cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nitra
Dejiny
V prvej tretine 9. storočia tu sídlilo knieža Pribina, mesto bolo vtedy jedným z centier Veľkej Moravy. Nitrianska aglomerácia bola v čase Veľkej Moravy a poveľkomoravskom období väčšia ako dnešné mesto. V Nitre sa nachádza prvý známy kresťanský kostol strednej a východnej Európy, ktorý bol postavený v roku 828. Nitra bola sídlom prvej diecézy (od roku 880). Hradiská boli obohnané rozsiahlymi hlinenými valmi, často kombinovanými s kamennými múrmi a rôznymi drevenými konštrukciami. Jednotlivé hradiská mali pravdepodobne rozdielnu funkciu – organizačno-správne centrum alebo remeselnícke centrá, ale aj útočiská v čase nepokojov. Práve na jednom z nich, najpravdepodobnejšie na hradnom kopci, vládol Nitriansku už za čias Rastislava Svätopluk. V ranom stredoveku mesto zažilo svoj rozkvet počas vlády Svätopluka, ktorý bol nitrianskym kniežaťom cca od 850 do 871 a potom vládca Veľkej Moravy do roku 894. Počas jeho vlády sa tiež Nitra skladala z piatich opevnených osád a dvadsiatich trhovísk, čo svedčí o jej význame.
Medzi 9. a 10. storočím v Nitre a okolí už stálo niekoľko kostolov: Nitriansky hrad, Párovce, Nitrianska Blatnica, Lupka, Zobor a Kostoľany pod Tribečom. Za hranicami mesta sa nachádzali ďalšie veľkomoravské osady – Chrenová, Lupka, Branč, Vráble a Zlaté Moravce. Svätý Cyril a Metod, tvorcovia hlaholiky (predchodcu cyriliky) sa aktívne podieľali na rozvoji cirkvi. Bazilika, ktorá bola objavená pod nitrianskym hradom je možno oným prvým kresťanským kostolom západných a východných Slovanov z roku 828. Po zániku Veľkej Moravy mesto Nitra a Nitriansky hrad boli postupne predmetom dobýjania, systematického ruinovania vo vojnách a protihabsburských stavovských povstaniach. Od konca 10. storočia (okrem 1001 – 1030) mesto patrilo Arpádovcom, okolo roku 1083 alebo 1100 bolo obnovené Nitrianske biskupstvo. Roku 1248 sa Nitra stala kráľovským mestom, o štyridsať rokov neskôr ale kráľ mesto a hrad daroval nitranskym biskupom. Premena Nitry z kráľovského mesta, na mesto zemepánske mala dalekosiahle dôsledky. Mesto sa dostalo do nižšej právnej kategórie, no ako biskupské sídlo a významný hrad bola i naďalej významným centrom.
V rokoch 1633/34 ju okupovali Turci pri svojich výbojoch.
Od polovice 18. storočia bola Nitra od vojenských útrap ušetrená, čo umožnilo obnovu mesta a úpravy hradu, najmä katedrály.
V dôsledku stavebného rozvoja, počet obyvateľov v 19. storočí prevýšil 10 000 a správa sa stala zložitejšou. V roku 1873 sa Nitra stala mestom so zriadeným magistrátom na čele s primátorom a početným obecným zastupiteľstvom. Ďalší rozvoj mesta bol silne ovplyvnený dvoma svetovými vojnami. V novej Česko-slovenskej republike sa Nitra stala sídlom župy. Po druhej svetovej vojne nastalo obdobie búrlivého stavebného rozvoja, počas ktorého boli však zničené mnohé architektonické pamiatky a Nitra nadobro prišla o svoje židovské mesto. Nitra však získala mnohé školy, vedecké i kultúrne ustanovizne a stala sa centrom slovenského poľnohospodárskeho školstva, vedy a výroby.
Bombardovanie Nitry 26.3.1945
V pondelok, 26. marca 1945, ráno o 8.15 h, oznámili poplachové sirény letecký útek na Nitru. O niekoľko minút prenikli nad Nitru ruské stíhačky, ktoré palubnými zbraňami ostreľovali protilietadlové batérie až ich úplne zneškodnili. Krátko nato prileteli tri vlny bombardérov Pe-2 (42 ks) a začali s bombardovaním mesta. Na Nitru zhodili 166 bômb. Stíhačky strieľali na všetko, čo sa hýbalo. Údajne cieľom bombardovania bolo zaútočiť na časť kasární a Párovce. Bomby však zasiahli aj ulice Farskú, Kupeckú a vtedajšiu Hlavnú, dnes Štefánikovu triedu a priestor pred hlavnou poštou, divadlo a tržnicu, Podhradie a budovu prepošstva. Následkom bola masakra bezbranného davu vrátane detí. Zahynulo 345 prevažne civilných osôb. V tento deň sa totiž v Nitre konal jarmok, ulice mesta boli teda plné ľudí. Medzi obeťami bolo len 13 vojakov – 8 vojakov slovenskej armády a 5 vojakov Wehrmachtu, ostatné obete boli civili: Nitrania, prechádzajúci utečenci a cezpoľní návštevníci predveľkonočného trhu z okolitých dedín. Zničených bolo 48 budov, 289 budov bomby silne poškodili a 430 budov poškodili menej. Otázka, kto a prečo bombardovanie Nitry nariadil, keď v tom čase tu nemecké vojsko nebolo, zostáva nezodpovedaná. Archívna služba ministerstva obrany Ruskej federácie už po 1991 odmietla poskytnúť akékoľvek informácie.
Pamiatky
Nitriansky hrad dominanta mesta, ako najznámejšia kultúrna pamiatka. Hradný komplex pozostáva z katedrály, biskupského paláca, fortifikačných hradieb a hospodárskych budov. Potvrdené písomné správy o hradisku pochádzajú z roku 871 a záznamy v Maurovej kronike z polovice 11. storočia už spomínajú baziliku svätého Emeráma, ktorá dodnes tvorí súčasť hradného komplexu.z 11. storočia, v 15. storočí prestavaný a upravovaný ešte v období baroka. Od roku 1962 je súbor hradných stavieb národnou kultúrnou pamiatkou.
Divadlá
V Nitre sídlia 2 divadlá, a to Divadlo Andreja Bagara (DAB) a Staré divadlo Karola Spišáka (pôvodné bábkové divadlo). Počiatky divadelného umenia v Nitre sa datujú od roku 1883, kedy bolo postavené prvé nitrianske divadlo. To stálo na mieste dnešného, no počas druhej svetovej vojny bolo zničené a divadlo hralo v provizórnych priestoroch do roku 1992, keď bola dokončená nová budova na Svätoplukovom námestí. Názov Divadlo Andreja Bagara nesie nitrianske divadlo od roku 1979. Bolo pomenované po významnom slovenskom hercovi a režisérovi – Andrejovi Bagarovi.
Železničná doprava
V Nitre sa nachádza jedna hlavná železničná stanica a 5 železničných zastávok (Dolné Krškany, Dražovce, Mlynárce a Nitra zastávka). V roku 2016 bola naplánovaná rekonštrukcia a elektrifikácia trate 141 v úseku Leopoldov – Lužianky a trate 140 v úseku Lužianky – Šurany, ktorej súčasťou je aj úsek vedený cez mesto Nitra, ale jej realizácia sa odložila.
V areáli Výstaviska Agrokomplex a Slovenského poľnohospodárskeho múzea od roku 1985 funguje múzeálna úzkorozchodná Nitrianska poľná železnica.
Cestná doprava
Cez mesto prechádzajú dve európske hlavné cesty E58 a E571 a tri cesty prvej triedy 51, 64 a 65. V roku 2011 bol otvorený dlho očakávaný úsek rýchlostnej cesty R1 spolu s obchvatom Nitry, ktorá spojila Nitru s mestami ako Bratislava, Trnava, Zvolen či Banská Bystrica. V roku 2020 sa má začať s výstavbou rýchlostnej cesty R8, ktorá spojí Nitru, R1 s R2 (Topoľčany, Bánovce nad Bebravou, Trenčín, Partizánske a Prievidza).
Cyklistická doprava
V Nitre je v súčasnosti postavených cyklistických trás, z ktorých najdlhšia je vedená na hrádzi okolo rieky Nitra. V budúcnosti sa plánuje dobudovanie existujúcej siete na, čím by sa umožnil rozmach takejto ekologickej dopravy.
Letecká doprava
V mestskej časti Janíkovce sa nachádza letisko s regionálnym významom kde sídli aj Aeroklub Nitra.
Predškolská výchova
Materské školy: MŠ Alexyho, Bazovského, Beethovenova, Belopotockého, Benkova, Čajkovského, Dolnočermánska, Hospodárska, Ľ. Okánika, Mostná, Nábrežie mládeže (trieda pre deti s mentálnym postihnutím), Novomeského, Okružná, Piaristická (trieda pre deti s poruchami zraku), Platanová, Rázusova, Staromlynská, Štefánikova, Štiavnická (trieda pre deti s poruchami sluchu a reči), T. Vansovej, Topoľová, Za Humnami, Zvolenská, Golianova, Párovská
Ovzdušie
Ovzdušie v Nitre patrí na Slovensku medzi stredne znečistené. Pôvodcom je najmä priemysel, hoci za posledné roky sa jeho ekologický dopad znížil. Problematické a nadmerné hodnoty dosahujú najmä oxidy dusíka, uhlíka a síry a tzv. pevné častice.
Voda
Celé mesto je napojené na pitnú vodu, a to cez 3 zdroje: Ponitriansky skupinový vodovod, skupinový vodovod Jelka – Galanta – Nitra a samostatný zdroj Dražovce. Voda má vyhovujúcu kvalitu.
Rieka Nitra pretekajúca mestom patrí medzi najznečistenejšie európske rieky. Je to najmä dôsledok priemyselnej činnosti po celom jej toku. Neodporúča sa v nej ani rybolov. V roku 2006 bola v meste spustená moderná čistička odpadových vôd, ktorá značne obmedzuje znečisťovanie rieky odpadovou vodou z mesta.
Odpadové hospodárstvo
V rámci mesta je zvážaný komunálny (tzv. zmesový) odpad a niekoľko druhov separovaného odpadu. Medzi tento patria:
Typické sú veľkoobjemové 1100 litrové kontajnery, ktoré sú rozmiestnené po celom meste a podľa farby sú prispôsobené na zberanú komoditu. Rodinné domy majú vlastné maloobjemové 120 litrové kontajnery na zmesový odpad, príp. aj na bio-odpad. Na separovaný odpad slúžia farebne odlíšené vrecia určené na zber v stanovené časy, príp. aj stojiská s veľkoobjemovými kontajnermi. Dvakrát ročne je v každej mestskej časti pristavený veľkoobjemový kontajner určený na zber veľkoobjemového odpadu.
Novinkou od roku 2014 sú podzemné kontajnery. V prevádzke je zatiaľ 21 stojísk a v budúcnosti sa plánuje ich rozšírenie. V porovnaní s klasickými kontajnermi zaberajú takéto stojiská menej priestoru a z hygienického hľadiska sú vhodnejšie. Zabudované je taktiež online sledovanie ich naplnenosti a tým je ich vyprázdňovanie efektívnejšie.
275 Sapientia
275 Sapientia je planétka v hlavnom páse planétok.
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2014
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2014 boli 6. Majstrovstvá sveta vo faustbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konali sa od 30. júla2. augusta 2014 v Drážďanoch, v Nemecku, za účasti rekordných 10 tímov. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo Japonska. Nováčikmi turnaja boli družstvá Kolumbie a Spojených štátov. V Nemecku sa konali už 3 svetové šampionáty mužov, svetové podujatie žien malo v Nemecku premiéru. Zápasy sa hrali na štadióne Sportpark Ostragehege. Titul získalo domáce družstvo Nemecka, ktoré vo finále zvíťazilo nad Rakúskom a pre ktoré to bol už štvrtý titul v histórii. Obhajca titulu z Brazílie skončil bronzový.
Novinkou majstrovstiev boli nové lopty Micro s dvoma druhmi, pre suché a pre mokré podmienky.
Františkov nad Ploučnicí
Františkov nad Ploučnicí je obec v Česku v okrese Děčín v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 393 obyvateľov, z toho 195 mužov a 198 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,2 roka (muži 40,6 roka, ženy 45,8 roka).
Nadhodnota
Nadhodnota je v marxizme tá časť novej hodnoty, ktorú vytvára práca námezdného robotníka v materiálnej výrobe nad hodnotu jeho pracovnej sily a ktorú si bez náhrady privlastňuje kapitalista. Je to teda hodnota vytvorená nezaplatenou prácou robotníka. Nadhodnota sa rovná rozdielu medzi robotníkom vytvorenou hodnotou a hodnotou jeho pracovnej sily spotrebovanej pri výrobe. Jej veľkosť závisí od dĺžky pracovného dňa a pomeru medzi nutným a nadbytočným časom, t. j. od stupňa vykorisťovania robotníkov.
Ján Ivák
Ján Ivák (* 6. január 1889, Záhorská Bystrica, Slovensko – † 3. január 1966, Bratislava, Slovensko) bol slovenský politik.
Životopis
V rokoch 1899 – 1907 študoval na gymnáziu v Bratislave. Zo štúdia na gymnáziu vylúčený za národné povedomie, preto maturoval v Prahe. V rokoch 1907 – 1909 študoval na Vysokej škole svetového obchodu vo Viedni. Od roku 1912 pracoval ako družstevný úradník Ústredného družstva v Šaštíne, v rokoch 1924 – 1927 v Brezne. Neskôr pôsobil v Bratislave ako organizačno-ekonomický riaditeľ Družstva hospodárskych liehovarov, rafinérií a škrobární. Po roku 1945 bol spoluzakladateľ Počtovníckej služby, potom pracovník Zdroja, po roku 1948 Konzervárenského priemyslu v Bratislave.
Bol prívrženec raného slovenského agrarizmu. Organizoval potravinové a úverové družstvá, bol spoluzakladateľ družstevného podniku na výrobu poľnohospodárskych strojov a náradia. Bol stúpenec česko-slovenskej vzájomnosti, v prvej Česko-slovenskej republike reprezentoval Agrárnu stranu. Po roku 1932 vstúpil do Národnej obce fašistickej, v roku 1935 sa stal predsedom jej slovenskej organizácie, vlastnil a vydával jej tlačové orgány. V období 1935 – 1939 bol poslanec Národného zhromaždenia.V októbri 1938 podpísal Žilinskú dohodu a jeho strana splynula s HSĽS. Neskôr sa od politiky HSĽS dištancoval a spolupracoval s odbojom. Po oslobodení pracoval v oblasti zásobovania. Publikoval články s hospodárskou, politickou a ideovou tematikou v novinách a časopisoch.
Drôtené lano
right|thumb|[[Oceľové lano]] Drôtené lano je druh lana, ktoré je vyrobené z viacerých kovových vlákien.
Laná z prírodných materiálov sa používali už v staroveku. Používali sa na dvíhanie nákladov a v námorníctve. Potreba pevnejších lán nastala až koncom osemnásteho storočia s rozvojom priemyslu a hlavne s rozvojom banského priemyslu. Keďže sa kopalo v stále väčšej hĺbke boli na laná kladené väčšie požiadavky, čo sa už nedalo zvládať len zmenou hrúbky lana. Laná z prírodných materiálov mali obmedzenú životnosť a hlavne nízku bezpečnosť.
História
Na európskom kontinente bolo ako prvé vyrobené a použité lano v nemeckých strieborných baniach v Clausthale (pohorie Hartz) (1834). Prvé laná boli tvorené navzájom skrútenými kovanými drôtmi, ktoré tvorili prameň. Z troch prameňov potom bolo stočené lano. Technológia bola prevzatá z výroby konopných lán. Laná sa stáčali ručne. Tieto laná sa tiež nazývali Albertove. (William Albert vrchný banský radca ktorý použitie lán presadil). Keďže drôty mali relatívne veľký priemer, tak aj prierez lana bol veľký a lano bolo málo ohybné. Laná však napriek tomu mali výhodu, že vo vlhkom banskom prostredí netleli, mali vyššiu pevnosť a oproti reťaziam sa neroztrhli „bez varovania“.
Už v roku 1836 bolo oceľové lano v prevádzke na Slovensku, a to na šachte Kristián v Banskej Štiavnici. V roku 1837 bola na šachte Piarg v Banskej Štiavnici zriadená prvá továreň na výrobu oceľových lán na základe podnetu komorného grófa Schweitzera. Laná sa najprv vyrábali ručne, od roku 1840 bol v prevádzke stroj na výrobu prameňov, ktorý si dal v tom istom roku patentovať viedenský mechanik Wurm. Dĺžka prvých lán bola len niekoľko desiatok metrov. Vývoj techniky výroby oceľových lán pokračoval pomerne rýchlo a už v roku 1850 bolo pre potreby železničnej prevádzky vyrobené lano o dĺžke 2 650 m..
Materiál na výrobu lana
náhľad|Konštrukcia lana 6x19: Lano(Seil) má okolo jadra(Einlage) navinuté pramene lán(Litze), ktoré sú zvinuté z drôtov (Draht) Na výrobu lán sa používajú tri základné komponenty
Lanový drôt
Na výrobu mechanicky namáhaných lán najčastejšie používa oceľ. Farebné kovy sa používajú, len ak lano má viesť elektrický prúd. Základnou časťou lana je drôt ktorého vlastnosti ovplyvňujú aj vlastnosti a kvalitu výsledného oceľového lana. Drôt pre oceľové laná je vyrábaný z nelegovaných uhlíkových ocelí triedy 12 (obsah C je v rozmedzí 0,42 – 0,6 %. Na kvalitu drôtu má vplyv: Ak sa používa lano vo vonkajšom prostredí, tak sa povrchovo protikorózne upravuje (zinkuje), alebo sa použije nerezové lano.
Vložka lana
Nazýva sa tiež duša lana. Úlohou vložky lana je vytvárať pevnú, ale zároveň pružnú podložku pre pramene lana, ktoré sú okolo vložky špirálovo stáčané. Vložka zabraňuje radiálnemu posúvaniu a bočným tlakom prameňov a súčasne vypĺňa priestor medzi prameňmi. Ďalšími úlohami vložky sú zabezpečovanie kruhového prierezu oceľového lana a zásobovanie lana mastivom.
Materiálom vložky lana bývajú najčastejšie rôzne plastové materiály (Bariflex, Polypropylén ...). Sú odolné voči vyšším teplotám, majú väčšiu odolnosť proti oteru a v porovnaní s prírodnými materiálmi používanými v minulosti lepšiu pevnosť v ťahu. Vložka musí mať poréznu štruktúru, kvôli absorbovaniu dostatočného množstva mastiva. V niektorých prípadoch je vložka lana kovová. Je to najmä v prevádzkach s teplotami nad 60 °C a vtedy, keď je požadovaná väčšia nosnosť lana pri danom priereze. Mazacia časť je potom vložená medzi vnútorné lano a jeho oplet vo forme prameňov. Tieto laná sú tuhšie.
Mazivo lana
Mazivo chráni lano pred koróziou, znižuje vzájomné trenie medzi drôtmi a prameňmi, znižuje trenie medzi lanom a kladkou a zabraňuje vnikaniu nečistôt a vody do vnútra lana.
Požadované vlastnosti.
Konštrukcia lana
Je daná hlavne vzájomným usporiadaním drôtov v prameni ako aj prameňov samotných. Základné konštrukcie sú definované v STN 02 43xx. Ak nie je definované inak, údaje sa týkajú oceľových lán.
Smer vinutia lán
náhľad|a) súbežne vinuté laná b) protibežne vinuté laná náhľad|Súbežne vinuté lano Laná môžu byť navinuté pravotočivo, alebo ľavotočivo. (podobne ako závit). Podobne aj pramene lán môžu byť vinuté ľavotočivo, alebo pravotočivo.
Jednopramenné laná
Jednopramenné laná sú laná zložené z jedného prameňa, s jadrom, alebo bez jadra. STN 02 431x. left|60px60px
Štandardné laná
Laná vinuté klasickým spôsobom - malým počet hrubších drôtov rovnakého prierezu. Dobrá odolnosť voči oderu, nízka ohybnosť, jednoduchá a lacná výroba. STN 02432x, DIN 3050, 3060. Obvykle sa vyrábajú ako šesťpramenné. left|60px60px60px60px60px60px
Používajú sa ako montážne laná, lyžiarske vleky, signálne, na kotvenie a podobne, lanové dráhy a lanovky, ťažné lana, ťažné pre lanovky, posunovacie, výťahové, vrtné zdvíhadlové, rýpadlové, žeriavové, lodné, vlečné a podobne.
Laná typu SEAL
Lana vinuté súbežným spôsobom. Pramene majú vonkajšiu vrstvu drôtu väčších priemerov. Sú odolnejšie proti oteru než lano STANDARD. Laná majú menšiu ohybnosť, a však veľmi dobre znášajú rázové zaťaženie. Ohybnosť sa niekedy vylepšuje drôtmi menších priemerov v prvej a druhej vrstve. STN 02 434x, 02 435x, DIN 3058, DIN 3062. left|60px60px60px60px60px60px
Príklady využitia lana: výťahové, žeriavové, rýpadlové, vrtné, ťažné, dôlne a lanovky, pre ťažké prepravné podmienky.
Laná typu Hercules
Viacdrôtové laná, rádovo stovky drôtov. Laná vinuté klasickým spôsobom s väčším počtom drôtov vo viacerých prameňoch. Laná sú značne ohybné a prakticky málo točivé. STN 02437x, DIN 3070. left|60px60px60px
Príklady využitia lana: Tieto laná sa používajú pre špeciálne žeriavy a všade tam, kde je bremeno zavesené na jednom priereze lana bez jeho vedenia. V určitých prípadoch tiež ako nosné laná osobných lanoviek a laná ťažné pri hĺbení.
Laná typu Warrington
Šesť a osempramenné laná. Laná vinuté súbežným spôsobom. Vrstva je tvorená prameňmi so striedavo drôtmi väčšieho a menšieho priemeru, čím sa dosiahlo lepšie využitie prierezu. Sú odolné voči oteru a jadro z tenších drôtov zaisťuje dostatočnú ohybnosť i pri pomerne malom počte drôtov. STN 02 4347, 02 4352, DIN 3059. left|60px60px60px60px
Príklady využitia lana: žeriavové, ťažné laná pre lanové dráhy, lyžiarske vleky, banské laná a lanovky, vrtné, výťahové ...
Laná s trojbokými prameňmi
Pramene lana nie sú ukladané do kruhu, ale do trojuholníka. Lepšie sa tým využije profil prierezu lana.
Laná z tvárneného drôtu
Zvláštnu skupinu oceľových lán tvoria laná z tvárnených drôtov. Drôty sú vytvarované tak, aby ich zložením bol maximálne využitý prierez lana a dotyková plocha lana. Laná majú hladký povrch, zvýšenú odolnosť proti únave a veľmi nízke krútenie. Ich hlavnou výhodou je lepšie využitie prierezu prameňa, aj celého lana, Laná majú vyššiu tuhosť. Laná s tvárnenými prameňmi vykazujú oproti lanám s kruhovými prameňmi o 12 – 20% vyššiu minimálnu únosnosť pri tom istom priemere lana, nízke predĺženie lana (elongáciu), vysokú odolnosť voči priečnym tlakom a oderu a dobrú spoluprácu s vodiacimi kladkami. left|60px60px
Používajú sa všade tam, kde klasické laná. Používajú sa ako náhrada tam, kde záleží na priemere lana pri danej nosnosti (plnší prierez) a hladkosti povrchu lana.
Antikorové laná
Používajú sa v korozívnom prostredí (agresívne slané prostredie, dlhotrvajúce poveternostné podmienky (kotviace a zaisťovacie laná), laná inštalované pod vodou ...), kde nestačí klasické lano, alebo lano z oceľového galvanicky pozinkovaného drôtu.
Hliníkové laná
Vyrábajú sa z hliníka, ktorý má dobrú elektrickú vodivosť. Pretože samotný hliníkový drôt má nízku pevnosť v ťahu, homogénne hliníkové drôty sa používajú len pre malé prierezy. Pre vačšie prierezy majú hliníkové laná ako jadro použité oceľové lano, ktoré je jeho nosnou časťou. EN 50182, STN 024210, DIN 48201 left|60px60px60px
Používajú sa pre vysokonapäťové rozvody (stožiarové) ako vodič. Ak by lano malo mať väčší prierez, použije sa súbežne viacero lán.
Medené laná
Používajú sa len ako vodiče (prepájacie laná tam, kde musí byť zabezpečený prenos veľkého prúdu pri zabezpečení ohybnosti). Ak musí byť použitý medený vodič ako nosný, má oceľové jadro, alebo nosné oceľové lanko v spoločnom obale kábla. Často sa používa s kombinácii s inými materiálmi, ktoré zabezpečujú nosnosť (zapletatie spolu s plastovými vláknami). Vyrábajú sa do priemeru cca. 150 mm2. left|60px
Ak nemajú vonkajšiu izoláciu, tak sa vačšinou cínujú.
Špeciálne prípady
Príklady špeciálnej konštrukcie lán:
Označovanie normalizovaných lán
Laná sa označujú technickou normou a doplnkovým číslom
Príklad označovania: 12 STN 02 4324.45 Číslo pred STN – menovitý priemer lana
Prvá číslica za číslom normy – menovitá pevnosť drôtu
Druhá číslica za číslom normy – povrchová úprava drôtov, smer a spôsob vinutia
Priemer lana
náhľad|Správne odmeraný menovitý priemer lana sa kontroluje ako najväčšia vzdialenosť vrcholov n-uholníka a nie ako najmenšia vzdialenosť strán n-uholníka Pretože priemer lana je tvorený n-počtom vrchných prameňov, tak prierez lana je tvorený takmer n-uholníkom. Správne odmeraný menovitý priemer lana sa kontroluje ako najväčšia vzdialenosť vrcholov n-uholníka a nie ako najmenšia vzdialenosť strán n-uholníka.
Chronická hypofyzitída
Chronická hypofyzitída alebo chronický zápal podmozgovej žľazy je relatívne zriedkavé ochorenie, ktoré sa ale vyskytuje podstatne častejšie ako akútny zápal. Rozdeľuje sa na dva základné typy – primárnu a sekundárnu chronickú hypofyzitídu.
Primárna chronická hypofyzitída
Názov znamená, že zápal postihuje priamo hypofýzu. Diagnostikuje sa čoraz častejšie. Jej význam tkvie v tom, že klinicky i rádiologicky napodobuje oveľa častejšie nádory oblasti tureckého sedla – najmä adenómy. Liečba je však v oboch prípadoch úplne odlišná. Na základe svojho histopatologického obrazu sa rozdeľuje do 4 typov: thumb|Mikroskopický obraz granulomatóznej hypofyzytídy.
Sekundárna hypofyzitída
Dnes vzácna, môže prebiehať akútne i chronicky. Termín znamená, že ide o zápal, ktorý prešiel na hypofýzu z okolia, alebo o systémový zápalový proces. Z tohto dôvodu je i veľmi ťažko diagnostikovateľná.
Lokálne príčiny:
Systémové príčiny:
Klinické prejavy
Najčastejšie prejavy sú dôsledkom tlaku zväčšenej hypofýzy na okolie – bolesti hlavy a poruchy zraku typicky sa zužuje periféria zorného poľa (tzv.bitemporálna hemianopsia). Ďalšími príznakmi sú syndrómy z nedostatočnej tvorby jedného alebo viacerých hormónov hypofýzy. Príznaky neumožňujú odlíšiť hypofyzitídu od iných príčin zväčšenia hypofýzy.
Diagnostika
Najlepšou metódou na potvrdenie akejkoľvek expanzie v oblasti tureckého sedla je magnetická rezonancia (MR), nasledovaná počítačovou tomografiou (CT). Ani jedna metóda však väčšinou nedokáže zodpovedne odlíšiť hypofyzitídu od nádoru v oblasti hypofýzy. Pomerne typické je výrazné zvyšovanie signálovej intenzity zväčšenej hypofýzy po podaní k.l. pri MR. K odlíšeniu môže prispieť fakt, že hypofyzitída zväčša po čase spontánne ustupuje (na rozdiel od nádoru, ktorý má skôr tendenciu rásť). Pri ťažkých formách ale môže aj po odoznení zápalu pretrvávať nedostatočná produkcia hormónov hypofýzy.
Z uvedeného je zrejmé, že diagnóza zápalu podmozgovej žľazy sa i dnes stanovuje vylučovacou metódou – vylúčením iných príčin ťažkostí pacienta. Pacienti často podstupujú chirurgický zákrok, pretože je ochorenie zamenené za adenóm hypofýzy. Pritom chronická hypofyzitída nie je indikáciou na operačný zákrok, s výnimkou veľkých zväčšení žľazy, ktoré tlačia na zrakové dráhy.
Snahou je nájsť špecifickú látku, ktorej prítomnosť v krvi alebo jej zvýšená hladina by dokázala ochorenie odhaliť.
Liečba
Časť prípadov odoznie bez akejkoľvek liečby. V nej sa najčastejšie používajú kortikoidy, ktoré majú utlmujúci vplyv na zápalovú reakciu. Dôležitý je skorý začiatok, aby zostalo dostatočné množstvo parenchýmu hypofýzy a nedošlo k trvalému chýbaniu niektorého z jej hormónov. Pacientov je treba i po úplnom uzdravení endokrinologicky sledovať.
Prognóza
Ako ochorenie skončí, je dosť rôzne a závisí od mnohých faktorov – rozsah a závažnosť zápalu, skorá diagnostika a liečba, odpoveď na liečbu. Väčšinou je však dobrá, poruchy zraku i bolesti hlavy zväčša ustúpia. Prípadný nedostatok hormónov je nutné trvalo nahradzovať, často až do konca života. Problematická je len neplodnosť (porucha vylučovania folikulostimulačného a luteinizačného hormónu), ktorú dnes i napriek podávaniu hormónov nie je možné odstrániť (najmä u žien).
Puits-et-Nuisement
Puits-et-Nuisement je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 202 obyvateľov (2009).
2451 Dollfus
2451 Dollfus je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 2. septembra 1980.
Mezopotámska nížina
Mezopotámska nížina je pririečna nížina v Iraku, Iráne a Kuvajte. Nachádza sa v okolí stredných a dolných tokov Eufratu, Tigrisu a Šatt-al-Arabu. Jej dĺžka je a široká okolo. Juhovýchodne od nej sa nachádzajú močiare a jazerá.
Heřmanov (okres Děčín)
Heřmanov je obec v Česku v okrese Děčín v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 520 obyvateľov, z toho 266 mužov a 254 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,9 roka (muži 37,3 roka, ženy 38,5 roka).
Gaillagos
Gaillagos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Atlas Eclipticalis
Atlas Eclipticalis je súbor 32 hviezdnych máp oblastí oblohy medzi deklináciou od -30˚ do +30˚, určený na špeciálne ciele, napríklad na fotometriu a astrometriu. Zostavil ho Antonín Bečvář v mierke 1˚ = 2 cm. Výber hviezd v atlase nie je obmedzený jasnosťou, ale poznaním presnej polohy a vlastného pohybu. Hviezdy sú zobrazené v šesťfarebnej tlači podľa šiestich základných spektrálnych typov. Atlas Eclipticalis dopĺňa Atlas Australis a Atlas Borealis.
Le Vieil-Dampierre
Le Vieil-Dampierre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hviezdna mapa
Hviezdna mapa je zobrazenie hviezdnej oblohy alebo jej časti, v ktorej sú hviezdy a iné objekty znázornené podľa polohy a jasnosti.
Slúžia na orientáciu, na ľahšie vyhľadávanie objektov podľa ich súradníc, na zakresľovanie polôh novoobjavených telies a podobne. Obsahujú sieť súradnicovej sústavy, napríklad ekvatoreálnej pre určitú epochu, teda polohu jarného bodu.
Hviezdne mapy existujú kreslené a fotografované.
Kreslené hviezdne mapy obsahujú hviezdy do určitej hviezdnej veľkosti, zdanlivé jasnosti hviezd a iných objektov sú znázornené rôznymi symbolmi.
Fotografované hviezdne mapy zachytávajú aj slabšie hviezdy, obyčajne do hviezdnej veľkosti 21 až 23.
Viac hviezdnych máp spolu súvisiacich tvorí hviezdny atlas. Na rýchlu orientáciu na oblohe slúžia otáčavé hviezdne mapy a hviezdne glóbusy.
Okrem hviezdnych máp sa vypracúvajú aj mapy povrchu niektorých kozmických telies, napríklad Mesiaca, Marsu a iných planét.
Heineken Open 1975
Heineken Open 1975 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 12. do 18. januára 1975  na otvorených dvorcoch s trávnatým  povrchom v novozélandskom Aucklande. Titul v dvojhre získal Novozélanďan Onny Parun, ktorý vo finále porazil krajana Briana Fairlieho. Titul vo štvorhre získali Austrálčania Bob Carmichael a Ray Ruffels, ktorým finále za stavu 7-6 vzdal novozélandský pár Brian Fairlie, Onny Parun.
Dvojhra mužov
🇳🇿 Onny Parun vs. 🇳🇿 Brian Fairlie 4-6 6-4 6-4 6-7 6-4
Štvorhra mužov
🇦🇺 Bob Carmichael / 🇦🇺 Ray Ruffels vs. 🇳🇿 Brian Fairlie / 🇳🇿 Onny Parun 7-6 skreč
Ed Jovanovski
Ed Jovanovski (* 26. jún 1976, Windsor, Ontário, Kanada) je bývalý kanadský profesionálny hokejista macedónskeho pôvodu.
Kariéra
left|thumb|Ed Jovanovski v drese [[Phoenix Coyotes|Phoenixu.]] Ed Jovanovski sa stal v roku 1994 jednotkou draftu, vybral si ho klub Florida Panthers. Za skvelé výkony v drese Panthers dostal Calder Memorial Trophy pre najlepšieho nováčika ligy. Vo svojej prvej sezóne bol aj členom All Star Rookie Teamu (All Star tím nováčikov). Počas kariéry sa následne zúčastnil 5-krát All Star Game. V prvej sezóne v NHL nazbieral v 70 zápasoch 21 kanadských bodov a pripísal si 137 trestných minút. Pozíciu lídra zastával na Floride celkovo 4 roky. Panthers dokázal pomôcť v sezóne 1995/1996 až do finále Stanley Cupu, v ktorom podľahli Coloradu. Posledná sezóna v drese Floridy mu však príliš nevyšla, získal len 16 bodov.
Následne sa na 6 rokov upísal Vancouveru Cannuks, v ktorom obliekal dres s číslom 55. V sezónach 2000/2001, 2001/2002 a 2002/2003 nazbieral vždy viac ako 45 bodov. Po vypršaní zmluvy sa dohodol na zmluve s Phoenixom. V Phoenixe odohral najmä vynikajúcu sezónu 2007/2008, počas ktorej si do štatistík pripísal 12 gólov a 39 asistencií. Dokopy 51 bodov je jeho kariérnym maximom.
V lete 2011 sa stal neobmedzeným voľným hráčom a vrátil sa do Floridy. Za Floridu odohral v sezóne 2011/2012 66 zápasov s bilanciou 13 bodov. Celkovo v NHL nastúpil odohral 18 sezón, v ktorých odohral vyše 1000 zápasov.
Reprezentácia
Držiteľ dvoch strieborných medailí z Majstrovstiev sveta a najmä zlata zo ZOH v Salt lake City z roku 2002.
Bérenger Saunière
Francois-Bérenger Saunière (* 11. apríl 1852, Montazels – † 22. január 1917, Rennes-le-Château) bol francúzsky kňaz, ktorý bol kaplánom v kostole v Rennes-le-Château, južne od mesta Carcassonne v Pyrenejách.
Americký spisovateľ Dan Brown po ňom pomenoval zavraždeného historika umenia Jacqua Saunièra vo svojej knihe Da Vinciho kód.
Saunière sa narodil v rodine starostu a správcu obilného mlyna. Pochádzal z jedenástich detí, z ktorých nakoniec prežilo sedem.
Vysvätený bol v roku 1879 v Narbonne. Bol kaplánom v meste Alet-les-Bains, neskôr pôsobil ako kňaz v Le Clat. 1. júna 1885 sa stal kaplánom farnosti v odľahlej obci Rennes-le-Château.
2004 XP14
2004 XP14 je planétka zo skupiny Apollo. Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba krátko počas najväčšieho priblíženia, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a pretože nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý.
História
Planétku objavili 10. decembra 2004 okolo 11:01 svetového času (UTC) na Lincoln Laboratory ETS v rámci programu LONEOS jednometrovým ďalekohľadom s CCD kamerou astronómovia M. Blythe, F. Shelly, M. Bezpalko, R. Huber, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke, M. McCleary, H. Stange a A. Milner. Nasledujúci deň, keď bol objav nahlásený do strediska pre malé planéty (MPC), tento objekt pozorovali aj českí astronómovia z observatória na Kleti. Pri spracovaní výsledkov polohových meraní z prvého dňa Laboratórium prúdového pohonu (JPL) v Pasadene zistilo, že existuje možnosť zrážky tejto planétky so Zemov v priebehu 21. storočia. K podobným záverom tiež dospelo stredisko NEODys. Dňa 20. decembra 2004 dokonca obe strediská zvýšili klasifikáciu na turínskej stupnici na hodnotu 1, tzn. planétka bola zaradená do zoznamu telies vyžadujúcich zvýšenú pozornosť, pretože z výpočtov vyplývala vysoká pravdepodobnosť jej zrážky so Zemou v roku 2077. Keď však boli získané ďalšie dáta, hneď nasledujúceho dňa sa ukázalo, že toto nebezpečenstvo v skutočnosti nehrozí, a klasifikácia na turínskej stupnici opäť klesla na hodnotu 0.
Potom, čo 9. januára 2005 bola vyškrtnutá zo zoznamu objektov doporučených na zvýšené pozorovanie, bola sledovaná iba sporadicky. Posledné pozorovanie sa vtedy uskutočnilo 16. marca 2005 z observatória na Mt. John.
Výhľad do budúcnosti
Zo znalostí súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 269 tis. km. Pretože však z výpočtov vyplynulo, že 3. júla 2006 o 04:25 UTC preletí okolo našej planéty vo vzdialenosti 432 308 km aj veľmi nepatrná odchýlka v geometrii tohto preletu sa prejaví významnou zmenou elementov následnej heliocentrickej dráhy. Vzhľadom na to bola táto planétka ponechaná v zozname potenciálne nebezpečných telies.
Podľa doterajších predpokladov sa má do konca 21. storočia priblížiť k Zemi celkom desaťkrát. Najvýznamnejšie priblíženia nastanú v roku 2019 (11 mil. km), 2947 (9 mil. km), 2060 (7,8 mil. km) a 2061 (5,1 mil. km).
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1998
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1998 bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na MS 1998, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 8. júna18. septembra 1997 a zúčastnilo sa jej 9 družstiev. Tie súťažili o 3 postupové miesta na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Japonsku. Nováčikmi ázijskej kvalifikácie na MS boli 2 družstvá: 🇹🇭 a 🇺🇿.
Majstrovstvá SEABA v basketbale žien 2010
Majstrovstvá SEABA v basketbale žien 2010 boli v poradí 7. Majstrovstvá SEABA v basketbale žien, ktoré organizuje Basketbalová asociácia Juhovýchodnej Ázie (SEABA). Konali sa v Manile, na Filipínach v dňoch od 24.29. októbra 2010, za účasti 5 tímov. Hoci mužský regionálny šampionát organizovali Filipíny trikrát, ženský turnaj mal premiéru. Zápasy sa hrali v aréne Ninoy Aquino Stadium s kapacitou 6 000 divákov, ktorý je súčasťou komplexu Rizal Memorial Sports Complex, a ktorá bola otvorená v roku 1989. Domáce 🇵🇭 získali titul, keď vo finále zvíťazili nad 🇹🇭.
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1998
Kvalifikácia pozostávala z 2 kvalifikačných kôl a play-off. Z jedinej skupiny 1. kola postúpilo 1 družstvo do druhého kola. Víťazi skupín 2. kola a víťaz play-off, ktoré tvorili družstvá na 2. mieste v skupinách 2. kola, sa kvalifikovali na MS. Priamu účasť na MS si ako ich organizátor zabezpečilo 🇯🇵.
Podskupina B
doma & vonku
Prepad Cremony
Priebeh bitky
Rakúski granátnici sa v noci tajne vkradli do mesta vyschnutým kanálom, ktorého polohu im prezradil farár jedného z Cremonských kostolov, nečakaným útokom sa zmocnili strážnice a Brány sv. Margaréty a vpustili dovnútra ďalšie jednotky. Rýchlo obsadili veľkú časť mesta, ale potom sa vyskytli veľké problémy. Početne výrazne silnejšia francúzska posádka sa spamätala omnoho rýchlejšie, ako sa očakávalo, a odrazila pokus o rýchle dobytie citadely a keď divé husi (Íri verní Jakubovi II. bojujúci vo francúzskych službách) ubránili Pádsku bránu pred útokom druhej polovice Eugenových mužov, začalo byť zrejmé, že útok neuspel. Ku Cremone sa urýchlene začali sťahovať francúzske jednotky z okolia a hrozilo nebezpečenstvo, že cisárski budú zovretí presilou v meste medzi hradbami a citadelou, a rozdrvení. Eugen teda prikázal ustúpiť a s bohatou korisťou a asi 300 zajatcami Cremonu opustil.
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1998
Skupina B
🇨🇳 Čcheng-tu
Prepad Cremony
Literatúra
Vít Vlnas: Princ Evžen Savojský. Život a sláva barokního válečníka, Ladislav Horáček - Paseka a Národní galerie v Praze 2001, str. 146-148 ISBN 80-7185-380-1
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1998
Skupina C
🇰🇷 Suwon
Play-off
doma & vonku
Racines (Aube)
Racines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 183 obyvateľov (2009).
Nádí
Nádí (-sanskrit; význam: "rúra, žila") je dráha, kanál, spoj.
Úlohou nádí je rozvádzať pránu v celom systéme energií. Nadi je čakrou spojená s inou nádí. Niektoré zo starých indických a tibetských textov sa zmieňujú o počte 72 000 nádí, iné historické texty dokonca o 350 000 nádí. Najdôležitejšie nádí v ľudskom tele sú: Sušumna, Ida a Pingala. Číňania a Japonci poznajú podobný systém kanálov energie, ktoré označujú ako meridiány. Zo znalosti týchto meridiánov sa vyvinula akupunktúra.
Hus (súhvezdie)
right|thumb|400px|[[Súhvezdie Líška a Súhvezdie Hus z Bodeho diela Uranographia 1801]] Súhvezdie Hus (lat. Anser) zaviedol Johannes Hevelius v roku 1687. Ležalo medzi súhvezdiami Labuť, Jašterica, Líška a Lýra. IAU ho medzi 88 oficiálnych súhvezdí neprijala. Na oblohe zostala po ňom pomenovaná hviezda Lucida Anseris (α Vul).
Vyšný Komárnik
Vyšný Komárnik je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Polohopis
Obec leží v severnej časti Nízkych Beskýd, najzápadnejšej časti Laboreckej vrchoviny v malej kotline pramennej oblasti rieky Ladomirky pri štátnej hranici s Poľskom. V katastri je dukliansky priesmyk, ktorý patrí k najnižším prielazom cez pohraničný chrbát Nízkych Beskýd, s nadmorskou výškou 502 m n. m. Členitý povrch katastra tvoria flyšové vrstvy s výskytmi nafty, ktorá sa tu v minulosti pokusne ťažila. V oblasti obce je súvislý les s porastom buka, jedle a brezy. V chotári obce sa nachádzajú mokrade o rozlohe v oblasti Salašiska.
Obec patrila do Šarišskej župy a okresu Svidník, Po vzniku ČSR do Prešovského kraja a do Svidníckeho okresu. Vznikom Východoslovenského kraja v roku 1960 bola jeho súčasťou a patrila do okresu Bardejov a od roku 1968 znova do Svidníckeho okresu. Po vzniku samostatného Slovenska v roku 1993 a novom územnosprávnom členení v roku 1996 bola začlenená do Prešovského kraja a okresu Svidník.
Vodné toky
Cez obec preteká potok Ladomirka. Ladomirka je ľavostranný prítok Ondavy s dĺžkou približne. Pramení vo Svidníckom sedle vo výške 455 m n. m., tesne pri hranici s Poľskom. Po Nižný Komárnik je napájaná štyrmi krátkymi ľavostrannými prítokmi. Najdlhší je asi Dlhonec. Z pravej strany ju napájajú dva prítoky.
Erb
Erb obce je podľa odtlačkov pečatidiel z roku 1788 a 1868.
V červenom štíte zo strieborného vŕšku vyrastá zlatý latinský kríž, po jeho bokoch stoja dvaja ozbrojení rytieri so striebornými mečmi a v strieborných brneniach.
Autorom erbu je Jozef Novák a Ladislav Čisárik a bol prijatý na obecnom zasadnutí 15. júla 2003. Erb obce je zapísaný v Heraldickom registri Slovenskej republiky pod poradovým číslom V-201/2003.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbe červená, biela, žltá a biela. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Názov
Vývin názvu obce
Dejiny
Obec Vyšný Komárnik založili v rokoch 1573 až 1600. Najstaršia správa o Vyšnom Komárniku je v daňovom súpise Šarišskej stolice z roku 1600, kde je obec zapísaná pre panstvo Makovica. Roku 1713 – 1714 bola spustošená a opustená v dôsledku predchádzajúcich útokov poľských ozbrojených skupín. V roku 1713 – 1714 obec mala 25 domov a 164 obyvateľov. V roku 1715 – 1720 pre zlé hospodárske podmienky sa obec vyľudnila. Jej obyvatelia odišli za možnosťami obživy do úrodnejších južnejších krajov, kde bol po odchode Turkov nedostatok pracovných síl. Počet obyvateľov obce dosť kolísal.
Blízkosť hraníc prinášala vážne nebezpečenstvá. Vpády cudzích vojsk, pôsobenia rôznych zbojníckych bánd, ale i epidémie a časté úteky poddaných v dôsledku feudálneho útlaku.
V roku 1787 mala obec 164 obyvateľov, ktorí obývali 25 domov, v roku 1828 tu žilo 262 obyvateľov v 34 domoch. V roku 1831 vypukla cholera. Hranice boli prísne strážené, aby sa ďalej nešírila. Vždy po období často iba krátkej konsolidácie či rastu prišli udalosti, ktoré vrhli celú oblasť naspäť a obyvateľstvo zase zbedačili. Epidémie cholery a následná hrozba hladom spustila vlnu emigrácie do USA a Kanady. Na prelome storočí mali obyvatelia obce možnosť viackrát sledovať presuny vojsk počas napoleonských vojen. V polovice 19. storočia obec postihlo vysťahovalectvo.
Roku 1865 bola tu v prevádzke parná píla, ktorá pôsobila až do prvej svetovej vojny, kedy bola zničená. Vojenské operácie rakúsko-uhorskej armády neuchránili obydlia obyvateľov obce, ktoré ľahli popolom. Taktiež bola úplne zničená i drevená cerkva z roku 1700, ktorá dnes by určite patrila medzi historické skvosty sakrálnej architektúry.
V roku 1940 v obci bolo 35 domov v ktorých žilo 164 obyvateľov zaoberajúcich sa poľnohospodárstvom.
V roku 1924 bola postavená drevená cerkov, v roku 1930 zriadená škola. Pri výstavbe cesty v rokoch 1940-1943 Giraltovce- Svidník-Dukliansky priesmyk sa aj obyvatelia podieľali na jej výstavbe.
Počas 2.sv. vojny a karpatsko-duklianskej operácie obec bola prvou obcou na území ČSR, ktorú 6. októbra 1944 oslobodili jednotky 1. čs. armádneho zboru. V jej priebehu bola obec zničená.
Významný je hraničný priechod Vyšný Komárnik-Barwinek, ktorý tvorí spojnicu medzi Slovenskou a Poľskou republikou.
Obec leží v severnej časti Nízkych Beskýd, v malej kotline pramenitej oblasti riečky Ladomírky pri štátnej hranici s Poľskou republikou. V katastri je Dukliansky priesmyk, ktorý leží v nadmorskej výške 502 m n. m v hrebeni Laboreckej vrchoviny a je najnižšie položeným priesmykom v Karpatskom oblúku. Členitý povrch katastra tvoria flyšové vrstvy s výskytmi nafty, ktorá sa tu v minulosti pokusne ťažila. V lesnom  poraste buka, jedle a brezy možno stretnúť medveďa, srnčiu a jeleniu zver. Významný je výskyt údajne najvzácnejšej a najcennejšej variety brezy v Európe tzv. svalcovej /karelskej/, ktorú možno použiť na výrobu nábytku alebo ozdobných umeleckých predmetov. V chotári obce sa nachádzajú mokrade o rozlohe 10 000 m2 v lokalite Salašiska.
Za prvej ČSR obyvatelia pracovali v lesoch a bolo tiež značné vysťahovalectvo.
Počas druhej 2. svetovej vojny a Karpatsko-duklianskej operácie obec bola prvou obcou na území ČSR, ktorú 6. októbra oslobodili jednotky 1. čs. armádneho zboru. V jej priebehu obec bola celkom zničená.
Obec bola vyznamenaná štátnym vyznamenaním Československej republiky Radom Červenej hviezdy. Časť obyvateľstva pracuje v lesnom hospodárstva a v priemyselných podnikoch v Košiciach a vo Svidníku. Pôdu obrábajú súkromne hospodáriaci roľníci.
Obyvateľstvo
V roku 1869 obec mala 162 obyvateľov, v roku 1880 – 195 obyvateľov, v roku 1890 – 189 obyvateľov, v roku 1900 – 212 obyvateľov, v roku 1910 – 194 obyvateľov, v roku 1921 –175 obyvateľov, v roku 1930 – 192 obyvateľov, v roku 1940 – 164 obyvateľov, v roku 1948 – 165 obyvateľov, v roku 1961 – 173 obyvateľov a v roku 1970 – 137 obyvateľov.
Areál duklianskeho bojiska s pamätníkom
V chotári obci je Areál duklianskeho bojiska s pamätníkom padlým vojakom 1. čs. armádneho zboru, ktorý bol postavený v roku 1949. Pamätník je národnou kultúrnou pamiatkou a jeho autorom je J. Grus. Pri pamätníku je vojenský cintorín na ktorom je pochovaných 565 príslušníkov zboru. Pamätník, tvorí vysoký pylón a kolumbárium. Uzatvára južnú stranu cintorína a spolu s obradnou sieňou je vysoký. Svojím tvarom pylónu vyjadruje úder oslobodzovacích vojsk do nepriateľskej obrany na poľsko-československom pomedzí.
V roku 1964 bol pamätník doplnený o bronzové súsošie Žalujem, od národného umelca Jána Kulicha. Matka ďakuje sovietskemu vojakovi za oslobodenie a zároveň žaluje fašizmus za príkoria a utrpenie, ktoré spôsobil.
Na kolonáde vedúcej k pamätníku sú umiestnené bronzové tabule s vygravírovanými menami 1265 príslušníkov 1. čs. armádneho zboru v ZSSR, ktorí padli v Karpatsko-duklianskej operácii. (Nie všetci sú pochovaní na Dukle; väčšina hrobov sa nachádza na poľskej strane hraníc, predovšetkým v meste Dukla a v osade Nowosielce).
V kolumbáriu pamätníka (žulové čierne oválne teleso s výklenkami na ukladanie urien) je uložená prsť zo všetkých miest bojov 1. čs. armádneho zboru v ZSSR. Portál kolumbária zdobia reliéfy znázorňujúce jeho bojovú cestu od Buzuluku do Prahy.
V roku 1981 v severovýchodnej časti areálu pamätníka bola vytvorená alej Hrdinov Dukly. Na kamenných žulových blokoch sú umiestnené busty 15 hrdinov Sovietskeho zväzu a Československej republiky, aktívnych účastníkov Karpatsko-duklianskej operácie. Busty v nadživotnej veľkosti tu majú maršali Sovietskeho zväzu I. S. Konev, K. S. Moskalenko a A. A. Grečko, armádni generáli L. Svoboda a K. Klapálek, generálmajori A: Sochor a R. Tesařík, podplukovníci J. Kholl a F. Vrána, kapitáni R. Jasiok a V. Opatrný, gardoví seržanti P. A. Kondyra, V. N. Golovaň a D. Karakulov a mladší seržant I. V. Babin.
Pamätník generála Jaroslava Vedrala-Sázavského
Pri štátnej ceste, asi 200 m od štátnej hranice, je žulový pamätník – puknuté srdce z roku 1967. Autori pomníka sú Ján Kurča, Vojtech Löffler. Postavený je na mieste tragickej smrti generála Jaroslava Vedrala-Sázavského, veliteľa 1. čs. samostatnej brigády v ZSSR, ktorý tu zahynul  6. októbra 1944. Generálovo auto nabehlo na nástražnú mínu, ktorá bola aktivovaná. Spolu s generálom zahynul vodič a osobná stráž.
Pamätník československým ženistom
Vľavo od štátnej cesty asi od štátnej hranice – na mieste, kde bol pôvodný cintorín príslušníkov čs. armádneho zboru – je od r. 1967 umiestnená žulová plastika – symbol ženijného vojska v Karpatsko-duklianskej operácii. Plastika zobrazuje ruku ženistu pri zneškodňovaní protitankovej míny.
Vyhliadková veža
Pri štátnej hranici je postavená na mieste pôvodnej pozorovateľne veliteľa zboru generála L. Svobodu vyhliadková veža. Pôvodná veža bola drevená, dnešná bola odhalená v roku 1974. Rozhľadňa je postavená v nadmorskej výške 550 m n. m. a je vysoká 52 m. Vo vstupnej hale vyhliadkovej veže je inštalované audiovizuálne zariadenie, ktoré umožňuje návštevníkovi získať dokonalý prehľad o Karpatsko-duklianskej operácie. Z vyhliadkovej plošiny s výhľadom na duklianske bojisko na poľskej i slovenskej strane, lektori oboznamujú návštevníkov s históriou duklianskych bojov na jeseň roku 1944.V interiéri rozhľadne je inštalovaná lipová ratolesť – symbol slovanskej vzájomnosti a zároveň označenie československej generálskej vojenskej hodnosti.
Prírodné vojenské múzeum
Zrekonštruované je taktiež veliteľské stanovište veliteľa 3. čs. brigády, z ktorého velitelia zabezpečovali ďalšiu útočnú činnosť na slovenskom území po prekročení štátnej hranice.
A Momentary Lapse of Reason
Album A Momentary Lapse of Reason vydaný v septembri, 1987 je prvý album skupiny Pink Floyd, ktorý bol nahraný po odchode basového gitaristu a autora väčšiny skladieb a projektov Rogera Watersa. Album dosiahol tretiu pozíciu v rebríčkoch v USA a v Spojenom kráľovstve. V Európe ho vydalo vydavateľstvo EMI, pre zvyšok sveta ho vydalo americké vydavateľstvo Columbia Records.