cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Letecké nešťastie v Smolensku 2010
Letecké nešťastie v Smolensku 2010 je letecké nešťastie, ktoré sa stalo 10. apríla 2010 neďaleko mesta Smolensk v Rusku. Lietadlo Tupolev Tu-154M sa zrútilo pri pristávaní asi od letiska v Smolensku.
Pri nešťastí zahynul poľský prezident Lech Kaczyński s manželkou Mariou. Medzi ďalšími obeťami boli guvernér Poľskej centrálnej banky Sławomir Skrzypek, hlavný veliteľ poľskej armády Franciszek Gągor, prezident Inštitútu národnej pamäti Janusz Kurtyka, štátny tajomník ministerstva zahraničných vecí Andrzej Kremer, ombudsman Janusz Kochanowski, mnoho poslancov Sejmu a Senátu, hlavní velitelia ozbrojených síl a veľa ďalších osobností poľského politického, vedeckého a vojenského života. Celkovo bolo na palube 96 osôb.
Lietadlo
V prevádzkovej letovej príručke má lietadlo Tu-154M Lux stanovené minimá dohľadnosti a výšky rozhodnutia DH (pod ktorú nesmie pilot klesnúť, kým nemá vizuálny kontakt s pristávacou dráhou) pre rôzne postupy priblíženia:
Posádka
Podobne ako lietadlo, nemala ani posádka nalietaných veľa hodín:
Posádka neabsolvovala pravidelný výcvik na trenažéroch pre prípad mimoriadnych situácií a u jednotky neboli spracované postupy pre spoluprácu štvorčlennej posádky.
Letisko
Smolenská letecká základňa je vojenské štátne/vojenské letisko, na ktorom bolo pôvodne dislokované stíhacie letectvo, neskôr Krasnoselský gardový dopravný letecký pluk, ktorý tu prevádzkoval tri desiatky nákladných lietadiel typu Iľjušin Il-76. Letisko nikdy neslúžilo civilnej doprave a nie je pre to vybavené. Na letisku je jedna betónová vzletová a pristávacia dráha s orientáciou 08/26 s dĺžkou. Okrem systému RSBN (obdoba DME/VOR), dvoch nesmerových majákov NDB/MKR a približovacích svetiel, bol na letisku k dispozícii presný (tzn. schopný merať aj výšku) približovací radar. Nie je jasné, či bol na letisku ešte prístrojový navádzací systém KGS (vojenská obdoba ILS), prezidentské lietadlo však rovnako nemalo na palube potrebnú výbavu. Už pri prípravách podujatia varovala ruská strana Poliakov, že letisko nie je príliš kvalitne vybavené a pre lietadlo Tupolev Tu-154 nie je schopné zabezpečiť stopercentne bezpečné pristátie. Ponuku na pristátie na letisku v vzdialenom Briansku však Poliaci odmietli a obvinili Rusov z pokusu o kladenie prekážok spomienkovej akcii. V marci bola teda vykonaná technická previerka zariadení letiska vrátane kontrolného technického letu a letisko bolo ohodnotené ako vhodné na pristátie lietadla Tu-154 na RWY 26, čo bolo 5. apríla potvrdené pre minimá dohľadnosti a výšku rozhodnutia  (minimálna výška nad letiskom, na ktorú môže pilot klesnúť, a ak v túto chvíľu nemá vizuálny kontakt s pristávacou dráhou, musí ihneď začať procedúru nevydareného priblíženia, teda zahájiť stúpanie).
Krátko pred nehodou sa počasie prudko zhoršilo, o 7:00 (UTC) uvádzala miestna meteorologická stanica dohľadnosť zníženú na, hustú hmlu, juhovýchodný vietor /h, teplotu 1 °C, rosný bod 1 °C a vlhkosť 98 %.
Z toho dôvodu bolo presmerované na záložné letisko Moskva-Vnukovo ruské vládne lietadlo Il-76, ktoré malo krátko pred príletom Poliakov na letisku pristáť.
Let
thumb|right|250px|Trajektória letu poľského vládneho špeciálu z Varšavy do Smolenska Let z Varšavy do Smolenska zabezpečovalo vládne lietadlo Tu-154M Lux už druhýkrát v priebehu troch dní. 7. apríla 2010 sem dopravoval poľského premiéra Donalda Tuska, ktorý letel, spolu s ruským premiérom Vladimirom Putinom, uctiť pamiatku katynských obetí. Stojí za zmienku, že nasledujúceho dňa strávilo toto lietadlo niekoľko hodín na pražskom letisku, zatiaľ čo poľský premiér večeral spoločne s ďalšími predstaviteľmi štátov bývalého východného bloku, s prezidentom Barackom Obamom, na americkej ambasáde.
Poľský prezident svoju návštevu Katyne naplánoval na 10. apríla 2010. Jedna osoba, Zofia Kruszyńska-Gustová, sa nedostavila k odbaveniu. Lietadlo s prezidentom a mnohými ďalšími významnými osobnosťami na palube vzlietlo s 27-minútovým oneskorením z letiska Frédérica Chopina vo Varšave o 7:27 hod (5:27 UTC). Lietadlo letelo vo výške rýchlosťou /h. Krátko predtým už pristál v Smolensku iný vládny špeciál, Jakovlev Jak-42, na palube ktorého boli prevažne poľskí novinári, ktorí mali podávať spravodajstvo z priebehu celej akcie. Obe letiská sú od seba vzdialené približne, čo vrátane vzletu a pristátia obnáša o niečo viac ako hodinu letu prevažne vzdušným priestorom Bieloruska. Očakávaný prílet na cieľové letisko by bol cca o 8:42. Okolo 8:20 vstúpilo lietadlo do ruského vzdušného priestoru. O niekoľko minút neskôr, cca pred cieľom začala posádka manéver klesania a v cca 500-metrovej výške stroj letisko obkrúžil, aby mohol pristáť z východnej strany. Komunikácia s ATC Minsk a Moskva prebiehala v angličtine, s dispečermi zo Smolenska potom v ruštine.
Prvú informáciu o nedostatočnej dohľadnosti v Smolensku,, dostali piloti od ATC Minsk o 6:14 UTC. Po nadviazaní spojenia s letiskom, o 6:25 UTC, dostali od tamojšieho dispečera riadenia letovej prevádzky informáciu o podmienkach brániacich pristátiu odporúčanie pristáť na niektorom záložnom letisku, v asi vzdialenom Minsku, alebo v asi  vzdialenej Moskve. Pilot lietadla však toto odporúčanie nerešpektoval. Podľa ruských leteckých predpisov majú kapitáni zahraničných lietadiel prevádzkovaných v Rusku rozhodovať samostatne o možnosti vzletu ... a pristátia na cieľových letiskách a za toto rozhodnutie prevziať plnú zodpovednosť. Prostredníctvom rádiovej komunikácie boli piloti opakovane varovaní aj posádkou druhého vládneho lietadla Jakovlev Jak-40, že hmla hustne každú minútu, že ruskému Il-76 sa už nepodarilo pristáť ani na druhý pokus a aj od nich dostali odporúčanie divergovať na niektoré záložné letisko. Naposledy ich kolegovia varovali a odhadli dohľadnosť na o 6:37 UTC; štyri minúty pred nehodou. Aj tieto varovania sa však minuli účinkom.
Nehoda
Posádka požiadala o pokusné priblíženie, čo bolo dispečerom povolené a pri tretej (predposlednej) zatáčke boli zopakované inštrukcie, že pri dosiahnutí výšky musia byť okamžite pripravení vykonať manéver nevydareného priblíženia. Dispečer začal radarové navádzanie, posádka však neodpovedala, a tak iba na obrazovke radaru sledoval konečné priblíženie lietadla a informoval posádku o vzdialenosti.
thumb|left|250px|Správny postup pri konečnom priblížení a skutočná poloha lietadla Medzitým piloti so strojom s vysunutými vztlakovými klapkami, podvozkom a motormi na voľnobehu leteli hmlou, riadení autopilotom, vo vzdialenosti približne od prahu dráhy, vo výške niekoľkých desiatok metrov, ústrety postupne sa zdvíhajúcemu svahu. Z doteraz nezverejnených príčin začalo v tú chvíľu lietadlo prudko klesať, takže systém TAWS vydal opakované varovanie pred blízkosťou terénu, niekoľkokrát aj signálom PULL UP (pritiahni). Následne posádka začala procedúru nevydareného priblíženia a snažila sa nabrať výšku, čo za daných podmienok bolo možné iba zvýšením ťahu motorov. Reakcia prúdových motorov na otvorenie pripustí však nebola dosť rýchla, a navyše, vzhľadom k v vysokej rýchlosti klesania sa u Tu-154M Lux objavuje v tejto situácii citeľné presadnutie.
Lietadlo preletelo vľavo pozdĺž nesmerového rádiomajáku, pričom postupne lámalo tenšie konáre na stromoch v dráhe letu. Keď sa však ľavé krídlo stretlo s kmeňom brezy s priemerom 30 –, došlo k jeho deštrukcii a oddeleniu, lietadlo získalo silný ľavý náklon, vybočilo zo smeru osi dráhy doľava pod uhlom asi 15°, ešte stačilo preletieť cestu a dopadlo tvrdo na chrbát v areáli letiska asi vľavo od osi pristávacej dráhy. Pri dopade (o 6:41:06 UTC) došlo k odlomeniu chvostovej časti, k úplnej deštrukcii trupu a na niekoľkých miestach k vznieteniu, letom vo výške podchladeného paliva. Trosky boli rozptýlené na ploche s dĺžkou niekoľkých sto metrov, časť z nich sa zaryla do mäkkej hliny.
Posledných 5 – 6 sekúnd letu, od okamihu, keď sa oddelila časť ľavého krídla so slotmi aj s krídelkami a došlo k porušeniu všetkých troch hydraulických okruhov, sa stalo lietadlo prakticky neovládateľným. Rozdiel vztlaku medzi zachovalým pravým a ľavým pahýľom krídla spôsobil samovoľnú rotáciu okolo pozdĺžnej osi stroja, ktorej piloti už nemohli zabrániť.
Vyšetrovanie
thumb|left|Prepis záznamu [[Palubný zapisovač|čiernej skrinky z pilotnej kabíny]] Presné príčiny nehody sú predmetom vyšetrovania, ktoré vedú v spolupráci ruskej a poľskej vyšetrovacie orgány. Obe čierne skrinky boli nájdené, rovnako ako tretí, poľský zapisovač, určený na monitorovanie vibrácií a iných poruchových stavov prúdových motorov. Prepis záznamu čiernej skrinky z pilotnej kabíny bol neskôr 1. júna poľskou vládou zverejnený na internete.
Príčiny
thumb|right|Prerazený kmeň brezy (v pozadí) thumb|right|Časť ľavého krídla s vysunutými slotmi thumb|left|Trup lietadla
Bezprostrednou príčinou nehody sa javí nedodržanie predpísaných postupov pre konečné priblíženie, najmä klesanie pod tzv. výšku rozhodnutia DH, ak pilot nemal vizuálny kontakt s pristávacou dráhou. Veliteľ výcviku poľských vzdušných síl, gen. Anatol Czaban, uviedol, že bez ohľadu na výsledok, sa pilot vedomým pokusom o pristátie pri daných meteorologických podmienkach, vystavoval nebezpečenstvu trestného stíhania. Tiež potvrdil vyššie uvedené minimá pre Tu-154.
Prečo sa kapitán rozhodol pre tak neštandardný postup, je otázkou vyšetrovania i špekulácií. Ako faktory, ktoré k tomu mohli prispieť, sa spomínajú, napríklad malá skúsenosť členov posádky, nedostatočné oboznámenie sa s výškovým profilom terénu, komunikácia v ruštine a predovšetkým snaha vyplniť za každú cenu želanie prezidenta. Z analýzy čiernych skriniek vyplynula prítomnosť cudzích osôb v kokpite, jedna z nich bola identifikovaná ako veliteľ poľských leteckých síl Andrzej Błasik a ďalšie, ktoré zostali v kokpite len krátko, ako Mariusz Kazan, riaditeľ diplomatického protokolu poľského Ministerstva zahraničia. Podľa šéfa poľskej štátnej komisie pre vyšetrovanie leteckých nehôd, Edmunda Klicha, bol kurz lietadla riadený autopilotom, zatiaľ čo klesanie ručne ovládal kapitán a posádka vedome pokračovala v klesaní pod povolenú výšku. Systém varovania pred nárazom do terénu TAWS bol v priebehu konečného priblíženia zapnutý a varoval niekoľkokrát pilotov.
Vrchný poľský vyšetrovateľ Andrzej Seremet uviedol, že v súčasnom stave vyšetrovania neexistujú žiadne informácie, že by pilota k pristátiu niekto nútil. Podľa slov exprezidenta Wałęsa však bolo obvyklé, že v podobných situáciách odišiel pilot dozadu (mimo dosahu mikrofónov čiernej skrinky) informovať prezidenta a prediskutovať ďalší postup. Medzi okolnosťami, ktoré vyvíjali tlak na pristátie v Smolensku, mohla zohrať významnú úlohu aj skutočnosť, že pre záložné letisko (podľa letového plánu Minsk a Vitebsk), nebola poľským Úradom pre ochranu vlády (BOR) zabezpečená logistika – nebol tam nikto, kto by zabezpečil bezpečnosť a odviezol takmer stočlennú delegáciu ku katynskému pamätníku.
Nepriame súvislosti
Pri Kaczyńského ceste do Gruzínska na podporu tamojšieho prezidenta Saakašviliho v auguste 2008 počas vojny o Južné Osetsko, odmietol kapitán lietadla Grzegorz Pietruczuk, v súhlase s druhým pilotom, ktorým bol kapitán osudového letu do Smolenska, Arkadiusz Protasiuk, riskovať napriek nátlaku prezidenta pristátie v Tbilisi a pristál na plánovanom letisku v Azerbajdžane, uviedol poľský generál Anatol Czaban. Kaczyński proti tomu po pristátí protestoval, poukazoval na svoju teoretickú právomoc najvyššieho veliteľa ozbrojených síl a novinárom na palube to komentoval slovami, že dôstojník by nemal byť zbabelec (... pilota nazwano tchórzem). Napriek Kaczyńského kritike bol Grzegorz Pietruczuk neskôr za svoj zodpovedný prístup ako kapitán lietadla opozičným ministrom vnútra vyznamenaný.
Dňa 23. januára 2008 pri pristátí poľského armádneho dopravného lietadla CASA C-295M na letisku Mirosławiec došlo k nehode, ktorá mala mnoho spoločných znakov. Letisko bolo podobne prístrojovo vybavené, bola tiež hustá hmla a na palube boli vysokí dôstojníci poľskej armády. Lietadlo počas nezvládnutého konečného priblíženia narazilo do zeme vľavo a  pred prahom dráhy RWY 30. Došlo k deštrukcii lietadla spojenou s požiarom, všetci na palube zahynuli.
Dňa 4. júla 1943, o 23:07, zomrel pri leteckej nehode poľský exilový predseda vlády, Władysław Sikorski. Lietadlo Liberator II, označenie AL 523, ktoré pilotoval československý dôstojník Eduard Prchal, padlo do mora 16 sekúnd po vzlete z gibraltárskeho letiska. Pri nehode zahynulo 16 osôb, okrem iného Sikorského dcéra a šéf úradu vlády, zachránil sa iba pilot. Príčiny nehody neboli nikdy objasnené, vznikla rada nepotvrdených konšpiračných teórií, napríklad že bol Britmi odstránený, aby nebránil vzniku britsko-sovietskeho spojenectva. Sikorski sa tiež angažoval vo veci vyšetrenia katynského masakru.
Reakcie na nešťastie
thumb|right|Štáty, ktoré sa rozhodli vyhlásiť štátny smútok Množstvo štátov vyhlásilo v reakcii na udalosť deň štátneho smútku, predstavitelia ďalších štátov a organizácií a mnohé ďalšie osobnosti oficiálne vyjadrili sústrasť. Sedemdňový štátny smútok bol 10. apríla vyhlásený v Poľsku, v Litve bol 11. apríla vyhlásený trojdňový štátny smútok a štvrtý deň smútku bude v deň pohrebu. Trojdňový štátny smútok vyhlásila Brazília. Česko najprv ohlásilo deň smútku na deň pohrebu, neskôr prezident zmenil rozhodnutie na dvojdňový smútok v sobotu a nedeľu 16. a 17. apríla. Jednodňový smútok vyhlásilo Estónsko, Gruzínsko, Kanada, Lotyšsko, Moldavsko, Rusko, Srbsko, Slovensko, Turecko, Ukrajina a Maďarsko. Rada Európy vyhlásila 12. apríla deň smútku.
Predstavitelia štátov
Ivan Gašparovič (prezident Slovenskej republiky)
''„Je to šokujúce... s pánom prezidentom sme boli osobní priatelia, aj naše manželky. Ešte stále tomu nemôžem uveriť... V tejto zdrvujúcej chvíli pre celý poľský národ i pre rodiny pozostalých vyjadrujeme našu najhlbšiu sústrasť rodinám obetí i bratskému poľskému národu.“''
Robert Fico (premiér Slovenskej republiky)
''„Chcem vysloviť hlbokú a úprimnú sústrasť všetkým pozostalým a celému Poľsku. Pre nás to je čosi, čo sa dá naozaj ťažko pochopiť, pretože každý z nás pôsobí v politike a používa rovnaké spôsoby prepravy, vie, ako sú tieto cesty zabezpečované.“''
Gordon Brown (premiér Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska)
''„Myslím si, že celý svet zarmúti tragická smrť poľského prezidenta, jeho manželky a všetkých, ktorí boli s nimi. Vieme o problémoch, ktorými prešlo Poľsko, ako aj o osobnej obeti poľského prezidenta v hnutí Solidarita. Ceníme si jeho príspevok k nezávislosti a slobode Poľska.“''
Nicolas Sarkozy (prezident Francúzskej republiky)
''„Lech Kaczynski zasvätil svoj život pre Poľsko. Bol neoblomným obhajcom myšlienok, v ktoré veril. Bojoval s presvedčením za hodnoty, na ktorých založil svoju politiku: demokraciu, slobodu a boj proti totalite.“''
Angela Merkelová (Kancelárka Spolkovej republiky Nemecko)
„Som hlboko zdrvená nehodou lietadla a smrťou poľského prezidenta.“
''„Čo sa stalo, je ohromná katastrofa pre našu spriatelenú krajinu. Myslíme teraz na rodiny a blízkych zosnulých, ako aj na celý poľský národ.“''
Ministerstvo zahraničných vecí (Spojené štáty americké)
Predstavitelia medzinárodných organizácií
Anders Fogh Rasmussen (Generálny tajomník Organizácie Severoatlantickej zmluvy)
''„V mene NATO aj mojom vyjadrujem najúprimnejšiu sústrasť poľskému ľudu, ako aj rodinám prezidenta a jeho manželky, a tým, ktorí prišli o život pri tomto hroznom nešťastí. Je to ich osobná tragédia a tragédia celého Poľska.“''
José Manuel Barroso (Predseda Európskej komisie)
''„Vyjadrujem hlbokú sústrasť Poľsku, ktoré smúti pre stratu prezidenta Kaczynského, jeho manželky a všetkých, ktorí s ním smerovali na spomienkovú slávnosť pri príležitosti 70. výročia katynského masakru. Veľmi úzko som spolupracoval s prezidentom Kaczynským a uznával som v jeho osobe presvedčeného poľského vlastenca, ktorý mal na zreteli vždy aj záležitosti Európskej únie a ctil si hodnoty ako sloboda a solidarita.“''
Jerzy Buzek (Predseda Európskeho parlamentu)
Významní cestujúci
thumb|[[Lech Kaczyński, poľský prezident]] thumb|[[Maria Kaczyńska, prvá dáma Poľska]] thumb|Generál Franciszek Gągor, náčelník štábu poľskej armády
Na palube lietadla boli títo významní cestujúci:
Ďapalovce
Ďapalovce je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny
Obec vznikla v 14. storočí na základe zákupného práva. Názov je odvodený pravdepodobne od mena šoltýsa – Ďapal. Od založenia až do 17. storočia (vrátane) bola súčasťou panstva Stropkov. Obyvatelia obce boli zdaňovaní: 1567 2,5, 1582 4, 1610 1 a 1635 0,5 porty.
Občianska vybavenosť
V obci sa nachádza moderný rímskokatolícky kostol Nanebovzatia Panny Márie, ktorý bol konsekrovaný 17. októbra 2009 arcibiskupom Košickej arcidiecézy.
Nachádza sa tu materská aj základná škola, potraviny a reštaurácie. Pre detičky obec ponúka aj ihriská a športový areál. Z dediny je výborná dostupnosť k vodnej nádrži Domaša.
GNOME Office
300px|right|300px|thumb|Program Abiword v systéme Ubuntu 300px|right|thumb|Program Gnumeric v systéme Ubuntu
GNOME Office je slobodný kancelársky balík pre unixové a linuxové pracovné stanice predovšetkým pre prostredie GNOME. Obsahuje nasledovné komponenty a samostatné aplikácie:
Podľa dokumentácie Ubuntu 6.10 obsahuje aj nasledovné aplikácie:
Integrácia jednotlivých aplikácií nie je veľmi výrazná, preto možno GNOME Office považovať skôr za kolekciu programov ako za skutočný kancelársky balík.
Champigné
Champigné je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vojenské osady
náhľad|Vojenská osada pri meste [[Velikij Novgorod]] Vojenské osady (🇷🇺) tvorili systém vojenskej organizácie vojsk v Rusku v rokoch 18101857, zakladajúci sa na osadách na štátnej pôde, v ktorých bola vojenská služba skombinovaná s poľnohospodárskou produkciou.
Cár Alexander I. založil sieť takýchto vnútorných vojenských kolónií, ktoré v roku 1826 obývalo 160 000 vojakov so svojimi rodinami. Táto politika zlyhala pre nízke životné podmienky vojakov, ktorí vystupovali proti prísne reštriktívnemu spôsobu vedenia osád. Z toho vyplývajúce veľké povstania na severozápade v roku 1831 prinútili vládu prijať reformy, ktoré o. i. oslobodili obyvateľov vojenských osád od povinnosti zúčastňovať sa vojenského výcviku.
Štóske sedlo
Štóske sedlo je sedlo v hrebeni Volovských vrchov, oddeľujúce geomorfologické podcelky Kojšovská hoľa na severe a Pipitka na juhu.
Sedlom prechádza spojnica Medzev – Smolník (cesta II/548 ) a zároveň oddeľuje historické regióny Spiš a Abov.
V sedle stojí pútnická kaplnka navštívenia Panny Márie z roku 1757, okolo nej prechádza červeno značkovaný turistický chodník z Osadníka do osady Štós-kúpele, ako súčasť Cesty hrdinov SNP (E8).
Mozilla Thunderbird
Mozilla Thunderbird je slobodný multiplatformový poštový klient. Vyvíja ho Mozilla Foundation. Základom je myšlienka ako pri Mozilla Firefox vytvoriť jednoduchý a prehľadný program, ale s možnosťou nastavovania a flexibilného rozširovania. Verzia 1.0 bola uvoľnená 7. decembra 2004 a v priebehu 3 dní sa počet stiahnutí vyšplhal na 500 000 a okrúhly 1 000 000 za 10 dní od uvedenia.
História
Program sa pôvodne volal Minotaur, neskôr sa premenoval na Phoenix (pôvodný názov pre Mozilla Firefox). Záujem bol spočiatku minimálny, ale s úspechom prehliadača Mozilla Firefox sa zvýšil záujem aj o poštového klienta.
Vlastnosti
Thunderbird podporuje protokoly POP a IMAP pre prístup k poštovým schránkam, dopĺňanie adries prostredníctvom LDAP adresára, ako aj čítanie a písanie e-mailov v HTML formáte. Obsahuje tiež RSS/Atom čítačku pre sledovanie syndikovaného obsahu.
Vďaka podpore ľudí z rôznych kútov sveta je Mozilla Thunderbird lokalizovaná do viac ako 30 jazykov.
Vďaka zabudovaniu bayesian spam filtra dokáže veľmi efektívne triediť nevyžiadané správy.
Mozilla Thunderbird podporuje S/MIME, digitálne podpisovanie, šifrovanie správ a podporu pre certifikáty a zabezpečovacie zariadenia. Pre ďalšie zvýšenie bezpečnosti obsahuje voliteľnú možnosť zablokovania obrázkov nahrávaných zo vzdialeného zdroja a zakázanie JavaScriptu.
Pre platformu Microsoft Windows existuje navyše modifikovaná verzia Portable Thunderbird, ktorú je možné nainštalovať na prenosné pamäťové médium (napr. USB kľúč) a používať ju na viacerých počítačoch.
Eliáš Láni
Eliáš Láni (Lányi) (pseudonym Petrus Petschius; * 1570, Slovenské Pravno † 5. november 1618, Bytča) bol slovenský básnik, náboženský spisovateľ a cirkevný hodnostár.
Životopis
Vzdelanie získaval v Turci a Strážkach. Po ukončení vzdelávania zostal v Strážkach pôsobiť v roku 1595 ako učiteľ, v roku 1596 učil v Jelšave, v roku 1597 v Mošovciach, kde pôsobil zároveň ako evanjelický farár. V roku 1602 bol zvolený za turčianskeho seniora, v roku 1608 pôsobil ako dvorný kazateľ v Bytči, v roku 1609 sa stal trenčianskym seniorom a v roku 1610 prvým superintendentom bytčianskeho dištriktu (pre Oravskú, Liptovskú a Trenčiansku stolicu).
Významný dejateľ európskeho reformačného pohybu, zakladateľská osobnosť slovenskej evanjelickej cirkvi. Viedol zápas o ideové zjednotenie evanjelickej cirkvi. Zakladateľ tlačenej homiletickej literatúry. Jeho básnická tvorba má výnimočné postavenie v dejinách slovenskej barokovej poézie. Autor kázne za Jurajom Thurzom a duchovných piesní. Súvislosť s Banskou Bystricou, kde Eliáš Láni st. prežil posledné roky života, kde i roku 1618 zomrel a vytvoril aj najznámejšie piesne uvádza monografia Banská Bystrica, Martin roku 1955.
Tvorba
Lániho dielo je ovplyvnené jeho aktivitami kňaza, vzdelanca a básnika. Písal ako náboženské polemické spisy, tak i kázne, básne a duchovné piesne. Z jeho básnickej tvorby sa zachovalo len torzo, obsahujúce niekoľko duchovných piesní a textov, uverejnených v dielach iných autorov. Takmer všetky zachované diela sa tiež dostali do spevníka Cithara sanctorum. Vo svojich básňach vyjadruje pocit osamotenosti, pokory a sebatrýzne človeka oddaného Bohu.
Defragmentácia
Realizuje sa prostredníctvom na to určeného počítačového programu, napríklad Defrag. Defragmentáciou je možné výrazne urýchliť prístup k disku a všetky diskové operácie, ako čítanie, zápis a prístupovú dobu.
Na zaistenie výkonnosti diskových operácií je potrebné defragmentáciu vykonávať pravidelne, predovšetkým po výraznom zásahu do obsahu disku, napríklad pri hromadnom mazaní a kopírovaní veľkého množstva dát.
Defragmentáciu je potrebné vykonávať predovšetkým na súborových systémoch používaných v systémoch Microsoft Windows, ako je FAT a FAT32, ako aj na NTFS. Na súborových systémoch používaných v unixových operačných systémoch, predovšetkým na systémoch ext2 a ext3 v Linuxe obyčajne nie je potrebné defragmentáciu vykonávať, pretože tieto súborové systémy sú dostatočne moderné a sú navrhnuté tak, aby na nich vôbec nedochádzalo k fragmentácii, preto prakticky neexistujú programy na defragmentáciu v unixových systémoch ani v Linuxe. V systémoch ext2 a ext3 môže k fragmentácii dôjsť v prípade, ak je na disku veľmi málo voľného miesta a fragmentácii tak nie je možné zabrániť. V bežnom prípade sa však fragmentácia odstraňuje operačným systémom automaticky počas behu.
Volejbal na Stredoamerických a karibských hrách 2006
Volejbal na Stredoamerických a karibských hrách 2006 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Stredoamerických a karibských hier 2006. Konal sa v meste Cartagena, v Kolumbii od 16.29. júla 2006, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Volejbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1930 a toto bolo jeho 19. vydanie. Zápasy sa hrali v aréne Coliseo de Voleibol Universidad de Cartagena. V mužskej kategórii obhájilo titul 🇵🇷, ktoré vo finále zvíťazilo nad 🇨🇺. V kategórii žien opäť zvíťazila 🇩🇴; keď vo finále vyhrala nad 🇨🇺.
Kvalifikácia
Na turnaj sa kvalifikovalo priamo iba hostiteľské družstvo. Zvyšných 7 miest (6 miest v mužskej kategórii) tvorili družstvá vybrané na základe umiestnenia vo svetovom rebríčku FIVB a podľa umiestneia na kontinentálnych podujatiach NORCECA a Juhoamerickej volejbalovej konfederácie. Siedma miestenka v mužskej kategórii patrila víťazovi dvojzápasu 🇹🇹🇬🇹, ktorý sa hral v kubánskej Havane 2 mesiace pred turnajom.
Depeche Mode
Depeche Mode je hudobná skupina, ktorá bola v roku 1980 založená v Basildone v Anglicku. Skupinu tvorí štvorica hudobníkov: Dave Gahan (spev a spolautorstvo skladieb), Martin Gore (klávesy, gitara, spev a hlavný autor skladieb), Peter Gordeno (klávesy Ich hudobný štýl by sa dal najlepšie charakterizovať ako synth rock, alebo taktiež synthpop (používanie umelých zvukov, vytváraných syntetizátormi a samplermi). Stali sa jednou z najvytrvalejších a najúspešnejších hudobných skupín, ktoré sa objavili počas New Wave a New Romantic éry. Mnoho ich klipov sa často opakovalo na MTV a Fuse (americká káblová hudobná televízna stanica). Vďaka svojej inovatívnej tvorbe, nahrávacím technikám a popularizácii vzorkovania, ovplyvnili mnoho súčasných hudobníkov. Ich album Violator z roku 1990 je považovaný za klenot elektronickej hudby. Hoci sú významní pre modernú techno scénu, zostávajú naďalej pri alternatívnej hudbe.
Svoj debutový album, Speak & Spell, vydala skupina Depeche Mode v roku 1981. Nahrávky tohto ich debutu ich zaradili k britskej scéne New Wave. Po jeho vydaní od kapely odišiel jeden z jej zakladateľov, Vince Clarke. Ako trio potom spolu nahrali album A Broken Frame. Väčšinovým autorom hudobného materiálu na tomto nosiči bol Martin Gore. Neskôr v roku 1982 Clarkeho v skupine nahradil Alan Wilder. Táto hudobná zostava spolu zotrvala nasledujúcich trinásť rokov. Posledné albumy, ktoré vydali v závere 80. rokov, Black Celebration a Music for the Masses, skupinu zaradili medzi dominantných predstaviteľov elektronickej hudobnej scény. Vrcholom tohto obdobia bol koncert skupiny v júni 1988 v Pasadena Rose Bowl, kde na ich vystúpenie prišlo publikum v počte 60 000 ľudí. Začiatkom roka 1990 vydali album Violator, ktorý dosiahol mainstreamový medzinárodný úspech. Úspešným bol aj ich nasledujúci album, Songs of Faith and Devotion, ktorý vydali v roku 1993. Bolo to aj napriek tomu, že vo vzťahoch v kapele narastalo napätie, ktoré v roku 1995 vyústilo Wilderovým odchodom.
Až 54 skladieb skupiny Depeche Mode sa dostalo do rebríčka UK Singles Chart a 17 ich albumov bolo britských rebríčkoch umiestnených do Top 10. Skupina Depeche Mode má na celom svete predaných viac než sto miliónov hudobných nosičov. Časopis Q zaradili Depeche Mode do svojho zoznamu „50 kapiel, ktoré zmenili svet!“ Televízia VH1 ich dala na 98. miesto svojho zoznamu „Stovky najväčších umelcov všetkých čias“. V decembri 2016 dal magazín Billboard skupinu Depeche Mode na desiate miesto zoznamu najlepších umelcov klubovej tanečnej hudobnej scény. Skupina Depeche Mode bola nominovaná do Rock and Roll Hall of Fame v rokoch 2017 a 2018 a uvedená do nej bola v roku 2020.
Vznik a debutový album (1977–1981)
Depeche Mode vznikali niekedy v roku 1977, kedy spolužiaci Vince Clarke (spev, gitara) a Andy Fletcher (basová gitara) založili spolu kapelu „No Romance in China“, ktorá preberala vplyvy od skupiny The Cure. V roku 1979 hral Clarke v kapele, ktorá napodobňovala skladby skupiny Ultravox. V rokoch 1978–79 hrával Martin Gore so spolužiakom Philom Burdettom v akustickom due „Norman and the Worms“. V marci 1980 Clarke a Fletcher založili skupinu Composition of Sound. Krátko po vzniku tohto zoskupenia sa Clarke dostal k nahrávkam skupiny Orchestral Manoeuvres in the Dark (OMD), ktoré boli pre neho inšpiráciou k tomu, aby sa začal venovať elektronickej hudbe. Clarke a Fletcher si cez rôzne brigády a zamestnania zbierali finančné prostriedky na kúpu syntetizátorov, ktoré si spočiatku museli požičiavať od svojich známych. Čoskoro sa k nim pridal aj tretí hudobník, inštrumentalista Martin Gore. Fletcher v tom čase preberal vplyvy od kapiel ako OMD, The Cure, Siouxsie and the Banshees, Kraftwerk, The Human League ako aj od punk rockovej hudobnej scény. Dave Gahan sa ku skupine pripojil neskôr v roku 1980 po tom, čo ho Clarke videl v jednom z klubov spievať pieseň Davida Bowieho „Heroes“. Po personálnej stránke takto fakticky vznikla kapela Depeche Mode. Medzi Gahanove a Goreho hudobné vzory patrili skupiny a hudobníci ako Siouxsie and the Banshees, Sparks, Cabaret Voltaire, Talking Heads a Iggy Pop. Osobným Gahanovým vzorom bol Dave Vanian, frontman skupiny The Damned. Voľbu dať kapele názov podľa francúzskeho módneho časopisu Dépêche mode Gore komentoval slovami: „Mohlo by to znamenať uponáhľanú módu, či módnu správu. Hodilo sa to.“ Presnejším významom názvu časopisu (a teda aj kapely) je „Módne novinky“ či „Aktuálna móda“ (dépêche, „rýchla správa“ alebo „správa o novinkách“ a mode alebo „móda“ "). Gore dodáva, že prvýkrát, kedy skupina hrala ako Depeche Mode, bolo školské vystúpenie v máji 1980. Na škole Jamesa Hornsbyho v Basildone,  do ktorej chodili Gore s Fletcherom, je pamätná tabuľa. Kapela debutovala v roku 1980 na kompilácii Some Bizzare Album, kde sa nachádza ich skladba „Photographic“, ktorú neskôr pridali aj na svoj debutový album Speak & Spell.
V roku 1980 hrala skupina na koncerte Franka Toveya (jeden z priekopníkov anglického hudobného hnutia New Wave, známy taktiež pod pseudonymom Fad Gadget). Počas koncertu v Bridge House na predmestí Londýna v Canning Town si skupinu všimol a oslovil Daniel Miller, elektronický hudobník a zakladateľ spoločnosti Mute Records, ktorý prejavil záujem nahrať s nimi pre svoju hudobnú značku singel. Výsledkom tejto ich slovnej dohody bol ich prvý singel „Dreaming of Me“, ktorý nahrali v decembri 1980 a vydali vo februári 1981. V britských rebríčkoch sa nahrávka dostala na 57. pozíciu. Kapelu to povzbudilo a nahrali svoj druhý singel „New Life“, ktorý sa v britských rebríčkoch vyšplhal na 11. miesto a dostal tak kapelu do televízneho programu BBC, Top of the Pops. Ďalším singlom skupiny bol „Just Can't Get Enough“. Tento synth-popový singel bol ich prvým britským hitom ktorý bol v Top 10. Video k skladbe je jediným, na ktorom je Vince Clarke.
Debutový album skupiny Depeche Mode, Speak & Spell, vyšiel v októbri 1981 a jeho vrchol bol v rebríčku britských albumov na desiatom mieste. Recenzie kritikov na album boli rôzne. Melody Maker ho označil za „skvelý album…, ktorý museli vytvoriť, aby si získali nové publikum a potešili fanúšikov, ktorí sa ho nevedia nabažiť“, naproti tomu časopis Rolling Stone bol viac kritický a nazval ho album „PG-rated fluff“ („verejne uznávaná vata“).
Clarkeho odchod a príchod Wildera (1981–1982)
Krátko po úspechoch s debutovým albumom mal Clarke pripomienky k smerovaniu kapely. Nepozdávalo sa mu, že namiesto realizácie nových nápadov mrhajú časom na fotenie a interview. Hovoril tiež o tom, že sa po koncertoch necíti zdravotne v poriadku, čo Gahan neskôr označil za klamstvo. V novembri 1981 Clarke oficiálne oznámil, že od Depeche Mode odchádza. Krátko po odchode z kapely sa spojil s bluesovou speváčkou Alison Moyetovou a založili spolu skupinu Yazoo (v USA boli známi skôr ako Yaz). Hovorilo sa, že Clarke bude v písaní hudobného materiálu pre Depeche Mode pokračovať, no nakoniec z toho nebolo nič. Podľa niektorých zdrojov Clarke ponúkol kapele Depeche Mode skladbu „Only You“, tí ju však odmietli. Clarke v jednom rozhovore poprel, že by k takejto ponuke niekedy došlo, a povedal: „Neviem, odkiaľ to prišlo. Nie je to pravda.“ Skladba vyšla na singli zoskupenia Yazoo a v rebríčku Spojeného kráľovstva sa vyšplhala na tretie miesto. Písania textov sa v kapele ujal Gore, ktorý už predtým na ich debutový album zložil skladby „Tora! Tora! Tora!“ a inštrumentálku „Big Muff“.
Koncom roka 1981 dala skupina anonymný inzerát do časopisu Melody Maker, v ktorom hľadala iného hudobníka: „Ozvite sa skupine, ak máte syntetizátor a máte menej ako dvadsaťjeden rokov.“ Odpovedal im Alan Wilder, klasicky vyštudovaný hráč na klávesové nástroje zo západného Londýna a aj napriek tomu, že mal 22 rokov, ho po dvoch návštevách na začiatku roka 1982 prijali do kapely. Spočiatku mal na skúšku vystupovať ako spoluúčinkujúci hudobník na koncertnom turné. Wildera neskôr nazvali „hudobným režisérom“ skupiny, ktorý bol do svojho odchodu v roku 1995 zodpovedný za zvuk kapely. Ako hovorieval ich producent Flood: „Alan bol realizátorom, Martin poskytoval svoje nápady a Dave ich predvádzal.“
V januári 1982 skupina vydala „See You“, svoj prvý singel nahraný bez Clarkeho, ktorý sa aj napriek tomu dokázal v britských rebríčkoch dostať na šiestu pozíciu. Nasledujúce turné kapely prvýkrát absolvovali aj v Severnej Amerike. Pred druhým štúdiovým albumom skupiny, na ktorom začali pracovať v júli 1982, boli vydané ďalšie dva single „The Meaning of Love“ a „Leave in Silence“. Daniel Miller v tej dobe povedal Wilderovi, že ho na nahrávanie ďalšieho albumu nepotrebujú. Zostávajúca trojica hudobníkov chcela dokázať, že vedia uspieť aj sami bez podpory Vinceho Clarka. Album A Broken Frame vyšiel ešte v septembri a potom nasledovalo ich turné pre rok 1982. Ďalší singel, ktorý už ale nepochádza z albumu, im pod názvom „Get the Balance Right!“ vyšiel v januári 1983. Bola to prvá štúdiová nahrávka skupiny Depeche Mode, ktorú produkovali spolu s Wilderom.
Construction Time Again (1983)
Tretí štúdiový album Depeche Mode, Construction Time Again, nahrávali s producentom Gareth Jones v Garden Studios Johna Foxxa a v Hansa Studios v Západnom Berlíne, na mieste kde David Bowie v produkcii Briana Ena nahral väčšiu časť svojej trojice elektronických albumov, známych aj ako  Berlin Trilogy. Album zaznamenal dramatický posun vo zvuku skupiny. Bolo to čiastočne aj kvôli Wilderovmu použitiu samplerov Synclavier a E-mu Emulator. Vzorkovaním zvukov z predmetov každodenného používania skupina vytvorila eklektický, industriálny zvuk, niečo podobné ako produkujú Art of Noise, či Einstürzende Neubauten. V roku 1983 začali títo hudobníci spolu s Depeche Mode vydávať pod labelom Mute Records. Singel k tomuto albumu, „Everything Counts“, sa v britských rebríčkoch dostal na šieste miesto a medzi 30 najlepších sa dostal aj v Írsku, Južnej Afrike, Švajčiarsku, Švédsku a v Západnom Nemecku. Wilder prispel na tomto albume dvoma piesňami „The Landscape Is Changing“ a „Two Minute Warning“. V septembri 1983 skupina na podporu Construction Time Again absolvovala európske koncertné turné.
Some Great Reward a nárast medzinárodného úspechu (1984–1985)
Na americkom turné bola podľa Gora skupina „šokovaná tým, ako húfne ich koncerty fanúšikovia navštevovali“. Zaujímavé bolo na tom, že aj keď živé vystúpenia boli v návštevnosti úspešné, výsledky predaja ich hudobných nosičov s touto skutočnosťou nekorešpondovali. V septembri 1984 skupine Depeche Mode vyšiel album Some Great Reward. Časopis Melody Maker o ňom napísal, že človeka núti „sadnúť si a všímať si, čo sa mu deje, priamo pod nosom“. Na rozdiel od politických a environmentálnych tém, ktoré dominovali predchádzajúcemu albumu sa piesne na Some Great Reward zaoberali väčšinou osobnejšími témami, ako sú sexuálne politiky („Master and Servant“), cudzoložstvo („Lie to Me“) a svojvoľnej božskej spravodlivosti („Blasphemous Rumours“). Na albume sa nachádza aj prvá skladba Martina Gora balada, „Somebody“, ktorá vyšla ako dvojitý A singel spolu s „Blasphemous Rumors“. Bol to prvý singel, na ktorom spieva Gore hlavné sólo.
K albumu v roku 1984 nasledovalo Some Great Reward Tour, z ktorého pochádza aj celovečerné koncertné video, The World We Live In and Live in Hamburg. V júli 1985 odohrala skupina Depeche Mode svoje prvé koncerty za železnou oponou, ktoré sa konali v Budapešti a Varšave. V októbri 1985 dalo na trh vydavateľstvo Mute Records kompiláciu The Singles 81→85 (v Spojených štátoch Catching Up with Depeche Mode). Kompilácia obsahovala dva hitové single aj s !B! stranami, ktoré nevyšli na albume: „Shake the Disease“ a „It's Called a Heart“.
V Spojených štátoch sa hudba skupiny prvýkrát dostala aj do povedomia univerzitných rádií a moderných rockových staníc ako KROQ v Los Angeles, KQAK („The Quake“) v San Franciscu, WFNX v Bostone a WLIR na Long Islande v New Yorku. Cez ne na seba skupina Depeche Mode pútala pozornosť predovšetkým od alternatívneho publika, ktoré nemalo záujem počúvať v rádiách soft rock, či disko. Tento pohľad na kapelu bol v ostrom kontraste k tomu, ako boli napriek stále temnejšiemu a vážnejšiemu tónu v ich piesňach vnímaní v Európe. V Nemecku, Francúzsku a ďalších európskych krajinách boli Depeche Mode považovaní skôr za idoly mládeže a pravidelne boli na titulkách európskych časopisov pre mladých. V polovici 80. rokov boli na Starom kontinente vnímaní ako jedna z najznámejších synthpopových kapiel.
Black Celebration (1986)
Hudobný štýl skupiny Depeche Mode sa v roku 1986 opäť mierne posunul vydaním ich pätnásteho singla „Stripped“ a jeho albumu Black Celebration. Kapela si zachovala často nápaditý hudobný sampling a vzďaľovala sa od „industriálneho popového“ zvuku, ktorý charakterizoval ich predchádzajúce dva albumy. Album Black Celebration vyniká zlovestným, silne atmosférickým a textúrovaným zvukom. Goreho texty tiež nadobudli temnejší tón a stali sa pesimistickejšími. Hudobný videoklip k skladbe „A Question of Time“ bol prvým dielom režiséra Antona Corbijna. Tento jeho začiatok spolupráce s Depeche Mode pokračuje dodnes. Corbijn režíroval 20 klipov skupiny, najnovším z nich je video „Where's the Revolution“ z roku 2017. Natočil tiež niektoré z ich živých vystúpení a navrhol pódiové sety, je autorom väčšiny obalov albumov a singlov, ktoré vyšli od albumu Violator.
Music for the Masses a 101 (1987–1988)
Na albume z roku 1987, Music for the Masses, sa zvukový a produkčný prístup kapely naďalej vyvíjal. Bolo to prvýkrát, čo spolupracovali s producentom, ktorý nebol v spojení s Mute Records. Pôvodne prizvaný producent projektu, Dave Bascombe, podľa Alana Wildera prispieval skôr po technickej stránke. Pri produkovaní albumu sa kapela do značnej miery vyhýbala samplingu a dávala prednosť experimentovaniu so syntetizátormi. Aj keď bolo postavenie v rebríkoch singlov „Strangelove“, „Never Let Me Down Again“ a „Behind the Wheel“ vo Veľkej Británii skôr sklamaním, v krajinách ako Kanada, Brazília, Západné Nemecko, Južná Afrika, Švédsko a Švajčiarsko boli umiestnené v Top 10. Týždenník Record Mirror označil Music for the Masses, za ich „doposiaľ najúspešnejší a najsexi album“. Album v USA dosiahol 35. miesto rebríčka Billboard 200.
Turné Music for the Masses sa začalo 22. októbra 1987. Dňa 7. marca 1988, bez predchádzajúceho oznámenia Depeche Mode hrali vo východoberlínskej Werner-Seelenbinder-Halle. Stali sa tak jednou z mála západných skupín, ktoré vystúpili v komunistickom východnom Nemecku. V roku 1988 koncertovali aj v ďalších vtedajších hlavných mestách komunistických štátov, v Budapešti a v Prahe.
Svetové turné sa skončilo 18. júna 1988 koncertom v Pasadena Rose Bowl. Počet platených divákov, 60 453, bol v tom čase najvyšším za posledných osem rokov. Tento úspech bol pre účinkovanie kapely v USA prelomovým. Akcia vyšla na zázname, koncertnom filme a soundtracku s názvom 101 (poradie koncertu v Pasadene a číslo blízkej legendárnej diaľnice). Režisérom a producentom filmu bol D. A. Pennebaker. Film je pozoruhodný aj tým, ako zobrazuje interakciu fanúšikov. Dňa 7. septembra 1988 na odovzdávaní cien MTV Video Music Awards 1988 v Los Angeles skupina Depeche Mode zahrala skladbu „Strangelove“..
Popularita a vplyvy
Neskôr v tomto roku, potom, čo si Martin Gore urobil kratšiu prestávku svojím Counterfeit EP (6 cover verzií jeho obľúbených pesničiek), nahrala skupina v Miláne singel „Personal Jesus“, ovplyvnený blues a country. Ešte pred jeho vydaním bola umiestnená reklama do regionálnych novín v UK so slovami „Your own personal Jesus“ (Váš vlastný osobný Ježiš). Neskôr obsahovala reklama aj telefónne číslo, na ktorom – keď ste zavolali – sa ozvala táto pieseň. Následná kontroverzia pomohla tomuto singlu dostať sa na 13. pozíciu v britských rebríčkoch a taktiež stať sa ich najlepšie predávaným a prvým zlatým singlom v USA.
V polovici osemdesiatych a deväťdesiatych rokov rástla popularita skupiny v USA a aj jej vplyv na objavujúce sa techno a house na hudobnú scénu. Pionieri techna Derrick May, Kevin Saunderson a Juan Atkins túto skupinu označili za jeden z hlavných vplyvov na svoj vývoj proto-techna počas explózie Detroitského techna na konci osemdesiatych rokov.
Deväťdesiate roky
Vo februári 1990 dosiahol „Enjoy the Silence“, ich zatiaľ najúspešnejší singel, 8. priečku v rebríčkoch USA (6. v UK) a stal sa akýmsi ich hudobným podpisom. Vyhral taktiež „Best Single“ v Brit Awards. S cieľom propagovať svoj nový albumu Violator, usporiadala skupina autogramiádu v Los Angeles, ktorá prilákala 17 tisíc fanúšikov. Album (Top Ten v UK a USA) aj nasledujúce turné „World Violation Tour“ sa stali ich ďalšími úspechmi. Podarilo sa predať viac ako 3 milióny kusov albumov a stal sa tak trikrát platinovým. Stojí za zmienku, že 40 tisíc lístkov na štadión newyorských Giants bolo predaných počas 8 hodín a 48 tisíc lístkov na štadión Los Angeles Dodgers bolo predaných za jedinú hodinu.
Do roku 1991 sa skupina Depeche Mode javila ako jeden zo svetových najúspešnejších výjavov na hudobnej scéne, spoliehajúca sa na proto-techno hudbu, ktorá ich odlišovala od ostatných. Ich hudba zaznela napríklad vo filme Až na koniec sveta (režisér Wim Wenders, 1991) „Death's Door“. V roku 1993 zmenila skupina krok s Songs of Faith and Devotion, rockovo orientovaným albumom, ktorý „zdrsnil“ ich hudbu. To ich vzdialilo od vplyvu klávesov a syntetizátorov a po prvýkrát taktiež uviedli živé bicie (v podaní Alana Wildera). Album debutoval na prvých priečkach hitparád v USA a UK. Jeho najvýraznejšími skladbami boli „I Feel You“, kombinácia country a techna, „Walking in My Shoes“ a „Condemnation“ (Zatratenie). Nasledovalo 14-mesačné turné Devotional (Posvätný).
V júni 1995 po turné opustil Alan Wilder skupinu, kvôli „neuspokojivým vnútorným pracovným podmienkam“, a ďalej pokračoval s prácou na svojom osobnom projekte Recoil. Pravdepodobnou príčinou jeho odchodu boli problémy okolo drogovej závislosti Davida Gahana, priznanie Martina Gora o „boji s vlastnými démonmi“ a rastúce napätie medzi Wilderom a Andrewom Fletcherom a Wilder pravdepodobne už nevládal robiť všetky aranžmány a nové zvuky sám. Bez neho by sa najslávnejšie hity nikdy hitmi nestali tak, ako ich poznáme. Jeho odchod onedlho nasledovala správa o Gahanovom pokuse o samovraždu vo svojom dome v L. A. Ten potom nastúpil na odvykací drogový program, aby sa zbavil závislosti na heroíne.
V roku 1996 s vyliečeným Gahanom skupina Depeche Mode pokračovala v nahrávaní s producentom Timom Simenonom. O rok nato vyšiel album Ultra a jeho prvý singel „Barrel of a Gun“ bol nadšene prijatý fanúšikmi. Album znovu debutoval na prvých priečkach, ale skupina odmietla usporiadať turné, pretože bez Wildera neboli schopní koncertovať. No aj napriek tomu vystúpili na tzv. Ultra „Parties“, usporiadaných pre hudobnú tlač a vybraných návštevníkov, ktoré mali hlavne pomôcť určiť kľúčové skladby z tohto albumu.
Kolekcia toho najlepšieho (the best of) The Singles 86>98 nasledovala v roku 1998 s novým singlom „Only When I Lose Myself“. Potom vyrazila skupina na 4-mesačné turné, ktoré potvrdilo ich pozíciu „permanentného lákadla“ s vypredanými koncertmi a to bez ohľadu na predaj ich albumov (do tejto kategórie sa môžu zaradiť napr. U2, Rolling Stones a Rod Stewart).
Depeche Mode dnes
Depeche Mode zostávajú stále populárni v USA, západnej Európe a Austrálii, no ich najlojálnejšia základňa fanúšikov leží v strednej a východnej Európe, čo bolo spôsobené prepojením niekoľkých kľúčových udalostí v tejto časti sveta na prelome 80. a 90. rokov. Celosvetová popularita Depeche Mode a syntetickej tanečnej hudby (ktorá v tom čase v USA už slabla), pád komunizmu a vzostup Internetu, ktorý umožnil okamžitý prístup k západnej hudbe a ideám, po ktorých tento región prahol. Dnes je tu enormný počet webových stránok fanúšikov, azda v každom jazyku, poháňajúci skupinu k trvalej sláve.
V roku 2001 vydal Depeche Mode album Exciter, ktorý sa neumiestnil veľmi dobre na rebríčkoch mimo kontinentálnej Európy. Napriek tomu, že obsahoval niekoľko klubových tanečných hitov, ako napríklad „I Feel Loved“ od Dannyho Tenaglia, veľa fanúšikov pociťovalo, že album bol bez inšpirácie a pod zvyčajnú úroveň Depeche Mode a to aj napriek tomu, že obsah nahrávky bol označený za jeden z najsilnejších speváckych výkonov Davida Gahana od doby, kedy sa pridal ku skupine. Na webových blogoch od L.A. až po Sydney sa objavovali otázky, či to nebol dôkaz, že sa Depeche Mode v podstate rozpadli po odchode Alana Wildera v roku 1995. Vyzeralo to, že krátko po turné Exciter vycítili Martin a Dave, že je ten pravý čas zamestnať sa svojimi vlastnými sólo projektmi.
V roku 2003 vyšiel sólový album Davida Gahana Paper Monsters, nasledovalo celosvetové turné a jeho DVD nahrávka pomenovaná Live Monsters. Martin Gore pokračoval vo svojej sólovej kariére vydaním Counterfeit²(ďalšie cover verzie, z ktorých si už niektoré Martin vybral na svoj predchádzajúci výber obľúbených piesní v roku 1989 Counterfeit''). ''A Andrew Fletcher spustil dokonca svoje vlastné hudobné vydavateľstvo Toast Hawaii (najvýraznejší výsledok jeho činnosti bolo dosiaľ ženské synth-popové duo Client).