cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cyklomost VysoMarch
Poloha
Most sa nachádza asi 4,5 km južne od Vysokej pri Morave a v tesnej blízkosti mesta Marchegg. Od Vysokej pri Morave vedie k mostu medzinárodná cyklotrasa EuroVelo 13 - Cesta Železnej opony (6 km). Po EuroVelo 13 je most dostupný aj z Devínskej Novej Vsi (11,5 km). Ďalšími možnosťami ako sa dostať k mostu je zo Stupavy po žltej cyklotrase č. 8008 a EuroVelo 13 (7,5 km) alebo zo Zohora po červenej Záhorskej cyklomagistrále č. 024 a EuroVelo 13 (8,5 km). Na rakúskej strane je most dostupný po cyklotrasách Kamp-Thaya-March Radroute (Kamp – Dyje – Morava) alebo Grenzlandradweg (Pohraničnú cyklotrasu), prípadne po turistickej trase NÖ Landesrundwanderweg.
Cyklomost VysoMarch sa stal po Cyklomoste slobody a Lávke Veľkej Moravy treťou lávkou na 108 km slovenskej hranici, ktorú tvorí rieka Morava s Rakúskom a Českom a celkovo 11-tym dopravným spojením (4x cestné, 3x železničné, 1 kompa, 3x lávka).
Zároveň sa vytvoril 22 km cykloturistický okruh, ktorý spája Marchegg, Schloss Hof a Devínsku Novú Ves.
Názov mosta
Názov vznikol spojením názvov miest, ktoré spája, teda Vysokej pri Morave a Marcheggu.
Projekt
Projekt pripravoval Bratislavský samosprávny kraj v spolupráci so Spolkovou krajinou Dolné Rakúsko v rámci Programu INTERREG V-A Slovenská republika – Rakúsko. Celkový rozpočet na stavbu bol 5 912 800 € s DPH, pričom podiel Bratislavského samosprávneho kraja bol 2 170 800 € s DPH.
Výstavba
Zhotoviteľom stavby bola spoločnosť GLS Bau und Montage GmbH na základe projektu spoločnosti IBBS ZT-GmbH. Na návrhu sa podieľala architektonická kancelária DI Siegfried Trimmel, Büro für Reum-/Regionalplanung. Stavebné povolenie na slovenskej strane zabezpečovala spoločnosť Amberg Engineering Slovakia, s. r. o. Samotná výstavba začala v apríli 2021.
Most bol navrhnutý ako 5-poľový s rozpätím hlavného poľa 80 m a oboch predpolí 2×25 m. Hlavné pole má rozpätie 80 m a je zhotovené ako visutá oceľová konštrukcia s nosným lanom a závesmi. Predpolia sú železobetónové dvojtrámové nosníky. Most bol konštruovaný aj na prejazd menších záchranných vozidiel.
Pozri aj
Cyklomost slobody
Vysoká pri Morave
Marchegg
Externé odkazy
Cyklotrasa Cyklomost slobody - EuroVelo 13 - Cyklomost VysoMarch - Marchegg - video na YouTube
Cyklotrasa EuroVelo13 - na webe Slovenského cykloklubu
Cyklookruh cez VysoMarch - na webe hiking.sk
RTL (Maďarsko)
RTL je maďarská televízna stanica, na televíznom trhu jedna z najsledovanejších staníc v Maďarsku.
Bola zoložená 7. októbra 1997 ako "TV test", teda tri dni po spustení konkurenčnej TV2 (dodnes je jej najväčšou konkurenciou). Úradne začala vysielať až 27. októbra 1997.
RTL je FTA, teda na území Maďarska je dostupné zdarma, ale v iných krajinách, napríklad aj na Slovensku, sa za ňu od roku 2015 platí ako za maďarský TV balíček.
Kanál prevádzkuje Magyar RTL Televízió Zrt. (Skrátene M-RTL Zrt.), ktorá je síce registrovaná v Maďarsku, avšak vlastní ju luxemburská RTL.
Vinneuf
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plonévez-du-Faou
Plonévez-du-Faou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fraňo
Fraňo môže byť:
Adrián Vallášek
PhDr. Adrián Vallášek (niekedy sa v odbornej literatúre uvádzajú formy mena ako: Adrián Vallašek alebo Adrian Vallašek ;* 17. máj 1934, Kostolná pri Dunaji† 19. február 2007) bol slovenský archeológ. Študoval na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, odbor Archeológia. Špecializoval sa na stredovekú archeológiu na Slovensku.
Životopis
Narodil sa 17. mája 1934 v Kostolnej pri Dunaji, do učiteľskej rodiny ako mladší z dvoch detí. V rodnej dedine navštevoval základnú ľudovú školu. Po ukončení základnej ľudovej školy nastúpil na osemročné gymnázium v Senci, kde v roku 1953 maturoval. V tom istom roku nastúpil na UK v Bratislave. Štúdium ukončil diplomovou prácou na tému: Pohrebný rítus v dobe Veľkomoravskej ríše v roku 1958.
Po ukončení štúdií nastúpil ako odborný asistent v SNM v Martine. Od roku 1960 do roku 1965 pracoval ako samostatný odborný pracovník v Mestskom múzeu v Bratislave. Od roku 1965 pracoval ako samostatný odborný pracovník špecialista, neskôr vedúci archeologického oddelenia na Slovenskom ústave pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Bratislave (dnešný Pamiatkový úrad). V roku 1968 obhájil doktorskú dizertačnú prácu FFUK v odbore Stredoveká archeológia. Od roku 1983 bol samostatný vedecko-technický pracovník. Od roku 1990 riaditeľ Archeologického múzea SNM v Bratislave, a v roku 2003 nastúpil do dôchodku.
Publikačná činnosť
Práce vo vedeckých a odborných periodikách. Bol spoluautorom monografií:
Vireaux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plonévez-Porzay
Plonévez-Porzay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Koloman Slušný
Koloman Slušný (* 3. máj 1884, Liptovský Trnovec† 13. marec 1961, Bratislava) bol slovenský notár, úradník, župan a politik HSĽS v medzivojnovom Československu a v období Slovenského štátu.
Životopis
Gymnázium absolvoval v Ružomberku a v Spišskej Novej Vsi. Po maturite začal študovať právo na univerzite v Budapešti. Avšak štúdium pre nedostatok finančných prostriedkov nemohol dokončiť, preto sa dal na notársku dráhu. Po absolvovaní vojenskej služby bol zvolený za podnotára v obci Párnica. O pol roka sa stal vedúcim notárom v Nižnej na Orave, kde pôsobil do vzniku Československa v roku 1918. Na začiatku roku 1919 na žiadosť župana Jána Sekáča odišiel pracovať na župný úrad do Košíc, kde pôsobil ako župný notár. Neskôr pôsobil v Podtatranskej župe so sídlom v Liptovskom Svätom Mikuláši. Po zrušení žúp a zavedení krajinského zriadenia prešiel pracovať na krajinský úrad, kde pôsobil ako hlavný komisár.
V parlamentných voľbách v roku 1929 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia republiky Československej za HSĽS. Kandidoval v XIX. volebnom kraji (Lipt. Sv. Mikuláš). Za poslanca bol zvolený aj v parlamentných voľbách v roku 1935. V snemovni pôsobil v dopravnom a rozpočtovom výbore.
Age management
Age management (anglicky age – vek, vek, to manage – riadiť) predstavuje spôsob riadenia organizácie s ohľadom na vek - senioritu zamestnancov. Tento prístup k riadeni prihliada na priebehu životných fáz človeka na pracovisku a zohľadňuje jeho meniacu sa štruktúru a vzájomný pomer zdrojov v priebehu starnutia (zdravie, kompetencie, ale aj hodnoty, postoje a motivácia ). Zahŕňa všetky vekové skupiny na pracovisku.
Age management je termín z oblasti HR manažmentu alebo strategického riadenia ľudských zdrojov. Označuje činnosti a opatrenia, ktorých cieľom je podporovať komplexný prístup k riešeniu demografickej situácie a demografických zmien na pracovisku. Takéto opatrenia by mali predovšetkým zabezpečiť všetkým pracovníkom možnosť využiť svoj potenciál a ochranu pred znevýhodnením kvôli svojmu veku.
Základné otázky
Systematickým hľadaním riešenia podpory zamestnávania starších pracovníkov sa s veľkým časovým náskokom pred ostatnými európskymi krajinami začalo zaoberať Fínsko a to v 80. rokoch 20. storočia. Kľúčové otázky, ktoré si kládli akademické fínske inštitúcie, zneli:
Na ich riešení sa podieľal Fínsky inštitút pracovného zdravia so sídlom v Helsinkách (Finnish Institute of Occupational Health – FIOH ) pod vedením prof. Juhani Ilmarinena.
Pracovná schopnosť (Work ability)
Pojem pracovná schopnosť je základným prvkom konceptu age manažmentu. Definícia pracovnej schopnosti je teda tvorená rovnováhou medzi osobnými zdrojmi pracovníka (zdravie a funkčná kapacita, vzdelanie, znalosti, zručnosti, hodnoty, postoje a motivácia) a pracovnými požiadavkami, ktoré sú na neho kladené (obsah práce, jej náročnosť a organizácia, ale aj nároky plynúcimi z pracovného prostredia, kolektívu a spôsobu riadenia).
Dom pracovnej schopnosti
Jednotlivé faktory ovplyvňujúce pracovnú schopnosť boli pracovníkmi Fínskeho inštitútu pracovného zdravia usporiadané do tzv. „Domu pracovnej schopnosti. “
Priestor mimo domu predstavuje rodina, sociálna sieť, operačné prostredie a spoločnosť, teda jej rôzne politiky a stratégie. Model zdôrazňuje, že hľadanie optimálnej pracovnej schopnosti je úlohou po celý pracovný život.
Index pracovnej schopnosti
Multidisciplinárny tím vedcov zostavil jednotlivé faktory pracovnej schopnosti a na ich základe vyvinul novú epistemologickú metódu. Tá bola nazvaná Index pracovnej schopnosti - Work Ability Index TM - WAI TM. Táto metóda je preložená do 29 jazykov celého sveta. Jednotlivé krajiny tak môžu prijímať opatrenia v oblasti ochrany a podporu pracovnej schopnosti zamestnancov. Metóda bola testovaná v longitudinálnej štúdii u 6 500 zamestnancov štátnej správy vo veku nad 45 rokov (v rokoch 1981 – 2009).
Výsledky meraní hodnôt pracovnej schopnosti ukázali : zhruba 60 % zamestnancov si udržalo hodnotu svojej pracovnej schopnosti na úrovni dobrej alebo vynikajúcej. Zhruba 10 % zamestnancov zaznamenalo dokonca zlepšenie. Ale približne 30 % zaznamenalo dramatický pokles hodnôt pracovnej schopnosti. Druh vykonávanej práce (fyzická, duševná alebo kombinovaná) nezabránil poklesu pracovnej schopnosti u tretiny respondentov nezávisle na povolaní a ani na pohlaví.
Nástroj na meranie pracovnej schopnosti – Work Ability Index
Pracovnú schopnosť možno hodnotiť nástrojom zostaveným na základe konštrukcie „Domu pracovnej schopnosti“. Tento nástroj predstavuje subjektívny dotazník, skladajúci sa zo siedmich oblastí. Môže byť použitý pre skupinové rovnako ako pre individuálne hodnotenie pracovnej schopnosti. Získaná hodnota WAI (Work Ability Index) meraného zamestnanca býva porovnaná s tzv. referenčnou hodnotou. Referenčná hodnota predstavuje priemernú hodnotu pracovnej schopnosti pre mužov alebo ženu, rovnakého veku a vykonávajúcu rovnaký typ práce (fyzická, duševná alebo kombinovaná). Referenčné hodnoty boli získané z rozsiahlych zahraničných výskumných štúdií u zamestnancov rôzneho veku a pracujúcich v rôznych priemyselných odvetviach.
Vzhľadom na povahu skúmaných oblastí však treba uviesť, že dotazník je nástrojom, ktorý je potrebné spracovávať v spolupráci s lekárom a za podmienok prísnej ochrany osobných údajov meraných osôb.
Dotazník WAI je chránený licenciou a je medzinárodne prísne štandardizovaný. Výsledkom záverečného výpočtu je hodnota indexu WAI, ktorý vyjadruje pracovnú schopnosť zamestnanca na bodovej škále 7 – 49 bodov. Čím je táto hodnota vyššia, tým je jeho pracovná schopnosť lepšia. Pracovná schopnosť je podľa získaných bodov hodnotená ako zlá, priemerná, dobrá alebo vynikajúca.
Prijať opatrenia na udržanie a podporu pracovných schopností sa oplatí v akejkoľvek fáze pracovného života zamestnanca. Faktory ovplyvňujúce oslabenie pracovnej schopnosti začínajú byť viditeľné zhruba okolo štyridsiateho piateho roku. Meranie WAI TM je preto vhodné u zamestnancov akéhokoľvek veku, podpora jednotlivých faktorov, najmä v oblasti zdravia, celkom nepochybne nemôže byť sústredená iba na zamestnancov staršieho veku, ale mala by byť proaktívne zaradená počas celého pracovného života.
Christian Nørgaard (gitarista)
Christian Nørgaard (rodený Christian Pedersen; * 20. september 1973, Kodaň, Dánsko) je dánsky gitarista, basgitarista, spevák a IT konzultant.
Životopis
Na gitaru začal hrať vo svojich šestnástich rokoch. Jeho prvou skupinou bola Last Dawn z mestečka Munkebo. V roku 1990 absolvoval štúdium na Mulernes Legatskole v Odense. Od roku 1993 do roku 1997 študoval odbor učiteľa základnej školy na Skårup Seminarium v Skårupe a v roku 2003 absolvoval IT univerzitu v Kodani.
Hral v rôznych hudobných skupinách. Od roku 2004 do roku 2009 bol akustickým gitaristom a technikom gitár pre dánsku hudobnú skupinu Volbeat. Od februára 2011 je gitaristom skupiny Grumpynators.
Je ženatý s Mette Brixenovou Nørgaardovou, s ktorou má syna Johana (* 2009) a dcéru Marie (* 2011).
Martin Kráľ
Martin Kráľ (* 12. marec 1988, Bratislava) je slovenský hudobný skladateľ a klavirista.
Životopis
Martin Kráľ nepochádza z hudobnej rodiny a nevyštudoval konzervatórium. K hudbe a hre na klavíri sa dostal v útlom detstve. Dnes sa venuje výlučne autorskej tvorbe. Okrem komponovania hudby píše aj texty k svojim pesničkám. Na konte má mnoho spoluprác so známymi osobnosťami slovenského hudobného sveta, medzi ktorých patrí napríklad slovenská rocková legenda Paľo Drapák, speváčky Dominika Jurena Stará, Veronika Strapková, Anabela Mollová, Lenka LeRa Rakar, raperi Vladis, Plexo, Čis T a ďalší. V roku 2017 vydal svoje debutové CD s názvom Tvárou v tvár životu.
Ian Holm
Životopis
Holm sa narodil do anglickej rodiny v Londýne. Jeho otec bol psychiater, ktorý pracoval ako supervízor psychiatrickej liečebne West Ham Corporation a bol jedným z priekopníkov liečby elektrickým šokom a jeho matka bola zdravotnou sestrou. Mal staršieho brata Erica, ktorý zomrel v roku 1943.
Kariéra
V roku 1981 hral vo filme Chariots of Fire ktorý mu priniesol nomináciu na Oscara za najlepšieho herca. Získal tiež cenu BAFTA za najlepšieho herca vo vedľajšej úlohe. V osemdesiatych rokoch mal nezabudnuteľné úlohy vo filmoch Time Bandits (1981), Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes (1984) a Terry Gilliam's Brazil (1985) a podobne.
V roku 2001 sa objavil ako Bilbo Baggins vo filme The Lord of the Rings: The Fellowship of the Ring. V rovnakom roku sa objavil aj v hororovom filme Z pekla, kde stvárnil úlohu sira Williama Gulla. Neskôr zopakoval svoju úlohu Bilba Bagginsa vo filme The Hobbit: An Unexpected Journey a The Hobbit: The Battle of the Five Armies z filmovej trilógie Hobit. V tomto filme si zahral aj Martin Freeman, ktorý stvárnil mladšiu verziu Bilba.
Získal niekoľko nominácií a ocenení za jeho filmové a divadelné herecké počiny. V roku 1998 bol povýšený do šľachtického stavu za jeho služby pre drámu.
Osobný život
Holm sa oženil štyrikrát. Jeho prvé tri manželstvá sa skončili rozvodom. Od roku 2003 až do svojej smrti bol ženatý s umelkyňou Sophie de Stempel. Holm mal päť detí; tri dcéry (Jessica, Sarah-Jane a Melissa) a dvoch synov (Barnaby a Harry) od troch žien vrátane prvých dvoch jeho štyroch manželiek. Mal vnuka Archieho. V roku 2001 bol liečený na rakovinu prostaty.
Úmrtie
Mnoho rokov bojoval s Parkinsonovou chorobou. Zomrel v nemocnici 19. júna 2020 vo veku 88 rokov.
Hlohová ulica (zaniknutá)
Hlohová ulica (do roku 1950 Zborovská ulica) bola ulica v Petržalke v rokoch 1950 až 1975.
Premenovaná bola v roku 1950. Predtým bola pomenovaná podľa obce Zborov v okrese Bardejov.
Bola tu radová domová zástavba, ulica zanikla v súvislosti s novu sídliskovou zástavbou Dvory.
Nachádzala sa približne v oblasti vnútrobloku dnešnej ulice Wolkrova.
Innuendo (pieseň)
náhľad|Titulná strana. „Innuendo“ je pieseň publikovaná v roku 1991 skupinou Queen v rovnomennom albume Innuendo. Jej autormi sú Freddie Mercury a Roger Taylor (uvádzaná je ale celá skupina). Považuje sa za jeden z posledných veľdiel skupiny. Je ich tretím singlom, ktorý dosiahol v rebríčkoch EMI prvú pozíciu, hneď po „Bohemian Rhapsody“ a „Under Pressure“.
Vznik
Nápad napísať pieseň vznikol len náhodou. V Montreux si Brian May s Rogerom Taylorom len tak „jamovali“ v štúdiu. Freddie hneď začal komponovať text a hudbu. Celú strednú časť napísal on. Zvyšok piesne zložil Roger, inšpirovaný skupinou Led Zeppelin a ich piesňami „Kashmir“ a „Thank You“.
Štruktúra piesne
„Innuendo“ znie podobne ako „Bohemian Rhapsody“ - je zložená z viacerých častí (niekedy je pieseň označovaná aj ako „Bohemian Rhapsody číslo 2“). Na začiatku a na konci je rocková téma Rogera Taylora. Stredná časť je zložená z gitarových flamenco častí-pričom raz ide gitara sama a raz v rockovej úprave- a časti s orchestrom, ktorý bol vytvorený syntetizátormi. Pieseň má viacero taktov- trojštvrťový, štvorštvrťový aj päťštvrťový, ktoré sa navzájom prelínajú.
Videoklip
Tým, že Freddieho zdravotný stav sa čoraz viac zhoršoval, nemohli urobiť nové snímky s ním. Preto sa skupina rozhodla využiť zábery z piesní ako „Scandal“, „Breakthru“ alebo „I Want It All“. Samotný videoklip sa líši od bežných- je akoby maľbou s mixom animovaných a živých postáv. Použité sú tiež historické zábery. Samotných členov kapely tiež namaľovali - Johna Deacona v kubistickom štýle, Rogera Taylora v štýle Jacksona Pollocka, Briana Maya ako viktoriánske skice a Freddieho Mercuryho v štýle Leonarda da Vinci. Klip bol nominovaný na cenu Monitor Award za najlepší videoklip (Monitor Award for Best Achievement in Music Video).
Zaujímavosti
Na nahrávanie tejto piesne bol pozvaný gitarista skupiny Yes Steve Howe. Jedna verzia hovorí, že ho pozval Mercury, s ktorým mal priateľský vzťah, druhá, že to bol Brian May kvôli časti s flamenco gitarou. Steve Howe túto udalosť opísal takto:
"Zhodou okolností som bol vtedy v Montreux a mal som namierené do štúdia. Queeni tam práve nahrávali svoj album. Vošiel som dnu a oni mi ho celý prehrali, pieseň Innuendo ako čerešničku na záver. Stratil som reč, také to bolo úžasné. A vtedy mi povedali: 'Chceme, aby si s nami na tejto piesni spolupracoval.'"
Ďalej hovorí, že si zobral najlepšiu španielsku gitaru, večer sa vrátili do štúdia a dali dokopy verziu, akú poznajú fanúšikovia dnes. "Bola to skvelá skúsenosť so skvelými ľuďmi," uzatvoril.
V roku 1992 na koncerte na počesť Freddieho Mercuryho na Wembley túto pieseň spolu so zostávajúcimi členmi Queen zahral Robert Plant z Led Zeppelin.
Juraj Vertík
Juraj Vertík, alebo Vrtík  (* 1653/1654, Zliechov – † 2. október 1712, Domaniža ) bol slovenský farár.
Zo života
Jeho kňazské pôsobenie začalo asi v roku 1680. Od roku 1687 pôsobil ako farár vo Fačkove. V rokoch 16921695 zastával aj post žilinského kaplána. Od roku 1694 sa staral aj o domanižskú farnosť. Okolo roku 1700 sa vrátil do rodného Zliechova, kde pôsobil zhruba osem ďalších rokov. V roku 1701 dal postaviť oltár v kostole v Domaniži. Neskôr od roku 1708 už do konca svojho života zotrval v Domaniži, kde bol podľa dodnes zachovaných ústnych podaní veľmi obľúbeným kňazom. V roku 1710 mal ísť dokonca do Ríma k pápežovi Klementovi XI. ale choroba mu to nedovolila. Známy je hlavne vďaka tomu, že 4. septembra 1712 ho pri prechode Suchou dolinou z Rajeckej Lesnej do Domaniže smrteľne zranili zbojníci z Jánošíkovej družiny Huncaga a Plavčík z Dunajova. Následne farár žil ešte mesiac v ťažkých bolestiach a 2. októbra 1712 skonal na svojej fare v Domaniži. Pochovali ho 5. októbra 1712. Pohreb bol veľký a smutný, zúčastnila sa na ňom celá domanižská farnosť a všetci obyvatelia rodného Zliechova. Jeho telo uložili v krypte Domanižského kostola a táto krypta je dodnes viditeľná. Po smrti farára Juraja Vertíka sa začal veľký hon na Jánošíkovu družinu. Postupne od novembra 1712 do apríla 1713 drvivú väčšinu zbojníkov z jeho družiny vrátane Jánošíka popravili.
Fraňa (priezvisko)
Fraňa je slovenské priezvisko odvodené od mena František. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v Leviciach a Zvolene.
Známi nositelia
Pozri v článku Fraňa.
Plouarzel
Plouarzel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eleonóra Magdaléna Gonzagová
Eleonóra Magdaléna Gonzagová alebo Eleonóra Toskánska (* 18. november 1630, Mantova – † 16. december 1686, Viedeň) bola mantovská princezná, dcéra vojvodu Karola II. z rodu Gonzaga a Márie, netere cisárovnej Eleonóry Gonzagovej, manželky Ferdinanda II. Štajerského.
Bola treťou manželkou cisára Ferdinanda III., ktorého si vzala v apríli 1651.
Život
Eleonóra dostala meno po svojej pratete, cisárovnej Eleonóre. Nebola však vychovávaná ako jej prateta, jej výchova zvlášť kládla dôraz na kultivovaný kultúrny prejav. Už od mladosti skladala básne a hrala na niekoľko hudobných nástrojov, čím sa podobala svojmu taktiež literárne nadanému manželovi.
Ferdinand bol o viac než dvadsať rokov starší než Eleonóra a mal už šesť detí. Jeho prvá manželka Mária Anna Španielska zomrela pravdepodobne na následky otravy, druhá manželka Mária Leopoldína Tirolská zomrela v sedemnástich rokoch krátko po pôrode.
Kráľovná a cisárovná
Eleonóra bola vzorová cisárovná, ale do zahraničnej politiky Viedne sa nezapájala. V septembri roku 1656 bola v Prahe korunovaná svätováclavskou korunou, po skoro tridsiatich rokoch od poslednej českej korunovácie.
Ferdinand III. dal pre svoju manželku v roku 1657 vo Viedni založiť taliansku literárnu akadémiu. Eleonóra na svojom dvore podporovala balet, alebo divadelný repertoár.
Založila aj kláštor uršuliniek vo Viedni a karmelitánok vo Viedenskom Novom Meste. Hoci sama bola silne nábožensky založená, zrejme nemala predsudky voči protestantom.
Ovdovela v apríli 1657. Najmladší syn Ferdinand sa narodil dva mesiace pred otcovou smrťou. Ferdinand III. sa tak nedožil jeho predčasného úmrtia o rok neskôr – za svoj život by tak prišiel už o tretieho syna.
V roku 1662 sa Eleonóra pokúsila založiť dámsky záslužný rád, tento zámer ale realizovala o šesť rokov neskôr. Založila dámsky Rád hviezdového kríža, ktorý sa neskôr stal prvým cisárskym rádom pre vznešené domáce a zahraničné dámy.
Zomrela vo Viedni v roku 1686, čím svojho manžela prežila skoro o tridsať rokov. Vo Viedni je tie pochovaná, v kapucínskej krypte, rodovej nekropoly Habsburgovcov.
Zálužie
Zálužie môže byť:
Juraj Guča
Juraj Guča (pseudonym Zubarov; * 29. júl 1876, Petrovac – † 30. apríl 1964, Chicago, Illinois) bol slovenský lekár, spisovateľ (prozaik), publicista a organizátor kultúrneho života, účastník zahraničného prvého česko-slovenského odboja, prvej a druhej svetovej vojny.
Život
Vyštudoval základnú školu v rodnom Petrovci a absolvoval nižšie triedy nemecko-slovenského evanjelického gymnázia v Novom Sade a vyššie v Sarvaši. Vzápätí študoval medicínu na lekárskej fakulte na univerzite v Budapešti (1898 – ?), kde začal literárne pôsobiť. Zoznámil sa tu s mnohými ďalšími slovanskými študentmi a stal sa panslavistom. Ako člen Slovenského spolku prednášal svoje prozaické prvotiny (Gófa, Oplakaný ideál).
Jeho panslavistický svetonázor a rozčarovanie s maďarizácie bolo príčinou jeho emigrácie do USA v roku 1908, kde pôsobil ako lekár v Chicagu (1908 – 1936, 1947 – 1964). Podieľal na organizovaní kultúrneho a spolkového života slovenských krajanov a zapojil sa do prvého česko-slovenského odboja. Prostredníctvom tlače agitoval americkú verejnosť za podporu myšlienky založenia spoločného štátu Čechov a Slovákov. V roku 1914 v New Yorku zorganizoval mobilnú nemocnicu a spoločne s ďalšími štyrmi lekármi, tromi ošetrovateľmi, tromi lekárskymi pomocníkmi a jednou kuchárkou v roku 1916 odišli ako dobrovoľníci pomáhať Srbsku do Solúna. Parník Brindisi, na ktorom cestovali však stroskotal; Guča a zdravotná sestra Mária Lamošová bola medzi zachránenými. Po príchode na solúnsky front začal pôsobiť v nemocnici v Gevgeliji.
Po svojom vojnovom účinkovaní, počas ktorého na následky škvrnitého týfusu zomrela jeho manželka Selma, sa vrátil do Chicaga. V roku 1938 sa rozhodol vrátiť do svojho rodiska, kde „mu však z neznámych dôvodov nebolo dovolené“ pracovať ako lekár a preto sa ako lekár dobrovoľník prihlásil XIV. Vojvodinskej (slovenskej) údernej brigády a zapojil sa do viacerých bojov. Po vojne mu ako „ako ‚Američanovi‘“ odňali rodičovský dom a preto sa v roku 1947 vrátil do USA. Zomrel a bol pochovaný v Chicagu.
Literárna tvorba
Písal krátku, zväčša humoristickú prózu zobrazujúcu život vidieckeho ľudu v Báčke, ktorú publikoval v Dolnozemskom Slováku (1901 – 1903), Slovenskom denníku a v slovenskej krajanskej tlači v USA.
L-Fukulokináza
L -Fukulokináza je enzým, ktorý katalyzuje reakciu:
Substráty tohto enzýmu sú teda ATP a L -fukulóza a produktmi reakcie sú ADP a L -fukulóza-1-fosfát.
Názov génu, ktorý kóduje L -fukulokinázu, je fucK. Tento enzým sa častní metabolizmu manózy a fruktózy.
Volejbal na Panamerických hrách 1999
Volejbal na Panamerických hrách 1999 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1999. Konal sa vo Winnipegu, v Kanade v dňoch od 24. júla2. augusta 1999, za účasti 8 mužských a 6 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo mužské družstvo Barbadosu. Volejbal sa na hrách organizuje od roku 1955 a toto bolo jeho 12. vydanie. Zápasy sa hrali v novovybudovanej aréne Investors Group Athletic Centre s kapacitou 3 100 divákov, v ktorej sa uskutočnil aj basketbalový turnaj a súťaže v modernej gymnastike. Družstvo USA tvorili univerzitní hráči, "áčkové" družstvo sa pripravovalo na blížiaci sa turnaj v Austrálii, ktorý mal slúžiť ako predpríprava na budúcoročné olympijské hry.
V mužskej kategórii získala titul 🇨🇺, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad 🇧🇷. U žien zasa zvíťazila 🇧🇷, keď vo finále vyhrala nad predchádzajúcim sedemnásobným panamerickým víťazom z 🇨🇺.
Čierny Dunajec
Čierny Dunajec môže byť:
Fráňa (priezvisko)
Fráňa je české priezvisko odvodené od mena František. Najčastejšie je v mestách Brno, Moravský Krumlov a Praha.
Známi nositelia
Pozri v článku Fráňa.
Prepadnutie žandárskej stanice v Pečovskej Novej Vsi
Prepadnutie žandárskej stanice v Pečovskej Novej Vsi bola ozbrojená akcia partizánskeho oddielu Čapajev, ku ktorej došlo 14. júla 1944 po 23:15 v obci Pečovská Nová Ves v okrese Sabinov v Šarišsko-zemplínskej župe na severovýchode Slovenskej republiky (SR). Išlo o prvú úspešnú akciu čapajevovcov od ich presunu do Slanských vrchov.
Historický kontext
Partizánsky oddiel Čapajev patril v lete 1944 k najsilnejším oddielom na východnom Slovensku. Sformoval sa z tzv. hanušovskej partizánskej skupiny, ktorá vznikla pri obci Matiaška ešte v roku 1942 (od augusta 1943 už ako Prvá autonómna partizánska skupina Čapajev na Slovensku ). V marci 1944 sa čapajevovci presunuli pod vrch Oblík (pri obci Petrovce) v Slanských vrchoch a 26. apríla na vrch Buč v pohorí Čergov, kde zriadili štáb oddielu. V júni sa k oddielu pripojila Bardejovská partizánska skupina a v júli partizánsky oddiel Pugačov. 7. júla sa oddiel presunul do Slanských vrchov.
Na akvitizáciu partizánskych oddielov na východnom Slovensku reagovali štátne orgány vlnou zatýkania v apríli a máji 1944, ktorá personálne oslabila partizánov, avšak ich lesné tábory ostali nedotknuté. 10. mája vláda SR prijala vládne nariadenie č. 36/1944 Sl. z., ktorým podľa zákona č. 131/1936 Zb. z. a n. splnomocnila hlavného veliteľa slovenskej armády, aby počas stavu brannej pohotovosti štátu na území Šarišsko-zemplínskej župy, ak to uzná za vhodné, vykonával príkazy a zákazy patriace do kompetencií úradov verejnej správy. 17. mája minister vnútra SR Alexander Mach informoval župana, že po dohode s ministrom národnej obrany SR generálom (gen.) Ferdinandom Čatlošom bol týmito úlohami poverený veliteľ Armádneho veliteľstva v Prešove gen. Augustín Malár ako zástupca hlavného vojenského veliteľa Slovenskej armády (v tom čase nachádzajúci sa ešte v Berlíne). Z rozkazu A. Malára sa však akcie proti partizánom nepodnikali.
Priebeh
Pri vzniknutej prestrelke medzi partizánmi a štyrmi žandármi stanice bol jeden žandár zabitý (strážmajster Ján Oros ), jeden ťažko a jeden ľahko zranený. Partizáni zo stanice ukoristili štyri pušky, 120 nábojov, tri písacie stroje a pečiatky. Vojenskej hliadke, ktorá prišla napadnutej stanici na pomoc, sa podarilo zastreliť jedného partizána (vojenského zbeha Jána Jablonovského ).
Reakcia
Incident si vyžiadal výraznú reakciu župana Šarišsko-zemplínskej župy, ktorý 16. júla podal oficiálny návrh, adresovaný prezidentovi Jozefovi Tisovi, ministrovi národnej obrany gen. I.tr. Ferdinandovi Čatlošovi, ministrovi vnútra Alexandrovi Machovi, veliteľovi Armádneho veliteľstva v Prešove gen. Augustínovi Malárovi a Hlavnému veliteľstvu Žandárstva, v ktorom uviedol:
Vláda návrh na zriadenie zvláštneho útvaru na boj proti partizánom nerealizovala.
Frána (priezvisko)
Frána je české priezvisko. Najčastejšie je v mestách Kralovice (okres Plzeň-sever), České Budějovice, Sušice (okres Klatovy) a Nýřany (okres Plzeň-sever). Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia
Pozri v článku Frána.
Vlastenecká ulica
Vlastenecká ulica (do roku 1950 Malinovského ulica) bola ulica v Petržalke v rokoch 1950 až 1983.
Premenovaná bola v roku 1950 z dôvodu duplicity pomenovania po pripojení obce k Bratislave, dovtedy bola pomenovaná po Rodionovi Jakovlevičovi Malinovskom (1898-1967), sovietskom vojvodcovi.
Nachádzala sa tu radová domová zástavba, ulica zanikla v súvislosti s novou sídliskovou zástavbou Dvory.
Ulica sa nachádzala na mieste súčasných ulíc Gercenova a Pifflova, pričom prechádzala aj cez dnešnú Panónsku cestu.
Frána
Frána je priezvisko, pozri Frána (priezvisko), napr.:
Fráňa
Fráňa môže byť:
Challenger (hlbočina)
Challenger alebo Challengerská hlbočina je priehlbina v Mariánskej priekope v Tichom oceáne. Považuje sa za najhlbšie miesto svetového oceána. Podľa meraní v roku 2011 je hlboká 10 994 metrov. Najbližšou pevninou je ostrov Fais, ktorý je súčasťou súostrovia Yap.
Tvárou v tvár životu
Tvárou v tvár životu je názov debutového štúdiového albumu slovenského hudobného skladateľa a klaviristu Martina Kráľa vydaného v roku 2017. Na albume sa nachádzajú inštrumentálne skladby, ktoré sú výlučne vlastnou tvorbou autora; na albume účinkujú tiež viacerí hostia.
Biely Dunajec
Biely Dunajec môže byť:
Frana
Frana môže byť:
Ploudalmézeau (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Frano (priezvisko)
Frano je slovenské priezvisko odvodené od mena František. Je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v Bratislave.
Andreas zo Sparty
Andreas bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 64 pred Kr.
Ucholaky
Ucholaky (lat. Dermaptera, Dermatoptera; iné slovenské a latinské názvy pozri nižšie) je taxón (spravidla presnejšie rad) ortopteroidného hmyzu (Polyneoptera).
Andreas zo Sparty
Andreas zo Sparty bol na 179. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Andreas dal 179. olympiáde meno, pretože menom víťazov tejto disciplíny sa olympiády označovali. Olympijské víťazstvo Andrea uvádza staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (gr. Chronografia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Ucholaky
Slovenské názvy
Slovenské názvy tohto taxónu sú: ucholaky, staršie: ucholáci, ucholazi , škvori/škvory , čkori/čkory.
Tie rody z taxónu Derma(to)ptera, ktoré vôbec majú slovenské meno (napr. rody Forficula, Chelidura, Anechura, Labia, Labidura) sa dnes po slovensky volajú ucholak. Staršie sa volali ucholák, ucholaz, ucholez, ucholár, ucholar, ucholáš, ucháľ, uchavec, škvor, čkor, okulár. Ľudové (resp. nárečové) názvy sú: ucholák, uchalak, ukolak, uchár, ouchár, ouchar, ucháň, uchán, ucháľ, uchal, uhaľ, ucháč, uchač, ucháš, ucholár, uchovár, ucholaz, ukolaz, ucholap, uchorlak, ucholáč, ucholláč, ukoláš, ucholač, ukolač, uchalec, uchavec, ušiar, ušiak, zaušnik, chucholák, chucholak, chucheuak, chocholák, chocholak, chochoľak, chocholos, charcholak, charchokák, chuchorlak, okulár, okuláč, okuláš, okulaz, mikuláš, mikoláš, kikulaš, škvor, čkor, čkvor, žgor, ščipak, ščipľak, ščipanka, ščipalka, kliešť, kléšč, klešč, klišč. Všetky uvedené slovenské názvy (t.j. slovo ucholak i vyššie uvedené staršie a ľudové názvy) v užšom zmysle označujú rod Forficula alebo druh ucholak obyčajný (Forficula auricularia).
Vedecké názvy
Vedecké (latinské) názvy tohto taxónu sú (názvy sú platné pre významy nižšie označené ako A, B, C a D): Dermaptera (pozri nižšie), Dermatoptera; menej často: Dermoptera, Dermaptoria (-neplatí pre význam D), Labid(o)ura, Placoda, Trimera, Euplekoptera, Euplexoptera, Euplectoptera, Harmoptera, Pseudo-Orthoptera, Forficulariae, Forficulaedes, (čeľaď) Forficulidae v širšom zmysle, Forficularia, Forficulites, Forficulina (v širšom zmysle), Forficulodea, Forficulida, Forficulidi. Ďalšie názvy (t.j. názvy platné len pre jednotlivé významy A, B, C alebo D) pozri v kapitole Systematika.
Dermaptera
Názov Dermaptera sa dnes jednoznačne najčastejšie používa ako označenie taxónu, ktorý je predmetom tohto článku, čiže taxónu ucholaky. Vhodnejší (lebo jednoznačnejší) je latinský názov Dermatoptera, tento sa však v praxi používa len zriedkavo.
Staršie (a pôvodne) sa názvom Dermaptera označoval:
Charakteristika
Ucholaky sú podlhovastý hmyz s malým až stredne veľkým telom, nitkovitými mnohočlánkovými tykadlami a hryzavými ústnymi ústrojmi. Na konci bruška sú nápadné klieštikovité cerkusy. Ďalšie znaky sú príkladom konvergencie s chrobákmi: za hlavou nasleduje predohrudný štít (pronotum), kým 2. a 3. somit zrastajú s bruškom. Predné krídla sa premenili na skrátené krovky, podobne ako u drobčíkov. Pod nimi sú zložito skladané blanité krídla, ktoré používajú zriedka, hoci nie sú zlí letci. Pri rozkladaní blanitých krídel pred štartom i pri ich opätovnom skladaní pomáhajú cerkusy. Ucholaky sú saprofágny až polyfágny nočný hmyz, len málo druhov je aktívnych cez deň. Vývin je paurometabolia s 5 – 6 instarmi.
Žijú hlavne v (sub)trópoch – na svete je známych asi 1 300 druhov, kým v našej faune len 7. Všade je hojný najznámejší druh Forficula auricularia (ucholak obyčajný). Na brehoch väčších riek žije lokálne a vzácne Labidura riparia (ucholak veľký), v svetlých listnatých lesoch sa vyskytuje Chelidurella acanthopygidia (ucholak bezkrídly), má blanité krídla úplne redukované a krovky iba rudimentálne. Na teplých lesostepných biotopoch žije lokálne Anechura bipunctata (ucholak dvojbodkový). Výnimkou je Labia minor (ucholak malý), ktorý má dennú aktivitu a lieta dosť často.
Systematika
ucholaky (Derma(to)ptera) A / Dermopterida / Dermapteroidea/ Dermatopteroidea v širšom zmysle/ Dermapteroida/ Forficulida/ Protelytroptera v širšom zmysle/ Protelytrida v širšom zmysle/ Protelytrina v širšom zmysle:
Vysvetlivka: A, B, C... pomocne označuje rôzne významy toho istého názvu. Znak / oddeľuje úplné synonymá.
Poznámka: Paradermaptera je v niektorých systémoch označenie taxónu Hemimeridae + Apachyidae
Zdroje kapitoly Systematika:
Dočasná česko-slovenská vláda
Vznik
Začiatkom októbra 1918 odstúpili českí poslanci ríšskej rady zo svojich funkcií, pretože bolo zrejmé, že Rakúsko-Uhorsko už nemôže pokračovať vo vojne a celková budúcnosť tejto monarchie hovorí v jej rozpad. Poslanci oznámili, že naďalej je potrebné jednať s Česko-slovenskou národnou radou.
Samotná dočasná česko-slovenská vláda bola vyhlásená Edvardom Benešom 14. októbra 1918 v Paríži. Tajomník Česko-slovenskej národnej rady Edvard Beneš prehlásil, že sa táto vláda pred 18 dňami (26. septembra 1918 po odsúhlasení TGM z Ameriky) zriadila ako dočasná česko-slovenská v čele s predsedom Tomášom Garrigueom Masarykom.
Vláda pôsobila do 14. novembra 1918, kedy bolo z Národného výboru Česko-slovenského vytvorené Revolučné národné zhromaždenie a zvolilo T.G. Masaryka prvým prezidentom Česko-slovenskej republiky. Tiež predalo výkonnú moc prvej česko-slovenskej vláde Karla Kramářa, vymenovanej v ten deň.
TV2 (Maďarsko)
TV2 je maďarská televízna stanica. TV2 vlastní TV2 Média Csoport Zrt..
Vysielanie TV2 sa začalo 4. októbra 1997, krátko pred spustením konkurenčnej stanice RTL Klub.
Vysielanie TV2 je FTA, teda je na území Maďarska dostupné zdarma. V iných krajinách, napríklad aj na Slovensku, je v rámci tzv. maďarského programového balíka od roku 2016 spoplatnená.
Molde FK
Molde FK, celým názvom Molde Fotballklubb je nórsky futbalový klub sídliaci v meste Molde, ktorý vznikol v roku 1911. Momentálne je účastníkom Eliteserien, najvyššej nórskej futbalovej súťaže. Domáce zápasy hrá na štadióne Aker Stadion, ktorý má kapacitu 11 249 miest.
Molde FK v európskych pohároch
zdroj: kassiesa.net
Ploudaniel
Ploudaniel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hydroxyketón
Hydroxyketón alebo ketol je organická zlúčenina, ktorá obsahuje ketónovú skupinu a hydroxylovú skupinu.
Pomenovanie
Hydroxylová skupina sa zvyčajne nachádza:
Ak sa hydroxylová skupina nachádza ďalej, sú pomenované adekvátne. Špecálnym prípadom ketolov sú karboxylové kyseliny, ktoré majú ketónovú i hydroxylovú skupinu na tom istom uhliku.
Vlastnosti
Terminálne α-ketoly dávajú pozitívny výsledok Fehlingovej skúšky.
β-ketoly často vznikajú počas aldolových reakcií.
L-Fukózaizomeráza
L -Fukózaizomeráza je enzým, ktorý katalyzuje reakciu:
Tento enzým má teda jeden substrát, L -fukózu, a jeden produkt, L -fukulózu.
L -Fukózaizomeráza patrí medzi izomerázy, konkrétne intramolekulárne oxidoreduktázy, ktoré premieňajú aldózy na ketózy.
Štruktúra
Tento enzým existuje ako hexamér a tvorí štruktúrne najväčšiu známu izomerázu hydroxyketónov. Nezdieľa žiadnu sekvenčnú ani štruktúrnu podobnosť s inými známymi ketolovými izomerázami. Jej štruktúra bola zmeraná röntgenovou kryštalografiou pri rozlíšení 2,5 Ångströmov. Každá podjednotka tohto hexamérneho enzýmu má tvar trojuholníka a má tri domény. Domény 1 i 2 obsahujú centrálne paralelné beta-listy obkolesené alfa-helixmi. Aktívne centrum je zdieľané medzi pármi podjednotiek, ktoré sú vzájomne symetrické podľa C3 osi, pričom domény 2 a 3 z jednej podjednotky obsahujú väčšinu reziduí, ktoré viažu substrát.
Gén kódujúci L -fukózaizomerázu, fucI, bol u E. coli sekvenovaný v roku 1989.
Metabolizmus
L -Fukózaizomeráza sa účastní metablizmu manózy a fruktózy.
Ploudiry (obec)
Ploudiry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Finistère, v regióne Bretónsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Okoličániovci
náhľad|Erb rodiny Okoličániovcov Okoličániovci (dobovo: Akalichnai, Okolichnay, Okolicsány, Okolicsányi, Okoliczanyi, Okoličáni, Okoličianský) sú jeden z významných a pôvodných liptovských šľachtických rodov. V strednom Liptove im patrili rozsiahle majetky a dediny Veterná Poruba, Štefanka, Lazisko, osada Črmnô, Harankfiahaza (dnes neznáme) a Okoličné, od ktorej si pravdepodobne odvodili svoj prídomok. Rod postupne nadobudol, najmä manželskými zväzkami, majetky v Pavčinej Lehote, Svätom Kríži, Ančikovanoch a Vitálišovciach. V poslednej štvrtine 18. storočia sa do majetku rodu dostalo aj mestečko Bobrovec. Niektorí príslušníci vetvy “Miškovcov“, menovite Vendel, Karol a Baltazár si v roku 1864 vyšším dovolením pozmenili meno na Szemesi.
V najstarších listinách vystupujú jednotliví členovia rodu ako „domini et heredes de Okoliczna“ (prípadne Akalichna) – páni a potomkovia z Okoličného a latinským označením comes/comitis. Funkcie a označenia obsahujúce comes ako francúzsky "comte" alebo anglicky "count" pochádzajú z latinského slova “spoločník“. Jedná sa o titul v európskych krajinách označujúci pozíciu medzi vysokou a nižšou šľachtou. V neskoršom období vystupovali příslušníci rodu pod všeobecným označením "nobilis".
Liptov okolo roku 1230
V roku 1230 vydal kráľ Ondrej II. prvú darovaciu listinu na územie zvané Mogorfalú dvom tzv. “hosťom“ a to Benchovi a Hauch (Hank) Polkovi (niektorí autori rozlišujú tri a nie dve osoby a to Beucha, Haucha a Polka). Toto územie sa rozkladá od riečky Revúcej až po Bocký potok bez územia Sliačov, Liptovskej Mary, Sielnice a Bobrovca. Jednalo sa o "prázdnu zem", ležiacu v Liptove, ktorá kedysi patrila dedine Uhorskej Vsi. Termín "prázdna zem" - terra vacans - treba pritom chápať nie ako neosídlenú, pustú zem bez obyvateľstva, ale ako vlastnícky právne neobsadený majetok, ktorý preto spadal do donačnej právomoci uhorských kráľov.
Predkovia rodu
Autori J. Novák a P. Vítek považujú za jedného z najstarších predkov rodu Bohumíra, syna českého rytiera Vavrinca (v liptovskom registri uvádzaného ako Lauryn). V roku 1241 sa Vavrinec zúčastnil ako veliteľ vojenského oddielu bitky pri rieke Slaná.
Bohumír dlhší čas strávil na kráľovskom dvore, kde na základe svojej rozvahy a chrabrosti získal významné miesto. Bojoval po boku kráľa a zásluhy si získal aj ako špeciálny vyslanec vo vtedajšom Poľsku a Rusku. Tak sa o ňom zmieňuje dekrét vystavený v roku 1267 kráľom Belom IV., v ktorom mu daroval rozsiahle lesné územie medzi Hybicou a hranicou so Spišom. Vo svojom sídle hostil aj kráľa Ladislava IV., ktorý mu v roku 1273 daroval "zem Šalamúnovu" (neskôr Črmno a Svätý kríž) vyčlenenú z chotára Paludze. Bohumír taktiež užival titul "comes", v jeho prípade však bola táto hodnosť vojenského charakteru (qui regem in bellum comitebat).
Po roku 1280
Autori hľadajú vznik rodu v čase vlády kráľa Bela IV. (1235 – 1270), kedy už žil Serafín I. A. Húščava vo svojej štúdii, ktorú venoval výlučne tomuto problému, potvrdil, že zakladateľom Okoličianskych je práve Serafín I., o ktorom prvá zmienka pochádza až z roku 1282. Serafín slúžil ako servient zvolenského župana Mikuláša v kráľovskom vojsku. Na jeseň v roku 1280 sa aktívne zúčastnil bitky na poli Hód (dnes Hódmezóvásárhely – severne od Segedína), kde kráľovské vojsko, vedené panovníkom Ladislavom IV., porazilo Kumánov. Serafín si v bitke údajne počínal mimoriadne hrdinsky, keď „nie bez preliatia svojej krvi udatne odťal hlavu jednému urodzenému Kumánovi a ukázal ju kráľovi“. Za to a mnohé iné jeho služby potvrdil Ladislav IV. v roku 1282 jeho vlastníctvo Črmna a Svätého kríža.
Kedy Serafín získal aj Okoličné, nemožno z písomných prameňov presne zistiť, no v roku 1293 vystupuje v jeho držbe už jeho syn Peter. Serafín mal aj ďalšieho syna Mikuláša a obaja bratia si Okoličné po smrti svojho otca podelili medzi sebou. Mikuláš však čoskoro zomiera a jeho majetkový podiel po ňom zdedil jeho syn Pavol, ktorý slúžil v kráľovskom vojsku. Nemohol sa preto venovať svojim liptovským majetkom a dal ich do užívania svojmu strýkovi Petrovi, bratovi svojho otca, o čom vydal turčiansky konvent v roku 1288 svedectvo. V roku 1295 získal Pavol tri poplužia zeme medzi Okoličným a Vrbicou. No aj sám Pavol krátko na to padol pri dobýjaní hradu Kysak (Kôszeg) a jeho majetky tak pripadli "odúmrťou" panovníkovi, keďže nemal dedičov. No už v roku 1297 daroval Ondrej III. pôvodne Pavlovu časť jeho strýkovi Petrovi, synovi Serafína, a zvolenskému a šarišskému županovi Demeterovi prikázal uviesť Petra do držby celej a nedielnej obce Okoličné. S držbou svojich majetkov v Okoličnom a v Črmne mal však Peter isté problémy, a preto v roku 1326 požiadal panovníka o jej potvrdenie. Panovník mu vyhovel a ako osobitné zásluhy Petra pripomenul jeho vernosť a služby, ktoré preukazoval kráľovi na Orave proti ľuďom Matúša Čáka Trenčianskeho a tiež aj v Záhrebe a Sedmohradsku. Krátko na to, nepochybne už po smrti svojho otca, však Petrov syn Ján svoje majetky v Liptove stratil, keď v čase panovania Karola Róberta z bližšie neznámych dôvodov nevedel predložiť na revíziu listiny, ktorými by dokázal ich vlastníctvo. Jeho majetok mu bol odobraný a pridelený k majetku Hrádockého hradu.
Až v roku 1352 mu ich kráľ Ľudovít I. Veľký opätovne vrátil, a to za jeho mnohé vojenské zásluhy pri výprave do talianskeho Neapola, pri ktorej údajne prišiel aj o oko. Adresátmi novej donácie sa okrem Petrovho syna Jána stali aj ďalší jeho synovia Marek, Vavrinec a Serafín, a až táto donácia z roku 1352 sa stala trvalým právnym majetkovým základom rodu z Okoličného aj do budúcnosti. Pri revízií pod vedením krajinského sudcu Imricha Bubeka sa synovia Marka I. a syn Serafila II. Ján preukázali darovacími listinami od kráľov Ladislava IV., Ondreja III. a Karola I. Za právoplatné však sudca vyhlásil výlučne darovacie listiny od kráľa Ľudovita I.
Z ďalšej generácie žijúcej na prelome 15. a 16. storočia vynikli z rodu Okoličianskych bratia Leonard a Bernard. V roku 1495 vystupujú ako patróni okoličianskeho kostola Sv. Kozmu a Damiána. Bernard sa spomína v roku 1512 ako sudca v spore a v nasledujúcom roku ako liptovský slúžny. Taktiež je relevantným členom rodu, ktorý mohol ovplyvnit donáciu pôvodneho hlavného oltára kostola Panny Márie - kráľovnej anjelov s kláštorom františkánov - observantov v Okoličnom (dnes Kostol sv. Petra z Alkantary).
Kostol sv. Petra z Alkantary
Súčasné poznatky predpokladajú založenie objektu Kostola sv. Petra z Alkantary rodom Okoličianskych v roku 1476, kedy bol podľa písomnej zmienky položený základný kameň. Jedná sa o jednu z najkvalitnejších stavieb neskorej gotickej architektúry na Slovensku. Kláštor v Okoličnom bol v stredoveku najväcšou sakrálnou stavbou Liptovskej župy ale aj jedným z mála príkladov trojloďovej dispozície u mendikantských kostolov nielen na Slovensku, ale aj v rámci stredovekého Uhorska. Vzhľadom na umiestnenie františkánskeho konventu priamo v centre majetkovej domény Okoličianskych je nepochybné, že pri jeho vzniku musel rod zohrať významnú a zrejme rozhodújucu úlohu. Už Matej Bel zachytil živú rodovú tradíciu o založení konventu Michalom z Okoličného.