Arturo_Frondizi
Politický vzostup a funkcia prezidenta
Nekompromisná radikálna občianska únia získala nie len prezidentské kreslo, no aj väčšinu v oboch komorách parlamentu a vládu vo všetkých provinciách. Frondizi však stál pred veľmi zložitou situáciou, armáda mu síce odovzdala moc, no nemal jej dôveru a ekonomická, politická a sociálna situácia krajiny bola veľmi kritická. Nový prezident mal tak veľmi ťažkú pozíciu, lebo každý krok mohol vyvolať nevôľu jednej zo strán spoločnosti, prípadne armády. Vláda chcela ekonomickú situáciu riešiť podporou nadnárodných spoločností, ktoré mali byť hlavnou zložkou ekonomiky štátu. Ekonomickú situáciu krajiny najviac sťažovala nutnosť dovozu ropy, ktorá nadmerne zaťažovala štátny rozpočet. Vláda prijala vhodné opatrenia a tak sa Frondizimu v priebehu prvých dvoch rokov podarilo dosiahnuť samostatnosť v ťažbe ropy, čo sa nepodarilo žiadnej vláde od objavenia tejto suroviny v krajine. Ďalším veľkým úspechom bolo vyriešenie problému s chronickým nedostatkom elektrickej energie, ktorý postihoval Buenos Aires, keďže Frondizi nechal vybudovať nové elektrárne, ktoré tento problém vyriešili. Keďže však krajinu trápil veľký nedostatok financií, musela si vláda požičať od Medzinárodného menového fondu. To však automaticky znamenalo škrty v rozpočte, devalváciu meny a prísnu kontrolu výdavkov štátu. Nastala tak recesia a výrazný nárast životných nákladov obyvateľstva. Tento krok zároveň znamenal koniec spolupráce s Perónistami, no súčasne začiatok spolupráce s armádou. Armáda tak prezidenta prinútila, aby pristúpil na striktné úsporné opatrenia navrhované Medzinárodným menovým fondom, čo vyvolalo v roku 1959 ľudové nepokoje. Vláda však vďaka týmto opatreniam do roku 1961 ekonomickú situáciu stabilizovala, čím získala podporu strednej vrstvy. Frondizi sa snažil následne zrušiť zákaz volebnej účasti pre Perónistov, stretol sa dokonca s Che Guevarom, s ktorým chcel dohodnúť vyriešenie konfliktu Kuby s USA. Toto sa však vôbec nepáčilo armáde, a tá už iba čakala na zámienku k odstráneniu prezidenta. Následne na zasadnutí Organizácie amerických štátov sa argentínska delegácia vyslovila proti vylúčeniu Kuby, čo však armáda považovala za jasný signál komunistickej kontrarevolúcie. Frondizi tak pod tlakom armády podpísal rozhodnutie o zákaze komunizmu a pozastavení občianskych slobôd. V roku 1962 zrušil napriek tlaku armády zákaz Peronistickej strany, keďže sa v tomto roku sa mali uskutočniť voľby. Frondizi chcel povoliť účasť Perónistom, lebo bol presvedčený, že ich porazí. Frondizi síce nakoniec voľby vyhral, no iba tesne, Perónisti získali niekoľko provincii. Toto sa vôbec nepáčilo armáde, ktorá požadovala zrušenie výsledkov volieb v provinciách, kde Perónisti vyhrali. Zároveň vyslala do týchto provincii vojenské jednotky. Prezident Frondizi podľahol tlaku armády a vojenské presuny schválil. 28. marca 1962 vyzvali členovia generálneho štábu armády prezidenta Frondiziho k rezignácii. Ten ju odmietol a povedal, že neodstúpi, neopustí krajinu a ani nespácha samovraždu. Armáda tak na druhý deň oficiálne vyhlásila, že prezidenta zosadila. Ešte v ten istý teň bol Frondizi umiestnený do väzenia na ostrov Martín García, neskôr do horského strediska v Andách San Carlos de Bariloche. Na miesto prezidenta armáda dosadila senátora Josého María Guida, ktorý však odmietol funkciu prezidenta prijať. Urobil tak až po požiadaní Frondiziho v čase, kedy už vodcovia povstania spali. Tí tak boli po zobudení prekvapení, keď zistili, že Guido zložil počas noci prezidentskú prísahu. Veliteľ prevratu generál Raúl Poggi už bol dokonca pripravený prevziať moc, keďže rokovania s Guidom, ale i Frondizim boli počas noci bezvýsledné. Dosadením civilistu sa však armáda vyhla obvineniam z priameho vojenského prevratu voči zvolenému prezidentovi.