cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muse
2014–2016: Drones
thumb|right|Apríl, 2016: Muse na pódiu londýnskej [[The O2 Arena|O2 Arény počas Drones World Tour]] Skoro po koncertne v Ríme, začali členovia kupiny Muse pracovať na svojom siedmom albume. Prichádzali pritom k názoru, že elektronický zvuk v ich hudbe nadobúdal príliš veľkú dominanciu a preto chceli aby mal ich budúci projekt jednoduchší, rockovejší zvuk. Predošlé dva albumy si produkovali sami. Tentoraz sa rozhodli, že sa zamerajú na hudbu a mixovanie a prácu s výslednými nahrávkami zo štúdia prenechajú producentovi, ktorým bol Robert John "Mutt" Lange. Nahrávanie prebiehalo od októbra 2014 do apríla 2015 v štúdiách Warehouse vo Vancouveri.
Oznam o siedmom štúdiovom albume skupiny Muse nazvaný Drones zverejnili dňa 11. marca 2015. Nasledujúci deň vydali na svojom YouTube kanáli otextované video skladby „Psycho“. Zároveň umožnili okamžité stiahnutie tejto nahrávky spolu s možnosťou predobjednania albumu. Dňa 23. marca 2015 vyšiel k albumu ďalší singel, „Dead Inside“.
Medzi 15 marcom až 16 májom skupina Muse absolvovala krátke turné po Spojených štátoch a po Spojenom kráľovstve, ktoré malo názov Psycho Tour. Koncertné nahrávky nových piesní sa nachádzajú spolu so štúdiovými snímkami na bonusovom DVD, ktoré vyšlo spolu s albumom. Dňa 18. mája vyšlo na YouTube kanáli skupiny Muse ďalšie otextované video, „Mercy“, ktorého skladba bola tiež prístupná na stiahnutie spolu s objednávkou albumu.
Album Drones definitívne oficiálne vyšiel 8. júna 2015. Je to konceptuálne dielo o dehumanizovanom spôsobe vedenia vojny., Hudobne sa vracia bližšie k priamočiaremu rockovému zvuku s menej komplikovanými produkčnými postupmi a experimentovaním v svojom žánri. Album sa dostal na vrcholy predaja hudobných trhov viacerých krajín vrátane Spojeného kráľovstva, USA a Austrálie. .
Dňa 13. septembra 2015 bola skupina Muse hedlajnerom berlínskeho hudobného festivalu Lollapalooza. Dňa 15. februára 2016 dostal album Drones cenu Grammy za Najlepší rockový album. Dňa 24. júna 2016 patrili Muse už tretíkrát k hlavným vystupujúcim festivalu v Glastonbury. Dňa 30. novembra 2016 bola kapela Muse ohlásená ako hlavný účinkujúci festivalu Reading and Leeds 2017.
2017–súčasnosť: Simulation Theory a reedície pôvodných albumov
V roku 2017 boli Muse spolu so skupinami 30 Seconds to Mars a PVRIS na spoločnom turné. Howard potvrdil vo februári, že skupina bola späť v nahrávacom štúdiu. Dňa 18. mája vyšiel prvý singel k budúcemu albumu, ktorý mal názov „Dig Down“. V novembri toho roku vystúpili na festivale BlizzCon. Dňa 15. februára vyšiel skupine Muse singel „Thought Contagion“. Bol uvedený spolu s videoklipom, ktorý pripomína 80. roky 20. storočia a Jacksonove dielo z čias nahrávania albumu Thriller. V júni Muse otvorili festival Rock In Rio. Dňa 24. februára 2018 mali jedno vystúpenie v parížskom divadle La Cigale, kde hrali piesne, ktoré si fanúšikovia vyberali cez internet online. Dňa 12. júla 2018 prišlo do kín koncertné video Muse: Drones World Tour.
Dňa 19. júla 2018 vyšiel k budúcemu albumu tretí singel, „Something Human“. Dňa 30. augusta 2018 skupina oficiálne oznámila, že 9. novembra vyjde ich ôsmy album,, Simulation Theory. Oznam bol sprevádzaný vydaním ďalšieho singla, „The Dark Side“. Piaty singel albumu, „Pressure“ vyšiel 27. septembra 2018. V tomto mesiaci ohlásili aj pripravované svetové turné, Simulation Theory Tour, ktoré začalo 3. februára 2019 v texaskom Hustone a skončilo 15. októbra v Lime. V auguste 2020 vyšiel z podkladov k novému albumu a z nahrávok z uskutočneného turné film, Muse – Simulation Theory.
Will of the People (2022–súčasnosť)
Dňa 13. januára 2022 skupina Muse vydala nový singel, „Won't Stand Down“, ktorým sa zjavne vrátila k ich predošlému tvrdšiemu zvuku. Dňa 9. marca 2022 bol na rôznych platformách sociálnych médií zverejnený 35-sekundový videoklip, v ktorom bolo zbrazené strhnutie veľkých búst členov kapely. Dňa 17. marca 2022 skupina Muse oznámila, že termín vydania ich deviateho štúdiového albumu, Will of the People, stanovili na 26. augusta 2022. Albumu predchádzali štyri aktuálne single: „Compliance“, „Will of the People“, „Kill or Be Killed“ a „You Make Me Feel Like It's Halloween“. V rámci svetového turné, Will of the People World Tour, ktoré sa začalo v apríli 2022, bol ich koncertný hráč na klávesové nástroje, perkusie, gitaru a vokalista, Morgan Nicholls, nahradený hudobníkom Danom Lancasterom.
Hudobný štýl
Hudobný štýl kapely Muse AllMusic popisuje ako fúziu progresívneho rocku, glamu, elektronických štýlov a kapelou Radiohead ovplyvnenú snahu experimentovať Podľa recenzií a viacerých kritík je Muse alternatívna rocková skupina, ktorá je často spájaná so štýlmi space rock  a progresívny rock. Podľa recenzií servera Rocksound ich hudba v sebe spája zvuky žánrov ako elektronická hudba, hard rock, experimentálny rock, klasická hudba, rocková opera a mnoho ďalších. Sám Bellamy v interview pre BBC v roku 2002 kapelu charakterizoval ako „trashy three-piece“. Na poznámky o tom, že hrajú progresívny rock, Dominic Howard poznamenal, že „v tejto asociácii nevidí celkom súlad, lebo oni sa nevyznačujú desaťminútovými gitarovými sólami. Ambíciou novodobých kapiel je zmiešať mnoho štýlov a keď je to badateľné tak je to skvelé. Ako badá tento spôsob prístupu k žánrom sa stáva už mainstreamovým trendom“.
Štýlové premeny
Pri svojom druhom albume,Origin of Symmetry sa kapela snažila o posun k sebavedomému a agresívnemu zvuku. V interview pre časopis Designer Magazine v roku 2000, Christopher Wolstenholme povedal, že keď sa pozrie späť, konštatuje, že „medzi jemnými a drsnejšími nahrávkami nie je v albumoch podstatnejší zvukový rozdiel. Album sa vyznačuje iba tým, že chceli v ňom dosiahnuť aby ťažké veci boli ešte ťažšie“. Tretí album, Absolution (2003), nasledoval narastaním tvrdosti a intenzity spolu s ambicióznymi témami tendenciu svojho predchodcu. Na tomto albume sú aj veci, v ktorých sa výrazne využívajú sláčikové aranžmány a sú v ňom prvé badateľné vplyvy štýlu kapiel ako je Queen.
Brian May, gitarista kapely Queen, chváli prácu hudobníkov kapely Muse ako „výnimočných hudobníkov“, ktorí „si ponechali svoje šialenstvo aby ho ukázali cez svoje skvelé umelecké nápady“.
Šiesty album kapely Muse, The 2nd Law (2012), má omnoho širšie spektrum vplyvov žánrov ako funky, electronica, ale aj preukázateľne ho ovplyvnil dubstep, či filmová hudba. Po stránke hodnotenia príkladov z ostatných umelcov populárnej hudby sa The 2nd Law vyznačuje preberaním vzorov ako sú Queen a Led Zeppelin (v piesni "Supremacy") ako aj dubstepový producent Skrillex a Nero (v nahrávke "The 2nd Law: Unsustainable" a „Follow Me“ spolu s jeho neskoršou koprodukciou kapelou Nero) no aj Michael Jackson, či Stevie Wonder (v skladbe „Panic Station“, na ktorom hrajú hudobníci, ktorí účinkujú vo Wonderovej skladbe „Superstition“ ) a producent filmovej hudby, Hans Zimmer. Okrem toho je album poznačený tým, že je prvým, kde sa výrazne aj ako spevák presadil basgitarista Chris Wolstenholme, ktorý napísal dve piesne o svojom boji s alkoholizmom: „Save Me“ a „Liquid State“.
Kritici s prihliadnutím na Bellamyho vokálny prejav majú tendenciu porovnávať kapelu Muse s alternatívnou rockovou skupinou Radiohead. Nepriamo sa k tomu pridal aj samotný Bellamy, ktorý sa v roku 1999 pre francúzsky hudobný časopis Rock Sound vyjadril že za najdôležitejšie albumy toho desaťročia považuje The Bends od Radiohead a Nevermind od skupiny Nirvana.. Od tej doby skupina Muse tieto vyhlásenia viackrát objasňovala a držala sa názoru, že Nirvana a Radiohead boli najúspešnejšími hudobnými formáciami 90. rokov. Boli teda vzorom pre mnoho kapiel, čo nemusí zákonite znamenať, že Radiohead sú absolútnym vzorom skupiny Muse. Na druhej strane Muse nepopierajú, že považujú pre seba za najvplyvnejšiu kapelu Nirvana. Bellamy viackrát dal stanovisko, že Radiohead pre neho až tak veľa neznamená a atribúty, ktoré ich spájajú pochádzajú skôr z toho, že obidve skupiny sú ovplyvnené tým istým alternatívnym rockovým hudobníkom, ktorým bol Jeff Buckley.
Hudobný prístup
Mnoho piesní kapely Muse je rozpoznateľných podľa Bellamyho využívania vibráta, falzetu a melizmatického frázovania, ktorým ho primárne ovplyvnil Jeff Buckley. Ako hudobník hrajúci na klavír Matt Bellamy, v mnohých na tomto nástroji založených kompozíciách, často využíva rozloženú techniku akordov (arpeggio). Niektoré vplyvy pre Bellamyho hru zahŕňajú neskoršie klasické a romantické prístupy, aké mali (okrem iných) Sergej Rachmaninov (v skladbe „Butterflies and Hurricanes“), Piotr Iľjič Čajkovskij, Hector Berlioz, Ludwig van Beethoven, Franz Liszt, Camille Saint-Saëns (v kompozícii „I Belong to You (Mon Coeur S'ouvre À Ta Voix)“) a Frédéric Chopin (v diele „United States of Eurasia“). Bellamy je ovplyvnený aj skladateľmi súčasnej hudby, napríklad minimalistami: Stevom Reichom a Philipom Glassom.
Viaceré skladby kapely Muse sa vyznačujú tým, že ich ústredným motívom je ich basová línia, často podporovaná špeciálnou gitarovou hrou. Basová línia kompozícia zdobí dolný register. Je prebudená, skreslená, využíva fuzz bass so silným deformovaným tónom. Do nej sú aplikované ďalšie elektronické efekty, ktoré umocňujú jej váhu a hĺbku. Umožňuje to aby basová gitara mohla slúžiť ako základná, kmeňová súčasť posuvu hlavného akordu, často hrajúceho vyššie noty, alebo elektronické zvuky. Obidve gitary, basová aj sólová príležitostne hrajú unisono, čím dodávajú na konkrétne melódie a rífy špecifický dôraz (pozri pokračovanie druhého refrénu v skladbe „Hysteria“, či základný ríf v piesni „Dead Star“). Obidvaja, Matt aj Chris, pri práci s hudbou využívajú dotykové obrazovky, ktoré sú často implementované do ich nástrojov. Týmito dotykovými displejmi sa dajú ovládať celé rady syntetizátorov a digitálnych pedálových efektov a aj je najviac často používaný s Korg Kaoss padom a/alebo s pedálom Digitech Whammy.
Texty piesní
Väčšina skorších textov piesní kapely Muse bolo zameraných na spätné pohľady ich existencie, na ich vzťahy, sociálne odcudzenie a na ťažkosti, s ktorými sa stretli v čase, keď sa presadzovali vo svojom rodnom meste. Potom ako skupina postupovala, koncepty ich tvorby boli ambicióznejšie. Riešili otázky, ako bola téma strachu z vývoja technológií na albume Origin of Symmetry (2001). Album Absolution (2003) mal hlavnú tému apokalypsu a Black Holes and Revelations (2006) bol o katastrofickej vízii vojny. Projekt The Resistance (2009) bol konceptom založeným na téme Orwelovho románu 1984. Ďalší album, The 2nd Law (2012), je naviazaný na tématiku ekonomiky, termodynamiky a apokalypsy.
Tatra B4
300px|thumb|right|Vlečný vozeň B4YU zo Záhrebu
Tatra B4 je model električkového vozňa vyrábaného česko-slovenskou spoločnosťou ČKD od 60. do 80. rokov 20. storočia.
Konštrukcia
Ide o jednosmerný štvornápravový bežný vlečný električkový vozeň. Konštrukčne vychádza z električky Tatra T4. Odstránené bolo stanovisko vodiča, jeho miesto zaujali sedadlá pre cestujúcich. Je možné ho spriahať s vozidlami typu T4 do tzv. malých vlakov (MV+VV) alebo do tzv. veľkých vlakov (MV+MV+VV).
Prototypy
Prvý vozeň B4 vznikol v roku 1967 z košickej električky Tatra T1 ev.č. 211, ktorú firma Tatra Smíchov, neskôr ČKD, odkúpila späť. Z vozňa bolo odstránené stanovisko vodiča a elektrická výzbroj. Potom bol pod ev.č. 3000 skúšaný v Prahe. O rok neskôr skúšobne jazdil aj v Drážďanoch. V tom istom roku sa vrátil do Prahy, následne bol využitý ako sklad a potom zrejme zošrotovaný.
Prototyp B4 bol vyrobený v roku 1967. Spolu s prototypom električky Tatra T4 bol na konci toho istého roku dodaný do Drážďan. Potom bol už bez T4 testovaný v Belehrade. Následne sa vrátil naspäť výrobcovi, ktorý ho predal do nemeckého Halle. Tu bol v prevádzke do roku 1986, kedy bol preradený medzi historické vozne.
Prevádzka
V rokoch 1967 až 1987 bolo vyrobených celkom 874 vozňov.
George Washington
George Washington (* 22. február 1732, Wakefield, Virgínia – † 14. december 1799, Mount Vernon, Virgínia) bol prvým prezidentom Spojených štátov.
Roku 1789 bol zvolený za prvého prezidenta USA. V roku 1793 bol znovu zvolený. V roku 1798 sa na žiadosť nového prezidenta Johna Adamsa opäť stal vrchným veliteľom americkej armády. Zomrel 14. decembra 1799 vo veku 67 rokov na infekciu hrdla (epiglotitídu) a vykrvácal.
Prvý prezident Spojených štátov
Delegáti zhromaždenia predpokladali Washingtonovo prezidentstvo a ponechali na ňom, aby po zvolení definoval úrad. Štátni volitelia podľa ústavy hlasovali vo verejnom hlasovaní 4. februára 1789. Oznámenie o zvolení obdržal od tajomníka Kongresu Charlesa Thomsona, ktorý bol kvôli tomu vyslaný do Mount Vernonu. Washington získal väčšinu hlasov voličov z každého štátu; John Adams získal druhý najvyšší počet hlasov, 34, a preto sa stal viceprezidentom. Washington 16. apríla odcestoval do New Yorku na inauguráciu, ktorá prebehla 30. apríla 1789.
Washingtonova úloha
Keď Washington prevzal úrad, nová ústava nemala ešte tradíciu ani plnú podporu organizovanej verejnej mienky. Navyše nová vláda si musela vytvoriť vlastnú štátnu správu. Nemala nijaký zdroj príjmov. Kým nebola ustanovená súdna moc, nemohli sa uplatňovať zákony. Armáda bola malá a vojnové loďstvo prestalo existovať.
Kongres rýchlo zriadil ministerstvo zahraničných vecí, do čela ktorého postavil Thomasa Jeffersona a ministerstvo financií, vedením ktorého poveril Alexandra Hamiltona. Zároveň zriadil federálne súdnictvo. Vytvoril nielen Najvyšší súd USA, na čele ktorého stál predseda a päť mimoriadnych sudcov, ale aj tri obvodné súdy a 13 dištriktných súdov. Vymenoval ministra vojny a generálneho prokurátora. Washington rád konzultoval svoje rozhodnutia s ľuďmi, ktorých úsudok si vážil, a tak vznikol americký prezidentský kabinet, ktorý tvorili šéfovia všetkých ministerstiev, zriadených Kongresom.
Medzitým počet obyvateľov sústavne rástol a z Európy prúdili noví prisťahovalci. Američania smerovali na západ: obyvatelia Nového Anglicka a Pensylvánie do Ohia; Virgínčania a Karolinčania do Kentucky a Tennessee. Dobrá farma sa dala kúpiť za málo peňazí a bol veľký dopyt po pracovnej sile. Úrodné pásy údolí v severnej časti štátu New York, Pensylvánii a Virgínii sa čoskoro stali obrovskými zásobárňami pšenice.
Hoci veľa predmetov sa ešte vždy vyrábalo po domácky, v Amerike sa ohlasoval nástup priemyselnej revolúcie. Massachusetts a Rhode Island položili základy dôležitého textilného priemyslu: Connecticut sa začínal orientovať na výrobu cínového tovaru a hodín; v New Yorku, New Jersey a Pensylvánii sa vyrábal papier, sklo a železo. Lodiarstvo zaznamenalo taký rozvoj, že na moriach Spojené štáty zaujali druhé miesto hneď za Veľkou Britániou. Už pred rokom 1790 sa americké lode plavili do Číny, kde predávali kožušiny, a nazad dovážali čaj, korenie a hodváb. V týchto kritických chvíľach vývoja krajiny zohralo veľmi dôležitú úlohu Washingtonovo múdre vedenie. Prezident zostavil federálnu vládu, vypracoval taktiku osídľovania území, ktoré predtým patrili Británii a Španielsku, stabilizoval severozápadnú hranicu a dozeral na prijatie troch nových štátov: Vermontu (1791), Kentucky (1792) a Tennessee (1796). Napokon vo svojej rozlúčkovej reči vyzval národ, aby "sa vyhýbal trvalým spojenectvám s ktoroukoľvek časťou sveta". Jeho rada významne ovplyvnila americké postoje voči ostatnému svetu na niekoľko ďalších generácií.
Na počesť Georgea Washingtona bolo pomenované novozaložené hlavné mesto a jeden z amerických štátov.
Omega Diatribe
Omega Diatribe je maďarská experimentálna metalová skupina, ktorá existuje od roku 2008.
P3
P3 môže znamenať niekoľko vecí:
Vzťahovačnosť
Vzťahovačnosť je narcistický duševný pochod, ktorým si jedinec privlastňuje pozornosť, ktorá sa netýka jeho osoby: náhodné poznámky, pohľady, všeobecné tvrdenia. Prejavuje sa pri neurózach, skoptofóbii, pri paranoidných psychopatiách a paranoi. Ide o návrat do obdobia raného detstva, kedy dieťa býva stredom pozornosti.
Solón
náhľad|Solón Solón (Solón, * cca 630 pred Kr. – † cca 560 pred Kr.) bol aténsky politik (archont a diallaktes – "zmierovateľ"), reformátor, básnik. Jeden z tzv. siedmich mudrcov. Prvý aténsky básnik známy podľa mena. Je považovaný za zakladateľa aténskej demokracie.
Pôvod
Bol aristokratického pôvodu (predkom rodiny bol Kodros, posledný kráľ Atén), bol vážený občan, ale nemal veľa prostriedkov. Jeho otcom bol Exekestides. Venoval sa obchodu a veľa cestoval.
Nástup k moci
V roku 621 pred Kr. boli v Aténach Drakontom zavedené prísne tzv. drakonické zákony. V rokoch 630 – (?) 604/(?) 600/(?) 595 bojovali Atény s Megarou o ostrov Salamína. Ostrov bol námorne dôležitý. Aténčania boli v boji niekoľkokrát neúspešní, preto bol vydaný zákon, ktorý zakazoval riešiť otázku Salamíny pri politických rokovaniach a na verejnosti pod trestom smrti. Solón, ktorý s tým nesúhlasil, sa začal tváriť, že zošalel, a roku (?) 604/(?) 600/(?) 595 raz na hlavnom námestí (agora) v Aténach verejne vo veršoch (elégia Salamis) rozprával o tom, ako Atény stratia hrdosť, ak si nechajú vziať Salamínu. Keďže bol považovaný za blázna, trest smrti sa mu vyhol. A svoj cieľ dosiahol – boje s Megarou boli obnovené a Megara bola porazená a Atény získali ostrov. Solón sa bojov zúčastnil ako veliteľ Atén (ako polemarchos).
Reformy
V rokoch 594/593 pred Kr. bol jedným z archónov s osobitnými právomocami pre riešenie sporov v aténskej spoločnosti.
Seisachtheia
(= gr. strasenie bremena). Jedným z prvých reformných krokov bolo zrušenie dlžného otroctva. Mnohí aténski občania sa dostávali do dlhov, ktoré nevládali splácať, preto im aristokracia zaberala majetky, prípadne ich predávali za hranice do otroctva. Solón za štátne peniaze vykúpil asi 4000 aténskych občanov z otroctva a vrátil ich späť do vlasti. Do budúcna zakázal ručiť svojou osobou za dlhy, takže občania sa už nemohli dostávať do dlžného otroctva.
Timokratická ústava
Jedným z najdôležitejších reformných krokov bolo zavedenie timokratickej ústavy, založenej na tom, že obyvatelia boli rozdelení do štyroch majetkových tried (majetkový cenzus) a na základe toho boli odstupňované ich politické práva:
Na základe veľkosti majetku boli odstupňované politické práva: prvé dve triedy mohli voliť a byť volení do úradov, zatiaľ čo 3. a 4. trieda mohli len voliť.
Majetkový cenzus sa prejavil aj vo vojenskej oblasti, pretože všetci občania boli povinní plniť si vojenské povinnosti, pričom si každý musel zabezpečiť vojenský výstroj a výzbroj podľa veľkosti majetku. Najbohatší občania tvorili vo vojsku oddiely ťažkoodencov (hoplites), chudobnejší tvorili oddiely ľahkoodencov (peltastes).
Ďalšie zákony
Solón spísal aj viaceré zákony, ktoré upravovali hospodárske a sociálne vzťahy v Aténach. Tieto zákony boli vyryté do drevených hranolov (kyrbeis), ktoré boli vystavené na agore, kde si ich mohol každý prečítať. Predovšetkým pre podporu chudobnejších občanov zakázal vývoz obilia z krajiny, na druhej strane podporoval vývoz olivového oleja a vína. Podporoval aj rozvoj remesiel, podľa jedného zákona – ak otec nedal syna vyučiť remeslu, ten sa nemusel o otca starať v starobe. Takisto bolo stanovené, že v politických sporoch sa každý občan musí postaviť na jednu alebo druhú stranu (nemohol sa "zdržať hlasovania"). Solón tým chcel zabrániť rôznym nebezpečným výstrelkom, za ktoré boli zodpovední obyčajne občania, ktorí si chceli presadiť svoje vlastné záujmy.
Politické inštitúcie
Výkonnými úradníkmi v Aténach zostali aj po Solónových reformách každoročne volení úradníci – archonti (bolo ich volených deväť). Po skončení funkčného obdobia sa stávali členmi aristokratickej rady – areopágu, ktorý kontroloval úradníkov.
Solón vytvoril nový politiký orgán – radu 400. V nej mala každá rodová fýla 100 členov a rada tvorila akýsi kolektívny výkonný orgán. Pripravovala predovšetkým podklady pre rokovanie ľudového zhromaždenia.
V ľudovom zhromaždení (ekklesia) sa schádzali všetci aténski občania, ktorí hlasovaním schvaľovali rozhodnutia rady 400. Neskôr (po Kleisthenovej reforme) sa ľudové zhromaždenie stalo najdôležitejšou politickou a súdnou inštitúciou.
Význam Solónových reforiem
Solón svojimi reformami umožnil prístup novým silným a vplyvným skupinám obyvateľov (remeselníci, obchodníci) k politickej moci. Dočasne tak zmiernil napätie medzi rodovou aristokraciou a remeselníkmi a obchodníkmi. Chudobní občania však neboli spokojní s reformami, pretože Solón, aj keď ich vykúpil z otroctva, im nepridelil pôdu a preto sa museli prenajímať ako lacné pracovné sily. Ani rodová aristokracia nebola príliš spokojná s reformami, pretože stratila monopol na politickú moc.
Definitívne zlomila moc rodovej aristokracie až tyranida Peisistrata (541 – 510 pred Kr.) a Kleisthenova reforma z rokov 509 alebo 508 pred Kr.
Po ústave
Po príprave jednotlivých zákonov ich dal Solón schváliť na ľudovom zhromaždení. Aby zabránil tomu, že by sa zákony rýchlo menili, dal odhlasovať aj zákon o tom, že desať rokov Aténčania na jeho zákonoch nebudú nič meniť.
Po schválení zákonov Solón opustil Atény, aby ho Aténčania nedonútili meniť vlastné zákony (podľa starého zvyku navrhovateľ zákona ho mohol meniť). Odcestoval opäť na Východ, predovšetkým do Egypta. Podľa neskoršej tradície, zachovanej u Platóna, sa vraj Solón v Egypte zoznámil s egyptskými kňazmi, ktorí mu sprostredkovali informácie o pradávnych dejinách Atén a o ich bojoch s obyvateľmi bájnej Atlantídy. Cez svojich príbuzných sa o Atlantíde dozvedel aj Platón a písal o nej vo svojich dialógoch Timaios a Kritias.
Potom išiel na Cyprus a do Sárd (hlavné mesto Lýdie), kde podľa Herodota vraj mal (historicky nemožné) stretnutie s kráľom Kroisom (Croesom), kde hovorili o ničotnosti ľudského šťastia. Navštívil aj veľa maloázijských mestských štátov.
Po vyše 10 rokoch sa vrátil do Atén, podľa niektorých zdrojov pred Peisistratovou tyranidou (podľa iných až počas nej). Väčšinou sa uvádza, že sa snažil aktívne zabrániť (svojmu priateľovi) Peisistratovi v nastolení tyranidy 561/560, ale márne. Peisistratos však ponechal časť z jeho ústavy a prejavoval Solónovi úctu.
Posmrtne bol Solón zaradený medzi tzv. „siedmich mudrcov“ (podľa antickej tradície patria medzi nich sedmi myslitelia, ktorými začínajú dejiny gréckej filozofie a kultúry). Jeho pozostatky boli na jeho žiadosť spálené na Salamíne a popol bol tamtiež rozptýlený. Ako gnóma sa mu prisudzuje text: "Ničoho príliš" (medén agán)
Literárne pôsobenie
Väčšina jeho vynikajúcich básní mala za cieľ presvedčiť spoluobčanov o potrebnosti nových štátnych inštitúcií. Listy Peisistratovi a niektorým zo siedmich mudrcov, ktoré mu prisudzuje Diogenes Laertios, sú však podvrh.
Lipari (ostrov)
Lipari je ostrov vulkanického, ležiaci v Tyrrhenskom mori asi 30 km severne od pobrežia Sicílie. Lipari patrí do súostrovia Liparské ostrovy a je to najväčší ostrov celého súostrovia. Na ostrove sa nachádza mestečko rovnakého mena, kde trvalo žije približne 11 000 obyvateľov (počas letnej turistickej sezóny sa tento počet zdvojnásobuje).
História
Vďaka blízkosti pobrežia a ložiskám obsidiánu bol ostrov osídlený už v mladšej dobe kamennej. Na Lipari sa nachádzajú archeologické náleziská s datovaním približne 5 000 rokov pred Kr. Neskôr ostrov osídlili Gréci (osada Lipara v roku 508 pred Kr.), po nich Etruskovia a neskôr Kartáginci, ktorí mali na ostrove počas prvej Púnskej vojny námornú základňu. V rokoch 252 až 251 pred Kr. bola Lipara dobytá Rimanmi, ktorí tu zriadili kúpele a ostrov slúžil aj ako exil pre vyhnancov.
Stredovek
Kresťanstvo sa na ostrove trvalo usídlilo v 3. storočí, keď tu bolo zriadené biskupstvo. V miestna katedrále prechovávali ostatky svätého Bartolomeja. V 9. storočí neďalekú Sicíliu obsadili Arabi a ich lúpežné nájazdy na ostrov spôsobili jeho (skoro)vyľudnenie. Biskupstvo bolo presídlené do Beneventa vo vnútrozemí Kampánie, na ostrov sa vrátilo až v roku 1131, keď Normani vytlačili Arabov zo Sicílie. Noví vládcovia Sicílie spravovali aj ostrov. Nájazdy stredomorských pirátov však pretrvávali (posledné skončili až v 19. storočí) a tak dal Karol V. na Lipari vybudovať opevnenie na bývalej gréckej akropole. Opevnenie však chránilo len mesto, obyvateľstvo sa preto sústreďovalo v ňom.
Novovek
Počas fašistickej diktatúry v Taliansku boli na Lipari zadržiavaní viacerí oponenti režimu. V súčasnosti je ostrov obľúbená turistická destinácia, mesto a okolie poskytuje početné letoviská. Na Lipari sa nachádza aj múzeum s rozsiahlými archeologickými a prírodovednými zbierkami z ostrova a okolia.
Geológia
Lipari je celkom pokrytý početnými vulkanickými fenoménmi: stratovulkánmi, krátermi a lávovými dómami. Čo sa týka vývoja a chemizmu, liparské stratovulkány sú najkomplexnejšie z vulkanických fenoménov celýho súostrovia.
Vytvorili sa v dvoch veľkých erupčných etapách. Prvý (pred 223 000 - 42 000 rokmi) pozostával zo šiestich cyklov, druhý (pred 42 000 - súčasnosť) pozostával zo štyroch cyklov. Cyklom je myslená vulkanická aktivita v rámci jedného vulkanického centra. Charakter erupcií jednotlivých cyklov bol nasledovný, po krátkej explozívnej fáze, zapríčinenej rýchlym odplynením magmy, nasledovala dlhšia, pokojná efuzívna fáza.
Watermark (album)
Watermark je album írskej hudobníčky Enye, vydaný roku 1988. Vrátane najväčšieho hitu „Orinoco Flow“, bol Watermark Enyiným prelomovým albumom, a bol označený ako školský príklad new age albumu, i keď Enya sama nepripúšťa, že jej práca patrí do tohoto žánru.
Zoznam piesní
Všetky piesne zložila Enya, a text napísala Roma Ryan.
V modernej kultúre
Roku 1999 vo filme Entrapment (Chytený) Virginia Baker Catherine Zeta Jonesová skryla špeciálny disk na zíkanie 8 biliónov USD za predný obal Enyinho Watermarku.
La Chapelle-du-Mont-de-France
La Chapelle-du-Mont-de-France je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nová Ves nad Žitavou
Nová Ves nad Žitavou je obec v Nitrianskom kraji. Nachádza v okrese Nitra, od okresného mesta Zlaté Moravce a  od mesta Vráble. Obec leží medzi Hronskou a Žitavskou pahorkatinou v údolí rieky Žitava, ktorá jej dala pomenovanie. Počet obyvateľov k 31.12.2004 bol 1273. Z národnostného hľadiska je obyvateľstvo zastúpené 99% národnosťou slovenskou a 1% národnosťou maďarskou.
Vznik a dejiny obce
Predchodkyňou obce bola prastará osada Jovka, neskôr pomenovaná Jovka – Kostolná, a Malá Jovka. Obec s prívlastkom Veľká mala v tých časoch sotva 10 domov. Po starých obydliach z hliny a dreva sa stopy nezachovali. Kameň zo základov využívali pri zakladaní nových stavieb. Našli sa však kultúrne jamy s množstvom črepín, nástrojov i niekoľko kusov nepoškodených nádob. Staré sídlisko s kostolom a cintorínom pod Jovkou zďaleka ešte nevydalo svedectvo o živote a práci jej obyvateľov. Prvý písomne doložený archeologický prieskum v obci Nová Ves nad Žitavou odborníci uskutočnili v júni 1938. Pracovníci Čs. štátneho archeologického ústavu v Prahe našli nádoby, keramické a kostené predmety. Časť bohatého nálezu uložili do Slovenského národného múzea v Martine. Praveké sídlisko patrilo aj ľudu kultúry s kanelovanou keramikou (5000 rokov pred Kristom). Tieto predmety patrili medzi najstaršie. V polohe Jovka našli archeológovia črepy z 10. až 13. storočia. Doba kamenná – ludanická kultúra je zastúpená nálezom kostrových hrobov. Na miestach nálezu sa pravdepodobne nachádzali sídliská prastarej Jovky a Malej Jovky. V lokalite Štrkovisko, na ľavom brehu rieky, bolo potvrdené staré sídlisko. Výskum potvrdil skutočnosť, že v týchto miestach sídlil ľud neskorej kamennej doby a kultúry s kanelovanou keramikou. Hustejšie osídlenie povodia Žitavy i ďalších slovenských riek dokladajú nálezy z obdobia mladšej kamennej doby. Kultúra s lineárnou keramikou i želiezovská skupina sú zastúpené v okolí Novej Vsi nad Žitavou.
left|thumb|Kaštieľ v parku v Novej Vsi nad Žitavou
Znovuzaloženie obce po tatárskom plienení
Nová obec na protiľahlom pravom brehu Žitavy, neďaleko Jovky, sa pravdepodobne začala rozvíjať až po tatárskom plienení. Hospodárska usadlosť Malá Jovka patrila do chotára pomaly sa vzmáhajúcej novej osady. Jovka striedala vlastníkov od opátstva v Hronskom Beňadiku, cez Forgáčovcov z hradu Jelenec až po pánov z Topoľčianok. Najstarším známym majiteľom bol komes Ivanka. V daňovom súpise je poznačené, že obec Nova Villa patrí Forgáčovcom. V roku 1386 sa spomína v obci mýto. Mýtna stanica stála na hranici Tekovskej a Nitrianskej župy pri potoku Drevenica. Hraničná čiara Tekovskej župy, do ktorej patrila Jovka aj Nová Ves nad Žitavou, prechádzala stredom spomenutého potoka a pokračovala na juh korytom Žitavy. Novú Ves nad Žitavou pomenovali naši predkovia staroslovenským názvom ves. left|thumb|Socha Panny Márie v pútnickom areáli Studnička
left|thumb|Anglický park v Novej Vsi nad Žitavou
Po morových a cholerových epidémiách domáca šľachta povolala na opustené hospodárstva rodiny z rôznych častí krajiny. Novoveské šľachtické rodiny potrebovali novousadíkov. Postavili honosné kaštiele a založili parky, ktoré vysadili exotickými stromami a kríkmi. Poštový úrad slúžil obci od roku 1886, notársky úrad od roku 1841. V prvej polovici 19. storočia existovala v obci elementárna škola. Notár a súčasne učiteľ prijímal školákov vo svojom byte, ktorý nevyhovoval väčšiemu počtu žiakov najmä v zimných mesiacoch. V rokoch 18831895 pôsobila v obci dvojročná nižšia roľnícka škola. Železničnú trať odovzdali do prevádzky v septembri 1894. Železnica oddelila kostol na kopci od centrálnej širokej ulice.
Pútnický areál Studnička
thumb|Turecký most v areáli Studnička thumb|Vinohrady v Novej Vsi nad Žitavou thumb|Rybník v Novej Vsi nad Žitavou thumb|Obilné polia v chotári Novej Vsi nad Žitavou
Zaujímavosťou obce je pútnický areál Studnička. Nachádza sa v západnej časti novoveského chotára ktorá má miestopisné pomenovanie Konopnice a Chrástočky. Pútnický areál je zasvätený Panne Márii Kráľovnej. Nad potokom Drevenica, je vybudovaný trojklenbový Turecký most ako jedinečná architektonická pamiatka z 15. storočia, z obdobia tureckého pustošenia. Na tomto moste bola v minulosti mýtnica a vyberalo sa tu mýto. Takmer do konca 20. storočia bol most funkčný. Do dnešného dňa ho domáci nazývajú „turecký most“. Niekoľko desiatok metrov od tohto mosta vyviera, podľa miestnej kroniky už od roku 1860, prameň príjemne chladnej a osviežujúcej vody. Asi od roku 1874 na tomto mieste vyjadrujú veriaci svoju úctu, vďaku i prosby Panne Márii. V roku 1954 pápež Pius XII. vyhlásil sviatok Panny Márie Kráľovnej a od roku 1969 sa oslavuje vždy 22. augusta. Práve tento sviatok sa stal hlavným dňom Mariánskej púte v Novej Vsi nad Žitavou. V blízkosti prameňa bol najskôr postavený drevený stĺp so soškou Panny Márie, neskôr bola soška uložená v malej kaplnke. Po prvej svetovej vojne v roku 1918, sa z ruského zajatia vrátili muži z obce. Ako prejav vďaky zasadil Jakub Remiš okolo prameňa tri lipy a jeden javor. Ich koruny do dnešného dňa tvoria nad Studničkou živý chrám. Samotný areál je opradený množstvom zaujímavých príbehov. Ústnym podaním sa tieto príbehy zachovali do dnešných čias.
Školstvo, kultúra a spoločenský život
Rímskokatolícka ľudová škola vznikla okolo roku 1780. Umiestnili ju do obecnej budovy, v ktorej sídlila aj dedinská krčma. Nedostatočný priestor školy museli rozšíriť o jednu triedu, izbu a komoru pre správcu. Vyučovanie v tejto budove začalo až po stavebných úpravách v rokoch 18401881. Škola mala dve priestranné triedy a byt pre pomocného učiteľa. Budovu postavili v strede obce. Meštiansku školu v Novej Vsi nad Žitavou zriadili výnosom zo dňa 31. decembra 1945 Triedy umiestnili v bývalom Keltzovom kaštieli. Vyučovanie sa po úprave interiéru začalo dňa 6. februára 1946. Národná a stredná škola pripravovala kultúrny program na všetky štátne oslavy v obci. Pre žiakov 4. ročníka strednej školy robili po záverečných skúškach nábor do baníctva, ťažkého priemyslu a stavebníctva. Dňa 10. januára 1965 položili základný kameň na výstavbu novej základnej deväťročnej školy. Prvé vyučovanie v novej budove začalo už 7. februára 1966. Do novostavby sústredili triedy z kaštieľa, starej budovy ľudovej školy a miestností pri Hasičskej zbrojnici. Kolaudácia telocvične sa uskutočnila dňa 14. novembra 1966. za necelý mesiac otvorili školskú jedáleň. V školskej družine (dnes školský klub detí) otvorili druhé oddelenie.
V roku 1955, pred letnými prázdninami, začala obec opravovať bývalý Nyáryho kaštieľ pri mlyne. Od 1. apríla 1956 v ňom otvorili triedy pre dievčatá v trojročnom učení odboru záhradníctvo. Je najstarším učilišťom svojho zamerania na Slovensku. Neskôr pribudli ďalšie odbory krajčírstvo, služby a domáce práce. V roku 1998 otvorili odbor príprava jedál. V súčasnom období je umiestnené v dvoch susediacich kaštieľoch, v jednom z nich je škola a v druhom internát.
Obec Nová Ves nad Žitavou sa stala domovom niekoľkých šľachtických rodov. Medzi prvých usadlíkov patrili rodiny Timonovcov, Seréniovcov (Szoréni) a Weisovcov. Barokový kaštieľ pri križovatke dal začiatkom 18. storočia postaviť gróf Jozef Berchtold. Z troch doteraz zachovaných kaštieľov najviac zmenil svoj vonkajší vzhľad i vnútorné priestorové členenie. Prestavaný bol v 19. storočí. Kaštieľ bol využívaný na rozmanité účely. Od úradovne policajtov a sýpku na poschodí, liaheň kurčiat až po obchody. Barón Jozef Seréni dal postaviť kaštieľ okolo roku 1800. Sídlo nachádzajúce sa blízko toku rieky Žitavy, postavené pôvodne v neorokokovom slohu, menilo svoj vzhľad. Ďalším jeho vlastníkom sa stala rodina Antona Slávyho (Szlávy). V roku 1900 pristavali ku kaštieľu vežičky. Po ňom zdedil kaštieľ i celý majetok gróf Nyáry. Jozef Slávy zomrel v auguste 1900 a pochovali ho v Novej Vsi nad Žitavou. V roku 1869 sa v obci spomína zemepán Ján Klobušický. V Novej Vsi nad Žitavou táto rodina postavila kaštieľ v roku 1872. Kaštieľ postavený v neoklasicistickom slohu obklopoval pekný park. Anglický trávnik a parky so stromami založili rodiny barónov v druhej polovici 19. storočia. V oboch panských parkoch rástlo približne sto druhov drevín z tuzemska i zo zahraničia. Návštevník parku uvidí borievku virgínsku (výška 15 m, obvod kmeňa 155 cm, vek 130 rokov), ginko dvojlaločné (výška až 20 m, obvod kmeňa 185 cm, vek asi 130 rokov), tisovec dvojradový (výška 15 m, obvod kmeňa 275 cm, vek 130 rokov), obdivovať môže platany a tulipánovník. Javor cukrový ma kmeň s veľkým obvodom 630 cm, a s výškou pätnásť metrov dosiahol vek asi 200 rokov. K vzácnostiam patrí dub letný so zlatožltými listami. Celý park má rozlohu 6,6 hektára. Kaštiele s priľahlými parkmi majú neoceniteľnú historickú i architektonickú hodnotu.
Dobrovoľný hasičský zbor v Novej Vsi nad Žitavou utvorili v roku 1866. Richtár a celá obecná pospolitosť s dobrovoľnými hasičmi zadovážili ručnú a neskôr motorovú striekačku. Dobrovoľný hasičský zbor v Novej Vsi nad Žitavou vydal v roku 1951 pamätné diplomy za vernú službu svojim dlhoročným členom.
Panstvo z Gýmešského, Nitrianskeho, Levického či Starotekovského hradu malo svoje poľovné revíre na okolí a organizovalo poľovačky na lesnú zver. Zachované poľovné trofeje v kaštieľoch a zemepanských kúriách v obciach Požitavia sú svedkami tejto záľuby bohatých rodín. Domáci poľovníci založili organizovanú skupinu až po roku 1945. Cieľom dobrovoľnej organizácie poľovníkov bola starostlivosť o ochranu, chov a lov zveri. Oráčiny chotára okolo Novej Vsi nad Žitavou oživujú toky Žitavy a Drevenice, údolie rybníka a zvyšky hájov na Jovke. Na vodnej nádrži sa zdržiava časť vtáctva vo svojich hniezdach a ďalšie prilietajú za potravou. O Poľovnom ochrannom spolku v Novej Vsi nad Žitavou je prvý záznam v kronike obce z roku 1956.
Brúsivo
Brúsivo (iné názvy: аbrazívum, brúsny materiál, abrazív, brúsidlo) je minerál, hornina alebo syntetická látka veľkej tvrdosti, používaná na brúsenie, hladenie a vŕtanie pri opracovávaní kovových, kamenných, sklených, drevených a iných výrobkov.
Hvězdlice
Hvězdlice je mestečko v Česku v okrese Vyškov v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 592 obyvateľov, z toho 274 mužov a 318 žien, pričom priemerný vek v obci bol 48,1 roka (muži 43,4 roka, ženy 52,2 roka).
Handlovský rybník
thumb|Hadlovský rybník
Handlovský rybník je vodná nádrž na strednom Slovensku v prievidzskom okrese na hornom toku rieky Handlovka.
Nachádza sa v Handlovskej kotline, v katastrálnom území Handlovej, medzi je časťami Horný koniec a Nová Lehota. Vodná plocha má rozlohu 6,5 hektára, a slúži hlavne na rekreačný rybolov. Pri nádrži je reštaurácia, poskytujúca oddych turistom i cestujúcim po blízkej ceste I/9.
Bagnolet (mesto)
Bagnolet [] je mesto vo východnej časti metropolitnej oblasti Paríža vo Francúzsku v departemente Seine-Saint-Denis a regióne Île-de-France.
Mesto má 32 000 obyvateľov. Od centra Paríža je vzdialené, vďaka linke metra 3 je s metropolou dopravne spojené.
Geografia
Susedné obce: Paríž, Les Lilas, Romainville a Montreuil.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Mojžíš (priezvisko)
Mojžíš je české priezvisko, odvodené od mena starozákonného patriarchu Mojžiša. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, v Česku je najčastejšie Prahe.
Známi nositelia
Pozri v článku Mojžíš.
Vrtuľa
thumb|Vrtule poháňajúce Hercules C130 thumb|Lodná vrluľa
Vrtuľa je vonkajšia rotačná hnacia časť na lietadle, lodi alebo inom dopravnom prostriedku (napr. vznášadle).
Valence (Charente)
Valence je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Poitou-Charentes.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iliušin Il-76
Iliušin Il-76 (v kóde NATO: „Candid“) je strategické a taktické transportné lietadlo, ktoré bolo vyvinuté v Sovietskom zväze v 60. a 70. rokoch 20. storočia ako náhrada za turbovrtuľový Antonov An-12. Prvý prototyp stroja vzlietol 25. marca 1971 a ešte v tom istom roku ho predstavili na aerosalóne v Paríži, kde vzbudil veľký ohlas. Sovietske letectvo dostalo prvé sériové kusy v roku 1974. O dva roky neskôr zalietali civilnú verziu pre Aeroflot, postupne vznikali rôzne obmeny. Výroba zmodernizovaného lietadla pokračuje aj v súčasnosti.
Vznik a vývoj
Vývoj Il-76 začal 28. júna 1966 na základe rozkazu ministra leteckého priemyslu ZSSR. V priebehu niekoľkých mesiacov bola vypracovaná štúdia, ktorá bola podkladom pre vznik technického návrhu nového vojenského dopravného lietadla so štyrmi prúdovými motormi Soloviov D-30KP. Tento technický návrh schválil najskôr hlavný konštruktér S.V. Iliušin (25. februára 1967) a dňa 27. novembra 1967 prijala uznesenie o postavení Il-76 aj Rada ministrov ZSSR. Konštrukčná kancelária Iliušin tak dostala za úlohu skonštruovať nákladné (transportné) lietadlo, ktoré by bolo schopné niesť náklad 40 ton na vzdialenosť  v čase kratšom ako šesť hodín, schopné operovať z krátkej a neupravenej vzletovej a pristávacej dráhy a bolo by schopné vyrovnať sa s najťažšími poveternostnými podmienkami (napr. na Sibíri a v arktickej oblasti Sovietskeho zväzu).
Výstavba prvého prototypu lietadla bola dokončená začiatkom roku 1971. Prvý let experimentálneho lietadla Il-76 sa uskutočnil dňa 25. marca 1971 pod velením skúšobného pilota E. I. Kuznetsova. Stroj vzlietol z centrálneho letiska v Moskve a pristál na letisku Ramenskoje. O dva roky neskôr sa z toho istého moskovského letiska vzniesol aj druhý prototyp Il-76. Dňa 5. mája 1973 sa začali letové skúšky tretieho lietadla, ktoré bolo zároveň prvým sériovo vyrobeným. Druhé sériovo vyrobené a zároveň štvrté experimentálne lietadlo sa vznieslo do vzduchu v novembri 1973. Štátne skúšky vojenského dopravného lietadla Il-76 boli ukončené 15. decembra 1974, pričom štyri prototypy uskutočnili celkovo 964 letov a strávili vo vzduchu úhrnne 1676 hodín.
Výroba Il-76 bola umiestnená v Taškente, v Uzbekistane (toho času zväzová republika ZSSR). Prvé lietadlá tohto typu získal 339. vojenský transportný letecký pluk, ktorý sa nachádzal vo Vitebsku v Bielorusku. Dňa 21. apríla 1976 vydala vláda ZSSR dekrét o zavedení vojenského dopravného lietadla Il-76 do služby.
V roku 1990 boli vyvinuté modernizované verzie (Il-76MF, Il-76TF), ale neboli vyrobené vo veľkom množstve, kvôli finančným problémom hlavného odberateľa a užívateľa, ruského letectva. Prototyp predĺženej verzie Il-76MF, s väčšou kapacitou, prvýkrát letel 1. augusta 1995. Výroba prestala okolo roku 1997. Niektoré obchodné lietadlá boli modernizované na Il-76TD-90VD, počnúc rokom 2004, s využitím nových motorov PS-90 pre splnenie európskych predpisov hluku. V roku 2005 Čína objednala v Rusku 34 nových Il-76MD a 4 tankery Il-78, a v továrni v Taškente 16 neúplne dokončených strojov. Il-76 sa vyrába v novej továrni v Ulianovsku v Rusku, v spolupráci s továrňou v Taškente.
Verzie
thumb|right|Il-76TD thumb|right|[[Iliušin Il-78]] thumb|right|[[Beriev A-50]]
== Používatelia ==
Vojenskí používatelia
Alžírsko Angola Arménsko Azerbajdžan Bielorusko Čína India Irán Rusko Sýria Ukrajina Uzbekistan
P2
P2 môže znamenať niekoľko vecí:
Tatra B6A2
300px|thumb|right|Vlečný vozeň B6A2 v [[Lipsko|Lipsku]]
Tatra B6A2 je typ česko-slovenského vlečného električkového vozňa, ktorý vyrábala spoločnosť ČKD v 2. polovici 80. rokov 20. storočia.
Konštrukcia
Ide o jednosmerný štvornápravový bežný vlečný električkový vozeň. Konštrukčne vychádza z električky T6A2. Stanovisko vodiča bolo nahradené sedadlami. Vlečný vozeň je spriahaný s jedným (MV+VV) alebo s dvomi (MV+MV+VV) električkami T6A2.
Prototyp
Prototyp B6A2 ev.č. 0022 bol vyrobený súčasne s dvomi prototypmi električky Tatra T6A2 v roku 1985. Skúšobné jazdy sa konali v Prahe, nasledujúci rok bola súprava predaná do Drážďan, kde vlečný vozeň dostal ev.č. 276 001. Medzi rokmi 1990 a 2001 slúžila prototypová súprava na vyhliadkové jazdy po meste. Potom bol prototypový vozeň B6A2 spolu s jedným prototypovým vozňom T6A2 zošrotovaný.
Prevádzka
V rokoch 1985 až 1990 bolo vyrobených celkom 92 vozňov.
Poznámka: Ide o prehľad dodaných nových vozňov priamo z výroby. V súčasnosti (2006) sa vozne B6A2 pôvodom z Rostocku nachádzajú ešte v maďarskom Szegede.
Abrazívnosť
Abrazívnosť alebo škrabavosť je odierací, obrusovací účinok látky na predmety  prichádzajúce s ňou do styku.
P1
P1 môže znamenať niekoľko vecí:
Paperback
náhľad|Paperbaková väzba so zelenou obálkou. Paperback alebo brožovaná väzba/výtlačok je väzba alebo takouto väzbou vydaná kniha vo veľkom náklade. Ide o mäkkú, lepenú, jednoduchú a lacnú väzbu. Má mäkkú obálku, je lepená a často má malý formát. Nie je veľmi trvanlivá, používa sa aj ako dočasná väzba. Pre nenáročnú väzbu a náklady sa ňou často viažu knihy vydávané vo veľkom náklade.
Sonic Boom (seriál)
Seriál mal premiéru na Cartoon Network v USA 8. novembra 2014 a na Canal J a Gulli vo Francúzsku 19. novembra. Televízny seriál je súčasťou vedľajšieho seriálu Sonic Boom, ktorý taktiež pozostáva z troch videohier: Rise of Lyric, Shattered Crystal a Fire & Ice, komiksu od Archie Comics a hračiek od spoločnosti Tomy.
Seriál v Česku a na Slovensku vysiela od novembra 2015 televízna stanica Megamax.
Produkcia
Animovaná séria bola najprv oznámená 2. októbra 2013, zobrazujúci ukážkový obrázok spolu s ježkom Sonicom, Miles "Tails" Prower, ježurou Knuckles, a Amy Rose v siluetovej forme. Séria, ktorá pozostáva z 52 jedenásťminútových epizód, bola vyvíjaná Evanom Bailym, Donnou Friedmanom Meirovou a Sandrine Nguyen, kde Baily a Bill Freiberger sú zodpovední za túto sériu, pod dozorom Takashim Iizukom (hlavou Sonic Team). 4. februára 2014, Sega odhalila prvú ukážku série, predstavujúca nové dizajny pre postavy.
Sériu dabujú hlasoví herci z pozostávajúcich herných sérií vrátane Rogera Craiga Smitha ako Sonic, Travisa Willinghama ako Knuckles, Cindy Robinsonovej ako Amy, Mikea Pollocka ako Dr. Eggman, Kirka Thorntona ako Orbot a Wallyho Wingerta ako Cubot, zatiaľ čo Colleen Villard strieda Kate Higgins v roli Tails. Séria taktiež prestavuje novú postavu, jazveca Sticks, trochu bludný lovec, ktorý mnoho rokov žil v samote v divočine predtým než stretol Sonica a jeho priateľov,  ktorú dabuje Nika Futterman. Počas interview od stránky Polygon, Iizuka uviedol, že táto séria má byť prispôsobená západným krajinám, nasledujúcu Sonic X, japonskú anime sériu, kde Iizuka uviedol, že táto séria bude prebiehať pravidelne s 'modernou' sériou hier Sonic. Baily uviedol že séria bude kombináciou akcie a komédie, obsahujúca epizodickú štruktúru. 4. októbra 2014, Sega vyhlásila, že séria sa začne vysielať v USA 8. novembra 2014.
19. februára 2015, Cartoon Network vydalo tlačovú správu, že Sonic Boom, spolu s ostatnými 10 seriálmi, sa vrátia do televíznej sezóny 2015-2016. Následne to bolo potvrdené výkonným producentom Billom Freibergerom vo fanúšikovskom komentári, avšak neznamenalo to obnovenie seriálu. Avšak 10. októbra 2015, Lagardère Entertainment Rights vyhlásilo, že druhá séria je v produkcii.
Zápletka
Sonic, Tails, Amy, Knuckles a Sticks bývajú na ostrove Bygone a chránia nemenovanú dedinu, v ktorej bývajú proti viacerým hrozbám, vrátane vedca Dr. Eggmana a jeho robotických kreácií.
Hlavné postavy
Sega potvrdila rôzne obsadenie a postavy pre Sonic Boom 25. februára 2014. 29. mája 2014, Sega vyhlásila, že Nika Futterman bude dabovať Sticks, jazvec, ktorý sa pripojil k sérií ako hlavná postava. Viaceré nové postavy boli vytvorené pre Sonic Boom, ako starosta Fink, Vyberavý bobor (Fastidious Beaver) a Perci. Jack Fletcher pracuje ako režisér seriálu, predstavujúcu rolu, ktorú má aj pre sériu videohier od roku 2010.
Videohry
Pár videohier bolo vydaných, ktoré slúžili ako prológ série, ktoré boli vydané pre Wii U a Nintendo 3DS v novembri 2014. Wii U verzia, Sonic Boom: Rise of Lyric, bola vyvíjaný spoločnosťou Big Red Button Entertainment a 3DS verzia, Sonic Boom: Shattered Crystal, spoločnosťou Sanzaru Games. Hry boli vyhlásené spolu s televíznou sériou 6. februára 2014 a slúžia ako prológ série. Rise of Lyric umožňuje ovládať medzi Sonicom, Tails, Knuckles a Amy. Hra využíva každú z ich schopností, povoľujúca hráčov hrať kooperatívne medzi dvoma a štyrma hráčmi. Shattered Crystal umožňuje hráčom ovládať Sonica, Tails, Knuckles a Sticks a kladie väčší dôraz na plošinovky a logické riešenia než Rise of Lyric, ktorý je viac orientovaný na dobrodružstvo. 20. júna 2014 bolo potvrdené, že obe hry budú vydané 18. decembra v Japonsku pod názvom Sonic Toon. Tretia hra, Fire & Ice, bude vydaná na Nintendo 3DS v roku 2016. Sonic Dash 2: Sonic Boom, nasledovník hry Sonic Dash, bola vydaná pre Android zariadenia 1. júla 2015.
Agregátor Metacritic dal hre Rise of Lyric skóre 32%, založené na 28 recenziach, uvadzajúca "Všeobecne nepriaznivé recenzie". Hre Shattered Crystal dal skóre 47%, založené na 21 recenziach.
Mojsej
Mojsej môže byť:
Demografická štatistika
Demografická štatistika je najstaršou formou štatistiky a hlavnou metódou demografie. Objektom demografickej štatistiky je jedinec (obyvateľ), predmetom kvantifikácia demografických udalostí a procesov.