu B, už na rozhraní s typom A. Má trojicu slabých sprievodcov vo vzdialenostiach 20″, 82″ a 101″, všetko len zdanlivých. Ní Hydrae je oranžový obor ležiaci uhlovo blízko k Poháru. Je to náš návštevník z odlišného kúta Galaxie. Ďalším prišelcom z inej časti Galaxie je pí Hydrae.
V Hydre sú ešte ďalšie dve jasné premenné hviezdy: T Hydrae, ktorá dosahuje v maxime jasnosť +6,7 mag, a S Hydrae s najväčšou jasnosťou +7,2 mag.