cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ťiang Ce-min
Súdne procesy proti Ťiang Ce-minovi
21. decembra 2009 vyniesol argentínsky sudca Octavio Araoz de Lamadrid z Federálneho súdu č. 9 rozsudok v historickom procese s dvoma bývalými čelnými čínskymi funkcionármi. Bývalý predseda komunistickej strany Číny Ťiang Ce-min a šéf Úradu 610 Luo Kan boli súdení za zodpovednosť v stále prebiehajúcom prenasledovaní miliónov praktizujúcich duchovnej disciplíny Fa-lun Kung zo strany čínskeho komunistického režimu. Súčasťou rozsudku je aj nariadenie k zadržaniu oboch funkcionárov, ktorí sa v súčasnosti nachádzajú v Číne. Ak obvinení vycestujú do krajiny, ktorá má s Argentínou zmluvu o vydávaní zločincov, musia byť zadržaní a prevezení do Argentíny, aby boli postavení pred súd a poskytli vyhlásenia na svoju obhajobu. Rozhodnutie súdu predstavuje historický precedens.
Wang Li-ťünov incident
Pred 18. zjazdom Komunistickej strany Číny na jeseň roku 2012 vypukli vo vnútri strany veľké boje o kontrolu nad vedením krajiny.
Správy svetových médií naznačovali, že boj prebiehal medzi dvoma frakciami komunistickej strany. Prvá frakcia bola údajne vedená prezidentom a generálnym tajomníkom Ústredného výboru Komunistickej strany Číny v jednej osobe Chu Ťin-tchaom a premiérom Wen Ťia-paom. Druhú riadil člen deväťčlenného Stáleho výboru politbyra komunistickej strany a šéf polície a bezpečnostných zložiek Čou Jung-kchang spolu so stranickým tajomníkom komunistickej strany v meste Čchung-čching Po Si-lajom, podľa čínskeho novinára Wu Pao-čanga, ktorý pracoval pre Radio France International v Paríži patrili obaja do mocenskej skupiny bývalého prezidenta Ťiang Ce-mina.
Artikulárny kostol
náhľad|Hronsek, artikulárny kostol náhľad|Istebné, interiér artikulárneho kostola náhľad|Istebné, artikulárny kostol náhľad|Istebné, interiér artikulárneho kostola náhľad|Kežmarok, artikulárny kostol náhľad|Kežmarok, interiér artikulárneho kostola náhľad|Leštiny, artikulárny kostol náhľad|Svätý Kríž, artikulárny kostol náhľad|Svätý Kríž, interiér artikulárneho kostola Artikulárny kostol je sakrálna stavba, postavená na základe artikúl (článkov) prijatých v roku 1681 na šopronskom sneme, ktoré umožnili výstavbu protestantských cirkevných objektov v niektorých stoliciach a mestách Uhorska.
Historické súvislosti vzniku artikulárnych stavieb
Morálny úpadok spoločnosti v 15. a 16. storočí neušetril ani cirkev a jej predstaviteľov. Nepokoje v západnej ríši a cirkvi vyvrcholili avignonským pápežstvom (1308–1378) a pápežskou schizmou (1378–1416), vystupňovanou vojnou medzi šľachtou, povstaniami roľníkov a rozširujúcou sa korupciou v rehoľnom systéme. Tieto udalosti patrili k príčinám vzniku reformačného hnutia. Reformácia sa pôvodne šírila zo západu a severu hlavne z Nemecka a keďže s týmito krajmi existovali pomerne dobré obchodné styky, zakrátko sa dostala na Slovensko. Nové myšlienky podporované šľachtou znamenali určité uvoľnenie. Cirkevné obrady sa zjednodušovali a bohoslužobným jazykom bol ten, ktorému všetci rozumeli. Aj keď obdobie najväčšieho rozvoja reformácie na Slovensku bolo v rokoch 1521-1523, v Uhorsku stále vládli katolícki Habsburgovci.
Protireformácia a rekatolizácia
Na koncile v Trente (r. 1550) bola odsúdená reformácia a začala protireformácia a rekatolizácia. Ešte v prvej polovici 17. storočia boli myšlienky reformácie na Slovensku také oslovujúce, že k reformácii sa hlásilo približne 90 % veriacich Slovákov i so stredovekými kostolmi.
Panovníci chceli dosiahnuť zmierenie medzi Rímom a protestantmi, ale pokusy stroskotali a bola obnovená prísna inkvizícia. Keď reformovaní žiadali náboženskú slobodu, panovník Rudolf II., na rozdiel od svojho otca Maximiliána, ktorý bolo ústretovejší, to kategoricky odmietol a vyhlásil, že ani v iných krajinách nemajú evanjelici náboženskú slobodu, tak nevidí dôvod prečo by mala byť v Uhorsku. Protireformácia sa zamerala na odoberanie chrámov a vyháňanie reformne zmýšľajúcich kazateľov a učiteľov. Používali sa rôzne metódy, aby sa obyvateľstvo vrátilo späť ku katolicizmu, nevynímajúc ani najkrutejšie tresty a popravy.
Na uhorský trón sa dostal Leopold I., ktorého vychovávali jezuiti. Nastalo desaťročie absolutizmu. Bolo odobraných 888 kostolov.
Tököliho povstanie
Náboženský útlak, hospodárska bieda a násilie vyvolali odpor. Na čelo nespokojencov sa postavil Imrich Tököli z Kežmarku, prezývaný tiež „Kráľ Horného Uhorska“, ktoré obsadil. Úspech povstania a turecká hrozba prinútili Leopolda I. zvolať v apríli 1681 snem do Šopronu. Rímskokatolícki biskupi boli neústretoví a rokovania o náboženskej slobode stroskotali.
Artikuly
Dňa 8. októbra 1681 vydal cisár rezolúciu, podľa ktorej si evanjelici mohli v Bratislave postaviť chrám. Ale nespokojní boli aj katolíci, aj evanjelici a tak kráľ vydal novú rezolúciu, v ktorej evanjelikom povoľoval v každej stolici postaviť po dva chrámy, ale s určitými obmedzeniami:
Takto formulované opatrenie spôsobilo, že namiesto vrátenia 888 skonfiškovaných chrámov umožnili šopronské artikuly iba obmedzenú výstavbu 38 nových modlitební, ktoré sa mali rozmiestniť v jedenástich Turkami neobsadených stoliciach Uhorska.
V čase stavby chrámov habsburskí úradníci robili všetko pre to, aby ešte zmenšili trvácnosť evanjelických cirkevných stavieb. Svojvoľným prekrúcaním šopronských artikúl sprísňovali aj tak obmedzujúce sankcie.
Až o sto rokov neskôr, keď Jozef II. vydal "Tolerančný patent", smeli protestanti stavať murované kostoly, ale zato mimo námestí, bez veže a zvonov.
Artikulárne miesta v Uhorsku
Na základe šopronských artikúl boli zvolené dve lokality na stavbu evanjelických kostolov (prípadne reformovaných) v každej z jedenástich Turkami neobsadených stolíc. V pomedzných stoliciach v blízkosti územia obsadeného Turkami (Abov, Gemer, Novohrad, Šariš a ďalšie) boli kostoly využívané protestantmi nekatolíkom ponechané.
Jedinečné pamiatky
Evanjelické artikulárne kostoly na Slovensku sú vzácnou historickou pamiatkou, pretože v okolitých krajinách, kde nevládli také neznášanlivé pomery, neboli na podobné stavby obmedzenia (určitú podobnosť možno nájsť u tzv. mierových kostolov v Sliezsku). Dodnes sa na Slovensku zachovalo päť artikulárnych drevených kostolov:
Evanjelické artikulárne kostoly v Kežmarku, v Hronseku a v Leštinách boli 7.júla 2008 na 32. zasadnutí výboru UNESCO v kanadskom Quebecu zapísané do Zoznamu svetového dedičstva UNESCO.
Zoznam prezidentov Rakúska
Toto je zoznam prezidentov Rakúska.
* Karl Seitz bol úradujúci prezident.
Historické centrum Žiliny
Historické centrum Žiliny je označenie pre historickú časť Žiliny v jej strede v mestskej časti Staré Mesto. Historické jadro Žiliny tvorí Mariánske námestie spolu s deviatimi ulicami, ktoré z neho vychádzajú a ďalšími dvanástimi, ktoré na ne nadväzujú. Námestie vďaka zachovalým arkádam – laubniam (pôvodne nazývané podsiene), štvorcovému tvaru a nehnuteľným kultúrnym pamiatkam vytvára pre návštevníkov i obyvateľov mesta osobitnú atmosféru a pocit jedinečnosti. Preto vláda uznesením č. 194 z roku 1987 vyhlásila historické jadro Žiliny za mestskú pamiatkovú rezerváciu a v roku 1988 stanovila zásady pamiatkovej starostlivosti o toto územie.
História
Vznik žilinského historického jadra nie je písomne doložený. Je ale jasné, že obývané bolo už pred vznikom mestského zriadenia, čiže pred rokom 1290. Hlásia o tom výsledky archeologockých výskumov. V tomto čase, kedy už toto územie bolo obývané, bol už postavený farský kostol, dnes Katedrála Najsvätejšej Trojice. Mierne vyvýšená poloha námestia, blízke vodné zdroje, križovatka ciest v smere na Moravu, Rajeckú dolinu, Košice a Bratislavu vytvárali kladné predpoklady na vznik mesta, resp. centra mesta v tomto priestore.
Najbohatší a najvýznamnejší Žilinčania sídlili minimálne od polovice 13. storočia na Mariánskom námestí, ktoré bolo menované až do roku 1900 ako rínok, rink alebo hlavné námestie – fötér. Potom dostalo meno po Františkovi Jozefovi, od roku 1919 to bolo Námestie Slobody (pri premenovaní ulíc v roku 1919 Námestie svobody), po roku 1946 Námestie Dukla. Bolo centrom obchodu, trhov, remeselnej výroby, neskôr i sídlom samosprávy.
Od roku 1991 bolo námestie premenované na (aj dnešné) Mariánske námestie na počesť sochy Nepoškvrnenej Panny Márie – Immaculaty. Tú postavili v roku 1738 zásluhou finančného daru Žilinčana Jozefa Matulaja. Autorom sochy bol kamenár Václav Petráš z Řetechova pri Uherskom Brode a rezbár Jozef Veisman.
Výstavba domov v uliciach tvoriacich Mestskú pamiatkovú rezerváciu v Žiline nie je tak podrobne preskúmaná ako na námestí. Z histórie mesta vieme, že počet obyvateľov – (cca) 800 v 14. storočí, vyvolal potrebu výstavby i mimo námestia. Táto však nebola tak koncepčne pripravená ako na námestí. Vychádzala z potreby prístupu k opevneniu mesta (15. storočie), ale i ku cestám, spájajúcich mesto oddávna s Turcom, Moravou, Rajcom, ale aj s jednotlivými časťami mesta. Názvy ulíc preto vychádzali z ich smerovania k dôležitým častiam mesta, akými boli mestské brány (Horná a Dolná), k opevneniu (Valy), ku mestskej veži (Burianovej) a podobne. Časť názvov vychádzala i z remesiel, ktoré boli dominantné na danej ulici. Názvy ulíc sa ustanovili po prvý raz v roku 1849, ku zmenám došlo v roku 1913 (maďarské názvy). Slovenské názvy sa odsúhlasili vo februári 1919, po roku 1949 a v roku 1992 súčasné platné názvy.
Domy v uliciach historického jadra sú z obdobia renesancie, baroka, secesie, funkcionalizmu i súčasnosti. Sú tu domy z nepálenej tehly, ale aj moderné stavby z liateho betónu – prvé už okolo roku 1930. Domy a objekty mali najmä obytný charakter, ale slúžili i pre účely cirkevné (najstaršia stavba v historickom jadre – dnešná Katedrála Najsvätejšej Trojice), školské, pre potreby mesta (mestský majer, v súčasnosti škola na Zaymusovej ulici), remeselnícke a výrobné dielne (pekárne, tlačiarne, obchody, reštaurácie a pod.). Aj preto sa tu usadzovali významné žilinské rodiny, ako napríklad Hofmanovci, Grosmannovci, Adamicovci, Klemensovci, mnohé židovské rodiny, pretože najžiadanejšie námestie so 40 parcelami nemohlo prijať všetkých záujemcov. Mimo námestia sa tak vybudovali najvýznamnejśie hotely z konca 19. storočia, pošta, kúpele, kiná a iné zaujímavé stavby.
Zoznam ulíc historického jadra Žiliny
Ulice sú zoradené podľa abecedy podľa súčasných názvov a v zátvorke sú uvedené historické názvy.
Bottova ulica
Historické názvy: Opis:
Táto významná ulica centra vybieha z Mariánskeho námestia smerom, kde stála horná mestská brána. Bola to hlavná tepna mesta v stredoveku. Dnes je tiež hlavnou ulicou vedúcou do stredu mesta. Pôvodne mala názov Mäsiarka, pretože tu boli mestské jatky. Významný je renesančný dom na rohu Bottovej a Radničnej ulice, kde na konci 19. storočia zriadil jeho majiteľ P. Folkman hotel a hostinec. V niektorom z domov Bottovej ulice sídlila v rokoch 1665 – 1716 kníhtlačiareň Dadanovcov. Na druhom konci ulice sa nachádza Makovického dom. Pôvodne patril lekárskej rodine Babuškovcov. Na prelome 19. a 20. storočia tu býval Dušan Makovický – lekár ruského spisovateľa L. N. Tolstého. Inokedy tu býval tiež lekár Ivan Hálek – člen Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska.
Burianova medzierka
Historické názvy:
Opis:
Dolný Val
Historické názvy: Opis:
Spolu s Horným valom tvoril opevnenie okolo mesta. Podľa toho má ulica i názov. Po zbúraní valov tu postavili prízemné domy. Dolný val sa začína na križovatke s Vurumovou ulicou, ide cez Kalinčiakovu, Sládkovičovu a Hodžovu, končí sa na Farskej ulici. Pôvodne tu bolo 25 domov. Rozšírením o iné časti ulíc má dnes 43 domov.
Geromettova ulica
Historické názvy:
Opis:
Tvorila spolu s Vurumovou ulicou v stredoveku Bočnú ulicu. Z 11 domov na nej zostali dnes po vybudovaní mestského trhoviska tri domy.
Farská ulička
Historické názvy: Opis:
Hodžova ulica
Historické názvy:
Opis:
Bola tiež významnou ulicou, lebo viedla k druhej – dolnej mestskej bráne. Tá stála na mieste dnešnej budovy banky. Ulica mala názov Zlatá, čo svedčí o tom, že v Žiline boli zlatníci. Zlatnícky cech v Žiline nebol, ale bol súčasťou zlatníckeho cechu v Trenčíne. V niektorých domoch sa taktiež zachovali gotické pivnice a renesančné arkády. Pôvodne k tejto ulici patrili aj domy na Dolnom vale neďaleko brány. Na fasáde domu č. 4 sa nachádza latinský nápis: , čo v preklade znamená: „Nie nám, ale tebe, Pane, patrí sláva a víťazstvo“. V dome č. 7 bola lekáreň. Tieto domy patria k najstarším na ulici.
V súčasnosti majú dominantné postavenie dve budovy, v ktorých sídli Prima banka (bývalá Dexia banka, ešte skôr Prvá komunálna banka). Budovu na rohu Ulice J. M. Hurbana a Hodžovej ulice projektoval architekt Michal Maximilián Scheer v období 1. ČSR ako finančný palác. Oproti týmto dvom budovám sa nachádzajú dve ďalšie významné budovy – v rohovej budove sídlil od 12. decembra 1918 úrad ministra s plnou mocou pre správu Slovenska Vavra Šrobára. Sídlil tu do 2. februára 1919. Pripomína nám to pamätná tabuľa. V dome sídlila pôvodne pošta a v rokoch 1911 – 1918 patril národovcovi A. Bacherovi, ktorý tu zriadil banku. Dom sa dodnes nazýva Bacherova vila. Vo vedľajšom dome sa nachádza reštaurácia Hungária a kino Apollo.
Horný Val
Historické názvy: Opis:
Saint-Ismier (kantón)
Saint-Ismier je francúzsky kantón v obvode Grenoble v departemente Isère v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 5 obcí.
Historické centrum Žiliny
Horný Val
Pôvodne sa začínal pri tržnici a končil sa na Sirotárskej ulici. Ďalšie domy patrili Hradnej ulici pri farskom kostole, kde podľa domnienok stál Žilinský hrad, a ulici, ktorá nemala meno. Dnes sa Horný val začína pri Farskom kostole, ide popri Ulici na bráne a končí sa pri trhovisku. Má 36 domov. Niektoré domy pochádzajú už z 15. storočia, posledné boli postavené v roku 1997. Budova Reprezentačného domu je dnes Mestské divadlo a tiež patrí k tejto ulici. Postavili ju v roku 1944. Pôvodne tu bola budova mestskej školy (zmienka z r. 1469) a potom akadémie (zal. 1542). Do roku 2012 tu sídlilo Rádio Zet, ktorému bola odobratá licencia. Dnes tu sídli Žilinská televízia. Najvýznamnejší je však farský kostol spolu s Burianovou vežou. Na dnešnej balustráde sa nachádzal starý cintorín. Ďalšie významné domy sú dom č. 19 a č. 21, ktoré spolu susedia. V dome č. 19 býval známy žilinský historik Alexander Lombardíni, ktorý vydal prvú knihu o Žiline. Vedľajší dom bol dom zemanov Skalských. V rokoch 1941 – 1942 bola postavená tržnica s dvoma podlažiami predajných priestorov, jej architektmi sú Ferdinand Čapka a M. Schestag.
Jezuitská ulica
Historické názvy:
Opis:
Je pomenovaná podľa jezuitov, ktorí prišli do Žiliny počas rekatolizácie a vybudovali tu Kostol svätého Pavla a kláštor, ktorých zadné časti sú na tejto ulici. Predtým sa nazývala Západná ulica. Pôvodne tu bolo päť domov dnes je ich desať.
Kalinčiakova ulica
Historické názvy:
Opis:
Väčšia časť tejto ulice je situovaná mimo jadra mesta. Patrí sem len jeden dom a bočné strany ďalších dvoch domov. Vybieha z Mariánskeho námestia smerom k dnešnému novému trhovisku. Ulica je pomenovaná po slovenskom spisovateľovi a básnikovi Jánovi Kalinčiakovi
Makovického ulica
Historické názvy:
Opis:
Mydlárska ulica
Opis:
V stredoveku sa na jej mieste nachádzali dvory mešťanov. Keď v 20. storočí boli zastavené, vznikla aj táto ulica. Dnes tu stojí osem domov.
Ulica na bráne
Historické názvy:
Opis:
Ulica na bráne bola významnou ulicou privádzajúcou do mesta ľudí z Turca a predmestia. Istého času bola ulica námestím a mala 31 domov. Jej pôvodný názov je Ulica za hornou bránou. V minulých desaťročiach sa v tejto oblasti, ako aj susediacej časti Predmestia veľa asanovalo, napríklad pôvodná Kováčska ulica s kováčskou dielňou, časť Čepiela a časť Ulice Jána Reka a veľa ďalších domov. Dnes tu stoja len štyri domy, z toho jeden je budova Všeobecnej úverovej banky.
Ulica na priekope
Historické názvy:
Opis:
Ulica na priekope má 32 domov. V stredoveku na jej mieste bola priekopa ohraničujúca Dolný val. Zachytávala vodu tečúcu z Hlín.
Pernikárska ulica
Historické názvy:
Opis:
Názov vznikol podľa výroby perníkov a pekárenských výrobkov. Ulica a ani pernikársky cech v stredoveku neexistovali. Ulica vznikla až koncom 19. storočia, keď tu bolo viacero pekární. Dnes má ulica 8 domov.
Radničná ulica
Historické názvy:
Opis:
Je stredoveká ulica so zachovanými arkádami. Pomenovaná je podľa radnice, ktorej časť sa nachádza na tejto ulici. Rohový dom Radničnej a Bottovej ulice patril Folkmanovcom.
Sirotárska ulica
Historické názvy:
Opis:
Je malá úzka ulička pomenovaná podľa sirotinca na Mariánskom námestí. stredoveku neexistovala. Dnes má 5 domov.
Sládkovičova ulica
Historické názvy:
Opis:
Štôlňa ?
Opis: Štôlňa je starý názov pre ulicu, ktorá spájala Farské schody s Dolným valom. Nachádzala sa v hraniciach mestskej pamiatkovej rezervácie. Prevažnú časť domov zbúrali komunisti v roku 1975, niektoré už predtým. V roku 1849 nebola Štôlňa vedená ako samostatná ulica. Tento názov sa však vyskytoval pre pomenovanie tejto časti mesta už skôr. Názov vyjadruje odvodňovací kanál a chodbu, ktoré vybudovali v súvislosti s odvedením vôd z ochranných priekop mestského opevnenia. V roku 2006 bol postavený na týchto miestach parkovací dom a na ďalších voľných miestach pribudla zástavba obchodného centra. V starších mapách je táto krátka ulica aj zakreslená. Z pôvodnej ulice zostal už len názov a tento úzky priestor medzi dvoma domami pri Farských schodoch, kde začínala. Poznámka vkladateľa J.N.: V súčasnosti tvorí už len náznak, vnorený do OC MIrage.
Štúrova ulica
Historické názvy:
Opis:
Je pomenovaná podľa Ľudovíta Štúra, ktorý je so Žilinou spätý najmä tým, že dňa 4. januára 1849 rečnil pred Žilinčanmi na Mariánskom námestí. Ulica mala 22 domov, ale dnes ich je tu len 16. Pôvodne sa volala Horná ulica. Najnovšie sú budovy banky a čínskej reštaurácie.
Vurumova ulica
Historické názvy: Opis:
Rataje (okres Kroměříž)
Rataje (okres Kroměříž) je obec v Česku v okrese Kroměříž v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 107 obyvateľov, z toho 557 mužov a 550 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 38,8 roka, ženy 39,0 roka).
Tomek
Tomek môže byť:
Afrikánčina
Ako základ slúžila reč holandských kolonizátorov zo 17. storočia, niektoré názvy zvierat a geografické pojmy pochádzajú z domorodých afrických jazykov. Čiastočne na jej vývoj vplývala angličtina. Až do konca 19. storočia bola považovaná len za dialekt holandčiny.
Light Years
Light Years je siedmy štúdiový album austrálskej speváčky Kylie Minogue. Bol vydaný dňa 25. septembra 2000 vydavateľstvami Mushroom Records a Parlophone.
Bocfölde
Bocfölde je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Zalaegerszeg.
Má rozlohu 873 ha a žije tu 1116 obyvateľov (2007).
Louzes
Louzes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Allouis
Allouis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aker
Aker môže byť:
Jasenská dolina
Jasenská dolina leží na západnej strane Veľkej Fatry.
Preteká ňou potok Vôdky. V jej dolnej časti je lyžiarske stredisko, prístupné z obce Belá-Dulice. Prechádza ňou asfaltová cesta, cyklotrasa a modro-značený chodník z Belej-Dulíc na Lysec.
Francesca Schiavoneová
Francesca Schiavoneová (* 23. jún 1980, Miláno, Taliansko) je bývalá profesionálna talianska tenistka. Počas kariéry vyhrala 4 turnaje WTA v dvojhre a 7 turnajov vo štvorhre.
Pohár Federácie (FED Cup)
Francesca Schiavoneová reprezentovala tím Talianska v 18 zápasoch Pohára federácie s bilanciou 19-14 v dvojhre a 4-0 vo štvorhre.
1968
Úmrtia
thumb|upright|[[Jurij Gagarin († 27. marec)]] thumb|upright|[[Martin Luther King († 4. apríl)]] thumb|upright|[[Robert Kennedy († 6. jún)]] thumb|upright|[[John Steinbeck († 20. december)]]
Dolná nemčina
Dolná nemčina je skupina severných dialektov nemčiny, ktorá nebola zasiahnutá druhým posúvaním hlások. Na severe hraničí s dánčinou a frízštinou, na západe s holandčinou. Južná hranica, takzvaná Benrátska línia ju delí od hornonemeckého priestoru.
Frízština
Frízština je západogermánsky jazyk, ktorým sa hovorí v severnej časti Holandska a v severnom Nemecku (Šlezvicko-Holštajnsko). Je materinským jazykom pre približne 700 000 ľudí. Lingvisticky sa nachádza niekde medzi holandčinou a angličtinou.
Jana Daňová
Jana Daňová - Bugalová, za slobodna Jana Daňová (* 15. január 1974, Ilava) je slovenská speváčka, herečka, skladateľka, moderátorka a hlasová pedagogička. Jej manžel je bubeník Štefan Bugala (pravnuk Mikuláša Schneidera-Trnavského).
Zo života
V detstve spievala v spevokole v kostole v Ilave. V televízii moderovala reláciu Pionierska lastovička. V roku 1998 vyštudovala Pedagogickú fakultu UK.
Približne rok spolupracovala so skupinou Fragile. V roku 2015 účinkovala na hudobnom turné - Peter Nagy a Indigo - The Best of 30 rokov. V roku 2016 a 2018 účinkovala v šou Tvoja tvár znie povedome, kde súťažiacich pripravovala spevácky na vystúpenie, vyučovala ich ako hlasová pedagogička.
Zoznam piesní
poz. -pieseň – duet – (autor hudby / autor textu piesne) – album
Bocska
Bocska (po slovensky: Bočka alebo Bočky) je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Nagykanizsa.
Má rozlohu 738 ha a žije tu 383 obyvateľov (2007).
Lucé-sous-Ballon
Lucé-sous-Ballon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jang Šang-kchun
Jang Šang-kchun, * 5. júl 1907 - †14. september 1998) bol čínsky politik a prezident Čínskej ľudovej republiky v rokoch 1988 až 1993. Patrí medzi Osem nesmrteľných Komunistickej strany, t.j. skupinu politikov, ktorí sa podieľali na transformácii čínskej ekonomiky po smrti Mao Ce-tunga.
Život
Jang Šang-kchun vstúpil do Komunistickej strany roku 1926. Na konci dvadsiatych rokov študoval na Sunjatsenovej univerzite v Moskve a patrí tak do skupiny 28 boľševikov, v ZSSR vyštudovaných členov KSČ, ktorých v tridsiatych rokoch odsunul Mao Ce-tung od moci. Po návrate z Moskvy sa zúčastnil na Dlhom pochode a napriek pokynom Kominterny sa postavil na Maovu stranu. Tým si získal jeho priazeň a po založení Čínskej ľudovej republiky roku 1949 sa dostal do vysokých štátnych funkcií. V rokoch 1956 až 1966 bol členom Ústredného výboru Komunistickej strany.
V roku 1966 sa pridal k Teng Siao-pchingovi a Liou Šao-čchimu, ktorí kritizovali Maovu politiku počas Veľkého skoku vpred. Za tento postoj čelil počas následnej Kultúrnej revolúcie represiám. Rehabilitovaný bol až roku 1978 a roku 1982 sa stáva členom Politbyra. Jang podporoval ekonomickú reformu, ale ohľadom politickej reformy zastával rezervovaný postoj. To mu získalo Teng Siao-pchingovú priazeň a roku 1988 bol vymenovaný za prezidenta ČĽR.
Prezident ČĽR
Hoci bol Jang Šang-kchun formálne hlavou štátu, reálna moc ostala v rukách Teng Siao-pchinga a premiéra Li Pchenga. Počas udalostí v roku 1989 bol Jang najprv na strane generálneho sekretára strany Čao C'-janga, ktorý sympatizoval so študentmi. Po tom, ako bol Čao odstavený, sa Jang rýchlo pridal na stranu Tenga a využil svoje prezidentské právomoci na vyhlásenie stanného práva, po ktorom armáda zakročila voči študentom. V roku 1992 nebol vo svojej funkcii potvrdený a roku 1993, po uplynutí prezidentského mandátu, sa stiahol z politiky.
William Allingham
William Allingham (* 19. marec 1824, Ballyshannon, Írsko† 18. november 1889, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol írsky básnik.
Životopis
Narodil sa v rodine manažéra miestnej banky anglického pôvodu. Získal úrad vo svojom rodnom meste a do roku 1870, kedy odišiel do dôchodku, si udržal tiež niekoľko postov v Írsku a Anglicku. Potom sa stal šéfredaktorom Fraser's Magazine, ktorý redigoval v rokoch 18741879. V roku 1874 sa oženil s Helen Patersonovou, ktorá je známou pod menom po manželovi ako maliarka akvarelov.
Tvorba
V roku 1850 vydal zväzok básní Poems, po ktorom nasledoval Day and Night Songs, zväzok obsahujúci mnoho čarokrásnych básní, ktorý vyšiel v roku 1855. Allingham bol blízkym priateľom Dante Gabriela Rossettiho, ktorý doplnil jeho zbierku básní Songs ilustráciami. Jeho Letters to Allingham (18541870) boli v roku 1897 redigované Georgeom Birkbeckom Hillom. Lawrence Bloomfield in Ireland, jeho najambicióznejšie, hoci nie najúspešnejšie dielo, epická báseň opisujúca írske sociálne otázky, vyšla v roku 1864. V roku 1864 tiež vydal dielo The Ballad Book. Hoci jeho dielo nie je veľmi početné, vytvoril mnoho vynikajúcich lyrických a opisných básní. Jeho verše sú čisté, svieže a pôvabné.
V roku 1907 vyšla kniha William Allingham: a Diary, redigovaná Allinghamovou manželkou a D. Radfordom, ktorá obsahovala mnoho zaujímavých spomienok na Alfreda Tennysona, Thomasa Carlylea a ďalších známych súčasníkov. Ulsterský básnik John Hewitt sa cíti silne ovplyvnený Allinghamom, a medzi jeho pokusy, ako oživiť Allinghamovu reputáciu, patrí i redigovanie a napísanie úvodu ku knihe The Poems of William Allingham  (Oxford University Press/ Dolmen Press, 1967)
Manažérstvo informácií
Definícia
Existuje viacero podobných definícií manažérstva informácií:
Charakteristika
Pre konkurencie schopné postavenie firmy v terajšom modernom svete je takmer nevyhnutné mať dobre zvládnuté dve veci a to mať výborne fungujúci manažment a zároveň okamžite sa prispôsobovať prílevom nových informačných technológií. Riešením týchto otázok je manažérstvo informácií.
Spojením pojmov manažérstvo a informatika vznikla disciplína charakterizovaná obrovským prepojením (v mnohých prípadoch už ani nie je jasné či sme v informatike, alebo v manažmente ), spomínaných kmeňových vied s využitím najdôležitejších poznatkov z každej z nich. V manažérskych tímoch, kde nie sú prítomní informatici, sú firmy len veľmi ťažko konkurencie schopné, teda neefektívne. A tak sa v podnikovej praxi veľmi často stretávame s novým pojmom manažérstvo informácií.
Z manažérstva preberá:
Z informatiky preberá:
Manažérstvo informácií je založené na snahe automatizovať, racionalizovať, zjednodušovať najdôležitejšie a zároveň najpotrebnejšie (v rámci podniku/organizácie) operácie s údajmi a informáciami.
Jeho podstatou a úlohou je vytvoriť také informačné prostredie podniku, ktoré zabezpečí dosiahnutie strategických cieľov. Z manažérskych a systémových pohľadov skúma, projektuje a využíva kvalitatívne nové možnosti práce s informáciami.
Dejiny
Dejiny manažérstva informácií môžeme rozdeliť do 3 etáp:
Ciele
Tieto ciele sú spojené s konkurenčnou schopnosťou podniku:
Informačný manažér
Je to osoba, ktorá musí perfektne ovládať dve základné vedné disciplíny: podnikový manažment a informatika( okrem iného).
Prostriedky
Prostriedky manažérstva informácií sú informačné systémy (IS/IT). Majú hlavne uľahčiť prácu manažéra (odľahčiť ho od stáleho preskúmavania nových a nových informácií) pri zachovaní svojej kvality. V súčasnosti sú klasické podnikové procesy nahrádzané e – procesmi.
Kantorská dolina
Kantorská dolina je dolina na severnej strane Veľkej Fatry.
Preteká ňou Kantorský potok. Zo Sklabinského Podzámku ňou vedú zeleno značkovaný chodník na Jarabinú a žlto značkovaný chodník na Kľak. Prechádza ňou asfaltová cesta a zeleno-značená cyklotrasa. Nachádza sa v nej obec Sklabinský Podzámok a do Turčianskej kotliny vyúsťuje pri Turčianskej Štiavničke.
Solčianky
Solčianky sú obec na Slovensku v okrese Topoľčany. V obci je rímskokatolícky kostol Krista Kráľa z roku 1949.
Dejiny
Obec Solčianky sa prvýkrát spomína v Zoborskej listine z roku 1113 ako Celsan. Neskoršie doložené názvy sú: Scelchan (1245), Soležanky (1773), Selčianky (1927), Solčianky (1948),. Obec patrila hradu Topoľčany, v 14. storočí načas Matúšovi Čákovi, od roku 1835 Erdödyovcom a Orczyovcom. V roku 1570 z 8 usadlostí bola jedna obývaná, v rokoch 17151720 mala 3 domácnosti a vinice, v roku 1787 mala 22 domov a 140 obyvateľov, v roku 1828 mala 22 domov a 149 obyvateľov. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom a ovocinárstvom. V roku 1916 tu prebiehal štrajk poľnohospodárskych robotníkov. Za I. ČSR pracovali obyvatelia prevažne v poľnohospodárstve. Po roku 1945, po prudkom raste priemyslu v blízkom okolí, v Koželužniach Bošany a Baťovany a do roku 1990 veľká časť obyvateľov pracovala v ZDA Partizánske.
V roku 1972 vzniklo veľké, vyše 3000 ha JRD Družba Chynorany zlúčením JRD Solčianky, Norovce, Rajčany, Livinské Opatovce, Nadlice a Chynorany. V Solčiankach bola vytvorená farma živočíšnej výroby, ktorá počnúc rokom 2000 postupne zanikla.
Na hornom okraji obce sa zachovala socha sv. Urbana, patróna vinohradníkov z 19. storočia, na dolnom okraji obce kamenný kríž, ktorý označuje aj miesto starého cintorína a bývalá ľudová škola z roku 1910. Socha sv. Floriána, patróna hasičov a socha sv. Františka, ktorá stála v priestoroch obecnej zvonice, sa však do dnešných dní nezachovali.
Poloha
Solčianky ležia v regióne s dosť hustou sieťou pravekých a stredovekých lokalít – v strednej časti Nitrianskej pahorkatiny pozdĺž Solčianskeho potoka, pravostranného prítoku Bebravy. Stred obce má nadmorskú výšku, chotár 188 Úvalinami rozčlenený pahorkatinný povrch chotára je len miestami porastený nízkymi dubohrabinami. V minulosti sa v obci nachádzali rosiahle vinohrady. Vínny kmeň sa stal aj symbolom obce, ktorý si obec zvolila do svojej pečate a erbu. Je tu minerálny prameň.
Živá tradícia
V obci Solčianky sa tradície a zvyky nijako zvláštne nezachovali v porovnaní s tradíciami živých slovenských obcí. Jedna tradícia však nevyhorela a dodnes sprevádza dobrovoľníkov za prítomnosti hlučných sirén.
náhľad|vľavo|Členovia dobrovoľníckeho hasičského zboru Solčianky Vytušenou tradíciou je kultúrny a osvetový hasičský spolok. Hlavným dôvodom založenia hasičského zboru bola prevencia voči požiarom, ktoré v minulosti sprevádzali ľudstvo ako hasiča požiarnický opasok. Členovia hasiči, ktorí tvorili zbor ako velitelia, baliči, nosiči, útočníci, ťahači, trubači, lapači sa menili z pokolenia na pokolenie na rozdiel od ohňov, požiarov a vyhorenísk. Časom ako požiare ustupovali sa zmenili cvične požiarne útoky na súťažne. Do požiarneho družstva patril aj dobrovoľný hasičský zbor.
V súčasnosti sa darí udržovať požiarnu tradíciu len vďaka mladému dievčenskému, ako aj chlapčenskému požiarnemu zboru. Každoročne úspešne získavajú rôzne ocenenia.
Bókaháza
Bókaháza je obec v Maďarsku v Zalianskej župe v obvode Keszthely.
Má rozlohu 670 ha a žije tu 314 obyvateľov (2007).
Iron
Iron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maurice Lauré
Maurice Lauré (* 1917 - † 2001) bol technik poštových a telefónnych služieb, no po druhej svetovej vojne sa pripojil k Francúzskemu daňovému inšpektorátu a stal sa pomocníkom riaditeľa s dohľadom na dane. Ako prvý zaviedol DPH vo svojej krajine (Francúzsko - taxe sur la valeur ajoutée - TVA).
V roku 1954 vymyslel systém nepriamej dane, ktorá je dnes známa ako DPH. Jeho nápad bol okamžite prijatý. Ľudia vo všetkých sférach výroby a maloobchodu sa stali daňovými poplatníkmi a museli si viesť svoje vlastné účtovníctvo.
Neskôr pracoval na niekoľkých pozíciach vrátane Société Générale (banka) a Nouvelles Galeries (maloobchod). Zomrel v roku 2001.
Kamerun (sopka)
Kamerun (miestny názov Mongo ma Ndemi) je aktívna sopka v juhozápadnom Kamerune, blízko Guinejského zálivu. S výškou je to jedna z navyšších sopiek Afriky. Vrchol býva niekedy pokrytý snehom.
Bazaltový až trachy-bazaltový stratovulkán leží v tropickom pralese na prekambrických matamorfitoch pokrytých druhohornými až štvrtohornými sedimentami. V okolí sa nachádza asi stovka parazitických kráterov. Na južnom svahu blízko pobrežia sa nachádza satelitný štít Etinde (alebo aj Malý Kamerun).
Erupcia sopky bola pozorovaná už v 5. storočí pred Kr. kartáginským navigátorom Hannonom. V roku 1922 dosiahla láva pobrežie Atlantiku, v roku 1999 sa zastavila len od pobrežia.
Jody Williamsová
Jody Williamsová (* 9. október 1950, Brattleboro, Vermont, USA) je americká učiteľka a humanitárna pracovníčka. V roku 1997 získala spolu s ICBL, pre ktorú pracovala, Nobelovu cenu za mier.
Učila angličtinu v Mexiku, Spojenom kráľovstve a Washingtone, DC, potom pôsobila ako humanitárna pracovníčka a v roku 1992 začala pracovať pre novo vzniknutú ICBL.
Strunovce (okrúhlovce)
Strunovce (lat. Nematomorpha alebo Gordiacea) sú trieda zvliekavcov. Dnes sa v rámci zvliekavcov presnejšie zaraďujú do taxónu Nematoida (čiže sú sesterským taxónom taxónu Nematoda), staršie sa v rámci zvliekavcov presnejšie zaraďovali do kmeňa chobotohlavce.
Sú to štíhle červovité živočíchy, podobné hlístovcom. Telo je kryté pevnou kutikulou, v dospelosti je dosť tuhé, strunovitej konzistencie. Tráviaca sústava je sčasti redukovaná – črevo síce býva vyvinuté, ale ústa zarastajú. Vylučovacie orgány tiež zanikajú. Sú to gonochoristy s pohlavným dimorfizmom, samce majú na konci tela vidlicovitý výkroj na uchopenie samice počas kopulácie. Larvy majú skrátené telo s chobotom v hlavovej časti. Parazitujú v telovej dutine článkonožcov, v dospelosti žijú voľne vo vode, kde sa pária. U nás bolo zistených asi 15 druhov, z nich najhojnejšie sú Gordionus violaceus (parazituje v bystruškách Carabus violaceus a Carabus coriaceus) a Parachordodes tolosanus  (parazituje v menších druhoch z rodu Calathus, opäť z čeľade Carabidae).
Vikingovia
thumb|300px|Mapa zobrazujúca osídlenia v Škandinávii v 8. (tmavočervená), 9. (červená), 10. (oranžová) a 11. storočí (žltá). Zelená označuje oblasti trpiace častými vikinskými nájazdmi. Vikingovia (iné názvy: staršie Vichingovia, Normani [v širšom zmysle], Severogermáni ) sú všetci Germáni zo Škandinávie a Dánska (t.j. predkovia najmä dnešných Nórov, Švédov a Dánov) od konca 8. stor. do konca 11. stor., t.j. v tzv. vikinskom období. Naproti tomu vikingovia (staršie vichingovia), oboje s malým v, sú jednak (spravidla k Vikingom patriaci) účastníci pirátskych, obchodných a dobyvačných výprav organizovaných germánskou aristokraciou (čiže aristokraciou Vikingov) zo Škandinávie a Dánska od konca 8. stor. do konca 11. stor., a jednak v severských jazykoch aj všeobecne akíkoľvek námorní bojovníci (najmä na pobrežiach), piráti a podobne. Zjednodušene teda možno povedať, že Vikingovia s veľkým V vysielali zo svojich radov družiny vikingov s malým v do zahraničia na výpravy ako pirátov, kupcov či vojakov.
Spomínané výpravy vikingov sa uskutočňovali do Británie, do Írska, na Island, do Franskej ríše, do Stredomoria, do dnešného európskeho Ruska, do Grónska, do Severnej Ameriky a inam.
Vikingovia (s veľkým V) hovorili staroseverčinou.
Jazykové poznámky
V slovenčine (a napríklad češtine) prísne vzaté rozlišujeme medzi Vikingami s veľkým V (nazývanými aj Normani v širšom zmysle), a vikingami s malým v - pozri vyššie uvedené úvodné definície. Niektorí autori však vikingov nepresne (často pod vplyvom niektorých cudzích jazykov) uvádzajú v tvare Vikingovia a viaceré texty používajú len tvar Vikingovia bez uvedenia podrobnej definície.
Slovenské prídavné meno k slovu Viking (viking, Viching, viching) v súčasných kodifikačných slovníkoch nie je uvedené. Podľa niektorých zdrojov má podobu vikinský (staršie: vichinský) a podľa iných zdrojov vikingský (staršie: vichingský).
Anglosaské kroniky Vikingov (vikingov) označujú ako Dáni, franské ako Normani a východní Slovania ich označovali ako Variagovia.
Etymológia
Slovo viking má v relevantných jazykoch tieto podoby: v starej severčine a islandčine víkingr, v neskoršej nórčine, švédčine a dánčine viking; v starej angličtine wícing, v neskoršej angličtine Viking, Viking(e)r, Vikingir, Wiking, Wicking [všetko písané aj malým začiatočným písmenom]; v starej frížštine wi(t)sing; v nemčine Wiking(er) [historicky písané s malým začiatočným písmenom]. Etymológia je sporná, uvádzajú sa najmä tieto možnosti:
Dejiny
Obyvatelia Škandinávie sa po stáročia živili rybolovom a pastierstvom. Popritom boli aj výborní námorníci a stavitelia lodí. V 6. a 7. storočí začali obchodovať v okolí Baltského mora a hlbšie vo vnútrozemí Ruska, pozdĺž veľkých riek. Toto predvikinské obdobie Škandinávie sa označuje ako vendelské obdobie (600 – 1000).
Najmä na konci 8. storočia začali z neznámych príčin podnikať agresívne nájazdy na pobrežie Európy. Stavali rýchle a dlhé lode s nízkym ponorom, ktoré im umožňovali rýchlo a prekvapivo udrieť z mora aj z rieky, nazývané drakkary (dračie lode), pretože bývali ozdobené dračími hlavami. Vo vikinskom období sa rozlišujú vojnové lode, lode na ďaleké cesty, obchodné lode a kráľovské jachty na slávnostné plavby pri pobreží a v pokojných vodách. Ľudia obývajúci pobrežia mora a riek Nemecka, Francúzska a Anglicka žili v neustálom strachu pred vikinskými nájazdníkmi. Za začiatok vikinských výprav sa považuje rok 793, keď nórski Vikingovia spustošili kláštor Lindisfarne na pobreží Northumbrie.
thumb|[[Drakkar|Vikinská loď]] Prvá fáza ich výprav počas 1. polovice 9. storočia zahŕňala len živelné výpravy menšieho rozsahu. Vďaka obrannému systému postavenému Karlom Veľkým sa podarilo ešte na niekoľko desaťročí odvrátiť vikinské nájazdy na severných brehoch Franskej ríše, no od 40. rokov 9. storočia sa začali ich mohutné vpády.
Táto druhá fáza, odohrávajúca sa počas 2. polovice 9. storočia a celého 10. storočia je charakterizovaná organizovanými výpravami často na čele s najvyššími šľachticmi alebo členmi kráľovských rodov. Ako vojnová korisť sa na sever dostávalo striebro (ozdoby alebo mince), ktoré bolo v Škandinávii hlavným hodnotovým ekvivalentom a preto bolo nájdené v stovkách pokladov v celej Škandinávii: Počas tretej fázy na prelome 10. a 11. storočia už vikinské výpravy splývali s expanziou škandinávskych ranostredovekých kráľovstiev (akcie dánskeho a nórskeho kráľovstva v Anglicku, ovládnutie Anglicka Knutom Veľkým). So vznikom týchto kráľovstiev a s postupným rozširovaním kresťanstva od 2. polovice 10. storočia až do 12. storočia sa Škandinávia začlenila medzi ostatné európske stredoveké štáty a stratila svoj vikinský ráz.
Vojenstvo Vikingov
náhľad|Vikinské meče vystavené vo Vikinskom múzeu v Hedeby Vojna a boj boli pre Vikingov najdôležitejšou súčasťou ich života a kultúry. Táto súčasť ich kultúry z nich vytvára silných bojovníkov. Okrem snahy viesť hrdinský život, ich k boju zaväzovalo i náboženstvo. Bojisko bolo miesto, kde nemohli nič stratiť, či už vyhrali alebo prehrali, pretože v prípade víťazstva získali slávu a česť. V prípade smrti na bojisku si vyslúžili miesto vo Valhalle a usídlili sa tak vedľa najvyššieho boha Odina. Vikinskí bojovníci verili, že padlých bojovníkov do Valhally z bojiska odprevadia démonky smrti, tzv. Valkýry.
Sila Vikingov v boji však nepramenila len z dobrej taktiky, ale i z veľkej dôvery, ktorú medzi sebou mali. Vikinskí bojovníci vytvárali tzv. pokrvné bratstvá, ktoré platili na celý život. Spolubojovníci sa tak, na základe tohto zväzku, v boji navzájom chránili a mali takto zabezpečené krytie z každej strany.
Začiatok bitky vždy začal trúbením na roh a následne sa Vikingovia pustili do boja. Najbežnejšími zbraňami, ktoré pri boji používalo vikinské vojsko, boli sekery, kopije, luk a šíp a meč, pričom z nich sa najčastejšie využívala práve sekera.
Vikinská sekera
náhľad|Replika dánskej hlavy sekery, Petersen typ L alebo typ M, podľa originálu z londýnskeho Toweru Výroba meča bola v dobe Vikingov veľmi drahou záležitosťou. Preto si meč mohli dovoliť len najmajetnejší bojovníci. Svedčí o tom i množstvo hrobov, ktoré patrili bohatším ľuďom. Práve v nich sa totiž našli pozostatky mečov a len v malom množstve sa tam objavovali sekery. Tie, pokiaľ sa v hrobe nachádzali, boli vyzdobené striebornými prvkami, čo napovedalo tomu, že i zbrane sa v tejto dobe používali ako symbol spoločenského postavenia.
Sekera, ktorú používali Vikingovia vo svojich bitkách, patrila medzi najobávanejšie zbrane. Existovalo mnoho typov sekier, ktoré Vikingovia využívali počas boja. Medzi tie najznámejšie však patrí sekera typu skeggox – tzv. bradatica. Tá disponovala predĺženým ostrím, ktoré pripomínalo koziu bradu. Predĺženie ostria však bolo veľmi účinné, pretože ponúkalo širokú reznú plochu. So svojou dlhou rukoväťou, ktorá sa ovládala oboma rukami, železnou hlavou a veľmi ostrou čepeľou bola nesmierne využívanou a obávanou zbraňou. Druhým najbežnejším typom sekery bola breið-øx – tzv. široká sekera. Tá sa skladala z rukoväti a násady, ktorá mala pravidelný lichobežníkový tvar.
Normani
Normani (od slova "northmen" = severania) je buď (a pôvodne) označenie pre etnických Vikingov z franských kroník, alebo v užšom zmysle označenie Vikingov, ktorí sa usadzovali v 8. – 9. storočí v povodí Seiny (sever Francúzska). Ich vodca dostal toto územie do léna od Karolovcov začiatkom 10. storočia (tzv. Normanské vojvodstvo). Prijali aj kresťanstvo. V roku 825 objavili Island, v roku 875 sa tam usadili. V roku 985 osídlili Grónsko, ktoré objavil Leif Eriksson. Preskúmali aj časť severnej Ameriky, dokonca už 500 rokov pred Kolumbovou výpravou, dlhodobo sa tam však neusadili.
Igor Mamojka
Igor Mamojka je srbský, slovenský a český spevák.
Zo života
Narodil sa v Kovačici neďaleko Belehradu. Otec Ján, pôvodom Slovák, podobne ako aj ostatní slovenskí Kovačičania, svojho syna viedol v šľapajach slovenského jazyka.
Igor Mamojka sa na Slovensku a v Česku preslávil aj vďaka spolupráci s hudobným skladateľom Jiřím Zmožkom, s ktorým najmenej päť rokov koncertuje ako v kostoloch tak v kultúrnych domoch či na ostatných podujatiach. Videoklip „Slnko aj mesiac svedčia“ taktiež prispel k Igorovej popularite, keď sa až pol roka vysielal na STV. Pieseň „Otče můj“ dosahuje až k miliónu zhliadnutí. Dnes je pastorom v kostole Armády spásy Brno a neobvyklým kazateľským štýlom privádza stratené duše k pravde. Od roku 2018 začal spoločne s Martinom Jakubcom spievať piesne na TV Šláger, kde s piesňou „Otče náš“ alebo „Láska je nejvíc“ oslovujú poslucháčov.
Veľká dolina (Veľká Fatra)
Veľká dolina sa nachádza vo Veľkej Fatre. Preteká ňou potok Ráztoky. Vedie ňou zeleno značkovaný chodník z Krpelian na Kľak. Celou dolinou prechádza asfaltová cesta a zeleno-značená cyklotrasa.
Zliatina
thumb|250px|Štruktúra perlitu (zmes fáz v zliatine železa s uhlíkom) pod mikroskopom. thumb|250px|Štruktúra cínového bronzu pod mikroskopom. thumb|250px|Štruktúra hliníkového bronzu pod mikroskopom. Zliatina je stuhnutá zmes dvoch alebo viacerých kovov, alebo kovov s nekovmi. Aj takzvané technicky čisté kovy sú zliatiny s minimálnym podielom prídavných prvkov. Ich odstraňovanie je veľmi drahé, preto sa veľmi čisté kovy používajú iba v ojedinelých prípadoch.
Rozdelenie zliatin
Podľa počtu zložiek sa zliatiny rozdeľujú na:
Sprievodné prvky
Podľa charakteru sa sprievodné prvky nazývajú nečistotami, ak zhoršujú vlastnosti základného prvku, alebo legovacími prísadami, ktoré k sa k základnému kovu pridávajú úmyselne.
Mechanické zmesi
Mechanické zmesi sú zliatiny, v ktorých sú kovy v tekutom stave v sebe rozpustné, ale pri tuhnutí dochádza k oddelenej kryštalizácii. Zliatina je potom zložená zo zmesi rôznych kryštálov, je teda nehomogénna. :Príklad: Perlit v oceli je zmes feritu a cementitu.
Chemické zlúčeniny
Chemické zlúčeniny sú zliatiny v ktorých prvky vytvárajú chemickú zlúčeninu zapísateľnú chemickým vzorcom. :Príklad: Cementit v oceli je chemická zlúčenina Fe3C.
Tuhé roztoky
Tuhé roztoky sú zliatiny, v ktorých je jedna zložka rozpustená v druhej, t. j. atómy jednej zložky (rozpúšťanej) nahrádzajú atómy v kryštalovej mriežke druhej zložky (rozpúšťadle). :Príklad: Austenit v oceli je tuhý roztok uhlíka v železe.
V jednej zliatine môžu byť zastúpené všetky 3 typy súčasne. napríklad uvedený perlit je mechanická zmes chemickej zlúčeniny a tuhého roztoku.
Vlastnosti zliatin
Výsledné vlastnosti zliatin nie sú len kombináciou, alebo priemerom hodnôt jednotlivých zložiek. Vhodným výberom zložiek zliatin sa dosahujú ich požadované vlastnosti.
Lejateľnosť zliatin
Lejateľnosť zliatin je spravidla lepšia ako lejateľnosť jej čistých zložiek, lebo teplota tavenia zliatin je nižšia ako teplota taviaceho kovu.
Elektrická vodivosť
Elektrická vodivosť zliatin je menšia ako vodivosť jej čistých zložiek.
Farba zliatin
Farba výslednej zliatiny môže byť iná ako by sme očakávali podľa farby jej zložiek. Žltý bronz je zliatina červenej medi a bieleho cínu.
Výroba zliatin
Zliatiny je možné vyrábať:
Častejší je prvý spôsob výroby.
Ústav chemického a environmentálneho inžinierstva
náhľad|Sídlo ústavu na [[Radlinského ulica (Bratislava)|Radlinského 9 v Bratislave]]