cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Láska (kniha)
Dej
2. Priateľ – zobrazenie vzťahu Billa Coseyho k Sandlerovi Gibbonsovi. Všetko sa začalo jeden deň, keď Cosey pozval Sandlera na svoju loď pri príležitosti nedeľnej rybačky. Cosey mal v tom čase 74 rokov a Sandler 22 rokov. Sandler rybačku nepovažoval za zaujímavé trávenie voľného času, nakoľko v tom čase pracoval v konzervárni na ryby, ktorá bola súčasťou mesta Silk. Považoval to však za vhodnú situáciu, kedy možno bližšie spoznať Coseyho, aspoň na chvíľu vidieť svet ako ho vidí Cosey, a žiť život, ako ho žije Cosey. Na druhej strane Cosey využil príležitosť zistiť, čo o ňom hovoria ľudia v jeho neprítomnosti, ale aj zveriť sa niekomu so svojimi trápeniami: „Cosey sa cítil uvoľnenejší, keď sa priatelil s jedným z predákov v továrni, než s jedným zo svojich čašníkov.“ Iné priateľstvo sa odohráva medzi Romenom, jeho priateľmi (Jamal, Theo, Freddie) a dievčaťom Pretty-Fay. Romen sa nepriamo zúčastní pri jej znásilnení jeho priateľmi, avšak keď príde rad naňho, zachová sa ako „priateľ - záchranca“; pomôže dievčaťu odísť z izby aj z domu a zabráni tak ďalšiemu násiliu. Tento jeho hrdinský čin sa mu neskôr vypomstí a sám utŕži bitku. Zaúradoval tu pozitívny vplyv jeho starých rodičov, ktorý mu v danej situácii umožnil zachovať sa tak, aby boli naňho hrdí nie len jeho opatrovníci, ale aj on sám.
3. Neznáma – odkrýva minulosť a rané detstvo Junior Viviane. Neznáma je však pre všetkých - Junior je totiž len prezývka, ktorú dostala od otca (Ethan Payne Junior), ktorý ju tak začal volať hneď po narodení, a priezvisko Viviane si zvolila podľa krstného mena svoje mamy (Vivian), keď sa ho ľudia dožadovali. So svojou rodinou žila v biednych podmienkach v časti okresu, ktorú volali sídlisko. Tu si našla aj svojho prvého skutočného priateľa – volal sa Peter Paul Fortas, sebaistý chlapec s prezývkou Pipi. Ide o vzťah dvoch nevinných detí, ktoré zaujíma viac ich priateľstvo ako rasa a postavenie v spoločnosti (Žid – syn majiteľa továrne na plnenie fliaš, a Afroameričanka – žijúca medzi najnižšou vrstvou spoločnosti). V jedenástich rokoch spáchala tamojšiu verziu zločinu: utiekla z Desiateho okresu. Dostala sa na miesto kde ju kŕmili, kúpali a šatili, mohla sa učiť – za mrežami. Svetlý moment jej života nastal, keď sa dostala do domu Coseyovcov a uvidela na portréte neznámeho, ktorý jej už vtedy bol bližší ako jej vlastná rodina. Junior si v dome nájde nového priateľa – pomocníka Romena. Prvýkrát sa v románe objavuje rozprávanie z pohľadu L.
4. Dobrodinec – odkazuje na falošný pocit materiálneho komfortu, ktorý Cosey vytvoril pre svoju rodinu, a ktorý zanecháva aj ostatným ženám svojej rodiny, ktoré tak majú vo svojich identitách zakorenenú túžbu po materiálnych veciach. Heed pritiahne do rodiny aj Junior, vďaka jej túžbe po hmotných statkoch: „Verila, že každý, kto sa ozve na jej inzerát, bude potrebovať peniaze, a mala šťastie, že prvá a jediná žiadateľka o miesto bola rovnako prefíkaná ako aj chamtivá.“ Heed si uvedomuje, že chamtivosť, ktorú vníma zo strany Junior, je len odzrkadlením určitých potrieb. Pre Junior a Heed je opustenie rodiny spojené s postavením v rámci spoločenskej vrstvy. Rodičia oboch dievčat zlyhali v snahe zabezpečiť svojim deťom emocionálny ale aj materiálny komfort. Na druhej strane, Christine disponuje materiálnymi vecami a pohodlím, zlyháva však v emocionálnej stránke svojej osobnosti. V rodine zohrávala rolu "oddanej princezničky", čo ju však neuchránilo pred núteným odchodom z domu. Je neschopná nárokovať si na svoje postavenie v rodine a zameriava sa na získanie rodinného dedičstva, namiesto toho, aby sa pokúsila obnoviť niekdajší priateľský vzťah s Heed.
5. Milenec – postavy Heed, Christine a Junior sú vykreslené ako rivalky, bojujú medzi sebou o patriarchálnu osobnosť v postave Billa Coseyho. Ich snahou je byť vo svojom bytí úplný (poznať otcovskú lásku). Vzájomne prepletené osudy sa odrážajú v ďalšom vývoji ich vzťahov v románe. Všetky tri ženy vidia Coseyho nie len ako otca, ale aj ako milenca. Heed a Junior sú súčasťou erotických zážitkov s Coseym (u Junior sa to prejavuje v mileneckom vzťahu s Romenom, ktorého vníma len ako náhradu za Coseyho), pre Christine predstavuje starý otec Cosey akýsi vzor pre milenca, ktorého hľadá v dospelosti.
6. Manžel – pre Heed je Cosey viac ako len manžel, je aj jej ochranca: „''Keď bol nablízku, všetci cúvali. Znova a znova to dával vždy najavo – oni ju budú rešpektovať.''“ Toto manželstvo sa najviac negatívne podpísalo na vzťahu Heed s Christine, pre ktoré bol tento moment v ich vzťahu zlomovým. Coseyho počin a sklon k pedofílii sa síce nestretol s odsúdením v spoločnosti, no nestalo sa tak len vďaka jeho moci a vplyvu v meste.
7. Ochranca – opisuje vzťah Billa k Heed ale aj Christine. Takisto sa ochranárske sklony objavujú aj u Sandlera vo vzťahu k jeho vnukovi. Jeho stará mama sa obáva, že Junior má na Romena zlý vplyv, a presvedčí Sandlera, aby sa s ním o tom porozprával. Starí rodičia sa snažia Romena chrániť, aby si ako 14-ročný na seba nezobral viac záväzkov a povinností ako dokáže sám zvládnuť.
8. Otec – život bez otca sa najviac odrazil na správaní sa Christine. Hoci tejto úlohy sa dočasne zhostil Cosey, Christine aj tak nikdy nenadobudne pocit úplnej rodiny. Po tom, ako opúšťa dom v ktorom vyrastala, odíde do cudzieho mesta a snaží sa nájsť samú seba. Vyskúša si aj prácu prostitútky, čo vyústi do siedmych tehotenstiev, pričom každé sa skončí potratom. Ako sama hovorí: „...ona nechcela byť matkou – nikdy. Okrem toho, nik jej v tom nebránil ani neradil, aby to robila inak: revolúcia potrebuje mužov, nie otcov.“ S Coseym ako otcom sa stotožňuje aj Junior, avšak je to len jedna z jeho fiktívnych úloh v jej živote.
Sen noci svätojánskej
thumb|Titulná strana prvého kvatra Sna noci svätojánskej. thumb|Puk a víly. thumb|Spor Oberona a Titanie od [[Joseph Noel Paton|Josepha Noela Patona.]] thumb|Prebudenie Titanie od [[Johann Heinrich Füssli|Johanna Heinrich Füssliho.]] thumb|Ďalší zo série Füssliho obrazov inšpirovaný Snom noci svätojánskej. Sen noci svätojánskej je romantická komédia z pera anglického dramatika Williama Shakespearea, napísaná na prelome 16. a 17. storočia.
Láska (kniha)
Dej
9. Fantóm – zmierenie medzi dávnymi priateľkami Heed a Christine, keď spomínajú na časy priateľstva a na zlomový okamih ich vzťahu: keď sa pán Cosey dotkne na chodbe Heedinej bradavky, pri predstave na ňu ukojí svoju túžbu a rozhodne sa s ňou oženiť. Ich priateľstvo sa rozpadá, avšak nie vinou samotných dievčat, ale na základe strachu z toho, že sa tá druhá dozvie o čine pána Coseyho: Heed sa bojí povedať Christine, čo sa stalo na chodbe; Christine sa hanbí za starého otca, za to, že ho videla pri ukájaní svojej túžby.
9793 Torvalds
Je pomenovaná podľa Linusa Torvaldsa, fínskeho programátora, ktorý je tvorcom linuxového jadra.
Láska (kniha)
Dej
Dej sa odohráva na rôznych miestach, prevažne však v meste Silk, na Monarch Street 1 – v dome Billa Coseyho a zároveň v letovisku, ktoré vybudoval, a ktoré „bolo najlepším a najznámejším dovolenkovým miestom pre farebných na Východnom pobreží“. V jednotlivých časových úsekoch rozprávania sa však autorka vracia aj na miesta ako Up Beach, Oceanside a Sooker Bay. Román sa odohráva v rôznych časoch, strieda sa obdobie 50. a 90. rokov 20. storočia.
Sen noci svätojánskej
Vznik a prvé uvedenie
Presný dátum zrodu hry je neznámy. Predpokladá sa však, že hra nemohla vzniknúť skôr ako na jeseň roku 1594. Nachádzame v nej totiž narážku na udalosť, ktorá sa stala 30. augusta 1594 na krstinách princa Henricha, syna budúceho kráľa Jakuba I. a tlač ju zaznamená až v októbri toho istého roku. Počas hostiny sa mal objaviť voz, ktorý mal ťahať lev, no pretože by v hosťoch mohol vyvolať strach, nahradila ho iná atrakcia. Na ponuku tkáča Klba, že bude v interlúdiu hrať leva, reaguje postava tesára Väzbu slovami: ''„Ty by si reval až priveľmi a naľakala by sa kňažná aj ostatné dámy. Aj tie by sa potom rozrevali – a knieža by nás dalo za to všetkých povesiť.“''
Láska (kniha)
Dej
V románe sa striedajú dva typy rozprávačov: primárny - tzv. autorský vševediaci rozprávač, a sekundárny - tzv. priamy „ja“ rozprávač – časti príbehu rozprávané postavou L, v prvej osobe (v texte sú tieto úseky vyznačené kurzívou).
Sen noci svätojánskej
Vznik a prvé uvedenie
Ďalšími indíciami sú správy o prevrátenom počasí z rokov 1594 až 1596. Istý Simon Forman si o lete roku 1596 poznamenal: „June and July were very wet and wonderful cold like winter“ („jún a júl boli veľmi daždivé a podivuhodne chladné mesiace podobné zime“). Jeho slová sa nápadne premietli do jednej z replík Titanie: ''„(…) Zima aj leto bláznia! Nastal chaos / v poradí sezón. Bielohlavý mráz / omacal čerstvý purpur v lone ruže, / bradatá stará zima na posmech / nasadila si venček z letných púpät / na sluchy s riedkym srieňom (…)“''
Sen noci svätojánskej bol zapísaný do Nakladateľského registra (Register of the Stationers Company) 8. októbra 1600 – zapísal ho tam londýnsky nakladateľ Thomas Fisher. Podľa vedcov sa prvé kvatro opieralo o neautorizovaný pôvodný text. Prvé zmeny sa objavili až vo fóliovom vydaní z roku 1623.
Láska (kniha)
Dej
Dej nie je radený chronologicky, autorka odhaľuje súvislosti postupne, v rôznych časových úsekoch a obdobiach.
Sen noci svätojánskej
Osoby
V hre vystupujú tieto postavy:
Spojená škola - Gymnázium sv. Jána Bosca
Spojená škola v Novej Dubnici sa skladá z organizačných zložiek ZŠ, MŠ, gymnázium a SOŠ. V roku 1991 vznikla základná škola a v roku 1992 gymnázium. V tom, čase bol zriaďovateľom biskupský úrad Nitrianskej diecézy. Vznikom Žilinskej diecézy prešli zriaďovateľské kompetencie pod biskupský úrad v Žiline. Od 1. decembra 2004 je gymnázium súčasťou Spojenej školy sv. Jána Bosca v Novej Dubnici. Gymnázium má 4-ročnú a 8-ročnú formu štúdia. Je to všeobecnovzdelávacia škola s vlastnými rozšírujúcimi predmetmi Rétorika, Náboženstvo, možnosťou voľby seminárov v maturitnom ročníku a možnosťou absolvovať ako nepovinné hodiny informatické predmety z odboru technické lýceum.Ako prvý cudzí jazyk sa vyučuje angličtina, ako druhý cudzí jazyk sa vyučuje nemecký jazyk. Kvalitné výsledky dosahuje v umiestňovaní študentov na vysoké školy medicínskeho zamerania. Spolu s gymnáziom funguje aj Stredná odborná škola informačných technológií s odborom technické lýceum, ktoré je zamerané na informatiku v spojení s elektrotechnikou.
Sen noci svätojánskej
Dej
V úvodnej scéne, sa Hermia odmieta podriadiť želaniu jej otca, aby si vzala Demetria, ktorého jej on sám vybral za manžela. Egeus jej pripomína staré aténske právo, podľa ktorého sa dcéra musí podriadiť otcovi a vziať si toho pytača, ktorého jej určí otec alebo si bude musieť vybrať medzi smrťou a doživotnou cudnosťou ako mníška bohyne Diany.
Georgij Stepanovič Šonin
Georgij Stepanovič Šonin (* 3. august 1935, Roveňky – † 7. apríl 1997, Hviezdne mestečko) bol sovietsky kozmonaut.
Sen noci svätojánskej
Dej
Hermia a jej milý, Lysander, sa rozhodnú počas noci utiecť do neďalekého lesa. Hermia sa zdôverí svojej najlepšej priateľke, Helene, ktorá miluje Demetria, ale ten ju odmieta. Rozhodne sa ho získať a tak mu prezradí Hermiin plán. Demetrius, poslušne nasledovaný Helenou, naháňa po lese Hermiu, ktorá však hľadá Lysandra.
Georgij Stepanovič Šonin
Zúčastnil sa na misii Sojuz 6. Vo vesmíre celkovo strávil skoro 5 dní.
Eliáš Institoris-Mošovský
Eliáš Institoris-Mošovský (tiež Mošócy, Mossótzy) - Institorisz de Mosócz (* Slovensko) bol evanjelický kňaz zemianskeho pôvodu.
Benešov nad Ploučnicí
Benešov nad Ploučnicí je mesto v Česku v okrese Děčín v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 931 obyvateľov, z toho 1 981 mužov a 1 950 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,3 roka (muži 38,7 roka, ženy 41,9 roka).
Fontrailles
Fontrailles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
2442 Corbett
2442 Corbett je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavila Zdeňka Vávrová 3. októbra 1980.
Mazurivka (Tuľčynský rajón)
Mazurivka je dedina (село) na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 2010 obyvateľov.
Obežná rýchlosť
Obežná rýchlosť je rýchlosť, ktorou teleso obieha okolo barycentra systému, ktoré sa zvyčajne nachádza v blízkosti masívnejšieho telesa.
Brighton Beach
thumb|Ulica na Brighton Beach s ruskými nápismi
Brighton Beach je newyorská štvrť ležiaca na pobreží Coney Islandu, v roku 2008 tu žilo 23582 obyvateľov. Oblasť je známa ako stredisko rusky hovoriaceho obyvateľstva v USA.
Rozkvet lokality začal v sedemdesiatych rokoch 19. storočia, keď tu boli vybudované luxusné morské kúpele s dostihovou dráhou a ďalšími atrakciami, ktoré získali názov podľa anglického letoviska Brighton. V časoch Veľkej hospodárskej krízy bohatí hostia zmizli a na Brighton Beach sa začali usadzovať prisťahovalci, predovšetkým Židia z východnej Európy. Preto miesto získalo prezývku Malá Odesa. Ďalšia imigračná vlna prišla s rozpadom Sovietskeho zväzu, kedy do Ameriky zamierili ekonomickí vysťahovalci z týchto krajín. V 21. storočí sa tu usadzujú prevažne ľudia z krajín strednej Ázie. Na Brighton Beach je množstvo ruských obchodov a reštaurácií, vychádzajú tu noviny v ruštine, rad miestnych obyvateľov ani nevie po anglicky. Štvrť je známa nízkou životnou úrovňou, preľudnenosťou a vplyvom organizovaného zločinu.
Na Brighton Beach vedie BMT Brighton Line newyorského metra. Nachádza sa tu tanečná škola Brighton Ballet Theater. Neil Simon napísal o živote tunajších obyvateľov úspešnú divadelnú hru Spomienky na Brighton Beach, ktorú v roku 1986 sfilmoval Gene Saks. Ďalšie filmy odohrávajúce sa v tejto štvrti sú Moskva na Hudsone, Malá Odesa atď.
Skrútenie
Skrútenie (skrúcanie) alebo stočenie (stáčanie) alebo zakrútenie (zakrúcanie) alebo zatočenie (zatáčanie) alebo otočenie (otáčanie) alebo skrútnutie alebo zvrtnutie (zvŕtanie) môže byť:
Skrútenie (skrúcanie) alebo stočenie (stáčanie) alebo zakrútenie (zakrúcanie) alebo zatočenie (zatáčanie) môže byť:
Praslin (Aube)
Praslin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 77 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Meix-Saint-Epoing
Le Meix-Saint-Epoing je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bynovec
Bynovec je obec v Česku v okrese Děčín v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 296 obyvateľov, z toho 147 mužov a 149 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,6 roka (muži 38,3 roka, ženy 36,9 roka).
Wilanów
left|50px right|thumb|Poloha
Wilanów je mestská štvrť vo Varšave v Poľsku. Nachádza sa tu Wilanowský palác, tzv. Poľský Versailles a druhé sídlo poľských kráľov.
Achziv
thumb|Celkový pohľad na Achziv thumb|Historická zástavba v Achzivu thumb|Pamätník vojakom padlým počas Noci mostov Achziv (hebrejským písmom אכזיב) je staroveké sídlisko na brehu Stredozemného mora v západnej Galilei, asi 5 km severne od Naharije. Leží v miestach, kde sa do mora vlieva vádí Nachal Kaziv. Dnes je táto lokalita chránená ako národný park, ktorý zahŕňa aj zvyšky arabskej dediny Al-Zíb, opustenej v roku 1948. Južne od areálu do mora ústi vádí Nachal Šaal.
Dejiny
Sídlisko Achziv sa spomína už v biblickej knihe Jozua (Joz 19, 29). Podľa nálezov a vykopávok, vykonaných v tejto oblasti možno vyvodiť, že Achziv bol v železnej dobe obchodným mestom a kvitnúcim mestom bolo aj v niekoľkých prvých storočiach nášho letopočtu.
Rimania poznali toto miesto ako Ecdippa. Križiacke pramene ju nazývali Casal Lambertie alebo Imbert. V období krížových výprav stála v Achzive križiacka pevnosť, ktorej zvyšky boli pri archeologických vykopávkach nájdené spolu s hospodárskymi budovami či cintoríny.
Bola dobytá Mamlúkami v 13. storočí a v nasledujúcom období bývalý Achziv (arabsky Al-Zíb) obývali Arabi. Táto arabská dedina Al-Zíb sa rozkladala na brehu mora, priamo pri ústí Nachal Kaziv. Stála tu mešita a základná škola založená v roku 1882. Roku 1931 mal Al-Zíb 1059 obyvateľov a 251 domov.
Počas Noci mostov 16. júna 1946 vyhodilo 43 bojovníkov Palmachu v Achzive súčasne cestný a železničný most cez Nachal Kaziv. Bojovníkom, ktorí pri tejto operácii zahynuli, bol na tomto mieste vztýčený pamätník.
Pri prvej arabsko-izraelskej vojne (15. mája 1948) arabskú dedinu Al-Zíb dobyli židovské sily a jej obyvatelia utiekli. Zástavba dediny potom bola v decembri 1948 zbúraná, s výnimkou mešity a jedného domu, a teraz je začlenená do turistického areálu v národnom parku Achziv.
Ernst Kaltenbrunner
Ernst Kaltenbrunner (* 4. október 1903 Ried im Innkreis, Rakúsko-Uhorsko – † 16. október 1946 Norimberg, Nemecko) bol prominentný nacista, člen SS v hodnosti Obergruppenführer a policajný generál, odsúdený na Norimberskom procese na trest smrti za vojnové zločiny a zločiny proti ľudskosti. Spolu s Hitlerom, Himmlerom, Heydrichom a ďalšími mal rozhodujúci podiel na vyvražďovaní židovského obyvateľstva, Slovanov a iných národností a rás v koncentračných táboroch a na okupovaných územiach.
Životopis
Narodil sa v mestečku Ried im Innkreis v Rakúsku. Bol synom právnika, študoval na štátnom reálnom gymnáziu v Linzi a neskôr právo na univerzite v Gratzi, kde v roku 1926 získal diplom. Po skončení školy pracoval ako právnik v Linzi a Salzburgu. Bol vysoký okolo 201 cm. Výrazné jazvy na tvári mal pravdepodobne zo študentských rokov, keď sa zúčastňoval súbojov, iná verzia hovorí o následkoch dopravnej nehody, ktorú spôsobil pod vplyvom alkoholu.
V roku 1929 sa stal Rechtsberater (právny poradca) NSDAP. 18. októbra 1930 vstúpil do nacistickej strany (legitimácia č. 300 179). V roku 1931 bol Bezirksredner (okresný hovorca) za nacistickú stranu v Hornom Rakúsku. Do SS vstúpil 31. augusta 1931. Číslo jeho SS legitimácie bolo 13 039. V roku 1932 začal pracovať v advokátskej praxi svojho otca v roku 1933 sa stal vedúcim Národno-socialistickej právnickej ligy v Linzi.
V roku 1932 sa stal členom Nacionálne socialistickej strany a člen rakúskych oddielov SS. V roku 1934 sa dostal do väzenia za aktívnu účasť na sprisahaní proti Dollfussovej vláde a v roku 1935 mu ako jednému z vedúcich činiteľov rakúskej SS odobrali právo vykonávať právnickú prax. 13. marca 1938 bol na Hitlerov osobný pokyn vymenovaný za štátneho tajomníka pre otázky bezpečnosti Seyss-Inquartovej nacionálno socialistickej vlády v Rakúsku. V praxi to znamenalo, že sa stal šéfom jednotiek SS v Rakúsku.
V júni 1940 bol Kaltenbrunner vymenovaný za šéfa viedenskej polície. Tento dodatočný post zastával 1 rok. V júli 1940 bol poverený ako SS-Untersturmführer do zálohy Waffen-SS. Popri svojich mnohých úradných povinnostiach Kaltenbrunner tiež vytvoril rozsiahlu spravodajskú sieť po celom Rakúsku, ktorá sa presunula na juhovýchod, čo ho nakoniec priviedlo do pozornosti Himmlera.
Od januára 1943 do konca vojny bol na Himmlerov podnet náčelníkom Hlavného úradu ríšskej bezpečnosti Reichssicherheitshauptamt (RSHA). Bolo mu priamo podriadené gestapo, bezpečnostná služba Sicherheitsdienst (SD), kriminálna polícia (Kriminalpolizei) a zahraničná spravodajská služba. Hitler ho do tejto funkcie menoval osobne po tom, čo v Protektoráte Čechy a Morava spáchali československí výsadkári Slovák Jozef Gabčík a Čech Jan Kubiš atentát na jeho predchodcu v tejto funkcii a zároveň zastupujúceho ríšskeho protektora pre Čechy a Moravu – Reinharda Heydricha. Táto funkcia zároveň znamenala, že Ernst Kaltenbrunner sa stal zástupcom Heinricha Himmlera.
Voľba Kaltenbrunnera bola prekvapením, lebo na funkciu náčelníka RSHA ašpirovali aj ďalší vysokí nacistickí pohlavári ako šéf gestapa Heinrich Müller alebo dokonca šéf zahraničnej rozviedky SD Walter Schellenberg. Ďalším potenciálnym kandidátom na šéfa RSHA bol Wilhelm Stuckart. Kaltenbrunner bol s najväčšou pravdepodobnosťou vybraný, pretože bol považovaný za porovnateľne schopného a očakávalo sa, že bude v Himmlerových rukách poddajnejší.
Ako mnohí nacisti, aj Kaltenbrunner bol oddaný antisemita. Podľa bývalého SS-Sturmbannführera Hansa Georga Mayera bol Kaltenbrunner prítomný na stretnutí Hitlera, Goebbelsa, Himmlera a Heydricha v decembri 1940, kde bolo rozhodnuté splynovať všetkých Židov neschopných ťažkej fyzickej práce. Pod Kaltenbrunnerovým velením genocída Židov nabrala tempo, pretože „proces vyhladzovania mal byť urýchlený a koncentrácia Židov v samotnej Ríši a okupovaných krajinách mala byť čo najskôr zlikvidovaná.“ Kaltenbrunner zostal neustále informovaný o stave činnosti koncentračných táborov, dostával pravidelné správy vo svojej kancelárii v RSHA.
V roku 1945 bol zajatý americkými jednotkami v Alpách a v Norimbergu postavený pred medzinárodný súd pre vojnových zločincov. Dňa 1. októbra 1946 bol odsúdený na trest smrti obesením. Rozsudok bol vykonaný 16. októbra 1946 o druhej hodine po polnoci.
Stanislav Piętak
Mgr. Stanislav Piętak, PhD. (* 18. marec 1946, Smilovice) je český evanjelický teológ, farár, univerzitný pedagóg a emeritný biskup Sliezskej cirkvi evanjelickej augsburského vyznania.
Život
V rokoch 1967 až 1971 študoval na Evanjelickej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a na Kresťanskej teologickej akadémii vo Varšave. Od roku 1971 pôsobil v duchovenskej službe Sliezskej cirkvi evanjelickej a. v., v zboroch:
Počas komunistického režimu bol perzekvovaný.
Bol činný tiež na Pedagogickej fakulte Ostravskej univerzity, kde stál na čele Katedry kresťanskej výchovy od roku 1993 až do začlenenia uvedenej katedry do Katedry spoločenských vied v roku 2003. V roku 2000 získal na Evanjelickej bohosloveckej fakulte v Bratislave doktorát na základe obhájenia dizertačnej práce na tému Duchovná zrelosť ako výzva na konfirmačnú prípravu. Od roku 2005 zastával funkciu predsedu Rady Cirkevnej základnej školy v Třinci, ktorá nadväzuje na činnosť kresťanských tried na Fakultnej ZŠ v Třinci (1994 – 2003). Bol tiež členom Rady Evanjelikálneho teologického seminára v Prahe.
V novembri 2006 bol synodou SCEAV zvolený za biskupa. V roku 2007 odoprel podpísať dokument Charta Oecumenica, pretože sa domnieval, že signatárov zaväzuje k smerovaniu, ktoré sa rozchádza v základných otázkach s augsburským vyznaním. V roku 2009 sa v otvorenom liste vyjadril proti uznaniu homosexuálneho partnerstva v Evanjelickej luteránskej cirkvi v Amerike. Jeho funkčné obdobie v úrade biskupa uplynulo 18. marca 2011.
Potom, čo opustil úrad biskupa, začal v roku 2011 pracovať v zbore v Bystrici nad Olšou.
Biskup Piętak je ženatý; z manželstva s Annou má dcéru Magdalenu a synov Martina, Tomáša a Pavla. Jeho zaťom je Jiří Chodura.
268 Adorea
268 Adorea je planétka v hlavnom páse planétok s priemerom 140 km, ktorú objavil francúzsky astronóm Alphonse Louis Nicolas Borrelly 8. júna 1887.
2443 Tomeileen
2443 Tomeileen je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil M. F. Wolf 24. januára 1906.
Spišskí Nemci
Nemecké obyvateľstvo žijúce na území Spiša.
Príchod Nemcov na Slovensko
Pre karpatsko-nemecké obyvateľstvo (karpatskí Nemci) na Spiši (nem. Zipser Deutsche) sa zaužíval tiež nesprávny názov Spišskí Sasi. Na základe lingvistickej analýzy sa však zistilo, že kolonisti pôvodne prišli z oblasti stredného Franska (okolie riek Rýn a Mása) a nie zo Saska. Pomenovanie pravdepodobne vzniklo v období, kedy sa Nemcom hovorilo všeobecne Sasi. V minulosti išlo o najväčšiu skupinu nemeckého obyvateľstva na území dnešného Slovenska. Delia sa na tri podskupiny: Dolnospišských, Hornospišských a Podolínskych Nemcov. Významne sa pričinili o nemeckú kolonizáciu Sedmohradska a Zakarpatska.
Spiš - nemecké centrum
Centrom nemeckých imigrantov takmer už na samom začiatku ich osídľovania východného Slovenska sa stal Spiš. Zakrátko zaujali svojimi hospodárskymi i politickými aktivitami popredné miesta v mestách a obciach. Zaoberali sa poľnohospodárstvom, baníctvom venovali sa kovospracujúcemu priemyslu čím prispievali k prosperite spišských miest. Podľa zistených údajov, na Spiši žilo v roku 1869 50,4% Slovákov, 35% Nemcov, 13,8% Rusínov, 0,7% Maďarov a 0,1% goralov - ľudí, ktorí mali pôvodne poľskú národnosť. V roku 1900 sa zmenila národnostná štruktúra obyvateľov Spiša. K slovenskej národnosti sa prihlásilo 55,8% obyvateľstva, k nemeckej 26,2%, k rusínskej 8,8%, výrazne však pribudlo Maďarov - 6,6% (10 793). Bolo to aj preto, lebo štatistický úrad rozhodol, že za materinský jazyk sa bude pokladať tá reč, ktorú patričná osoba pokladá za svoju a ňou najradšej a najlepšie hovorí. V roku 1910 žilo v Spišskej župe 164 120 obyvateľov. Z nich sa k Slovákom hlásilo 54,14%, k Maďarom 11,3%, k Nemcom 23,30%, k Rusínom 7,51%, k Rumunom 0,32%, k Chorvátom 0,04%, k Srbom 0,09% obyvateľov. Spiš bol na konci vojny v roku 1918 národnostne slovenský, ale rozhodujúcu úlohu v riadení hospodárstva, v kultúre a v politike mali spišskí Nemci a Maďari. Tí boli vo vzťahu k slovenskému obyvateľstvu veľmi kritickí a pokladali ich za nižšiu spoločenskú vrstvu. Neboli im rovnocenní partneri. Prejavovalo sa to na mnohých úrovniach, v úradoch, školách, v zdravotníctve dokonca aj v turistike. Napríklad v Nemcami a Maďarmi založenom Uhorskom karpatskom spolku, ktorý sa angažoval v turistike, slovenskí horskí vodcovia museli ovládať maďarčinu a nemčinu, inak ich zo spolku vylúčili. A tak koncom 19. storočia boli horskými vodcami vo Vysokých Tatrách iba spišskí Nemci.
Prvá svetová vojna
Po vypuknutí prvej svetovej vojny a po prvotnom vlasteneckom nemeckom a maďarskom nadšení, sa očakávania nemeckej a maďarskej menšiny nesplnili. Mnohí sa začali obávať o budúcnosť a začali silnieť tlaky na vytvorenie samostatnej "enklávy" rúcajúceho sa uhorského štátu. Mnohí sa nádejou očakávali, že budú pripojení k Uhorsku. S obavami o budúcnosť uvažovali o vytvorení Spišskej republiky. Spišskí Nemci, ktorí tvorili necelú tretinu obyvateľstva Spiša boli presvedčení, že práve oni majú právo rozhodnúť o osude Spiša. Boli rozhorčení z vyhlásenia Československej národnej rady v Paríži, že z českých a hornouhorských žúp po skončení vojny bude vytvorený nový Česko-Slovenský štát. Napríklad kežmarský mešťanosta dr. Elemér Mattyasovszky 23. októbra 1918 zvolal zhromaždenie popredných Kežmarčanov a mestskej rady, ktorá sa s výzvou na podporu integrity Uhorska obrátila na všetky mestské zastupiteľstvá na Spiši. Takmer to isté sa stalo o niekoľko dní neskôr v Krompachoch, Ľubici, Levoči, Poprade, Gelnici, Spišskej Novej Vsi a v ďalších šesťdesiatich obciach na Spiši. Ich snahy podporovala maďarská vláda, robili sa podpisové akcie za zachovanie Uhorska. Slovenské obyvateľstvo s obavami sledovalo tento vývoj. Zároveň sa vŕšilo na mnohých občanoch nemeckej, maďarskej a židovskej národnosti. Vojnoví navrátilci a mnohí iní rabovali obchody a krčmy židovských majiteľov. To, že neurobili viac škody bola zásluha občianskej stráže, ktorá zabránila mnohým násilnostiam. Mnohí Židia, ktorí žili na Spiši a patrili k sociálne slabším, už neobnovili svoje živnosti. Maďari a Nemci vytvárali nemecké a maďarské národné rady a mali prevahu nad slovenskými. Slovenské vznikli len v Kežmarku, Poprade, Spišskej Sobote a v Spišskej Starej Vsi. Ostatné vznikli na dedinách. Obyvatelia s obavami sledovali úsilie Poľska o pripojenie obcí a územia horného severného Spiša k Poľsku.
Čím viac sa k územiu Spiša blížili česko-slovenské vojenské jednotky, tým viac sa Nemci usilovali o vyhlásenie Spišskej republiky. Tú si predstavovali ako malé Švajčiarsko, ktoré by bolo kondomíniom Maďarska. Stalo sa tak z podnetu Prezídia Hornouhorskej nemeckej rady 9. decembra 1918 v Kežmarku, kde bola vyhlásená samostatná Spišská republika. Podporili ju Nemci aj v iných spišských mestách. Proti tomu sa postavilo miestne slovenské obyvateľstvo. O tri dni neskôr reprezentanti prešovskej Východoslovenskej národnej rady 11. decembra 1918 v Košiciach vyhlásili Slovenskú ľudovú republiku, ktorá sa spoliehala na ochranu a pomoc Budapešti. V ten istý deň do Liptovského Mikuláša prišli zástupcovia spišských Nemcov Dr. Förster a Dr. Winkler, aby nadviazali styk s liptovským výborom Slovenskej národnej rady a oznámili, že Čechov chcú prijať priateľsky a nepostavia sa proti prichádzajúcemu česko-slovenskému vojsku.
Vavro Šrobár na odporúčanie Milana Hodžu vymenoval popredného mikulášskeho advokáta Jána Rumanna za spišského župana. Ján Rumann v novej funkcii prišiel 7. januára 1919 do Levoče. Už zakrátko oznámil, že úradnou rečou bude slovenčina a tá bude vyučovacím jazykom na školách. V menšinových školách sa mohol i naďalej do piateho ročníka používať pri vyučovaní menšinový jazyk. Niektorí učitelia odmietli zložiť prísahu novému štátu a uvoľnili miesta slovenským i keď často na túto prácu nepripraveným pedagógom. Nemeckí evanjelici odmietli ustanovenie samostatnej Evanjelickej cirkvi a.v. na Slovensku, ktorá vynikla po rozpade monarchie. Keď vnikla, tak žiadali vytvoriť samostatný dištrikt pre nemecké a maďarské evanjelické zbory a na konventoch zásadne hovorili len po nemecky a bohoslužby mali len v nemčine. Až v druhej polovici 20. rokov sa tento postoj začal meniť tak na cirkevnej pôde ako aj vo všeobecnosti. Negativizmus spišských Nemcov voči Slovákom však ešte dlho nezmizol. Podobné problémy boli napríklad v železničnej doprave.
Konflikt hrozil s Poľskom, kde boli v hre severné časti hranice Spiša, Vysokých Tatier a Oravy. V auguste 1919 sa uskutočnilo sčítanie obyvateľstva, prvé na území Slovenska po vytvorení nového štátu. Nebolo celoštátne. Ukázalo, že na Spiši je prevaha slovenského obyvateľstva a to aj napriek silným oblastiam v okolí Kežmarku, Spišskej Soboty a Gelnice. V roku 1919 tu žilo z celkového počtu 58,14% Slovákov, 23,16% Nemcov, 7,21% Maďarov, 7,65% Rusínov a 3,84% príslušníkov iných národov. Slovenské obyvateľstvo, ktoré sa predtým hlásilo k maďarskej a nemeckej národnosti sa teraz prihlásilo k vlastnej. Tento počet rokmi narastal. Spišskí Nemci sa s novým Česko-slovenskom nestotožnili. Staršia generácia tvrdohlavo zostávala na svojich stanoviskách, len mladšia pomaly opúšťala jej názory a prikláňala sa k novým pomerom.
Nové postavenie v novej republike
Začiatkom dvadsiatych rokov 20. storočia vznikli na Slovensku viaceré menšinové politické strany. V Bratislave a na strednom Slovensku účinkovala Karpatskonemecká strana (Karpathendeutsche Partei - KDP), na Spiši Spišskonemecká strana (Zipser Deutsche Partei - ZDP). Vznikla v roku 1920 v Kežmarku. Jej prvým predsedom bol Karl Brückner, od roku 1922 Andor Nitsch. Nebola samostatná, bola autonómnou organizáciou v rámci maďarských strán, spočiatku Krajinskej kresťansko-socialistickej strany, neskôr Maďarskej národnej strany. Stála na pozíciách politiky predošlého veľkého Uhorska a presadzovala spišskú samostatnosť.
Kežmarok centrum pospolitosti
Centrom nemeckej pospolitosti na Spiši bol Kežmarok. Okrem ústredia Spišskonemeckej strany tu od 1. apríla 1927 mal svoje sídlo krajský sekretariát Nemeckého kultúrneho spolku (Deutscher kulturverband - DKV), neskôr Nemecký telovýchovný spolok (Deutscher Turnverband- DTV). Boli tu nemecké ľudové a meštianske školy, gymnázium a pobočka obchodnej školy. V roku 1930 založila si "hospodársku kanceláriu pre Spiš" Karpatskonemecká strana (Krapatendeutsche Parteai - ZDP). Na politickom živote sa podieľali tunajší nemeckí sociálni demokrati, komunisti, prívrženci Hodžovej agrárnej strany. Boli vnútorne diferencovaní. Patrili ku všetkým sociálnym skupinám a najvýznamnejšie postavenie mali medzi strednými mestskými vrstvami. Koncom predmníchovskej republiky rozhodujúcim politickým činiteľom bol Karpatskonemecká strana a od októbra 1938 jej nástupkyňa Nemecká strana (Deutsche Partei - DP), ktorá sa postavila na stranu nacistického Nemecka. Otvorene sa hlásila k fašistickej. K 31. decembru 1942 mala na Slovensku 150 miestnych organizácií a 63930 členov. Časť spišských Nemcov, ktorí boli členmi ľavicových strán, predovšetkým komunisti, si zakladali spoločne so slovenskými spolupracovníkmi ilegálne protifašistické skupiny, ktoré však boli v s roku 1943 značne zredukované zatknutím popredných funkcionárov.
Druhá svetová vojna
Po 14. marci 1939 sa Karpatskí Nemci stali občanmi Slovenskej republiky, ale nenadobudli nemecké ríšske občianstvo. Bezprostredne po Mníchove oznámil Franz Karmasin slovenskej vláde, že dňom 10. októbra 1939 založil novú stranu Deutsche Partei. Počas vojny v apríli 1943 žiadal úplné nasadenie Karpatských Nemcov do vojnového úsilia Nemecka. Slovenská vláda podľahla po dlhšom čase nátlaku Berlína a podpísala dohodu o plnení vojenských povinností slovenských Nemcov v zbraniach SS. Počet príslušníkov SS zo slovenských Nemcov vzrástol na 9 tisíc. Deutsche Partei mala snahu zasahovať výraznejšie do politického diania na Slovensku. Jej snahy však obmedzoval neustály odliv Nemcov zo Slovenska, ktorí bojovali na frontoch a časť z menšiny pracovala v Nemecku v podnikoch, ktoré zásobovali armádu.
Slovenské národné povstanie na Spiši
Ale aj postavenie nemeckej menšiny sa zdramatizovalo. Počas Slovenského národného povstania mnohí domáci Nemci sa stali obeťami násilností. Ešte pred vyhlásením povstania 27. augusta 1944 zadržali povstaleckí vojaci v Ružomberku okrem nemeckých vojakov aj miestnych Nemcov. Na druhý deň ich partizáni vyviezli do priestoru Podsuchá - Biely Potok a postrieľali. Usmrtených bolo pravdepodobne 24 príslušníkov nemeckej menšiny. Ďalších 48 osôb nemeckej národnosti z Ružomberka zastrelili partizáni 1. septembra 1944. Po ústupe partizánov z Handlovej našli neďaleko mesta štyri masové hroby s 30 osobami a 130 handlovských Nemcov (baníkov a robotníkov) ostalo nezvestných. Predpokladá sa, že boli zavraždení v Sklabini. Takých obetí bolo viac. Slovenská historiografia nepozná presný počet zavraždených príslušníkov nemeckej menšiny na Slovensku. Odhaduje sa že ich takto zahynulo približne 1200.
Evakuácie
Blížiacim sa frontom a pod vplyvom víťazstiev Červenej armády sa rozbehli prípravy na evakuáciu nemeckého obyvateľstva. Ako prvé boli od polovice septembra 1944 odsunuté školopovinné deti, ktoré sprevádzali učitelia. V prvej etape od 14. septembra 1944 odchádzali cez Zakopané do Rakúska a do Bavorska. Ich osudy boli dramatické. Kežmarský profesor J. Lipták im v spolupráci s cirkevnými kruhmi zaobstarával poživeň. Potom odchádzali matky s deťmi, ženy a muži vo veku nad 60 rokov. Evakuácia Dolného Spiša sa začala 27. septembra 1944. Odchádzali obyvatelia]] Gelnica, Smolník, Smolnícka Huta. Do začiatku októbra odišlo z Dolného Spiša asi 3200 Karpatských Nemcov, z Horného Spiša približne 4000 ľudí. Niektoré pramene uvádzajú, že zo Slovenska bolo evakuovaných približne 120 tisíc Nemcov. Odchádzajúci spišskí Nemci boli vystrašení. Hovorilo sa medzi nimi, že vyvlastnenie nie je nutné, že sa uskutočňuje len preto, aby Spišiakov vyhnali z ich starej vlasti a dali nemeckej brannej moci možnosť za lacné peniaze nakúpiť ich kone, kravy, vozy a pod. Oddiely HS opustili Kežmarok ako posledné 24. januára 1945. Po nich sa objavili demolačné komandá, ktoré ničili dopravné trasy, zásobovacie a verejné zariadenia. Počet obyvateľov v spišských mestách a obciach poklesol. Napríklad v Kežmarku o 40%. Len nepatrnú časť denných potrieb si mohli zobrať so sebou. poverené úrady odviezli to čo po nich ostalo. Odvážali peňažnú hotovosť majetok inštitúcií, historické pamiatky. Väčšiu časť zásob, potravín, dobytka a pod. vykúpila nemecká armáda. Na Slovensku zostalo asi 20 tisíc. Iné pramene uvádzajú 100 tisíc evakuantov a 62 tisíc, ktorí neopustili Slovensko. Podľa údajov Povereníctva vnútra počet evakuovaných Nemcov dosiahol približne 83 tisíc osôb.
Osídľovanie nemeckých majetkov
Vojaci Červenej armády po odídencoch zhabali značnú časť ich majetku a vyviezli ho do Sovietskeho zväzu. Na rozkrádaní sa podieľali aj slovenskí obyvatelia. Bol to výsledok úpadku morálky, stavu bezprávia i pomsty. Mnohé obce na Spiši zostali takmer vyľudnené. Napríklad obce Ruskinovce, Majerka, Podhorany, Toporec, boli vykradnuté. Väčšina spišských obcí zívala prázdnotou, gazdovstvá, domy a statky boli opustené. Prichádzali do nich obyvatelia zo susedných horských a chudobných obcí i z vojnou poškodených oblastí. Do okresu Kežmarok malo prísť okolo 5000 Slovákov zo severných dedín Spiša (v skutočnosti sa prisťahovalo menej), ktorí po skončení vojny a po obnovení hraníc s Poľskom prišli  z poľských spišských dedín. Prichádzali repatrianti z Rumunska a Maďarska. Proces osídľovania týchto majetkov vyvolával veľa problémov. Vznikali rozpory medzi pôvodným obyvateľstvom a presťahovalcami. Ziskuchtivosť, obohacovanie sa a živelnosť vyvolávali negatívne emócie. Napríklad bolo tomu tak vo Veľkej Lomnici, Starej Lesnej a inde. Osídľovanie skomplikovalo navracajúce sa pôvodné nemecké obyvateľstvo, ktoré  sa skrývalo   v Liptove, na Považí, v severných a západných Čechách, na severnej Morave, Sliezsku, Rakúsku a Nemecku. Viacerí z nich sa ocitli v spojeneckých zajateckých táboroch, iní boli zaistení v Česku alebo boli účastníkmi divokého odsunu. Len časť evakuantov sa dostala do pôvodných domovov. Karpatskí Nemci evakuovali z vlasti v nádeji, že sa neskôr budú môcť vrátiť do svojich domovov. Tisíce z nich sa v priebehu apríla až júla 1945 aj vrátili. Našli svoje príbytky vykradnuté, neobývané alebo obsadené Slovákmi.
Nové povojnové pomery
Po skončení vojny vláda a prezident Edvard Beneš vyhlásili v Košickom vládnom programe, že budúci štát bude národným štátom len Čechov a Slovákov a nikoho iného. Vláda rozhodla, že občanom Československej republiky nemeckej národnosti, ktorí mali československé občianstvo pred uzavretím Mníchovskej dohody, bude štátne občianstvo potvrdené v prípade antifašistov a tých osôb, ktoré sa aktívne podieľali na boji proti Henleinovi, ďalej u osôb, ktoré po Mníchove a po 15. marci 1939 boli nemeckou a maďarskou štátnou mocou prenasledovaní a pozbavení slobody, alebo pred terorom ušli za hranice a aktívne sa zúčastnili protifašistického odboja. Príslušníci nemeckej menšiny, ktorí spolupracovali s nacistickými a fašistickými organizáciami mali byť internovaní v táboroch a vojnoví previnilci súdení.
Na rozdiel od Česka na Slovensku absentovali prejavy nenávisti voči Nemcom a nedochádzalo k takým násilnostiam ako v Česku. Slováci väčšinou zaujímali indiferentné stanovisko. Postavenie nemeckého obyvateľstva bolo ovplyvňované dekrétom prezidenta republiky č. 33/1945 Zb. z 2. augusta 1945, na základe ktorého Nemci a Maďari stratili československé štátne občianstvo. Radikálnu zmenu do majetko-právneho postavenia nemeckého obyvateľstva priniesol dekrét prezidenta republiky č. 108/1945 Zb. z 25. októbra 1945 o konfiškácii nepriateľského majetku hnuteľného i nehnuteľného. Ďalší dekrét prezidenta republiky č. 88/1945 Zb. z 1. októbra 1945 nariaďoval všeobecnú pracovnú povinnosť. Slovenský zákonodarný orgán vydal vo vzťahu k nemeckému obyvateľstvu viaceré nariadenia dotýkajúce sa potrestania fašistických zločincov, kolaborantov, okupantov, zradcov a kolaborantov. V zmysle týchto nariadení boli z verejnej správy a štátnej služby prepustení všetci občania nemeckej národnosti, pôdohospodársky majetok občanov nemeckej národnosti bol konfiškovaný.
Opätovné vysídľovanie
Prezident Beneš podpísal ústavný dekrét č. 33/1945 Zb., ktorý riešil štátoprávne postavenie Nemcov a Maďarov v Československu. Tento dekrét zásadným spôsobom zmenil postavenie príslušníkov nemeckej menšiny a vymedzil kategórie osôb, na ktoré sa vzťahovalo vysídlenie z Česko-Slovenska. Predpokladalo sa, že zo Slovenska bude vysídlených približne 40 tisíc Nemcov. Prvý transport opustil tábor Petržalka-Kopčany 30. apríla 1946. Tvorilo ho 1197 osôb. Transporty smerovali do okupačných pásiem západných mocností a do sovietskeho okupačného pásma. Mnohí Nemci sa však vzpierali dostať sa pod sovietsku okupáciu a naliehali, aby boli odsunutí do amerického okupačného pásma. Z obavy, že budú pod sovietskou správou niektorí Nemci utekali z integračných táborov. Napríklad v Poprade chytili a do tábora znovu umiestnili 58 utečencov. Hlavná fáza vysídlenia nemeckého obyvateľstva zo Slovenska bola dokončená odoslaním štyroch transportov v októbri 1946. V roku 1949 Povereníctvo vnútra oznámilo, že na Slovensku žilo približne 24 tisíc osôb nemeckej národnosti.
Martina Hrašnová
Dňa 16. mája 2009 na mítingu v Trnave prekonala svoj vlastný slovenský rekord z roku 2008 o 8 cm, na 76,90 m a je to 4. najlepší výkon histórie. Na MS v roku 2009 v Berlíne získala bronzovú medailu. Na ME v atletike v roku 2012 v Helsinkách získala striebornú medailu výkonom 73,34 m.
Zúčastnila sa OH v Pekingu, kde obsadila 8. miesto, v Londýne 2012 nepostúpila z kvalifikácie a celkovo obsadila 20. miesto. V Riu 2016 obsadila 19. miesto a v Tokiu 2020 skončila na konečnom 25. mieste.
Výkonnostný rast
1999 - 58,61 m (Riga, Lotyšsko)
2000 - 61,62 m (Banská Bystrica, Slovensko)
2001 - 68,50 m (Kladno, Česko)
2002 - 68,22 m (Schwechat, Rakúsko)
2003 - 64,43 m (Ostrava, Česko)
2004 - kvôli pozitívnemu dopingovému testu nesúťažila
2005 - 69,24 m (Ostrava, Česko)
2006 - 73,84 m (Trnava, Slovensko)
2008 - 76,82 m (Reims, Francúzsko)
Fréchède
Fréchède je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Précy-Notre-Dame
Précy-Notre-Dame je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 79 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brekcia
Brekcia (z lat. breccia - sutina) je agregát hornín skladajúci sa z izolovaných úlomkov väčších ako 2 mm (prípadne 1 mm či 5 mm podľa rôznych klasifikácií) zväčša ostrohranného tvaru, spevnených tmelom. Označenie brekcia je pre svoju nepresnosť mnohými odborníkmi nepoužívané, prípadne sú ním označované špecifické kategórie sedimentov. Označenie brekcia je viac vhodné pre pomenovanie hruboklastických hornín, ktoré však nemajú sedimentárny pôvod. Sedimentárne brekcie možno považovať za špecifický prípad zlepencov alebo štrku.
Termín brekcia zaviedol v roku 1776 švédsky mineralóg Johan Jacob Ferber.
Vznik a genetické rozdelenie
Proces vzniku brekcií je rôznorodý a medzi odborníkmi ani nepanuje jednotný názor pre ich odlíšenie od zlepencov, ktorých klasty sú rovnako veľké, no sú viac oblé. Všeobecne sa rozlišujú sedimentárne brekcie, tiež nazývané intraformačné zlepence, ktoré je lepšie označovať ako ostrohranné zlepence. Tieto vznikajú mechanickým rozrušovaním podobne ako klastické usadené horniny. Niektorí uvádzajú, že brekcie majú aspoň polovicu klastov so sféricitou 0,2.
Sedimentárne brekcie
Brekcie, ktoré vznikli na súši sú často rýchlo erodované a ich fosílny záznam sa tak nezachováva veľmi často. Označenie tohto druhu hornín ako brekcie sa používa preto iba vtedy, ak nebol materiál ďalej transportovaný ako iné bežné druhy sedimentov.
Výskyt
V Západných Karpatoch sa vyskytujú spolu so zlepencami v Spišsko-gemerskom rudohorí, vo flyšovom pásme, v jadrových pohoriach aj z okraja Viedenskej panvy.
Iné projekty
Rocce sedimentarie clastiche 礫岩
Dobkovice
Dobkovice je obec v Česku v okrese Děčín v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 669 obyvateľov, z toho 350 mužov a 319 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,1 roka (muži 37,4 roka, ženy 38,9 roka).
2444 Lederle
2444 Lederle je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil K. Reinmuth 5. februára 1934.
269 Justitia
269 Justitia je planétka v hlavnom páse planétok.
Tvárnenie
Tvárnenie je technologický proces spracovania materiálu, pri ktorom dochádza k zmene jeho tvaru, bez porušenia materiálu. Pri tvárnení kovov sa musí prekročiť medza pružnosti, ale nesmie sa prekročiť medza pevnosti. Na tvárnenie sú vhodné tvárne materiály, t. j. tie, ktoré majú vyššie spomenuté medze dostatočne od seba vzdialené.
Rozdelenie
Podľa charakteru tvárniacih síl:
Nenci
thumb|Nenecké dieťa thumb|Nenecká rodina Nenci (po rusky: Ненцы) sú malá etnická skupina v Rusku. V roku 2002 sa k tejto národnosti prihlásilo 41 302 ľudí. V širšom zmysle sem patria aj Enci. Starší názov pre Nencov žijúcich pri Obe je Samojedi/Samodijci (slovo má ale aj iné významy, pozri Samojedi) a pre Nencov žijúcich pri Jeniseji je Jurakovia.
Tvárnenie
Rozdelenie
Podľa teploty, pri ktorej k tvárneniu dochádza:
Ďalšie delenie napríklad podľa geometrických charakteristík:
Le Meix-Tiercelin
Le Meix-Tiercelin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam literárnych článkov/Ť
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ťa
Ťapákovci
ťi
Ťin pching mej
Mauzóleum Mazor
thumb|Mauzóleum Mazor Mauzóleum Mazor (po hebrejsky מאוזוליאום מזור) je jedna z najzachovalejších rímskych stavieb v Izraeli, nachádzajúca sa pri Elade.
Dejiny
V období neskorej antiky pristavali moslimovia k južnej strane mauzólea modlitebný výklenok, udávajúci smer Mekky, a budova sa stala posvätným moslimským miestom, známym ako Makam Nebe Džihja. Vďaka tejto posvätnosti zostala budova zachovaná nasledujúce stáročia.
Dobrná
Dobrná je obec v Česku v okrese Děčín v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 462 obyvateľov, z toho 246 mužov a 216 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,7 roka (muži 37,2 roka, ženy 38,2 roka).
Précy-Saint-Martin
Précy-Saint-Martin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 208 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tetrajódmetán
180 px|náhľad|Model molekuly
Tetrajódmetán alebo jodid uhličitý (CI4) je organická zlúčenina patriacia medzi halogénderiváty alifatických uhľovodíkov. Vzhľadom na to, že relatívna atómová hmotnosť jódu je oveľa vyššia ako uhlíka, tvorí uhlík približne 2,31% jeho relatívnej molekulovej hmotnosti. Tetrajódmetán kryštalizuje v monoklinickej sústave. Pretože sa skladá zo symetrických tetraedrických molekúl, jeho dipólový moment je nulový.
Príprava
Tetrajódmetán sa pripravuje halogénovou výmenou katalyzovanou chloridom hlinitým:
Reakcia
Tetrajódmetán reaguje s vodou za vzniku jodoformu a jódu:
Pri tepelnom rozklade vzniká tetrajódetylén:
Použitie
Tetrajódmetán sa používa ako jodačné činidlo.
Jodisol
thumb
Jodisol je voľne predajný liek. Jedná sa o roztok 3,85 % hmotnosti jódovaného povidónu v 96,15 % hmotnosti liekopisného liehu 96 %. Účinná látka jódovaný povidón má široké antiseptické a dezinfekčné účinky, pomocná látka etanol zosilňuje a urýchľuje jeho účinok. Jód viazaný v roztoku sa uvoľňuje v rozmedzí 1-5 minút a uvoľní sa ho také množstvo, ktoré nepoškodí kožu ani sliznicu.