cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vedecký skepticizmus
Vedecký skepticizmus
K vedeckému skepticizmu sa vzťahujú nasledovné citáty:
„Stručne; skeptikom je ten, kto je ochotný spochybniť akékoľvek tvrdenie o pravde, žiadajúc jasnosť definície, konzistenciu v logike a adekvátnosť dôkazov. Použitie skepticizmu je preto nevyhnutnou súčasťou objektívneho vedeckého skúmania a hľadania hodnoverných vedomostí.“ (Paul Kurtz: The New Skepticism, 1992, str. 9)
„Skeptické myslenie je prostriedkom na vytvorenie a pochopenie odôvodneného argumentu a - veľmi dôležité - na rozoznanie argumentu klamného či podvodného. Otázka nie je, či sa nám záver, ktorý vyplynie z reťaze argumentov páči, ale či tento záver vyplýva z premisy alebo východiskového bodu a či táto premisa je správna.“ (Carl Sagan; The Demon-Haunted World, 1995, str. 197)
„Veda je [...] spôsob skeptického výsluchu s dobrým pochopením ľudskej omylnosti. Ak nie sme schopní klásť skeptické otázky, aby sme spovedali tých, ktorí nám hovoria, že niečo je pravda, byť nedôverčiví k autoritám, potom sme pripravení padnúť do pazúrov prvého šarlatána, politického či náboženského, ktorý ide okolo.“ (Carl Sagan)
„Vedecký skepticizmus (je) prax alebo projekt štúdia paranormálnych alebo pseudovedeckých tvrdení ďalekohľadom vedy a kritického bádania, s následným zdieľaním týchto výsledkov s verejnosťou.“ (Daniel Loxton)
„Skeptik je ten, kto dáva prednosť názorom a záverom, ktoré sú hodnoverné a overené pred tými, ktoré sú utešujúce alebo vyhovujúce, a preto dôsledne a otvorene aplikuje metódy vedy a rozumu na všetky empirické tvrdenia, najmä svoje vlastné. Skeptik priebežne upravuje akceptovanie akéhokoľvek tvrdenia s pomocou platnej logiky, poctivého a systematického hodnotenia dostupných dôkazov; študuje chyby ľudského myslenia a spôsoby klamov tak, aby sa vyhol oklamaniu inými alebo samým sebou. Skepticizmus si cení metódu nad akýkoľvek čiastočný záver.“ (Steven Novella)
Joma (spoločnosť)
Joma je španielska priemyselná spoločnosť, ktorá sa špecializuje na výrobu športových odevov a obuvi. Centrála spoločnosti sa nachádza v mestečku Portillo de Toledo, neďaleko administratívneho centra provincie Toledo (Španielsko).
Vedecký skepticizmus
Vedecký skepticizmus
„Skepticizmus je provizórny prístup k tvrdeniam. Je to použitie rozumu na každú a všetky idey — nič nie je nedotknuteľné. Inými slovami, skepticizmus je metóda, nie postoj.“ (The Skeptics Society)
„Pravý význam slova skepticizmus nemá nič spoločné s nedôverou, pochybnosťou alebo odmietaním. Skepticizmus je proces uplatňovania rozumu a kritického myslenia na určenie hodnovernosti. Je to spôsob ako nájsť podložený záver, nie jeho predpojaté odôvodnenie.“ (Brian Dunning)
Superasteridy
Superasteridy sú sporný taxón pravých dvojklíčnolistových krytosemenných rastlín. Delí sa (podľa systému APG IV) na 20 radov a 146 čeľadí.
Vedecký skepticizmus
Vedecký skepticizmus
Pokiaľ ide o skeptické sociálne hnutie, Loxton sa odvoláva na ďalšie hnutia, ktoré už predtým propagovali „humanizmus, ateizmus, racionalizmus, vedecké vzdelávanie a dokonca kritické myslenie“. Videl dopyt pre nové hnutie — hnutie ľudí nazývaných „skeptici“ — založený na chýbaní záujmu vedeckej komunity venovať sa paranormálnym a pseudovedeckým tvrdeniam. Spolu s Kendrickom Frazierom opísal toto hnutie ako náhradníka za inštitucionalizovanú vedu v tejto oblasti. Hnutie ustanovilo osobitný študijný odbor a poskytlo organizačnú štruktúru, keďže „dlho existujúcemu žánru individuálnej skeptickej literárnej tvorby“ chýbala takáto komunita a zázemie. Skeptické organizácie bežne zvyknú mať medzi svojimi cieľmi vedecké vzdelanie a propagáciu vedy.
Superasteridy
Systematika
superasteridy : Vyššie je uvedená systematika podľa APG IV (2016). Existencia tohto taxónu je v súčasnosti veľmi pochybná (stav 2021) a presné skutočné umiestnenie jeho jednotlivých častí vo vývojovom strome dvojklíčnolistových rastlín je sporné.
Vedecký skepticizmus
Prehľad
Vedeckí skeptici tvrdia, že empirický výskum reality vedie k najspoľahlivejším empirickým poznatkom, a že k tomuto účelu sa najviac hodí vedecká metóda. Pokúšajú sa hodnotiť tvrdenia na báze ich overiteľnosti a falzifikovateľnosti a sú proti akceptovaniu tvrdení založených na viere či nepriamych alebo nepodložených dôkazoch. Skeptici často smerujú svoju kritiku na tvrdenia, ktoré považujú za ťažko uveriteľné, pochybné alebo zjavne v protiklade so všeobecne akceptovanou vedou. Vedeckí skeptici netvrdia, že neobyčajné tvrdenia by mali byť automaticky a priori odmietnuté — skôr argumentujú, že tvrdenia o paranormálnom alebo anomálnom úkaze by mali byť kriticky preskúmané a že mimoriadne tvrdenia vyžadujú vo svoj prospech mimoriadne dôkazy predtým, než ich akceptujú ako hodnoverné. Z pohľadu vedy sú teórie posudzované podľa mnohých kritérií, ako je falzifikovateľnosť, Occamova britva, Morganov kánon, sila metódy alebo podľa schopnosti, s akou sa jej predpovede zhodujú s experimentálnymi výsledkami. Skepticizmus by mal byť všeobecne považovaný za súčasť vedeckej metódy; napríklad experimentálny výsledok nie je považovaný za všeobecne uznaný či platný, kým nie je viac krát nezávisle zopakovaný.
Joma (spoločnosť)
1965-2000
Spoločnosť založil v roku 1965 Fructuoso Lopez. Joma začínala výrobu svojho sortimentu s 8 zamestnancami. Časom si Joma vybudovala reputáciu spoľahlivého výrobcu vysokokvalitnej futbalovej obuvi, futbalových dresov, športovej obuvi a odevov na bežné nosenie. V roku 1992 získala spoločnosť prvé miesto medzi predajcami športovej obuvi v Španielsku. V roku 1997 sa Joma stáva lídrom v predaji futbalovej obuvi a oblečenia pre mini futbal vďaka vývoju nových typov športovej obuvi v spolupráci s futbalistami a poprednými odborníkmi. Firma založená ako malá prevádzka v Portillo de Toledo sa do roku 2000 pretransformovala na moderný podnik s prevádzkovými priestormi o celkovej rozlohe 70 000 m². Joma vybudovala vlastné vedeckovýskumné centrum, kde prebieha vývoj nových druhov športovej obuvi v spolupráci s Asociáciou výskumu obuvi v Tolede a Inštitútom biomechaniky vo Valencii.
Vedecký skepticizmus
Prehľad
Podľa Rona Lindsaya aj keď sa niektoré z tvrdení zdajú byť neškodné, je dôležité pokračovať v upozorňovaní na ne a na spôsoby myslenia, ktoré k nim vedú, aby sme „tu nemali oveľa viac ľudí veriacich, že 19. november bol zinscenovaný, klimatická zmena je hoax, naša vláda je pod kontrolou mimozemšťanov a podobne - a že tieto názory majú ďaleko od neškodnosti.“
Joma (spoločnosť)
2001-2010
V súčasnosti je Joma nadnárodnou spoločnosťou s rozvetvenou sieťou dcérskych spoločností v USA, Nemecku, Číne, Taliansku, Mexiku, Hongkongu, Paname a s rozbehnutou distribúciou svojich tovarov vo viac ako 70 krajinách. Spoločnosť má svoje podniky v Španielsku, Číne a v Mexiku, ktoré poskytujú zamestnanie viac ako 1000 pracovníkom. V roku 2007 sa Joma stala členom „Fóra uznávaných obchodných značiek Španielska” ako jedna zo 70 obchodných značiek krajiny, ktoré sú najviac rozšírené vo svete a sú lídrami vo svojom odvetví. V roku 2007 spoločnosť sponzorovala viac ako 40 profesionálnych športových tímov a viac ako 500 športovcov na celom svete. V roku 2009 spoločnosť uzatvorila sponzorskú zmluvu so Španielskou atletickou federáciou, na základe ktorej atléti tejto krajiny budú štyri roky vystupovať v športovom oblečení a obuvi značky Joma ..
Vedecký skepticizmus
Prehľad
Hnutie CSICOP, v podstate založené mužmi, malo neskôr problémy s obvineniami zo sexizmu. Na disparitu medzi mužmi a ženami upozornila v roku 1985 Mary Coulmanová, neskôr v roku 2011 prominentná skeptička Rebecca Watsona na obťažovanie členiek hnutia; následne sa sama stala cieľom online obťažovania.
Joma (spoločnosť)
Produkcia
Spoločnosť vyrába mužské, ženské a detské športové oblečenie a obuv pre futbal, tenis, fitnes, ľahkú atletiku a futsal.
Myles (kráľ Sparty)
Myles alebo Mylés ( - Myles/iný prepis:Mylés) bol v gréckej mytológii druhý spartský kráľ v Lakónii.
Joma (spoločnosť)
Vedenie spoločnosti
Prezident - Fructuoso Lopez, Predseda predstavenstva spoločnosti - Jose Manuel Lopez.
Myles (kráľ Sparty)
Myles sa ako starší syn spartského kráľa Leleka a jeho manželky najády Kleocharei stal jeho následníkom. Brat Polykaón sa oženil s Messéné dcérou kráľa Argu Triopa a založil dynastiu kráľov v krajine, ktorá dostala meno po jeho manželke Messénia. Myles a Polykaón mali aj sestru Therapné po ktorej mene bol neskôr odvodený názov v starovekej obce v Lakónii. Kráľovské žezlo v Lakónii po smrti Mylea prevzal po ňom jeho syn Eurótas.
Vedecký skepticizmus
Odhaľovanie podstaty (debunk) a racionálne informácie/výskum
Termín „debunk“ (slovensky odhaľovanie podstaty, rozkrývanie klamu; čoraz častejšie je anglická forma slova používaná i v slovenskom slangovom prostredí) sa používa na opis snáh skeptikov odhaliť alebo diskreditovať tvrdenia, ktoré považujú za falošné, prehnané alebo tendenčné. Je významovo úzko spojený so skeptickým výskumom či vyšetrovaním kontroverzných tém (pozri Zoznam tém považovaných za pseudovedu) ako sú UFO, tvrdenia o paranormálnych udalostiach, bájnych zvieratách, konšpiračné teórie, alternatívna medicína, náboženstvo alebo okrajové oblasti vedeckého alebo pseudovedeckého bádania.
Myles (kráľ Sparty)
Neďaleko od dnešnej archeologickej lokality starovekej obce Therapné, juhovýchodne od mesta Sparty sa nachádzalo miesto zvané Alesiai (tzv.miesto brúsenia). Tam Pausanias pri svojom putovaní po Lakónii v druhom storočí videl mlyn a od domácich sa dopočul o legende, že spartský kráľ Myles bol vynálezcom mlynského kameňa a práve na tomto mieste sa po prvý raz mlelo obilie.
Vedecký skepticizmus
Odhaľovanie podstaty (debunk) a racionálne informácie/výskum
Skeptici ako James Randi sa stali známymi práve odhaľovaním podstaty takýchto rôznych falošných tvrdení. Paranormálny vyšetrovateľ Joe Nickell však upozorňuje, že „debunkeri“ musia byť opatrní a pristupovať k analýze paranormálnych tvrdení s vážnosťou a bez predsudkov.
Zarážajúcou charakteristikou skeptického hnutia je fakt, že hoci väčšina skúmaných tvrdení, ako napríklad fungovanie astrológie či homeopatie bola opakovane vyvrátená, stále zostávajú populárne. Frazier v eoku 2018 znovu zdôraznil, že „potrebujeme nezávislý, na vede a faktoch postavený kritický výskum a vyšetrovanie možno viac ako kedykoľvek predtým v našich dejinách.“
Komunita vedeckých skeptikov sa tradične zamerala na to, čomu ľudia veria, namiesto toho prečo veria — môžu existovať psychologické, kognitívne alebo inštinktívne dôvody pre vieru, aj keď je pre ňu veľmi málo dôkazov. Podľa Hammera množstvo literatúry vyprodukovanej skeptickým hnutím pracuje s implicitným modelom, že viera v iracionálno je založená na vedeckej neznalosti alebo kognitívnych klamoch. Ukazuje na skeptickú diskusiu o astrológii: Skeptická predstava o astrológii ako „hypotéze ktorá zlyhala“ nerieši základné antropologické predstavy o astrológii ako forme ritualizovaného veštenia. Kým antropologický prístup sa pokúša činnosť astrológov a ich klientov vysvetliť, záujem skeptického hnutia o kultúrne aspekty takejto viery je malý.
Podľa sociológa Davida J. Hessa má skeptický diškurz tendenciu oddeľovať vedu a skeptický projekt od jeho sociálnych a ekonomických aspektov. Tvrdí, že z tejto perspektívy skepticizmus preberá určité aspekty posvätného diskurzu, ako v Elementary Forms of the Religious Life Emila Durkheima — Veda, videná ako čistá a posvätná (pohľad potencovaný hodnotami myslenia a rozumu) ja postavená mimo populárne paranormálno, na ktoré sa hľadí ako vulgárne a svetské; stierajú sa tak hranice medzi vedou a náboženstvom. Hess uvádza tiež silnú tendenciu k tomu, že skeptici aj ich oponenti vidia druhú stranu ako bytosti poháňané materialistickou filozofiou a finančným ziskom a seba považujú za tých, ktorí majú čistejšie úmysly.
Cirkev československá husitská na Podkarpatskej Rusi
Náboženské obce Cirkvi československej husitskej na Podkarpatskej Rusi vznikali od roku 1922. Duchovná správa tu bola zabezpečovaná prostredníctvom biskupa olomouckého. Neskôr Cirkev československá na Podkarpatskej Rusi zanikla a dnes už tu nepôsobí.
Vedecký skepticizmus
Nebezpečenstvo pseudovedy
Leo Igwe, asistent na the Bayreuth International Graduate School of African Studies a vedecký pracovník James Randi Educational Foundation (JREF), napísal A Manifesto for a Skeptical Africa (Manifest skeptickej Afriky), ktorý následne podporilo mnoho verejných aktivistov v Afrike, rovnako ako skeptici z celého sveta. Je nigérijský ochranca ľudských práv a bojovník proti následkom obvinení detí z čarodejníctva. Igwe sa dostal do sporu s vysoko postavenými ľuďmi veriacimi v čarodejníctvo, čo viedlo k útokom na neho a jeho rodinu.
Pseudoskepticizmus
Richard Cameron Wilson v článku v New Statesman píše, že „falošný skeptik je v skutočnosti maskovaný dogmatik, ktorý je ešte nebezpečnejší vďaka svojmu úspešnému maskovaniu pod plášťom nezaujatého a slobodomyseľného prieskumníka“. Niektorí obhajcovia diskreditovaných intelektuálnych názorov (ako popieranie AIDS, holokaustu či klimatickej zmeny) sa pseudoskepticky štylizujú a označujú samých seba za „skeptikov“. A to napriek pre nich typickému vyzobávaniu hrozienok dôkazov, ktoré vyhovujú ich preexistujúcemu názoru. Podľa Wilsona, ktorý na tento fenomén upozornil v roku 2008 vo svojej knihe Don't Get Fooled Again, charakteristickým znakom falošného skepticizmu je, že sa nezameriava na hľadanie nestrannej pravdy, ale na obranu predpojatej ideologickej pozície.
Niekedy je z tohto dôvodu kritizovaný samotný vedecký skepticizmus. Termín pseudoskepticizmus sa občas používa v kontroverzných oblastiach, kde existuje zo strany vedeckých skeptikov silná opozícia. Napríklad v roku 1994 popísala Susan Blackmoreová, parapsychologička, ktorá sa stala skeptičkou a nakoniec v roku 1991 členkou Committee for the Scientific Investigation of Claims of the Paranormal (CSICOP), čosi, čo označila ako „najhorší druh pseudoskepticizmu“:
Cuse-et-Adrisans
Cuse-et-Adrisans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Vedecký skepticizmus
Dejiny
náhľad|[[Daniel Webster Hering, autor diela Foibles and Fallacies of Science]]
Cuse-et-Adrisans
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cirkev československá husitská na Podkarpatskej Rusi
Historický prehľad
Prvé snahy predstaviteľov Cirkvi československej pre územie Podkarpatskej Rusi sa orientovali na amerických Slovákov, vďaka ním sa chceli dostať svojim vplyvom na územie Slovenska a Podkarpatskej Rusi, čo sa však nepodarilo. Následne v roku 1922 prebehol pokus o založenie obce v Bratislave, avšak aj tomuto kroku boli kladené prekážky. Štátneho uznanie sa tejto cirkvi na Slovensku a Podkarpatskej Rusi dostalo až v roku 1925.
Vývoj prebiehal nasledovne: Užhorod (1927), Chust (1928), Mukačevo (1931) a Slatinské Doly (1931).
V roku 1939 po vzniku Slovenského štátu a okupácie južného Slovenska a Podkarpatskej Rusi Maďarskom, bola tu duchovná moc potlačená a fakticky zanikla. V dobe zániku náboženských obcí po anexii Maďarskom, bolo v náboženskej obci v Užhorode 800 veriacich a v Mukačeve 400 veriacich.
V roku 1939 bola činnosť Cirkvi československej na území Slovenska celkom zakázaná. Tento zákaz bol zrušený až v roku 1993.
Vedecký skepticizmus
Historické korene
Podľa skeptického autora Daniela Loxtona, je „skepticizmus príbeh bez začiatku alebo konca“. Jeho článok z roku 2013 v časopise Skeptic „Why Is There a Skeptical Movement (Prečo tu je skeptické hnutie)“ odkazuje na históriu dvoch tisícročí paranormálneho skepticizmu. Je toho názoru, že praktikovanie, problémy a základné koncepty sa objavujú už v staroveku a odkazuje na príbehy o vyvracaní, uvádzané v niektorých verziách Starého zákona, kde prorok Daniel odhaľuje príbeh o „žijúcej“ soche ako podvod. Podľa Loxtona sa v priebehu dejín objavujú ďalšie príklady jedincov praktikujúcich kritický prístup, píšúcich knihy alebo verejne vystupujúcich proti konkrétnym podvodom a populárnym poverám, ako napríklad Lukianos zo Samosaty (2. storočie), Michel de Montaigne (16. storočie), Thomas Ady a Thomas Browne (17. storočie), Antoine Lavoisier a Benjamin Franklin (18. storočie), mnoho rôznych filozofov, vedcov a kúzelníkov počas 19. a začiatkom 20. storočia až k Harrymu Houdinimu a po ňom. Avšak skeptici spájajúci sa v spoločnostiach, ktoré skúmajú paranormálnu a okrajovú vedu sú moderný fenomén.
Loxton zmieňuje belgickú Comité Para (1949) ako najstaršiu skeptickú organizáciu so „širokým mandátom“. Hoci ešte pred ňou vznikla holandská Vereniging tegen de Kwakzalverij (VtdK) (1881), ktára je preto ostatnými považovaná za najstaršiu, VtdK sa zameriavala iba na boj proti šarlatánstvu a preto mala 'úzky mandát'. Comité Para bola čiastočne založená ako reakcia na predátorský priemysel falošných médií, ktorý zneužíval smútiacich príbuzných ľudí, ktorí zmizli počas 2. svetovej vojny. V protiklade, Michael Shermer považuje za začiatok moderného skeptického hnutia knihu Martina Gardnera z roku 1952 Fads and Fallacies in the Name of Science.
V roku 1968 bola založená Fancúzska asociácia pre vedecké informácie (AFIS). AFIS sa usiluje brániť vedu voči tým, ktorí popierajú jej kultúrnu hodnotu, zneužívajú ju na kriminálne účely alebo ju využívajú ako krytie šarlatánskych praktík. Podľa AFIS nedokáže veda samotná ani jednotlivec použitím vedeckej metódy vyriešiť problémy ľudstva. Tvrdí však, že ľudia by mali byť informovaní o vedeckom a technickom pokroku a problémoch, ktoré pomáha riešiť. Jej periodikum, Science et pseudo-sciences, sa pokúša šíriť vedecké informácie spôsobom, ktorému dokáže rozumieť každý.
CSICOP a súčasný skepticizmus
náhľad|Vplyvní severoamerickí skeptici: [[Ray Hyman, Paul Kurtz, James Randi a Kendrick Frazier]] V roku 1976 bol v Spojených štátoch založený Výbor pre vedecký výskum paranormálnych tvrdení (Committee for the Scientific Investigation of Claims of the Paranormal - CSICOP), od novembra 2006 známy ako Výbor pre výskum skepticizmu (Committee for Skeptical Inquiry - CSI). Jeho vznik považujú viacerí za „zrodenie moderného skepticizmu“. Jeho zakladateľ Paul Kurtz ho v skutočnosti vytvoril podľa vzoru Comité Para, a to vrátane jeho názvu. Kurtzov motív bolo „zdesenie ... nad rastúcou vlnou viery v paranormálno a nedostatok jeho adekvátneho vedeckého výskumu.“
Kurtz bol okrem iného aj ateista a zakladateľ Výboru pre vedecký výskum náboženskej viery (Committee for the Scientific Examination of Religion). Aj keď videl, že skeptické hnutie zahŕňa oba aspekty, odporúčal CSICOP sa zamerať na paranormálne a pseudovedecké tvrdenia a nechať náboženské aspekty iným. Hoci nie najstaršia, CSICOP bola „najúspešnejšia severoamerická skeptická organizácia súčasnosti“, ktorá vo svojom periodiku Skeptical Inquirer spopularizovala termíny „skeptik“, „skeptický“ a „skepticizmus“, a priamo inšpirovala založenie mnohých ďalších skeptických organizácií na celom svete, najmä v Európe. Patria medzi ne Australian Skeptics (1980), Vetenskap och Folkbildning (Švédsko, 1982), New Zealand Skeptics (1986), GWUP (Rakúsko, Nemecko a Švajčiarsko, 1987), Skepsis r.y. (Fínsko, 1987), Stichting Skepsis (Holandsko, 1987), CICAP (Taliansko, 1989) a SKEPP (holandsky hovoriace Belgicko, 1990).
Okrem vedcov boli vo vyšetrovaní a odhaľovaní šarlatánov dôležití aj javiskoví kúzelníci ako James Randi. V roku 1996 Randi vytvoril Vzdelávaciu nadáciu Jamesa Randiho (James Randi Educational Foundation - JREF) a Miliónovú paranormálnu výzvu (One Million Dollar Paranormal Challenge), kde každý, kto dokáže demonštrovať paranormálne schopnosti pri vzájomne dohodnutých kontrolovaných podmienkach, môže získať milión dolárov. Po Randiho odchode v roku 2015 bola výzva JREF oficiálne ukončená, pričom ju nikto nedokázal úspešne zdolať.
Ďalšie vplyvné druhogeneračné americké organizácie boli Spoločnosť skeptikov (The Skeptics Society; založená v roku 1992 Michaelom Shermerom), Novoanglická skeptická spoločnosť (New England Skeptical Society; vznik v roku 1996) a Nezávislá vyšetrovacia skupina (Independent Investigations Group; vytvorená v roku 2000 Jamesom Underdownom).
Po roku 1989
Po revolučnom roku 1989 zažila východná Európa vlnu šarlatánstva a viery v paranormálne javy, ktorú už nebrzdili všeobecne sekulárne komunistické režimy, železná opona a s ňou spojené informačné bariéry. Nasledovalo založenie mnohých nových skeptických organizácii, primárne zväčša s cieľom chrániť spotrebiteľov. Patrili k nim Český klub skeptikov SISYFOS (1995), Maďarská spoločnosť skeptikov (2006), Poľský klub skeptikov (2010) a rusky hovoriaca Spoločnosť skeptikov (2013). Rakúska skeptická spoločnosť vo Viedni (založená v roku 2002) zápasila s problémami ako „vitalizovaná voda“ Johanna Grandera a používaniu prútikárstva v Rakúskom parlamente.
Euŕopsky kongres skeptikov (European Skeptics Congress - ESC) sa v Európe koná od roku 1989, od roku 1994 koordinovaný Európskym združením skeptických organizácií (European Council of Skeptical Organizations). V Spojených štátoch je od roku 2003 najdôležitejšou skeptickou konferenciou The Amaz!ng Meeting (TAM) organizovaný JREF v Las Vegas. Od roku 2010 Merseyside Skeptics Society a Greater Manchester Skeptics spoločne organizujú Question, Explore, Discover (QED) v Manchesteri v Spojenom kráľovstve. Konajú sa aj Svetové kongresy skeptikov, menovite v Buffale, štát New York (1996), Heidelbergu v Nemecku (1998), v Sydney v Austrálii (2000), v Burbanku, štát California (2002), v Abano Terme v Taliansku (2004) a v Berlíne v Nemecku (2012).
V roku 1991 Center for Inquiry, americký think-tank, priviedol pod svoje krídla CSICOP a Council for Secular Humanism (CSH). V januári 2016 sa k nemu pripojila Richard Dawkins Foundation for Reason and Science.
Guerrilla Skepticism na Wikipédii
vpravo|náhľad|[[Susan Gerbic a štyria ďalší členovia tímu GSoW (2018): (zľava doprava: Kendrick Frazier, Ben Radford, Mark Boslough a Dave Thomas)]] V roku 2010 spustila Susan Gerbic v snahe spopularizovať skeptické myšlienky v širokej populácií projekt Guerrilla Skepticism on Wikipedia (GSoW), ktorého cieľlom bolo zlepšiť a rozšíriť skeptický obsah na Wikipédii. V roku 2017 obdržala Gerbic (ktorá sa v roku 2018 stala členkou výboru Committee for Skeptical Inquiry) a jej GSoW tím ocenenie od James Randi Educational Foundation, predávané „osobe alebo organizácii, ktorá najlepšie reprezentuje ducha nadácie podporou kritických otázok a hľadaním nezaujatých a na faktoch založených odpovedí. Sme radi, že môžeme oceniť Susaninu snahu získať a trénovať tím editorov, ktorí neustále vylepšujú Wikipédiu ako verejný zdroj racionality a vedeckých myšlienok.“
V júli 2018 Wired informoval, že GSoW tím tvorí už viac ako 120 dobrovoľných editorov z celého sveta a že sú spoločne zodpovední za vytvorenie alebo vylepšenie niektorých z najpopulárnejších článkov na Wikipédii o skeptických témach. Do júla 2018 tento tím vytvoril alebo kompletne prepísal viac ako 630 článkov Wikipédie v mnohých jazykoch, ktoré mali dohromady viac ako 28 miliónov zobrazení.
Héfaistión z Pergamu
náhľad|Signatúra mozaikára Héfaistióna, Pergamonmuseum [[Berlín]] Héfaistión bol grécky mozaikár v 2. storočí pred Kr.
Vedecký skepticizmus
Významné skeptické médiá
Knihy
Héfaistión z Pergamu
Mozaikár Héfaistión tvoril zrejme v 1. polovici 2. stor. pred Kr., čo potvrdzuje jeho menom signovaná podlahová mozaika nájdená v paláci pergamského kráľa Eumena II. (197 - 159 pred Kr.), z obdobia keď Pergamon patril k najvýznamnejším strediskám umenia a vzdelanosti v gréckom svete.
Vedecký skepticizmus
Významné skeptické médiá
Časopisy
Podcasty
Cussey-sur-l’Ognon
Cussey-sur-l'Ognon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Superrosidy
Superrosidy sú monofyletický taxón patriaci do pravých dvojklíčnolistových rastlín. Patrí medzi ne viac ako 88 000 druhov, čo predstavuje viac ako štvrtinu všetkých krytosemenných rastlín.
Systematika
superrosidy:
Taxón superrosidy sa podľa APG IV delí na 18 radov a 155 čeľadí, pričom všetky rady okrem jedného spadajú do taxónu rosidy.
Fabidy
Fabidy (lat. Fabidae) alebo pravé rosidy I sú taxón rosidových krytosemenný rastlín.
Delia sa takto:
Fabidy:
Saint-Étienne-de-Tulmont
Saint-Étienne-de-Tulmont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cussey-sur-Lison
Cussey-sur-Lison je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Georges (Tarn-et-Garonne)
Saint-Georges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pierre Boulle
Pierre Boulle (* 20. február 1912, Avignon, Francúzsko† 30. január 1994, Paríž) bol francúzsky spisovateľ ovplyvnený 2. svetovou vojnou; písal vojnové, špionážne a sci-fi romány.
Narodil sa vo francúzskom Avignone. V roku 1933 získal titul elektrotechnického inžiniera na prestížnej École supérieure d'électricité (Supélec). V roku 1938 bol vyslaný gumárenskou spoločnosťou do Malajzie. Po vypuknutí druhej svetovej vojny vstúpil do francúzskej armády v Indočíne a po obsadení Francúzska nacistami sa pripojil k Francúzskym slobodným vojskám. Slúžil ako tajný agent v Číne, Barme a Indočíne. Roku 1943 ho na rieke Mekong zajali francúzske vichistické oddiely a bol odvedený na nútené práce. Roku 1944 sa mu podarilo utiecť, neskôr bol vyznamenaný vojnovým krížom.
Po skončení vojny sa vrátil ku kaučukovému priemyslu, ale v roku 1949 sa presťahoval do Paríža, kde začal s písaním. Stal sa významným spisovateľom, vo svojich románoch často využíval svoje skúsenosti z vojny. Jeho diela Most cez rieku Kwai a Planéta opíc boli sfilmované.
Maroš Bančej
Marián Bančej, niekedy aj Maroš Bančej, tiež Maroš M. Bančej, (*4. september 1960 Michalovce, Česko-Slovensko - † 17. júl 2019 Bratislava) bol slovenský spisovateľ, básnik, textár a publicista. Pracoval aj ako redaktor a šéfredaktor časopisov a rozhlasového vysielania. V poslednej etape života bol činný v Národnom osvetovom centre.
Život
Maroš Bančej sa narodil v Michalovciach, kde aj získal stredoškolské vzdelanie na gymnáziu Pavla Horova. V rokoch 1979 - 1984 študoval na Chemicko technologickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. Po jej skončení pracoval krátky čas ako robotník - murár, v 1984 - 1985 pracoval vo VÚKI (Výskumný ústav káblov a izolantov) ako výskumný pracovník. V období 1986 - 1987 sa ocitol v robotníckej profesii ako bezpečnostný technik v Slovnafte a v 1988 - 1989 sa stal učiteľom v Sládkovičove.
Po Nežnej revolúcii v 1990 nastúpil na redaktorské miesto v časopise Dotyky, kde postúpil na miesto šéfredaktora a pracoval tam skoro desať rokov, čím sa stalo, že mal určujúci vplyv na témach aj obsahu časopisu.
Medzi 1994 - 1997 mal ako paralelné zamestnanie funkciu šéfredaktora vo vydavateľstve ARS-LITERA. Medzi 1993 - 1997 sa v úlohe autora a moderátora podieľal na realizácii televíznej relácie "900 sekúnd o knihách". Od roku 1999 pracoval v Slovenskom rozhlase, potom prešiel na pozíciu šéfredaktor Rádia Devín - kultúrneho okruhu verejnoprávneho média. Z RTVS odišiel pracovať do Národného osvetového centra. Maroš Bančej skončil svoju púť životom po vážnej chorobe 17. júla 2019.
Tvorba
Maroš Bančej začal publikovať svoju tvorbu vo veku devätnástich rokov. Koncom 80. rokov sa už stal básnikom, ktorého uverejňovali v renomovaných médiách, akými boli Literárny týždenník a Dotyky. Jednalo sa, napríklad, o diela „Načo sú nám rodičia”, „Moje najmilšie verše”, „Súradnice”.
Jeho významný knižný debut „Výstrel z motyky” bol kolaboratívnym dielom troch, dnes už významných, básnikov: Joža Urbana, Jána Litváka a samotného Maroša Bančeja. Jedná sa o trojzbierku textov pesničiek v žánri pop-music. Výstrel z motyky má svoj podtitul „Správa o prievane”. Tento debut sa hodnotí ako básnický manifest jednej generácie mládeže, ktorý majú vystihovať Bančejove verše „vôbec nebaví / že máte o nás obavy / či skončíme či neskončíme / dobre".
V poradí druhá samostatná básnická zbierka „Príliš tesná koža” je z roku 1995. Treťou bola „Vampiriáda”, ktorá sa vymyká z bežnej slovenskej produkcie netradičným výberom démonologických a hororových tém. Štvrtou a zároveň poslednou básnickou zbierkou je „Opičí cirkus” (2016).
===Diela v slovenčine ===
Bitka o Mazár-e Šaríf
Bitka o Mazár-e Šaríf bola bitka o mesto Mazár-e Šaríf ležiace na severe Afganistanu v dňoch 9. – 10. novembra 2001. Bola prvým stretom väčšieho významu medzi vojskami Severnej aliancie podporovanej USA a fundamentalistickým hnutím Taliban.
Bitka bola významná vo viacerých smeroch. Okrem toho, že ide o hlavné mesto provincie Balch malo Mazár-e-Šaríf pre Taliban symbolický význam. V roku 1998 dovŕšil Taliban jeho dobytím proces ovládnutia všetkých významných sídiel v krajine.
Bolo jasné, že výsledok bitky bude mať vážne dôsledky. Okrem toho, že načrtne smerovanie vojny bolo dôležité vyslať pozitívny signál aj americkej spoločnosti frustrovanej po útokoch z 11. septembra. Významu nastávajúcej bitky zodpovedali aj americké prípravy. Masívna letecká kampaň mala zlomiť odpor nepriateľa, a veliteľstvo psychologických operácií malo kontrolovať tok informácií do sveta. Plánovači americkej armády sa so svojimi predpoveďami držali pri zemi, a pripravovali sa na ťažké chvíle. Schopnosť Talibanu čeliť americkej vojenskej moci, ako aj ťažko odhadnuteľné správanie a výkony spojencov so Severnej aliancie prinášali mnoho neznámych. Práve preto bol jednoznačný priebeh bojov príjemným prekvapením.
Prípravy
30. októbra 2001 sa v Tadžikistane uskutočnilo stretnutie amerického generála Tommyho Franksa a predstaviteľom Severnej aliancie Muhammadom Fahímom. Práve tu padlo rozhodnutie zaútočiť na Mazár-e Šaríf. Plán pozostával z viacerých nadväzujúcich krokov, ktoré mali vytvoriť čo najlepšiu východziu pozíciu pred útokom na mesto. Jedným z prvých cieľov bola dedina Šol Gar vzdialená od Mazár-e Šaríf. Taktiež bolo prerušené telefonické spojenie s mestom. Psychologické operácie boli vedené viacerými spôsobmi. Medzi najvýznamnejšie patrilo zhadzovanie letákov, aj keď vzhľadom na gramotnosť obyvateľstva je efekt takýchto krokov otázny (údaje o gramotnosti sa líšia, podľa štatistík UNICEF predstavovala v rokoch po začiatku vojny 49% u mužov, a len 18% u žien). Ako prínosnejšie možno hodnotiť vysielanie na rádiových frekvenciách, ktoré využívali Američania ako prvú formu styku s afganskými civilistami na území kontrolovanom Talibanom.
Vojská Severnej aliancie postupovali z viacerých smerov, pričom jednotlivé útočiace skupiny odrážali multietnickú skladnu Severnej aliancie. Generál Dostum viedol Uzbekov smerom z juhozápadu, pričom 4. novembra úspešne zaútočil na dedinu Kešendeh. Rozhodne nešlo o útok, aký by sme v 21. storočí očakávali. Namiesto obrnených vozidiel používali útočiaci vojaci kone. Darilo sa aj generálovi Noorovi a jeho 2 000 Tadžikom. Tí mali za cieľ osadu Ák Kupruk priamo na juh od Mazár-e Šaríf.
Americká účasť
Severná aliancia rozhodne bola schopná čeliť Talibanu v otvorenom boji, no útok na taký veľký cieľ akým bolo Mazár-e Šaríf by bez americkej pomoci pravdepodobne v tých dňoch nebol možný. Okrem stálej posádky sa k mestu blížilo údajne až 4 000 ďalších militantov nielen z Afganistanu. Masívne útoky bombardérmi B-52 prebiehali v dňoch 7. – 8. novembra. Prvým cieľom boli nepriateľskí bojovníci zoskupení v rokline Časma-je Šafá, a druhým priesmyk Kótal-e Hádží Gak, ktorý bol jedinou prístupovou cestou k mestu, ktorá bola v rukách Talibanu. Taliban síce disponoval obmedzenými protilietadlovými prostriedkami, no nepriniesli mu žiaden osoh.
Dôležitá bola aj účasť malej skupiny vojakov amerických špeciálnych jednotiek. Tí boli pričlenení k veliteľom Severnej aliancie, a ich hlavnou úlohou bolo za pomoci laserových značkovačov označovať ciele pre letecké útoky. Aj keď išlo len o malé jednotky (s generálom Noorom bolo dohromady trinásť amerických vojakov), ich vplyv na dianie na bojisku bol veľký.
Boj
Sily Severnej aliancie sa nachádzali okolo 22 kilometrov od mesta. Aj napriek počiatočnému váhaniu sa nakoniec vydali jednotlivé oddiely do útoku. Prvou úlohou bolo prekročiť most Pul-e Imám Bukrí (Pol-e Emám Bokrí), čím sa Severnej aliancii otvorila cesta k mestu. Prvé dva vojenské ciele predstavovali kasárne a letisko. Tých sa Taliban vzdal takmer bez boja. V týchto okamihoch bol najväčším nepriateľom postupujúcich vojsk nedostatok transportných prostriedkov, a tak si ich, ako sami priznali, zaobstarávali rôznymi spôsobmi.
Predstavitelia Talibanu rozhodne odmietali pripustiť, že boj vzdali. Zvláštna situácia nastala, keď k mestu prišli posily z v počte Pakistanu 900 mužov. No ako sa neskôr ukázalo, šlo o skupinu mladých bojovníkov, mnohí neboli ani plnoletí, ktorých zrejme vyslal pakistanský radikálny duchovný Súfí Muhammad. Keď dorazili k mestu, Taliban už bol na ústupe, a nik nemal čas sa im venovať. Frustrovaní bojovníci sa usadili v budove dievčenskej školy, kde s vojakmi Severnej aliancie rokovali o kapitulácii.
Rokovania sa tiahli dva dni, no potom došlo k zlomu, keď bojovníci zabarikádovaní v škole zabili dvojicu mužov, ktorá s nimi prišla viesť rozhovory. To rozpútalo niekoľkohodinovú prestrelku, ktorá ale na patovej situácii nič nezmenila. Nasledovala porada s americkými vojakmi. Nakoniec bola škola vyhodnotená ako legitímny vojenský cieľ, a bola odoslaná žiadosť o leteckú podporu. Tu sa ale názory na ďalší vývoj udalostí rozchádzajú. Podľa oficiálnej správy boli na budovy zhodené štyri (podľa niektorých zdrojov dve) poltonové bomby. Za privolanie leteckej pomoci dostal seržant Stephen E. Tomat Striebornú hviezdu.
Odporcovia tejto teórie ale tvrdia, že Severná aliancia sama spustila na budovu útok, čo malo skončiť masakrom niekoľkých stoviek bojovníkov. Pochybnosti o vierohodnosti oficiálnej verzii zaznievali aj z radov predstaviteľov OSN, no nemajú oporu v relevantných dôkazoch. S najväčšou pravdepodobnosťou sú prehnané aj správy o tom, že v škole malo zomrieť až 800 ľudí.
Dôsledky
Americké velenie spájalo isté obavy s nevyspytateľnosťou vojakov Severnej aliancie. Mesto zatiaľ za každé dobytie zaplatilo tisíckami obetí. A žiaľ, aj teraz sa objavovali informácie o zločinoch dobyvateľov, ktorí mali unášať a znásilňovať civilistov. Kritike sa nevyhli ani americké vojská, ktoré mali pri silnom bombardovaní vážne poškodiť letisko. To malo o niekoľko týždňov oddialiť jeho plné sprevádzkovanie.
No v konečnom dôsledku práve získanie letiska na území Afganistanu bolo jedným z hlavných prínosov operácie. To sa prejavilo už krátko po dobytí mesta. Šírili sa totiž zvesti, podľa ktorých talibanský veliteľ Dadullah mas zhromaždiť 8 000 bojovníkov a pripravovať sa na protiútok. Spojená štáty urýchlene presunuli do mesta tisícku Rangerov, ktorí predstavovali prvú väčšiu americká americkú jednotku na území Afganistanu.
Spojenci sa samozrejme snažili pred verejnosťou vyťažiť z víťazstva maximum, čo sa im darilo. Mnohé médiá po bitke o Mazár-e Šaríf predpovedali rýchlu porážku Talibanu. Na druhej strane, objavovovali sa tiché hlasy upozorňujúce na fakt, že Taliban sa jednoducho stiahol, aby neplytval svojimi silami v márnych bojoch. K takémuto postupu sa Taliban v nasledujúcich týždňoch a mesiacoch uchýlil viackrát, napr. v meste Kandahár, ktoré bolo považované za hlavnú baštu Talibanu.
Saint-Jean-du-Bouzet
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
PC Space
PC Space bol slovenský IT magazín, ktorý priniesol na Slovensko niekoľko inovatívnych formátov (prekladanú obálku, obálku otočenú o 90 stupňov, prvé filmové DVD pribalené k slovenskému časopisu, prvý podcast a videocast, prvé video a audio recenzie a množstvo ďalších).
Časopis vydávala od roku 1996 do 2010 agentúra Victor a Victor (neskôr ako PC_Space s.r.o., avšak jeho majiteľ sa nezmenil - Viktor Cicko). V roku 2011 vznikla anglická mutácia a časopis chcel preniknúť na zahraničné trhy, čo sa žiaľ nepodarilo a po dvoch vydaniach bola anglická mutácia ukončená. Začiatkom januára 2011 prezentoval vydavateľ veľké plány - zmena názvu na eSCAPE, úprava grafiky a celkový posun k „lifestyleovej“ vizáži. Od zámeru vydavateľstvo na jar ustúpilo a v júni ukončilo jeho vydávanie pre finančné problémy. Časopis mal svoju webovú stránku www.pcspace.sk, ktorá je (v roku 2018) opäť aktívna. V pláne je umiestniť na stránke aj kompletný archív starších vydaní. (Niektoré čísla je možné stále nájsť zadarmo na stránke issuu.com/pc_space).
Časopis mal cca 90 až 128 strán, spolu s DVD prílohou stál 3,80 eura. Náklad 21 tisíc kusov, skutočnú predajnosť vydavateľ nezverejňoval.
Na pozícii šéfredaktorov sa vystriedali: Stanislav J. Manca , Rastislav Turanský, Juraj Redeky a Matúš Paculík (aktuálne redaktor technickej sekcie SME.sk). Medzi významných redaktorov a externých prispievateľov patrili napr. Juraj Šípoš, Ján Lončík, Tomáš Palovský, Ján Michálek (www.pcnews.sk), Roman Kadlec (neskôr redaktor PC Revue a dnes jeden z kľúčových redaktorov magazínu Touch IT), Július Haraszti (bývalý šéfredaktor Freesoft magazínu), Jaroslav Smriga, Ladislav Jediný, Štefan Stieranka.
Dambelin
Dambelin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Peisanos z Élidy
Peisanos (Peisanos) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch na žrebcoch v roku 53.
Kallippos Peisanos, syn Antónia Alexióna z Élidy, bol na 208. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v jazdeckých pretekoch na žrebcov. Dostihy na žrebcoch zaviedli v Olympii na 131. hrách v roku 256 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Hippokrates z Tesálie. Olympijské víťazstvo Peisana je uvedené v nápise IvO 223 (IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) kamenného podstavca (jeho nezachovanej sochy) nájdeného v západnej stene múru juhozápadného rohu byzantského chrámu v Olympii. (tento objekt preskúmali v roku 1954 a zistili, že to bol pôvodne ateliér, kde sochársky majster Feidias vytvoril sochu Dia Olympijského, dielo, ktoré bolo divom sveta. ) Peisanos patril k prominentnej élidskej rodine. Nápis na podstavci totiž pripomína, že túto sochu mu dala vztýčiť na večnú pamiatku jeho matka Klaudia Kleodiké.
Dambenois
Dambenois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tchädžo (Korjo)
Tchädžo (🇰🇷, hanča: 太祖, * 31. január 877, Songak, Zjednotená Silla – † 4. júl 943, Kägjong, Korjo), vlastným menom Wang Kon (🇰🇷) bol zakladateľom dynastie Korjo, ktorá v Kórei vládla medzi rokmi 918 a 1392. Tchädžo vládol až do svojej smrti.
Detstvo
Tchädžo sa narodil 31. januára 877 do kupeckej rodiny, ktorá žila v meste Songdo (dnešný Käsong) a kontrolovala obchod na rieke Rjesong. Jeho otec Wang Rjung (🇰🇷, neskôr kráľ Sedžo) získal pri obchodovaní s Čínou veľké bohatstvo. Matka je známa ako pani Han (neskôr kráľovná Üsuk). O jeho predkoch sa vie, že žili v Kogurju, čiže Wang Kon bol pôvodom Kogurjčan.
Vzostup k moci
Tchädžo začal svoju kariéru v turbulentných časoch Neskorých Troch kráľovstiev. V neskoršom období Silly sa mnoho miestnych pánov, ale aj banditov, búrilo proti vláde kráľovnej Činsong, ktorá nemala dostatočnú silu ani stratégiu na zlepšenie situácie svojho ľudu. Medzi rebelmi boli aj Kung Je zo severozápadného a Kjon Hwon z juhozápadného regiónu, ktorí získali väčšiu moc. Popri tom, ako ich vojská pochodovali proti miestnej sillskej šľachte a banditom, porazili a získali na svoju stranu mnoho ďalších povstaleckých skupín. V roku 895 priviedol Kung Je svoje vojsko až do ďalekej severozápadnej časti Silly, kde sa nachádzalo Songdo. Tchädžov otec sa spolu s ďalšími miestnymi klanmi Kung Jemu rýchlo vzdal. Wang Kon nasledoval svojho otca a vstúpil do služieb budúceho vládcu Tchäbongu.
Kung Je si všimol, že Wang Kon je ako vojenský veliteľ veľmi schopný a povýšil ho na generála. Dokonca ho bral ako vlastného brata. V roku 900 viedol úspešné ťaženie proti miestnym klanom a armáde Neskorého Päkče v oblasti Čchungdžu, čím si získal ešte väčšiu slávu a uznanie od kráľa. V roku 903 viedol slávne námorné ťaženie na juhozápadnom pobreží Neskorého Päkče (Nadžu), zatiaľ čo Kjon Hwon bojoval proti Sille. Stál na čele ešte niekoľkých ďalších vojenských ťažení. Okrem toho pomohol utláčaným ľuďom, ktorí žili v Sille v biede. Verejnosť si ho obľúbila pre jeho vodcovské schopnosti a veľkorysosť.
Nástup na trón a založenie Korja
V roku 918 sa tajne stretli štyria generáli – Hong Ju (🇰🇷), Pä Hjon-gjong (🇰🇷), Sin Sung-gjom (🇰🇷) a Pok Či-gjom (🇰🇷) – a dohodli sa, že Kung Jeho zvrhnú a ako nového kráľa korunujú Wang Kona. Ten bol spočiatku proti, no nakoniec s ich plánom súhlasil. Ešte v tom roku bol Kung Je z trónu zosadený a zavraždený v blízkosti hlavného mesta Čchorwon. Generáli vyhlásili Wang Kona za nového kráľa tohto krátko-trvajúceho štátu. Kráľovstvo premenoval na Korjo, čím sa začala nová dynastia. V ďalšom roku zmenil hlavné mesto. Stalo sa ním jeho rodisko a dostalo meno Kägjong.
Tchädžo vyhlásil budhizmus za štátne náboženstvo a vyzýval na opätovné dobytie severných častí Kórey a Mandžuska, ktoré malo pod kontrolou Palhä. V roku 926 si Kitani podmanili rozľahlé oblasti Mandžuska a Sibíri a veľká časť tamojšieho obyvateľstva na čele s posledným korunným princom Tä Kwang-hjonom utiekla do Korja. Tchädžo ich prijal ako občanov, keďže Palhä aj Korjo pochádzali zo zaniknutého Kogurja. Získal tiež vtedy opustené kogurjské hlavné mesto Pchjongjang. Namiesto dobývania a násilného privádzania pod svoju kontrolu sa Tchädžo snažil získať v miestnych klanoch spojencov, s ktorými by mohol spolupracovať.
Vojna Neskorých Troch kráľovstiev
náhľadobrázka|Bitka pri hore Kongsan V roku 927 voviedol Kjon Hwon svoje vojsko do Kjongdžu, hlavného mesta Silly, kde chytil a popravil kráľa Kjongäho. Ako bábkového vládcu tam na trón dosadil kráľa Kjongsuna a následne svoju armádu otočil proti Korju. Keď sa o tom Tchädžo dozvedel, plánoval zaútočiť pri hore Kongsan (dnešná hora Pchalgongsan, blízko mesta Tägu) s 5 000 jazdcami, keď sa bude Kjonovo vojsko vracať domov. V bitke však utrpel drvivú porážku, stratil väčšinu armády a prišiel aj o svojich generálov Kim Naka a Sin Sung-gjoma – muža, ktorý ho dosadil na trón. Lenže Korjo sa po prehre rýchlo zotavilo a na fronte sa útoku Neskorého Päkče úspešne ubránilo.
V roku 935 mal Kjongsun, posledný kráľ Silly, pocit, že už nie je spôsob, ako by mohol svoju krajinu oživiť, a tak sa jej vzdal v prospech Korja. Tchädžo túto kapituláciu s radosťou prijal, dal mu titul princa a oženil sa s jeho dcérou (kráľ mal 6 kráľovien a mnoho ďalších manželiek, nakoľko si bral dcéry všetkých miestnych pánov). To sa Kjon Hwonovi veľmi nepáčilo. Kjonov otec, ktorý vlastnil oblasť Sangdžu, sa tiež rozhodol pridať K Tchädžovi. Prenechal mu dané územie a bol prijatý ako kráľov otec.
V tom istom roku sa uskutočnilo aj povstanie proti Kjon Hwonovi, ktoré viedol jeho najstarší syn Kjon Sin-gom (🇰🇷) spolu s bratmi Jang-gomom a Jong-gomom. Nepáčilo sa im, že otec uprednostňuje ako nástupníka trónu ich polovičného brata Kum-ganga. Kjon Hwan bol väznený v chráme Kumsansa a čakalo ho vyhnanstvo, ale podarilo sa mu utiecť do Korja, kde bol braný ako Tchädžov otec. Zomrel tesne pred tým, ako bolo Neskoré Päkče porazené.
Víťazstvo Korja a zjednotenie
V roku 936 viedol Tchädžo posledné ťaženie proti Singomovi. Ten síce bojoval, ale vzhľadom na veľkú nevýhodu a vnútorný konflikt sa nakoniec vzdal. Tchädžo tak obsadil aj Neskoré Päkče a druhýkrát zjednotil národ (prvýkrát to bola Zjednotená Silla).
Tchädžo sa snažil do svojej koalície priviesť aj nepriateľov. Vládcom a šľachte z porazených krajín (Neskoré Päkče, Silla, Palhä) rozdával tituly a majetky. Snažil sa tak v svojom kráľovstve zabezpečiť stabilitu a jednotu – presne to, čo v posledných rokoch chýbalo Sille.
Smrť
náhľadobrázka|Hjollung – hrobka kráľa Tchädžonga Tchädžo zomrel vo veku 66 rokov 4. júla 943 v dôsledku choroby. Pochovaný je v kráľovskej hrobke Hjollung, ktorá sa nachádza v severokórejskom meste Käsong. Hrobka sa začala stavať po jeho smrti, ale po japonskej okupácii (19101945) z nej veľa neostalo. Veľká rekonštrukcia sa uskutočnila v roku 1994.
Vplyv
Zjednotenie Neskorých Troch kráľovstiev v roku 936 bolo v kórejskej histórii veľmi dôležité. Silla v roku 668 zjednotila približne len polovicu obyvateľov Kórejského polostrova a jeho okolia, keďže severné časti ovládalo Palhä, ktoré sa presadilo ako nástupca Kogurja. Tchädžovo zjednotenie v roku 936 bolo úplnejšie, nakoľko po ňom ostal len jeden štát a jeden národ (na rozdiel od 7. storočia, kedy vznikli Zjednotená Silla a Palhä). Obyvatelia Kórejského polostrova potom ostali v jednom zjednotenom štáte až do roku 1948, keď ruské a americké okupačné vojská rozdelili Kóreu na sever a juh. Názov Korjo je odvodený od Kogurja, jedného z Troch kráľovstiev. Exonym „Kórea“ je odvodený práve od Korja.
Manželky a potomkovia
V začiatkoch dynastie Korjo bol „korunný princ“ (🇰🇷) len šľachtický titul pre kráľových synov. Pre právoplatného dediča existoval osobitný titul (🇰🇷). Taktiež nebolo nezvyčajné, že do manželstva vstupovali pokrvní príbuzní, napríklad poloviční súrodenci (Kwangdžong a Tämok, Munwon a Munhje) či strýkovia s neterami (Kwangdžong a Kjonghwa).
Poznámky
Zahrnutá je aj jeho vláda v Tchäbongu.
Saint-Loup (Tarn-et-Garonne)
Saint-Loup je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.