cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Visliansko-odrianska operácia
Bojové operácie
Útok začali 12. januára 1945 vojská 1. ukrajinského frontu Ivana Koneva útočiac zo sandomierszkeho predmostia na juhu aby odlákali nepriateľa. 14. januára vyrazili z magnuszewského a puławského predmostia južne od Varšavy jednotky 1. bieloruského frontu Georgija Žukova. Sovieti však ráno čelili dileme či útočiť, pretože nad ránom padla hmla, ktorá znížila viditeľnosť na necelých 10 metrov. Žukov však útok schválil. O 8.30 spustilo delostrelectvo Červenej armády krátku ale sústredenú 25-minútovou delostreleckú paľbu. Nemeckú obranu sa podarilo zaskočiť aj predstieraním príprav na obranu. Za prvý deň postúpili Žukovove tanky o. V oblasti severne od Varšavy zaútočili aj jednotky Rokossovského 2. bieloruského frontu. Sovietske vojská skladajúce sa z 9 armád napadli nemeckú 2. armádu, jedinú v blízkosti mesta. Sovietska 47. armáda obkľúčila a spolu s ostatnými jednotkami do 17. januára Varšavu obsadila. Následne sovietske vojská postupovali severozápadným smerom.
Montagny-près-Louhans
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Visliansko-odrianska operácia
Bojové operácie
Operácia postihla v podstate celý front od Varšavy po Jasło na predhorí Karpát na asi úseku. Hlavné sily Skupiny armád A 4. tanková, 9. a 17. armáda boli útokom zo Sandomierze čoskoro porazené. Spôsobili to aj Hitlerove rozkazy, na základe ktorých boli v blízkosti frontu sústredené veľké zásoby. Sovieti prenikli do hĺbky asi 100. V oblasti Skarżysko-Kamienna bolo obkľúčených niekoľko nemeckých divízii. V rámci 1. bieloruského frontu postupovala aj 1. poľská armáda, ktorej velil Zygmunt Berling. Táto jednotka sa zúčastnila bojov o Varšavu. 19. januára prvosledové oddiely 3. gardovej tankovej armády, 5. gardovej a 52. armády pri prenasledovaní nepriateľa prenikli na územie nemeckého Sliezska. V tej istej dobe ľavé krídlo sovietskej ofenzívy obsadilo Krakov. náhľad|vpravo|Situácia na fronte od januára do mája 1945 Genrál-plukovník Josef Harpe, veliaci skupine armád A bol 20. januára 1945 nahradený generál-plukovníkom Ferdinandom Schörnerom. Nemci začali urýchlene presúvať na ohrozené miesto sily zo Nemecka i západného frontu. Medzi 20. a 25. januárom po ťažkých bojoch vojská 1. bieloruského frontu prenikli ďalšími líniami nemeckej obrany v oblasti Poznane obkľúčili 60 tisícovú nemeckú armádu. Medzi 22. januárom a 3. februárom dosiahli Sovieti postupne na rozličných miestach zamrznutú rieku Odru. Na viacerých miestach: pri Steinau an der Oder (dnes Ścinawa), Vroclave, Oppelne (dnes Opole) a Küstrine sa im podarilo získať aj predmostia, bolo to od miest odkiaľ vyrazili na začiatku ofenzívy. Pri Vroclave kládli však Nemci trvrdý odpor a bránili sa až do mája. Sovietsky postup sa kvôli logistickým problémom so zásobovaním na čas jarného odmäku zastavil. Sovietski velitelia, ktorých zlé počasie do značnej miery pozbavilo leteckej podpory sa tiež obávali útokov na krídla svojich vyčerpaných vojsk z Východného Pruska, Pomoranska a Sliezska. Front stál necelých od Berlína. V tej istej dobe vojská 4. ukrajinského frontu, obsadili zvyšok južného Poľska a severnej časti Slovenska.
27. januára vojská 60. armády generála Kuročkina na ľavom krídle Konevovho 1. ukrajinského frontu oslobodili komplex koncentračných táborov v Osvienčime – Auschwitz II Birkenau a Auschwitz I. Vojaci boli svedkami najväčšieho vyhladzovacieho tábora aký kedy svet videl. V tábore v tej dobe zostalo len 7 600 väzňov, ktorých už ich strážcovia nestihli povraždiť. Konevove vojská postupne začali uzatvárať obkľúčenie okolo Sliezska. Strata tejto oblasti bola ťažkou ranou pre nemeckú zbrojnú výrobu. Nemecký minister zbrojenia Albert Speer odporučil Hitlerovi aby ukončil vojnu.
Dohra
náhľad|vpravo|Delegácia nemeckých dôstojníkov prichádza dohodnúť kapituláciu Breslauskej pevnosti 6. mája 1945 V dôsledku Visliansko-odrianskej operácie Nemci prišli o 35 divízií, ďalších 25 stratilo 50 až 70 % živej sily. Zajatých bolo okolo 86 000 nemeckých vojakov, väčšina z nich v kotloch pri Poznani a Vroclave. Začalo byť evidentné, že nemecká armáda už nemá šancu viesť efektívne akcie na obidvoch frontoch. Sovietska armáda v dôsledku bitky vyrovnala front a získala prístupy k Berlínu. Jej straty boli tiež vysoké, padlo a bolo nezvestných asi 43 476 vojakov, ďalších 150 717 bolo ranených. V Poľsku, ktoré bolo najspornejšou zo Spojeneckých krajín, v dôsledku vzájomnej nevraživosti medzi Poliakmi a Sovietmi, spôsobenej najmä prepadnutím krajiny Sovietskym zväzom v roku 1939, sa začalo s obnovou krajiny, spojenej s bojom o moc medzi komunistickým a národným krídlom.
Nemenej významný bol prenik na územie Tretej ríše. Sovietske vojská sa na tomto území dopustili mnohých zločinov, krádeží, rabovania a znásilňovania, ktoré vrhli na Červenú armádu veľmi zlé svetlo. Veľa vojakov v tom videlo formu pomsty za konanie nemeckých vojsk na území ZSSR, kde dovtedy v dôsledku nemeckého vpádu zahynulo alebo bolo zavraždených asi 12,5 milióna civilistov. V Nemecku preto vyvolal príchod sovietskych vojsk masový exodus obyvateľstva na západ, ktorý bol spojený s ďalšími stratami na životoch. Pri anglo-amerických náletoch na Drážďany medzi 13. a 15. februárom zahynulo najmenej 35 000 ľudí, väčšinou utečencov, ktorí sa nemali kam pred náletmi ukryť.
Chamouillac
Chamouillac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Džibál al-Hukkár
náhľad|Údolie v Ahaggare. náhľad Džibál al-Hukkár (po arabsky جبال هقار) alebo po berbersky a francúzsky Ahaggar či Hoggar je pohorie v alžírskej časti Sahary. Nachádza sa asi 1500 km južne od hlavného mesta Alžír.
Chamouillac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Džibál al-Hukkár
Rozloha je asi:. Je to čiastočne vulkanický masív, tvorený kryštalickými horninami a prvohornými bridlicami. Pohorie je tvorené stolovými vrchmi s priemernou výškou 1 000, z ktorých sa týčia odolnejšie vyvýšeniny (napr. Táhat ).
Treskoňova ulica
Treskoňova ulica je ulica:
LG Optimus 3D Max
LG Optimus 3D Max je 3D podporujúci smartfón s operačným systémom Android 2.3 Gingerbread, aktualizovateľný na Android 4.0.4 Ice Cream Sandwich) uvedený vo februári 2012 a predávaný od mája 2012. Má 1 GB RAM a 8 GB interného ukladacieho priestoru, ktorý je možné rozšíriť pamäťovou kartou do 32 GB. Obsahuje dve 5 MP zadné kamery, ktoré dokážu nahrávať 720p 3D a Full HD 1080p v 2D, zatiaľ čo fotky v 2D režime sú 5 MP a 3 MP v 3D. Obsahuje aj VGA prednú kameru pre videohovory. Ponúka 3D používateľské rozhranie, ktoré umožňuje používateľovi pristupovať k 3D obsahu, ako YouTube v 3D, 3D hry, aplikácie a 3D galéria.
Morcenx (kantón)
Morcenx je francúzsky kantón v obvode Mont-de-Marsan v departemente Landes v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 9 obcí.
Visolaje
Visolaje je obec na Slovensku v okrese Púchov.
Dejiny
Prvýkrát sa obec Visolaje spomína v podobe Wizolay v roku 1327. V 18. storočí v obci fungoval pivovar, pálenica a papiereň. V obci sa nachádzala štátna rezervácia - ovocná záhrada grófa Csákyho. Pri ceste I/61 sa nachádza zrúcanina budovy hostinca z 18. storočia.
Faerčina
Faerčina alebo faerský jazyk (Føroyskt) je severogermánsky jazyk, popri dánčine úradný jazyk na Faerských ostrovoch, patriacich pod Dánsko. Je potomkom starej severčiny (Old Norse) – jazyka ľudí, ktorí sa začiatkom 9. storočia začali usádzať na dovtedy takmer neosídlených Faerských ostrovoch. Väčšina z nich pravdepodobne pochádzala zo západného Nórska. Rovnaký status ako dánčina získala na školách až v roku 1938, ako jazyk bohoslužieb o rok neskôr. Od roku 1948 je hlavným jazykom na ostrovoch, i keď pre administratívne a právne účely sa dodnes využíva dánčina. Problémom faerčiny je malý počet obyvateľov ostrovov – cca 48 000, čo sťažuje situáciu v oblasti literatúry i masmédií. Keďže faerčina je s dánčinou navzájom málo zrozumiteľná, väčšina obyvateľov ostrovov ovláda i dánčinu.
Abeceda a výslovnosť
Používa sa latinka obohatená o nekoľko špeciálnych znakov.
Cassini (kráter)
Cassini je kráter na Marse pomenovaný na počesť talianskeho astronóma Giovanniho Cassiniho. Má približne 415 km v priemere a nachádza sa na súradniciach 327,9°Z 23,8°S.
Aha-zážitok
Aha-zážitok je radostný zážitok dostavujúci sa pri náhlom vyriešení problému pochopením vzájomných vzťahov.
Tristan Bernard
Tristan Bernard, vlastným menom Paul Bernard, (* 7. september 1866, Besançon, Francúzsko – † 7. december 1947, Paríž) bol francúzsky dramatik, spisovateľ, humorista, novinár a právnik. Svoje divadelné hry písal pre „theatre de boulevard“, čo bol žáner ktorého cieľom bolo baviť stredostavovské parížske obecenstvo.
Jeden z jeho početných aforizmov: „V živote sa dá spoľahnúť len na seba samého. Ale ani to neodporúčam.“
NGC 1388
NGC 1388 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
Calais
Calais (vyslovuj [kale]) je mesto v severnom Francúzsku. Nachádza sa v departemente Pas-de-Calais, ktorého je podprefektúrou, v regióne Hauts-de-France.
Počet obyvateľov tohto mesta bol v roku 2009 bol 74 336. Počet obyvateľov celého mestského územia (aire urbaine) bol v roku 1999 125 584 obyvateľov.
1. symfónia (Čajkovskij)
'''Symfónia č. 1 g-mol, op. 13''' je dielo ruského skladateľa Piotra Iľjiča Čajkovského.
Calais
Calais obmýva Lamanšský prieliv, je tu jeho najužšie miesto (je tu iba široké), pod ním Eurotunel a je to najbližšie miesto od Anglicka. Biele útesy skál v anglickom Doveri je za jasného dňa vidno aj z Calais.
1. symfónia (Čajkovskij)
Symfónia nazvaná „Zimné sny“ má vyslovene programové ladenie. Obsahová náplň a nálada symfónie svedčí o skladateľovej úzkej spojitosti s rodnou zemou a o jej vplyvoch na jeho vnútorné stavy. Vyplýva to z názvu prvých častí, ktorým dal názvy „Sny pútnika“ a „Pochmúrna hmlistá krajina“. Ostatné časti už slovnými prirovnaniami bližšie neoznačuje. Tretia časť, scherzo, prináša po prvý raz v jeho tvorbe tak preferovaný valčík. Poslednou časťou vychádza z intimity subjektívneho lyrizmu do prostredia más - opäť prevláda radostná nálada, prízvukovaná nápevom pripomínajúcim ruskú ľudovú pieseň. Finále sa opiera o dve rozvíjané a pretvárané ruské tanečné melódie. Podobne ako v iných skladbách tohto obdobia – napriek určitým osobnostným črtám – hudba tejto symfónie nie je ešte slohovo vyhranená.
Calais
Stará časť mesta, vlastné Calais (alebo Calais-Sever) je postavená na umelo vytvorenom ostrove, ktorý obkolesujú kanály a prístavy. Novšia časť mesta, St-Pierre, leží na juhu a juhovýchode. Otvorenie Eurotunelu s prevádzkou vlakov TGV Eurostar 14. novembra 1994 prinieslo mestu značné obchodné oživenie. Je tam aj známy tábor  nelegálnych migrantov.
1. symfónia (Čajkovskij)
Symfónia má štyri vety:
Zloženie orchestra: 2 flauty, 2 hoboje, 2 klarinety, 2 fagoty, 4 lesné rohy, 2 trúbky, 3 trombóny, tuba, tympany, činely, veľký bubon, sláčikové nástroje (1. a 2. husle, violy, violončelá, kontrabasy). Priemerná dĺžka symfónie je 46 minút.
Calais
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Mátészalka
Mátészalka je mesto v Maďarsku v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe v obvode Mátészalkai.
Podmolí
Podmolí je obec v Česku v okrese Znojmo v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 169 obyvateľov, z toho 80 mužov a 89 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,3 roka (muži 40,6 roka, ženy 41,9 roka).
Champagnac (Charente-Maritime)
Champagnac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente-Maritime, v regióne Poitou-Charentes.
Majstrovstvá Európy v hádzanej žien 1996
Majstrovstvá Európy v hádzanej žien 1996 boli v poradí 2. Majstrovstvá Európy v hádzanej žien, ktoré organizuje Európska hádzanárska federácia (EHF). Konali sa v štyroch dánskych mestách: Brøndby, Fredericia, Herning a Velje od 6.15. decembra 1996, za účasti 12 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Litvy a Poľska. Domáce Dánsko obhájilo prvenstvo a získalo svoj druhý titul.
Champagnac (Charente-Maritime)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Rin’
Rin' je Japonská populárna hudobná skupina, ktorá kombinuje v svojej hudbe tradičný japonský štýl s popom a rockom. Ide o ženské trio absolventiek Tokijskej národnej univerzity estetického umenia a hudby (東京藝術大学, Tōkyō Geijutsu Daigaku, v skratke 芸大, GeiDai), kde graduovali roku 2003. V decembri toho istého roku mali svoj prvý debut v Tokijské štvrti Meguro a v máji nasledujúceho roku vyšiel ich prvý singel „Sakitama“, vydaný spoločnosťou Avex Trax.
Názov skupiny vychádza z anglického slova ring (kruh), japonského slova Wa (和 znamenajúci "kruh" tak aj "japonský štýl") a z nádeje tria vytvoriť kruh, kolobeh hudby.
Caille (Alpes-Maritimes)
Caille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Parkour
thumb|Traceur prekonáva prekážku Parkour [parkúr] (iné názvy: Le Parkour [líparkúr], l’art du déplacement [lárdüdeplasma (n)], zriedkavo parkúr, skratka PK) je disciplína francúzskeho pôvodu, ktorej základom je schopnosť dostať sa z bodu A do bodu B (a späť) bezpečne, plynule a účinne (efektívne) s použitím vlastného tela. Pomáha v prekonávaní akýchkoľvek prekážok v okolitom prostredí – od vetiev cez kamene a skaly až po zábradlia a betónové steny – môže sa vykonávať v meste, ako aj na dedine. Muž, ktorý vykonáva parkour je traceur, žena je traceuse alebo traceurka.
Podľa definície Francúza Davida Belle sa parkour zameriava na tréning účinných pohybov a rozvoj tela a mysle, aby sa človek vo všetkých situáciách (a predovšetkým kritických) vedel pohybovať pokojne a sebaisto.
Súhrn
Parkour je fyzická aktivita, ktorej je len ťažko priradiť kategóriu. Nie je to extrémny šport, ale skôr umenie alebo disciplína, ktorá sa podobá sebaobrane v bojových umeniach. Podľa Davida Bella je fyzická časť parkouru založená na prekonávaní všetkých prekážok, ktoré sa v ceste vyskytnú, ako keby šlo o stav ohrozenia – chcete sa pohybovať takým spôsobom, s použitím akéhokoľvek pohybu, ktorý vám pomôže dostať sa od/k niekomu/niečomu. Pri stretnutí s protivníkom môže človek hovoriť, bojovať, alebo utekať. Bojové umenia pripravujú na útok, parkour je formou tréningu pre útek. Kvôli tejto zložitosti určenia a zaradenia sa často poznamenáva, že parkour má svoju vlastnú kategóriu – parkour je parkour.
Dôležitou charakteristikou parkouru je efektivita (účinnosť). Traceur sa nesnaží pohybovať iba najrýchlejšie ako dokáže, ale tiež s čo najmenšou spotrebou energie a najpriamejšou možnou cestou. Pretože neoficiálnym parkourovým mottom je être et durer, (byť a zostať, byť a vydržať), efektivita zahrňuje predchádzanie zraneniam krátkym aj dlhodobým.
História
thumb|right|David Belle na New Yorker Festival David Bell parkour založil ale kto ho vymyslel nie je známe. Táto pohybová disciplína prechádzala vývojovým štádiom hlavne od stredovekého Francúzska. Ľudia skákali, prekonávali prekážky ale nikto slovo parkour nespomenul.Parkour sa inšpiroval mnohými zdrojmi, predovšetkým Prirodzenou metódou Georgesa Héberta, ktorá vznikla na počiatku dvadsiateho storočia. Francúzki vojaci vo Vietname sa inšpirovali Hébertovou prácou a vytvorili to, čo je dnes známe pod pojmom parcours du combattant. David Belle sa k tejto prekážkovej trati a Hébertovej Prirodzenej metóde dostal vďaka otcovi, Raymondovi Bellovi, francúzskemu vojakovi, ktorý sa týmto disciplínam venoval. David Belle trénoval mnohé disciplíny, napríklad bojové umenia či gymnastiku, a hľadal možnosť ich využitia v živote.
Po presťahovaní do Lisses v roku 1987 (predmestie Paríža) David Belle pokračoval vo svojej ceste. Tu sa k nemu pridala skupina ľudí (napr. Sébastien Foucan), ktorá s ním trénovala, rozvíjala schopnosti a definície. V roku 1997 tak vznikla skupina Yamakasi (názov pochádza z jazyka Lingala a znamená silné telo, silná duša, silný človek). Niekedy v roku 1998 vznikol samotný názov disciplíny –  parkour.
Skupina Yamakasi sa rozdelila v roku 1998 kvôli nezhodám ohľadne show Notre Dame de Paris. David Belle odišiel zo skupiny a keď Yamakasi v roku 2001 natočili film Yamakasi, David ho označil za prostitúciu umení.
V lete 2003 vo Veľkej Británii odvysielali reportáž Jump London so Sébastienom Foucanom, ktorý odštartoval rýchle šírenie parkouru po celej krajine. Zároveň však vznikol nový prúd a napokon oddeľujúca disciplína s názvom Free running.
21. júla 2004 založil Jerome Lebret so súhlasom Davida Bella portál Parkour.net (známy medzi traceurmi ako .NET), jeho fórum sa čoskoro stalo virtuálnym domovom najskúsenejších a najrešpektovanejších traceurov a traceuriek sveta.
V roku 2005 založil David Belle asociáciu PAWA (PArkour Worldwide Association – Svetová parkourová asociácia), ktorá mu mala pomôcť šíriť správnu myšlienku parkouru ďalej. Organizácia čoskoro prestala plniť svoju funkciu a David ju v roku 2006 opustil s týmto vyjadrením : Aby sa vyhol ďalšiemu komerčnému a filozofickému zneužitiu parkouru, David Belle oznamuje, že neručí za žiadnu stránku, asociáciu alebo spoločnosť, ktorá predstiera, že je oficiálna tam, kde je oficiálny iba názov, ktorý si dala.
Nasledoval vznik skupiny Team Parkour by D. Belle a Bellových osobných stránok.
Bez rivality
Akcia odštartovala 1. mája 2007 na portáli Parkour.net a jej cieľom bolo zachovať filozofiu parkouru – proti súťažiam a rivalite. Slovami Erwana (na.NET známi ako Hebertiste): ''Súťaženie núti ľudí bojovať proti sebe pre priazeň davu alebo pre výhody plynúce so zmeny prístupu niekoľkých obchodníkov. Parkour je jedinečný a nemôže byť súťažným športom, pretože tak ignoruje svoj nesebecký základ seba rozvoja. Keby sa parkour stal športom, bolo by ťažké učiť a šíriť parkour ako nesúťažnú aktivitu. A nový šport by sa šíril pod menom parkour, ale už nie s jeho základnou filozofiou.''
Techniky
thumb|left|Saut de Précision V parkoure je menej predtvorených techník, ako napríklad v gymnastike, navyše parkour nie je zložený iba zo zoznamu presne daných pohybov. Každá prekážka, s ktorou sa traceur stretne, predstavuje unikátnu výzvu k prekonaniu efektívnym spôsobom, v závislosti na stavbe tela, rýchlosti, uhlu nábehu, tvaru prekážky a pod. Parkour sa zaoberá tréningom tela a mysle s cieľom zlepšiť schopnosť reagovať na prekážku technikou, ktorá funguje; veľakrát technikou nepopísanou, ktorá ani popísať nepotrebuje. Vo veľa prípadoch závisí efektivita na rýchlom presúvaní ťažiska a využitia pohybovej energie k rýchlemu prevedeniu "nemožných" alebo veľmi náročných telesných pohybov. Absorpcia a presúvanie energie je dôležitým faktorom – urobenie parakotúľa znižuje náraz na nohy a chrbticu a dovoľuje traceurovi skoky z výšok, ktoré sú napríklad gymnastikou či akrobaciou považované za príliš veľké. Podľa Davida Bella ide o pohyb, ktorý vám pomôže dosiahnuť najlepší výsledok pri úteku či behu od/k niekomu/niečomu. Keď sa traceur niekam dostane, musí byť schopný dostať sa späť, keď sa pohybuje z A do B, potom musí byť schopný dostať sa z B do A, pravdaže nie nutne za použitia rovnakých techník.
Navzdory tomu existuje niekoľko základných techník, ktoré sú obľúbené pre ich všestrannosť a účinnosť.
Základné techniky
Parkour využíva francúzske názvoslovie (vrátane anglicky hovoriacich zemí), pre jednoduchšie používanie v Británii boli zavedené aj anglické názvy. Slovenské názvoslovie neexistuje (snáď s výnimkou výrazov dopad namiesto landing a parakotúľ namiesto roulade či roll) Základné techniky známe v parkoure :
Vybavenie
Ľudia venujúci sa parkouru obvykle utratia za parkour iba málo peňazí a obvykle trénujú v jednoduchom, ľahkom, športovom oblečení.
Vybavenie sa v podstate skladá iba z:
Pretože je parkour spriaznený s Prirodzenou metódou, traceuri niekedy trénujú bosí, aby sa vedeli pohybovať efektívne nezávisle od vybavenia. David Belle k tomu dodal: „holé nohy sú najlepšími topánkami!“
Parkour na Slovensku
Prvým portálom bol portál parkour.sk ktorý bol spustený už 4. februára 2005. Na internete bol 31. mája 2008 spustený parkourový portál Traceur.sk s účelom šírenia pravej myšlienky a filozofie parkouru medzi ostatnými traceurmi a ľuďmi na Slovensku. Portál už od svojho spustenia obsahoval mnoho kvalitných preložených ale aj vlastných článkov o tréningu, stravovaní, technikách a rôznych akciách a podujatiach. Každý deň pribúdali nové články a správy o aktuálnom dianí vo svete. Momentálne ani jedna stránka nie je k dispozícii.
Parkour a Free running
Výrazy parkour a free running (freerun) mali pôvodne identický význam, ale neskôr sa od seba oddelili, a rozdiel je často zanedbávaný. Potom, ako sa David Belle a Sébastien Foucan rozdelili, free running sa rozvinul v umenie, ktoré sa zameriava oveľa viac na estetičnosť pohybu ako na efektivitu. Foucan definuje free running ako disciplínu sebarozvíjania a nasledovania svojej vlastnej cesty. Zatiaľ čo traceuri a traceurky trénujú, aby vedeli prekonávať prekážky rýchlejšie a efektívnejšie, freerunneri (runneri, anglicky freerunners, resp. runners) trénujú a aplikujú pohyby, ktoré sú estetické a niekedy nemajú s prekonávaním prekážky nič spoločné. Dva odlišné filozofické prístupy sú zhrnuté nasledujúcimi citátmi: skúsený free runner Jerome Bon Aoues vysvetľuje v dokumente Jump London:
David Belle, PAWA team, prípadne spoločne, sa vyjadrili k rozdeleniu parkouru a free runningu oznámením :
V populárnej kultúre
Parkour sa objavil v rôznych televíznych reklamách, novinových správach a rôznych zábavných programoch, často v kombinácií s rôznymi formami akrobacie, free runningom, street stunts či trickingom.
Objavil sa vo filmoch:
Známymi parkourovými (free runningovými) dokumentmi sú:
Hontianska ulica
Hontianska ulica je ulica:
Malý Blaník (prírodná rezervácia)
Malý Blaník je prírodná rezervácia v CHKO Blaník, ktorá bola vyhlásená 22. októbra 1992. Rezervácia zaberá prevažnú väčšinu hory Malý Blaník, ktorá ako súčasť blanického masívu leží v okrese Benešov, južne od mesta Vlašim.
Predmetom ochrany je prirodzená kyslá bučina so vzácnou faunou: Phyllotreta austriaca, Rhinomias forticornis, egopis skalný (Aegopis verticillus) ,holub plúžik (Columba oenas), jastrab veľký (Accipiter gentilis), výr skalný Bubo bubo a flórou: samorastlík klasnatý (Acteae spicata), bažanka trváca (Mercurialis perennis), srnovník purpurový (Prenanthes pupureae), pšeno rozložité (Millium effusum) na skalných útvaroch z Blaníckej ortoruly.
Vrchol hory je tiež zaujímavý vďaka zrúcanine kaplnky sv. Márie Magdalény z 18. storočia. Rezerváciou sprevádza náučný chodník Malý Blaník - Podlesí a červeno značený turistický chodník.
Umiestnenie
Prírodná rezervácia Malý Blaník sa nachádza v Chránenej krajinnej oblasti Blaník a je súčasťou jej I. zóny. CHKO Blaník leží vo východnej časti okresu Benešov, približne 10 km južne od Vlašimi. Hoci sa hory Velký (638 m) a Malý (580 m) Blaník nachádzajú v pahorkatej krajine (Vlašimská pahorkatina), pôsobia tu dominantne.
Malý Blaník je oddelený od Velkého Blaníka Žďárským sedlom, okolo hory sa rozprestierajú pramenné lúky miestnych potokov (Louňovický, Býkovický) a nachádzajú sa na nich chránené druhy rastlín a živočíchov (Žďárská louka). Od úpätia je vrch zalesnený, okrem prírodnej rezervácie prevažuje smrekový porast s borovicou, vyššie nadväzuje zmiešaný les s dubmi a bukmi. V prírodnej rezervácii prevládajú buky v rámci pôvodných kyslých bučín, borovice a nepôvodné smreky.
PR Malý Blaník leží v nadmorskej výške medzi 536 až 580 m n. m. a patrí do 4. až 5. lesného vegetačného stupňa. Vyhlásená rozloha prírodnej rezervácie Malý Blaník je 12,71 ha, reálna rozloha podľa novšieho zamerania je však 17,71 ha. Rezervácia náleží katastrálnemu územiu Louňovice pod Blaníkem.
Štefan Chrtiansky
Štefan Chrtiansky môže byť:
Malý Blaník (prírodná rezervácia)
História
Na Malý Blaník podnikali ľudia púte venované spravidla Márii Magdaléne, ako dokladá písomný prameň z roku 1543 od vlašimského kňaza Václava Rosu, a táto tendencia viedla k postaveniu kaplnky zasvätenej Márii Magdaléne. Pri vrchole hory doteraz stojí čiastočne dochovaná baroková kaplnka svätej Márie Magdalény, vnútri ktorej však rastie pamätný strom Velký Mnich, smrek obyčajný Picea abies, nazývaný tiež Farář.
Kaplnka sv. Márie Magdalény
náhľad|Zrúcanina kaplnky sv. Márie Magdalény, pohľad od juhozápadu Ešte pred postavením súčasnej patrnej kaplnky v polovici 18. storočia, stávala na Malom Blaníku kaplnka pôvodná, o ktorej je zmienka až z roku 1672, kedy bola posledným potomkom majiteľov Louňovického panstva Karlom Adamom Levom z Říčan odkázaná pražskému arcibiskupstvu. Púť na Malý Blaník a svätá omša zasvätená Márii Magdaléne sa vykonávala 22. júla. Umiestnenie pôvodnej kaplnky nie je známe. Novú kaplnku dal vystavať arcibiskup Khünburg pred rokom 1753, kedy bola táto baroková elipticky osemuholníková kaplnka s priľahlou sakristiou na severovýchode vysvätená. V dôsledku cirkev obmedzujúcich reforiem cisára Jozefa II. Z roku 1782 bola kaplnka rok potom uzavretá. Odvtedy kaplnka svätej Márie Magdalény chátra. Pokus o obnovenie pútí k Márii Magdaléne na Malom Blaníku učinil po viac ako sto rokoch (1887) arcibiskup František Schönborn pristavením drevenej kaplnky k samotnej kaplnke.
V tomto stánku bola inštalovaná socha sv. Márie Magdalény od Eduarda Veselého do roku 1960. Dodnes sa zachovala už len zrúcanina kaplnky z roku 1753, teda jej obvodové múry.
Geológia
náhľad|Mrazový zrub na vrchole Malého Blaníku Vrch Malý Blaník je v rámci geológie Českého masívu súčasťou sústavy moldanubikum (prevariské paleozoikum), je teda tvorený horninami prekambrického veku. Silne premenené hlbinné vyvreliny dali vznik ortorule, konkrétne nazvanej blanická ortorula, ktorá obsahuje ako biotit, tak muskovit, čierne kryštáliky turmalínu, sillimanit a stopovo granát. Blanická muskovitickobiotitická ortorula je chemicky homogénna, obsah SiO2 je 72-75%.
Blanický masív vznikol pri vrásnení Českého masívu vyzdvihnutím hlboko uložených hornín, ktoré boli denudáciou odkryté. Systém zlomov prechádzajúcich pozdĺž Blaníka severojužným smerom, nazývaný blanická brázda, tvoria zníženiny a preteká ním rieka Blanice.
Predovšetkým na vrchole Malého Blaníku môžeme vidieť kamenné moria, alebo suťové polia vzniknuté zvetrávaním otroruly, skalné odkryvy s doskovitou odlučnosťou alebo mrazové zruby naposledy výrazne zmenené kvartérnymi ľadovými dobami. náhľad|Skalný útvar v oblasti rezervácie
Flóra
Podľa Mapy potenciálnej vegetácie Českej republiky je územie prírodnej rezervácie Malý Blaník zaradené do jednotky bikové bučiny (24) (Luzula-Fagetum).
Celá rezervácia je zalesnená a vďaka geologickým podmienkam tu prevažuje vegetácia acidofilných bučín, zväz Luzolo-Fagion, štrbinová vegetácia silikátových skál a drolin, zväz Asplenion septentrionalis, a suťové lesy zväzu Tilio-Acerion.
Zástupcovia stromového poschodia sú buk lesný (Fagus sylvatica), javor horský (Acer pseudoplatanus), lipa malolistá (Tilia cordata), brest horský (Ulmus glabra), hrab obyčajný (Carpinus betulus), jedľa biela (Abies alba), borovica lesná (Pinus sylvestris), a neprirodzene smrek obyčajný (Picea abies) a smrekovec opadavý (Larix decidua). Zástupcovia bylinného poschodia sú sleziník červený (Asplenium trichomanes) a slezinník severný ( A. Septentrional) z čeľade sleziníkovité, pľuzgiernik krehký (Cystopteris fragilis) z čeľade papradkovité, sladič obyčajný (Polypodium vulgare) z čeľade sladičovité, v Česku ohrozený plavúň pučivý (Lycopodium annotinum) z čeľade plavúňovité. Ďalej sa tu vyskytuje samorastlík klasnatý (Actaea spicata) z čeľade iskerníkovité, bažanka trváca (Mercurialis perennis) z čeľade prýštecovité, srnovník purpurový (Prenanthes purpurea) z čeľade astrovité, pšeno rozložité (Milium effusum) z čeľade lipnicovité, vranovec štvorlistý (Paris quardifolia) z čeľade kýchavicovité.
Z húb je tu možné nájsť jelenkovec škridlicovitý (Sarcodon imbricatus), bežné hríbovité a masliakovité huby, pod borovicami rastúce kučierka veľká (Sparassis crispa), v Česku novo nájdená vreckatá huba Endococcus cf. brachysporus z triedy Dothideomycetes.
Fauna
Zástupcovia vzácnej bezstavovcovej fauny v PR Malý Blaník sú skočka z čeľade mandelinkovitých Phyllotreta austriaca, ďalej z čeľade nosatcovitých Rhinomias forticornis ,Ceutorhynchus picitarsis, Anthonomus conspersus na jarabine ,Rutidosoma fallax na šťaveli, Acalles boehmei , Echinodera hypocrita Taktiež sa tu vyskytuje mnohonožka Tachypodoilus eurypus na prirodzených sutinách (v lokalite zistená v r. 2001). Pľúcnatý plž vrkoč horský (Vertigo alpestris), nájdený vo vrcholových partiách v roku 2001 je citlivý na zmenu lesnej druhovej skladby. Ďalej pľúcnatý slimák egopis skalný (Aegopis verticillus) je na Červenom zozname ohrozených druhov ČR.
Okrem bežných lesných či poľných stavovcov ako je srnec lesný (Capreolus capreolus), zajac poľný (Lepus europaeus), diviak lesný (Sus scrofa), kuna lesná (Martes martes), líška hrdzavá (Vulpes vulpes), bažant obyčajný (Phasianus colchicus), jarabica poľná (Perdix perdix), holub hrivnák (Columba palumbus), myšiarka ušatá (Asio otus) je rezervácia domovom týchto chránených druhov živočíchov: ohrozená veverica obyčajná (Sciurus vulgaris), v tejto lokalite prevažujú tmavo sfarbení jedinci, minimálne 2 páry silne ohrozeného holuba plúžika (Columba oenas), ktoré na Malom Blaníku hniezdia pravidelne od sedemdesiatych rokov. Ďalej sa tu vyskytuje orešnica perlavá (Nucifraga caryocatactes), prísne chránený jastrab veľký (Accipiter gentilis) , ohrozený výr skalný (Bubo bubo) hniezdi aj na Malom Blaníku, ale v celej CHKO iba niekoľkých málo parov. Taktiež silne ohrozený muchárik malý (Ficedula parva), z bežnejších vtákov ďalej krkavec čierny (Corvus corax) , kôrovník dlhoprstý (Certhia familiaris), kôrovník krátkoprstý (Certhia brachydactyla), myšiarka ušatá (Asio otus), muchár sivý (Muscicapa striata) V minulosti bolo na území prírodnej rezervácie Malý Blaník zaznamenávané hniezdenie krutohlava hnedého (Jynx torquilla), ktorý tu už nemá vhodnú hniezdnu lokalitu, a kavky tmavej (Corvus monedula). Za invazívny druh je považovaný muflón (Ovis musimon), vyskytuje sa ako na Malom, tak Velkom Blaníku a migruje ďalej po CHKO. Muflóny ohryzom bránia prirodzenej obnove bukového lesa.
Ochrana
Prírodná rezervácia Malý Blaník bola vyhlásená ako osobitne chránené územie 22. októbra 1992 Správou CHKO Blaník. V PR Malý Blaník je hlavným predmetom ochrany prirodzená bučina so svojimi typickými druhmi rastlín a živočíchov. Preto je tu najviac starostlivosti venovanej udržaniu a posilneniu prirodzenej skladby lesa a zvyšovaniu ekologickej stability.
Proces ochrany spočíva v postupnej eliminácii geograficky nepôvodných drevín (smrekovca), obmedzenie zastúpenia smreku, obnove pôvodných druhov drevín (buk, jedľa) aj s pôvodnou prímesou vzácnejších stromov (javor horský, lipa, jelša). Preferovaný spôsob obmeny skladby lesa je prirodzená obnova (odumretie starých jedincov, obnova pod materským porastom) vhodne podporená skupinovou sečou, zdravotným výberom a podsadbou. Cieľom obnovy je vekovo, druhovo i priestorovo diferencovaný les s vysokou mierou prirodzených druhov a vysokou ekologickou stabilitou.
Sitno (vrch)
Sitno je najvyšší vrch pohoria Štiavnické vrchy. Nachádza sa neďaleko Banskej Štiavnice a je považovaný za kolísku európskej horskej turistiky. Steny z andezitu obklopujú z troch strán vrchol, na ktorom je rozhľadňa a Vysielač Sitno.
Malý Blaník (prírodná rezervácia)
Ochrana
Problém pre prirodzené omladzovanie a obnovu listnatého, najmä bukového, či jedľového lesného porastu predstavuje ohrýzanie zverou. Hlavný podiel nesie muflónia zver migrujúca z okolitých poľovných revírov, teda je nutná jej redukcia až likvidácia.
Lesu, ako ochrannému, nehrozí masívnejšia ťažba. Pre biodiverzitu je prínosné ponechávanie odumretého dreva alebo dožívajúcich stromov (aspoň tam, kde neohrozujú prístupové cesty) a dutých stromov (košatých, s dutinami).
Sitno (vrch)
Poloha
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Sitnianska vrchovina a geomorfologickej časti Sitno. Leží v okrese Banská Štiavnica a v katastri obce Ilija. Masív patrí do povodia Hrona.
Malý Blaník (prírodná rezervácia)
Ochrana
V rezervácii nepriaznivo pôsobí turizmus odhadzovaním odpadkov, zakladaním ohňov, táborením, chodením mimo vyznačenej trasy, jazdou cyklistov, motocyklistov alebo jazdou na koni po nespevnených cestách. Prostriedkom ochrany môžu byť informačné tabule, osveta v miestnej tlači, zábrany proti vjazdu cyklistov, či Stráž prírody.
Pre zabezpečovanie správneho manažmentu rezervácie bývajú vykonávané prieskumy vhodných lokalít pre hniezdenie vzácnych vtákov, výskyt bezstavovcov a botanické inventarizačné prieskumy.
Sitno (vrch)
Opis
Sitno predstavuje výraznú krajinnú dominantu. Vrcholová časť i viaceré svahy sú odlesnené a poskytujú výhľady najmä na okolité vrchy. Jedinečný výhľad je z rozhľadne na vrchole Sitna. Východnú a južnú časť masívu odvodňujú prítoky Štiavnice, smerujúcej do rieky Ipeľ, západné svahy odvádzajú vodu prítokmi Sikenice do rieky Hron.
Malý Blaník (prírodná rezervácia)
Lesné hospodárenie
Väčšina lesa v PR Malý Blaník je majetkom Českej republiky, o lesné hospodárenie sa teda stará štátny podnik Lesy ČR, konkrétne Lesná správa Kácov. náhľad|Kyslá bučina Rezervácia spadá do prírodnej lesnej oblasti 16-Českomoravská vrchovina a nachádza sa v 4. až 5. vegetačnom stupni. Vrcholová časť Malého Blaníka je zaradená v kategórii ochranný les, okolité svahy sú vedené ako les osobitného určenia.
V súčasnej druhovej skladbe lesa stále prevažuje pôvodný buk lesný (Fagus sylvatica) (47%), ale od 19. storočia bolo umelo navyšované zastúpenie ekonomicky využívaného smreku (Picea abies), ktorý by sa inak v rezervácii prakticky nevyskytoval. Obrat k lepšiemu, teda pôvodnejšiemu lesu, nastal od polovice 20. storočia, kedy bola na Malom Blaníku zavádzaná maloplošná obnova buka a jedle.
Súčasný zvýšený podiel smreka (necelých 40%) je na úkor mizivého percenta jedle bielej (Abies alba) a ostatných listnatých stromov - lipa malolistá (Tilia cordata), javor horský (Acer pseudoplatanus), dub letný (Quercus robur). Nepôvodne sa v rezervácii vyskytuje tiež smrekovec opadavý (Larix decidua) a zvýšil sa podiel borovice lesnej (Pinus sylvestris).
Pantelleria
Pantelleria, alebo Pantalaria, v staroveku Cossyra môže byť:
Sitno (vrch)
Opis
Je vrchom opradeným mnohými bájami a povesťami - najznámejšia je o Sitnianskych rytieroch žijúcich v masíve Sitna, pripravených pomôcť národu, keď mu bude najhoršie.
Malý Blaník (prírodná rezervácia)
Lesné hospodárenie
Terajší manažment spočíva vo výchove lesa k jeho pôvodnému zloženiu, omladzovaní, dosadbe a podsadbe ťažko sa regenerujúcich druhov (buk, jedľa), to všetko v maloplošných úsekoch, čo je v súlade s plánom starostlivosti PR. Ponechanie lesa samovoľnému vývoju je zatiaľ len dlhodobý cieľ, ale po riadnej príprave štruktúry lesa (druhové, vekové zloženie) nie je nemožné.
Turistika
Malý Blaník je častým turistickým cieľom vďaka svojmu náučnému chodníku, ľahkej dostupnosti (napr. po diaľnici D1) a celkovému turistickému zázemiu. Sprevádza ním červená turistická značka vedúca od rázcestia pod Blaníkmi (tu je parkovisko) cez Malý Blaník a Býkovice do Hrajovic. náhľad|Rozcestník Malý Blaník Turisti sú tiež priťahovaní slávnejším Velkým Blaníkom, ktorý s Malým Blaníkom tesne susedí. V neďalekej obci Louňovice pod Blaníkem sa nachádza pre turistov Informačné centrum. Táto oblasť zároveň spadá pod turistický región Posázaví.
Sitno (vrch)
Geológia
Sitno je zvyšok utuhnutého lávového prúdu z andezitu, ktorý sa vylial v neogéne do pradoliny vytvorenej v mäkších sopečných horninách (tufy) a dnes tvorí najvyššiu časť pohoria. Vrcholová plošina Sitna je vypreparovaným sopúchom z odolnejšieho pyroxenického andezitu, ktorý sa vyznačuje lavicovitou až doskovitou odlučnosťou.
Malý Blaník (prírodná rezervácia)
Náučný chodník
Naučný chodník Malý Blaník – Podlesí bol otvorený v roku 2005. Na dĺžke 5,5 km je umiestnených 9 informačných tabúľ o prírode a histórii Malého Blaníka, prírode PR Podlesí a Býkovických rybníkov.
Cyklistika
Cyklistický chodník vedie po ceste medzi Malým a Velkým Blaníkom. V okolí sa pre cykloturistiku nachádza veľa možností, napríklad 25-32 km dlhá trasa v rámci projektu Po stopách blanických rytířů.
NGC 1389
NGC 1389 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil Julius Schmidt 19. januára 1865.
Sitno (vrch)
Biológia
Je miestom výskytu viacerých chránených druhov rastlinstva a živočíšstva:
História
Sitno je vyhlásené ako archeologicky chránené územie. Samotný vrchol bol osídlený už v období praveku. Počas archeologických prác tu bolo odkryté mohutné lužické hradisko – areál hradiska má 16 hektárov a bol najvyššie položeným opevneným sídlom ľudu lužickej kultúry na území Slovenska. Toto osídlenie, ktoré tu bolo v rokoch 1200 až 800 pred naším letopočtom, potvrdzujú početné nálezy keramiky, pradiarenských pomôcok, kamenných žarnovov, ďalej celý rad bronzových nálezov, napríklad šálka, sekerka, kosák, dlátko, ihlica, spona a pod. Našla sa tu aj pieskovcová forma na odlievanie bronzových dlátok. S veľkou pravdepodobnosťou sa tu časť pôdy vedome poľnohospodársky obrábala (nálezy poľnohospodárskych nástrojov, kamenných žarnovov). Osídlenie Sitna trvalo cca do začiatku nášho letopočtu.
Opätovné osídlenie Sitna sa podľa archeologických nálezov začína znova až v 11. - 12. storočí nášho letopočtu. V tomto období začal vzrastať význam Banskej Štiavnice ako rudného revíru a išlo o zabezpečenie nerušenej ťažby rúd. Preto tu bol v 13. storočí vybudovaný kamenný hrad Sitno, ktorého pozostatky sa na východnom úbočí hory dodnes nachádzajú.
Hrad Sitno
Hrad bol vybudovaný na jedinej prístupovej ceste z východnej strany Sitna, boli využité staré ochranné valy, ku ktorým bola vybudovaná aj priekopa. Hrad zohral významnú úlohu pri obrane stredoslovenských miest pred tureckým nebezpečenstvom v 16. storočí. Podľa tradície boli pod hradom porazené tatárske oddiely, ktoré bojovali v tureckých vojskách. K prestavbe hradu došlo v 16. až 17. storočí, keď sa uskutočnilo aj priame pripojenie vody na hrad prípojkou z prameňa vzdialeného 600 metrov. V 17. storočí boli majiteľmi hradu Koháryovci. Hrad bol zničený kuruckými vojskami v r. 1703 - 1710.
Rozhľadňa na Sitne
Už v roku 1727 dal majiteľ kaštieľa vo Svätom Antone Andrej Jozef Koháry postaviť na Sitne filagóriu (besiedku). Táto bola prebudovaná a ako rozhľadňa (druhá najstaršia na Slovensku) je evidovaná ako pamiatkový objekt s rokom vzniku 1736 v katastri obce Ilija. Po vymretí rodu Koháryovcov po praslici v roku 1826 celé panstvo prešlo do rúk rodu Coburgovcov. Rozhľadňa na Sitne po zásahu blesku vyhorela v roku 1852, no v roku 1886 bola na podnet lekára Coburgovcov Dr. Edmunda Viliama Téryho obnovená. Slávnostné otvorenie sa uskutočnilo 8. septembra 1852. Na slávnosť bol pozvaný aj Dr. Téry, ktorý v tom čase už pôsobil v Budapešti.
Pamätník Exnárovi
Na vrchole Sitna bola okolo roku 1950 odhalená pamätná tabuľa zakladateľovi partizánskeho oddielu (skupiny) Sitno Ladislavovi Exnárovi. Na tabuli sa nachádza nápis: "Hrdina Slovenského národného povstania /LADISLAV EXNÁR/ Zakladateľ partizánskej skupiny Sitno (1942–1945). Bojoval a zomrel za našu slobodu.”
Val obrov
Val obrov podľa všetkého začínal práve na Sitne a tiahol sa na juh cez Štiavnické vrchy, Pečenice, Dudince, Dolné Semerovce až k rieke Ipeľ a jej ústia do Dunaja. Dodnes viditeľne sú stopy od Dunaja až po Sitno, čo je viac ako 60 kilometrov. Spisovateľ a populárny historik Pavel Dvořák považuje dlhé valy za jednu z najväčších slovenských záhad, ktorá spája Štiavnický stratovulkán so súčasnosťou.
Turistika
Štiavnické vrchy a Sitno vôbec, sú považované za kolísku európskej pešej horskej turistiky - prvý turistický krúžok - Sitniansky klub tu vznikol v roku 1860. Syn jedného zo zakladateľov tohto spolku Rudolf Tirts píše, že v roku 1860 štiavnický Szitnya club už vykonával pravidelnú činnosť na Sitne. Prvý písomne ​​doložený turistický chodník na území vtedajšieho Uhorska vyznačil Sitniansky klub v roku 1874. Chodník viedol z Banskej Štiavnice k vtedy už opustenej štôlni Gedeon, ktorá je v lesoch pod vrchom Paradajs smerom na vrch Tanád, medzi šachtou Weiden (nad jazerom Klinger) a Hodrušou. Chodník bol vyznačený bielymi značkami na trase Starý zámok – Červená studňa – štôlňa Gedeon. Sklad pri tamojšej šachte totiž turisti dostali k dispozícii a zriadili tam útulňu. Útulňa Gedeon-táróuž neexistuje ale pôvodný chodník je zachovaný aspoň čiastočne, aj keď nie je značený ako turistický. (Pôvodne to bola cesta, ktorou sa vozmi dovážala ruda zo štôlne Gedeon do Štiavnice a má preto skoro nulové prevýšenie po vystúpaní na Červená studňa a dá sa prejsť za menej ako dve hodiny). V rovnakom roku označkovali cesty k Počúvadelskému jazeru, na Sitno a do Sklenených Teplíc. Sitniansky klub nemal aj napriek intenzívnej a pravidelnej činnosti schválené stanovy. Stalo sa tak až 12. mája 1882, po jeho pričlenení do Uhorského karpatského spolku, ktorý bol založený v roku 1873.
Po roku 1880 (pravdepodobne 1882) bolo pod vedením Dr. Téryho v okolí Sitna vyznačených sto kilometrov turistických chodníkov, a stále sa budovali nové chodníky a horské studničky. 12. mája 1882 založil Téry Sitniansky spolok maďarsko-karpatskej jednoty, ktorý mal o tri roky už 194 členov. (Pokiaľ turistika vo forme púte bola samozrejme známa dávno predtým, Klub českých turistov, ktorý vznikol 1888 začal značkovať v roku v roku 1889. V Británii Commons Preservation Society a National Footpaths Society boli na tento účel zlúčené v roku 1899). Systém turistických značiek používaných na Sitne sa stal štandardom nie len vo všetkých okolitých krajinách (aj Česku) ale napríklad v Izraeli, Filipínach alebo Brazílii.
V roku 1929 bola horáreň na Sitne prestavaná na turistickú chatu Andreja Kmeťa. V auguste 2020 bola obnovená možnosť prespať na chate. Je tam 15 postelí v jednej miestnosti a poplatok je dobrovoľný. Od septembra 2020 bude potrebné si miesto rezervovať na Facebooku.
V historickej rozhľadni boli inštalované expozície archeologických nálezov z hradu (história tlmočená textom aj fotografiami) i artefakty sitnianskej fauny, flóry, minerálov ako aj skalolezectva.
Výhľady
Vďaka nadmorskej výške, polohe a čiastočnému odlesneniu ponúka vrcholová časť kruhový výhľad. Z vhodných lokalít a rozhľadne je mimo okolitých vrchov dobre pozorovateľných viacero susedných pohorí (Pohronský Inovec, Tribeč, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Poľana, Javorie). Pri vhodných podmienkach možno pozorovať viacero prihraničných vrchov na území Maďarska, no tiež Nízke Tatry a Veľkú Fatru. Z vrcholov tak možno zhliadnuť napr. Zobor, Chopok, Vepor, Poľanu, Stolicu či maďarskú Matru.
LG Optimus 3D Cube
náhľad|LG Optimus 3D Cube
Má dvojjadrový procesor 1,2 GHz, 1 GB RAM a 16 GB interného ukladacieho priestoru, ktorý je možné rozšíriť pamäťovou kartou do 32 GB. Displej má udlopriečku 4,3 palcov a rozlíšenie 480x800. Obsahuje dve 5 MP zadné kamery, ktoré dokážu nahrávať 720p 3D a Full HD 1080p v 2D, zatiaľ čo fotky v 2D režime sú 5 MP a 3 MP v 3D. Obsahuje aj VGA prednú kameru pre videohovory.
Ponúka 3D používateľské rozhranie, ktoré umožňuje používateľovi pristupovať k 3D obsahu, ako YouTube v 3D, 3D hry, aplikácie a 3D galéria.
Montagny-sur-Grosne
Montagny-sur-Grosne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Španielska občianska vojna
Španielska občianska vojna môže byť
Cantaron
Cantaron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beluša
Beluša јe obec na Slovensku v okrese Púchov. Ide o piatu najľudnatejšiu obec bez štatútu mesta na Slovensku.
Polohopis
Beluša sa nachádza na Strednom Považí, v severnej časti Ilavskej kotliny, v údolí rieky Váh. Z pohľadu geomorfologického členenia územie obce zasahuje do celkov Považské podolie, Strážovské vrchy a Javorníky. Sídlo je založené na sútoku rieky Pružinka a Konopného potoka.
Cez kataster obec prechádza Považská železnica, Kočkovský kanál, ktorý je súčasťou Vážskej vodnej cesty, diaľnica D1, ktorá je súčasťou európskych ciest E50 a E75, a rýchlostná cesta R6. Priamo cez zastavané územie obce prechádzajú cesty I. triedy I/49 a I/61, z ktorej odbočuje cesta III/1946 na Mojtín. Samotná obec je teda dôležitou križovatkou na trase Trenčín – Žilina – Vsetín.
Najbližšími mestami v okolí obce sú Púchov (8 km), Považská Bystrica (14 km), Ilava (11 km).
Najbližším cestným hraničným prechodom je priechod Lysá pod Makytou – Střelná (25 km) na ceste I/49 a priechod Lúky pod Makytou – Horní Lideč (28 km) na železnici gen. M. R. Štefánika je najbližším železničným hraničným priechodom. Najbližším zahraničným mestom je Vsetín na Morave vzdialený 53 km.
Časti obce
Je to najľudnatejšia obec na celom Považí. Jej súčasťou sú dve bývalé obce Hloža a Podhorie, tiež osady Čerencové, Belušské Slatiny, Rybníky, Podmalenica, Závažská a samota Pod Vŕškom.
Dejiny
Najstaršie zdokumentované dôkazy o prítomnosti človeka v oblasti Beluše pochádzajú z mladšej doby kamennej (4. tisícročie pred Kr.), kedy bola osídlená poloha Hradište. Ide o bralnatý masív, nazývaný ako Ostré vŕšky, ležiaci na pravom brehu Slatinského potoka. Z obdobia konca rímskej doby a obdobia sťahovania národov pochádza valové opevnenie a niekoľko vzácnych artefaktov (železný oštep), potvrdzujúcich osídlenie aj v tomto období. V tomto období boli osídlené aj výšinné lokality Stárkova skala a Rašov. Mladšie nálezy dokladajú intenzívne osídlenie lokality v doložené z veľkomoravského obdobia (8.9. stor.), medzi ktorými je viac ako 70 mohýl s náleziskami kostí, železných predmetov a drevených základov opevnení.