cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Epsilon Lyrae
Jasnejšia zložka ε2 Lyrae pozostáva z hviezdy 5,14 mag, spektrálneho typu A3 a hviezdy 5,37 mag so spektrálnym typom A5. Tieto dve hviezdy obiehajú spoločné ťažisko a sú od seba vzdialené 153 astronomických jednotiek, na oblohe 2,3“. Druhú dvojicu, ε1, tvoria hviezdy 5,06 a 6,02 mag, ktoré sa obiehajú vo vzdialenosti 281 astronomických jednotiek, čo je 2,6“. Obe patria do spektrálnej triedy A2. Zároveň tieto dve dvojhviezdy obiehajú spoločné ťažisko s periódou 1 166 a 585 rokov. Takéto štvorhviezdy bývajú pomerne staré. Vzdialenosť celého systému od Slnka sa udáva v rozsahu 155 až 217 svetelných rokov.
Vedecké spoločenstvo
Vedecké spoločenstvo je kolektívny subjekt vedy a nositeľ vedeckej paradigmy.
Vígľašská ulica
Vigľašská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Lúky.
Je pomenovaná podľa Vígľašského zámku. Do 1. apríla 1991 bola súčasťou Buďonného ulice spolu s Beňadickou a Šášovskou. Tvorí ju zástavba panelových domov z prvej polovice 80. rokov 20. storočia.
Pinč (klobúk)
265px|thumb|Muž v pinči. 265px|thumb|Pinče na [[londýnskom trhu na Portobello Road.]]
Ján I. (Uhorsko)
Ján I. (* 2. február 1487, Spišský hrad, † 21. júl 1540, Sebeš, Uhorsko), vlastným menom Ján Zápoľský, bol sedmohradský vojvoda a od 11. novembra 1526 do 21. júla 1540 uhorský kráľ (protikráľ) z magnátskeho rodu Zápoľskovcov, syn krajinského hodnostára Štefana Zápoľského (* 1434, † 1499) a Hedvigy Tešínskej.
Pinč (klobúk)
Pinč (angl.: bowler hat; nem.: die Melone alebo franc.: chapeau melon) je tvrdý pánsky klobúk s okrúhlym vrškom. Pinč bol prvýkrát navrhnutý v roku 1850 pre Thomasa Cokea, druhého grófa z Leicesteru.
História
Pinč navrhli londýnski klobučníci James a George Lockovci z firmy Mr. Lock of St. James's Street a nazvali ho iron hat (slov.: železný klobúk). Lockovci poslali ich návrh Thomasovi a Williamovi Bowlerovi, ktorý vyrobili prvý prototyp klobúka pre Cokea. Neskôr sa pre železný klobúk osvedčilo meno bowler, odvodené od priezviska jeho výrobcov. Klobúk bol tvrdý v snahe ochrániť hlavu jeho prvého nositeľa pred konármi stromov, kým on jazdil na koňoch. Na konci 19. storočia bol pinč na vrchole svojej popularity a ponúkal zlatú strednú cestu medzi formálnosťou cylindra, ktorý bol spájaný s vyššou vrstvou a neformálnosťou mäkkých klobúkov a šiltoviek, ktoré nosila nižšia stredná vrstva.
Ján I. (Uhorsko)
Uhorský kráľ
Pre jeho ďalší život mal zásadný význam rok 1526. V lete tohto roku tiahol s takmer 20-tisícovým sedmohradským vojskom proti postupujúcim hordám tureckého sultána Sulejmana I. Sledoval svoje vlastné, egoistické ciele, vyčkával v zálohe pri Segedíne a nezasiahol do bitky pri Moháči. Po tejto bitke, v ktorej zahynul i uhorský kráľ Ľudovít II., ostalo Uhorsko bez priameho následníka trónu. Časť šľachty na sneme v Tokaji zvolila 5. novembra 1526 Jána Zápoľského za uhorského kráľa (ako Ján I. Uhorský) a 11. novembra ho nitriansky biskup Štefan Podmanický korunoval v Stoličnom Belehrade. Po svojom nástupe na trón vyzval stavy Moravy, Sliezska a Lužice – z titulu ich podrobenia kráľom Matejom Korvínom – aby mu zložili hold.
Pinč (klobúk)
História
Pinč sa stal kultúrnym identifikátorom, a to ironicky v dvoch diametrálne odlišných významoch. Vo väčšine Anglicka sa pinč spája najmä so služobníctvom, keďže takýto klobúk nosili najmä komorníci. Ale v Londýne sa tento klobúk väčšinou spája s ľuďmi pracujúcimi v City. Ľudia, ktorí mali na hlave takýto klobúk boli s najväčšou pravdepodobnosťou právnici, makléri, bankári alebo vládni úradníci. Pinč sa stal tradičnou pokrýkovou hlavy londýnskych džentlmenov a neskôr sa stal akousi anglickou kultúrnou ikonou.
Ján I. (Uhorsko)
Boje s Ferdinandom Habsburským
Ján I. Uhorský si nárokoval uhorskú korunu z titulu časového prvenstva, Ferdinand zasa z dynastických dôvodov. V roku 1527 začala v Uhorsku z tohto dôvodu občianska vojna. Na jar toho roku Ferdinand I. vpadol s malým vojskom do Uhorska a v júni 1527 dobyl Budín. Jána I. Uhorského vytlačil do východných oblastí Uhorska. Ten sa v roku 1528 neúspešne pokúsil získať stratené pozície. Jeho vojsko bolo v bitke pri Seni (pri Košiciach, 8. marca 1528) porazené a bol nútený utiecť do Poľska. Celá krajina sa rozdelila na dva nepriateľské tábory. Vojna, trvajúca takmer tri desaťročia, krajinu veľmi zničila.
Pinč (klobúk)
História
V Spojených štátoch amerických je pinč známy pod názvom derby hat, v Nemecku ho vďaka svojmu tvaru poznajú ako Melone.
Ján I. (Uhorsko)
Boje s Ferdinandom Habsburským
V tom čase mal Ján I. Uhorský na území Slovenska, kde vlastnil obrovské majetky, stále silné postavenie najmä medzi šľachtou. Patrilo mu množstvo hradov na Orave, Liptove, v Trenčianskej a Nitrianskej stolici a po celom východnom Slovensku, ku ktorému ho viazal aj titul spišského grófa. Na zlomenie ich odporu, cisár Ferdinand vyslal už v roku 1527 Jána Katzianera, hlavného kapitána Horného Uhorska.
Turecké spojenectvo
Kráľ Ján I. Uhorský v snahe dostať Uhorské kráľovstvo späť do svojej moci, získal významného spojenca. Zo svojho poľského azylu vyslal posolstvo k tureckému sultánovi Sulejmanovi I. a ponúkol mu vazalskú podriadenosť. Sultán ponuku prijal. V júli 1529 na mieste tragickej porážky uhorského vojska v roku 1526, na Moháčskom poli, Zápoľský zložil Sulejmanovi vazalský hold. Sultán sa vzápätí osobne vydal na čele obrovského vojska urobiť poriadky v Uhorsku. Plieniace osmanské vojská dobyli pre kráľa Jána I. Uhorského centrálne oblasti Uhorska a ohrozovali dokonca Viedeň. Zápoľský získal opäť značnú časť územia Slovenska. Keď v nasledujúcom roku Ferdinand obľahol Budín, prišli Jánovi I. Uhorskému na pomoc vojská belehradského bega Mehmeda. Po potlačení cisárskych vojsk vyplienili turecké hordy v dvoch výpravách – septembri a decembri – Považie až k Trnave a Piešťanom, Ponitrie až k Bojniciam a pozdĺž Hrona prenikli až k Hronskému Beňadiku. Okrem bohatej koristi odvliekli do zajatia vyše 40-tisíc ľudí a za sebou zanechali spustošenú krajinu. K jej skaze prispeli i hordy lúpežných rytierov, priživujúcich sa na vzniknutej situácii. Ferdinandovo panstvo sa zúžilo viac-menej na Zadunajsko a slovenské stolice.
Mierové ukončenie bojov
Obe strany sa vojnovými ťaženiami natoľko vyčerpali, že v roku 1538 uzavreli vo Veľkom Varadíne mier. Tu sa obaja panovníci dohodli na rozdelení moci. Po smrti Zápoľského sa Ferdinand mal stať kráľom v celom Uhorsku i v Sedmohradsku. Dedičov Jána I. Uhorského mal odškodniť bohatými majetkami v iných svojich krajinách. Ján I. Uhorský sa ním vzdal nárokov na uhorský trón (napriek tomu titul uhorského kráľa používal až do svojej smrti).
Jánovi Zápoľskému sa v roku 1540 niekoľko dní pred smrťou narodil syn Ján Žigmund, ktorého jeho matka Izabela dala korunovať za uhorského kráľa. Ferdinand v dôsledku porušenia mieru preto opäť obľahol Budín. Jánovi Žigmundovi ostalo Sedmohradsko s priľahlými stolicami a časťou juhovýchodného Slovenska s Košicami.
Rodinné pomery
Ján Zápoľský bol ženatý s Izabelou Jagelovskou (* 18. január 1519 – † 15. september 1559), dcérou poľského kráľa Žigmunda I. V ich manželstve sa narodil syn Ján Žigmund (* 7. júl 1540 – † 14. marec 1571).
Největší Čech
Největší Čech (Najväčší Čech) bola anketa usporiadaná Českou televíziou v roku 2005, v ktorej sa v sérii televíznych relácií volila "najväčšia osobnosť našej histórie i súčasnosti", definovaná ako "ktokoľvek, kto sa narodil, žil alebo pôsobil na území Čiech, Moravy a Sliezska, a kto sa zaslúžil o spoločenstvo žijúce na tomto území a významne ovplyvnil jeho život". Anketu ČT licencovala od televízie BBC podľa jej programu 100 Greatest Britons z roku 2002. Televízne programy uvádzal Marek Eben (ktorý by sa inak tiež umiestnil v prvej stovke, ale podľa pravidiel z nej bol vyradený bez uvedenia presného miesta).
V Česku sa bezprecedentne objavilo veľké množstvo hlasov pre nikdy neexistujúceho českého génia Jara Cimrmana; dokonca je možné, že Cimrman medzi nominovanými viedol. Po porade s BBC však Česká televízia účasť fiktívnej postavy zakázala (a údaje o počte hlasov nezverejnila). Tým vyvolala medzi časťou verejnosti odpor; objavila sa dokonca internetová petícia požadujúca povolenie Cimrmanovej účasti v súťaži. Za zmienku rozhodne stojí, že v britskej ankete sa do prvej stovky dostal kráľ Artuš, ktorý je súčasnou vedou považovaný za rýdzo fiktívnu postavu.
Poradie
thumb|upright|Karol IV. thumb|upright|Tomáš Garrigue Masaryk thumb|upright|Václav Havel thumb|upright|Jan Amos Komenský thumb|upright|Jan Žižka
Najväčší zloduch
V medziobdobí medzi januárovým zberom hlasov a májovým zverejnením výsledkov prebiehala aj anketa o najväčšieho zloducha, ktorá skončila takto:
Zita na krku
Zita na krku je slovenský humoristický seriál, ktorý vysielala TV Markíza.
Dej
Hlavná hrdinka Zita prenajíma svoj byt právnikovi Markovi a odchádza bývať k priateľovi. Nie však nadlho. Keďže vo vzťahoch má večnú smolu, priateľ ju opúšťa a tak nemá kam ísť. Jediným riešením je vrátiť sa do svojho starého bytu, ktorý však už nie je celkom jej. Nakoniec jej Marko, nový nájomník dovolí zostať, avšak netuší, aké to bude zložité. On totiž miluje poriadok a ona chaos. Ako sa spolu naučia žiť v jednom byte?
Dannevoux
Dannevoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hurgada
Názov
Ako vidno, súčasný arabský názov (Gardaka) je odlišný od mimoarabského názvu (Hurgada). Podľa viacerých autorov však pôvodný arabský názov znel Hurgada (presnejšie: هرغادة - v odbornom prepise: hurġāda, v bežnom slovenskom prepise: Hurgáda alebo Hurgháda), čiže bol zhodný s dnešným mimoarabským názvom. Vznikol vraj podľa púštnej oblasti nazývanej ديشة هرغادة (v bežnom slovenskom prepise: Díša Hurg(h)áda).
Dejiny
thumb|left|Hlavná bazárová ulica v Daháre, časti Hurgady Dedina, z ktorej sa neskôr vyvinulo dnešné mesto Hurgada, bola prvýkrát osídlená v roku 1905. Pôvodne bola Hurgada rybárskou dedinou. Ropa bola objavená v oblasti v roku 1913 a v roku 1921 začali britské ropné spoločnosti s jej ťažbou a exportom. Počas vlády kráľa Farúka bolo v meste postavené rekreačné stredisko, ale po znárodnení egyptského priemyslu prezidentom Násirom bolo presunuté do egyptských ozbrojených síl. Počas Opotrebovacej vojny medzi Izraelom a Egyptom (1967–1970) bol ostrov v Červenom mori na východ od mesta opevnený egyptskými jednotkami a používaný ako stanovište radara. 22. januára 1970 bol ostrov dejiskom operácie Rhodos, helikoptérového útoku izraelských jednotiek, ktoré ho obsadili na 36 hodín. Počas októbrovej vojny v roku 1973 bol prístav v Hurgade cieľom štyroch izraelských operácií.
V septembri 1994 zabili strelci, ktorí Hurgadou prechádzali, dvoch Egypťanov a nemeckého turistu; ďalší Nemec bol pri útoku zranený a na následky zranení zomrel po návrate do Nemecka. V roku 2016 pri teroristickom útoku v Hurgade, inšpirovanom džihádistickou skupinou Islamský štát, boli zranení traja turisti. Pri ďalšom teroristickom útoku v Hurgade v roku 2017 istý muž vyhlásil, že chce zabíjať iba Neegypťanov, a dobodal sedem turistiek. Pri útoku, ktorý sa odohral v dvoch samostatných rezortných hoteloch, zahynuli dve Nemky a jedna Češka.
Časti
Pozostáva z dvoch hlavných častí:
Ďalšie časti (výber):
Zdroj
- týka sa len kapitoly Dejiny
Tassin-la-Demi-Lune
Tassin-la-Demi-Lune je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kálmán Kalocsay
Kálmán Kalocsay, pseudonymy Peterido Peneter a Peter Peneter (* 6. október 1891† 27. február 1976) bol maďarský esperantista a lekár. Je pokladaný za jedného z najväčších esperantských básnikov, zároveň bol jedným z najplodnejších prekladateľov do tohto jazyka. Pôsobil ako univerzitný profesor a primár nemocnice v Budapešti, napísal rad vysokoškolských učebníc lekárstva. Získal štátne vyznamenanie.
Poézia
Jeho literárny prínos pre esperantistickú poéziu spočíva predovšetkým v tom, že vypracoval prakticky celú poetiku esperanta a obohatil tento jazyk o značné množstvo poetických slov. Hoci bol jeho vplyv na esperantistickú poéziu obrovský, nie je jeho dielo mimo esperantistický svet príliš známe.
Odborná literatúra
Kálmán Kalocsay redigoval Hungara antalogio a Enciklopedio de esperanto, ďalej bol dlhoročným šéfredaktorom najvýznamnejšej esperantskej literárnej revue Literatura mondo. Uverejnil množstvo recenzií, esejí, štúdií, ktoré často vychádzali v revue Hungara vivo.
Preklady
Mimo vlastnú tvorbu sa venoval prekladom do esperanta, prekladal predovšetkým z maďarčiny a podarilo sa mu preložiť najvýznamnejšie diela maďarskej poézie. Prekladal ale aj z mnohých iných európskych jazykov. Jeho básnické preklady sú považované za veľmi dobré. Mimo poéziu preložil aj niekoľko prozaických diel, tieto preklady sa stretli s menším ohlasom.
Ďalej preložil dve Goetheho diela Romaj elegioj a Taglibro, Dantove Peklo z Božskej komédie (La inferno). V spolupráci s G. Waringhienom preložil Baudelairove kľúčové dielo Kvety zla (Floroj de l'malbono). Z anglickej literatúry preložil Shakespearovho Kráľa Leara (Rego Lear), Somermeznokta songo a Tempesto.
V spolupráci s. G. Waringhinom preložil Heineho Kantoj kaj romancoj.
Z prózy preložil drámu F. Karinthyho Morgaŭ matrne, Heltaiovu komédiu La paĉjo de la reĝino a Arthistorio od A. Heklera, novely Rozinjo (G. Törtök) a Du kokcineloj (G. Gárdonyi).
NGC 5626
NGC 5626 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 30. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Saint-Pierre-du-Fresne
Saint-Pierre-du-Fresne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 200 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Adour
thumb|Adour Adour je rieka vo Francúzsku. Jej prameň sa nachádza v Pyrenejách, pokračuje cez Akvitánsku panvu a po 335 km sa vlieva do Biskajského zálivu. Rieka je čiastočne splavná a je aj zdrojom elektrickej energie.
Účet (účtovníctvo)
náhľad|Základná schéma účtu náhľad|Príklad účtovných zápisov na účte 211
Účet alebo konto je jedným zo základných metodických prostriedkov účtovníctva pre zachytávanie stavov a zmien stavov jednotlivých druhov aktív a pasív. Účet možno chápať ako dvojstranné účtovné pole, na ktorom sa účtuje o rovnakom obsahu, napr. o peniazoch v pokladnici, na bankovom účte a podobne.
Schéma a náležitosti účtu
Každý účet sa označuje presným názvom, ktorý vystihuje jeho ekonomický obsah a číselným znakom (kódom), ktorý je určený účtovou osnovou.
Účtovný zápis vykonaný na ktorejkoľvek strane účtu obsahuje zvyčajne tieto údaje:
The Shepherd
The Shepherd je americký film, ktorý pôjde do kín, alebo priamo na video v roku 2008. Hlavné úlohy zahrali Jean Claude Van Damme a Scott Adkins.
Zápletka
Texaský policajt súperí s bývalým námorníkom, ktorý sa pokúša previezť drogy z Mexika do Spojených štátov Amerických.
Van Damme vyhlásil, že týmto filmom sa vracia na veľké plátno. V súčasnosti trénuje, aby sa mu vrátila bývalá fyzická kondícia.
Sofizmus
Sofizmus alebo zastarano sofizma je tvrdenie zdanlivo logické, ktoré však dospieva k neprijateľnému záveru, buď svojou absurditou alebo zámerne nesprávnym použitím pravidiel dedukcie. Tradične sa pripúšťa, že sofizmus sa odlišuje od paralogizmu zámernou snahou klamať. Sofizmus možno tiež používať s cieľom šokovať poslucháča, a tým ho priviesť k hlbšej reflexii.
Využívanie sofizmu bolo dôležitou zložkou eristiky, v ktorej vynikali najmä sofisti a príslušníci megarskej školy. Medzi slávne sofizmy staroveku patrí napríklad Eubulidova sofizma rohatý:
Adrár
Adrár (-po arabsky; po tuaregsky (zapísané latinkou) Adghagh [IPA: ɑːdɤɑːɤ/ɑːḍɤɑːɤ] alebo Ad(')agh [IPA:ɑːḍɑːɤ] alebo Adrar [IPA: ɑːdrɑːr] - doslova: "vrch, kopec; kameň"; francúzsky prepis Adrar, Adghagh, Adagh) môže byť:
NGC 5627
NGC 5627 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. apríla 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Faidros z Farsalu
Faidros (Faidros) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 556 pred Kr.
Faidros z tesálskeho Farsalu bol na 56. olympijských hrách v roku 556 pred Kr. korunovaný olivovým vencom zo stromu rastúceho v posvätnom okrsku boha Dia za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou a aj hlavnou olympijskou súťažnou disciplínou, menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.
Meno olympionika Faidra je zaznamenané v starovekom diele Kronika (gr. Chronografia) od historika Eusebia z Kaisareie, ktorý do knihy prepísal aj zoznam olympijských víťazov z písomností Iulia Africana, autora mnohých písomných diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Ananka (mesiac)
Ananka alebo Ananke je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 1951 Sethom Barnesom Nicholsonom v observatóriu Mount Wilson Observatory a bol pomenovaný po mytologickej postave Ananké.
Jantárová cesta (Bratislava)
Jantárová cesta je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. V 70. a 80. rokoch pri jej plánovanej výstavbe mala názov Ulica Československých interbrigadistov, no v roku 1990 bola premenovaná na súčasný názov. Pôvodne bola plánovaná ako radiála od Starého mostu až po juh Petržalky, v súčasnosti je ešte stále rozdelená na samostatnú severnú (od Starého mostu, resp. Krasovského ulice až po Rusovskú cestu) a južnú časť (od križovatky Pajštúnska a Kutlíkova až po Vyšehradskú).
Ananka (mesiac)
Obežná dráha
Ananke obieha okolo Jupitera s veľkou excentricitou a inklináciou v retrográdnom (opačnom) smere. Od roku 2000 bolo objavených 8 nepravidelných satelitov s podobnou obežnou dráhou. Orbitálne prvky sú z roku 2000. Menia sa v závislosti od slnečných a planetárnych porúch. Ananke je najväčší známy satelit tejto skupiny mesiacov, a tiež najväčší známy pozostatok z pôvodného asteroida, ktorého rozpadom vznikla rodina Ananke.
Robert C. Tucker
Robert C. Tucker (* 29. máj 1918, Kansas City, Missouri, USA – † 29. júl 2010, Princeton, New Jersey) bol významný americký expert na dejiny a politiku Sovietskeho zväzu a Ruska.
V rokoch 1949 - 1953 pracoval ako atašé na americkom veľvyslanectve v Moskve. Medzi jeho najvýznamnejšie diela patria: Politická kultúra a vodcovstvo v sovietskom Rusku, Stalin ako revolúcionár: 1879-1929 (1973) a pokračovanie, Stalin v moci: Revolúcia zhora, 1928-1941 (1992), Politika ako vodcovstvo (1995) a Filozofia a mýtus Karla Marxa (1961). Jeho biografie Stalina sú považované za najlepšie práce o tomto diktátorovi vôbec. Robert Tucker je tiež zodpovedný za razenie teórie "vojenského komunizmu" o vplyve vojenských funkcionárov na jednotu a pôsobnosť strany. Bol emeritným profesorom politiky a medzinárodných štúdií na univerzite v Princetone.
Bol ženatý s Eugeniou (Jevgenijou) narodenou v Moskve, ktorá s nim v roku 1953 emigrovala do USA, kde neskôr vyučovala ruštinu na Princetonskej univerzite.
Slougenzinmarcha
Slougenzinmarcha (iné názvy: Slougenzin marcha; Slougenzin Marcha; Slougenzin, Marchan; alebo hypoteticky Slougenzia marcha) je názov geografického objektu (asi územia alebo hranice) so spornou bližšou identifikáciou, ktorý sa spomína v jednej listine Ľudovíta Nemca z roku 860. Prvá časť názvu sa pravdepodobne vzťahuje na Slovenov (t.j. Slovákov a/alebo Slovanov a/alebo Slovincov). Jeho význam spočíva v tom, že dátum výskytu tohto názvu (860) je značne starý.
Kontext
Názov sa spomína v listine Ľudovíta Nemca z februára 860, ktorou Ľudovít potvrdzuje darovanie majetkov kláštoru v Niederaltaichu zo strany Pribinu. Listina územne vymedzuje predmet daru nasledovne: in orientem ultra Salam fluviolam usque in Slougenzinmarcham et Stresmaren et sic sursum per Salam usque ad Unaltungesbah et sic inde uaque in Hrabagiskeit et ad Chirihstetin. V doslovnom preklade: ''Na východ za riečkou [al. za riečku] „Sala“ [t.j. Zala ] až do [al. až po] „Slougenzinmarcha“ a „Stresmaren“ a tak nahor [al. vysoko] cez „Salu“ [al. po „Sale“] až po „Hrabagiskeit“ a „Chirihstetin“.''
Ratkoš výraz prekladá len ako hranica Slougenzin.
Predložka in pred výrazom (a -m na konci výrazu) znamenajú, že ide v latinčine o akuzatív. Nominatív od marcham znie marcha, od Slougenzin sa pre nominatív v textoch buď ponecháva slovo nezmenené alebo sa uvádza tvar Slougenzia (k tomu pozri nižšie).
Delouze-Rosières
Delouze-Rosières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Slougenzinmarcha
Kontext
Treba dodať, že existuje aj aspoň jedno vydanie listiny, ktoré inkriminované miesto uvádza v tvare „Slougenzin, Marchan“ (t.j. číta text ako dve slová oddelené čiarkou).
Delouze-Rosières
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Slougenzinmarcha
Salabiugiti
Z okolitého textu listiny vyplýva, že išlo o územie okolo lokality "Salabiugiti". Kniha Magnae Moraviae fontes historoci k tomu uvádza: ''Salabiugiti (ďalšie zmienky o lokalite sú v Conv. Bag. et Carant., c. 12 a v listine kráľa Ľudovíta pre Soľnohrad r. 860. MMFH III, Diplom, č. 130) kladie T. Bogyay, Die Kirchenorte 55 do oblasti Zalabéru ako veľa iných bádateľov. I. L. Červinka, Slované na Moravě 245 uvádza Jirečkov názor, podľa ktorého išlo o Zalaszentgrót (kostol v Salabiugiti bol podľa Conversio zasvätený sv. Rudbertovi). O Zalabéri vyslovila pochybnosť aj A. Cs. Nósová, Ausgrabungen 227.''
Delouze-Rosières
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Slougenzinmarcha
Rôzne interpretácie v literatúre
Česká kniha Magnae Moraviae fontes historici píše: ''Slougenzinmarcham hľadal F. Kos II, č. 169 na východ od Sály pri Blatenskom jazere. Samotné označenie je nejasné, môže ísť o územný majetok, hranicu Slovanov, resp. Slověna. Či s týmto označením súvisí Sclavenensis provincia, kde ležal kláštor P. Márie, ktorého opátom bol v r. 1001 Anastasius (MGH Diplom. III., Heinrich II.. 396), nie je zrejmé.''.
J. Stanislav 1999 uvádza, že okolie Blatenského jazera sa volalo Slougenzin marcha (detto uvádza napr. L. Niederle vo svojej knihe Slovanské starožitnosti II – 2, 1906, str. 367) a vetu spomína v kontexte, v ktorom opakovane zdôrazňuje, že Panónia bola obývaná Slovákmi. J. Stanislav 1956 uvádza, že Slougenzin je ''asi pokazený zápis slova Slověninъ. K tomu treba podotknúť, že predkovia Slovincov sa volali Slověne, nom. sg. Slověninъ.'' Kúsok nižšie však píše, že Slověne sa volali aj Slovania nad Dunajom.
Slovinec J. Kelemina píše, že Slougenzin sa obyčajne chápe ako Slověnьcь, pričom –ge- je zápis slovanského ě, a že nominatív slova Slougenzin (ako adjektíva) by mal (v latinčine) znieť Slougenzia.
O. Chreňo (nehistorik) spája Slougenzin marcha so slovom Sloveni, ktoré pokladá v tom čase za názov Slovanov.
Karel Kálal
Karel Kálal (* 9. január 1860, Rakov – † 4. apríl 1930, Praha) bol český učiteľ, organizátor školstva a spisovateľ.
Slougenzinmarcha
Rôzne interpretácie v literatúre
Okrem toho sa výraz Slougenzin niekedy stotožňuje s maďarským sídlom dnes nazývaným Szőc (doloženým v roku 1272 ako Zelch a v roku 1329 ako Sculch). U Stanislava 1999 je toto sídlo uvedené na str. 419 ako Szölc.
Karel Kálal
Životopis
thumb|Rodný dom Karola Kálala v Rakove V Soběslavi vyštudoval učiteľský ústav a potom učil na rade škôl v Česku (Trojovice, Počátky, Stará Bělá, Frenštát pod Radhoštěm, Velké Meziříčí), od roku 1906 bol riaditeľom na Obchodnej akadémii v Písku. Po roku 1918 pôsobil na ministerstve školstva a národnej osvety. Neskôr bol vymenovaný za riaditeľa Obchodnej akadémie v Banskej Bystrici.
Slougenzinmarcha
Rôzne interpretácie v literatúre
Vyskytuje sa aj názor, že slovo Slougenzin by mohlo byť odvodené od (asi nemeckého) osobného mena Slougenzo, Slauganzo či Slauginzo.
Karel Kálal
Životopis
Od 90. rokov 19. storočia propagoval česko-slovenskú vzájomnosť a národnú jednotu. Bol (pred rokom 1905 popredným) činiteľom Českoslovanskej jednoty (ČSJ) a Luhačovických porád, iniciátorom I. Zjazdu priateľov Slovákov. V roku 1905 v Hodoníne organizoval akcie na podporu slovenských študentov.
Bol spoluvydavateľom slovenského časopisu Dom a škola.
Na jeho rodnom dome bola 25. mája 1930 odhalená bronzová pamätná tabuľa s nápisom: ''Zde se narodil Karel Kálal, spisovatel, 9. 1. 1860''.
Udalosti v Černovej
V r. 1907 K. Kálal v súvislosti s udalosťami v Černovej spolu s českým právnikom Eduardom Ledererom a básnikom Adolfom Heydukom boli autormi listov nositeľovi Nobelovej ceny Bjørnstjerne Bjørnsonovi. Bjørnson na základe ich informácií začal v Európe informačnú kampaň o národnostných pomeroch v Uhorsku.
K menej svetlým stránkam tejto kampane patrí historka s vymysleným protestom L. N. Tolstého, k nadšeným propagátorom ktorého K. Kálal patril. Ničnetušiaci Bjørnson odpovedal na „protest“ ďakovným listom. Až z odpovede L. N. Tolstého vysvitlo, že ide o podvrh.
Dielo
Od r. 1884 prispieval do českých a slovenských časopisov (Komenský, Pedagogické rozhledy, Česká škola, Slovenská škola, Doma a škola)
Algoritmus z-buffer
Algoritmus z-buffer je algoritmus používaný v počítačovej 3D grafike. Algoritmus je jednoduchý na implementáciu, no veľmi náročný na pamäť – používa až dva buffre.
Friedrich Sustris
Friedrich Sustris (* asi 1540, Taliansko – † 1599, Mníchov) bol nemecko-holandský barokový maliar, dizajnér a architekt; syn umelca Lamberta Sustrisa, ktorý pôsobil najmä v Taliansku.
Ternand
Ternand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bácovice
Bácovice je obec v Česku v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 76 obyvateľov, z toho 40 mužov a 36 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,1 roka (muži 40,3 roka, ženy 35,8 roka).
Rock in Rio (album)
Rock in Rio je v piaty album s nahrávkou z koncertu britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden, ktorý bol nahratý počas Brave New World Tour '00 - '01. Záznam koncertu bol tiež vydaný ako DVD s rovnomenným názvom Rock in Rio.
ATP World Tour 2009
Association of Tennis Professionals (ATP) World Tour je elitný okruh turnajov pre profesionálnych tenistov organizovaný ATP. ATP World Tour zahŕňa grandslamové turnaje (organizované Medzinárodnou tenisovou federáciou (ITF)), ATP 1000, ATP World Tour 500 series, ATP World Tour 250 series, World Team Cup, Davisov pohár (organizovaný ITF) a Finále ATP World Tour.
Program
Toto je kompletný program turnajov na ATP World Tour 2009, s hráčmi, ktorý postúpili aspoň do štvrťfinálového kola.
December
Žiadny turnaj.
Štatistické informácie
Stav k 23. 8. 2009
NGC 5628
NGC 5628 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 6. mája 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
Saint-Pierre-du-Jonquet
Saint-Pierre-du-Jonquet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 201 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Ázie v netballe 2012
Majstrovstvá Ázie v netballe 2012 boli 8. majstrovstvá Ázie v netballe žien, ktoré organizuje Ázijská netballová federácia (ANF). Konali sa od 25.31. augusta 2012 v Colombo, na Srí Lanke, za účasti 10 tímov. Nováčikmi turnaja boli Japonsko a Brunej. Všetky zápasy sa hrali v jedinej aréneSugathadasa Indoor Stadium. Titul neobhajil domáci tím Srí Lanky, ale zvíťazil Singapur, pre ktorého to bol druhý titul.
Účastníci
1 Umiestnenie vo svetovom rebríčku IFNA k 21. júlu 2012
Bartłomiej Nataniel Wąsowski
Bartłomiej Nataniel Wąsowski (* 24. august 1617, Wielkopolska, Poľsko – † 4. október 1687, Poznaň, Poľsko) bol poľský dramatik, architekt a jezuita.
NGC 5629
NGC 5629 je galaxia v súhvezdí Pastier, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 6. mája 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
Spišská Kapitula
Spišská Kapitula (niekedy označovaná aj: Slovenský Vatikán ;, , ) bolo cirkevné mestečko a ešte stále je sídlom spišského biskupa i centrom Spišskej diecézy. Dnes je súčasťou mesta Spišské Podhradie. Spišská Kapitula bola niekdajšia samostatná obec na východnom Slovensku v Hornádskej kotline. V 11. storočí stál neďaleko Spišskej Kapituly kláštor, založený pravdepodobne benediktínmi. Vznik Spišskej Kapituly súvisí so založením spišského prepošstva zrejme koncom 12. storočia. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1235. Nachádza sa tu románska Katedrála svätého Martina z rokov 12451273. V 13. storočí tu bola situovaná tzv. kapitulská škola, od polovice 17. storočia jezuitské gymnázium. Až do 18. storočia vyvíjali mnohí panovníci a spišskí prepošti snahy o povýšenie prepoštstva na biskupstvo. Tento zámer sa podaril až v roku 1776 za vlády Márie Terézie, kedy bolo prepošstvo povýšené na biskupstvo a odvtedy je sídlom cirkevnej správy Spiša, Liptova a Oravy. Spišská Kapitula bola jedným z centier cirkevného školstva na Slovensku. V rokoch 18191950 tu existoval prvý slovenský i uhorský ústav pre výchovu učiteľov základných škôl. V rokoch 18151849 tu bolo bohoslovecké učilište. V roku 1948 pričlenili Spišskú Kapitulu k mestu Spišské Podhradie a o dva roky neskôr ju vyhlásili za mestskú pamiatkovú rezerváciu. Od roku 1993 je súčasťou zápisu Levoče, Spišského hradu a pamiatok okolia v Zozname UNESCO.
Mezzotinta
Mezzotinta alebbo škriabaná rytina je grafická technika patriaca pod tlač z hĺbky. V medzinárodnom označení má symbol C7.
Spišská Kapitula
Vznik spišského prepošstva 11.13. storočie
Dnešné jadro Spišskej Kapituly je vybudované na vyvýšenine zvanej Mons sancti Martini (Hora svätého Martina). Geografická poloha vzhľadom na okolie, ako je prírodný komplex Sivá Brada, Dreveník, Pažica ako aj blízkosť kráľovského Spišského hradu, bola predurčená stať sa miestom duchovného významu. Dokladom  toho sú zvyšky staršieho opevneného komplexu v blízkosti Spišskej Kapituly za jej západnou hradbou. Archeologický výskum v 60. a 70. rokoch 20. storočia priniesol hypotézu o tom, že stavby pochádzali z 11. storočia a pravdepodobne išlo o kláštor, v ktorom sa dala identifikovať kaplnka, studňa, baptistérium, obytné a aj hospodárske budovy. Dá sa predpokladať, že šlo o benediktínsky kláštor, ktorý bol zasvätený svätému Martinovi. Samotný kláštor ešte v priebehu stredoveku zanikol. Opevnený komplex však nebol jedinou stavbou, ktorá stála pred Katedrálou svätého Martina. Archeologickými výskumami a archívnymi dokladmi sa podarilo identifikovať niekoľko ďalších sakrálnych stavieb na tomto území. Najnovšie merania georadarom potvrdzujú hypotézy o stavebnom vývoji v okolí Katedrály svätého Martina. Dnes chýbajúci priebeh opevnenia kostola na juhovýchodnej a východnej strane, ktorý kopíroval terén v okolí kostola na juhovýchodnej strane, v mieste dnešného vstupu do komplexu Spišskej Kapituly na južnej strane a ďalej pokračovala na východnej strane  severovýchodným smerom k dnešnému biskupskému palácu. Okrem toho v priestore dnešnej Kapituly medzi vežami katedrály a biskupským palácom boli objavené základy okrúhlej stavby-kaplnky svätého Ondreja, ktorá pravdepodobne vznikla v druhej polovici 11. storočia. Stála tu aj druhá kaplnka Panny Márie, známa v druhej polovici 13. storočia ako pútnická.
Mezzotinta
Pri mezzotinte sa vytvára modelovacia kresba vyškrabávaním, čiže zosvetľovaním tmavej plochy medenej alebo mosadznej husto ozrnenej dosky. Na túto techniku sa najlepšie hodí medená doska hrúbky 1,5 až 2 mm, na ktorej sa vytvorí potrebná zrnitosť pomocou kolísky alebo skobliny. Je to oceľový polkruhový nôž s ostrím vybrúseným do jedného či viac radov zubov. Kolískou sa najprv rozbrázdi celá plocha dosky v štyroch základných smeroch a v brázdení sa pokračuje dovtedy, kým sa celý povrch dosky nejaví ako rovnomerne tmavý. Táto práca je pomerne namáhavá a zdĺhavá. Na urýchlenie práce možno použiť tzv. kotúčový zrnič. Ozrnený povrch sa potom pretrie slabým nánosom riedkej farby a to buď čiernej tempery, alebo tlačovej černe zmiešanej s lojom. Vybudovanie mezzitintovej kresby prebieha opačne ako pri ostatných hlbokotlačových technikách – začína sa od tmavej cez poltóny k svetlejším partiám. Praktizujeme to väčšinou zoškrabovaním a vyhladzovaním zrna v miestach, ktoré sa majú tlačiť svetlejšie. Čím nižšie je zrno, tým menej farby udrží. Zrno sa zoškrabáva trojhrannou oceľovou škrabkou, ktorú držíme naplocho, takmer vodorovne, aby sa príliš nezarezávala do hĺbky. Opravy chybných miest sa robia opätovným rozdrvením skoblinou.
Spišská Kapitula
Vznik spišského prepošstva 11.13. storočie
Spišské prepošstvo bolo založené pravdepodobne koncom 12. storočia alebo začiatkom 13. storočia ako súčasť Ostrihomskej arcidiecézy. Spišské prepošstvo malo slúžiť duchovnej starostlivosti najmä o nemeckých osadníkov na Spiši, ale aj o ostatných obyvateľov Spiša. Pôvodná listina o založení prepošstva sa nezachovala, ale v listine uhorského kráľa Ondreja II. z roku 1209, ktorá je zároveň prvou písomnou zmienkou o Spiši, sa spomína spišský prepošt Adolf z významného rodu Andechs-Merano. Kráľ pôvodne daroval spišskému prepoštovi majetky v okolí dnešnej obci Jablonov. Prepošt bol zástupcom arcibiskupa, čoskoro vznikol zbor poradcov, čiže kanonikov (kapitula). Prepoštov zo začiatku dosadzoval kráľ. Neskôr prepoštov volila kapitula a po súhlase panovníka ich investoval ostrihomský arcibiskup. Mnohí z prepoštov zastávali na kráľovskom dvore vysoké funkcie. S vznikom prepošstva vznikla potreba vybudovať chrám a prepoštský palác.
Ústredným objektom v areáli Spišskej Kapituly je Katedrála svätého Martina. Bola postavená v neskororománskom slohu v rokoch 1245 až 1273 na mieste staršieho kostola z 12. storočia. Niesla znaky románskej architektúry z nemeckého Bambergu a severovýchodu Talianska, z oblasti Istrie a Friuli. Začali ju stavať ako reprezentatívny chrám spišského prepošstva v súvislosti s usadením Kolomana, syna kráľa Ondreja II. a údelného kniežaťa na Spišskom hrade v roku 1221 a aktivitami uhorského kráľa Ondreja II., ktorý sa výrazne angažoval na Spiši v dôsledku politických záujmov v Haliči a Vladimírsku. Činil tak za výraznej podpory svojej manželky a jej bratov z rodu Andechs-Merano. Keď sa Koloman v roku 1226 stal vojvodom Slavónska, Chorvátska a Dalmácie, jeho podpora výstavby chrámu oslabla, čo malo za následok nedostavanie južnej veže. V roku 1241 Tatári vypálili kostol, pričom najťažšie bol poškodený westwerk. S rekonštrukciou sa začalo až v 70. rokoch 13. storočia, keď prepošt kapituly Mutimír vo svojom testamente odkázal peniaze na túto opravu.
Donačná listina od kráľa Ondreja II. sa po Tatárskom vpáde stratila. Preto uhorský kráľ Belo IV. v roku 1249 obnovil donačnú listinu spolu s majetkami spišskému prepošstvu. Stavba románskeho chrámu bola dokončená v roku 1273, keď bola postavená druhá veža. Pri prepoštovi vznikla kapitula, ktorá mala pôvodne 4 kanonikov. V roku 1282 prepošt Lukáš ich počet rozšíril na 10. Šlo o kolegiálnu kapitulu na čele s prepoštom, ktorý mal jurisdikciu nad obyvateľstvom Spišskej župy. Kapitula vykonávala aj funkciu takzvaného hodnoverného miesta, teda verejného notárstva. Vydávala a overovala listiny, vyšetrovala majetkové pomery, uschovávala listiny. Zároveň tu už v 13. storočí stála škola. Podľa viacerých dokladov sa tu bohoslužby slúžili v staroslovienskom jazyku. Postupne tu vzniklo akési cirkevné mestečko, ktoré okrem prepoštského kostola pozostávalo aj z prepoštského paláca, z domov jednotlivých kanonikov a z niektorých ďalších budov. Najstaršia spodná časť bola už v 13. storočí obohnaná hradbami. V rokoch 12881289 prerušil práce vpád Neugerov, osobná stráž uhorského kráľa Ladislava IV. Kumánského, ktorí katedrálu vyplienili a tak bola rekonštrukcia ukončená až koncom 13. storočia. Vyrabovali katedrálu, vlámali sa do sakristie, ktorá slúžila ako archív hodnoverného miesta a zničil listiny, ukradli pečatidlo kapituly. V rámci rekonštrukcie bola dostavaná južná veža, ktorá však po skúsenostiach s Tatármi a Kumánmi dostala na treťom poschodí dve štrbinové strieľne.
Neskorý stredovek a pokusy o vytvorenie biskupstva 14.17. storočie
Od začiatku 16. storočia postupné prestavby kanónií, veže nad stredovekým západným vstupom do areálu Kapituly, spojenú so staršou opevnenou ochodzou. Neskororenesančná prestavba, rozšírenie prepoštského paláca (motív lodžie). Príchodom jezuitov na Spišskú Kapitulu v 17. storočí začala renesančno-baroková prestavba chudobinca na jezuitské kolégium s dostavbou pre novozaložené gymnázium. S prestavbou súvisela aj výstavba opevnenia okolo Kapituly. V roku 1629 arcibiskup Peter Pázmany predložil plán na zriadenie štyroch nových biskupstiev na území Slovenska. Jedným z nich malo byť aj Spišské biskupstvo, do ktorého mali okrem Spiša patriť aj Liptov a Orava. No tento plán sa nepodarilo uskutočniť. S pobytom jezuitov súvisí aj výstavba Spišského Jeruzalema. Pravdepodobne sa inšpirovali výstavbou Kalwarie Zebrzydowskej v Poľsku, ktorá bola postavená analogicky s miestami pobytu Ježiša v jeho posledných dňoch života v Jeruzaleme. Kalváriu pravdepodobne vybudovali v 17. storočí. Postavili niekoľko kaplniek, ktoré majú reprezentovať kalváriu spolu so Spišskou Kapitulou. Pútnici tak mohli prežiť púť. Jezuiti založili v Spišskej Kapitule v roku 1647 školu, viedli morálne a filozofické dišputy v slovenskom jazyku, hrali divadelné predstavenia a mystériá na Pažici. Počiatky kalvárie sú spojené s osmanskou hrozbou, ktorá znemožňovala cestu pútnikom do Svätej zemi, ale aj vlnou reformácií na Spiši a v Uhorsku.
Vznik spišského biskupstva 18.19. storočie
vľavo|náhľad|Erb Spišskej diecézy Po skončení poľského zálohu v roku 1772 pápež Pius VI. bulou Romanus pontifex z 13. marca 1776, na základe dekrétu Márie Terézie z dňa 15. januára 1776, zriadil nové biskupstvá Banskobystrické, Rožňavské a Spišské vyčlenením z Ostrihomského arcibiskupstva. Zriadením biskupstva sa prepoštský kostol stal katedrálou a kolegiálna kapitula sa premenila na kapitulu sídelnú. Súčasťou nového biskupstva sa stali vtedajšie župy Spiš, Liptov a Orava. V 18. storočí zažíva Spišská kapitula stavebný rozmach kanónií, dostavba hospodárskych objektov, sýpky, humná oddeľujúce hospodárske dvory od úžitkových záhrad najmä v kanóniach na severnej strane sídla. Prístavba barokovej sakristie na severnej strane Katedrály svätého Martina. Výstavba barokovej Hodinovej veže ako vstup do barokovo upravenej prepoštskej záhrady. Barokizácia prepoštskej rezidencie, neskoršieho biskupského sídla. Výstavba altánkov na baštách opevnenia. Strešná krajina zjednotená šindľovou krytinou na valbových a manzardových strechách. Výstavba bastiónu pred východnou bránou. Pius VII. bulou Super universas orbis terrarum Ecclesias z 9. augusta 1804, na základe dekrétu Františka I. z 5. augusta 1804, ustanovil Košické a Satmarské biskupstvo vyčlenením z Jágerského biskupstva, pričom Jáger bol povýšený na arcibiskupstvo. Sufragánmi Jágerskej provincie sa okrem Košíckej stali aj Spišská a Rožňavská diecéza. V roku 1815 tu vznikol kňazský seminár a v roku 1819 najstarší učiteľský ústav v celom Uhorsku so sídlom v rozšírenej budove bývalého jezuitského kolégia. Na konci 19. storočia prechádza Katedrála svätého Martina výraznou regotizáciou a doplnením architektonických článkov (západná balustráda, bočné portály, vitráže, dlažba, interiérová výmaľba od F. Daberta, Jozefa Hanulu).
20. a 21. storočie
Dňa 9. mája 1922 vzala Svätá stolica do vlastnej správy okrem Trnavského biskupstva, Nitrianskeho a Banskobystrického biskupstva aj Spišské biskupstvo. V 20.30. rokoch 20. storočia Spišská Kapitula prechádza poslednou výraznou zmenou a to bola výstavba funkcionalistickej budovy učiteľského ústavu (pod vedením architekta J. Šašinka z Popradu), k dvoru rozšíreného jezuitského kolégia, neskôr seminára a prvého sídla učiteľského ústavu v rokoch 19321934. Vývoj však hrubo zastavili spoločensko-politické udalosti v Československu. Seminár bol zrušený krátko po vypuknutí SNP, nakoľko v seminári bol zriadený nemecký vojenský špitál. Od roku 1948 sa Spišská Kapitula stala mestskou časťou Spišské Podhradie. Komunistický režim po puči vo februári 1948 začal svoj otvorený boj proti katolíckym kňazom a celej cirkvi. V roku 1949 bol dosadený vládny zmocnenec na biskupský úrad a biskup Ján Vojtaššák sa dostal do domáceho väzenia. Seminár a aj učiteľský ústav bol poštátnený. V ich priestoroch bola vojenská, neskôr policajná škola a policajný archív a kanonici boli postupne odstránení. Od roku 1950 je Spišská Kapitula súčasťou mestskej pamiatkovej rezervácie. V 70. rokoch 20. storočia bol urobený archeologický prieskum pod vedením Adriána Vallašeka hlavne v oblasti Katedrály svätého Martina. Pavol VI. apoštolskou konštitúciou Qui divino 30. decembra 1977 zriadil na Slovensku Trnavské arcibiskupstvo a Spišská diecéza sa stala jej súčasťou. V roku 1989 objekty Spišskej Kapituly prevzala späť Cirkev, opäť vznikol kňazský seminár. Dňa 6.11. decembra 1993 deklarovaním v Cartagene sa Spišská Kapitula stala súčasťou Svetového kultúrneho a prírodného dedičstva UNESCO. Pápež Ján Pavol II. bulou Pastorali quidem permoti z 31. marca 1995 vytvoril Košickú cirkevnú provinciu, Košické biskupstvo povýšil na arcibiskupstvo a sufragánmi sa stali Rožňavské a Spišské biskupstvo. V roku 1995 počas druhej pastoračnej návštevy Slovenska pápež Ján Pavol II. navštívil aj Spišskú Kapitolu v dňoch 2.3. júla 1995. Na konci 20. storočia a začiatkom 21. storočia sa začalo so stavebnou obnovou časti kanónií s reštaurátorskými prácami umeleckých architektonických prvkov a výzdoby interiérov. Súčasne došlo k zániku časti hospodárskych objektov kanónií alebo k výstavbe nových objektov na ich mieste. V rokoch 20092013 sa tu realizoval výskum, ktorý okrem iného odhalil pôvodnú podobu stavby a odkryl staršie hroby pod základmi románskej časti v okolí katedrály. Zároveň stále prebiehajú reštaurátorské práce v celom komplexe Spišskej Kapituly a hlavne na katedrále.
Komplex stavieb
náhľad|Komplex Spišskej Kapituly: 1. Katedrála sv. Martina, 2. Biskupský palác, 3. Kňazský seminár, 4. Hodinová veža, 5. Kanónia č. 6, 6. Kanónia č. 5, 7. Kanónia č. 3, 8. Kanónia č. 17, 9. Kanónia č. 15, 10. Kanónia č. 14, 12. Nálezy georadarom, č. 13 Kaplnka sv. Ondreja a č. 14 Opevnenie. Sivé časti aj s číslovaním sú stavby ktoré sa dodnes nezachovali.
Katedrála svätého Martina
Katedrála svätého Martina, rímskokatolícka katedrála, v Spišskej Kapitule, miestnej časti mesta Spišské Podhradie v okrese Levoča je katedrálnym chrámom Spišskej diecézy a zároveň aj farským kostolom. Z architektonického hľadiska sa jedná o románsko-gotickú katedrálu, postavenú v prvej tretine 13. storočia ako románsky chrám trojtaktového priestoru s westwerkom na západe. V roku 1963 bola zapísaná do ústredného zoznamu pamiatkového fondu pod číslom 782/1. V roku 1993 bola zapísaná do Zoznamu svetového kultúrneho a prírodného dedičstva UNESCO ako súčasť súboru Levoča, Spišský hrad a pamiatky okolia. V roku 2003 boli v katedrále uložené telesné pozostatky biskupa Jána Vojtaššáka.
Biskupský palác a záhrada
vľavo|náhľad|Biskupský palác Biskupský palác sa nachádza oproti katedrále. Vznikol niekoľkými rozšíreniami a prestavbami pôvodne románskeho prepoštského paláca z druhej polovici 13. storočia. Stavba prepoštského paláca začala spolu s Katedrálou svätého Martina počas pôsobenia spišského prepošta Mutimíra, preto sa tento palác v písomných zmienkach označuje ako Mutherianum. V priebehu výstavby sídlil prepošt na Spišskom hrade. Prepoštský palác sa nachádzal severne od katedrály na miernom svahu. Výrazné gotické úpravy boli v 14. a 15. storočí. V roku 1652 bola ukončená renesančná prestavba paláca, ktorá tvorí dodnes jadro paláca. Zachovali sa tu niekoľko miestností zaklenutých krížovou klenbou na stredný stĺp. V rokoch 17531766 bol palác barokizovaný, túto úpravu reprezentuje schodisko a kaplnka na prízemí. Exteriér má nejednotnú barokovú úpravu a nízku manzardovú šindľovú strechu. Interiér tvorí reprezentačné vstupné schodisko, kaplnka so zvyškami barokovej výzdoby klenieb a priestranná aula s iluzívnou architektúrou. V kaplnke na klenbe sa nachádza maľba Najsvätejšej Trojice s alegorickými postavami Viery, Nádeje a Lásky. Počas opravy kaplnky v roku 1946 nahradili pôvodný barokový oltár novým travertinovým. Nástenné maľby v kaplnke doplnil akad. mal. M. Klimčák modernou, so štylizovanými postavami. Reprezentačné priestory paláca majú na poschodí väčšinou rovné stropy s fabiónmi. V priestoroch paláca bola do roku 1950 umiestnená expozícia Diecézneho múzea, kde boli výtvarne pamiatky Spiša, najmä gotické tabuľové maľby a plastiky, zlatnícke práce a textílie.
náhľad|Pohľad na klasicistický altánoksolárium na severe v biskupskej záhrade Biskupská záhrada má tvar nepravidelného obdĺžnika s rozmermi 129 x 71,5 m. Pozemok záhrady bol pôvodne súčasťou hospodárskej časti prepoštského paláca. Až do konca 17. storočia sa tu nachádzali stajne, stodoly a ďalšie hospodárske časti. V roku 1741 dal spišský prepošt František Barkóci pozemok upraviť do podoby záhrady a od zvyšku stavieb ju oddelil múrmi. Obvod biskupskej záhrady tvoria múry z rozličných období. Na severnej strane je časť pôvodného opevnenia s baštou, ktorá bola v 18. storočí upravená na altánok s exteriérovým vstupom do záhrady. Južný múr oddeľuje záhradu od ulice Spišskej Kapituly. Vznikol v polovici 18. storočia a jeho súčasťou je Hodinová veža s bránou z roku 1741, ktorá tvorí hlavný vstup do biskupskej záhrady. Na západe je biskupská záhrada oddelená od dvora biskupského paláca múrom z 19. storočia. Východný múr oddeľuje park od kanónie č. 7. Ďalšie teréne práce a sadbové úpravy záhrady prebehli na začiatku 19. storočia počas úradu spišského biskupa Jána Antona Révaia. V tomto období bol na bašte nadstavaný klasicistický altánoksolárium. Súčasťou altánku sú nástenné maľby s motívom ideálneho výhľadu do krajiny a iluzívnej architektúry. Biskupská záhrada tvoril francúzsky park s zvýraznenými terasovitými úpravami terénu a výsadbou záhonov. Jeho súčasťou bol aj ovocný sad. V rokoch 20192020 prebehla úprava biskupskej záhrady, vrátane reštaurátorských prác na altánku a Hodinovej veži v rámci grantového programu INTEREG V-A Poľsko-Slovensko. Dnešný vzhľad záhrady nie je rekonštrukciou jeho historickej podoby. Ide o moderné architektonické riešenie záhrady, ktorá v sebe kombinuje okrasnú časť s ovocným sadom, pričom zvýrazňuje všetky vzácne zachované historické architektonické časti.