cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Španielske národné lakrosové družstvo žien
Španielske družstvo žien malo súťažnú premiéru na 10. ME v Prahe, kde v konkurencii 17 tímov skončilo na poslednej priečke, kde prehralo vo všetkých stretnutiach. Viedol ho ako hlavný tréner Marcos Berges. Výber tvorilo 18 hráčok z deviatich klubov.
Hýľ obyčajný
Hýľ obyčajný alebo hýľ lesný (lat. Pyrrhula pyrrhula) je spevavec z čeľade pinkovité. Hniezdi v lesoch Európy, väčšinou uprednostňuje ihličnatý les, v západnej Európe aj listnaté lesy. Na Slovensku hniezdi hlavne na strednom a východnom Slovensku do Zimuje na celom území a sporadicky dochádza k invázii severských populácií. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov hýľ obyčajný patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá, európska populácia v rokoch 19802013 mierne poklesla. Podľa výsledkov paneurópskeho sčítania bežných druhov vtákov má trend hýľa obyčajného v Európe za roky 1980 2017 mierny pokles.
Opis
Hýľ obyčajný meria 15 – 16 cm, váži 32 – 39 g. Samec má čierny vrch hlavy, ružovočervenú hruď, sivomodrý chrbát a bielu kostrč. Zobák má čiernej farby, chvost a krídla hnedé. Samička je podobná, len hruď má svetlohnedú a chrbát sivastohnedý.
Výskyt a stav na Slovensku
Ako hniezdič bol zistený v 63,4 % mapovacích kvadrátov, v zime až v 94,9 % mapovacích kvadrátov.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 70 000 – 120 000, zimujúcich jedincov 200 000 – 400 000. Veľkosť populácie aj územie, na ktorom sa vyskytuje, sú stabilné, maximálna zmena do 20 %. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 – žiadny. V roku 2014 NT* A2b – takmer ohrozený. Európsky ochranársky status nezaradený – SPEC. Stupeň ohrozenia S – vyhovujúci ochranársky status.
Hniezdenie
Hýľ hniezdi dvakrát do roka. Hniezdo umiestňuje do mladých smriečkov alebo jedlí blízko ku kmeňu, najčastejšie len 2 – 3 m vysoko. Ako stavebný materiál poslúžia drobné konáriky, steblá tráv, lišajníky, srsť a perie. Samička sedí na 4 – 5 (6) vajíčkach belasej farby s červenkastými škvrnami a čiarkami 13 dní. Samec jú kŕmi. Po vyliahnutí mláďat ich obaja rodičia vychovávajú 2 týždne.
Potrava
Živí sa najmä semenami stromov, plodmi ako čerešne, jarabina vtáčia, šípky, tiež púčiky ovocných stromov aj orgovánu. Príležitostne konzumuje aj hmyz. Z bylín vyhľadáva semienka pŕhľavy, černíc a briez. V lete sa živí semienkami púpav, hviezdic prostredných (Stellaria media) a pastierskej kapsičky (Capsella bursa-pastoris). Zbiera aj semienka nezábudok (rod Myosotis), mliečov (rod Sonchus), štiavov (rod Rumex) a horčiakov (rod Persicaria).
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Pioneer 10
Pioneer 10 (alternatívny názov Pioneer F) bola prvá kozmická sonda, ktorá preletela cez pásmo asteroidov a vykonala priame pozorovania Jupitera, popri ktorom preletela 3. decembra 1973. Sonda štartovala 3. marca 1972 z komplexu 36A na základni vzdušných síl v Cape Canaveral. Pioneer 10 je v súčasnosti na ceste k hviezde Aldebaran, ktorá je v Súhvezdí Býka. Ako jediná sonda smeruje do zimného súhvezdia severnej oblohy, ostatné štyri sondy opúšťajúce slnečnú sústavu mieria na opačnú stranu, do letnej, resp. nevychádzajúcej južnej oblohy.
Hýľ obyčajný
Hlas
Najznámejším hlasovým prejavom hýľa obyčajného je melancholické mäkké opakované pískanie djü. Skupina si udržiava kontakt hlasom tjet, tjet... tjet. Spev je tichý a cvrlikavý s chrumkavými zvukmi.
Pioneer 10
Podľa niektorých definícii sa Pioneer 10 stal prvým umelým telesom opúšťajúcim slnečnú sústavu (Úniková rýchlosť). S určitosťou je však prvým ľuďmi postaveným telesom, ktorého trajektória viedla mimo slnečnej sústavy. Sonda však stále nedosiahla heliopauzu ani Oortov oblak, takže sa ešte pohybuje vnútri slnečnej sústavy. V súčasnosti (máj 2022) je sonda od Zeme vzdialená takmer 132 au, čo je viac než 18 svetelných hodín. Ročne narastá táto vzdialenosť približne o 2,5 au. Po Voyageri 1 je druhým najvzdialenejším človekom vyrobeným telesom od Zeme.
Úlohou Pioneeru 10 bolo štúdium:
Časová postupnosť
thumb|right|Misia sondy Pioneer 10 thumb|Dizajn sondy
Brežice
thumb|right|Centrum mesta thumb|right|Poloha v rámci Slovinska Brežice sú mesto v Slovinsku vo východnej časti krajiny nedaleko hraníc s Chorvátskom. Podľa údaja z roku 2008 má mesto 24 577 obyvateľov.
Tirebolu
Tirebolu (🇬🇷, pontgr., ℓ), je mesto v Turecku v historickom kraji Pontos. Žije tu okolo 18 000 obyvateľov.
Dejiny
Mesto založili v roku 656 pred Kr. grécki kolonisti z mesta Milétos. Pomenovanie Tripolis značí, že mesto vzniklo spojením troch gréckych osád. Mesto bolo súčasťou gréckej kultúry aj v Rímskej aj v Byzantskej ríši.
V 13. storočí bolo súčasťou gréckeho Trapezuntského cisárstva. V 14. storočí mesto dobyli Turci a od tejto doby začína turecká vláda. Tripoli, podobne ako ostatný Pontos, bolo mesto obývané Pontskými Grékmi. V rokoch 1916 – 1922 tu Turci spáchali genocídu na miestnom gréckom obyvateľstve.
Mestská hromadná doprava v Brezne
náhľad|Autobus MHD sa otáča pre [[Železničná stanica Brezno|železničnou stanicou]] Mestská hromadná doprava v Brezne označuje sieť liniek mestskej hromadnej dopravy v Brezne, ktorú prevádzkuje akciová spoločnosť SAD Zvolen a tvoria ju štyri autobusové linky.
Tirebolu
Dejiny
V roku 1923 sa konala grécko-turecká výmena obyvateľov a všetci kresťanskí Gréci sa vysťahovali do Grécka, ich potomkovia tam žijú dodnes.
Mestská hromadná doprava v Brezne
Vozidlový park
MHD v Brezne od roku 2019 tvorí päť Irisbus Crosswayov LE 12M. Do roku 2019 boli v MHD štyri autobusy, z toho tri typu Karosa B 952E.1716 a jeden typu Karosa Citybus 12M. Približne v roku 2013 sa jeden nízkopodlažný autobus Karosa Citybus 12 M preradil do MHD Žiar nad Hronom, zostala len agora ZV-430CD. Karosa B 952 ZV-436BA sa preradila v roku 2013 zo Zvolena. Vozovňa sa nachádza na sídlisku Mazorníkovo.
História
MHD v Brezne začalo svoju premávku koncom 90. rokov 20. storočia na pôvodnej linke Mazorník – Brezno. Až do roku 2006 bola MHD na tejto linke. Po roku 2006 sa pridala linka číslo s trasou takmer totožnou s linkou  ale zachádzala poza štadión (ako teraz) a išla cez Švermovu ulicu (v súčasnosti už len zo smeru Mazorníkovo). V roku 2007 v meste pribudli na krátky čas linky, a  pod taktovkou DiAGO s.r.o. ktoré obsluhovali prímestie. Približne v roku 2008 sa pridala linka ktorá bola totožná s linkou  a tak linku číslo  presmerovali cez Ulicu Československej armády. V roku 2011 sa pridala linka číslo, ktorá mala pôvodne obsluhovať Halny a Bujakovo celý týždeň v pravidelnom intervale (tak bol navrhnutý aj pôvodný cestovný poriadok), ale linka premáva len trikrát denne a jeden spoj pokračoval na Mazorník. Z toho dôvodu premávala cez Švermovu ulicu, kde je základná škola. V roku 2015 sa linka číslo rozšírila o nový pár spojov o 16:00. V roku 2021 bola linka z dôvodu nerentability prevádzky zrušená.
Belvoir (Doubs)
Belvoir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Queensway (stanica metra)
Queensway je jedna zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa v londýnskom obvode City of Westminster, v štvrti Bayswater. Poloha stanice je na rohu ulíc Queensway a Bayswater Road, severozápadne od záhrad Kensington Gardens. Nachádza sa v tarifnej zóne č. 1.
História
Stanicu otvorili 30. júla 1900 pod názvom Queen's Road a premenovali ju na dnešný názov 9. septembra 1946. Vonkajšia budova je pôvodná, navrhnutá architektom Harrym Bell Measuresom, ktorý navrhol aj niekoľko ďalších staníc na Central Line.
Linky
Stanicu obsluhuje jedna linka:
Cerknica
thumb|right|Pohľad na mesto thumb|right|Poloha v rámci Slovinska Cerknica je mesto v Slovinsku v juhozápadnej časti krajiny v pohorí Kras. Podľa údaja z roku 2008 má mesto 11 112 obyvateľov.
Saint-Aybert
Saint-Aybert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kamzík vrchovský balkánsky
Kamzík vrchovský balkánsky alebo kamzík balkánsky (Rupicapra rupicapra balcanica) je poddruh kamzíka vrchovského, ktorý žije na území Albánska, Bulharska a Grécka.
Jeho populáciu predstavuje iba niekoľko tisíc jedincov. Ohrozuje ho strata prirodzeného prostredia, v Bulharsku hybridizácia s R. r. rupicapra a v Grécku výstavba ciest a divoké psy.
Saint-Aubin (Nord)
Saint-Aubin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
James Bay
James Bay môže byť:
European Information Society Institute
European Information Society Institute (skr. EISi) je slovenská mimovládna organizácia, ktorá sa zaoberá prienikom technológií, práva a informačnej spoločnosti. EISi slúži ako neuniverzitné centrum pre výskum internetového práva a práva duševného vlastníctva a popri tom aktívne bojuje za ochranu práv a slobôd internetových užívateľov, spotrebiteľov a poskytovateľov služieb.
V priestore informačných technológií EISi pôsobí najmä: V oblasti súdnej ochrany EISi: V oblasti ochrany spotrebiteľa EISi: V oblasti výskumu EISi: Ďalšie aktivity:
Strategická litigácia a "amicus curiae"
V roku 2011 začalo EISi podávať pred slovenskými súdmi nevyžiadané odborné stanoviská - tzv. amicus curiea, ktorých ambíciou bolo umožniť súdom lepšie informované rozhodnutia v spoločensky alebo juristicky zložitých sporoch. Postupne bola táto činnosť rozšírená smerom do zahraničia, kedy EISi pôsobilo ako priateľ súdu pre Ústavný súd Českej republiky a takisto Európskeho súdu pre ľudské práva.
Známejšou sa však organizácia stala až v roku 2012, keď v kauze SOZA v. Pohorelá intervenovala na strane obce poukazujúc na nesprávny výklad autorského zákona zo strany organizácie kolektívnej správy.
Dňa 21.1.2013 EISi podalo amicus curiae pred Krajským súdom v Prešove vo veci známej ako 60 eurové faktúry - prípadu skrytého spoplatňovania webstránok prostredníctvom všeobecných obchodných podmienok. EISi v podaní súd upozorňuje na potrebu aplikácie tzv. doktríny prekvapivých klauzúl, ktorá nie je zatiaľ dostatočne rozvinutá v slovenskom práve. Jej dôsledkom je, že prekvapivé ustanovenia, ako napríklad skryté ustanovenia o odpatnosti v registračnej zmluve, nie sú považované za inkorporované do zmluvy a stoja právne neúčinné mimo nej. Tento prístup je oveľa šetrnejší ako prístup Okresného súdu Poprad, ktorý vyhlásil celú takúto registračnú zmluvu za absolútne neplatnú.
Medzi iné činnosti organizácie patrí napríklad odborná podpora súdneho sporu EURA Slovakia v. Finančné riaditeľstvo SR, kde EISi namieta, že štát nemôže uložiť zákonnú elektronickú povinnosť bez toho aby zabezpečil interoperabilné technické riešenie pre občanov. Pozn: Článok je spoplatnený.
Ochrana súkromia a osobných údajov
Dňa 10.10.2012 skupina poslancov Národnej rady SR podala podanie na Ústavný súd SR, v ktorom žiada aby bolo plošné monitorovanie obyvateľov Slovenskej republiky podľa zákona o elektronických komunikáciách vyhlásené za protiústavné. Podanie pre skupinu poslancov vypracovalo EISi po tom, čo ich podanie Generálna prokuratúra SR dvakrát odmietla.
V apríli 2014 Ústavný súd SR v rámci konania iniciovaného EISi pozastavil účinnosť napádaných ustanovení, čím bolo ďalšie plošné sledovanie obyvateľov zakázané. Následne, v apríli 2015 bolo plošné sledovanie vyhlásené definitívne za protiústavné.
Právo duševného vlastníctva
V dňoch 22.10-28.10.2012 najznámejší slovenský právny portál www.najpravo.sk spolu s neziskovou organizáciou European Information Society Insitute (EISi) pripravili pri príležitosti Svetového dňa informovanosti o rozvoji pre širokú verejnosť akciu Týždeň práva duševného vlastníctva na portáli najpravo.sk.
V roku 2014 EISi vypracovalo správu o fungovaní organizácií kolektívnej správy na Slovensku. Správa bola vypracovaná v rámci projektu KOKSO (Kontrola Organizácií Kolektívnej Správy Občanmi), ktorý slúžil a naďalej slúži ako platforma na zber a analýzu praktických skúseností s kolektívnou správou na Slovensku.
Anizy-le-Château
Anizy-le-Château môže byť:
Tori Kellyová
Victoria Loren „Tori“ Kellyová (* 14. december 1992, Wildomar, Kalifornia, Spojené štáty) je americká speváčka a skladateľka. Postupne získala uznanie po tom, čo v 14 rokoch začala uverejňovať svoje videá na YouTube. Keď mala 16, uchádzala sa o účinkovanie v speváckej šou American Idol. Zo súťaže bola vyradená a začala pracovať na svojej vlastnej hudbe. V roku 2012 vydala svoje prvé EP s názvom Handmade Songs By Tori Kelly, ktoré sama produkovala, zložila aj zmixovala. Nasledujúci rok jej manažér Scooter Braun uvidel jej videá na YouTube a predstavil ju vydavateľstvu Capitol Records, s ktorým podpísala zmluvu v septembri. Torino druhé EP s názvom Foreword vyšlo v októbri 2013 ako jej prvé vydanie s vydavateľstvom.
23. júna 2015 vydala svoj debutový album Unbreakable Smile. Prvý singel „Nobody Love“ vyšiel na jar a dostal sa do rebríčka Billboard Hot 100. Tori bola nominovaná na Cenu Grammy pre najlepšieho nováčika 58. ročníka Grammy Awards. Nadabovala postavu Meent v animovanom filme Sing (2016). Jej druhý štúdiový album Hiding Place (2018) dosiahol číslo 35 v rebríčku Billboard 200 a získal ceny Grammy – za najlepší gospelový album a za najlepší gospelový výkon alebo pieseň. V roku 2019 vydala svoj tretí štúdiový album Inspired By True Events.
Chauny
Chauny môže byť:
Rock pod Kameňom
Na festivale každoročne vystupujú slovenské i zahraničné, amatérske aj profesionálne rockové kapely. Za posledné roky tu účinkovali napríklad Sabaton, Within Temptation, Arch Enemy, Arkona, Helloween, Soulfly, Gamma Ray, Alestorm, Lordi, Primal Fear, U.D.O., The Sweet, Gotthard, Tarja Turunen, Guano Apes, Edguy, Sonata Arctica, Die Happy, Eluveitie, Korpiklaani, Pretty Maids, Kabát, Desmod, IMT Smile, Tublatanka, Gladiátor, No Name a ďalší.
História
Prvý ročník festivalu sa uskutočnil v dňoch 19. - 20. júla 2003. Bol špecifickým tým, že sa konal v sobotu a nedeľu (na rozdiel od ostatných ročníkov, ktoré sa konali vždy piatok a sobotu). Organizátorom prvého ročníka bolo mesto Snina a agentúra RockPlus Production.
Prvé tri ročníky festivalu sa niesli v znamení propagácie lyžiarskeho strediska Biele Kamene, tomuto bol podmienený aj výber účinkujúcich. Program bol vyplnený v prevažnej miere komerčnejšími (popovými) kapelami, ktoré boli známe zo slovenských rádií a televízií. Možnosť odprezentovať sa dostali aj amatérske skupiny. Moderátorom prvých štyroch ročníkov festivalu bol Rasťa Sokol.
Siedmy ročník bol charakteristický zásadnou premenou v podobe obsadenia festivalu. Z podujatia zameraného výlučne na slovenskú a českú hudobnú scénu sa stal festival s medzinárodným obsadením. Hlavnými hviezdami tohto ročníka boli Lordi, Primal Fear, U.D.O., The Sweet.
Headlinermi ôsmeho a deviateho ročníka boli Gotthard, Tarja Turunen, Guano Apes, Edguy, Sonata Arctica, Die Happy, Kabát.
Posledný a zároveň doteraz najúspešnejší ročník festivalu sa uskutočnil 10. - 11. augusta 2012. Na javisku sa objavilo 20 interpretov, medzi ktorými boli Sabaton, Eluveitie, Korpiklaani, Pretty Maids, Kabát, Wanastowi Vjecy.
Zoznam ulíc a námestí v Sečovciach
Toto je zoznam ulíc a námestí v Sečovciach.
{|
Anizy-le-Château (kantón)
Anizy-le-Château je francúzsky kantón v obvode Laon v departemente Aisne v regióne Pikardia. Tvorí ho 23 obcí.
Črnomelj
thumb|right|Črnomelj thumb|right|Poloha v rámci Slovinska Črnomelj je mesto v Slovinsku v juhovýchodnej časti krajiny na ľavom brehu rieky Lahinja. Podľa údaja z roku 2008 má mesto 14 936 obyvateľov.
Ľudovít z Évreux
Ľudovít Francúzsky, gróf z Évreux (* 3. máj 1276 – † 19. máj 1319, Paríž, Francúzke kráľovstvo) tretí syn francúzskeho kráľa Filipa III. Smelého a jeho druhej manželky Márie Brabantskej, nevlastný brat Filipa IV. Pekného.
V roku 1298 mu Filip IV. udelil grófstva Évreux, Étampes, Beaumont-le-Roger, Meulan a Gien, v roku 1316 dostal ešte grófstvo Longueville. V januári 1317 mu ako grófovi z Évreux udelili titul francúzskeho paira.
Ľudovít bol tichej a mierumilovnej povahy. Politicky stál v opozícii voči svojmu nevlastnému bratovi Karolovi z Valois a podporoval svojho synovca Filipa, neskoršieho kráľa Filipa V.
V roku 1301 sa oženil sa s Margarétou z Artois (* cca 1285 - † 1311), dcérou Filipa z Artois a sestrou Róberta III. z Artois. Mali spolu päť detí:
José María Narváez
José María Narváez bol španielsky prieskumník a navigátor, ktorého cesty a objavy sa vzťahujú najmä na oblasť pobrežia amerického severozápadu. 5 júla 1791 objavil a preskúmal oblasť na okolí bývalého mesta West Point Grey - súčasti dnešného Vancouveru v kanadskej provincii Britská Kolumbia.
Manas (Drôme)
Manas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Saint-Benin
Saint-Benin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Manas (Drôme)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Benin
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alexandra Meissnitzerová
Alexandra Meissnitzerová (* 18. jún 1973, Abtenau, Rakúsko) je bývala rakúska lyžiarka. Špecializovala sa najmä na kĺzavé disciplíny, zjazd a super-G. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhrala 7. decembra 1995. Celkovo štartovala v 310 pretekoch Svetového pohára, z ktorých 14 vyhrala a 44x skončila na pódiu.
Multiplatformový softvér
Multiplatformový softvér (iné názvy: multiplatformný softvér, viacplatformový softvér, crossplatformový softvér, platformovo nezávislý softvér; angl. multi-platform software, cross-platform software, platform-independent software) je softvér pre viacero typov platforiem, t. j. spravidla počítačový program, operačný systém alebo programovací jazyk, ktorý môže bežať na viacerých počítačových platformách. To napríklad znamená, že napísaný program sa dá spustiť tak pod Microsoft Windows na architektúre x86, ako aj napríklad pod Mac OS X na architektúre PowerPC. Pojem multiplatformový však ešte neznamená, že program musí bežať pod akoukoľvek platformou. Za multiplatformový softvér sa vo všeobecnosti pokladá taký softvér, ktorý je spustiteľný na viac ako jednej platforme.
Pod pojmom platforma sa všeobecne myslí kombinácia hardvéru a softvéru, ktorá je nutná pre spustenie softvérového produktu. Platformou sa teda môže myslieť buď použitý operačný systém, alebo hardvérová platforma.
Príklady operačných systémov:
Novoveský potok (prítok Torysy, Košická Nová Ves)
Novoveský potok je potok v Košickej kotline.
Multiplatformový softvér
Príklady hardvérových platforiem:
Novoveský potok (prítok Torysy, Košická Nová Ves)
Pramení v Košickej Novej Vsi v nadmorskej výške okolo a tečie prevažne východným smerom. Ústi do Torysy, severne od Sadov nad Torysou, vo výške.
Multiplatformový softvér
Softvér, ktorý je multiplatformový:
Každá uvedená forma má svoje výhody a nevýhody. Softvér uložený v medzikóde (napr. Java či .NET), na to, aby fungoval, potrebujú prostredie (runtime), ktoré treba nainštalovať. Taký kód je potom po spustení prekladaný do inštrukcií pre danú platformu.
2. návštevná expedícia (ISS)
2. návštevná expedícia (skrátene EP-2; ) na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) bola krátkodobá výprava troch kozmonautov - Viktora Afanasieva, Claudie Haigneréovej a Konstantina Kozejeva - na stanici, ktorej hlavnou úlohou bola zámena lode Sojuz slúžiacej ako záchranný čln pre stálu posádku stanice.
Hlavné
V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.
Prípravy
Dňa 1. novembra 2000 pristála na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) trojica kozmonautov Expedícia 1. Toho dňa začalo trvalé osídlenie stanice ľuďmi. Základné posádky stanice boli vtedy (do havárie Columbie) striedané raketoplánmi, ako záchranné člny im slúžili lode Sojuz. Sojuzy bolo nutné po pol roku striedať a vykonať striedanie bola hlavná úloha krátkodobých návštevných expedícií. Prvé striedanie uskutočnila na prelome apríla a mája 2001 1. návštevná expedícia, ďalšie bolo naplánované na október 2001.
Z iniciatívy francúzskeho ministra vedy dohodla francúzska vesmírna agentúra CNES s Roskosmosom zaradenie francúzskeho kozmonauta do 2. návštevnej expedície. Francúzsko-ruská vesmírna misia dostala názov Andromeda
Posádka pre expedíciu bola sformovaná v decembri 2000 v zložení Viktor Afanasiev - skúsený veterán oddielu Strediska prípravy kozmonautov ruského vojenského letectva s viac ako 500 dňami vo vesmíre, francúzska členka oddielu kozmonautov ESA Claudie André-Deshaysová (po svadbe s Jean-Pierre Haignerém v máji 2001 Haigneréová) a nováčik oddielu spoločnosti RKK Energija Konstantin Kozejev. V januári 2001 začala trojica výcvik v Stredisku prípravy kozmonautov (CPK) vo Hviezdnom mestečku.
Priebeh letu
Trojica Afanasiev, Haigneréová, Kozejev odštartovala do vesmíru 21. októbra 2001 z kozmodrómu Bajkonur v lodi Sojuz TM-33. Po dvoch dňoch samostatného letu sa 23. októbra o 10:44 UTC spojili so stanicou.
Po spojení kozmonauti vyložili náklad na stanicu a začali vedecký program. Claudie Haigneréová začala francúzske experimenty SPICE sledujúci správanie elektroniky v kozmickom prostredí a Aquarius - sledovanie vývoja obojživelníkov v beztiaži. Kozejev pripravil experiment PKE. Nasledujúci (štvrtý deň letu) kozmonauti začali experiment COGNE overujúci orientáciu ľudí v stave beztiaže a venovali sa skúmaniu vplyvu mikrogravitácie na ľudský kardiovaskulárny systém (francúzsko-ruský experiment Cardioscience). Piaty deň letu prebehol rozhovor francúzskej kozmonautky s ministrom pre vedu vlády Francúzska, potom sa venovala popularizácii letov do vesmíru pri diskusii so stredoškolákmi, rozhovor so študentmi si zopakovala ešte siedmy deň letu. thumb|Druhá návštevná expedícia 31. októbra 2001 odlieta od ISS v Sojuze TM-32 K ďalším pokusom programu Andromeda patrilo sledovanie atmosféry a snímkovanie zemského povrchu pri skúmaní ekológie Stredomoria a subtropickej Afriky v experimente IMEDIAS, snímkovanie bleskov a svetiel v horných vrstvách atmosféry v experimente LSO , výroba bielkovinových monokryštálov v experimente GCF. K drobnejším akciám patrilo skúšanie taštičky pre uloženie drobných predmetov (pokus Mirsupio, raný prototyp taštičky bol overovaný už roku 1999 ešte na Mire).
Michael Weatherly
Vyrastal v mestečku Fairfield v štáte Connecticut. Mal jedenásť súrodencov, ale len jeden jeho brat je vlastný, ostatní súrodenci sú deti z predchádzajúcich manželstiev jeho rodičov. Jeho otec, Michael Weatherly starší, bol predajcom švajčiarskych nožíkov. Predtým, ako začal hrať, spieval v hudobnej kapele. Kvôli hereckej kariére opustil univerzitu.
2. návštevná expedícia (ISS)
Priebeh letu
Dňa 31. októbra 2001 o 1:39 UTC sa posádka 2. návštevnej expedície v Sojuze TM-32 odpútala od ISS a o 4:59 UTC pristála v severnom Kazachstane.
Michael Weatherly
Dnes žije v Los Angeles a s herečkou Ameile Heinleovou má syna Augusta (* 1996). Bol taktiež zasnúbený s herečkou Jessicou Albou.
Filmografia
Jeho prvou úlohou bola postava v seriáli The Cosby show (Show Billa Cosbyho). Najviac sa preslávil ako agent DiNozzo v seriáli NCIS.
Externé odkazy
Stránka o Michael Weatherly
Tropopauza
Tropopauza je prechodná vrstva medzi troposférou a stratosférou s priemernou hrúbkou asi 2 km.
Zastavuje sa v nej pokles teploty s výškou a klesá vertikálny gradient teplôt na 0,2 °C. Do t. vystupujú najvyššie riasové oblaky (cirus). Priemerná teplota nad pólmi v zime je asi -65 °C, v lete asi -45 °C a nad rovníkom po celý rok 70 °C.
Extraliga hádzanárok 1995/96
Systém súťaže
Systém súťaže bol podobný ako v minulej sezóne. Hrala sa základná časť, ktorá pozostávala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť, v ktorej sa družstvá rozdelili do dvoch skupín, do skupiny o 1. až 6. miesto a do skupiny o 7. až 12. miesto. V nich odohrali zápasy s každým družstvom raz doma a raz vonku. Víťaz skupiny o prvú šestku sa stal majstrom Slovenska. Posledné družstvo v skupine o 7. až 12. miesto zostúpilo do nižšej súťaže. V nasledujúcej sezóne ho nahradil víťaz nižšej súťaže. Predposledné družstvo odohralo baráž s 2. tímom nižšej súťaže.
Baráž o extraligu
(24.29. august 1996)
Margaréta Provensalská
Margaréta Provensalská (* 1221, Forcalquier, Francúzsko – † 21. december 1295, Paríž) bola francúzska kráľovná (1234 – 1270) ako manželka Ľudovíta IX.
Pôvod
Narodila sa ako najstaršia dcéra provensalského grófa Raimonda Bérengera IV. a Beatrix Savojskej. Jej starí rodičia z matkinej strany boli Tomáš I. Savojský a Margaréta Ženevská, dcéra Viliama I. Ženevského. Jej mladšie sestry sa tiež veľmi dobre vydali Eleonóra Provensalská (* 1223 – † 1291) za anglického kráľa Henricha III., Sancha Provensalská (* 1228 – † 1261) za grófa Richarda z Cornwallu a Beatrix Provensalská (* 1234 – † 1267) za Karola I. z Anjou, sicílskeho a neapolského kráľa.
Život
Margarétu vychovali na provensalskom dvore jej otca v tradičnej južanskej atmosfére. Jej detstvo formovala prítomnosť trubadúrov a básnikov, ako aj úprimná láska jej otca k Provensalsku. Aj keď sa po svojej svadbe vrátila nazad už iba dvakrát, zostala počas svojho života v úzkom spojení s domovinou.
Jej rodičia kládli dôraz na to, aby spolu so svojou sestrou Eleonórou získali dôkladnú a zbožnú výchovu. Jej neskoršie listy sestre Eleonóre dokazujú, že ovládala latinčinu. Cieľom obsiahleho vzdelávania dievčat bol dobrý vydaj dcér a tým zabezpečenie politickej bezpečnosti a stability ich grófstva.
Na popud francúzskej regentky Blanky Kastílskej sa jej syn Ľudovít uchádzal o Margarétu. Nakoľko však boli príbuzní v štvrtom stupni, musel im pápež Gregor IX. v januári 1234 udeliť dišpenz.
27. mája 1234 sa uskutočnila svadba a nasledujúci deň bola Margaréta v tej istej katedrále v Sens korunovaná.
Prvé roky manželstva boli poznačené konfliktným vzťahom so svokrou Blankou. Táto si naďalej udržiavala silný vplyv na syna a jeho politiku aj napriek tomu, že Ľudovít sa uzavretím manželstva stal oficiálne plnoletým. Kronikár Ľudovíta IX., Jean de Joinville, píše vo svojom diele Život svätého Ľudovíta o stále rastúcej žiarlivosti Blanky na vzťah jej syna k Margaréte. Zaznamenáva, že kráľovná Blanka nemohla vystáť, keď jej syn bol so svojou ženou, s výnimkou večerov, keď s ňou spal. („La reine Blanche ne vouloit souffrir à son pouvoir que son fils fust en la compagnie de sa femme, sinon le soir quand il alloit coucher avec elle.“) Situáciu sťažovalo aj to, že Blanka žila spolu s mladým párom v parížskom Palais de la Cité a sprevádzala ich aj na cestách. Margaréta unikla svokrinmu vplyvu až v roku 1247, keď jej priznali vlastnú domácnosť a nárok na vlastný finančný rozpočet.
V roku 1248 sa Ľudovít IX. vybral na križiacku výpravu a Margaréta ho sprevádzala. Po zastávke na Cypre dorazil v júni 1249 kráľovský pár do Egypta. Po dobytí Damietty Ľudovít IX. v novembri tiahol ďalej smerom na Káhiru a svojej tehotnej manželke predal zodpovednosť za mesto.
Začiatkom apríla 1250 utrpelo križiacke vojsko pri Al-Mansúra zdrvujúcu porážku. Egypťania križiakov zdecimovaných epidémiou pochádzajúcou pravdepodobne z vody plnej mŕtvych tiel, obkľúčili a zajali i nemocného kráľa. thumb|left|upright|Ľudovít a Margaréta (Berlín-Wilmersdorf) Keď táto správa dorazila do Damietty, chceli sa vojaci, ktorí zabezpečovali prístav vzdať a začali s prípravou na odchod. V tejto situácii sa Margaréta ukázala ako veľmi odvážna žena so silnou vôľou. Krátko pred pôrodom nechala prisahať rytiera, ktorý strážil jej osobnú bezpečnosť, aby jej v prípade obsadenia mesta Saracénmi zoťal hlavu skôr ako padne do rúk neveriacich. Iba deň po pôrode svojho syna Jána Tristana si nechala zavolať k svojej posteli najvyšších dôstojníkov:
a presvedčila ich, aby zostali. Jej plán bol ponúknuť Damiettu na výmenu za zajatých križiakov. Plán uspel: za výkupné vo výške 400.000 livrov a odovzdanie Damietty 6. mája 1250 zachránila život svojmu mužovi a jeho vojakom. Nasledujúce štyri roky strávila Margaréta vo Svätej zemi, až kým sa v roku 1254 nevrátili s manželom do Francúzska. Keďže Blanka Kastílska zomrela ešte v roku 1252, postúpila – i keď nie oficiálne – na dôležitého poradcu kráľa. Keď sa chcel Ľudovít IX. vzdať koruny a vstúpiť do kláštora, použila celý svoj vplyv, aby ho od tohto úmyslu odvrátila. Kráľ očividne uznával svoju ženu ako rovnocenného partnera, pretože na svadobných zmluvách ich detí je jej podpis na rovnakej úrovni hneď vedľa jeho podpisu.
V roku 1258 uzavrel Ľudovít s aragónskym kráľom Jakubom I. zmluvu z Corbeil v ktorej sa Jakub vzdal takmer všetkých svojich nárokov v Languedocu a postúpil Margaréte svoj nárok na provensalské grófstvo bez ohľadu na závet jej otca. O tri roky anglický kráľ Henrich III. (Margarétin švagor) z obáv pred barónskou opozíciou dal odviezť do Francúzska korunovačné klenoty. Margaréta urobila ich súpis a v dvoch truhlách ich dala previezť do opatery templárskeho rádu. Po celý život udržiavala styky so sestrou Eleonórou, ktorá bola vydatá za Henricha III. Podarilo sa im zmierniť nepriateľstvo medzi oboma dvormi a ich manželia sa dokonca stali spojencami.
Po smrti svojho manžela počas ďalšej križiackej výpravy v Tunisku v roku 1270 sa stiahla do kláštora na parížskom predmestí Saint-Marcel. I keď bola naďalej častým hosťom na kráľovskom dvore, nemala vplyv na politiku svojho syna Filipa III. Venovala sa predovšetkým súkromným záujmom, hlavne správe svojich vdovských panstiev v Provensalsku. Z tohto dôvodu vznikol spor medzi ňou a jej švagrom Karolom z Anjou, ktorý ako manžel jej sestry Beatrix zastupoval zase záujmy svojej ženy ako jedinej dedičky grófstva. Konflikt bol urovnaný prostredníctvom jej syna Filipa III. a vnuka Filipa IV. vo februári 1287, keď jej priznali rentu vo výške 2.000 tourských denárov a jednorazové odstupné.
Po smrti svojho syna Filipa III. v roku 1285 sa úplne stiahla z kráľovského dvora. Posledné roky svojho života strávila spolu so svojou dcérou Blankou, vdovou po kastílskom infantovi Ferdinandovi de la Cerda, v kláštore Klarisiek Couvent des Cordelières vo Faubourg Saint-Marcel, ktorý sama založila. Margaréta zomrela 21. decembra 1295 a pochovali ju po boku jej manžela v kráľovskej hrobke v bazilike Saint-Denis.
Za jej najväčší politický úspech sa považuje zmiernenie konfliktu medzi francúzskym a anglickým kráľovským dvorom. Motivovaná blízkym a láskyplným vzťahom k sestre Eleonóre, ktorá bola manželkou anglického kráľa Henricha III., pôsobila medzi oboma znepriatelenými panovníckymi dvormi ako prostredník a tak prispela k ich zblíženiu.
Montserrat Caballéová
Montserrat Caballéová (* 12. apríl 1933, Barcelona, Španielsko – † 6. október 2018, Barcelona ) bola španielska sopranistka. Naspievala široké spektrum operných postáv, no bola významná hlavne ako interpretka bel cantového repertoáru. Sú to najmä diela Rossiniho, Belliniho, Donizettiho a Giuseppe Verdiho.
Veľkú pozornosť na seba táto operná diva upútala v roku 1988, potom ako naspievala s rockovou hviezdou a spevákom kapely Queen, Freddiem Mercurym pieseň Barcelona, ktorá bola poctou jej rodnému mestu. Skladba sa stala hymnou Letných olympijských hier roku 1992, ktoré sa uskutočnili v tomto meste.
Margaréta Provensalská
Život
Margaréta počas svojho života podporovala mnohých umelcov a básnikov. Pod jej vedením sa Palais de la Cité stal miestom stretnutí najznámejších poetov a intelektuálov jej doby. Mužov ako Tomáš Akvinský pozývali ku kráľovskému stolu a tí prispeli k tomu, že francúzsky dvor bol po kultúrnej stránke na jednom z popredných miest v Európe.
Montserrat Caballéová
Začiatky
María de Montserrat Bibiana Concepción Caballé i Folch sa narodila v Barcelone. Študovala hudbu na konzervatóriu Conservatori Superior de Música del Liceu, t.j. na strednej škole, na ktorej sa učil spev napríklad aj José Carreras. Techniku interpretácie študovala u Napoleone Annovazzi, Eugenii Kemény a Conchity Badíiy. Školu skončila v roku 1954 s vyznamenaním.
Následne sa Caballéová presťahovala do švajčiarskeho mesta Bazilej, kde v roku 1956 debutovala v postave Mimì, v Pucciniho opere Bohéma. Následne v rokoch 1957 až 1959 získala angažmán v opere mestského divadla v Bazileji. V jej repertoári tam boli postavy ako napríklad z Mozartovej Čarovnej flauty, či v Straussovej opere Salome. Straussovu kompozíciu kompletne naspievala v nemeckom jazyku, čo nebýva na španielsky hovoriaceho umelca obvyklé. Táto skutočnosť sa pre Maríu stala užitočnou, lebo aj vďaka nej dostala ponuku na účinkovanie v opere v Brémach (1959–1962).
Margaréta Provensalská
Manželstvo a deti
Margaréta sa 27. mája 1234 vydala za francúzskeho kráľa Ľudovíta IX. (* 1214 – † 1270) a porodila jedenásť detí:
Montserrat Caballéová
Začiatky
V roku 1962 sa Caballéová vrátila do Barcelony, kde debutovala na Gran Teatre del Liceu. Naspievala tu titulnú postavu v Straussovej Arabelle. Od jesene roku 1962 do jari roku 1963 mala Montserrat Caballéová turné po Mexiku, kde dostala šancu spievať v Palacio de Bellas Artes titulnú úlohu opery Manon od Julesa Masseneta. V roku 1963 nasledovalo viacero ešte viacej úspešných vystúpení na barcelonskom Liceu.
Medzinárodný úspech
V decembri roku 1965 sa vrátila do Carnegie Hall, kde predviedla svoje druhé operné bel canto spevom partu kráľovnej Alžbety I. z vtedy práve znovuobjavenej Donizettiho opernej tragédie Roberto Devereux. Dňa 22. decembra 1965 Caballéová uzavrela svoj veľmi úspešný rok debutom v Metropolitnej opere stvárnením Marguerite v Gounodovom Faustovi. Na pódiu jej sekundovali John Alexander v úlohe Fausta a Justino Díaz ako Mefistofeles.
V roku 1966 Caballéová prvýkrát účinkovala v Philadelphia Lyric Opera Company. Naspievala postavu Maddaleny di Coigny v opere Andrea Chénier a jej taliansky debut v Maggio Musicale Fiorentino vo Verdiho Trubadúrovi. Neskôr v roku 1967 účinkovala v Belliniho Il pirate.
V roku 1967 sa Caballéová vrátila do Philadelphie, aby naspievala postavy v Pucciniho operách Tosca a Madame Butterfly, a zaspievala v Metropolitnej opere tri hrdinky od Verdiho: Leonoru v Trubadúrovi proti Richardovi Tuckerovi v postave Manrica, Desdemonu v Otellovi proti Jamesovi McCrackenovi v titulnej úlohe, a Violettu v La traviate s Tuckerom a Georgeom Shirleyom alterujúcimi Alfreda. Posledná z úloh najviac pridávala ďalšiu pozitívnu reakciu a uznanie zo strany amerického publika a hlavne kritiky. Nasledujúci rok sa Montserrat Caballéová vrátila do Metropolitnej opery, aby stvárnila postavu vo Verdiho Luise Miller a v roku 1969, aby naspievala rolu Liù v Pucciniho Turandot. V titulnej postave s ňou účinkovala Birgit Nilssonová a v postave Calàfa sa predstavil James King. Vrátila sa aj do Philadelphie, aby stvárnila Imogene v opere Il pirata (1968) a Lucreziu Borgiu (1969).
V roku 1972 sa Caballéová prvýkrát predstavila v Kráľovskej opere na Covent Garden a v chicagskej Lyric Opera of Chicago. V obidvoch prípadoch to bolo s postavou Violetty. V tom istom roku sa znovu ako Alžbeta Valónska z Verdiho opery Don Carlo vrátila do Metropolitnej opery, aby si v titulnej úlohe zaspievala s Francom Corellim. Potom odcestovala do Philadelphie zaspievať postavu Normy. V roku 1973 sa vrátila do Chicaga spievať titulnú postavu Donizettiho Márii Stuartovej, vo Philadelphii vystúpila s postavou Violetty, a v Metropolitnej opere spievala Normu v Belliniho rovnomennej opere. V roku 1974 mala Caballéová viacero vystúpení: v januári v barcelonskom Gran Teatre del Liceu s operou Aida, v marci v Metropolitnej opere s Verdiho I Vespri Siciliani,, v marci aj v Carnegie Hall s operou Parisina d'Este, tri vystúpenia v jednom týždni absolvovala v apríli s operou Norma v moskovskom Boľšom teatre, milánskej La Scale v tom istom mesiaci vystúpila v opere Adriana Lecouvreur...
V septembri roku 1974 absolvovala operačný zákrok, pri ktorom jej z brušnej dutiny odstránili veľký benígny útvar. Z operácie sa rýchlo zotavila a začiatkom roku 1975 bola znovu na javiskách. V roku 1976 sa Caballéová znovu predstavila v Metropolitnej opere. V roku 1977 mala svoj debut v opere v San Franciscu v titulnej postave Pucciniho Turandot. V nasledujúcej dekáde sa tam vrátila viac ako desaťkrát v rôznych postavách, ako bola napríklad Elvira vo Verdiho opere Ernani a v titulných partoch Ponchielliho opery La Gioconda, v Rossiniho Semiramide, ako aj v Pucciniho opere Tosca.
Potom ako Caballéová postupne strácala lesk a čistotu hlasu, začala dávať silnejší dôraz na vyjadrenie dramatična a expresivitu v speve svojich postáv. Tak to bolo v roku 1978, keď spievala Toscu v San Franciscu spolu s Pavarottim, Normu v Madride a operu Adriana Lecouvreur v Metropolitnej opere spolu s José Carrerasom. Aj v ďalších rokoch sa občas zúčastňovala na koncertoch v Metropolitnej opere, kde si zaspievala v Tosce (1980, 1985), či Alžbetu Valónsku (1985) a v špeciálnych performanciách v rokoch 1981 a 1983. Jej posledným vystúpením v Metropolitnej opere bolo dňa 10. októbra 1985 v postave Toscy v Pucciniho Tosce, kde s ňou vystúpil Pavarotti ako Cavaradossi a Cornell MacNeil v postave Scarpia.
Po ukončení oficiálnej kariéry
Caballéová absolvovala výnimočnú exkurziu do sveta pop music, potom ako naspievala duet s rockovým spevákom Freddie Mercurym (z kapely Queen). Ich spoločná pieseň s názvom „Barcelona“ sa stala hitovým singlom roku 1988. Nachádzala sa aj na albume s rovnakým názvom. Táto nahrávka bola neskôr počas Letných olympijských hier roku 1992 v Barcelone hymnou podujatia. Po štyroch rokoch od svojho vzniku sa takto skladba znovu dostala na vrcholy predajných rebríčkov celej Európy. Pieseň sa stala hymnou podujatia aj v roku 1999 pred finálovým stretnutím UEFA Champions League na barcelonskom štadióne Camp Nou.
V roku 1995 pracovala Montserrat Caballéová spolu s Vangelisom na nahrávaní albumu El Greco, ktorý je venovaný slávnemu maliarovi gréckeho pôvodu. V roku 1997 Mike Moran produkoval jej album Friends For Life, na ktorom sú nahrávky duetov so spevákmi ako Bruce Dickinson, Johnny Hallyday, Johnny Logan, Gino Vannelli a Helmut Lotti.
V roku 2003 Caballéová dostala titul Große Bundesverdienstkreuz (Kríž za zásluhy Spolkovej republiky Nemecko)..
Presspůrské Nowiny
Presspůrské Nowiny boli v poradí druhé slovenské noviny a prvé noviny v slovenčine (slovakizovanej bibličtine). Vychádzali v rokoch 1783 – 1787.
Vznik
Po neúspechu s vydávaním českej verzie Nowín o rolním... bolo 23. marca 1783 ohlásené tlačou, že budú v Bratislave vychádzať nové slovenské tzv. Presspůrské Nowiny, ktorým nepochybne tento hospodársky tlačový orgán pripravil vhodnú pôdu medzi slovenskými čitateľmi.
V dobe národného obrodenia nastáva rozvoj aj v publikovaní a vo vydávaní slovenskej náučnej a osvetovej literatúry. Vtedy vyšli aj naše prvé noviny v domácom jazyku, zvané Presspůrské Nowiny. Domácom hovoríme preto, lebo bibličtina mala u nás už vtedy bohatú tradíciu a bola dlhé desaťročia spisovným jazykom slovenských evanjelikov.
Prohlášení budoucího psaní Novín v slovenském jazyku a hlavný redaktor
Vydávanie novín bolo oznámené dvojjazyčným náborovým letákom “ P r o h l á š e n í b u d o u c i h o psaní N o v í n v slovenském jazyku." Hneď za slovenským textom nasledoval nemecký pod názvom: “Ankündigung Aufzulegender Böhmischen Zeitungsblätter" (Oznámenie českých novín, ktoré budú vychádzať), ktorý bol však kratší a nezhodoval sa celkom so slovenským textom.
Oznam je podpísaný “nakladateľom a spisovateľom" bez uvedenia mena, no my vieme, že bol ním Daniel Tállayi. Keď sa odhodlal vydávať slovenské noviny, nebol už ani pri svojej mladosti neskúseným novinárom. Okrem toho mal už predtým možnosť v Landererovej tlačiarni sa zoznámiť nielen s výrobou novín, ale aj s obchodnou stránkou tejto veci. Domnieval sa, že vydávaním slovenských novín dosiahne značné zisky, tak ako Landerer z vydávania bratislavských nemeckých novín. Tieto rýdzo kapitalistické pohnútky viedli Tállaya k vydávaniu slovenských novín.
Príčinu, pre ktorú sa všestranný a podnikavý Tállayi nepustil do redigovania Prešpurských novín, ale uspokojil sa len s funkciou ich vydavateľa, treba vidieť v dvoch okolnostiach. Prvou bola jeho veľmi slabá znalosť spisovnej češtiny. Môžeme sa o tom presvedčiť z náborového letáku, ktorý sa hemží základnými pravopisnými chybami, nesprávnymi lexikálnymi spojeniami a častými slovakizmami. Leták priamo kontrastuje s vynikajúcim štýlom a s kultivovanou češtinou samých novín, redigovaných znalcami českej i slovenskej reči a literatúry. Tállayi, aj keď dobre neovládal spisovnú češtinu, predsa len po slovensky hovoriť vedel. Ako rodák z Levoče mal sa možnosť naučiť slovenskému spišskému dialektu. Okrem toho v rokoch 1780-1782 študoval aj na bratislavskom evanjelickom lýceu, kde tiež musel často prichádzať do styku so Slovákmi. Nemecký, maďarský a latinský jazyk ovládal dokonale. Druhým vážnym dôvodom, pre ktorý nemohol prevziať redigovanie Prešpurských novín, bola skutočnosť, že takúto funkciu vykonával už v nemeckých a neskoršie aj v maďarských novinách.
Tállayiho Prohlášení je zaujímavé už svojou celkovou koncepciou. Vydavateľ novín sa ním neobracal k pozemkovej šľachte, ale k tretiemu stavu, k mešťanom, drobným remeselníkom a obchodníkom. Hovorí tu, že žiadna moc “tolik rozšíření obecního Dobrého krajin nenapomáha, jako když Mešťané a obyvatelé jejich ne jen umění všelijakého dostatečnou známost mají, ale zvláště když skutky, mraví a zevnitrný jiných národů obchod zretelne poznávají". Správne tu hodnotil význam novín pre obchodné a priemyselné podnikanie rozvíjajúcej sa buržoázie. Noviny považuje za prejav osvieteneckej doby, za znak kultúrnej vyspelosti národa, pretože sa v nich píše “o všeobecních krajních prípadnostech, aneb prinejméně v vlasti své zbehlých príhodách, jejichžto známost, mraví, napravení hospodářství napomáha, rozum pak i veliké dokonalosti provozuje".
Potom sa obracia “k czeskému národu", pod ktorým rozumel aj Slovákov a chváli bohaté tradície a vysokú úroveň českého jazyka a literatúry. Aby sa národný život na Slovensku a v Čechách pozdvihol, píše Tállayi ďalej: „...my uložili sme hneď pri začátku budoucyho Mesýce Czervence s Nejmilostivejším Cýsarsko-Královským povolením, prejmenované slovenské noviny tlačiti.“ O programe budúcich novín hovorí tu len veľmi stručne. Majú tu byť články “o zvláštnych přespolních případnostech", (zahraničné spravodajstvo), ďalej zprávy z domova, úradné oznamy, inzeráty, oznamy o cenách obilia, informácie o vynálezoch, články o zlepšení poľnohospodárskej výroby, o otázkach literárnych a pod. Celoročné predplatné novín pre Čechy a Moravu malo byť 10 zlatých, pre obyvateľov Bratislavy len 6 zlatých. Už z toho vidieť, akou veľkou brzdou rozširovania novín boli vtedy vysoké poštové poplatky. Tállayi v Prohlášení píše aj o možnosti otláčania inzerátov v týchto prvých slovenských novinách, čo tiež svedčí o jeho obchodných ambíciách.
Ďalší redaktori
Je isté, že nájsť redaktora, ktorý by mal vyhovujúce vzdelanie, novinársku pohotovosť a skúsenosti potrebné na redigovanie novín, nebolo ani pre Tállayia ľahkou úlohou. Možno len ľutovať, že sa neuskutočnil plán slovenských bratislavských vzdelancov, získavať za redaktora Prešpurských novín neskoršieho slávneho českého novinára Václava Mateja Kraméria. Keby sa bol ten plán realizoval, bolo by to na osoh nielen Prešpurským novinám, ale aj vtedajšiemu slovenskému kultúrnemu životu. Veď Kramerius neskôr ako redaktor Schönfeldských c. k. pražských novín, ale aj vlastných Krameriových c. k. vlasteneckých novín, sa osvedčil ako nadaný a pohotový novinár, ktorý mal aj živý záujem o kultúrne a politické udalosti na Slovensku.
V dobe, keď bratislavskí kultúrni pracovníci ponúkali Kramériovi miesto redaktora Prešpurských novín, žil v Prahe vo veľkej biede. Okrem príležitostných korektúr si zarábal aj tým, že učil maďarských kalvínskych farárov a iných, ktorí prišli do Čiech, českej reči. Nie sú známe príčiny pre ktoré sa Kramerius do Bratislavy nepresťahoval. Podľa všetkého odradzovala do od odchodu z Prahy aj finančná neistota spojená s redigovaním Prešpurských novín.
Tállayi potom pozval za prvého redaktora Prešpurských novín významného slovenského osvieteneckého vzdelanca Štefana Lešku (21.X.1757 - 25.II.1818). Prvý redaktor Prešpurských novín Štefan Leška bol ako významný slovenský vzdelanec schopným pre vykonávanie priekopníckej úlohy - redigovania prvých slovenských novín. Leška od počiatku svojej novinárskej práce bdel nad jazykovou čistotou Prešpurských novín a veľmi svedomite urobil všetko, čo smerovalo “k vzdělání a vyčišťování našeho líbezného a milostivého jazyka". V úvodnom článku prvého čísla Prešpurských novín, ktorý možno považovať za jeho vlastné programové vyhlásenie tvrdil, že Jozef II. má veľmi dobrý vzťah k českému národu a k jeho reči. Odvolával sa pritom na cisárovo vyhlásenie v Brne, v ktorom sa dovolával potreby dôkladného ovládania češtiny. Vtedy vraj staval znalosť češtiny nad francúzštinu, taliančinu a angličtinu, lebo rakúska monarchia “má více českých, nežli francouzskych a anglických poddaných”. Išlo tu však len o náhodný prejav, ktorý nijako neovplyvnil celkovú germanizačnú politiku viedenského cisárskeho dvora.
Koncom augusta 1784 sa stal Leškovým nástupcom v redakcii Prešpurských novín Ján Vyskydenský, ktorý prevzal po svojom predchodcovi aj funkciu organistu a kantora slovensko-maďarského ev. zboru v Bratislave. 14. decembra 1785 uverejňujú noviny oznámenie o urgencii predplatného, pričom pokračujú: “A poněvádž tohto půl roka tak mnoho předplatitelů nás zanechalo a všech spolu jen 46 zbylo; nic jiného sme si nevinšovali, jak abychom čím více se jejich počet rozmnožil...a tu škodu, kterou sme tohto půl roku měli, nějak nahradit mohli… Zůstávame Naši láskavé veřejnosti k službám vždy hotoví Slovenští novináří Danyel Tállayi Nakladate, Ján Wiskydenský spisovatel."Koncom decembra 1785 Vyskydenský zanechal redakciu Prešpurských novín.