cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
R.E.M. (skupina)
Prelom: 1987 – 1990
Znechutení nízkym predajom v zámorí opustili po vypršaní zmluvy vydavateľstvo I.R.S. a prešli do Warner Bros. Records. Iné vydavateľstvá im síce ponúkali viac peňazí, no pre Warner Bros. sa rozhodli kvôli prísľubu úplnej tvorivej slobody (údajne za 6-12 miliónov dolárov). I.R.S. vydali v roku 1988 výberovku Eponymous (vytvorenú s prispením skupiny), aby tak využili to, čo im zo spolupráce so skupinou ešte ostalo. Debutový album vo Warner Bros., Green, nahrali v roku 1988 v Nashville v štáte Tennessee a hudobne na ňom experimentovali. Zahŕňal rozmanitú škálu piesní od optimistickej skladby Stand (úspešnej v Spojených štátoch), až po politické a rockovejšie kúsky ako Orange Crush a World Leader Pretend, v ktorých sa zamerali na Vietnamskú a Studenú vojnu. Z albumu Green predali celkovo 4 milióny kópií. Album predstavovali na ich najväčšom a vizuálne najpremyslenejšom turné. Využili počas neho zadnú projekciu a umelecké filmy. Po skončení turné k albumu Green sa členovia kapely rozhodli pre ročnú prestávku, vôbec prvú dlhšiu od vzniku kapely. V roku 1990 vydalo Warner Bros. kompiláciu hudobných videí z albumov Document a Green s názvom Pop Screen. O niekoľko mesiacov ju nasledoval film Tourfilm so zábermi zo živých vystúpení na Green World Tour.
Žiadne turné a medzinárodný úspech: 1991 – 1993
R.E.M. sa znovu zišli začiatkom 90-tych rokov, aby nahrali siedmy album, Out of Time. Na rozdiel od albumu Green na ňom často používali netradičné rockové nástroje, vrátane mandolíny, organu a akustickej gitary, a to nielen pri dokončovaní nahrávok. Vydali ho v marci 1991 a bol prvým albumom skupiny, ktorý sa umiestnil na vrchole amerického aj britského rebríčka. Len v Spojených štátoch z neho predali 4,2 milióna kópií a do roku 1996 12 miliónov na celom svete. Hlavný singel, Losing My Religion, bol svetovým hitom, často ho hrávali v rádiách a videoklip bežal na MTV. V Spojených štátoch bol najvyššie postaveným singlom R.E.M., keďže sa v rebríčku Billboard dostal až na štvrté miesto. Mills po rokoch povedal: „Počas našej kariéry sa odohralo len málo zlomových udalostí, pretože sa všetko dialo postupne. Ak hovoríme o zlome, myslím, že najbližšie k nemu bola pieseň Losing My Religion. Aj z druhého singlu, Shiny Happy People (jednej z troch piesní, ktoré na nahrávke spieva aj Kate Pierson z athenskej kapely The B-52´s), sa stal hit. V Spojených štátoch sa vyšplhal na desiatu a v Spojenom kráľovstve na šiestu priečku. Prostredníctvom nahrávky Out of Time si R.E.M. v roku 1992 vyslúžili sedem nominácii na Grammy, čo bol v tom roku najvyšší počet. Tri z nich premenili na výhru: za najlepší alternatívny album, najlepšie video k piesni Losing My Religion a najlepšie popové vystúpenie, taktiež k piesni Losing My Religion. K albumu Out of Time neuskutočnili turné. Namiesto neho odohrali sériu ojedinelých koncertov, vrátane vystúpenia v relácii MTV Unplugged. Ku každej z piesní vytvorili video a vydali ich vo filme This Film Is On.
Návrat k turné a neutíchajúci úspech: 1994 – 1996
Po dvoch pomalých albumoch uzrel v roku 1994 svetlo sveta Monster. Buck ho označil za „v úvodzovkách rockovú nahrávku“. Na rozdiel od predošlých na nej použili distorziu gitár, minimálny overdubbing a punc glam rocku zo 70-tych rokov. Po Out of Time dosiahol na prvé priečky v Spojenom kráľovstve a USA aj Monster. Celkovo sa z neho predalo približne 9 miliónov kópií. Single What's the Frequency, Kenneth? a Bang and Blame boli však poslednými piesňami skupiny v americkej top 40-ke. V britských rebríčkoch sa však vyšvihli až do prvej tridsiatky. V roku 1995 vydalo Warner Bros. hudobné videá k albumu Monster a Automatic for the People pod názvom Parallel.
V januári 1995 sa R.E.M. vybrali na prvé turné za šesť rokov. Prinieslo im síce komerčný úspech, no nemali to vtedy ľahké. Z dôvodu mozgovej aneuryzmy Berry skolaboval 1. marca na pódiu v Lausanne vo Švajčiarsku. Okamžite podstúpil operáciu a do mesiaca sa úplne uzdravil. No tým sa séria zdravotných ťažkostí na turné Monster Tour len začala. Millsovi museli v júli operovať brušnú oblasť, aby odstránili črevný zrast a o mesiac neskôr Stipeovi operovali pruh. Napriek problémom nahrali na turné väčšinu nového albumu. Vystúpenia si zaznamenávali a nahrávky použili ako základ pre nový album. Posledné tri vystúpenia nafilmovali a vydali vo forme domáceho videa pod názvom Road Movie.
V roku 1996 znovu podpísali zmluvu s Warner Bros. Records, údajne za 80 miliónov dolárov (skupina neustále tvrdila, že toto číslo vymysleli médiá), čo bola dovtedy najväčšia nahrávacia zmluva v dejinách. Album New Adventures in Hi-Fi z roku 1996 debutoval v Spojených štátoch na druhom a vo Spojenom kráľovstve na prvom mieste. Päť miliónov predaných kópií však značilo odklon od komerčného úspechu, aký zažívali v posledných piatich rokoch. Christopher John Farley z časopisu Time pripisoval nižšiu predajnosť slabnúcej sile alternatívneho rocku v komerčnej oblasti. V tom istom roku ukončili spoluprácu s manažérom Jeffersonom Holtom. Údajným dôvodom boli obvinenia členky domácej kancelárie skupiny v Athens zo sexuálneho obťažovania. Manažérskych povinností sa zhostil právnik skupiny, Bertis Downs.
Kampane a aktivizmus
Členovia R.E.M. upozorňovali počas pôsobenia na sociálne a politické problémy. Podľa Los Angeles Times boli považovaní za jednu z „najliberálnejších a politicky najkorektnejších rockových skupín“ v Amerike. V politických názoroch boli „na rovnakej vlne“ a zdieľali liberálne a progresívne zmýšľanie. Mills pripustil, že občas nastali nezhody ohľadom toho, aké ciele by mali podporiť, no zhodli sa na tom, že „Z rešpektu voči tým, ktorí nesúhlasia, sme diskusie držali pod pokrievkou. Jednoducho sme nechceli ukázať, v čom sa naše názory rozchádzajú, aby to ľudia nemohli využiť na vlastné ciele.“ Buck v roku 1990 napríklad podotkol, že Stipe podporuje organizáciu Ľudia za etické zaobchádzanie so zvieratami (PETA), no zvyšok skupiny nie.
R.E.M. pomáhali zbierať peniaze na ochranu životného prostredia, podporu žien a ľudských práv. Takisto sa zapájali do kampaní na propagáciu volebnej registrácie. Stipe informoval počas turné k albumu Green o pálčivých sociálnych a politických otázkach. Koncom 80-tych a v 90-tych rokoch skupina (a najmä Stipe) stále viac využívala vysielanie celonárodnej televízie, aby dala do povedomia závažné problémy. V roku 1991, počas MTV Video Music Awards, predviedol Stipe napríklad poltucet tričiek s nápismi ako „dažďový prales“, „láska nepozná farby“ a okamžitá kontrola zbraní“.
R.E.M. napomáhali zvýšiť povedomie o Aun Schan Su Ťij a porušovaní ľudských práv v Barme. Spolupracovali vtedy s Kampaňou za slobodu (Freedom Campaign) a americkou Kampaňou za Barmu (Campaign for Burma). Stipe natočil v roku 1988 reklamy na podporu demokratického prezidentského kandidáta, guvernéra z Massachusetts, Michaela Dukakisa, ktorý kandidoval proti vtedajšiemu viceprezidentovi, Georgeovi H. W. Bushovi. V roku 2004 sa skupina podieľala na turné Voľte zmenu (Vote for Change) s cieľom podporiť demokratického prezidentského kandidáta, Johna Kerryho. Keďže takýto politický postoj prichádzal od bohatej rockovej skupiny so zmluvou v nahrávacej spoločnosti, ktorú vlastnila nadnárodná korporácia, vyvolalo to kritiku editora časopisu Q, Paula Du Noyera. Skupinu kritizoval za „celebritný liberalizmus“ a povedal, že „zaujímajú absolútne bezbolestný spôsob rebélie. Vôbec nič im nehrozí, ešte si aj posilnia lojalitu fanúšikov.“
R.E.M. sa počnúc koncom 80-tych rokov zapájali do lokálnej politiky rodného mestečka Athens v štáte Georgia. Buck v roku 1987 povedal pre časopis Sounds: „Michael neustále hovoril: Mysli lokálne, konaj lokálne. V rodnom meste sme toho urobili veľa, aby sme ho zlepšili.“ Skupina často venovala prostriedky na pomoc lokálnym charitám a na renováciu a ochranu historických budov v meste. V 90-tych rokoch napomohol politický vplyv R.E.M. k tomu, aby sa Gwen O'Looney stala dvojnásobnou starostkou mesta.
Martinkovič (priezvisko)
Martinkovič je slovenské priezvisko odvodené od mena Martin. Je rozšírené najmä na západnom Slovensku, najviac v Trnave, Gbeloch a Bratislave. Zaujímavosťou je, že jeho počet mužských nositeľov je vyšší než ženských.
Známi nositelia
Pozri v článku Martinkovič.
Matilda
Matilda je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 14. marca.
3194 Dorsey
3194 Dorsey je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 27. mája 1982.
Slovenský superpohár
Slovenský superpohár môže byť:
Échenay
Échenay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Klaus Meine
Klaus Meine (* 25. máj 1948, Hannover, Nemecko) je nemecký spevák, textár a hudobný skladateľ, člen hard rockovej skupiny Scorpions. Na mnohých internetových stránkach zaoberajúcich sa hudbou sa Klaus Meine dostal do Top 100 najlepších rockových spevákov.
Klaus napísal väčšinu skladieb skupiny Scorpions a spolu s Rudolfom Schenkerom, ktorý k nim väčšinou zložil hudbu sú považovaní za autorské jadro skupiny. Medzi jeho najväčšie hudobné počiny ktoré napísal, patria piesne ako Still Loving You, Rock You Like a Hurricane, alebo azda najznámejšia pieseň ktorú napísal a tiež k nej zložil hudbu - Wind Of Change. Pieseň bola začiatkom 90-tych rokov úspešným hitom.
V roku 1981 po turné k albumu Animal Magnetism stratil hlas. Musel chodiť na množstvo preškoľovaní, ale už bol aj tak rozhodnutý odísť. No vďaka podpore celej skupiny, ale najmä jeho dlhoročného priateľa a hlavného zakladateľa Scorpions Rudolfa Schenkera "hlas opäť našiel". V roku 1982 vydala skupina Scorpions nový album Blackout a po jeho vypočutí kritici vyhlásili, že Klaus má oveľa väčšie rozpätie hlasu ako mal predtým. Album Blackout získal množstvo prestížnych ocenení.
Pôsobil v skupinách Mushrooms, Copernicus a Shamrocks.
Marcelovské piesky
Marcelovské piesky je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Marcelová v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1988 na rozlohe 4,4695 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Chránené územie je vyhlásené na ochranu lokality s bohatým výskytom psamofytných taxónov rastlinstva na Podunajskej nížine.
Olešnice (okres Semily)
Olešnice je obec v Česku v okrese Semily v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 185 obyvateľov, z toho 94 mužov a 91 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,9 roka (muži 42,4 roka, ženy 45,3 roka).
INTEGRAL
INTEGRAL (International Gamma Ray Astrophysics Laboratory) je vedecká družica Európskej kozmickej agentúry (ESA). Je určená predovšetkým na snímanie astronomických zdrojov gama žiarenia a je zároveň najcitlivejším astronomickým observatóriom v tejto oblasti spektra.
INTEGRAL vznikol spoluprácou európskych štátov združených v ESA, ale okrem nich sa na jej vedeckom vybavení podieľali aj USA, Rusko, Česko a Poľsko (posledné dva štáty sú už v súčasnosti členmi ESA). Štart prebehol 17. októbra 2002 z kozmodrómu Bajkonur s nosnou raketou Proton-K. Štvrtý stupeň rakety ho naviedol na veľmi vzdialenú a zároveň výstrednú obežnú dráhu okolo Zeme. Apogeum dráhy INTEGRAL-u leží približne v tretine vzdialenosti Mesiaca od Zeme. Hlavným cieľom misie je vytvoriť podrobnú mapu oblohy v gama spektre s vysokým rozlíšením.
Opis
INTEGRAL má nepravidelný tvar s dĺžkou 5 metrov a s priečnym rozmerom 3,7 metra. Elektrickú energiu jej zabezpečuje pár solárnych panelov. Orientačný a stabilizačný systém družice zabezpečujú gyroskopy a do roku 2020 jednozložkové hydrazínové trysky. Po neočakávanej poruche v lete 2020 sa trysky prestali používať a ovládanie teleskopu plne prebrali gyroskopy.
Vedecké prístroje
Priebeh letu
Štart s nosnou raketou Proton-K prebehol 17. októbra 2002 v čase 04:41:00 UT. V čase 04:50:39 UT bola družica navedená na vyčkávaciu dráhu a v čase 05:50:26 na výslednú. 23. októbra prebehla korekcia dráhy za účelom zvýšenia perigea. O deň neskôr sa uskutočnili prvé kalibračné merania a sonda minula Van Allenove radiačné pásy. Do konca októbra prebehli ďalšie tri dráhové korekcie.
Objavy
Družici INTEGRAL sa podarilo zaznamenať obrovské množstvo zábleskov gama, približne jeden každý deň, a asi 20 premenných gama zdrojov. Za prvé štyri mesiace INTEGRAL získal potrebné údaje na vytvorenie mapy Galaxie v gama spektre. Z údajov družice INTEGRAL možno zistiť zmeny chemického zloženia Galaxie, ktoré sa odohrali v nedávnej minulosti, a to na základe sledovania gama emisií, ktoré vznikajú pri rozpade rádioaktívneho izotopu hliníka. Ďalším objavom sú anihilačné čiary v jadre Galaxie, čo svedčí o prítomnosti antihmoty v jadre Galaxie. Prispela tiež k poznaniu čiernych dier a kvazarov.
Jess Franco
Jess Franco, vlastným menom Jesús Franco Manera (* 12. máj 1930, Madrid, Španielsko – † 2. apríl 2013, Malaga, Španielsko ) bol španielsky filmový režisér, scenárista, herec a hudobný skladateľ. Počas svojej kariéry natočil viac ako 180 film s veľmi rôznorodou kvalitou - od vysoko cenených surrealisticko - expresionistických hororov až po lacné pornografické videofilmy - vďaka čomu sa stal kultovou osobnosťou európskej trash cinema.
Životopis
Jess Franco sa začal venovať hudbe v šiestich rokoch. Po španielskej občianskej vojne vyštudoval na Madridskom konzervatóriu. Po štúdiu pôsobil ako jazzový hudobník, neskôr skladateľ jazzovej hudby, operiet a soundtrackov k viac ako 20 filmom. Bol tiež hercom a neskôr režisérom v Madridskom divadle. Neskôr študoval režijnú techniku na Univerzite v Sorbonne v Paríži. Je ženatý s herečkou Linou Romay, ktorá od roku 1972 vystupuje vo väčšine jeho filmov. V 90. rokoch si urobil niekoľkoročnú prestávku a k filmovaniu sa vrátil až ako 75-ročný.
Tvorba
Vo filme začínal ako autor, neskôr ako pomocný režisér. Svoj režijný debut Tenemos 18 anos natočil v roku 1959. V roku 1962 natočil svoj pravdepodobne najlepšie prijatý film, gotický horor Gritos en la noche, známy najmä pod distribučným názvom The Awful Dr. Orloff. Film má prvky nemeckých expresionistických hororov z 20. rokov. Hlavnú úlohu stvárnil Howard Vernon. Franco sa k hlavnej téme filmu, ako aj k hlavným postavám, vracal pravidelne počas celej svojej kariéry, vo forme pokračovaní a remakov.
Franco vždy točil filmy s nízkym rozpočtom. Sám vo svojich filmoch často zastáva viaceré funkcie - autor scenára, režisér, kameraman, skladateľ a herec. Keďže bežne točil viac filmov naraz s rovnakými hercami, herci často strácali prehľad, ktorý film práve točia. Jeho filmársky štýl sa vyznačuje častým používaním kamerových zoomov, rozostreným obrazom a snímaním ručnou kamerou. Samotný Franco otvorene pohŕda svojimi vlastnými filmami a vyhlasuje, že si nemyslí, že by niekedy natočil dobrý film.
Na začiatku 70. rokov bol považovaný za veľmi perspektívneho filmára - spolupracoval s Orsonom Wellesom, jeho dielo vyzdvihoval klasik filmového expresonizmu Fritz Lang a katolícka cirkev ho v 70. rokoch spolu s Luisom Buňuelom označila za "najnebezpečnejšieho filmára". Medzi Francových obdivovateľov vraj patrí aj Quentin Tarantino, známy svojím nadšením pre trash-cinema. Vo Francových filmoch sa objavovali hviezdy ako Christopher Lee, Klaus Kinski, Herbert Lom, Mark Hamill, Horst Tappert alebo Telly Savalas. Franco ako režisér je známy tým, že točil aj niekoľko filmov naraz s rovnakými hercami a neopakoval zábery. Vďaka témam, ktorým sa vo svojich filmoch venuje, nízkym rozpočtom a často zlým výkonom hercov vo svojich filmoch, ale aj vďaka svojmu prístupu a entuziazmu si Franco u americkej kritiky vyslúžil prezývku "Ed Wood európskej kinematografie". Na rozdiel od Wooda, ktorý je známy ako najhorší režisér všetkých čias, však Franco vo svojich raných filmoch preukázal talent, technickú zručnosť a estetické cítenie. Aj do nízkorozpočtových "béčkových" filmov sa mu podarilo vtisnúť svojský autorský rukopis. Franco režíroval viac ako 180 filmov, do česko - slovenskej distribúcie sa ich však dostalo len zopár.
Pseudonymy
Joan Almirall, Rosa Maria Almirall, Rosa María Almirall, Clifford Brawn, Clifford Brown Jr., Clifford Brown, Juan G. Cabral, Betty Carter, Candy Coster, Terry De Corsia, Rick Deconinck, Raymond Dubois, Chuck Evans, Toni Falt, Dennis Farnon, Jess Franck, J. Franco, Jesse Franco, Jess Franco, Jesus Franco, Jesús Franco, A.M. Frank, Adolf M. Frank, Anton Martin Frank, Jeff Frank, Jess Frank, Wolfgang Frank, James Gardner, Manfred Gregor, Jack Griffin, Robert Griffin, Lennie Hayden, Frank Hollman, Frank Hollmann, Frarik Hollmann, B.F. Johnson, J.P. Johnson, James Lee Johnson, James P. Johnson, David J. Khune, David Khune, D. Khunne Jr., D. Khunne, David J. Khunne, David Khunne, David Kuhne, David Kunne, David Kühne, Lulu Laverne, Lulú Laverne, Franco Manera, J. Franck Manera, J. Frank Manera, Jesus Franco Manera, Jesús Manera, Jeff Manner, Roland Marceignac, A.L. Mariaux, A.L. Marioux, John O´Hara, Cole Polly, Preston Quaid, P. Querut, Dan L. Simon, Dan Simon, Dave Tough, Pablo Villa, Joan Vincent a Robert Zinnermann.
Karosa ŠM 11
thumb|Historický autobus Karosa ŠM 11 v Brne, depozitár MHD v Řečkoviciach thumb|Pohľad na zadnú časť brnianskeho historického vozidla ŠM 11 thumb|Interiér historického autobusu Karosa ŠM 11 v Brne
Karosa ŠM 11 je model mestského autobusu vyrábaného národným podnikom Karosa medzi rokmi 1965 až 1981. Je to nástupca mestskej modifikácie vozidla Škoda 706 RTO.
Konštrukcia
Od predchádzajúcich autobusov Škoda 706 RTO sa ŠM 11 odlišoval celou koncepciou. Mal samonosnú karosériu panelovej konštrukcie, motor umiestnený uprostred medzi nápravami pod karosériou (miesto na prednej náprave) a pneumatické odpruženie. Cestujúci ocenili najmä troje nástupné a výstupné dvere, pričom predné dvere boli umiestnené ešte pred prednou nápravou. Podlaha bola umiestnená tiež nižšie, dvere boli širšie a výhľad zo stanovišťa vodiča bol lepší ako u typu 706 RTO. Rovnako ako jeho predchodca malo vozidlo ŠM 11 delené predné okno (okrem niekoľkých výnimiek), ktoré bolo odstránené až u jeho nástupcu – Karosy B 731.
ŠM 11 je štandardný dvojnápravový autobus určený predovšetkým pre mestskú hromadnú dopravu (Škoda Mestský – označenie Škoda pochádza od výrobcu motorov pre celý karosácky rad Š). Vozidlo bolo dlhé približne (odtiaľ číslo 11 v označení) a v pravej bočnici malo umiestnené troje skladacie, pneumaticky ovládané dvere (predné trojkrídlové, ostatné štvorkrídlové). Perovanie autobusu bolo vzduchové. Do verzie ŠM 11 výrobca štandardne montoval automatickú prevodovku. Počas výroby boli autobusy postupne zdokonaľované (napr. zavedenie samočinného centrálneho mazania podvozku, oplechovanie bokov karosérie rovnými plechmi namiesto vlnitých hliníkových, výkonnejšie kúrenie, silnejší motor atď.).
Autobus ŠM 11 mal byť unifikovaný s trolejbusom Škoda T 11, projekt však bol zrušený a vozidiel T 11 bolo vyrobených len osem kusov.
Výroba a prevádzka
Prvá funkčná vzorka bola vyrobená už v roku 1961, niektoré jej súčiastky však pochádzali zo západnej Európy (motor, zadná náprava). Ďalšie dva prototypy sa objavili v rokoch 1962 a 1963. V roku 1964 bola vyrobená overovacia séria, sériová výroba začala koncom roku 1965 a trvala až do roku 1981, kedy bolo vozidlo ŠM 11 vo výrobe nahradené autobusom B 731. Celkom bolo vyrobených približne 9900 vozidiel ŠM 11.
Vzhľadom na monopol, ktorý spoločnosť Karosa do roku 1989 mala, sa vozidlá typu ŠM 11 objavili vo všetkých česko-slovenských mestách. Najviac ich ale jazdilo v Prahe, v roku 1978 1249 kusov (celkom Dopravný podnik hl. m. Prahy zakúpil viac ako 2100 kusov ŠM 11). Najdlhšie boli v prevádzke v Opave, posledné autobusy ŠM 11 tu dojazdili v roku 1994.
Na rozdiel od vozidiel 706 RTO, ktoré boli vo veľkom exportované, autobusy ŠM 11 takto úspešné neboli (aj keď išlo o najexportovanejší variant radu Š). Do zahraničia ich bolo predaných okolo 2000 kusov. Objavili sa, napr. v Bulharsku, Maďarsku, Mongolsku a v Poľsku.
Martinovič (priezvisko)
Martinovič je slovenské priezvisko odvodené od mena Martin. Najčastejšie je na západnom Slovensku, najviac v Kátlovciach (okres Trnava), Zlatých Moravciach, Trnave a Bratislave.
Známi nositelia
Pozri v článku Martinovič.
970 Primula
970 Primula je planétka s priemerom 42 km, ktorú objavil K. Reinmuth 29. novembra 1921.
Neokonfucianizmus
Neokonfuciovstvo alebo novokonfuciovstvo je forma konfucianizmu, ktorá vznikla počas dynastie Sung (960 − 1279) ale svoje korene má už v dynastii Tchang (618 − 907).
Feng Jou-lan: „Dynastia Tchang, počas vlády ktorej dosiahol budhizmus svoj vrchol, bola tiež svedkom počiatku pozoruhodného oživenia konfucianizmuintelektuálneho hnutia, ktoré sa stalo dominantným počas dynastií Sung a Ming“.
Neokonfuciovstvo je veľká syntéza, do ktorej vyúsťuje vývin čínskej filozofie v stredoveku. Za praotca neokonfuciovstva sa pokladá Chan Jü. Významným predstaviteľom bol aj čínsky filozof Ču Si.
Novokynizmus
Novokynizmus predstavuje filozofizujúcu gnózu, ktorá sa zaoberá kozmickým spojením všetkých vecí, umením a eticko-právnou problematikou. Jej cieľom bolo vytvoriť v človeku vedomie kozmického spojenia so všetkým súcnom, a tým aj s božstvom.
Sallèles-d’Aude
Sallèles-d’Aude je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2466 obyvateľov (2009).
Přepeře (okres Semily)
Přepeře (okres Semily) je obec v Česku v okrese Semily v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 898 obyvateľov, z toho 441 mužov a 457 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,3 roka (muži 41,3 roka, ženy 41,3 roka).
Sallèles-d’Aude
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Éclaron-Braucourt-Sainte-Livière
Éclaron-Braucourt-Sainte-Livière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mtépi
Mtépi, správnejšie mtepe, je malá plachetnica, ktorá bola rozšírená na východnom pobreží Afriky do polovice 20. storočia.
Originálne mtepe neobsahuje žiadne klince, nosná konštrukcia a aj jednotlivé dosky obšívky trupu sa zošívali kokosovými vláknami. Takýto spôsob konštrukcie pravdepodobne pochádza z Juhovýchodnej Ázie a používal sa celom Indickom oceáne až do príchodu Európanov v 16. storočí.
Mtepe pripomína arabské dhowy, hlavne bumy. Loď má lichobežníkový tvar tvorený kýlom a nakloneným predným a zadným väzom. Predný väz je vysoko vyzdvihnutý a ukončený ozdobným zobákom.
Advanced Crew Transportation System
Advanced Crew Transportation System skratka ACTS (doslova Pokročilý prostriedok na prepravu posádky) je pracovný názov pre štúdiu novej pilotovanej kozmickej lode, ktorú má v rokoch 2006 – 2008 spoločne vypracovať Európska kozmická agentúra s Ruskou kozmickou agentúrou. Japonská kozmická agentúra JAXA vyjadrila predbežný záujem o pripojenie sa k projektu, ak bude účasť ESA istá. ACTS by mala mať modulárny design známy z ruských Sojuzov a umožňovať pilotované lety (3 – 4 člennej posádky) nielen na LEO ale aj k Mesiacu alebo iným objektom Slnečnej sústavy. Projekt je istou konkurenciou amerického Crew Exploration Vehicle, ku ktorému neboli medzinárodní partneri prizvaní, ale zároveň by umožnil nezávislý prístup na ISS a k pilotovaným lunárnym misiám. Ak bude projekt v roku 2008 schválený ministerskou konferenciou členských štátov ESA a ostatnými partnermi, prvý ACTS by mohol štartovať v rokoch 2012 – 2014.
Štruktúra ACTS
Na rozdiel od amerického projektu Crew Exploration Vehicle, ktorý bude mať pravdepodobne len dve sekcie (prístrojovú a obytnú, ktorá bude slúžiť tiež ako návratový modul), ACTS má mať podobne ako osvedčené ruské Sojuzy sekcie tri: prístrojovú, obytnú a návratovú. Tým sa znížia nároky na obytnú sekciu (nebude musieť byť schopná návratu do atmosféry) a tým aj hmotnosť celej lode. Zároveň sa pre prístrojovú a obytnú sekciu budú môcť využiť technológie vyvinuté v ESA pre automatickú loď ATV alebo vesmírne laboratótium Columbus.
ACM Software System Award
thumb|ACM Software System Award 2005
ACM Software System Award je ocenenie, ktoré sa udeľuje každoročne jednotlivcom alebo organizáciám, ktoré majú vynikajúce príspevky v oblasti vývoja softvérových systémov. Udeľuje ho Association for Computing Machinery (ACM) od roku 1983.
Ivan Milec
Ivan Milec (Milecz de Tarnó) (* 12. január 1896, Žilina † 29. júl 1980, Bratislava) bol slovenský diplomat a právnik.
Mýtický obraz sveta
Mýtický obraz sveta je prvý pokus podať ucelenejšiu predstavu o javoch prírody a spoločenského života. Je to zvláštny druh významového útvaru, ktorý je súčasťou mýtu.
Ivan Milec
Jeho otec bol Ján Milec de Tarnó, matka Oľga rod. Makovická, sestry Margita Paulíny-Tóthová, Oľga Kuzmányová a manželka: Milena rod. Slezáková.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Žiline, na právnickej fakulte v Budapešti. Od 1919 pracovník ministerstva zahraničných vecí v Prahe. Krátko pôsobil i v Modre a v Banskej Bystrici. V diplomatických službách uplatňoval benešovskú koncepciu zahraničnej politiky. Ponúkol svoje služby československému zahraničnému odboju, s jeho vedením odišiel v roku 1943 ako pracovník veľvyslanectva v Bukurešti do Turecka. Spolu s Francúzom Henrim d'Amentiérom preložil do francúzštiny 11 rozprávok zo Slovenských povestí A. H. Škultétyho a Prostonárodných povestí P. Dobšinského.
3195 Fedchenko
3195 Fedchenko je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 8. augusta 1978.
Marcelovský park
Marcelovský park je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Marcelová v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1981 na rozlohe 2,16 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Chránené územie je vyhlásené na zachovanie historického parku v obci Marcelová pre kultúrno-výchovné a náučné ciele. Je významným aj z hľadiska ochrany a tvorby životného prostredia obce, možné je využívať ho pre vyučovanie biológie v miestnej škole.''
Igor Valerievič Andrejev
Igor Valerievič Andrejev, (* 14. júl 1983, Moskva, Rusko) je súčasný ruský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP v dvojhre.
Alena
Alena je ženské krstné meno. Vzniklo ako variant mena Helena alebo skrátene z mena Magdaléna. Na Slovensku má meniny 27. marca.
Fyzikálny obraz sveta
Fyzikálny obraz sveta je najvyššia úroveň zovšeobecnenia v systematizácii fyzikálnych poznatkov, na ktorej prebieha ich vzájomné pôsobenie a obohacovanie.
Fyzikálny obraz sveta obsahuje konkrétne prírodovedné predstavy o stavbe (štruktúre), pohybe a najdôležitejších vlastnostiach hmoty, o formách jej existencie (priestore, čase) a o zákonitostiach rozvoja vedeckého poznania. Fyzikálny obraz sveta je prostriedkom objasnenia (výkladu) fyzikálnych teórií a experimentálne zistených faktov, pre ktorých objasnenie zatiaľ neboli vytvorené teórie.
Podľa Einsteina je fyzikálny obraz sveta obraz chápania sveta človekom.
Saint-Génis-des-Fontaines
Saint-Génis-des-Fontaines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martinkovič
Martinkovič je priezvisko, pozri Martinkovič (priezvisko), napr.:
Martanovič (priezvisko)
Martanovič je priezvisko vyskytujúce sa na Slovensku. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v bratislavskej mestskej časti Devínska Nová Ves, kde v minulosti prevažovalo chorvátske etnikum. V súčasnom Chorvátsku sa však priezvisko Martanović nevyskytuje. Okrem Devínskej Novej Vsi je rozšírené aj v iných častiach Bratislavy, inde na Slovensku sa vyskytuje minimálne.
Známi nositelia
Pozri v článku Martanovič.
Martinovič
Martinovič môže byť:
Équateur
Équateur (doslova rovník) je provincia Konžskej demokratickej republiky. Susedí s provinciami Bandundu, Province orientale, Západným Kasaiom, Východným Kasaiom a tiež s Konžskou republikou, Stredoafrickou republikou.
971 Alsatia
971 Alsatia je planétka s priemerom 66 km, ktorú objavil A. Schaumasse 23. novembra 1921.
Slaná (okres Semily)
Slaná je obec v Česku v okrese Semily v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 696 obyvateľov, z toho 342 mužov a 354 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,5 roka (muži 37,3 roka, ženy 41,6 roka).
Pohotovostné oddiely Hlinkovej gardy
Pohotovostné oddiely Hlinkovej gardy (skr. POHG) boli špeciálne ozbrojené jednotky Slovenského štátu, ktoré vznikli v rámci Hlinkovej gardy krátko po vypuknutí Slovenského národného povstania z dôvodu boja proti povstalcom a partizánom. Úzko spolupracovali s nemeckou nacistickou armádou a podieľali sa na mnohých vojnových zločinoch.
Rozkaz na vybudovanie špeciálnych vojenských jednotiek vydal 8. septembra 1944 hlavný náčelník štábu Hlinkovej gardy Otomar Kubala, pričom pôvodne boli tieto ozbrojené formácie Hlinkovej gardy označované ako „aktivované jednotky“. Spočiatku sa skladali výlučne z gardistických dobrovoľníkov, neskôr v nich však boli organizovaní nielen príslušníci Hlinkovej Gardy (ďalej HG) ale aj nečlenovia HG, ktorí boli povolaní vojenským rozkazom. V rokoch 1944 – 1945 dosiahli POHG maximálne počty 38 pohotovostných oddielov, 6 poľných rôt a 3 poľné prápory (hoci tie pod POHG priamo nespadali). Počet jednotiek bol kolísavý, celkovo ich tvorilo vyše 5000 mužov.
V POHG sa sústreďovali najradikálnejšie sily v rámci Hlinkovej gardy. 22. novembra 1944 na porade okresných veliteľov HG v Trenčíne sa dohodli na užšej spolupráci s nemeckými bezpečnostnými jednotkami. Základ veliteľského dôstojníckeho zboru POHG tvorili osvedčení velitelia z niektorých Okresných veliteľstiev HG, ktorí sa stali veliteľmi regionálnych POHG, poľných rôt a poľných práporov POHG. POHG boli vo veľkej miere využívané nemeckými jednotkami, pretože poznali dobre miestny terén ako aj obyvateľstvo vo svojich úsekoch. POHG sa v spolupráci s nemeckou bezpečnostnou políciou SIPO, službou SD, Heimatschutzom, Einsatzkommandom (13, 14) a ďalšími špeciálnymi kárateľno-teroristickými a protipartizánskymi útvarmi, ako napr. so SS Stíhacím zväzom Slovenska, jednotkou Edelweiss, či špeciálnou jednotkou vyčlenenej z SS bojovej skupiny Schill, podieľali na protipartizánskych akciách a na akciách proti civilnému obyvateľstvu, ktoré spolupracovalo s povstaleckými a partizánskymi jednotkami.
Príslušníci POHG sa dokázateľne podieľali na zavraždení približne 4 000 ľudí, väčšinou Židov, a spolupracovali aj na deportáciách do koncentračných táborov. Známe sú brutálne popravy zajatých Židov, ktori dovtedy ešte prežili na Slovensku, ako aj povstalcov a partizánov vo vápenke v Nemeckej, vykonané príslušníkmi Einsatzkommanda 14 a 40-člennou čatou HG pod velením Vojtecha Horu či účasť 150 člennej 5. poľnej roty POHG pod vedením Jozefa Nemsilu na vraždení v Kremničke. Účasť POHG je potvrdená aj na trestných výpravách proti civilnému obyvateľstvu v obciach Smrečany, Plešivá, Magále, ako aj mnoho ďalších.
Po skončení vojny boli viacerí príslušníci POHG odsúdení na tresty smrti (ako napr. velitelia Otomar Kubala či Jozef Gašparík), mnohí ďalší zas boli odsúdení na dlhoročné tresty väzenia. Niektorým sa však podarilo ujsť a pred súd sa za svoje zločiny nikdy nedostali (napr. Jozef Nemsila a Vojtech Hora).
Karaka
náhľad|Model lode Mary Rose v anglickom Portsmouthe. Karaka je typ plachetnice portugalského pôvodu, ktorý sa používal v 14.–17. storočí na vojenské a obchodné účely.
Slúžila na styk s kolóniami v Brazílii a v Indii.
Konštrukcia
Najprv mala dva sťažne, jeden v strede, na ktorom nosila veľký a malý sťažeň na korme s latinskou plachtou. Neskôr mala tri stažne a na hlavnom, niekedy aj na nosovom nosievala košovú plachtu (nad hlavnou plachtou) a pod čeleňom podčeleňovú plachtu. Jej objemný trup s hmotnosťou od 200 do 600 ton mal vydutý tvar a zužoval sa smerom nahor i nadol. Nebola to štíhla loď, pri 27 metrovej dĺžke mala 8 metrov širokú palubu. Na čele mala menšiu trojuholníkovú nástavbu a na korme vysokú viacpalubovú nástavbu, kdeboli aj delá. V 15. storočí, keď ju poznávame pod názvom nao, bolo na nej iba zopár kanónov, no v 16. storočí bolo na lodi až 40 diel, umiestnených nielen v nástavbách, ale aj na bokoch lode a v medzipalubí
Rozšírenie
Karaky sa veľmi rýchlo rozšírili po celej Európe. Na severe ich používali najmä Holanďania, ktorých lode (pravdepodopne podľa vzoru kogy) nemali ani košové plachty a ani čeleňovú rahnovú plachtu. Mali však prednú aj zadnú nástavbu chránenú strieškou proti ľahším strelám nepriateľa. Podobne boli chránené aj strelecké posty na vrchole každého stažna.
Významné karaky
Medzi najvýznamnejšie karaky patrí: Kolumbusova Santa María, Magalhãesova Victoria ktorej neskôr velil kapitán Juan Sebastián del Cano, da Gamove karaky São Gabriel a São Rafael a francúzska obchodná karaka Petrus de Rupella (Peter z Gdanska).
Pozri aj
Plachetnica
Martovská mokraď
Martovská mokraď je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Martovce v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1993 na rozlohe 11,8729 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Ochrana vzácnych zvyškov pôvodnej flóry a fauny - vŕbovo-topoľového lužného lesa ovplyvňovaného vysokou hladinou podzemnej vody. Rastie tu najmä vŕba biela, vŕba krehká, topoľ biely a topoľ sivý. Územie je významné aj z ornitologického hľadiska.''
Ecot-la-Combe
Ecot-la-Combe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Islamský novoplatonizmus
Islamský novoplatonizmus je jeden z troch hlavných prúdov arabskej filozofie; jeho hlavným predstaviteľom bol al-Gazzálí, ktorý patril k súfizmu. Ďalej sem prináležia Bratia čistoty, ktorí pôsobili v Basre v 10. stor..
Odd Nerdrum
Odd Nerdrum (* 8. apríl 1944, Oslo) je nórsky maliar, považovaný za jedného z najvýznamnejších maliarov súčasnosti.
Študoval na umeleckej akadémii v Oslo a neskôr spolu s Josephom Beuysom v New Yorku. Orientuje sa na grécku a rímsku antiku, medzi jeho vzory patria Caravaggio, Rembrandt a Edvard Munch, ktorí majú silný vplyv na jeho tvorbu.
Vybrané diela
náhľad|Nerdrumov ateliér
Salles-d’Aude
Salles-d’Aude je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Genie
Genie môže byť:
Salles-d’Aude
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 2774 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martinović
Martinović je priezvisko, napr.:
Hra o prežitie 2
Hra o prežitie 2 alebo Saw II, Saw 2 je kanadsko-americký hororový film z roku 2005. Jeho režisérom bol Darenna Lynn Bousmana, a išlo o pokračovanie úspešného hororu Saw: Hra o prežitie (2004).
John Lithgow
John Lithgow (* 19. október 1945, Rochester, New York, Spojené štáty) je americký herec.
Nikel
Nikel Niccolum je chemický prvok v periodickej tabuľke, ktorý má symbol Ni a atómové číslo 28. Je to strieborno biely kov, ktorý má vysoký lesk. Patrí k tranzitným (prechodným) kovom a je tvrdý a kujný. Vyskytuje sa v kombinácii so sírou v mineráli milerit, s arzénom v mineráli nikelín (nikolit) a s arzénom a sírou v mineráli zvanom niklový lesk (nickel glance).
972 Cohnia
972 Cohnia je planétka s priemerom 78 km, ktorú objavil M. F. Wolf 18. januára 1922.
Nikel
Pre svoju stálosť na vzduchu a inertnosť proti oxidácii sa používa v menších minciach, na pokovovanie železa, mosadze atď., pre chemické prístroje, a v niektorých zliatinách ako niklové striebro. Je magnetický a veľmi často je spolu s kobaltom, oba prvky boli nájdené v meteorickom železe. Najužitočnejší je v zliatinách, najmä vo vysoko legovaných zliatinách.
Nikel je jeden z piatich feromagnetických elementov. Ale napríklad „niklové“ mince v USA nie sú magnetické, lebo väčšinou obsahujú 75% medi. Kanadské medené mince razené v rozličných periódach v rokoch 192281 obsahovali 99,9 % niklu a boli magnetické.
Najčastejší oxidačné číslo niklu je +2, i keď 0, +1, +3 a +4 Ni komplexy sú pozorované. Predpokladá sa, že môže existovať aj oxidačný stav +6.
Bunková jednotka niklu má čelne centrovanú kubickú kryštalografickú štruktúru s mriežkovým parametrom 0,356 nm dávajúci polomer atómu 0,126 nm.
Nikel-62 je najstabilnejší nuklid zo všetkých existujúcich prvkov, je dokonca stabilnejší než železo-56.
Výroba
NiO + C → Ni + CO
Výsledný kov však nie je čistý, a preto sa ešte prečisťuje elektrolýzou.Na anóde sa vylučuje znečistený nikel a na katóde už čistý nikel.
Ni0 - 2e- → Ni2+ Ni2+ + 2e- → Ni0
Veľmi čistý nikel sa vyrába tzv. Mondovým procesom, pri ktorom ako medziprodukt vzniká komplexná zloučenina tetrakarbonylnikel ([Ni(CO)4]). Čistota niklu vyrobeného týmto spôsobom presahuje 99,9%
Použitie
Najviac niklu sa asi spotrebuje na výrobu zliatin, z ktorých najvýznamnejší je Monelov kov (68 % Ni + 32 % Cu + stopové množstvo mangánu a železa), ktorý je extrémne odolný voči hrdzaveniu a dokonca aj voči fluóru, a nichróm (60 % Ni + 40 % Cr), ktorý sa využíva prevažne v elektrotechnike. Fyzikálne a mechnické vlastnosti niklu ho predurčili aj na výrobu špeciálnych žiarupevných zliatin a intermetalických zliatin (Ni3AL, NiAl). Čistý nikel sa používa najmä v potravinárskom priemysle ako katalyzátor pri stužovaní tukov, ďalej v akumulátoroch a pri galvanickom pokovovaní. Nehrdzavejúca oceľ obsahuje asi 8-12% niklu.
Soňa
Soňa je ženské krstné meno. Vzniklo ako ruská podoba gréckeho mena Sophia (Sofia) s významom „múdrosť“. Meniny na Slovensku má 28. marca.
Novoprotestantizmus
Novoprotestantizmus je smer v súčasnej teológii, ktorý sa rozšíril po prvej svetovej vojne v Európe prostredníctvom Bartha a Brunnera a v 30. rokoch 20. storočia v USA (Reinhold Niebuhr a Richard Niebuhr, Paul Tillich a i.).
Novoprotestantizmus ostro kritizoval liberálne kresťanstvo, proti človeku, obmedzenému vo svojich možnostiach, postavil absolútne autoritatívneho boha. Boh sa vo filozofickom učení tohto smeru chápe ako subjekt slobodne realizujúci svoju vôľu, na rozdiel od novotomistického chápania Boha ako večného zákona.
Z hľadiska novoprotestantizmu je človek vo svojom pozemskom bytí voči Bohu nepriateľský, nevyhnutne porušuje jeho vôľu; v tom spočíva principiálne neostrániteľná hriešnosť človeka.
3196 Maklaj
3196 Maklaj je planétka s priemerom 46 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 1. septembra 1978.
Saint-Hippolyte (Pyrénées-Orientales)
Saint-Hippolyte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mikojan-Gurevič MiG-1
Mikojan-Gurevič MiG-1 je stíhacie lietadlo, vyvinuté v Sovietskom zväze leteckým konštruktérom Arťomom Mikojanom. Lietadlo patrilo do novej generácie moderných sovietskych dolnoplošníkov s kvapalinou chladeným motorom a zaťahovacím podvozkom.
Vznik a vývoj
Konštruktéri Mikojan a Gurevič, ktorých kariéra bola pôvodne spätá s Polikarpovom, pri konštrukcii nového stroja aplikovali mnoho zo skúseností, ktoré získali v tejto konštrukčnej kancelárii. Ako pohonnú jednotku zvolili motor AM-35A, ktorý sľuboval väčšie výkony s kompresorom vo vyšších letových hladinách. Lietadlo malo problémy s chladením a výzbrojou, nehodil sa pre boj v malých výškach. Bolo vyrobené iba v menšej sérii a následne nahradené vylepšeným MiG-3.
Ondrej Šulaj
prof. Ondrej Šulaj (* 26. september 1949, Vígľaš) je slovenský scenárista, dramatik, divadelný a televízny režisér, pedagóg a v súčasnosti aj dekan filmovej a televíznej fakulty VŠMU v Bratislave.
Vzdelanie a pôsobiská
Základnú školu navštevoval v Detve, strednú školu všeobecnovzdelávaciu absolvoval vo Zvolene v rokoch 1964 - 1967 a ešte pred VŠ pracoval v Slovenskom filme ako asistent strihu. Následne v rokoch 1969 - 1974 študoval na Divadelnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave študijný program: dramaturgia a scenáristika.
Hneď po škole odišiel do Divadla Slovenského národného povstania v Martine, kde pôsobil ako dramaturg, resp. šéfdramaturg do roku 1978 a v tejto práci pokračoval popri réžii činohry naďalej na Novej scéne v Bratislave (do roku 1988). V roku 1979 začal pôsobiť ako externý pedagóg na Divadelnej fakulte a v roku 1988 začal prednášať na katedre filmovej a televíznej dramaturgie a scenáristiky.
Stál tiež pri zrode Filmovej a televíznej fakulty VŠMU, ktorá bola vo svojich začiatkoch úzko spätá s pražskou Filmovou akadémiou múzických umení. Práve jej absolventi (Tibor Vichta, Peter Solan, Martin Slivka ...) sa totiž rozhodli utvoriť na základe niekoľkých odborov bratislavskú analógiu FAMU. Od roku 1990 bol Ondrej Šulaj jej prodekanom a zároveň viedol katedru dramaturgie a scenáristiky. V roku 1991 bol vymenovaný za docenta pre odbor Filmové a televízne umenie - dramaturgia a scenáristika. Po dvojročnom funkčnom období prvého dekana novo vzniknutej fakulty Martina Slivku sa v roku 1993 stal jej druhým dekanom práve Ondrej Šulaj a v tejto funkcii zotrval až do roku 1999. Na otázku kvality a perspektívy mladých nádejných tvorcov sa vyjadril nasledovne: ''„Máme veľa dobrých študentov. Pri našom vzniku v roku 1990 sme ich mali 40. Aj keď rozpočet školy sa z roka na rok zmenšoval, za tých necelých desať rokov sme vybudovali kompletný odborný systém. Otvorili sme katedru kamery, zvuku, strihu, filmovú vedu, produkciu, réžiu a scenáristiku, dokument. Dnes študuje v našej škole vyše 200 mladých ľudí, ktorí sú veľkou nádejou slovenského filmu.“''
V deväťdesiatych rokoch, kedy slovenský film zažíval ťažké obdobie, zastával aj funkciu predsedu Asociácie slovenských filmových a televíznych tvorcov. Taktiež bol jedným zo zakladateľov Slovenskej filmovej a televíznej akadémie (SFTA), verejnoprospešnej záujmovej organizácie združujúcej významné osobnosti slovenskej audiovizuálnej kultúry, a do roku 2003 bol aj jej prvým prezidentom. Cieľom organizácie je aktívne napomáhať rozvoju duchovných hodnôt, podieľať sa na vytváraní systémového prostredia pre stabilizáciu slovenskej audiovizuálnej scény, či podporovať rôznorodé kultúrne aktivity spojené s filmom. Vystupuje tiež na ochranu slobodnej umeleckej tvorby a záujmov jej tvorcov. Osobitá pozornosť sa venuje aj tvorbe mladej, nastupujúcej generácie filmových tvorcov. a do roku 2003 bol aj jej prvým prezidentom. Po tomto prezidentskom období sa ale obratom stal už 21. apríla toho istého roku dokonca prvým rektorom VŠMU z filmárskeho prostredia od jej vzniku v roku 1949. Na otázku, čo osobne očakáva od pozície rektora na VŠMU sa vyjadril takto: ''„Nešiel som do tejto funkcie so žiadnymi osobnými očakávaniami. Chcem len, aby sa mi podarilo sústrediť okolo seba kvalitných ľudí, ktorí budú mať jeden spoločný cieľ - pracovať tak, aby sa VŠMU stala značkou najvyššej kvality. [...] Bol by som rád, keby sa aj zásluhou VŠMU radikálne zmenila pozícia kultúry na Slovensku, aby prestala byť len učmudenou popoluškou, ktorú sa mnohí snažia odstrčiť kdesi za pec do tmavého kúta. Túto tendenciu musíme zvrátiť. Preto chcem, aby sa v priestoroch školy vo väčšej miere presadzovalo aj zdravé tvorivé sebavedomie.“'' V tejto činnosti zotrval do roku 2011. Od tohto roku pôsobí aj ako člen Rady Slovenského filmového ústavu (SFÚ) a v tejto pozícii mu plynie druhé funkčné obdobie do roku 2017.
V máji 2013 ho opäť zvolili za prezidenta SFTA a v tejto funkcii skončil v septembri 2014 odkedy znovu po pätnástich rokoch vykonáva funkciu dekana a vo svojej činnosti sa podľa vlastných slov bude snažiť „o návrat (dobrej) atmosféry, ktorá tam vládla v 90. rokoch“
Tvorba
Začiatkom 80. rokov prešiel k hranému filmu pre kiná a do povedomia širšej verejnosti sa dostal svojou prácou na scenári celovečernej adaptácie rovnomenného románu Ladislava Balleka Pomocník (1981) v réžii Zora Záhona. V tomto desaťročí spolupracuje s viacerými výraznými osobnosťami slovenskej kinematografie a spracovávanými témami sú hlavne svedomie, či morálka. S Dušanom Trančíkom a Janom Fleischerom napísal scenár k filmu z roku 1982 Pavilón šeliem, o námet a scenár sa postaral s Dušanom Hanákom k titulu Tichá radosť z roku 1985 a podobne si počínal aj pri Miloslavovi Lutherovi s filmom Štek (1988), či pri Štefanovi Uhrovi s filmom Správca skanzenu z toho istého roku. Mnohé sa pri nich naučil a celkovo to bolo pre neho veľmi pozitívne obdobie. Rozdiel medzi filmami z 80. rokov v porovnaní s nasledujúcimi 90. vníma nasledovne: ''„Filmy v 80. rokoch som vždy robil s iným režisérom. Vždy to bolo niečo nové. Snažil som sa pochopiť toho režiséra - iným spôsobom som písal, keď som robil s Uherom, iným s Lutherom, Trančíkom i Hanákom. Bol to nielen iný technický, ale i vnútorný spôsob písania. Osemdesiate roky sú pre mňa pestrejšie a akoby generačne dôvernejšie. [...] Vo filmoch 80. rokov - ako aj v celej vtedajšej kultúre - bolo veľa vecí zašifrovaných, snažili sme sa dostávať tam metaforické symboly a aj diváci ich vo filmoch hľadali.“''
V nasledujúcej dekáde je meno Ondreja Šulaja spájané najmä s režisérom Martinom Šulíkom. Okrem krátkej práce s Miroslavom Šindelkom spolupracuje práve so Šulíkom na rozdiel od tých predchádzajúcich tvorcov hneď na troch filmoch, v ktorých spolu riešia veľmi intímne témy o ľudskom vnútri, o hľadaní seba samého. Sú to Neha (1991), Všetko čo mám rád (1992) a Záhrada (1995). Filmy, ktoré úspešne reprezentujú slovenskú kinematografiu i v zahraničí. Na poslednom menovanom diele im s písaním vypomáha aj Marek Leščák, vtedy nádejný študent scenáristiky na VŠMU. Zo spolupráce tohto tria vzniká neskôr aj film Orbis Pictus (1997), či poviedka Obrázky z výletu v rámci projektu Praha očima... (1999). Okrem toho si v tomto desaťročí Šulaj podľa vlastných scenárov sám zrežíroval dva televízne filmy.
Ďalej v novom tisícročí je tvorba Ondreja Šulaja žánrovo pestrejšia. V roku 2000 napísal podľa rovnomenného námetu Jozefa Cígera Hronského scenár k filmu českého režiséra Václava Vorlíčka Sokoliar Tomáš. S Romanom Vávrom, tiež českým tvorcom, zasa spolupracoval na scenári filmovej rozprávky Čert ví proč z roku 2003. Taktiež je autorom scenára koprodukčného americko-slovensko-ukrajinského filmu Pokrvné vzťahy režiséra Olega Harenčára, a podľa novely Petra Pišťanka napísal scenár k úspešnému filmu Muzika z roku 2007 od režiséra Juraja Nvotu.