cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wolfgang Amadeus Mozart
Životopis
Vo Viedni sa Mozart zapojil do pokrokových krúžkov. Jeho tvorba bola súčasťou pokusov o vytvorenie pôvodnej nemeckej opery, teda vrátane spievanej hovorovej nemčiny. Nemecká opera mala nahradiť talianske umenie, považované za elitárske. Tak vznikol singspiel Zaida a oceňovaná opera Únos zo Serailu (Entführung aus dem Serail). V roku 1782 sa Mozart oženil s dcérou svojej bývalej domovníčky, Konstancou Weberovou. To sa stretlo s odporom sestry Anny a otca Leopolda. Dovŕšila sa tým roztržka, ktorá vznikla už pri Mozartovom konflikte s arcibiskupom Hieronymom Colloredom a odchode do Viedne.
Počas prvých dvoch rokov vo Viedni dosiahol Mozart vrchol svojej tvorby, čo sa prejavilo aj na jeho príjmoch. Po pôrode jeho prvého dieťaťa Raimunda, ktorý však zomrel niekoľko mesiacov po narodení, Mozart odišiel so svojou manželkou do Salzburgu, aby ju predstavil otcovi a sestre. K uzmiereniu však nedošlo. Dva roky po narodení druhého dieťaťa Carla Thomasa, ktorý sa dožil dospelosti, porodila Konstance ďalšieho syna. Ten však zomrel takisto veľmi skoro.
V roku 1785 Mozart vstúpil do viedenskej slobodomurárskej lóže Dobročinnosť. Medzi rokmi 1786 a 1790 vznikli Mozartove najslávnejšie opery Don Giovanni a Figarova svadba, ktorá bola zhudobnením politicky kontroverznej komédie francúzskeho dramatika Beaumarchaisa. Autorom libriet bol Talian Lorenzo da Ponte. Obidve opery boli s veľkým úspechom uvedené v Prahe v Stavovskom divadle, kde bol Mozart osobne prítomný a znížilo to jeho finančné problémy. Po návrate z Prahy bol Mozart prijatý do služby pri dvore, čo mu opäť zvýšilo príjmy, ale napriek tomu mal finančné ťažkosti, ktoré musel prekonávať pôžičkami. V roku 1789 podnikol trojmesačné turné po severnom Nemecku, ktoré nebolo príliš finančne úspešné.
Po smrti Jozefa II. v roku 1790 jeho brat a nástupca Leopold II., reorganizoval dvorný život, ale Mozarta sa to nedotklo. Náročné pre neho ale bolo financovať Konstancino liečenie v kúpeľoch Baden. Dosiaľ prekonané pôrody a nervové otrasy spôsobené stratou troch detí jej značne podlomili zdravie.
V tom čase Mozart získal objednávku na novú taliansku operu, ktorej libreto pôvodne odmietol Antonio Salieri, s názvom Così fan tutte (Také sú všetky). Podľa romantickej fabulácie 19. storočia bol Salieri Mozartovým protivníkom, údajne na neho žiarlil a závidel mu jeho genialitu. Historická pravda je iná. Napriek tomu, že bol Mozart nesporne talentovanejší hudobník, Salieri mal u súčasníkov väčší úspech: zastával veľmi prestížnu a výnosnú funkciu riaditeľa divadla a dvorného kapelníka, pretože ako Talian sa tešil priazni dobovej módy, ktorá uprednostňovala Taliansko a taliansky štýl opery. Za tejto situácie mohol skôr Mozart žiarliť na svojho uprednostňovaného talianskeho soka, najmä keď bola Salierimu často daná prednosť pred Mozartom pri objednávke novej opery pre dvor. Napriek tomu medzi nimi nebolo nejaké nepriateľstvo. V septembri roku 1790 uviedol Mozart operu Così fan tutte vo Frankfurte nad Mohanom a podnikol ďalšie koncertné turné. Takisto zložil niekoľko symfónií, menších komorných diel a Singspiel Čarovná flauta (Die Zauberflöte), ktorý bol uvedený v periférnom divadle „Na Viedenke“ krátko pred Mozartovou smrťou. Aj keď sa Čarovná flauta na prvý pohľad javí ako obyčajná rozprávka, obsahuje celý rad radikálnych a slobodomurárskych motívov.
Na jeseň v roku 1791 sa Mozart nakazil infekčnou chorobou a 5. decembra zomrel. Jeho posledné dielo je Rekviem. Existujú špekulácie, podľa ktorých bol otrávený a ako nepohodlný odstránený; tie však neboli potvrdené.
Charakter Mozartovej hudby
Mozartovo dielo najlepšie vystihuje povahu hudobného klasicizmu. Vyznačuje sa celkovou priezračnosťou, melodickým bohatstvom, vyváženou inštrumentáciou a formovou brilantnosťou. Táto hudba je nenáročná na počúvanie, ale pre interpretov predstavuje nemalý problém. Mozart obľuboval rýchle tempá a durové tóniny. Jeho hudba je živá, radostná, hravá, v pomalých vetách príjemne meditatívna, ale vždy zrozumiteľná.
Diela
Keďže tvorba Wolfganga Amadea Mozarta je veľmi rozsiahla, bolo potrebné ju tematicky a časovo zoradiť. Je známe, že už počas svojho života si Mozart podrobne viedol záznam o všetkých dielach, ktoré skomponoval.
Na orientáciu v jeho dielach sa používa tzv. Köchelov zoznam (Köchelverzeichnis, KV). Tento súpis všetkých zdokumentovaných diel W. A. Mozarta pochádza od Ludwiga von Köchel, ktorý ho po prvýkrát uverejnil v roku 1862.
Chrámová hudba
18 omší, z toho:
Dielo na internete
Všetky Mozartove hudobné diela (ich zachované partitúry), ako aj písomné pramene vzťahujúce sa k jeho životu, sú voľne prístupné na internetovej stránke Digitale Mozart-Edition.
NGC 3231
NGC 3231 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. apríla 1832.
Alí Dájí
Alí Dájí, perz. (* 21. marec 1969, Teherán) je iránsky futbalista a kapitán národného mužstva. Vlastní továreň na výrobu futbalových dresov.
Zoznam divadelných článkov/V
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 76 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Pražská jar (festival)
thumb|upright|Logo festivalu
Zoznam divadelných článkov/V
va
Vahram Zaryan · Vachtangovovo divadlo · Valentin Kozmenko-Delinde · Valeria Schulczová · Vanda Tureková · Vanessa Redgravová · Vanessa Williamsová · Vasiľ Dacej · Vasiľ Turok · Vavrinec Tóth
Pražská jar (festival)
Pražská jar je medzinárodný hudobný festival vážnej hudby. Je pravidelnou prehliadkou vynikajúcich svetových umelcov, symfonických orchestrov a komorných telies. Uskutočňuje sa každoročne v Prahe od 12. mája (výročie úmrtia Bedřicha Smetanu) do 4. júna. Od svojho vzniku je reprezentatívnou prehliadkou svetovej hudobnej kultúry a jej najnovších trendov.
Zoznam divadelných článkov/V
vá
Václav Babka · Václav Havel · Václav Kliment Klicpera · Václav Postránecký · Václav Thám
Pražská jar (festival)
Dejiny
Prvý ročník sa konal v roku 1946 pod záštitou prezidenta republiky Edvarda Beneša pri príležitosti 50. výročia založenia Českej filharmónie. Organizačný výbor bol zostavený z významných osobností českej hudby.
Zoznam divadelných článkov/V
ve
Veronica Cartwrightová · Veronika Paulovičová · Veronika Žilková · Veselé panie z Windsoru · Veselohra
Pražská jar (festival)
Dejiny
Na pražských festivalových pódiách prijímali nadšené ovácie Karel Ančerl, Leonard Bernstein, Sir Adrian Boult, Rudolf Firkušný, Jaroslav Krombholc, Rafael Kubelík, Moura Lympany, Jevgenij Mravinskij, Charles Munch, Ginette Neveu, Jarmila Novotná, Lev Oborin, David Oistrach, Jan Panenka a ďalší.
Zoznam divadelných článkov/V
vě
Věra Benšová-Matyášová · Věra Galatíková
Pražská jar (festival)
Dejiny
Od roku 1952 sa festival vždy začína cyklom symfonických básní Má vlast Bedřicha Smetanu a končí Deviatou symfóniou Ludwiga van Beethovena.
Zoznam divadelných článkov/V
vi
Victor Hugo · Victoria Ruffová · Viera Bálinthová · Viera Dubačová · Viera Hladká · Viera Strnisková · Viki Janoušková · Viktor Dyk · Viktor Horján · Viktor Preiss · Viktor Šulc · Viktória Ráková · Vilém Mrštík · Viliam Hodoň · Viliam Klimáček · Viliam Polónyi · Viliam Rozboril · Viliam Záborský (herec) · Vilma Cibulková · Vilma Jamnická · Vincent Šikula · Viola Davisová · Višňový sad · Vittorio Gassman · Vivien Leigh
Pražská jar (festival)
Súčasnosť
Festival vždy pripomína významné hudobné výročia uvádzaním výberu skladieb jubilujúcich autorov a svetové i české premiéry súdobých skladateľov. Na koncertné vystúpenia sú pozývaní umelci a orchestre špičkových kvalít.
Zoznam divadelných článkov/V
ví
Vítězslav Nezval
Pražská jar (festival)
Súčasnosť
Festival Pražská jar sa aj stará o mladých interpretov. Rovnomenná súťaž bola založená rok po vzniku festivalu a koná sa každoročne v rôznych nástrojových odboroch pred začiatkom koncertného programu festivalu.
Okrem vážnej hudby býva v programe festivalu v posledných rokoch vždy aj niekoľko koncertov jazzovej hudby.
Zoznam divadelných článkov/V
vo
Vojtech Kovarík
vs
Vsevolod Emilievič Mejerchoľd
vy
Vyhnanci (divadelná hra)
-123 min.
-123 min. je česká hudobná skupina, ktorá vo svojej hudbe prepojuje viac žánrov, hlavne však jazz, blues, funky a world music. Jej sila spočíva predovšetkým v živých vystúpeniach, ktoré sú z veľkej časti tvorené improvizáciou.
Dejiny
Skupina -123min. vznikla v roku 1997, kedy po určitej dobe spoločného hrania gitaristu a speváka Zdeňka Bíny a bubeníka Dominika Tůmy prichádzajú ako tretí hráč basgitarista Fredrik Janáček. Ústredné duo Bína-Janáček od tej doby zostáva rovnaké, často sa však mení osoba bubeníka. V roku 1999, kedy skupina nahráva prvý album Shooba Dooba, je ním Václav Zima. O rok neskôr ho nahradzuje Emil Valach, ktorý v skupine zostáva až do konca roku 2002 a stačí nahrať albumy Try a Home?. Od januára 2003 až do októbra 2008 za bicími sedel Martin Vajgl, potom ho nahradil Miloš Dvořáček.
2016 návrat kapely s novým bubeníkom Danielom Šoltisom.
Názov skupiny vznikol podľa slov Zdeňka Bíny celkom náhodne, len ako hra slov, a nemá hlbší význam.
K popularite -123 min. značne prispel zisk ceny Akademie populární hudby za rok 1999 v kategórii Objev roku.
Bájka
V bájke sa využívajú alegorické prvky, satira a irónia, cez ktoré autor humornou formou kritizuje správanie ľudí.
Jednotlivé zvieratá v bájke získavajú ľudské vlastnosti, ktoré sa pre nich postupne stávajú typické (napr. líška je prefíkaná). V reálnom svete zvieratá nemusia byť nositeľmi týchto vlastností, ale ľudia im ich z nejakého dôvodu (napr. vizuálneho) prisúdili.
Bájky boli pôvodne určené dospelým čitateľom (poslucháčom), v 19. a 20. storočí sa začali stále viac posúvať do detskej literatúry.
Zaujímavé je, že útvary podobné bájkam sa vyskytujú aj u juhoamerických Indiánov alebo afrických domorodcov. Tieto bájky neboli navzájom ovplyvnené, no napriek tomu majú spoločné znaky''.
História
Bájka je jednou z najtrvácnejších foriem ľudovej tvorby, ktorá sa rozšírila, ako sa zhodujú súčasní bádatelia, nie tak prostredníctvom literárnych antológií, ako skôr ústnym podaním. Bájky možno nájsť v literatúre takmer každej krajiny.
Ezopovské bájky
náhľad|Rozhovor Ezopa s líškou (450 pred Kr., Vatikánske múzeum) Rozmanitý korpus označovaný ako Ezopika alebo Ezopove bájky zahŕňa väčšinu najznámejších západných bájok, ktoré sa pripisujú legendárnemu Ezopovi, údajne otrokovi v starovekom Grécku okolo roku 550 pred Kr. Keď Babrius veršovane zostavil bájky z Ezopiky pre helénskeho knieža "Alexandra", v záhlaví druhej knihy výslovne uviedol, že tento typ "mýtu", ktorý Ezop predstavil "synom Helénov", bol výmyslom "Sýrčanov" z čias "Ninosa" (pre Grékov zosobňujúceho Ninive) a Belosa ("vládcu"). Epicharmos z Kósu a Phormis sa uvádzajú ako jedni z prvých, ktorí vymysleli komické bájky. Medzi mnohé známe Ezopove bájky patria "Vrana a džbán", "Korytnačka a zajac" a "Lev a myš". V starovekom gréckom a rímskom školstve bola bájka prvým z progymnasmatov - cvičení na nácvik skladby prózy a verejného rečníctva -, v ktorých sa študenti mali naučiť bájky, rozvinúť ich, vymyslieť vlastné a nakoniec ich použiť ako presvedčivé príklady v dlhších súdnych alebo rokovacích prejavoch. Potreba vyučujúcich učiť a študentov naučiť sa širokú škálu bájok ako materiálu pre ich vyhlásenia viedla k ich zhromažďovaniu v zbierkach, ako sú Ezopove bájky.
Afrika
Joel Chandler Harris písal afro-americké rozprávky v južanskom kontexte otroctva pod názvom Strýko Remus. Jeho príbehy zvieracích postáv Brer Rabbit, Brer Fox a Brer Bear sú modernými príkladmi afro-amerického rozprávania. To by však nemalo prekonať kritiku a polemiky o tom, či bol strýko Remus rasista alebo apologét otroctva. Disneyho film Pieseň o Juhu predstavil mnohé z týchto príbehov verejnosti.
India
náhľad|Príbeh z Pančatantry zobrazený na reliéfe v chráme Tripurantakeshwara v Balligavi India má bohatú tradíciu rozprávok, z ktorých mnohé vychádzajú z tradičných príbehov a súvisia s miestnymi prírodnými živlami. Indické bájky často učia určitému morálnemu ponaučeniu. V niektorých príbehoch majú bohovia zvieracie aspekty, zatiaľ čo v iných sú postavami archetypálne hovoriace zvieratá podobné tým, ktoré sa vyskytujú v iných kultúrach. V starovekej Indii vznikli v prvom tisícročí pred naším letopočtom stovky bájok, často ako príbehy v rámcových príbehoch. Indické bájky majú zmiešané obsadenie ľudí a zvierat. Dialógy sú často dlhšie ako v Ezopových bájkach a sú často komické, pretože zvieratá sa snažia prekabátiť jedno druhé pomocou úskokov a klamstiev. V indických bájkach nie je ľudstvo prezentované ako nadradené zvieratám. Hlavnými príkladmi indickej bájky sú Pančatantra a príbehy Džataka. Patrili k nim Pančatantra Višnu Sarmu, Hitopadesha, Vikram a upír a Syntipových Sedem múdrych majstrov, čo boli zbierky bájok, ktoré mali neskôr vplyv v celom Starom svete. Ben E. Perry (zostavovateľ "Perryho indexu" Ezopových bájok) kontroverzne tvrdil, že niektoré z budhistických bájok Džataka a niektoré z bájok v Pančatantre mohli byť ovplyvnené podobnými gréckymi a blízkovýchodnými bájkami. Staršie indické eposy, ako napríklad Vjásova Mahábhárata a Valmikiho Rámájana, tiež obsahovali bájky v rámci hlavného príbehu, často ako vedľajšie príbehy alebo príbehy na pozadí. Najznámejšími ľudovými rozprávkami z Blízkeho východu boli Tisíc a jedna noc, známe aj ako Arabské noci.
Pančatantra je staroindický súbor bájok. Najstaršie zaznamenané dielo, pripisované Višnuovi Šarmovi, pochádza z obdobia okolo roku 300 pred Kristom. Rozprávky sú pravdepodobne oveľa staršie ako kompilácia, pretože sa odovzdávali ústne ešte pred zostavením knihy. Slovo "Pančatantra" je zmesou slov "pancha" (čo v sanskrite znamená "päť") a "tantra" (čo znamená "tkať"). Naznačuje spleť viacerých vlákien rozprávania a morálnych ponaučení, ktoré spolu tvoria knihu.
Európa
náhľad|Vimar - La Fontainove bájky Bájky mali ďalšiu dlhú tradíciu v stredoveku a stali sa súčasťou európskej literatúry. V priebehu 17. storočia videl francúzsky bájkar Jean de La Fontaine (1621 - 1695) esenciu bájky v morálke - pravidle správania. Vychádzajúc z Ezopovho vzoru sa La Fontaine pustil do satiry dvora, cirkvi, vzmáhajúceho sa meštianstva, ba celej ľudskej scény svojej doby. La Fontainov vzor neskôr napodobnili anglický John Gay (1685 - 1732), poľský Ignacy Krasicki (1735 - 1801), srbský Dositej Obradović (1739-1811), španielsky Félix María de Samaniego (1745 - 1801), francúzsky Jean-Pierre Claris de Florian (1755 - 1794) a ruský Ivan Krylov (1769 - 1844).
Moderná éra
náhľad|Bambi, animovaná rozprávková bájka z roku 1942 V modernej dobe bola síce bájka v detských knihách banalizovaná, ale zároveň bola plne adaptovaná do modernej literatúry pre dospelých. Bambi Felixa Saltena (1923) je Bildungsroman - príbeh o dospievaní hlavného hrdinu - obsiahnutý vo forme bájky. James Thurber použil antický štýl bájky v knihách Bájky pre našu dobu (1940) a Ďalšie bájky pre našu dobu (1956) a v poviedkach Princezná a plechová škatuľa v knihe Zviera vo mne a iné zvieratá (1948) a Posledné hodiny: Bájka pre taký čas, aký je, človečí v knihe Lampáše a kopije (1961). V poviedke Władysława Reymonta "Vzbura" (1922), ktorá je metaforou boľševickej revolúcie z roku 1917, sa opisuje vzbura zvierat, ktoré sa zmocnia svojho statku, aby zaviedli "rovnosť". George Orwell vo svojej Farme zvierat (1945) podobne satirizoval najmä stalinský komunizmus a totalitarizmus vo všeobecnosti pod rúškom zvieracej bájky.
V 21. storočí je neapolský spisovateľ Sabatino Scia autorom viac ako dvesto bájok, ktoré označuje ako "západné protestné bájky". Postavami nie sú len zvieratá, ale aj veci, bytosti a prvky z prírody. Scia má rovnaký cieľ ako v tradičnej bájke, zohráva úlohu odhaľovateľa ľudskej spoločnosti. V Latinskej Amerike prispeli k oživeniu bájky bratia Juan a Victor Ataucuri Garciovci. Robia to však s novou myšlienkou: využiť bájku ako prostriedok šírenia tradičnej literatúry daného miesta. V knihe "Fábulas Peruanas", ktorá vyšla v roku 2003, zozbierali mýty, legendy a viery andského a amazonského Peru, aby ich napísali ako bájky. Výsledkom bolo výnimočné dielo bohaté na regionálne nuansy. Objavujeme tu vzťah človeka k jeho pôvodu, k prírode, k jeho histórii, jeho zvyky a viery sa potom stávajú normami a hodnotami.
Nacionalistická filozofia dejín
Nacionalistická filozofia dejín vedome vytvára sociálne a historické mytológie, pričom neskrýva svoju averziu k akejkoľvek forme kritického pojmového myslenia.
Jaspersova filozofia dejín
Jaspersova filozofia dejín predstavuje dejinnofilozofickú konštrukciu, ktorá umožňuje formou pojmového básnenia a vytvárania nových mýtov vyjadriť dejinnú orientáciu emocionálneho rozpätia základných nálad určitých sociálnych vrstiev. Iba iba vo výnimočnom prípade dokáže reálne orientovať konkrétne spoločenskovedné disciplíny, resp. prakticko-duchovnú činnosť. Jej expresívna hodnota je niekoľkonásobne väčšia než jej kognitívna hodnota. Tieto myšlienky vyriekol Karl Jaspers.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Richnava
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Richnava v okrese Gelnica.
NGC 3232
NGC 3232 je galaxia v súhvezdí Malý lev, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 29. decembra 1861.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
Birán
Birán je malé mesto na Kube v provincii Holguín na východnej časti Kuby.
Asi 30 km juhozápadne od mesta sa nachádza pohorie Sierra de Mayara Nipe a 100 km na juh sa nachádza mesto Santiago de Cuba. Je známe ako miesto narodenia Fidela Castra a Raúla Castra. Ich otec Ángel Castro Argiz tu vlastnil veľkú plantáž
Ako rodisko vodcu kubánskej revolúcie, bolo v roku 2009 vyhlásené za národnú pamiatku.
Reckange-sur-Mess
Reckange-sur-Mess je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Esch-sur-Alzette v okrese Luxemburg.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 2.28% bolo v Reckange-sur-Mess nezamestanosť nižšia o 4.69 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10)
B20 - B24: CHOROBY VYVOLANÉ VÍRUSOM ĽUDSKEJ IMUNITNEJ NEDOSTATOČNOSTI (HIV) patria do I.kapitoly MKCH-10 - Infekčné a parazitárne choroby (MKCH-10, A00 - B99).
Poznámka: Štvormiestne podpoložky pri B20 - B23 slúžia na alternatívne použitie tam, kde je nemožné alebo nežiaduce použiť viac kódov na identifikáciu špecifických stavov.
Nezahŕňa bezpríznakovú infekciu vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (Z21).
B20 - CHOROBA VYVOLANÁ VÍRUSOM ĽUDSKEJ IMUNITNEJ NEDOSTATOČNOSTI (HIV) S NÁSLEDNÝMI INFEKČNÝMI A PARAZITÁRNYMI CHOROBAMI
Nezahŕňa syndróm akútnej HIV infekcie (B23.0).
Sigrid Undsetová
Sigrid Undsetová (* 20. máj 1882, Kalundborg, Dánsko – † 10. jún 1949, Lillehammer, Nórsko) bola nórska spisovateľka. V roku 1928 jej bola udelená Nobelova cena za literatúru.
Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10)
B20.0 - Choroba HIV vyúsťujúca do mykobakteriálnej infekcie B20.1 - Choroba HIV vyúsťujúca do iných bakteriálnych infekcií
B20.2 - Choroba HIV vyúsťujúca do cytomegalovírusovej choroby
B20.3 - Choroba HIV vyúsťujúca do iných vírusových infekcií
B20.4 - Choroba HIV vyúsťujúca do kandidózy
Ferrensac
Ferrensac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10)
B20.6 - Choroba HIV vyúsťujúca do pneumocystovej pneumónie
B20.7 - Choroba HIV vyúsťujúca do viacpočetných infekcií
Ferrensac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10)
B20.8 - Choroba HIV vyúsťujúca do iných infekčných a parazitárnych chorôb
Ferrensac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10)
B20.9 - Choroba HIV vyúsťujúca do nešpecifikovaných infekčných alebo parazitárnych chorôb
Ferrensac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10)
B21 - CHOROBA VYVOLANÁ VÍRUSOM ĽUDSKEJ IMUNITNEJ NEDOSTATOČNOSTI (HIV) VYÚSŤUJÚCA DO ZHUBNÝCH NÁDOROV
B21.1 - Choroba HIV vyúsťujúca do Burkittovho lymfómu
B21.2 - Choroba HIV vyúsťujúca do iných typov nehodgkinovho lymfómu
B21.3 - Choroba HIV vyúsťujúca do iných malígnych nádorov lymfatického krvotvorného a príbuzného tkaniva
B21.8 - Choroba HIV vyúsťujúca do iných malígnych nádorov
B21.9 - Choroba HIV vyúsťujúca do nešpecifikovaných malígnych nádorov
B22 - CHOROBA VYVOLANÁ VÍRUSOM ĽUDSKEJ IMUNITNEJ NEDOSTATOČNOSTI (HIV) VYÚSŤUJÚCA DO INÝCH ŠPECIFIKOVANÝCH CHORÔB
B22.0 - Choroba HIV vyúsťujúca do encefalopatie B22.1 - Choroba HIV vyúsťujúca do lymfoidnej intersticiálnej pneumonitídy
B22.2 - Choroba HIV vyúsťujúca do syndrómu celkového upadania B22.7 - Choroba HIV vyúsťujúca do rozličných chorôb zaradených inde
B23 - CHOROBA VYVOLANÁ VÍRUSOM ĽUDSKEJ IMUNITNEJ NEDOSTATOČNOSTI (HIV) VYÚSŤUJÚCA DO INÝCH CHORÔB
Chlorid cínatý
Chlorid cínatý je antioxidant a redukčné činidlo a používa sa predovšetkým v nápojoch s oxidom uhličitým. V potravinárskom priemysle je označovaný ako prídavná látka E512.
Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10)
B23.0 - Syndróm akútnej infekcie HIV
B23.1 - Choroba HIV vyúsťujúca do (pretrvávajúcej) generalizovanej lymfadenopatie
Chlorid cínatý
Účinky na pokusných zvieratách
Chlorid cínatý u pokusných zvierat spôsoboval radu porúch a problémov, ktoré zahŕňali demineralizáciu (odvápnenie) kostí, poruchy krvného obrazu (zníženie množstva červených krviniek), akumuláciu cínu v slezine, zápaly a poškodenie vnútorných orgánov, zníženie aktivity enzýmov a poškodeniu vývoja plodu.
Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10)
B23.2 - Choroba HIV vyúsťujúca do hematologických a imunologických abnormalít nezatriedených inde
B23.8 - Choroba HIV vyúsťujúca do iných špecifikovaných stavov
Chlorid cínatý
Legislatíva
V susednom Česku nie je povolené požitie tejto látky ako prídavnej látky v potravinách, pretože cín je vyhláškou definovaný ako kontaminant. V rámci Európskej únie je použitie chloridu cínatého povolené, rovnako tak aj v USA je ako prídavná látka v potravinách povolený (GRAS látka).
Choroby vyvolané vírusom ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) (MKCH-10)
B24 - NEŠPECIFIKOVANÁ CHOROBA VYVOLANÁ VÍRUSOM ĽUDSKEJ IMUNITNEJ NEDOSTATOČNOSTI (HIV)
Získaný syndróm imunitnej nedostatočnosti (AIDS) NS
Komplex vo vzťahu k AIDS (AIDS-related complex, ARC) NS
Labourse
Labourse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Frymburk (okres Český Krumlov)
Frymburk je mestečko v Česku v okrese Český Krumlov v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 295 obyvateľov, z toho 666 mužov a 629 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,7 roka (muži 39,4 roka, ženy 42,0 roka).
Orwellova filozofia dejín
Orwellova filozofia dejín má v dôsledku svojej umeleckoliterárneho vyjadrenia väčší vplyv než rovnako orientované koncepcie vyjadrené v jazyku filozofie (napr. Oswald Spengler, Arnold Joseph Toynbee, Nikolaj Alexandrovič Berďajev, Karl Jaspers, Martin Heidegger). Autorom je George Orwell.
Štiavničanka
Štiavničanka je potok na dolnom Liptove, na území okresu Ružomberok. Je to ľavostranný prítok Váhu, meria 9,1 km a je tokom III. rádu. Na hornom toku preteká Zemianskou dolinou.
Prameň
Pramení v Nízkych Tatrách na južnom svahu Príslopu (1 104,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 925 m n. m.
Smer toku
Od prameňa až k obci Liptovská Štiavnica tečie smerom na sever, obcou preteká severozápadným smerom. Za obcou (pri miestnom poľnohospodárskom družstve) sa stáča, k obci Štiavnička pokračuje smerom na sever, pričom za touto obcou vytvára oblúk ohnutý na západ a napokon tečie na krátkom úseku znovu na sever.
Ústie
Do Váhu sa vlieva na východnom okraji mesta Ružomberok v nadmorskej výške cca 482 m n. m.
Trifóriová galéria
náhľad|Schéma trifóriovej galérii v priečnom reze ([[Katedrála Notre-Dame (Chartres)|Katedrála Notre-Dame v Chartres)]] Trifóriová galéria alebo trifórium je úzka chodba alebo ochodza v hĺbke múra. Trifórium je umiestnené pod oknami hlavnej lode tzv. vysoký chór a priečnej lode vo forme empory nad arkádami rozdeľujúc hlavnú a bočnú loď. Jeho funkcia bola skôr praktická ako členiaca a estetická (slúžila na osvetlenie a vetranie priestoru pod strechou). Neskôr sa objavila aj forma tzv. slepého trifória, ktoré pozostávalo len z arkád pred stenou a nespĺňalo pôvodnú funkciu.
Terminológia
Termín trifórium alebo trifóriová galéria sa niekedy používa na akúkoľvek galériu pod oknami vysokého chóru, ktoré sú lomené pomocou arkád alebo kolonád, ako sú galérie v mnohých starovekých rímskych bazilikách alebo byzantských chrámoch.
Opis
náhľad|Trifóriová galéria Trifórium alebo trifóriová galéria je ochodza používaná pri chrámoch katedrálneho typu, umiestnená v hrúbke múru a otvorená do vnútorného priestoru katedrály spravidla stĺpovými arkádami a umiestnená medzi spodnou zónou arkád hlavnej lodi a bočnou loďou a hornou zónou bazilikálnych okien v chóre, transepte alebo hlavnej lode. Trifórium nemá liturgický význam ale naopak výtvarný a technický. Vyplňuje totiž tu časť steny v katedrále, ktorá by ostala nečlenná a prázdna, pretože z vonku tu priliehajú krovy bočných lodí alebo chórového ochodzu a kaplniek. Najskorším príkladom trifória sú tie, ktoré sa nachádzali v pohanských bazilikách, kde trifórium predstavovalo hornú galériu. V rannokresťanských bazilikách ortodoxných chrámoch bolo trifórium priechodom vyhradený zvyčajne pre ženy. V talianskych bazilikách bol tento priestor zvyčajne zdobený nástennými maľbami alebo mozaikami. V románskych a gotických budovách je to buď priestranná galéria nad bočnými loďami alebo je zredukovaná na jednoduchý priechod v hrúbke stien. Pri niektorých francúzskych ranných katedrálach je medzi spodnými arkádami a trifóriom ešte naviac umiestnená empora, takže tak katedrála nemá tri ale štyri horizontálne zóny. Chrámy v Reims a Amiens majú trifórium s malou relatívnou výškou, ale s bohatým podlubím.
Na rozdiel od románskych stavieb tie gotické stavby boli oveľa viac členité. Pokiaľ nebolo možné túto plochu priamo lomiť oknami, bola takáto plocha napríklad aspoň členená ozdobnou panelážou alebo priamou lomenou arkádou. Existujú prípady kedy je trifórium paradoxne čiastočne alebo po celej výške presvetlené oknami, alebo jeho pôvodná praktická funkcia v danom mieste z nejakého dôvodu odpadla. Napríklad použitie veľmi nízkej strechy kaplniek, ako je to v prípade Katedrály svätého Víta v Prahe alebo v Chráme svätej Barbory v Kutnej Hore. V Kostole Nanebovzatia Panny Márie a svätého Jána Krstiteľa v Sedleci pri Kutnej Hore, ktorý používa katedrálnu schému, ale vzhľadom k požiadavkám cisterciánskeho rádu na skromnosť tu nie je oporný systém a ani trifórium. Preto je tu použité slepé panelovanie. Na Slovensku katedrály používajú katedrálnu schému ale rovnako k požiadavkám cisterciánskeho rádu na skromnosť tu nie je oporný systém a ani trifórium. Trifórium niekedy slúžilo ako oporný systém, keďže pod jeho strechou sú oblúky a klenby, ktoré prenášajú ťažisko z lode do vonkajšej steny.
Ján Abrahámfi
Životopis
Študoval na filozofickej fakulte v Trnave, kde dosiahol hodnosť bakalára filozofie (1680), stal sa svetským klerikom (1682) a františkánskym novicom v Hlohovci (1684). Filozofické vzdelanie si dopĺňal v Skalici (1685 – 86) a obdobie školskej prípravy zavŕšil štúdiom teológie v Uherskom Hradišti (1687 – 1688) a Hlohovci (1689). Pôsobil ako františkánsky kazateľ.
Tvorba
Ním napísané a vydané diela sa zaraďujú medzi najstaršie tlačené slovenské knihy. Je typickým predstaviteľom barokovej poézie, spievajúcej o márnosti sveta, o posmrtnom živote, o hrôzach posledného súdu a podobne. Jeho verše sú poznačené náboženskými symbolmi, mysticizmom, ale aj konkrétnym zmyslovým výkladom, ako napr. „Rozmlúvání duše s telem, domácim svým neprítelem“. Z jeho diel je najznámejšia „Knižka modlitéb nábožných“, s rýmovanými žalmami, vydaná v Trnave v roku 1693 a latinské barokovo veršované dielo „Holocaustum quotidianum“ (1695 – Každodenná zápalná obeť). Ďalšie práce určené širším čitateľským kruhom vyšli v Brne, z nich najrozšírenejší bol „Žaltář“ (1697) a „Fakule hořící“.
Česká společnost entomologická
Česká společnost entomologická (doslova Česká entomologická spoločnosť) je entomologická spoločnosť založená dvadsiatimi českými entomológmi dňa 17. januára roku 1904 v Prahe. Jej prvým predsedom bol profesor karlínského gymnázia František Klapálek (1863 - 1919).
Česká spoločnosť entomologická (neskôr Československá společnost entomologická) združovala profesionálnych aj amatérskych záujemcov o štúdium hmyzu. Mnohí jej členovia - či už profesionálni, alebo amatérski entomológovia - patrili medzi celosvetovo uznávaných odborníkov vo svojom odbore.
Ako predsedovia spoločnosti sa v jej vedení vystriedali: František Klapálek, Emanuel Lokay, Antonín Vimmer, František Štěrba, Oldřich Šustera, Jan Obenberger, Vladimír Balthasar, Leopold Heyrovský, Antonín Pfeffer, Karel Hůrka, Ivan Hrdý, Svatopluk Bílý a Josef Jelínek.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Smolnícka Huta
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Smolnícka Huta v okrese Gelnica.
Pédasos (mytológia)
Pédasos (Pédasos) je v gréckej mytológii syn Boukolióna z Tróje a najády Abarbareé.
V Homérovom epose Iliada je Pédasos trójsky bojovník, ktorý na trójskej pláni umiera spolu so svojim bratom dvojčaťom Aisépom v boji s Achájcami. Obaja umreli rukou argejského bojovníka Euryala, syna Mékistea.
Básnik Homér v šiestom speve Iliady poeticky opisuje posledné chvíle ich života: „''Achájec Euryalos usmrtil Ofeltia a Drésa, potom sa na Aisépa a Pédasa vrhol – tých synov hrdina Búkolión mal s najádou Abarbareou. Búkolión bol synom kedysi slavného Láomedonta, zrodením nejstaršieho, ale matka ho zrodila tajne; s ňou sa pri pasení oviec kráľ v láske na lôžku združil, tá potom otehotnela a zrodila dvojčatká chlapcov. Tým ale ochromil silu syn Mékisteov, preťal ich nádherné údy a z pliec im odňal ich zbroje."''
Majstrovstvá sveta vo vodnom póle 1982
Majstrovstvá sveta vo vodnom póle 1982 boli v poradí 4. majstrovstvá sveta vo vodnom póle, ktoré organizuje Medzinárodná plavecká federácia (FINA). Boli súčasťou Majstrovstiev sveta v plaveckých športoch 1982. Konali sa v Santiago de Guayaquil, v Ekvádore od 30. júla7. augusta 1982, za účasti 16 mužských tímov. Nováčikom turnaja bola štvorica družstiev: Čína, Egypt, Francúzsko a Nový Zéland. Svoj druhý titul získal, ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred 🇭🇺 a 🇩🇪.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia na vodnopólový turnaj Letných olympijských hier 1984, ktoré hostilo Los Angeles. Kvalifikovalo sa naň 6 najlepších družstiev.
Spenglerova filozofia dejín
Spenglerova filozofia dejín predstavuje dejinnofilozofickú konštrukciu, ktorá umožňuje formou pojmového básnenia a vytvárania nových mýtov vyjadriť dejinnú orientáciu emocionálneho rozpätia základných nálad určitých sociálnych vrstiev; iba vo výnimočnom prípade dokáže reálne orientovať konkrétne spoločenskovedné disciplíny, resp. prakticko-duchovnú činnosť. Jej expresívna hodnota je niekoľkonásobne väčšia než jej kognitívna hodnota.
Astronomický ďalekohľad
Astronomický ďalekohľad alebo hvezdársky ďalekohľad môže byť:
NGC 3233
NGC 3233 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
G7
náhľad|Krajiny G7 (modrá) a Európska únia (zelenomodrá) right|thumb|Protestujúci proti [[samit|samitu v talianskom meste Janov]]
G7 alebo Skupina G7 (anglicky Group of Seven) je skupina siedmich najvyspelejších krajín sveta. (Rusku bolo v roku 2014 pozastavené členstvo ako reakcia na jeho anexiu Krymu.)
Globalizačné procesy sú natoľko zložité, že sa dajú ťažko riadiť a neexistuje žiadna svetová vláda, ktorá by k tomu bola oprávnená. Pokiaľ sa niečo k takejto pozícii blíži, tak je to G7. Pod touto skratkou sa neskrýva žiadna organizácia ani medzinárodná zmluva. Rokovanie skupiny G7 je nezáväzné, napriek tomu má na medzinárodnom dianí zásadný vplyv. Od roku 2020 tvorí skupina G7 viac ako 50 percent globálneho čistého bohatstva (čo je € 352 biliónov), 32 až 46 percent globálneho hrubého domáceho produktu a približne 770 miliónov ľudí alebo 10 percent svetovej populácie. Je dostatočne reprezentatívna (patria sem štyria z piatich stálych členov Rady bezpečnosti) a zároveň natoľko pružná (7 vodcov sa ľahšie dohodne ako 200 krajín OSN), aby mohla byť efektívna. Rokovaní sa zúčastňujú priamo hlavy štátov a vlád (v prípade USA, Francúzska prezidenti, u ostatných krajín premiéri), ktorí nie sú obmedzení byrokratickým aparátom a môžu utužiť priateľské osobné vzťahy a vniesť vlastný názor do neformálnej diskusie o najdôležitejších globálnych otázkach.
Vznik a členstvo
Predstavitelia šiestich vyspelých krajín sa prvýkrát zišli v roku 1975 na zámku v Rambouillet neďaleko Paríža. Okrem hosťujúceho francúzskeho prezidenta Valéry Giscard d'Estainga sa zúčastnili najvyšší predstavitelia Nemecka, Veľkej Británie, Talianska, USA a Japonska. Nasledujúci rok pozval americký prezident Gerald Ford svojich partnerov do San Juanu na Portoriku, pričom sa skupina rozšírila o Kanadu. Neskôr sa stalo pravidlom, že sa samitu zúčastňuje aj Európska únia (zastúpená šéfom predsedníckej krajiny a prezidentom Európskej komisie), a označenie G7 sa vžilo a nadlho zostalo. Po skončení studenej vojny bolo v roku 1991 prvýkrát prizvaný aj vtedajší sovietsky prezident Gorbačov a od tej doby sa účasť ruského prezidenta stala pravidlom. V roku 1997 vyhlásil americký prezident Clinton zasadanie v Denveri „samitom ôsmich“ a od nasledujúceho samitu v Birminghame sa oficiálne hovorí o skupine G8. Rusko sa zúčastňovalo všetkých politických jednaní, ale spočiatku bola obmedzená jeho účasť na finančných otázkach, ktoré zostali doménou G7. Plnoprávnym členom sa Rusko stalo v roku 2006, kedy samit G8 samo hostilo. V roku 2014 bolo Rusku pozastavené členstvo ako reakcia na jeho anexiu Krymu.
Štruktúra zasadania
G7 nie je medzinárodná organizácia a nemá pevnú štruktúru ani sekretariát, v priebehu rokov sa však vžili isté pravidlá. Vrcholom je samit čelných predstaviteľov štátov a vlád, ktorý sa koná väčšinou v júni. Hostiteľská krajina sa pravidelne mení podľa dopredu daného poradníka. V roku 2003 sa tak samit uskutočnil vo francúzskom Eviane, v roku 2004 ju hostil americký prezident Bush v letovisku Sea Island, zatiaľ čo v roku 2005 bola usporiadateľom Veľká Británia. Samitu sa spočiatku zúčastňovali aj ministri zahraničných vecí, ale zástupcovia štátov a vlád si vymohli, aby sa mohli schádzať sami vo väčšom súkromí (napriek tomu sú samity G7 každý rok ohromnou mediálnou atrakciou).
Ministri zahraničných vecí G7, tak ako ministri financií, sa v prvej polovici roku schádzajú k samostatným jednaniam. Ministri financií a guvernéri centrálnych bánk zemí G7 sa navyše pravidelne stretávajú na pozadí jarného a jesenného zasadania Svetovej banky a Medzinárodného menového fondu. V poslednej dobe sú taktiež stále častejšie príležitostné zasadania sektorových ministrov G7 ku konkrétnym témam (pre vnútorné záležitosti, životné prostredie, výskum či zamestnanosť). Aj keď predstavitelia krajín G7 chcú zachovať neformálny charakter rokovania, musí im niekto pripraviť program. Za týmto účelom sú menovaní šerpovia — osobní splnomocnenci zástupcov štátov a kolónií.
Múzeum školstva a pedagogiky
alt=|náhľad|Múzeum školstva a pedagogiky, Charkovská 1, Bratislava Múzeum školstva a pedagogiky je celoštátne špecializované múzejné pracovisko rezortu školstva, jediné svojho druhu na Slovensku. Po viacerých snahách o jeho založenie vzniklo v roku 1970. Jeho poslaním je zhromažďovať, odborne spracovávať, ochraňovať, vedecky zhodnocovať a prezentovať hmotné pamiatky dejín školstva a pedagogiky na Slovensku. Vo svojom fonde vlastní viac ako 50 000 tisíc zbierkových predmetov školskej povahy.
G7
Tematický záber
Z počiatku bol záber samitov G7 iba ekonomický. V 70. rokoch sa rokovalo predovšetkým o medzinárodných finančných otázkach spojených s ropnou krízou (skokový nárast cien ropy po izraelsko-arabskej vojne) a nestabilitou menových kurzov po tom, čo dolár opustil zlatý štandard. Ekonomické otázky – makroekonomika, medzinárodný obchod a rozvoj chudobných krajín – sú i dnes jadrom všetkých samitov G7. Skupina G7 združuje hlavné obchodné mocnosti (iba v inom zoskupení zvanom QUAD — Japonsko, SŠA, Kanada a EÚ) a preto patria k hlavným témam G7 zložité rokovania o medzinárodnom obchode (Uruguajské kolo v 80. rokoch či stávajúca Rozvojová agenda z Dauhá). Vzťahy medzi Severom a Juhom sú taktiež tradičné náplňou stretnutí G7. Zo samitov v Lyone a neskôr v Kolíne nad Rýnom vzišla iniciatíva na oddĺžení najchudobnejších krajín (Highly Indebted Poor Countries — HIPC), na samite v Janove bol oznámený vznik Globálneho fondu boja proti AIDS, tuberkulóze a malárii, a na samite v Kananaskise v roku 2002 bol schválený Akčný plán pre africký rozvoj. Vedľa čistých ekonomických otázok však s postupom globalizácie pribúdali stále ďalšie témy (ochrana životného prostredia, migrácie a i.). Veľkú rolu hrajú vždy predsedajúce krajiny, ktoré často prichádzajú s vlastnými iniciatívami (napríklad Japonsko na samite v Okinawe s iniciatívou v oblasti digitálnej ekonomiky, alebo Veľká Británia v roku 2005 na samite v Gleneagles s iniciatívou oddĺžení najchudobnejších zemí a zvýšení rozvojovej pomoci pre Afriku). Hlavným trendom oproti počiatkom G7 je však výrazná politizácia samitov. Už v 70. a 80. rokoch sa samity nevyhli aktuálnym politickým otázkam (sovietska invázia do Afganistanu, kríza okolo rukojemníkov na americkej ambasáde v Teheráne v roku 1980 či rozmiestňovanie rakiet so stredným doletom v Európe o niekoľko rokov neskôr). Napriek tomu po ukončení studenej vojny je tento trend natoľko výrazný, že politické otázky často prevažovali nad ekonomickými a samity G7 tak dostali nový rozmer. V 90. rokoch účastníci G7 diskutovali okrem iného aj o masakre na námestí Nebeského pokoja v Číne, bosnianskom konflikte, genocíde v Rwande, izraelsko-palestínskych mierových rozhovoroch či o nešírení zbraní hromadného ničenia. Po udalostiach 11. septembra 2001 začali samitom dominovať aj bezpečnostné otázky a boj proti terorizmu.
Múzeum školstva a pedagogiky
Múzeum sídli na Charkovskej 1 v bratislavskej Devínskej Novej Vsi, v budove bývalej obecnej a meštianskej školy postavenej v roku 1926.
G7
Vzťahy s ostatnými hráčmi
Skupina G7 má vďaka svojmu špecifickému charakteru významné slovo v medzinárodných otázkach. Z rovnakých dôvodov je však rôznymi aktivistami napádaná, lebo vraj ide o netransparentný klub mocných, ktorí chcú sami rozhodovať o osude sveta. Samity G7 sú však iba neformálnym stretávaním hláv štátov a vlád, ktorí sami také schôdzky považujú v dnešnom globalizačnom svete za užitočné (iste je lepšie, pokiaľ spolu reprezentanti najvyspelejších krajín jednajú, než keby spolu nehovorili vôbec). Zmyslom G7 nie je nahradiť ostatné medzinárodné organizácie, ako je OSN, Svetová banka, Medzinárodný menový fond, WTO či OECD. Všetky tieto organizácie majú svoju vlastnú rolu, ich predstavitelia sú často pozývaní na samity G7 ako pozorovatelia a tak či onak s G7 spolupracujú. V poslednej dobe sú na samity stále častejšie pozývaní taktiež zástupcovia významných rozvojových krajín (Čína, Brazília, India a ďalšie), i keď o formálnom rozšírení G7 sa zatiaľ neuvažuje. Na samitoch sa nejedná iba o problémoch, ktoré sa úzko týkajú samotných zemí G7, ale i o globálnych otázkach všeobecne, vrátane problémov najchudobnejších krajín, či spolupráce s africkými krajinami v rámci programu NEPAD. Dialóg s rozvojovými krajinami sa taktiež stal pravidlom počas sektorových zasadaní ministrov G7. Ministri financií a guvernéri centrálnych bánk G7 sa navyše pravidelne schádzajú v rozšírenej zostave s rozvojovými krajinami, čím vznikla nová skupina G20. Pomaly sa taktiež začína meniť negatívne vnímanie G7 v očiach nevládnych aktivistov. Skôr samity G7 sprevádzali ohromné protesty, čo vyvrcholilo tragickou smrťou demonštranta v Janove v roku 2001. Krajiny G7 však ukázali, že vedia počúvať verejnosť, lebo práve rozšírenie oddĺžovacej iniciatívy HIPC bolo z časti odpoveďou na hnutie nevládnych rozvojových organizácií (kampaň Jubilee 2000). Po teroristických útokoch 11. septembra sú pre istotu samity G7 presúvané na horšie dostupné miesta (príkladom je kanadské horské stredisko Kananaskis), kde lákajú i menšiu pozornosť demonštrantov.
Múzeum školstva a pedagogiky
Pravidelne pripravuje výstavy prezentujúce históriu slovenského školstva. Doposiaľ zrelizovalo cez 30 autorských výstav napr. Pilotná expozícia dejín školstva a pedagogiky, Pohľad do prírodovedného kabinetu a triedy 60. rokov 20. storočia, Prvé slovenské gymnázium Revúca, Slovenskí učitelia v odboji a Slovenskom národnom povstaní (1939-1945), MŠaP 00045. Mimoriadne úspešné sú cykly popularizačných výstav Osobnosti v školských laviciach, pripravovaných od roku 2006, v ktorých známe slovenské osobnosti zo sveta športu, divadla, literatúry či filmu spomínajú na obdobie svojich školských čias.
Pravidelne zapája sa do celoeurópskeho podujatia Noc múzeí a galérií, pripravuje odborné semináre, prednášky, školenia a spomienkové stretnutia pre odbornú verejnosť. Pre školské skupiny realizuje vzdelávacie programy, ponúka bádateľské služby a konzultácie pre študujúcich.
Chrám svätého Alexandra Nevského (Nižný Novgorod)
náhľad|Pohľad na chrám Chrám (Katedrála) svätého Alexandra Nevského (🇷🇺) v ruskom meste Nižný Novgorod je katedrálnym chrámom ruskej pravoslávnej cirkvi. Nachádza sa v centre mesta na ulici Strelka.
História
Chrám bol postavený v rokoch 1867 až 1880. Posvätený bol v prítomnosti ruského cára Alexandra III. 20. júla 1881. Chrám bol zasvätený vojvodcovi z 13. storočia Alexandrovi Nevskému. Komunisti chrám v roku 1927 zatvorili a využívali na iné účely. V roku 1940 chrám postihol požiar a nasledovalo veľa rekonštrukcií. V júni 1992 sa chrám vrátil späť do rúk ruskej pravoslávnej cirkvi. 12. septembra 2009 získal status katedrálneho chrámu.
Architektúra
Pri stavbe chrámu boli využité prvky viacerých architektonických štýlov (klasicizmus, starý rusko-byzantský sloh…). Chrám má tradične päť veží, z ktorých najvyššia prostredná symbolizuje Krista Spasiteľa a štyri menšie štyroch evanjelistov. Najvyššia kupola chrámu dosahuje výšku 87 metrov. Ikony napísal známy moskovský ikonopisec F.A. Sokolov a niektoré pochádzajú z Makarjevského kláštora.
Ferdinand III. (Svätá rímska ríša)
náhľad|Ferdinand III. 1640 '''Ferdinand III. Habsburský''' (* 13. júl 1608, Graz – † 2. apríl 1657, Viedeň) bol rakúsky arcivojvoda, uhorský (od r. 1625), český (od r. 1627) a rímsky kráľ (od r. 1636), rímskonemecký cisár (od r. 1637) z rodu Habsburgovcov, tretí syn Ferdinanda II. Habsburského a jeho prvej manželky Márie Anny Bavorskej.
Mladosť a nástup k moci
Od mladosti bol na želanie svojho otca, nábožného katolíka, vychovávaný v religióznom duchu. Bol všestranne nadaný, zaujímal sa o kultúru i prírodné vedy a okrem rodnej nemčiny ovládal ešte šesť jazykov.
Vzhľadom na to, že sa jeho dvaja skôr narodení bratia Karol a Ján Karol nedožili dospelosti, stal sa Ferdinand otcovým nástupcom. Ten mu ešte počas svojho života zaistil tróny uhorský (korunovaný v Šoprone 8. decembra 1625), a český (korunovaný v Prahe 26. novembra 1627) a korunu rímskeho kráľa (korunovaný 22. decembra 1636 v Regensburgu). Ešte počas otcovho života sa zúčastnil tridsaťročnej vojny, po smrti Albrechta z Valdštejna v r. 1634 bol menovaný vrchným veliteľom cisárskych vojsk.
Tridsaťročná vojna
náhľad|vľavo|170px|Jeden z variantov erbu Ferdinanda III. Habsburského
Samostatnú vládu v monarchii nastúpil po otcovej smrti r. 1637, kedy sa stal rímskym cisárom. V jeho osobe dosadol na trón muž nepochybne schopnejší, než bol jeho otec a predchodca. Ako prvé musel krajinu konsolidovať po hospodárskej stránke. Začal s úspornými opatreniami, čím znížil výdavky svojho dvora na polovicu. Súčasne s nástupom na trón zdedil predovšetkým ďalšie boje prebiehajúcej tridsaťročnej vojny (najmä so Švédmi) a to v etape, kedy vojenské operácie habsburskej armády neboli úspešné. Začiatkom roka 1639 vpadli švédske vojská do Čiech a krajinu pustošili až do jari nasledujúceho roku. V tom roku (1640) bol do Regensburgu zvolaný ríšsky snem, ktorého cieľom bolo začať rokovania o skončení vojny. Úvodné dejstvo mierových vyjednávaní sa začalo v r. 1644 vo vestfálskych mestách Osnabrück (s Francúzmi) a Münster (so Švédmi), kde sa Ferdinandovi diplomati snažili získať pre habsburskú monarchiu čo najvýhodnejšiu pozíciu. Situácia sa skomplikovala v r. 1645 po bitke pri Jankove, kde cisárske vojská utrpeli drvivú porážku. Švédske vojská ohrozili priamo Viedeň. No vzhľadom na značné straty vo vlastných radoch sa k obliehaniu Viedne neodhodlali a stiahli sa na Moravu. Ich spojenca sedmohradského vojvodu Juraja Rákociho, ktorý už od r. 1644 stál na čele protihabsburského povstania v Uhorsku, síce vyradil z boja linecký mier, uzavretý 16. decembra 1645, napriek tomu však situácia monarchie ostávala vážna. (pozri Povstanie Juraja I. Rákociho).