cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoznam hudobných článkov/E
ech
Echo Park (album) · Echoes · Echoes: The Best of Pink Floyd · Echoes, Silence, Patience & Grace · Echosmith
ek
Ekcelent · Ekonóm (folklórny súbor) · Ektor
el
El Himno de Bayamo · El Sexto Sentido · Elán: Megakoncert · Elán – Cez prekážky · Elán (skupina) · Elán 3 · Elán 3000 · Elán Unplugged, Carnegie Hall, New York · Eldar Gasimov · Electra Heart · Electric Ladyland · Electric Light Orchestra · Electro swing · Electro-industrial · Electronic Pleasure · Elektra Records · Elektrická gitara · Elektrický zvonec · Elektronická hudba (elektronické nástroje) · Elektronický šum · Elena Holičková · Elephant (album) · Elevation · Elf (skupina) · Eliminator · Elizabeth McGovernová · Ella Fitzgeraldová · Ella Hendersonová · Ellie Gouldingová · Elmer Bernstein · Elmo Lovano · Els Aarne · Elsa Calcagno · Elton John · Eluveitie · Elvira de Hidalgo · Elvis Presley
em
Ema Destinnová · Emanuela Bellezza · Ember to Inferno · Emerson, Lake & Palmer · Emil Axman · Emil Ábrányi · Emil František Burian · Emil Frátrik · Emil Frátrik st. · Emil Ludvík · Emil Rusko · Emily · Emily Browningová · Eminem · Emma Drobná · Emma Robertsová · Emma Smetana · Emmerich Kálmán · Emmy Rossumová · Emmylou Harris · Emo · Emotional · EMP Merchandising · Empatia (album) · Emperor (Nórsko) · Empire of the Sun · Emppu Vuorinen
en
En Éxtasis · Encore – Live and Direct · Encore (Eminem) · End Credits · End of All Hope · End of the Century · Endgame (album) · Endless Summer · Endorphins · Enduser · Enemy of the Enemy · Englishman in New York · Enigma (hudobný projekt) · Enjoy the Silence · Ennio Morricone · Enola Gay (singel) · Enon · Enrico Caruso · Enrique Iglesias · Ensiferum · Ensiferum (album) · Enter (album) · Enter Shikari · Entirely Good · Enya
ep
Epic (singel Faith No More) · Epic Records · Epica
es
Escape · Escape Velocity · Esoteric: The Holy Grail · Estradasphere
Šelpice
Šelpice sú obec na Slovensku v okrese Trnava.
Zoznam hudobných článkov/E
eš
Ešte (album) · Ešte sa nepoznáme
Šelpice
V obci je rímskokatolícky kostol Krista Kráľa z roku 1946.
Zoznam hudobných článkov/E
et
ETC · Etc… · Etela Gersterová-Gardiniová · Eterno Agosto · Ethnic electronica · Etnomuzikológia · Etnoorganológia · Etta James · Etterna · Etuda (hudba)
Šelpice
Obec Šelpice leží severozápadne od krajského mesta Trnavy. Jej katastrálne územie bolo intenzívne osídlené už na sklonku staršej doby kamennej. Aj artefakty z neolitu a následných kultúr ju radia medzi významnú archeologickú lokalitu. Prvú dochovanú písomnú zmienku o existencii nachádzame v listine českého kráľa Václava z roku 1249, ktorou daruje obec cisterciátskemu kláštoru v Tišnove. Dejiny Šelpíc sú neodmysliteľne spojené s dejinami hradu Červený Kameň, ktorý dala postaviť okolo roku 1230 kráľovná Konštancia, manželka Přemysla Otakara I. V Michalskom týždni 1530 obec prepadli Turci. Nič tak nedokumentuje tragiku udalosti ako skutočnosť, že zostala iba vyľudneným spáleniskom. Opätovne ju osídlili až v máji 1539 noví majitelia Červenokamenského panstva – Fuggerovci a to zväčša kolonistami chorvátskeho pôvodu, opúšťajúcimi Balkán pred tureckou expanziou. V roku 1777 mali Šelpice 356 obyvateľov. Cholerová epidémia si tu v roku 1831 vyžiadala 34 obetí na ľudských životoch. Cirkevne patrili a patria Šelpice do starobylej farnosti Bohdanovce nad Trnavou, kde je známe meno kňaza už v roku 1332. V katastrálnom území leží majer Nemečianka. Ide o bývalú obec Nemčín založenú Nemcami, ktorí tu našli svoje domovy po tatárskom vpáde. Už v roku 1393 bola vyľudnená. V roku 1540 tam správca panstva Červený Kameň usídlil 5 chorvátskych rodín. Miesto čoskoro opustili a listina z roku 1618 o ňom hovorí ako o pustatine. Stredom Šelpíc viedla v minulosti významná európska tepna – Česká cesta, ktorá je totožná s dnešnou hlavnou ulicou. V roku 1994 pri príležitosti 745. výročia prvej písomnej zmienky vydal Obecný úrad monografiu, ktorej autorom je Marián Babirát.
Zoznam hudobných článkov/E
eu
Eufory · Eugen Suchoň · Eugen Šváb · Eunuch · Euphoria · Euro disco · Eurobeat · Eurodance · Europe (skupina) · European Border Breakers Awards · Eurosong (Slovensko) · Eurovision Song Contest · Eurovision Song Contest 1972 · Európska asociácia pre hudobné vzdelávanie v školách · Európska hymna · Eurythmics
ev
Eva Biháryová · Eva Henychová · Eva Hurychová · Eva Kamrlová · Eva Kostolányiová · Eva Mária Uhríková · Eva Máziková · Eva Olmerová · Eva Pilarová · Evanescence · Evaristo Felice Dall’Abaco · Evelyn Kingová · Evergreen · Everlong · Every Breath You Take · Every Morning · Every You Every Me · Everybody’s Changing · Everybody (pieseň Madonny) · Everything Is Wrong · Everything Must Go · Evil Empire · Evolution (Paul van Dyk)
ew
Ewa Farna
ex
Example · Excision · Exciter (album) · Exclusive Bonus CD Sampler · Exitus · Exogenesis: Symphony · Exoterika · Exotica · Experience (album) · Experiment (album) · Experimentálny rock · Exsultet · Extasy · Extended play · Extra: Best of Peter Nagy · Extra Playful · Extranjera · Extreme Volume II Live · Extreme Volume Live
ey
Eye of the Hunter · Eye of the Tiger · Eyes on Me
ez
Ezra Miller
Březí (okres Praha-východ)
Březí je obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 453 obyvateľov, z toho 221 mužov a 232 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,0 roka (muži 38,3 roka, ženy 37,7 roka).
Majster kat
Majster kat je slovenský film, pozri Majster kat (film)
Mauglí (album)
Mauglí je druhý album brnianskej rockovej skupiny Barnodaj, ktorá neskôr používala názov Progres 2. Album vyšiel v roku 1978.
Majster kat
Majster Kat je slovenská hudobná skupina, pozri Majster Kat (hudobná skupina)
Mauglí (album)
Popis albumu a jeho história
Po natočení prvého albumu Barnodaj v roku 1971 sa skupina okolo bubeníka Zdeňka Kluky a gitaristu a speváka Pavla Váněho, vtedy používajúca názov The Progress Organization, celkom odmlčala. Jej členovia sa ale na pódiách stretávali, pôsobili v sprievodných skupinách rôznych spevákov (Bob Frídl, Martha a Tena). Producent Hynek Žalčík nakoniec vo vydavateľstve Supraphon presadil natočenie druhého albumu skupiny, musela si však zmeniť názov z anglického The Progress Organization na Barnodaj. Album postupne vznikal od roku 1976, texty dodal básnik Pavel Kopta, nahrávanie prebehlo v októbri 1977 v štúdiu Supraphonu v Prahe-Dejviciach na osemstopový magnetofón. V tom čase ale skupina Barnodaj už de facto neexistovala, pretože sa v priebehu roku 1977 pretransformovala do formácie s názvom Progres 2 s odlišným obsadením, ktorá chystala svoj veľký audiovizuálny projekt Dialog s vesmírem.
Album Mauglí je koncepčný album inšpirovaný Knihou džunglí od Rudyarda Kiplinga. Niektoré piesne („Kamarád gramofon“ či „Tutový typ“) ale z témy vybočujú. Na albume sa nachádza desať skladieb, z ktorých prvá je inštrumentálna, ostatné sú spievané. Názov piesne „Tutový typ“ je pravopisne chybný, pretože text jasne hovorí o tipovaní na dostihoch (Tutový tip mám na koně jménem Faun).
Členmi skupiny pri nahrávaní Mauglího boli rovnakí hudobníci ako pri albume Barnodaj, výnimkou bol len nový basgitarista Pavel Pelc.
Vydávanie albumu
Na LP vyšiel album Mauglí prvý raz v roku 1978, druhý raz v roku 1985. Obe vyšli vo vydavateľstve Supraphon. Reedície na CD vyšli v rokoch 1993 (Monitor) a 2006 (FT Records, v tomto prípade aj s bonusmi).
Zoznam skladieb
Reedícia vydaná v roku 2006 obsahovala aj nasledujúce bonusy:
Slovanet
Slovanet patrí medzi najväčších poskytovateľov vysokorýchlostného internetu na Slovensku. Vo firemnom sektore poskytuje integrované komunikačné a hlasové služby, virtuálne privátne siete a bezpečnostné riešenia. Vlastnú optickú, káblovú a bezdrôtovú infraštruktúru rozširuje prostredníctvom akvizícií lokálnych operátorov a modernizáciami ich sietí, ako aj budovaním vlastných sietí. V súčasnosti sa zameriava aj na  cloudové riešenia prevádzky IT a budovanie nových sietí pre internet vecí (IoT).
História spoločnosti
Slovanet patrí medzi najdlhšie pôsobiace subjekty na telekomunikačnom trhu. V súčasnej podobe bol založený až v roku 1999, no história jeho predchodcov siaha až do roku 1954. Od roku 2006 bola majoritným akcionárom Slovanetu spoločnosť Asseco Central Europe, patriaca do významnej medzinárodnej skupiny firiem z oblasti informačno-komunikačných technológií Asseco Group. Druhým akcionárom Slovanetu, s pôvodne 49 % ným podielom je spoločnosť SNET a. s., ktorú vlastní pôvodný vrcholový manažment spoločnosti. V roku 2014 sa spoločnosť SNET stala 100 % ným akcionárom Slovanetu a od 1.4.2015 sa obe spoločnosti zlúčili, čím sa Slovanet zároveň stal jedným z mála telekomunikačných operátorov s výlučne slovenským kapitálom. Zámerom súčasného akcionára je pokračovať v raste spoločnosti a hľadať nové možnosti rozvoja spoločnosti.
Laugaricio
náhľad|[[Rímsky nápis v Trenčíne|Rímsky nápis na hradnej skale]]
Laugaricio alebo Leugaricio alebo Leukaristos je staroveký názov osady z 2. storočia po Kr. na území dnešného Trenčína alebo z jeho bezprostrednej blízkosti, ktorá bola významným politickým a hospodárskym centrom a strategickým bodom v barbariku nad stredným Dunajom. V roku 179 tu prezimovalo 855 vojakov II. pomocnej rímskej légie.
Známy rímsky nápis na trenčianskej skale uvádza formu Laugaricio, nápis z alžírskej Zany formu Leugaricio a obe mená sú azda identické s obchodnou osadou Leukaristos uvedenou na Ptolemaiovej mape.
Rímsky nápis
O rímskom nápise na trenčianskej skale sa vedelo už od 16. storočia. Spomínal ho už Mikuláš Istvánffy v diele Historiarum de rebus Hungaricis, v druhej polovici 17. storočia o ňom písal Martin Zeiller a potom ďalší. Matej Bel správne predpokladal, že nápis vznikol za vlády Marca Aurélia, no nesprávne z toho vyvodil, že Trenčín a Trenčiansky hrad založili Rimania (názov Trenčín spojil s rímskym menom Terentius). O nápis sa začali odborníci zaujímať v polovici 19. storočia, keď o ňom v roku 1854 napísal trenčiansky farár Ľudovít Stárek. Nápis sa podarilo úspešne datovať historikovi Josefovi Dobiášovi.
Dnešné znenie nápisu s chýbajúcimi zvetranými časťami:
"VICTORIAE AVGVSTORV""EXERCITVS QVI LAV""GARICIONE SEDIT MIL""L II DCCCLV""IANVS LEG LEG II AD CVR F"Znenie nápisu s doplnením predpokladaných skratiek a zvetraných písmen:"VICTORIAE AVGVSTORVM""EXERCITVS QVI LAVGARICIONE""SEDIT MILITES""LEGIONIS II DCCCLV""MARCVS VALERIVS MAXIMIANVS LEGATUS LEGIONIS II ADIUTRICIS CVRAVIT FACIENDUM"Doslovný preklad: "Víťazstvu cisárov, vojsko, ktoré táborilo v Laugaricione, 855 vojakov druhej légie. Vyhotoviť dal Maximianus, legát druhej légie Pomocnej." Celé meno veliteľa légie Marcus Valerius Maximianus.
Voľný preklad: "Na počesť víťazstva cisárov a vojska, ktoré táborilo v Laugaríciu v počte 855 vojakov druhej légie dal vyhotoviť Maximianus, legát druhej pomocnej légie.
Majstrovstvá sveta v póle mužov 2015
Majstrovstvá sveta v póle mužov 2015 boli v poradí 10. majstrovstvá sveta v jazdeckom póle mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia póla (FIP). Konali sa od 27. marca1. apríla 2015 v meste Vitacura (súčasť hlavného mesta Santiaga), v provincii Santiago, v Čile, za účasti 6 tímov. Oproti minulému šampionátu sa počet účastníkov znížil o 4 tímy. Čile bolo organizátorom svetového šampionátu druhýkrát, predtým hostilo turnaj v roku 1992, v Santiagu. Všetky zápasy sa odohrali v areáli klubu Club de Polo y Equitación San Cristóbal. Svoj druhý titul získalo domáce družstvo Čile, ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad USA.
Železná ruda
náhľad|vpravo|Páskovaná železná ruda stará 2,1 miliardy rokov
Železná ruda je súhrnné označenie hornín a rudných minerálov, ktoré obsahujú železo v takej chemickej podobe, ktorá umožňuje jeho získavanie modernými hutníckymi metódami. O kvalite rudy okrem obsahu železa, ktorý nesmie klesnúť pod 22 %, rozhodujú aj ďalšie činitele, ako je obsah SiO2, ktorý taktiež tvorí ich významnú zložku. Hlavné rudné minerály železa sú: hematit, magnetit, siderit, chamosit a goethit.
Významné minerály železných rúd
náhľad|Pelety vyrábané z rudy pri jej spracovaní a doprave. Štvrťdolárová minca ako mierka. Železo je významný prvok, ktorý tvorí asi 5 % zemskej litosféry, v zemskej kôre to je asi 5 – 9 %.
Prekambrické páskované rudy
Najväčšie ložiská železných rúd vznikli z hornín takzvaných páskovaných železných formácií. Tieto horniny sa nazývajú aj jaspility alebo železité kremence. Horniny bohaté na SiO2 a železo vznikali usádzaním sa v morskom prostredí z hydrotermálnych roztokov. Vzniku ložísk predchádzalo koncentrovanie ľahko rozpustných železnatých iónov v morskej vode, ktorá sa nimi v dôsledku nedostatku kyslíka vo vtedajšej atmosfére postupne nasýtila. Neskôr v dôsledku zmien v zložení atmosféry, zapríčinených zvyšovaním koncentrácie kyslíka produkovaného najmä sinicami na začiatku proterozoika, boli železnaté ióny oxidované na menej rozpustné trojmocné ióny, ktoré sa neskôr usadili ako prúžkovaná hornina bohatá na hematit. Tvorba veľkých ložísk železných rúd v dôsledku týchto nevratných zmien postupne prestala. Väčšina týchto ložísk sa nachádza v asi 3,8 – 1,8 miliardy rokov starých (prekambrických) súvrstviach.
Ostatné sedimentárne a zvetrávacie železné rudy
náhľad|Oolitická železná ruda, vznikajúca za prispenia mikroorganizmov vo vodnom prostredí Ostatné typy železných rúd predstavujú hlavne fanerozoické oxidické rudy obsahujúce hlavne hematit, limonit, alebo siderit a pelosiderit, prípadne silikáty ako chamozit a thuringit. Ide o sedimenty spojené so vznikom pri rôznych procesoch ako sú vulkano-exhalačné procesy, sedimenty redukčných paniev alebo syndiagenetického pôvodu. Zatiaľ nevyužívaným zdrojom sú aj železno-mangánové konktécie dna Tichého a Indického oceánu.
Medzi ďalšie možno zaradiť pobrežné ryžoviská minerálov železných rúd, prípadne oblasti rozsiahle zvetrávania v tropických oblastiach, kde sa v pôde koncentruje lateritový horizont goethitového zloženia.
Vulkanosedimentárne ložiská (typ Lahn-Dill)
Vznikajú v oceánskej zemskej kôre, asociujú s výlevmi bazaltov, ryolitov prípadne ich tufov. Niekedy sa medzi nebom zaraďujú aj sedimentárne ložiská typu Algoma, ktoré sa zvyčajne považujú za páskované železné rudy.
Magmatické ložiská
Magmatické rudy železa sú väčšinou spojené s veľkými bázickými (najčastejšie gabrovými) a ultrabázickými (peridotity, karbonatity) vrstevnatými intrúziami. Okrem oxidov železa a titánu ako sú magnetit a ilmenit, obsahujú vo väčšej miere aj apatit. Okrem železa môžu slúžiť aj ako zdroje vanádu, titánu, fosforu, zirkónia, céru, nióbu a ďalších
Kontaktne metasomatické ložiská
Vznikajú na kontaktoch granitoidných intrúzií a najčastejšie karbonátových hornín ako sú vápence, či dolomity. Typickou horninou týchto ložísk sú železné skarny. Ide o pomerne rozšírené ložiská.
Hydrotermálne ložiská
Hydrotermálne ložiská sú tvorené akumuláciami sideritu. Dajú sa rozdeliť na dve kategórie. Metasomatické ložiská vznikli zatláčaním starších karbonátov hydrotermálnymi roztokmi, majú zväčša šošovkovitý tvar. Ich dobrý príklad je slovenské ložisko pri Nižnej Slanej. Žilné ložiská vznikli vyzrážaním hydrotermálnych roztokov v puklinách.
Ťažba a úprava
Železná ruda sa v súčasnosti ťaží jednak v hlbinných baniach alebo častejšie povrchovým spôsobom. Železné rudy sú vždy sprevádzané ďalšími horninami a hlinitými substanciami. Ich úpravou: drvením v čeľusťových a valcových drvičkách, praním a flotáciou sa takto vyťažená surová ruda zbavuje hlušiny a dosiahne vyšší obsah železa. Takto upravená a obohatená ruda sa je dopravovaná do hutníckych podnikov. Nemenej významným prvkom spracovania je granulácia (pomocou ílu), ktorá zmenšuje straty rudy pri doprave.
Najvýznamnejšie náleziská železnej rudy sa nachádzajú v Brazílii (súbor Minas Gerais), Austrálii, Číne, Rusku (Kurská magnetická anomália), Indii, na Ukrajine (hlavne Krivojrožská formácia) a v USA (súbory Keewatin a Animikia). Najintenzívnejšia ťažba železnej rudy hlbinným spôsobom prebieha v súčasnosti vo Švédsku (štátny koncern LKAB). Vo svete sa inak najmä z ekonomických dôvodov preferuje predovšetkým povrchová ťažba.
Kostolné námestie
Kostolné námestie je námestie:
Les Bordes (Loiret)
Les Bordes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Slovensko na Letných olympijských hrách 2012
Slovensko na Letných olympijských hrách 2012 reprezentovalo 46 športovcov v 11 športoch. Reprezentanti získali 4 medialy: 1 striebornú a 3 bronzové.
Ženy
thumb|Jana Dukátová počas semifinálovej jazdy
Chýnovská jaskyňa
Chýnovská jaskyňa je národná prírodná pamiatka ležiaca v katastrálnom území obce Dolní Hořice východne od Tábora. Predstavuje najvýznamnejší a najrozsiahlejší krasový útvar južných Čiech. Nachádza sa tu pestré striedanie farebných amfibolitov a vápencov, avšak oproti iným krasovým jaskyniam je bez výraznejšej kvapľovej výzdoby. Na území Česka sa jednalo o prvú sprístupnenú jaskyňu. Objavená bola v roku 1863 pri práci v sedliackom kameňolome, k jej sprístupneniu došlo v roku 1868, teda už 5 rokov po objavení.
Celková dĺžka jaskynného systému je viac než 1200 metrov (iný zdroj uvádza k roku 2007 dĺžku 1400 m), ale celkový rozsah nebol ešte presne určený. Na lokalite stále prebieha speleologický výskum, ktorý takmer každoročne prináša nové poznatky. Výskum prebiehajúci v neprístupných častiach počas 80. a 90. rokov 20. storočia odhalil trvalo zatopené rozsiahle priestory s drúzami kremeňa. Oblasť jaskyne je taktiež významnou mineralogickou lokalitou spoločne s blízkou prírodnou rezerváciou Pacova hora, kde bolo objavených a popísaných viac než 60 druhov minerálov.
Jaskyňa je okrem zimných mesiacov prístupná pre verejnosť. Okruh pre návštevníkov je dlhý 220 m s najnižším bodom trasy v hĺbke 42 m pod povrchom zeme. Prehliadka zaberie približne 40 minút a je spoplatnená. V zimných mesiacoch je jaskynný komplex významným zimoviskom zástupcov netopierov, a to predovšetkým netopiera riasnatého (Myotis nattereri), ktorý tu má najväčšie prirodzené zimovisko v Čechách a aj v Európe.
Celeron
Celeron je obchodný názov veľkého množstva rôznych x86 mikroprocesorov od spoločnosti Intel Corporation. Rodiny procesorov Celeron sú založené na plnohodnotných procesoroch spoločnosti Intel – Celerony sú odvodené od procesorov Pentium II, Pentium III, Pentium 4 či Core 2 a najnovšie Sandy Bridge, pričom Celerony sú v istých oblastiach zjednodušené verzie týchto plnohodnotných rodín procesorov. Obchodná značka Celeron vznikla v roku 1998, keď bol uvedený celkom prvý Celeron Covington na báze prvého Pentium II procesora. Meno značky Celeron sa stalo postupne tak známe (podobne ako značka Pentium), že spoločnosť Intel od nej neupustila ani po prejdení Celeronov od Pentium II, Pentium III a Pentium 4 na procesory Core 2. Po príchode post-Core architektúry Nehalem a s ňou spojenými rodinami procesorov Core i7, Core i5 a Core i3 sa zdal byť osud obchodnej značky Celeron zbytočný a zpečatený, nakoľko procesorové portfólio spoločnosti Intel jasne rozdeľovali rodiny procesorov Core i7-i5-i3 a Pentium na úplnom konci výkonnostného spektra. Skutočne v rokoch 2009 až 2011 Intel značku Celeron nechal ležať ľadom, aspoň čo sa týka procesorov pre stolové PC. V segmente notebookov ale Intel vyrábal niekoľko modelov procesorov Celeron aj na báze architektúry Nehalem. Situácia sa zmenila až v roku 2011 s príchodom post-Nehalem architektúry Sandy Bridge, keď opäť vychádzajú procesory Celeron aj pre stolové PC.
Kristus Spasiteľ (Rio de Janeiro)
thumb|right|Socha Krista Spasiteľa nad [[Rio de Janeirom.]] Kristus Spasiteľ alebo Kristus Vykupiteľ (po portugalsky: O Cristo Redentor) je socha Ježiša Krista postavená v roku 1931 v Brazílii nad mestom Rio de Janeiro. Je umiestnená na 700 metrov vysokom pahorku Corcovado, jej výška je 30 metrov a podstavec pod ňou meria 8 metrov. Zobrazuje Krista s roztiahnutými rukami, akoby objímal mesto. Toto gesto malo vyjadrovať súcit a radosť z nezávislosti.
Myšlienka vytvoriť sochu sa zrodila v roku 1922, keď Brazília oslavovala 100.výročie nezávislosti. U Brazílčanov mala myšlienka úspech, začali sa organizovať zbierky pre získanie finančných príspevkov na sochu a o necelých 15 rokov bola ich idea naplnená.
Na vrchol pahorku vedie železnica postavená v roku 1885, ktorá končí 40 m pod sochou. Pod sochou sa nachádza terasa, z ktorej je krásny výhľad na centrum Ria de Janeira, pláže Copacabana, Ipanema, či Cukrovú Homoľu. Celá socha váži 1.145 ton.
Celeron
Covington
Prvý Celeron bol založený na jadre procesora Pentium II s P6 architektúrou (80686 či 686tka) a bol označený kódovým názvom Covington. Pracoval na frekvencii 266 MHz a neobsahoval žiadnu vyrovnávaciu pamäť druhej úrovne, čím dosahoval podstatne horší výpočtový výkon ako predchádzajúce procesory, čím si vyslúžil nelichotivé prvenstvo a povesť. Na druhej strane bolo veľmi jednoduché pretaktovať ho až na 400 MHz. Procesor bol vyrábaný 250-nanometrovou technológiou.
Coppermine-128
right|thumb|Coppermine-128 Ďalším v poradí bol procesor Coppermine-128, označovaný aj ako Celeron II. Bol už založený na jadre Pentium III, obsahoval 128 kB L2 cache a štandardne bežal na zbernici 66 alebo 100 MHz, no tiež sa dal pomerne jednoducho pretaktovať práve vďaka zvýšeniu frekvencie zbernice. Jeho výhodou bola aj podpora inštrukcií SSE. Procesor bol vyrábaný 180-nanometrovou technológiou.
Tualatin-256
Ďalšou sériou Celeronov boli procesory založené na Pentiu III s jadrom Tualatin vyrábané 130-nanometrovou technológiou. Vyrábali sa na frekvenciách od 1000 do 1500 MHz. Bežali na 100 MHz FSB na rozdiel od 133 MHz pri Pentiu III s rovnakým jadrom. Odlišovali sa mierne pomalšou vyrovnávacou pamäťou, čo však nemalo veľký vplyv na ich výkon. Veľkosť L2 cache bola 256 kB, pričom Pentium III mali 256 alebo 512 kB (512 kB verzie podporovali len serverové dosky). Boli to posledné Celerony s jadrom šiestej generácie (P6).
Willamette-128
Séria procesorov Celeron s jadrom Willamette disponujúca velkosťou L2 cache 128kB a frekvenciou zbernice FSB 400Mhz, bola celkom prvá séria Celeronov založených už na jadre Pentium 4 s architektúrou NetBurst (niekedy označovanej ako P7, resp. 80786 či 786tka). Procesor bol vyrábaný 180-nanometrovou technológiou a ako aj Pentium 4 Willamette, aj z neho odvodený Celeron obsahoval pokročilú inštrukčnú sadu SSE2. Taktovacie frekvencie jadra sa pohybovali v rozsahu 1,3 GHz – 2 GHz. Procesor sa osádzal do staršej patice s označením Socket 423.
Northwood-128
Séria procesorov Celeron založená na novšom jadre Pentium 4 s kódovým označením Northwood disponujúca velkosťou L2 cache 128kB a frekvenciou zbernice FSB 400Mhz. Hlavný rozdiel oproti staršiemu jadru Willamette bol v použití 130-nanometrovej technológie výroby, čím sa znížilo napätie jadra a taktiež v prerobení puzdra procesora na novší Socket 478. Taktovacie frekvencie sa pohybujú v rozsahu 1,8 GHz – 2,8 GHz.
Prescott-256
Ďalšia generacia "netburstových" Celeronov s označením Celeron D je vyrábaná 90-nanometrovou technológiou a sú odvodené od procesora Pentium 4 s jadrom Prescott s 1 MB L2 cache. Procesor Celeron D má 256kB cache druhej úrovne, 533 MHz zbernicu a podobne ako plnohodnotný procesor Pentium 4 Prescott, aj odvodený Celeron disponuje inštrukčnou sadou SSE3. V porovnaní s Celeronom Northwood má dvojnásobnú velkosť aj dátová cache prvej úrovne. Vyrábali sa pre Socket478 aj LGA775. V puzdre LGA775 bola pridaná 64-bitová technológia EM64T a XD-bit.
Cedarmill-512
Celeron s jadrom Cedarmill je vlastne Celeron D s 512kB L2 cache. Odvodené sú tiež od procesora Pentium 4 Prescott, ale z jeho druhej série s označením Prescott 2M disponunúcim s 2 MB L2 cache. Frekvencia zbernice FSB Cedarmillu ostala na 533 MHz. Výrobná technológia sa zmenšila na 65-nanometrov. Puzdro je iba pre Socket LGA775. Išlo o celkom poslednú sériu Celeronov na báze jadra Pentium 4 s architektúrou Netburst (P7, 80786) a celkom poslednú sériu, v ktorej sa jednotlivé modely označovali jednoducho len frekvenciou.
Conroe-L
Ide o Celerony odvodené od procesora Core 2 Duo (resp. jednojadrové varianty Core 2 Solo) s jadrom Conroe. Majú 512kB cache druhej úrovne a 800 MHz zbernicu. Kapacita L1 cache je 64kB, z toho 32kB pre inštrukčnú a 32kB dátovú časť. Výrobná technológia je 65-nanometrov. Vyznačujú sa omnoho väčším výkonom ako celá predchadzajúca "netburstová" generácia aj keď sú nižšie taktované (1,6 – 2,2 GHz) a vďaka svojej Core architektúre disponujú výbornou možnosťou pretaktovania. Ako prvé Celerony sa jednotlivé modely neoznačovali frekvenciami, ale predávali sa ako modelová rada 4XX (modely 420, 430, 440, 450).
Allendale dual-core
Ide o celkom prvé dvojjadrové Celerony, ktoré boli doteraz vždy len jednojadrové. Celerony Allendale sú defacto dva Celerony s jadrom Conroe-L na jednom kuse kremika s tým rozdielom, že 512 kB cache druhej úrovne zdieľajú obe jadrá (vlastnosť Core architektúry). Ide o úplné dvojjadrové deriváty procesorov Core 2 Duo. Procesor disponuje prídavnou inštrukčnou sadou SSSE3, systémová zbernica však ostala na 800 MHz, ako aj výrobný proces na 65 nm. Predávali sa ako modelový rad E1XXX (modely E1200, E1400, E1500 a E1600) s frekvenciami od 1,6 po 2,4 GHz.
Wolfdale dual-core
Pokračovateľ radu Celeronov Allendale vyšiel na konci roka 2009 a ide o poslednú sériu Celeronu s Core architektúrou a posledné Celerony do socketu LGA775. Zdieľaná cache druhej úrovne má tentoraz kapacitu až 1 MB pre obe jadrá. Systémová zbernica ostáva na 800 MHz, ale výrobný proces v novom Celerone Wolfdale jadre je už 45 nm. Tým sa opäť zlepšia aj tak excelentné schopnosti pretaktovania, zníži sa spotreba a vyžarované teplo. Celerony s kódovým označením jadra Wolfdale sú vôbec prvými Celeronmi, ktoré podporujú hardvérovú virtualizáciu, keďže táto vymoženosť dosiaľ patrila len plnohodnotnejším procesorom, z ktorých sú Celerony odvodené. Ako všetky procesory Core 2 Duo vyrábané 45 nm výrobným procesom, aj odvodené Celerony obsahujú novú inštrukčnú sadu SSE4.1. Procesory sa predávali ako modelový rad E3xxx (modely E3200, E3300, E3400 a E3500) s frekvenciami od 2,4 po 2,7 GHz.
Mobilný segment trhu
Intel vyrábal aj mobilné procesory Celeron s Core architektúrou. Zastúpené boli niekoľkými produktovým radami. Prvú produktovú radu Txxxx tvorili modely Intel Celeron Dual Core T3000, T3100, T3300 a T3500 s frekvenciami postupne od 1,80 po 2,10 GHz. Boli dvojjadrové, vyrábané boli 45 nm procesom, mali 800 MHz FSB, 1 MB L2 cache pre obe jadrá a tepelné vyžarovanie 35 W. Z hľadiska podporavaných technológii šlo o zdokonalené jadrá Wolfdale, ale pre mobilný segment trhu. Druhú produktovú radu 9xx tvorili úspornejšie a menej výkonné modely Intel Celeron Mobile 900 a 925 s frekvenciami 2,20 a 2,30 GHz. Boli iba jednojadrové, vyrábané boli tiež 45 nm procesom, mali podobne 800 MHz FSB, celú 1 MB L2 cache pre jediné jadro a tepelné vyžarovanie až 35 W. V produktovej ULV rade 7XX predstavovanej niekoľkými modelmi vyrobenými 65 nm a 45 nm technológiou, sa Intel sústredil na minmalizovanie spotreby. Tieto ultramobilné Celerony mali 1 MB L2 cache, frekvencie od 1,2 po 1,4 GHz, 800 MHZ FSB a boli jednojadrové so schopnosťou spracovávať jedno vlákno.
Nehalem (2009 – 2011)
Na báze architektúty Nehalem Intel nevyrábal v tomto období žiadne desktopové procesory s obchodnou značkou Celeron. Vyrábal však procesory Celeron pre mobilý segment trhu. Portfólio tvorila nie príliš pestrá produktová rada mobilných Celeron Dual Core Pxxx, v podobe modelov P4500 a P4600 vyrábaných 32 nm procesom, na frekvenciách 1,866 a 2,000 GHz s 2 MB L3 smart cache, dvoma jadrami schopnými spracovávať dve vlákna a prvou verziou integrovaného grafického jadra Intel HD Graphics. Ďalšou produktovou ULV radou mobilných Celeronov postavených na architektúre Nehalem, je Uxxx zastúpená dvojjadrovými modelmi U3400 a U3600 na frekvenciách 1,066 a 1,200 GHz vyrábanými 32 nm procesom s 2 MB L3 smart cache a prvou verziou integrovaného grafického jadra Intel HD Graphics. Ako všetky procesory vyrobené post-Core architektúrou postihli aj tieto mobilné Celerony hlavné zmeny:
Sandy Bridge (2011 – súčasnosť)
Na sklonku tretieho kvartálu 2011 Intel vydal po dvojročnej pauze nové desktopové Celerony založené na architektúre Sandy Bridge v podobe modelových rád začínajúcich písmenom G podobne, ako desktopové post-Core procesory Pentium. Ide o desktopové modelové rady G5xx a G4xx určené pre stolové PC. Dvoj-generačný skok od čias Core architektúry a vynechaním Nehalem architektúty na poli desktopových Sandy Bridge Celeronov, priniesol pomerne veľké zmeny. Všetky nové Celerony sú vyrábané výlučne 32 nm technológiou a disponujú až s 2 MB L3 cache na dvojicu jadier, čo je dvojnásobná hodnota v porovnaní s poslednými desktopovými Celeronmi Wolfdale na báze Core architektúry (v prípade 1-jadrového modelu iba 1 MB L3 cache). Majoritná časť veľkosti cache sa (kvôli prepracovaniu cache subsystému procesora od Core architektúry cez Nehalem po Sandy Bridge architektúru) presunula z Level2 do Level3. L2 cache majú procesory maximálne 256 kB na každé jadro. Ďalšou zmenou je podpora inštrukčnej sady SSE 4.2. Ďalšími zmenami sú:
Integrované grafické jadro v Sandy Bridge Celeronoch je Intel HD Graphics a tiká na frekvencii presne 1 GHz (v Pentiách rady G generácie Nehalem o 100 MHz viac) v prípade neúsporných 65 W modelov a 650 MHz v prípade úsporných 35 W modelov. V čom nedošlo ku zmene v porovnaní s poslednými desktopovými Celeronmi Wolfdale je, že Celerony generácie Sandy Bridge nepodporujú hyperthreading a teda počet fyzických jadier je zhodný s počtom spracovávaných vlákien. Prví predstavitelia rady G5xx sú dvoj-jadrové modely Celeron G540 na 2,5 GHz a Celeron G530 na 2,4 GHz, oba s TDP 65 W. Sem možno zaradiť aj úsporný Celeron G530T, ktorý sa od svojho pokrvného brata bez T v označení líši frekvenciou zníženou na 2,0 GHz a TDP iba 35 W. Predstaviteľ rady G4xx Celeron G440 má iba jedno jadro na 1,6 GHz čo je iná možnosť pre zníženie TDP na 35 W. Jedno-jadrové modely z rady G4xx tak pravdepodobne predstavujú menej podarené kúsky rady G5xx.
Mobilný segment trhu
Intel začal vydávať v prvom kvartáli 2011 aj mobilné verzie Celeronov na báze architektúry Sandy Bridge, tvoriacich produktovú radu B8xx v podobe modelov Celeron B800, B810 a B840 na frekvenciách 1,50;1,60 a 1,90 GHz. Všetky boli vyrobené 32 nm technológiou, boli dvoj-jadrové so schopnosťou spracovávať dve vlákla, s 2 MB L3 smart cache pre dvojicu jadier, maximálnym tepelným vyžarovaním TDP 35 W a integrovaným grafickým jadrom Intel HD Graphics na 650 MHz, ktoré sa v prípade potreby pretaktovalo až na 950 MHz či 1 GHz. Ultramobilnú, nízkonapäťovú ULV radu 8XX začali tvoriť v druhom kvartáli 2011 vydané Celerony 847 a neskôr 857 na frekvenciách 1,10 a 1,20 GHz. Vyrobené boli 32 nm technológiou a napriek tomu že boli dvojjadrové, ich tepelné vyžarovanie bolo iba 17 W. Mali 2 MB L3 smart cache pre obe jadrá a integrované grafické jadrom Intel HD Graphics na 350 MHz, ktoré sa v prípade potreby pretaktovalo až na 800 MHz či 1 GHz. Ako všetky procesory s architekrúrou Sandy Bridge, aj mobilné verzie Celeronov pracujú s mobilnými verziami čipsetov 6. generácie.
Evanjelium podľa Matúša (film)
Evanjelium podľa Matúša je taliansko-francúzsky čiernobiely film z roku 1964 talianskeho režiséra Piera Paola Pasoliniho, ktorý je pokladaný za jeden z najlepších svetových filmov s biblickou novozákonnou tematikou.
Film Evanjelium podľa Matúša bol nominovaný v roku 1966 na Oscara za výpravu, kostýmy a pôvodnú hudbu.
Los Humeros
Los Humeros je komplex kaldier vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v mexickom federálnom štáte Puebla. Prvá a najväčšia kaldera (15 × 21 km) Los Humeros vynikla približne pred 450 000 rokmi počas mohutnej explózie, ktorej produkty (xáltianske ignimbrity) majú objem približne 230 km3 a rozprestierajú sa na ploche 3 500 km2. Menšia, 10 km široká kaldera Los Potreros vznikla pred 100 000 rokmi a najmladšia kaldera El Xalapazco pred 40 až 20 000 rokmi. V oblasti Los Humeros sú v súčasnosti aktívne fumaroly a termálne pramene.
Pier Paolo Pasolini
Pier Paolo Pasolini (* 5. marec 1922, Bologna, Taliansko – † 2. november 1975, Ostia) bol taliansky básnik, spisovateľ a filmový režisér, ktorý vo svojich filmoch často používal amatérskych hercov. Jedným z jeho filmov bolo Evanjelium podľa Matúša z roku 1964.
Ženská dvojhra na Bell Challenge 2008
Ženská dvojhra na Bell Challenge 2008 sa hrala ako súčasť Bell Challenge 2008 od 27. októbra do 2. novembra. Titul získala Ruska Nadežda Petrovová, ktorá vo finále porazila Američanku B. Mattekovú 4:6, 6:4, 6:1. Bolo to jej 9. víťazstvo na okruhu WTA.
Zámok Marienburg
thumb|Zámok Marienburg thumb|Zámok Marienburg Zámok Marienburg je zámok neďaleko mestečka Pattensen v Dolnom Sasku. Stavba sa týči na kopci Marienberg nad riekou Leine.
Zámok postavil v rokoch 1857 – 1867 hannoverský kráľ Juraj V. ako dar pre svoju manželku Máriu. Rodina ho používala ako lovecký zámok a letné sídlo.
Aix-en-Ergny
Aix-en-Ergny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dharmadhátu
Dharmadhátu (sans. "svet zákona") je:
Cercomeromorpha
Cercomeromorpha (po slovensky zriedkavo: hákovnicovce) je podkmeň ploskavcov. Sú to vždy parazitické ploskavce s prichytávacími zariadeniami – prísavkami a háčikmi. Na povrchu tela je kutikula, odolná voči telovým tekutinám hostiteľa (obrvenie, samozrejme, úplne chýba). Nervová sústava je pásová, zmysly sú redukované, len niektoré Monogenea a invázne štádiá Trematodes majú ploché oči. Tráviaca sústava je jednoduchá, niekedy úplne redukovaná (Cestodes); príjem potravy je v tom prípade osmotický. V modernom systéme sa delia na 3 triedy: Monogenea, Digenea (= Trematodes) a Cestodes.
Námestie republiky
Námestie republiky je námestie:
Námestie Republiky je námestie:
Brestovany
Brestovany sú obec na Slovensku v okrese Trnava.
Názov obce je odvodený od stromu brest, ktorý v minulosti rástol v jej okolí vo veľkom množstve. Brestovany majú niečo cez 2 500 obyvateľov. Významnými budovami sú novozrekonštruovaná budova základnej školy, ktorá sa nachádza v priestoroch kaštieľa, ďalej je to rímskokatolícky kostol zasvätený sv. Jánovi Krstiteľovi, postavený v roku 1776 a kaplnka sv. Martina, datovaná do roku 1767. Brestovany má relatívne mladých obyvateľov.
Majstrovstvá sveta B kategórie v hokeji na kolieskových korčuliach mužov 2006
Majstrovstvá sveta B kategórie v hokeji na kolieskových korčuliach mužov 2006 boli v poradí 12. majstrovstvá sveta B kategórie v hokeji na kolieskových korčuliach mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia kolieskových športov (FIRS), resp. jej výbor pre hokej na kolieskových korčuliachCIRH. Konali sa v Montevideu, v Uruguaji od 16.23. septembra 2006, za účasti 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Egypta. Uruguaj bol organizátorom svetového šampionátu B kategórie druhýkrát, predtým hostilo turnaj v roku 2002, rovnako v Montevideu. Zápasy sa hrali v aréne Cilindro Municipal. Z Majstrovstiev sveta 2005 zostúpili Holandsko, Mozambik a Macao.
Turnaj slúžil primárne ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2007, ktoré sa uskutočnili vo Švajčiarsku. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Tatranská Javorina
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Tatranská Javorina v okrese Poprad.
Dihydrogenfosforečnan sodný
Príprava
Dá sa pripraviť najrôznejšími spôsobmi. V laboratóriu sa dá pripraviť napríklad čiastočnú (do prvého stupňa z troch možných) neutralizáciou kyseliny fosforečnej hydroxidom sodným:
Protokoly sionských mudrcov
náhľad|Titulný list [[Sergej Nilus|Nilusovej knihy Veľké v malom z roku 1912 zahrnuté v protokoloch. Znamenia medzi okultnými symbolmi značia: „Tak vyhráme,“ „Znamenie antikrista“,„Tetragrammaton“, "INRI“, „Tarot“, „Veľká záhada“ atď.]] Protokoly sionských mudrcov alebo Sionské protokoly (rus. Протоколы Сионских мудрецов – Protokoly Sionskich mudrecov alebo Сионские Протоколы – Sionskije Protokoly) je text, ktorý bol zámerne vykonštruovaný so zámerom šírenia antisemitizmu. Popisuje fiktívny židovský plán globálnej nadvlády. Tento podvod bol prvýkrát zverejnený v Rusku v roku 1903, bol preložený do viacerých jazykov a rozširovaný na medzinárodnej scéne v začiatku 20. storočia. Prvýkrát bol publikovaný pod názvom „Program Židov na ovládnutie sveta“ (rus. Программа Завоевания мира евреями – Programa zavojevanija mira jevrejami) v černosotenských novinách Znamja v Petrohrade v Rusku v septembri 1903.
Vznik
Po rozdelení Poľska a jeho pričlenení k Rusku sa na území Ruského impéria nachádzala najväčšia populácia Židov v Európe. V priebehu druhej polovice 19. storočia sa ruská vládnuca trieda čoraz tvrdšie presadzovala svoju reakčnú politiku a podporovala pravoslávie, autokraciu, pričom neortodoxní kresťania a neruskí obyvatelia, vrátane Židov, boli väčšinou znevýhodňovaní. Židia, ktorí sa pokúšali asimilovať, boli s podozrením považovaní za potenciálnych infiltrátorov, ktorí sa údajne pokúšali „získať moc“, zatiaľ čo Židia, ktorí zostali pripojení k tradičnej židovskej kultúre, boli znevažovaní ako nežiaduci cudzinci.
Analýza textu podľa niektorých autorov (napr. De Michelis) naznačuje, že ich nebolo možné vyrobiť pred rokom 1901. Iné zdroje uvádzajú, že mohli byť vytvorené o niekoľko rokov skôr. Prvá rozšírená edícia Sergeja Nilusa obsahuje údaje informácie o rokoch 1902 – 1903 a je pravdepodobné, že tento dokument práve v tejto dobe vznikol. Napriek tomu, že Nilus pokúsil vložením francúzskych slov do svojej edície skryť jej ruský pôvod. Cesare G. De Michelis tvrdí, že bol vyrobený v mesiacoch po ruskom sionistickom kongrese v septembri 1902. Text podľa jeho názoru mal byť pôvodne paródia židovského idealismu určeného pre vnútornú cirkuláciu medzi antisemitmi, až kým nebolo rozhodnuté ho vyčistiť a uverejniť, tak ako by bol skutočný. Rozpory v rôznych svedectvách naznačujú, že zainteresované osoby, vrátane pôvodného vydavateľa černosotenských novín Znamja Pavla Kruševana, zatajovali pôvod textu a v desaťročiach neskôr a zámerne o ňom klamali. V roku 1905 pripojil kňaz a samozvaný mystik Sergej Nilus Protokoly k tretiemu vydaniu svojej knihy Veľké v malom: Príchod Antikrista a vláda Satana na zemi. Tieto prvé ruské vydania nikdy nevzbudili väčšiu pozornosť a boli brané vážne iba obmedzeným okruhom ľudí.
Podľa nedávnych zistení ruského historika Michaila Lepechina možno autorstvo Protokolov pripísať agentovi-provokatérovi cárskej Ochranky Matvejovi Golovinskému, ktorý sa po roku 1917 stal propagandistom v službách boľševikov. Iní považujú za ich autora Golovinského nadriadeného, Piotra Ivanoviča Račkovského. Protokoly mali presvedčiť cára Mikuláša II., že liberalizmus a modernizácia Ruska je súčasťou židovského plánu na svetovládu. Protokoly sionských mudrcov využívala cárska vláda v boji proti revolučnému hnutiu (mnohí tzv. „starí boľševici“ boli etnickí Židia).
Odhalenie
Séria článkov, ktoré v roku 1921 zverejnil anglický denník The Times dokázala, že veľká časť materiálu v Protokoloch pochádza z pamfletu Dialogue aux enfers entre Machiavel et Montesquieu (Dialóg v pekle medzi Machiavellim a Montesquieuom), ktorý v roku 1864 vydal francúzsky satirik Maurice Joly. V pôvodnom texte nebolo o Židoch alebo judaizme ani slovo. Text bol satirickou kritikou svetovládnych ambícií Ľudovíta Napoleona Bonaparte.
Opakované zneužívanie
V 30. rokoch 20. storočia ich šírenie podporoval napr. Henry Ford. Na rozdúchavanie protižidovských nálad ich používal aj nacistický režim v Nemecku. Nacistická propaganda v Nemecku umožnila, že Protokoly sionských mudrcov boli využívané ako dôkaz snahy Židov o svetovládu, keď ich niektorí učitelia používali ako súčasť normálneho učiva pre žiakov.
V súčasnosti sú Protokoly stále v mnohých krajinách považované za autentické. Ide hlavne o krajiny kriticky naladené proti Izraelu a Židom. Vo viacerých moslimských krajinách (Egypt, Sýria, Saudská Arábia, Irán) vychádzajú neustále nové preklady a reedície Protokolov, často s odborným komentárom.
René Just Haüy
Životopis
Narodil sa v Saint-Just-en-Chaussée v departmente Oise. Jeho rodičia boli z nižšej vrstvy a len vďaka dobrosrdečnosti známych mohli syna poslať do škôl. Haüy najskôr študoval botaniku, ale po nehode sa začal zaujímať o iné odvetvie prírodných vied - mineralógiu. Podľa legendy mu vypadol kus fluoritu a rozbil sa na menšie kocky, čo viedlo Haüya k vysloveniu tézy o periodicite kryštálových štruktúr. Tento objav a sformulovanie matematickej teórie Haüya v Traité de minéralogie posunulo autora v spoločenskom rebríčku.
Počas revolučných rokov bol uväznený, hrozila mu dokonca poprava, ktorej zabránil intervenciou iný prírodovedec Étienne Geoffroy Saint-Hilaire. V roku 1802 sa stal profesorom mineralógie v Národnom múzeu, ale v roku 1814 bol Bourbonovcami, ktorí sa vrátili k moci, zosadený a posledné roky života opäť trel biedu.
Ocenenia
Po Reném Justovi Haüyovi je pomenovaný minerál haüyn - minerál zo skupiny sodalitu.
Piadivka egrešová
Piadivka egrešová (Abraxas grossulariata) je druh nočného motýľa z čeľade piadivkovité (Geometridae). Rozšírená je v Európe a severnej Amerike. Rozpätie krídel má 18-25 mm. Má charakteristické strakaté zafarbenie. Podobné majú aj ich húsenice a môžu sa sa vyskytovať napríklad na egrešoch.
Les Choux
Les Choux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Natural History Museum (Londýn)
Natural History Museum alebo Prírodopisné múzeum je jedno z troch veľkých múzeí na Exhibition Road (ďalšími sú Science Museum a Victoria and Albert Museum) v londýnskom obvode Kensington a Chelsea. Múzeum obsahuje asi 70 miliónov predmetov, ktoré sú rozdelené do piatich hlavných kolekcií - botanika, entomológia, mineralógia, paleontológia a zoológia. Múzeum je známe zbierkou kostier dinosaurov, predovšetkým kostrou diplodoka, ktorá tvorí výraznú dominantu pri vstupe do múzea.
Mierové námestie
Mierové námestie je námestie:
Natural History Museum
Natural History Museum (doslova: Prírodopisné múzeum) môže byť:
Museum of Natural History môže byť:
Moonsorrow
Moonsorrow je fínska hudobná kapela hrajúca folk metal a pagan metal. Bola založená v roku 1995 v Helsinkách.
Čakovičky
Čakovičky sú obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 535 obyvateľov, z toho 272 mužov a 263 žien, pričom priemerný vek v obci bol 33,0 roka (muži 32,0 roka, ženy 34,0 roka).
Moonsorrow
História
Ich debutový album Suden Uni bol nahraný v roku 2000 a vydaný v roku 2001 spolu so znovu-vydaním dema Tämä Ikuinen Talvi z roku 1999. Po tom, čo do skupiny prišli Mitja Harvilahti a Markus Eurén, Moonsorrow začali vystupovať vydaním albumu Voimasta Ja Kunniasta na konci roku 2001. Ale vzostup kapely je označovaný vydaním albumu Kivenkantaja v roku 2003. Ďalší úspech pokračoval v roku 2005, keď kapely vydala svoj štvrtý album Verisäkeet.
V januári 2006 kapela prvýkrát vystupovala v USA a to na Heathen Crusade metalfeste v Columbia Heights. 7. marca 2007 podpísali zmluvu na nahratie 2 albumov so spoločnosťou Spinefarm Records.
Dharmakája
Dharmakája (-sanskritský slovný kmeň) alebo dharmakájah (-sanskritský nominatív) je v budhizme: čisté transcendentné bytie Budhu; transcendentné absolútno stav prvého stupňa rozlíšenia absolútna; absolútne kozmické bytie, ktorého telesnosť sa podobá nekonečnému hviezdnemu oblaku, z ktorého neskôr vzniká hviezdny systém. Prvé vzniknutý kozmický jas, ktorý sa postupne pretvára vo hviezdny systém. Večná múdrosť osebe, nepredstaviteľná a neznázorniteľná, i keď v mnohých symboloch znázorňovaná a predstavovaná. Prasvetlo bez začiatku, konca a farby alebo dokonalá Prázdnota či dokonalé osvietenie.
Dharmakáju možno prirovnať brahmanu v hinduizme a k tomu, o taoizmus označuje ako tao.
Dharma
Dharma (- hlavný zaužívaný slovenský tvar, zároveň sanskritský kmeň: धर्म - dharma) alebo dharmah (-sanskritský nominatív) alebo dhamma (- v pálí) je v indickom myslení základný element skutočnosti, prirodzený zákon; to, čo udržuje, podopiera. Slovo dharma etymologicky pochádza z koreňa dhr alebo dhar (niesť, udržiavať, podopierať). Český indológ Vladimír Miltner prekladá slovo dharma ako „držmo“.
Dharma tvorí základ filozofií a náboženstiev, ktoré vznikli v Indii: hinduizmu, budhizmu, džinizmu a sikhizmu. Kto žije v súlade s dharmou, dosiahne mókšu alebo nirvánu – vyslobodenie.
Ako dharma sa môžu označovať aj učenia zakladateľov náboženských tradícií (Budhu, Mahávíru). Dharma môže znamenať aj náboženskú povinnosť alebo spoločenský poriadok.
Dharma v budhizme
Dharma (san., tib. čö) v budhizme označuje súbor učení ktoré sa odvíjajú od učenia historického Budhu Šákjamuniho.
Existujú rôzne kánony, napríklad Pálí kánon, tipitaka, ktorý je štandardizovaným súhrnom textov théravádového budhizmu – je nazývaný aj „tri koše“ podľa delenia textov na tri časti:
Kandžur je pojem, ktorý označuje 84000 učení, ktoré Budha priamo odovzdal svojim žiakom a ktoré boli po jeho smrti pred asi 2500 rokmi spísané v podobe 108 zväzkov. Tieto učenia možno rozdeliť na učenia malej cesty (hínájána), veľkej cesty (mahájána) a diamantovej cesty (vadžrajána).
K učeniam Budhu existujú komentáre, ktoré sa nazývajú Tendžur.
Učenia, dharma, sú jeden z troch klenotov.
Miloš Ruppeldt
Miloš Ruppeldt (* 29. máj 1881, Liptovský Mikuláš† 18. november 1943, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, zberateľ ľudových piesní, organizátor hudobného života na Slovensku, dirigent a prekladateľ. Bol prekladateľom Unamuno do slovenčiny.
Rodina
Zakladateľ Hudobnej školy pre Slovensko. Bol zakladateľ Spolku slovenských umelcov, Združenia Slovenskej filharmónie. Založil a bol prvým dirigentom Speváckeho zboru slovenských učiteľov. Bol spoluzakladateľ slovenského rozhlasového vysielania.
Študoval v Liptovskom Mikuláši, Banskej Štiavnici, Oberschutzene, Lipsku. V roku 1901 prevzal po otcovi vedenie spevokolu Tatran. V roku 1905 odchádza do Argentíny, kde vyučuje hru na klavír, zakladá spevokoly, organizuje slovenských vysťahovalcov. Na hudobnom ústave Giuseppe Verdiho získava v roku 1909 titul profesora klavírnej hry. Vracia sa v roku 1910 a pokračuje v štúdiách na lipskom konzervatóriu. Potom vyučuje hru na klavír v poľskej Lodži.
V roku 1919 sa usadil v Bratislave. V tom istom roku založil spolu s Mikulášom Schneidrom - Trnavským a dr. Aloisom Kolískom Hudobnú školu pre Slovensko a Ruppeldt sa stal jej prvým riaditeľom. V roku 1919 zorganizoval a dirigoval prvé predstavenie Smetanovej Predanej nevesty. V roku 1920 zostavil amatérske teleso, predchodcu Slovenskej filharmónie a Družstvo Slovenského národného divadla. Založil Spevácky zbor slovenských učiteľov, ktorý viedol a bol jeho dirigentom. V 1926 spolu s Oskarom Nedbalom viedol hudobné vysielanie bratislavskej odbočky Radiojournalu, v 19371939 bol správcom odbočky a v 1939 riaditeľom Slovenského rozhlasu.