cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniel Pixiades
Základnú školu navštevoval v rodisku, v Kysáči a Gymnázium v Báčskom Petrovci. Učiteľskú školu skončil v Sombore v roku 1950. Prvé pracovisko Daniela Pixiadesa ako učiteľa bola Seleuša, neskôr Veliko Gradište, Kulpín, Sriemske Karlovce, jeden rok pracoval aj ako úradník v Novom Sade a neskôr odišiel do Čiernej Hory, kde pracoval v Starom Bore a Sutomori.
Život v Kanade
Koncom septembra roku 1974 sa presťahoval s rodinou do Kanady, kde v mestečku Thunder Bay v štáte Ontario našli svoj nový domov. Aj v ďalekej Kanade sa rýchlo zapája ako pisateľ, konkrétnejšie bol spolupracovník, neskôr (v rokoch 19771988) aj redaktor chorvátskeho periodika Naše novine. Ako redaktor tohto časopisu začal spolupracovať s československými novinami Ľudové zvesti a pracoval v lokálnom juhoslovanskom rozhlase. Je členom tamojšieho Literárneho združenia Desanky Maksimovićovej.
Publikačná činnosť
náhľad|Pavel Mučaji, Daniel Pixiades, Michal Babinka, [[Juraj Tušiak]] V Juhoslávii písal básne po slovensky a srbochorvátsky, ktoré uverejňoval zväčša vo vojvodinských časopisoch. Po slovensky vydal zbierku básní Vlny kotvy vlny (1973). Počas pobytu v Čiernej Hore začal písať básne v čiernohorskej variante srbochorvátského jazyka a uverejňoval ich v tamojších literárnych časopisoch. Všetky tieto básnické texty uverejnil neskôr (19741976) v periodiku Naše novine v Kanade a roku 1976 ich zhrnul do knihy Byť pomimo, ktorá bola roku 2003 vydaná vo Vydavateľstve Kultúra v Báčskom Petrovci. V tom istom vydavateľstve vydal roku 2005 aj knihu K srdcu zeme a o rok neskôr aj zbierku Zovšadiaľ sever (, 2006).
V Kanade vydal rad básní, poviedok, esejí a článkov v srbochorvátskej a československej emigračnej tlači, ale uverejňoval aj v bývalej Juhoslávii, najmä v časopisoch Delo, Zadarska revija a v emigrantských antológiach vydávaných najmä v Chorvátsku. Jeho poviedka Cez rieku bola zaradená do jednej srbskej čítanky vo Vojvodine, ale tiež aj do antológie prózy juhoslovanských Slovákov Hlboké koľaje, ktorá vo výbere Michala Harpáňa roku 1988 vyšla v Bratislave a v tom istom roku aj do výberu z prózy juhoslovanských Slovákov pre 7. ročník základnej školy Prameň a počiatok, tiež vo výbere M. Harpáňa.
V rukopise má niekoľko zbierok básní pre deti a dospelých po slovensky i po chorvátsky, knihu esejí v chorvátčine a memoáre po slovensky. Pre deti vydal zbierku básní Morská ríša v Slovenskom vydavateľskom centre (2009). Je to jeho prvá kniha pre deti a autor ju napísal ešte počas pobytu v Čiernej Hore.
2979 Murmansk
2979 Murmansk je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil L. V. Zhuravleva 2. októbra 1978.
Mútňanská ráztoka
Mútňanská ráztoka je potok na hornej Orave, v severozápadnej časti okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Menzdrovky, meria 1,8 km a je tokom VI. rádu.
Pramení v Oravských Beskydách, v podcelku Pilsko, na juhozápadnom svahu Hrubej bučiny (1 131,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 080 m n. m., rovno na slovensko-poľskej štátnej hranici. Od prameňa tečie výlučne juhovýchodným smerom, sprava najprv priberá krátky prítok z juhovýchodného svahu Grúnikov (1 080,4 m n. m.) a potom Novotskú ráztoku. Na juhozápadnom úpätí vrchu Komárne (1 015,0 m n. m.), severozápadne od centra obce Novoť, ústi v nadmorskej výške približne 857 m n. m. do Menzdrovky.
Hawker Typhoon
Hawker Typhoon bol britský jednomiestny stíhací bombardér, ktorý bol používaný najmä počas druhej svetovej vojny. Pri jeho vývoji sa počítalo s tým, že nahradí zastarávajúci Hawker Hurricane v úlohe prepadového stíhača (pre ktorú však nemal prebytok výkonu). V priebehu vojny sa z neho stal jeden z najúspešnejších ľahkých taktických bombardérov. Stroje Hawker Typhoon sa vyznačovali množstvom „detských chorôb“ a neduhov, preto bola ich pilotáž pomerne náročná.
Vznik a vývoj
thumb|left|Hawker Tornado s motorom Rolls-Royce Vulture počas testovacieho letu
thumb|right|Prvý prototyp lietadla Hawker Typhoon (sériové číslo P5212) pred prvým letom, 24. február 1940 thumb|right|Druhý prototyp (sériové číslo P5216) v štandardnej kamufláži RAF, 1941
Prvý z dvoch prototypov Typhoonu (sériové číslo P5212) po prvýkrát vzlietol 24. februára 1940. Stroje mali v začiatkoch veľa problémov, hlavne s prvými motormi Napier Sabre II, ktoré sa dlho nedarilo dodávať v požadovanej kvalite – problémy mali za následok časté poruchy a nízku životnosť motora. Tieto, ale aj ďalšie problémy spôsobili niekoľko havárií, ktoré si vyžiadali aj život niekoľkých pilotov.
Kvôli už spomínaným problémom sa prvý výrobný model vzniesol až v máji 1941. Problémy spôsobili aj to, že 56. peruť RAF bola po nejaký čas nebojaschopná, hoci RAF obdržala prvé lietadlá už v septembri 1941. Potom, čo bolo do prevádzky zaradených viac nových stíhačiek, operujúcich predovšetkým z letiska Duxford vo východnom Anglicku, začali Typhoony plniť obranné úlohy proti nízko lietajúcim nemeckým narušiteľom plniacim úlohy systémom „udri a zmizni“. Tie robili Angličanom s pribúdajúcim časom najväčšie problémy predovšetkým na juhu a juhovýchode krajiny.
Hoci časom boli problémy lietadla Typhoon vo väčšine úplne odstránené, zlá povesť stroja už zostala. Nikdy sa z neho nestal tak obľúbený typ, ako boli Hawker Hurricane a Supermarine Spitfire.
Prvým výrobným modelom bol Typhoon Mk.IA, ktorý bol vyzbrojený dvanástimi guľometmi kalibru 7,7 mm v krídlach. Po ňom nasledoval Typhoon Mk.IB so štyrmi kanónmi kalibru 20 mm v krídlach. S už konečne spoľahlivejším motorom Napier Sabre série II bol Typhoon Mk.IB pred nástupom strojov Hawker Tempest, priamo vyvinutých z Typhoonu, najrýchlejším lietadlom v RAF. Tento model sa osvedčil predovšetkým v prepadových operáciách proti pozemným cieľom.
thumb|left|Typhoon Mk.IB 56. perute RAF na základni Matlaske v [[Norfolk (Anglicko)|Norfolku, 21. apríl 1943]] Nevýhodou prvých Typhoonov Mk.I bol pomerne zlý výhľad z pilotnej kabíny, spôsobený nepraktickým rámovým krytom kabíny a „automobilovými“ dvierkami (toto usporiadanie mal aj americký Bell P-39 Airacobra). Neskôr boli Typhoony, rovnako ako ostatné spojenecké stíhačky, napríklad Spitfire a P-51 Mustang, vybavené „bublinovým“ prekrytom kabíny, ktorý sa odsúval dozadu. To značne vylepšilo celkový výhľad pilota a pridalo to lietadlu na celkovej aerodynamickej jemnosti. Typhoon mal aj relatívne hrubý profil krídla, ktorý spôsoboval značný odpor a stroj tak nikdy nedosiahol pôvodne projektovaných rýchlostí. Navyše, vďaka slabším výkonom motora, nemal ani vo výškach nad 5 000 metrov potrebnú stúpavosť a výkony nad touto výškou už boli slabšie, avšak v malých výškach sa jednalo o skutočne len ťažko prekonateľného súpera, ktorý sa mohol smelo postaviť aj strojom Fw 190A.
Napriek všetkým vývojovým problémom bolo nakoniec vyrobených 3 330 lietadiel. Väčšina z nich bola zmontovaná firmou Gloster okrem dvoch prototypov a skupiny pätnástich Mk.IA a Mk.IB, ktoré vyrobila firma Hawker. Hlavnou výrobnou verziou bola Mk.IB. Skompletizovaných bolo vyše 3 000 kusov. Približne dve tretiny lietadiel boli vybavené bublinovitým prekrytom kabíny a nie pôvodným typom s „automobilovými“ dvierkami. Pomerne malé množstvo Typhoonov boli stíhacie/prieskumné exempláre vybavené rôznymi druhmi a rôznym množstvom kamier. Ďalší vývoj lietadla Hawker Typhoon, najmä v oblasti jeho výškovej výkonnosti, vyústil v lietadlo Hawker Tempest.
Nasadenie
thumb|right|Salva neriadených rakiet z lietadla Hawker Typhoon 181. perute RAF thumb|right|Typhoon Mk.IB 439. perute RCAF s „bublinovým“ prekrytom kabíny, 1945. Je zaujímavé, že Typhoon malo ako typ problémy až do roku 1943 a jeho budúcnosť jeho frontového nasadenia visela neraz na vlásku. Typhoony si svoju svetlú budúcnosť zabezpečili predovšetkým vďaka svojmu úspešnému pôsobeniu proti nízko lietajúcim narušiteľom Luftwaffe. Hliadkujúce Typhoony preukázali svoju účinnosť proti rýchlym, nízko lietajúcim stíhacím bombardérom Focke-Wulf Fw 190 Luftwaffe, ktoré najmä v rokoch 1942 – 1943 uskutočňovali dotieravé nálety nad južným Anglickom. Typhoony od tej doby excelovali, hoci nie v úlohe, ktorá im bola pôvodne určená. Prevádzková skúsenosť preukázala, že si Typhoony najlepšie viedli v malých nadmorských výškach, čo z nich spolu s ich silou a schopnosťou niesť poriadnu nálož urobilo veľmi schopné prepadové lietadlo pre útoky proti pozemným cieľom. S postupujúcim časom prešla RAF do ofenzívy nad okupovanou Európou a jej taktické stíhacie bombardéry a ľahké bombardéry začali napádať početné nemecké vojenské ciele. Typhoony boli následne za týmto účelom podriadené 2. taktickej leteckej armáde Spojencov a stali sa veľmi účinnou súčasťou tohto útočného vojska. Zvyčajne boli Typhoony okrem vtedy štandardných kanónov v krídlach výzbrojené dvojicou podvesených 227 kg alebo 454 kg bômb alebo ôsmimi podvesenými raketovými strelami a viedli si skvele v napádaní nemeckých vozidiel, komunikačných sietí, konvojov, infraštruktúry a letísk. Mimoriadne aktívne boli Typhoony najmä nad severným Francúzskom počas príprav na Deň-D v júni 1944, a potom počas vylodenia spojeneckých vojsk a pri následných bojových operáciách. Konkrétne ich raketová výzbroj bola veľmi účinná proti nemeckým tankom, teda pokiaľ bol pilot dobre oboznámený s tým, ako namieriť túto neriadenú strelu na vybraný cieľ. Raketami vyzbrojené Typhoony sa preslávili najmä veľmi účinnou podporou spojeneckých pozemných jednotiek pri deštrukcii nemeckého protiútoku pri Mortain v južnej Normandii a pri prenasledovaní ustupujúcich nemeckých vojsk v neslávne preslávenom obkľúčení pri Falaise. Typhoony potom vzlietali z provizórnych letísk na novo dobytom území, aby mohli operovať v tesnej blízkosti frontovej línie. V spolupráci s ďalšími spojeneckými lietadlami sa zúčastnili aj útokov proti nepriateľským konvojom.
Nemci považovali počas vojny stroje Hawker Typhoon za najnebezpečnejšie vzdušné stíhače tankov. Bolo to jednak preto, že britskí letci absolvovali kvalitnejší výcvik boja proti pozemným cieľom a jednak i preto, že boli vyzbrojené trojpalcovými neriadenými raketami. U ostatných spojeneckých lietadiel, bežne používaných na priamu podporu pozemných vojsk, ako boli P-47 Thunderbolt či P-51 Mustang, zvykli letci pri bojoch s pozemnými cieľmi používať hlavne menej efektívne 227 kg bomby a paľbu guľometov.
Technické údaje (Typhoon Mk.IB s motorom Sabre IIC)
thumb|right|Vzácna farebná fotografia neznámeho Typhoonu
Výkony
thumb|right|Výzbroj Typhoonu Mk.IB 137. perute RAF v podobe štyroch kanónov kalibru 20 mm, neriadených rakiet a prídavných nádrží
Bihárska župa
Bihárska župa alebo Biharská župa alebo Bihorská župa (staršie Bychorská župa; po maďarsky Bihar (vár)megye, po rumunsky Judeţul Bihor) môže byť župa:
Ferdinand I. (Bulharsko)
Ferdinand I. (* 26. február 1861, Viedeň, Rakúsko – † 10. september 1948, Coburg, Nemecko), narodený ako Ferdinand Maximilian Karl Leopold Maria Sasko-cobursko-gothajský, bol v rokoch 18871908 knieža a 19081918 cár Bulharska. Okrem toho sa do histórie zapísal aj ako spisovateľ, botanik, ornitológ, entomológ a filatelista.
Pre Bulharov sa stal symblom moderného štátu na prelome 19. – 20. storočia (kedy dokonca vo svojom rozvoji predbehlo susedné krajiny) a zakladateľom pluralitného systému politických strán v Bulharsku po vyhlásení nezávislosti Bulharska dňa 22. septembra 1908. V dejinách Bulharska je však osoba cára Ferdinanda I. rozporuplná. Na jednej strane si zasluhuje uznanie za upevnenie Tretieho bulharského štátu ako aj za získanie jeho nezávislosti, na strane druhej je však plne zodpovedný za neúspechy a krach Bulharska v Spojeneckej vojne (1913) a v prvej svetovej vojne (19141918).
Časť svojho života prežil na Slovensku (najmä v kaštieľoch vo Sv. Antone a na Prednej Hore) kde vystupoval ako gróf Muránsky.
Politická kariéra
thumb|Cár Ferdinand I. na prehliadke vojakov v srbskom meste Niš v roku 1915 V roku 1885 bol obnovený bulharský štát a Ferdinanda Coburga spojil osud s touto krajinou. Dovtedajšie bulharské knieža Alexander Battenberg nemal v Bulharsku úspech. Tiež na ruskom cárskom dvore sa stretol s nemilosťou, a preto v roku 1886 (1887?) opustil krajinu. Po abdikácii kniežaťa sa bulharská diplomacia pokúšala nájsť vhodného kandidáta, ktorého by dosadila na bulharský trón. Hľadanie však bolo nesmierne ťažké, pretože nie každý chcel vládnuť v takej rozhádanej krajine akou Bulharsko ako aj Balkánsky polostrov v tom období boli.
Vo Viedni im bol predstavený mladý a vzdelaný princ Ferdinand von Sasko-cobursko-gothajský. Coburgova rodina však s jeho nástupom na bulharský trón nesúhlasila, ale aj napriek tomu Ferdinand pokračoval v rokovaniach. Svoj nástup na trón podmieňoval tým, že s jeho zvolením za bulharského cára musí súhlasiť Rusko a Turecko. Keď mal iba 26 rokov tajne odišiel do Bulharska a 7. júna 1887 vo Velikom Tărnove prisahal na ústavu, čím sa ujal vlády ako bulharský princ. Týmto krokom bola čiastočne vyriešená tzv. „bulharská kríza“. Po svojom nástupe na trón sa veľmi rýchlo naučil po bulharsky. Čoskoro sa ukázalo, že si zvolil veľmi ťažkú a náročnú cestu, lebo Bulharsko bolo dovtedy pod nadvládou Turecka. Svoje politické schopnosti upriamil na zahraničnú politiku a podarilo sa mu získať získať spojencov za boj za nezávislosť od Turecka, ale aj od Ruska. V roku 1908 vyhlásil Bulharsko za nezávislé a 5. októbra 1908 sa dal korunovať za bulharského cára. Počas jeho vlády krajina urobila značný pokrok v mnohých sférach – politickej, ekonomickej, kultúrnej ako aj obrannej.
Koncom 19. storočia sa u Ferdinanda I. začali prejavovať snahy osobne riešiť všetky dôležité otázky týkajúce sa osudu Bulharska a bulharského národa, najmä zahraničnej politiky štátu. V dôsledku častých výmien ministrov vo vláde (na ich posty si postupne dosadzoval svojich ľudí) sa mu podarilo dosiahnuť veľký vplyv na politické strany v krajine a ich lídrov a neskôr, keď v roku 1911 poslanci Veľkého národného zhromaždenia odhlasovali zmeny v Tărnovskej ústave (zrušil sa čl. 17.), cár Ferdinand I. mohol uzatvárať medzinárodné zmluvy bez vedomia bulharského parlamentu.
Balkánske vojny
Pre Bulharsko nastalo ťažké obdobie. V roku 1912 vypukla prvá balkánska vojna v ktorej bulharská armáda niesla hlavnú úlohu v porážke Osmanskej ríše. Spojenci Bulharska z Balkánskeho zväzu (Srbsko a Čierna Hora) nechceli uzatvoriť s Bulharskom žiadne prímerie a v priľahlých oblastiach krajiny obsadili mnohé územia obývané bulharským obyvateľstvom. V dôsledku tohto obsadenia sa 16. júna 1913 cár Ferdinand I. rozhodol Srbsku a Čiernej Hore vyhlásiť vojnu, výsledkom čoho bola tzv. Prvá národná katastrofa. O rok neskôr od vypuknutia prvej vojny (1913) sa na jeho príkaz Bulharsko zúčastnilo bojov v druhej balkánskej vojne proti bývalým spojencom z Balkánskeho zväzu a Osmanskej ríši. Táto vojna sa pre Ferdinanda I. neskončila dobre. Jej výsledkom bola tzv. Druhá národná katastrofa, a tak sa iba za päť rokov rozpadlo odveké želanie niekoľkých pokolení celého bulharského národa – Zjednotenie Bulharského kniežatstva a Východnej Rumélie. náhľad|Bulharské vojenské operácie počas 1. svetovej vojny
Prvá svetová vojna
Počas prvej svetovej vojny taktizoval a podpísal zmluvu s Nemeckom, Rakúsko-Uhorskom a ich spojencami (centrálne mocnosti). 11. októbra 1915 zaútočila bulharská armáda na Srbsko, kde chcel Ferdinand po skončení Balkánskych vojen vybojovať územné zisky. Spojil sa pritom aj s bývalým protivníkom Osmanskou ríšou. V počiatočnej fáze vojny dosiahlo Bulharské ríša (oficiálne Bulharská kniežatstvo (1879 – 1908) potom Bulharské cárstvo) niekoľko víťazstiev nad svojimi nepriateľmi a po porážke Srbska si robilo nárok na sporné územia Macedónska. Nasledujúce dva roky sa bulharská armáda zamerala na odrazenie spojeneckých vojsk (Dohoda) z blízkeho Grécka. Čiastočne sa podieľali aj na dobytí susedného Rumunska v roku 1916.
S blížiacim sa víťazstvom Dohody a koncom vojenských úspechov Ferdinand pochopil, že, sa pridal na nesprávnu stranu, a tak aby zachránil pre Coburgovcov monarchiu dobrovoľne abdikoval. Stalo sa tak 3. októbra 1918, kedy ho na tróne Bulharského cárstva nahradil jeho prvorodený syn Boris III. Bulharsko sa pod jeho vedením vzdalo Dohode a v dôsledku toho prišlo nielen o územie, ktoré vo vojne vybojovalo, ale aj o územie, ktoré získalo po balkánskych vojnách a stratilo prístup do Egejskému moru.
Exil
Pretože rodné Rakúsko mu odmietlo poskytnúť azyl odcestoval z Bulharska vlakom do svojho rodinného sídla v meste Coburg v Bavorsku. Tam sa potom venoval najmä herbárom a zbierkam hmyzu. V roku 1925 bol zvolený za člena nemeckej akadémie vied Leopoldina. V rokoch 1930 až 1933 podnikol niekoľko expedícií do východnej Afriky, Egypta a Sudánu, z ktorých priniesol vtáky, pre ktoré nechal postaviť približne sto voliér na dvore svojej vily. Stal sa čestným členom nemeckej ornitologickej spoločnosti a za prínos pre rozvoj vedy (ornitológie a botaniky) získal v roku 1942 čestný doktorát univerzity Erlangen. Okrem dvoch sídiel v Bavorsku v období medzi rokmi 19301944 niekoľkokrát navštívil aj rodinné sídlo v Svätom Antone na strednom Slovensku. (Od roku 1826 patrila obec Coburgovcom a jeho brat bol vlastníkom kaštieľa.) Pri príležitosti 80. narodenín, ktoré oslavoval práve vo Svätom Antone, získal 26. februára 1941 čestné občianstvo mesta Coburg. Po roku 1944 sa už na Slovensko nevrátil a žil v Coburgu, kde zomrel 10. septembra 1948 vo veku 87 rokov. Je pochovaný v krypte tamojšieho kostola Svätého Augustina.
Rodina
V roku 1893 sa oženil s princeznou Mária Lujza Bourbonsko-parmská (* 1870). Z tohto manželstva sa narodili štyri deti: Tesne po narodení Nadeždy v roku 1899 Mária Lujza ako 29-ročná zomrela.
V roku 1908 sa druhýkrát oženil s Eleonórou von Reuss–Köstritzovou (* 1860 – † 1917), s ktorou však tiež manželstvo netrvalo dlho. Zomrela po desiatich rokoch manželstva na zhubný nádor.
Vzťah k Slovensku
Ako bulharský cár, ale hlavne po svojej abdikácii, naďalej navštevoval oblasť Slovenska – kraj, ktorý si zamiloval, kde sa mohol naplno venovať svojim záľubám: botanike, cestovaniu, poľovačkám a entomológii.
Zaslúžil sa o vznik prvého slovenského automobilu. Prvý automobil postavený na Slovensku sa volal "Drndička" a vyrobil ho kováč Michal Majer v roku 1913. Podľa obyvateľov Psiarov pri tom okopíroval auto bulharského kráľa, ktorý v tom čase cestoval cez Slovensko.
V Antolskom kaštieli, ktorý bol pôvodne poľovníckym zámkom Coburgovcov, sa Ferdinand zdržiaval často. V kaštieli vo Svätom Antone býval od 30-tych rokov minulého storočia do roku 1944. Koncom roku 1944 sa naposledy zdržiaval na Slovensku a následne definitívne opustil jeho územie.
Pri svojich potulkách neďaleko Telgártu stretol mladého chlapca Pavla Spišáka, ktorého finančne podporoval, aby mohol študovať, a zobral ho so sebou na dlhšie obdobie aj do Bulharska. Vďaka vzdelaniu, ktoré mu poskytol Ferdinand, sa stal gréckokatolíckym kňazom, prekladateľom liturgických textov a vzdelancom. Ferdinand Coburg s Pavlom Spišákom udržiavali priateľské kontakty počas celej doby jeho pobytu na Slovensku.
Vojtech Tuka (rodák z blízkych Štiavnických Baní) bol tiež jeho chránenec a príležitostný vychovávateľ jeho syna následníka trónu a neskoršieho cára Borisa III. Tukovi umožnil študovať právo v Budapešti a neskôr podporil jeho študijné pobyty v Paríži a Berlíne.
Ferdinand Coburg bol počas svojho pobytu na Slovensku známy aj ako "gróf Muránsky", takto sa v tom čase aj podpisoval. V roku 2008 Slovenská televízia nakrútila dokument pod názvom Neznámy gróf Muránsky, ktorý mapuje neskoršiu časť života Ferdinanda Coburga prežitú na Slovensku (v kaštieľoch vo Sv. Antone a na Prednej Hore). Coburgovci na Slovensku ešte pôsobili na týchto miestach Dobšiná, Červená Skala, Pohorelá, Pohorelská Maša, Muráň (hrad), Muránska planina a ďalších.
Entomologické záujmy a aktivity
Už v mladosti, ako 18-ročný v roku 1879, podnikol spoločne so svojim bratom Augustom Leopoldom (Ludwig August 18451907) výskumnú cestu do Brazílie. (Jeho brat mal za manželku princeznu Leopoldínu, dcéru brazílskeho cisára Pedra II., ktorý bol veľmi schopným panovníkom a za jeho vlády sa Brazília zmodernizovala a výrazne zmenila svoj charakter). V tom istom roku navštívil aj Portugalsko. Práve tu sa prejavila Ferdinandova láska k prírodným vedám, hlavne rastlinám, motýľom a vtákom. Počas svojho života navštívil veľa štátov na viacerých kontinentoch. V tridsiatych rokoch opakovane navštívil južnú Ameriku, hlavne Brazíliu a tiež niekoľkokrát aj oblasť severnej Afriky, kde sa venoval lovu africkej zvere, ale tiež zbieraniu hmyzu, prevažne motýľov. Výskum hmyzu a zber jeho jedincov prevádzal opakovane na území Bulharska, Slovenska, ale i v ďalších krajinách Európy: Švajčiarsko, Rakúsko: (hlavne v Tirolsku a Štajersku), v Španielsku v Pyrenejach a pod.
Ferdinand Coburg mal rozsiahle zbierky motýľov i iných skupín zaujímavého hmyzu. Zakladal zoologické záhrady, pri ktorých boli tiež kráľovské entomologické stanice, kde sa choval hmyz. Asi od Sofie založil svoj park, ktorý sa nazýval „Vrana“. Tu pestoval veľa zaujímavých rastlín i viacero druhov hmyzu. Mal tu veľa oleandrov, kde choval množstvá húseníc lišaja oleandrového (Daphnis nerii L.). Udržiaval kontakt s viacerými významnými entomológmi vtedajšej doby s ktorými si vymieňal tiež entomologický materiál. Jedným z týchto bol i francúzsky entomológ Pierre Millière (18111887) od ktorého odkúpil časť jeho zbierky v počte asi 9 171 jedincov a celkove 2 821 druhov. Viacero významných entomológov venovalo spomienku na entomologické aktivity Ferdinanda Coburga v svojich článkoch o jeho práci: napr. Lajos Abafi – Aigner, Dr. Hans Rebel i druhí.
V roku 1907 opísal Hans Stichel najväčší poddruh pestroňa z oblasti Bulharska (Schipka Pass) Allancastria cerisyi ssp. ferdinandi Stichel, 1907. Tento poddruh nesie meno Ferdinanda Coburga. Ferdinand Coburg sám zistil niektoré nálezy viacerých druhov motýľov z územia Bulharska ako prvý zberateľ. Ide hlavne o druh Archon (Doritis) apollinus ssp.thracica Buresch, 1915, alebo Euchloe charlonia Donzel, 1842. Od viacerých entomológov mal tiež časti ich zbierok.
Na Slovensku sa nezachovali zbierky hmyzu, ktoré Ferdinand Coburg počas svojich ciest nazbieral. Tu sú hlavne poľovnícke trofeje, z ktorých má význam jeho zbierka tetrovov, ktoré vlastnoručne ulovil, ako i trofeje jelenej, diviačej, danielej a srnčej zveri. Trofeje pochádzajú z územia Slovenska i z oblasti maďarskej pusty, kde mali Coburgovci zvieraciu oboru.
Rozsiahla zbierka motýľov Ferdinanga Coburga je uložená čiastočne v Národnom prírodovednom múzeu v Sofii v Bulharsku a čiastočne, v menšom rozsahu, ako zbierka P. Millièreho v Palais Coburg.
Iné záujmy a aktivity
Zaujímal sa tiež o dejiny a geografiu a veľmi ľahko sa učil cudzie jazyky. Podľa niektorých informácií ovládal až 18 jazykov. Mal tiež umelecké sklony a veľmi dobre maľoval. Zaoberal sa železničnou dopravou, hlavne lokomotívami a dokonca si spravil i kurz na vedenie lokomotív. Podobne je známy i jeho záujem o lietadlá a lietanie. Bol veľmi progresívny človek a jeho záujmy boli na danú dobu i dosť zvláštne a ojedinelé. Už ako osemnásťročný sa stal čestným členom Nemeckej ornitologickej spoločnosti.
Bol tiež v kontakte s významným nemeckým prírodovedcom a cestovateľom Alfrédom Edmundom Brehmom (* 1829 – † 1884).
Holotúrie
Charakteristika
Sú najodvodenejšou skupinou ostnokožcov so zdanlivo potlačenou päťlúčovou symetriou – zvislá os medzi ústami a anusom sa predlžuje natoľko, že živočích už nemôže spočívať na ústnom terči, ale líha si vlastne na bok. Telo nadobúda uhorkovitý tvar, no pri pitve, ale u niektorých druhov aj bežným pozorovaním zistíme, že v tele je 5 pozdĺžnych ambulakrálnych pásiem. Veniec tentakúl okolo úst sú premenené ambulakrálne panôžky, okrem toho mnohé druhy majú na tele 5 pozdĺžnych radov ambulakrálnych panôžok (ak sú redukované, je telo hladké). Holotúrie nemajú súvislý ektoskelet, v koži sú len vápnité spikuly. V zadnej časti tela je široká kloaka s dvoma rozvetvenými vakmi – sú to tzv. vodné pľúca. Pri podráždení sa stáva, že vyvrhnú cez ústa časť vnútorností, ktoré sa im ale regenerujú. Vývin prebieha cez dipleurulu s hlbšie vykrajovanou obrvenou lištou okolo úst, nazýva sa často aurikulária. Pri pobreží Stredozemného mora najskôr uvidíme do veľký druh Holothuria tubulosa.
Systematika
trieda holotúrie (Holothuroidea):
766 Moguntia
766 Moguntia je planétka s priemerom 37 km, ktorú objavil F. Kaiser 29. septembra 1913.
Castelnou
Castelnou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Arad
Arad môže byť:
ARAD môže byť:
Brniště
Brniště je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 360 obyvateľov, z toho 691 mužov a 669 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,4 roka, ženy 40,4 roka).
Sky City
Sky City môže byť:
Eugen Lehotský
Eugen Lehotský (* 3. august 1909, Kráľová† 14. november 1970, Bratislava) bol slovenský maliar.
Životopis
Príslušník Generácie 1909, do slovenského maliarstva vniesol výdobytky európskej moderny. Tvoril najviac technikou olejomaľby, používal aj akvarel a lavírovanie, menej gvaš a temperu, venoval sa aj kresbe kriedou. Stvárňoval námety slovenskej prírody a krajiny, významnú časť jeho tvorby však predstavujú sociálne motívy a po roku 1949 diela s politickým zameraním.
Tchien-kchung čcheng-š’
Tchien-kchung čcheng-š’ (,, ang. Sky City) je budova vo výstavbe stredočínskej provincii Chu-nan. Jej výška je plánovaná na takmer 838 metrov, čím by prekonala súčasnú najvyššiu budovu sveta Burdž Chalífa. Celková investícia do bodovy by mala byť 650 miliónov €, výstavba má byť ukončená v apríli 2014.
Opis budovy
Budova s celkovou výškou takmer 838 metrov má mať 202 nadzemných a 6 podzemných podlaží. Komplex má obsahovať vyše milión metrov štvorcových plochy, má v ňom bývať vyše 30 tisíc obyvateľov. Okrem 90 výťahov bude komplex obsahovať aj školy, kiná, nákupné centrá, nemocnicu, a vertikálnu farmu na pestovanie potravín pre obyvateľov veže.
Vouzy
Vouzy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2980 Cameron
2980 Cameron je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil S. J. Bus 2. marca 1981.
Mas-des-Cours
Mas-des-Cours je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 21 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aradská župa
Aradská župa môže byť:
Georgi Dimitrov
Život
Narodil sa v dedine Kovačevci blízko mesta Pernik v západnom Bulharsku. Už odmalička sa zoznamoval s revolučnými hnutiami. Žil v časoch, kedy Bulharsko sužovali veľké nepokoje a nikto nevedel nájsť východisko z tejto situácie. Ľudia sa v krajine búrili a očakávali, že sa konečne niečo zmení k lepšiemu.
V roku 1923, po potlačení povstania organizovaného Bulharskou komunistickou stranou, na ktorej čele stál, bol nútený emigrovať do zahraničia, odkiaľ sa však postupne dostával na čelo strany.
Rok 1933 bol pre jeho kariéru veľmi dôležitý. Stal sa generálnym sekretárom komunistickej strany s centrom v Moskve. Snažil sa rýchlo vybudovať dôveru strany v neho. Na siedmom zjazde Komunistickej strany Bulharska predniesol správu, v ktorej načrtol svoje idey boja proti fašizmu. V rokoch druhej svetovej vojny stál na čele komunistickej strany v Moskve a odtiaľto riadil boj komunistov o víťazstvo v krajine.
23. novembra 1946 ho Veľké národné zhromaždenie zvolilo za predsedu vlády. Taktiež bol predsedom Ústredného výboru Komunistickej strany Bulharska s neobmedzenou mocou. Bol presvedčený o tom, že socializmus v jeho krajine sa bude správne vyvíjať iba pod dohľadom Sovietskeho zväzu a Stalina. Podľa jeho vzoru sa Dimitrovova Komunistická strana Bulharska stala jedinou vládnucou stranou v štáte. Eliminovala buržoáznu opozíciu a vykonštruovanými súdnymi procesmi, politickým útlakom a perzekúciami zničila ideologický odpor voči nej.
Tento stalinistický politický kurz bol podľa Moskvy nespochybniteľný. Víťazné štáty z druhej svetovej vojny, ZSSR, Veľká Británia a USA, sa súhlasom dohodli, že Bulharsko bude riadené Moskvou. Budúcnosť Bulharska bola znova v rukách iného štátu.
Georgi Dimitrov chcel postupne vybudovať nový politický systém v krajine, ktorý by sa čo najviac podobal tomu sovietskemu a chcel z Bulharska vybudovať federáciu. Preto začal s kolektivizáciou a so znárodňovaním majetku veľkých priemyselných odvetví. Výsledkom týchto hlbokých zmien bola nezaujatosť a postupné ničenie ekonomických nadácii v krajine.
Program komunistickej strany nikdy nepripúšťal, že by v krajine mohla existovať monarchia. Preto v roku 1947 referendom uskutočnil zmenu ústavy.
Snažil sa vyvinúť určité úsilie a napodobniť Sovietsky zväz, aby sa mu Bulharsko mohlo čo najviac podobať. Na piatom kongrese Komunistickej strany Bulharska, ktorý sa konal v roku 1948, vo svojom prejave podčiarkol základnú predstavu rozvoja Bulharska v budúcnosti, ktorá mala podľa neho pripustiť víťazstvo v socialistickej demokracii a štátny systém sa mal zakladať na vláde ľudu – malo to byť ľudovodemokratické štátne zriadenie. To však, že mal v štáte vládnuť ľud, sa nikdy nerealizovalo a o 40 rokov sa tento systém rozpadol.
Georgi Michailov Dimitrov zomrel 2. júla 1949 v sanatóriu blízko Moskvy.
Prídavné meno
Prídavné meno alebo adjektívum je slovný druh, slovo pomenúvajúce statické príznaky veci. Statický príznak môže byť:
V slovenčine:
Nepretržitosť
Nepretržitosť je celostnosť systémov, pozostávajúcich z jednotlivých diskrétnych prvkov, nekonečnosť ich vzťahov, postupnosť zmien stavov, plynulosť prechodu z jedného do druhého.
Swap (derivát)
Swap (iné názvy: swapový obchod, swapová operácia, swapový kontrakt; zriedkavo výmena ; z angl. "swap - vzájomná výmena") je termínová zmluva, ktorou sa dva ekonomické subjekty zaväzujú vymeniť si medzi sebou buď dohodnuté predmetné aktíva alebo finančné toky za vopred pevne stanovených podmienok.
Druhy
Úrokový swap (IRS - interest rate swap): jeden z najčastejšie uzatváraných druhov swapových obchodov, ktoré ekonomické subjekty využívajú najmä na optimalizáciu svojich aktív a pasív. Je to termínová zmluva, v ktorej sa subjekty zaväzujú previesť si predom dohodnuté finančné toky odpovedajúce úrokovým platbám za teoreticky si vzájomne poskytnuté rovnako veľké úvery, denominované v rovnakej mene. To znamená, že si medzi sebou vyplatia iba rozdiel dohodnutých úrokov, nikto nikomu nedlží istinu.
Menový swap (currency swap): subjekty si vzájomne vymenia úrokové platby denominované v dvoch rôznych menách, pričom na začiatku a na konci dochádza i k výmene nominálnych hodnôt podkladových mien za dohodnutý kurz.
Devízový swap (foreign exchange swap): na začiatku sa nakúpi jedna mena proti druhej mene za aktuálny spotový kurz; následne v okamihu splatnosti kontraktu realizovaný spätný predaj potom prebehne za vopred dohodnutú termínovú cenu.
Laminácia
Laminácia môže byť:
Lošonský háj
Lošonský háj je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Malé Karpaty.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Horné Orešany v okrese Trnava v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1984 na rozlohe 24,26 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany sú: ''Zachovalé lesné spoločenstvá na rozhraní 2. a 3. vegetačného stupňa s charakteristickými lesnými typmi na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.''
Cvikov
Cvikov je mesto v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 4 426 obyvateľov, z toho 2 202 mužov a 2 224 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,5 roka (muži 38,9 roka, ženy 42,1 roka).
Milena Minichová
Milena Minichová (* 12. február 1982, Košice) je slovenská divadelná a filmová herečka.
Život
Narodila sa v Košiciach. Navštevovala základnú školu Dargovských hrdinov v Humennom, kde prežila časť svojho detstva. V rokoch 1996 – 2002 absolvovala štúdium na Konzervatóriu v Košiciach, hudobno–dramatický odbor, v rokoch 2003 – 2007 absolvovala štúdium na VŠMU. Účinkovala v SND, Divadle Astorka, Divadle Aréna, RND, BDT a v Martinskom SKD. Momentálne účinkuje v slovenských a českých seriáloch. Má dve deti a žije v Bratislave.
Stano Dančiak
Stano Dančiak (* 26. október 1942, Bratislava† 4. august 2018, Bratislava) bol slovenský divadelný, filmový a televízny herec. V období Nežnej revolúcie sa tiež politicky angažoval ako zakladajúci člen Verejnosti proti násiliu (VPN).
Život
Narodil sa 26. októbra 1942 v Bratislave v rodine kriminalistu Štefana Dančiaka a jeho manželky Márie, rod. Tátraiovej. Počas štúdia na ľudovej škole účinkoval v Detskej dramatickej rozhlasovej skupine a venoval sa futbalu, hokeju aj behu. V rokoch 19581961 vyštudoval odbor zubný laborant na Strednej zdravotníckej škole v Bratislave a v rokoch 19611965 absolvoval štúdium v odbore herectvo na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. V divadle debutoval v roku 1964 v predstavení Lazar a boháč v Národnom divadle (ND) v Bratislave. Po absolutóriu pôsobil jednu divadelnú sezónu v ND v Bratislave a v rokoch 19661967 absolvoval základnú vojenskú službu  ako člen Vojenského umeleckého súboru hrdinu ZSSR kapitána Jána Nálepku v Bratislave. Po návrate z vojenskej služby sa jeho pôsobiskom opäť stalo ND v Bratislave, ktoré v tom roku už nieslo názov Slovenské národné divadlo (SND). V atmosfére doznievajúceho politického uvoľnenia spusteného pražskou jarou, Dančiak a viacerí jeho kolegovia opustili SND a spolu založili Divadlo Na korze, ktoré spustilo činnosť sezónou 1968/1969, z politických dôvodov ale bolo zatvorené už v roku 1971. Dančiak spolu s väčšinou hercov z Korza prešiel do Divadla Nová scéna, kde pôsobil do roku 1989. Počas Nežnej revolúcie sa politicky angažoval ako zakladajúci člen VPN.
Od roku 1990 bol Dančiak členom Činohry SND, kde vystupoval napriek tomu, že v dôsledku choroby stratil zrak.
Zomrel 4. augusta 2018 v Bratislave. Pochovaný je na Ondrejskom cintoríne v Bratislave.
Medzi jeho najvýznamnejšie filmové výkony patrí účinkovanie v psychologickej filmovej dráme Kým neskončí táto noc (1965), v historickom filme Skrytý prameň (1970), v komédii Sebechlebskí hudci (1975), v životopisnej filmovej dráme o Jánovi Jeseniovi Svědek umírajíciho času (1990), zostrihanej z televízneho seriálu Lekár umierajúceho času (1983), či vo filmovej dráme Dážď padá na naše duše (2002). V televízii sa predstavil vo viacerých televíznych seriáloch, inscenáciách a filmoch (napr. s Mariánom Zednikovičom v minigroteskách Lord Norton a sluha James z roku 2002), no výrazné bolo aj jeho dabingové herectvo – najmä v seriáloch Derrick (1974), Alf (1986) a Jurošík (1991).
Pythagoras z Magnésie nad Maiandrom
Pythagoras (iné názvy: Pytagoras, Pýthagorás; Pythagoras) bol v rokoch 300 a 296 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
Pythagoras z maloázijskej Magnésie nad Maiandrom zvíťazil v behu na jedno stadion na 120. a na 121. olympijských hrách, v bežeckej disciplíne, v ktorej sa súťažilo od založenia hier v roku 776 pred Kr. Hry sa v Olympii o ďalšiu disciplínu behu na dve stadiá (diaulos) rozšírili na 14. hrách v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá bol Hypénos z Pisy. Na 15. hrách v roku 720 pred Kr. zaviedli tzv. dlhý beh, po grécky dolichos, ktorý sa na začiatku bežal len na sedem stadií (napokon až na 24 stadií) a prvým víťazom tejto disciplíny bol Akanthos zo Sparty. Poslednú bežeckú disciplínu beh ťažkoodencov (hoplitodromos) zaviedli v roku 520 pred Kr. a zvíťazil v nej Damaretos z Héraie.
Uspenský monastier
náhľad|Uspenský jaskynný monastier Uspenský jaskynný monastier sa nachádza na Kryme, na Ukrajine, pri Bachčisaraji. Je to jaskynný monastier vytesaný v skalách.
Dátum založenia monastieru je nejasný, no miestni mnísi datujú založenie kláštora do 8. storočia. Kláštor bol opustený, keď Byzantská ríša stratila kontrolu nad regiónom. Novodobé založenie monastieru siaha do 15. storočia. V roku 1921 sovietska vláda monastier zavrela. Po rozpade Sovietskeho zväzu a ukrajinskej nezávislosti bol monastier znova otvorený.
Zabíd (mesto)
Zabíd alebo Zebíd (arabsky: زبيد - Zabíd/ prepis podľa lokálnej výslovnosti: Zebíd) je mesto v juhozápadnom Jemene. Je to jedno z najstarších miest v Jemene, ktoré bolo v minulosti opakovane jeho hlavným mestom a centrom arabského sveta. Má 29 035 obyvateľov (2012).
Poloha
Mesto leží na brehu wádí Zabíd vo východnom výbežku roviny Tiháma asi 16 km od brehov Červeného mora.
Dejiny
Starodávne mesto Zabíd založil v roku 819 či 820 Muhammad ibn Zijád a do roku 1018 bolo sídelným mestom dynastie Zijádovcov, ktorá vládla rozsiahlym oblastiam juhozápadnej časti Arabského polostrova. V rokoch 1022 – 1158 bol Zabíd sídelným mestom dynastie Nadžáhovcov. Od 13. do 15. storočia bol hlavným mestom Jemenu a vďaka významnej univerzite aj centrom arabskej vzdelanosti.
Okres Český Krumlov
Český Krumlov je okres v Česku v Juhočeskom kraji.
Zapp
Zapp je americká soul a funk skupina založená v roku 1978 v Daytone v Ohiu. Zapp sa skladala z Lester Troutman a Terry "Zapp" Troutmana. Medzi ich najslávnejšie R&B hity patria "More Bounce to the Ounce" (#2), "Dance Floor" (#1), "Doo Wa Ditty" (#10). Skupina mala vplyv na G-funk aj west Coast hip-hop hudobníkov.
Mark Selby
Mark Selby (* 19. jún 1983, Leicester, Anglicko) je anglický profesionálny snookerový hráč. Vzostup zaznamenal počas Majstrovstiev sveta v roku 2007, v roku 2006 sa stal svetový šampión v eight-ball-e. V januári 2008 Selby vyhral turnaj Masters a neskôr nasledoval aj triumf na Welsh Open´08, co bol jeho prvý triumf na bodovanom turnaji. V roku 2017 vyhral majstrovstvá sveta v snookri keď vo finále porazil Johna Higginsa 18-15, hoci dlho prehrával o niekoľko framov.
Kariéra
Selby ukázal potenciál už ako tínedžer ale výrazne nezažiaril až do jeho dvadsiatky. Prvé rankingové finále dosiahol v devätnástich na turnaji Regal Scottish v roku 2003. Vo finále prehral s Davidom Grayom 9-7. Tiež sa dostal do semifinále China Open ´02. Jeho najlepší nábeh je 141; dosiahol ho na turnaji Masters´08.
Tiež dosiahol finálové kolá kvalifikácii na Majstrovstvách sveta v rokoch 2002,2003 a 2004, ale odvtedy sa vždy dostal do Crucible Theatre na finálové štádium turnaja. V 2006 vo finále kvalifikácie porazil Roberta Milkinsa napriek tomu, že od neho dostal 147. V Sheffielde vždy hral proti Johnovi Higginsovi, prehral s ním v prvom kole v roku 2005, a v rovnakom kole o rok neskôr mu prehru vrátil a v roku 2007 s ním tesne prehral vo finále.
Na majstrovstvách sveta 2007 porazil Stephena Leeho 10-7 v prvom kole, vyhral 8 frameov v rade keď už prehrával 5-0, potom porazil predošlého šampióna Petera Ebdona 13-8 s piatimi breakmi nad 100 bodov (vrátane troch v rade) a dostal sa do štvrťfinále. Vo štvrťfinále porazil Allistera Cartera 13-12, z 11-8 stratil štyri framey na 11-12 no nakoniec dotiahol zápas, ktorý trval viac ako 9 hodín, do víťazného konca. Do finále sa dostal po porazení Shauna Murphyho 17-16, keď už prehrával 14-16, vyhral ďalší rozhodujúci frame s nábehom 64. Proti Higginsovi vo finále Selby prepadol v nedeľnej časti, po ktorej prehrával 4-12, ale v pondelok vyhral všetkých šesť hraných frameov, a preto išiel do posledného dňa za stavu 10-12 a dokonca strácal na Higginsa iba jeden frame za stavu 13-14, ale to bol jeho posledný frame v zápase a nakoniec mu podľahol 13-18. Jeho vystúpenie mu zarobilo £ 110 000(čo nebolo ďaleko od polovice jeho celkového zárobku). John Higgin vo svojej víťaznej reči povedal, že Selby bol hráčom, ktorý sa najviac zlepšil. Tieto vystúpenia v sezóne 06/07 ho dostali do prvej svetovej šestnástky a je tam aj v sezóne 07/08, na 11. mieste.
Sezóna 2007/2008
Po miernejšom začiatku sezóny, Selby mal silný vstup do druhého najdôležitejšieho snookerového turnaja UK Championschip, dosiahol semifinále turnaja. Viedol nad neskorším víťazom Ronniem O´Sullivanom 7-5, spadol na 7-8, vyrovnal ale O´Sullivan v rozhodujúcom sedemnástom frame zahral 147 a zápas vyhral.
V januári 2008 Selby vyhral prvý väčší turnaj - The Masters na Wembley. Na ceste do finále zdolal Stephena Hendryho,Stephena Maguiera a Kena Dohertyho, všetkých 6-5 (a v prvých dvoch prípadoch prehrával 3-5). Vo finále proti Stephenovi Leeovi za stavu 5-3 zobral Selby všetko do svojich rúk a zápas vyhral 10-3. Selby hral excelentne, zahral štyri nábehy nad 100 bodov a v poslednom frame zahral 141-bodový nábeh, čo je aj jeho doterajšie maximum.
17. februára ´08 vyhral takmer prehratý zápas so svetovou snookerovou jednotkou Ronniem O´Sullivanom na Welsh Open keď otočil z 5-8 na 9-8. Bol to jeho prvý triumf na jednom z najvýznamnejších turnajov snookerovej sezóny.
Osobný život
Selby začal hrať biliard ako osemročný a snooker ako deväťročný.
Svoju prezývku „Šašek z Leicesteru“ (The Jester from Leicester) mu dal snookerový rozhodca Richard Beare, pretože Selby sa s ním rád „smial a žartoval“.
Selby je fanúšikom Leicester City F.C. Jeho víťazstvo na majstrovstvách sveta v roku 2014 sa stalo v deň, keď Leicester City oslavoval postup do Premier League. O dva roky neskôr získal svoj druhý titul majstra sveta len 13 minút po tom, čo tím spečatil svoj prvý titul v Premier League. Selby je tiež fanúšikom šípok a hral na exhibičných zápasoch v Ibstocku v Leicestershire, kde v roku 2007 porazil Erica Bristowa a v roku 2009 sa postavil proti Raymondovi van Barneveldovi.
Selby bol vymenovaný za člena Rádu Britského impéria (MBE) v rámci narodeninových vyznamenaní v roku 2022 za zásluhy o snooker a charitu.
Catllar
Catllar je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Karol Miloslav Lehotský
Karol Miloslav Lehotský (de Kisrákó et Bisztricska; * 16. september 1846, Púchov, Slovensko† 2. október 1915, Hložany, Srbsko) bol slovenský spisovateľ, prekladateľ a učiteľ. Pseudonym: Dragutin, Graničar, Drahotín Miloslavský, K. Miloslavský.
Životopis
Pochádzal zo šľachtického rodu Lehotský s predikátmi z Malého Rakova a Bystričky. Karol Miloslav Lehotský študoval na gymnáziu v Trenčíne, v Českom Těšíne, v Modre a v Levoči. Učiteľský diplom získal v Banskej Bystrici. Od 1866 pôsobil ako učiteľ v Báčskom Petrovci, v rokoch 18731905 v Laliti. Od roku 1906 bol na odpočinku v Hložanoch. Bol autorom osvetových a pedagogických článkov, cestopisov, krátkych próz a prekladov. Počas pôsobenia v Juhoslávii podporoval osvetový, kultúrny a hospodársky život dolnozemských Slovákov. Roku 1887 bol vydavateľom časopisu Priateľ školy. Bol členom Matice slovenskej.
Alba
Alba môže byť:
ALBA môže byť:
Opcia (derivát)
Opcia (iné názvy: opčná zmluva, opčný kontrakt, opčný obchod) je právo kúpiť (alebo alternatívne: právo predať) v stanovenom okamihu (alebo alternatívne: do stanoveného okamihu) nejaký podkladový nástroj za vopred stanovenú cenu (tzv. realizačnú cenu).
2981 Chagall
2981 Chagall je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil S. J. Bus 2. marca 1981.
Opcia (derivát)
Predávajúci opcie sa nazýva aj vypisovateľ opcie; kupujúci opcie aj držiteľ/majiteľ opcie.
Držiteľ opcie má (ako je vyššie uvedené) právo na kúpu/predaj, toto právo má možnosť využiť alebo nevyužiť, t.z. má právo voľby (teda "opciu"). Vypisovateľ opcie však má naopak povinnosť držiteľovi podkladový nástroj predať/kúpiť, ak sa držiteľ opcie rozhodne, že svoju opciu využije.
Call opcia vs. put opcia
Call čiže kúpna opcia je právo na nákup podkladového nástroja v stanovenom termíne a za stanovenú cenu.
Put čiže predajná opcia je právo na predaj podkladového nástroja v stanovenom termíne a za stanovenú cenu.
Príklad: Slovenský subjekt nakúpil v máji "call opciu" na nákup dolára v termíne dodania júl. Realizačnú cenu (SP-strike price) si dohodol na 29 $/EUR, prémia je 1 $/EUR (túto prémiu musí zaplatiť, či už kontrakt využije alebo nie). Ak sa v júni dajú na trhu nakúpiť eurá za 31 $/EUR, subjekt uplatní opciu(má nárok na nákup), teda nakúpi eurá za 29 $/EUR, plus k tomu pripočíta prémiu 1 $/EUR. Celkový náklad na nákup je 30 $/EUR. Môže ísť na trh a predať tieto eurá za 31 $/EUR a tým dosiahne zisk 1 euro na dolár. Ak bude kurz $/EUR v júni na trhu 30 $/EUR subjekt využije opciu: nakúpi za 29+1 $/EUR - žiaden zisk ani strata. Pri kurze 29 $/EUR na trhu je subjekt indiferentný medzi plnením opcie alebo jej prepadnutím a nákupom na spotovom trhu: pri uplatnení opcie platí 29+1, pri nákupe na trhu platí 29, no musí zaplatiť prémiu vo výške 1 $/EUR, to znamená že vždy platí 30 $/EUR. Pri kurze nižšom než realizačná cena(teda 29 $/EUR) subjekt nikdy neuplatní opciu, nakupuje na spotovom trhu a jeho maximálna strata je 1 $/EUR. Pri kurzoch vyšších než SP+prémia dosahuje vždy zisk.
Súbor:Kupna opcia3.jpg
Zabíd
Zabíd alebo Zebíd (arabsky: زبيد - Zabíd/ prepis podľa lokálnej výslovnosti: Zebíd) môže byť v Jemene:
Zabíd môže byť v Jemene aj:
768 Struveana
768 Struveana je planétka s priemerom 121 km, ktorú objavil Grigorij Nikolajevič Neujmin 4. októbra 1913.
Makovský priesmyk
Makovský priesmyk je sedlo na Kysuciach, na rozhraní Javorníkov a Turzovskej vrchoviny, medzi vrchmi Dupačka  a Beskydok, na slovensko-českej štátnej hranici.
Priesmykom vedie cesta II/487 odbočujúca z cesty I/10, ktorá vedie z Makova do Velkých Karlovic. Spája údolie Kysuce s moravským Vsetínskom.
Ďalej ním prechádza náučný chodník Javorníky-Družba, hrebeňom vedie červeno-značkovaný turistický chodník súbežne s lyžiarskou turistickou trasou od sedla Pindula ďalej na sever, do sedla Bumbálka.
V priesmyku je na slovenskej strane motorest, na českej strane pamätník SNP.
Dargovský priesmyk
Dargovský priesmyk je priesmyk v hlavnom hrebeni centrálnej časti Slanských vrchov, oddeľuje podcelky Mošník na severe a Bogota na juhu. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Sedlo priesmyku sa nachádza na severovýchodnom úpätí vrchu Ploská a je oblasťou prameňov Trnávky.
Dejiny
Od 9. decembra 1944 do noci zo 17. na 18. januára 1945 tu prebiehali ťažké boje medzi vojskami nemeckého Wehrmachtu (zväzky a útvary XXXXIX. horského zboru 1. tankovej armády generálplukovníka G. Heinriciho) a Červenou armádou (zväzky a útvary 1. gardovej armády generálplukovníka A.A. Grečka do januára 1945, od januára 1945 18. armády generálporučíka A.J. Gastiloviča).