cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gibonovité
Dávnejšia minulosť
Cca. do 30. rokov 20. stor. sa gibony často zaraďovali do taxónu ľudoopi [v širšom zmysle] (=veľopi [v širšom zmysle]; lat. Anthropomorpha(e) [v širšom zmysle], synonymá: Anthropoides [v širšom zmysle], Simiidae [v užšom zmysle], Simiadae [v užšom zmysle]). Tento taxón zodpovedal tomu, čo sa neskôr (zhruba do 50. rokov 20. stor.) označovalo ako čeľaď orangutanovité (Pongidae) [v najširšom zmysle]. Presnejšie zaradenie vyzeralo napr. takto: Rod Hylobates (v širšom zmysle) je jediný recentný rod (resp. rod Hylobates a rod Siamanga (=Symphalangus) sú jediné recentné rody): Okrem toho však existovala (od roku 1875) aj klasifikácia podobná tej, ktorá je bežná dnes – existuje v nej čeľaď Hylobatidae, ktorá patrí pod Catarrhina a Catarrhina patrí pod Anthropoidea (=Simiae) alebo do podradu Cheiropoda, prípadne čeľaď Hylobatidae patrí priamo pod Anthropoidea (=Simiae). Ďalšia, trochu podobná, ale vlastne značne odlišná možnosť, bola tá, ktorú prezentuje napr. Arldt (1915), teda zaradiť gibony do čeľade Hylobatidae (v širšom zmysle) zo skupiny primátov nazývanej Bimana (ktorá je v tomto systéme sesterskou skupinou skupiny Simiae a zahŕňa okrem gibonov aj ľudoopov a ľudí, ale v mnohých iných systémoch zahŕňa len ľudí; ide o opak pojmu Quadrumana). V 19. stor. sa gibony niekedy zaraďovali do skupiny ľudoopi a tá potom do čeľade Simiadae (Simiidae) v širšom zmysle, ktorá v dnešných systémoch zodpovedá buď všetkým Catarrhini okrem ľudí alebo všetkým Anthropoidea okrem ľudí. Napríklad:
Podobné bolo v 19. stor. zaradenie gibonov priamo do taxónu Simiae (zo skupiny Quadrumana v užšom zmysle z radu Pollicata [=Quadrumana v širšom zmysle] z cicavcov), pričom Simiae v dnešných systémoch v závislosti od autora zodpovedá buď všetkým Catarrhini okrem ľudí alebo všetkým Anthropoidea okrem ľudí. Ďalšia možnosť bola zaradenie gibonov do skupiny Simina (=dnešné Catarrhini okrem ľudí) z čeľade Simiae (synonymum: Simidae; = dnešné Anthropoidea okrem ľudí) z tribusu Quadrumana z radu Primates. Podobné (len terminologicky odlišné) je zaradenie gibonov do tribusu Catar(r)hini z čeľade Simiae (= dnešné Anthropoidea okrem ľudí) z radu Quadrumana (zo skupiny Unguiculata zo sekcie Quadrupeda z triedy cicavce) Dobový slovenský názov pre taxón Simiae bol pravé opice či opice vlastné; taxón Quadrumana dnes voláme štvorruké či opice (ďalšie názvy pozri v článku štvorruké).
Viacerí autori autori od roku 1812 zhruba do 30. rokov 19. storočia vtedy známu časť dnešných gibonovitých zaraďovali do rodu Pithecus (teda vlastne do rodu orangutan, i keď slovo pithecus doslova znamená opica ). Napríklad Presl (1834) má gibony spolu s orangutanmi a šimpanzmi (gorily vtedy ešte neboli objavené) zaradené v rode Pithecus (po česky: op) z podradu Catarrhini z radu Quadrumana (ktorý spolu s ľuďmi tvoril skupinu “rukaté cicavce” patriacu pod cicavce). Desmarest (1822) gibony spolu s orangutanmi sumatrianskymi (ale nie šimpanzami ani orangutanmi bornejskými [a gorily vtedy ešte neboli objavené]) zaradené v podrode Hylobates v rode Pithecus (po fr. orang) z tribusu “katarrhinné opice” z čeľade Simia z radu Quadrumana zo skupiny “cicavce s drápmi/nechtami”.
Gray (1825) rod Hylobates zaradil do (novo vytvorenej) čeľade Hominidae (=dnešné Catarrhini) zo skupiny antropomorfných primátov (=dnešné Anthropoidea).
Illinger (1811), ktorý pre vtedy známu časť dnešných gibonovitých v užšom zmysle zaviedol rod Hylobates, mal tento zaradený do čeľade Quadrumana z radu Pollicata patriaceho pod cicavce.
Viacerí autori zhruba do 30. rokov 19. storočia vtedy známu časť dnešných gibonovitých zaraďovali do rodu Simia. Konkrétne napríklad: Cuvier (1798) má gibony vedené ako druhy Simia lar a Simia cinerea; tieto patria do skupiny “vlastné Simia” zo skupiny (resp. rodu?) Simia zo skupiny Quadrumanes, patriacej pod cicavce. Gmelin/Linnaeus (1788) má gibony vedené ako druh Simia lar a časť druhu Simia satyrus; tieto patria do rodu Simia z radu Primates. Morris (1856) má v rode Simia atypicky uvedené to, čo sa dnes volá orangutan, a z gibonov len to, čo dnes voláme druh Hylobates lar v širšom zmysle, ostatné gibony má uvedené ako rod Hylobates.
Linnaeus (1771) vtedy známu časť dnešných gibonovitých zaraďoval do rodu človek (Homo) ako druh Homo lar. Linnaeus (1758) ešte mal to isté zaradené sčasti v rode Simia a sčasti v rode Homo (oboje z radu Primates).
Naddruhové taxóny
Rod Hylobates ako samostatný rod zaviedol Illinger (1811); zahŕňal tú časť dnešných gibonovitých, ktorá bola vtedy známa.
Rod Symphalangus ako samostatný rod zaviedol ako prvý Gloger (1841) ; v roku 1842 ho Boitard nazval Syndactylus a v roku 1843 ho Gray nazval Siamanga, ale dnes sa znova používa najstarší názov, teda Symphalangus.
Gerhard Ebeling
Životopis
Po návrate do rodného Nemecka pôsobil Ebeling až do roku 1945 ako farár berlínskej Vyznávajúcej cirkvi. Od augusta 1945 začal pracovať – predovšetkým vďaka Helmutovi Thielickovi (1908 – 1986) – na evanjelickej teologickej fakulte Eberhard Karls Universität v Tübingene ako vedecký asistent profesora Hannsa Rückerta (1901 – 1974). V roku 1947 sa tu aj habilitoval a stal sa profesorom cirkevných dejín. V roku 1954 prebral po Helmutovi Thielickovi, ktorý sa stal rektorom univerzity v Hamburgu, katedru systematickej teológie.
Od roku 1956 prednášal na katedre dogmatiky, dejín dogiem a symboliky univerzity v Zürichu. Od roku 1965 pôsobil opäť v Tübingene.
Gibonovité
Naddruhové taxóny
Podčeľaď Hylobatinae ako prvý použil Gill v roku 1872 (uňho to bola podčeľaď čeľade Simiidae).
Gerhard Ebeling
Životopis
V rokoch 1968 až 1979 bol riadnym profesorom fundamentálnej teológie a hermeneutiky na univerzite v Zürichu.
V rokoch 1985 až 1997 bol predsedom dozornej rady Luther-Akademie v Ratzeburgu.
Ebeling bol spoluvydavateľom kritickej edície zobraných spisov Martina Luthera (tzv. Weimarské vydanie) a Friedricha Schleiermachera.
Gibonovité
Naddruhové taxóny
Čeľaď Hylobatidae ako prvý použil Blyth v roku 1875.
Gerhard Ebeling
Životopis
Ebeling sa vo svojej vedeckej práci venoval predovšetkým hermeneutike, kristológii a štúdiu života a diela Martina Luthera (1483 – 1546). Kresťanská teológia podľa neho odvodzuje svoju legitimitu z poslania cirkvi hlásať evanjelium. Teológia objasňuje a prehlbuje obsah kresťanského posolstva, teda je jednou z foriem kerygmy.
Obrnený transportér
Dizajn
Výzbroj pozostáva spravidla z guľometov kalibru 7,62 –, no niektoré vozidlá sú vyzbrojené aj malokalibrovými automatickými kanónmi. Zbrane sú voľne pripevnené na korbe alebo sa nachádzajú vo veži. Z dôvodu ochrany posádky sa aj pri nechránených palebných stanoviskách používajú jednoduché pancierové veže a v súčasnosti dochádza k zavádzaniu diaľkovo ovládaných veží. Z dôvodu potreby väčšej palebnej sily môžu byť OT vyzbrojené aj granátometmi či mínometmi. Ruský model BTR-90 disponuje aj protitankovými raketami, čo mu dáva možnosť vedenia boja s ťažkou obrnenou technikou protivníka.
Gibonovité
Naddruhové taxóny
Carus v roku 1875 zaviedol pre to, čo sú dnes Hylobatidae v širšom zmysle, skupinu Tylopyga ; pojem Tylopyga však mal alternatívne aj širší význam (znamenal všetky opice so sedacími mozolmi) a každopádne sa po druhej svetovej vojne prestal používať.
Gerhard Ebeling
Životopis
Ďalšou oblasťou jeho záujmu bola problematika nenáboženského kresťanstva (nem. religionsloses Christentum), ktorú svojho času načrtol už Dietrich Bonhoeffer. Ebeling, ktorý nadviazal na názory Dietricha Bonhoeffera a Karla Bartha, ďalej rozvíjal myšlienku o zásadnej odlišnosti viery a náboženstva.
Gibonovité
Druhy
Gibony spomína možno už Aristoteles, ale určite ich spomína Plinius a pitval ich Galen. Neskôr ich spomína Marco Polo (13. stor.), Gesner (1551) a Aldrovandi (1637). Le Comte ich v roku 1697 už opisuje pomerne podrobne, ale označuje ich len ako „druh opice“.
Gerhard Ebeling
Životopis
Podobne ako Friedrich Gogarten (1887 – 1967), aj Ebeling tvrdil, že Luther – v rámci svojej náuky o Zákone a Evanjeliu – rozlišoval medzi ohlasovaním posolstva o ospravodlivení a konkrétnou skutočnosťou, konkrétnymi životnými podmienkami konkrétneho človeka. Ebeling v Lutherovej teológii objavil koncept relacionálnej ontológie, ktorá definitívne kryštalizuje až v ľudskom svedomí na základe vzájomného prelínania sa relácií coram Deo a coram mundo.
Gerhard Ebeling bol od roku 1977 korešpondentom Heidelberskej akadémie vied (Heidelberger Akademie der Wissenschaften). Viaceré významné univerzity mu ako prejav uznania udelili čestné doktoráty, za všetky možno spomenúť napríklad Universität Bonn, Uppsala universitet, University of Edinburgh, Université de Neuchâtel alebo Eberhard Karls Universität Tübingen.
Gibonovité
Druhy
Prvé opisy gibonov s uvedením špecifických názvov pochádzajú z 18. stor. a zač. 19. stor., konkrétne do roku 1826 bol takto opísaný : Potom postupne nasledovali opisy ďalších dnešných druhov. Pomerne neskoro bol opísaný známy druh Hylobates klossii – až v roku 1903 (pod názvom Symphalangus klossii).
Vývoj vnútornej systematiky
Táto kapitola sa zaoberá iba gibonovitými v súčasnom, čiže užšom zmysle, t.j. bez rodu Pliopithecus a pod. (O gibonovitých v širšom zmysle pozri nižšie kapitolu Gibonovité v širšom zmysle).
19. a 20. storočie
Druhy dnes zaraďované pod gibonovité (v užšom zmysle) sa pôvodne (od 18. stor.) zaraďovali do rôznych iných rodov, a to do rodu Simia alebo do rodu Homo alebo do rodu Pithecus – podrobnejšie pozri vyššie kapitolu Zaradenie v systéme.
Samostatný rod pre gibony ako prvý zaviedol Illinger (1811) a nazval ho Hylobates ; postupne tento rod začali používať aj iní autori.
Od 40. rokov 19. stor. až do začiatku 21. storočia existovali tieto základné systémy gibonovitých (v užšom zmysle): Treba poznamenať, že druh Hylobates klossii sa vo vyššie uvedených systémoch a) a c) štandardne zaraďoval do podrodu Hylobates (resp. ekvivalentného rodu Hylobates), ale zhruba v 1. polovici 20. storočia sa istý čas zaraďoval do podrodu Symphalangus (resp. ekvivalentného rodu Symphalangus)
21. storočie
Už v roku 1997 Groves spomína (zatiaľ len ako vedľajšiu poznámku), že delenie na 1 rod Hylobates so 4 podrodmi (Hylobates, Nomascus, Bunopithecus, Symphalangus), ktoré v tom čase v literature prevažovalo, sa môže alternatívne klasifikovať ako samostatné 4 rody. Následne sa v roku 2000/2001 prvýkrát vyskytla systematika, v ktorej sú tieto 4 rody aj reálne použité, t. j. gibonovité (v užšom zmysle) sú rozdelené na 4 recentné rody (Hylobates, Nomascus, Bunopithecus [t.j. hulok a Bunopithecus sericus] a Symphalangus). Mootnick a Groves (2005) usúdili, že treba oddeliť huloka od vyhynutého druhu Bunopithecus sericus a vytvoriť pre huloka samostatný rod, takže vzniklo delenie na 4 recentné rody (Hylobates, Nomascus, Hoolock, Symphalangus) a 1 vyhynutý rod (Bunopithecus); tento typ delenia gibonovitých následne pomerne rýchlo získal v literatúre prevahu. V roku 2006 pribudol do gibonovitých ďalší rod – vyhynutý rod Yuanmoupithecus. V roku 2015 bolo zistené, že tradičné zaradenie druhu Bunopithecus sericus tesne vedľa huloka bolo predsalen správne (ale autori práce napriek tomu vyjadrili názor, že preferujú ponechať rozlíšenie na dva rody - Hoolock a Bunopithecus). V roku 2018 pribudol do gibonovitých ďalší rod – vyhynutý rod Junzi.
Niektorí bádatelia (najmä paleoantropológovia) však vyššie uvedené delenie na 4 recentné rody (Hylobates, Nomascus, Hoolock a Symphalangus) odmietajú a trvajú na tradičnom systéme s jedným rodom Hylobates (vyššie označenom ako a)), prípadne ojedinele na tradičnom systéme s dvoma rodmi Hylobates a Symphalangus (vyššie označenom ako c)).
Súčasná vnútorná systematika
Gibonovité (Hylobatidae):
Zdroje vyššie uvedenej súčasnej vnútornej systematiky sú (ak hore nie je uvedené inak):        Zdroje slovenských názvov:
Alternatívne taxóny v rôznych (najmä starších) textoch sú (čiastočne ide len o prehľadnejšie preformulovanie komentárov, ktoré sú uvedené vyššie pri jednotlivých druhoch):
Vzťahy medzi rodmi
Vyššie uvedená vnútorná systematika sa dá ešte upresniť tak, že zobrazuje aj príbuzenské vzťahy medzi jednotlivými rodmi. Vyššie však tieto vzťahy (prevažne) nie sú zohľadnené, pretože ich konkrétna podoba je v odbornej literatúre veľmi sporná. Nasleduje prehľad základných názorov na vzťahy medzi rodmi (resp. podrodmi) gibonovitých:
Rocatti-Perez (2019) a Takacs et al. (2005) uvádzajú takýto systém recentných rodov (ktorý je aspoň formou zvoleného poradia rodov zohľadnený aj vo vyššie uvedenej vnútornej systematike): Hylobatidae: V odborných textoch sa na úsporu miesta takýto strom zapisuje takto: (Hoolock (Nomascus (Symphalangus, Hylobates))); nižšie už budeme používať len takýto typ zápisu.
Shi a Yang (2018) uvádzajú strom (Hylobates (Nomascus (Hoolock, Symphalangus)))
Roos (2016) sa obmedzuje na konštatovanie, že výsledky štúdií sú veľmi protirečivé a ani najmodernejšie metódy nie sú schopné jednoznačne stanoviť vzťahy medzi rodmi gibonovitých
Harrison (2016) uvádza strom (Nomascus (Symphalangus (Hoolock, Hylobates))). Citujúc literatúru do roku 2014 okrem toho tvrdí, že práve toto je vraj súčasný konsenzus vedcov. Rovnaký strom uvádzajú napr. Roos (2003), Geissmann (2003(?), 2001), Roos a Geissmann (2001) či Chatterje 2006.
Okrem toho existuje ešte veľa iných možností publikovaných od 70. rokov dodnes. Na ilustráciu starších systémov, teda systémov zo 70. a 80. rokov 20. storočia, možno uviesť napríklad tieto práce :
Gibonovité (či gibonorodé) v širšom zmysle
Ako už bolo uvedené v kapitole Prehľad, v súčasnosti čeľaď gibonovité skoro vždy obsahuje len to, čo je uvedené vyššie pod nadpisom Súčasná vnútorná systematika, ale v minulosti čeľaď Hylobatidae (resp. podčeľaď Hylobatinae) často zahŕňala okrem tohto jej dnešného obsahu aj viacero iných, vyhynutých taxónov, ktoré dnes zaraďujeme na iných miestach v systéme úzkonosovcov (Catarrhini). Konkrétne napríklad: Podľa viacerých minulých a občas aj súčasných názorov pod Hylobatidae jednoznačne patrí (okrem toho, čo je uvedené v kapitole Súčasná vnútorná systematika) aj rod Laccopithecus – podrobnejšie pozri v článku Laccopithecus.
Výskyt
Dnes žijú v dažďových lesoch a hmlových lesoch v juhovýchodnej Ázii (Zadná India) a Malajzii (Sundské ostrovy) až do výšky vyše 3000 m n. m.; v pleistocéne žili tam, kde dnes, a navyše v Číne, Vietname, Laose, Indonézii a inde.
Najbežnejší je gibon lar so svetlými končatinami. Najväčší je gibon siamang, najhlučnejší je gibon hulok.
Ohrozenie
Všetky gibony sú ohrozené vyhynutím.
Telesné znaky
Telesné znaky súvisia so značnou špecializáciou na kolísavý pohyb (rúčkovanie po stromoch visiac z konára) po korunách stromov (tzv. brachiácia). Šetria energiu a udržujú hybnosť tým, že ich telo funguje ako kyvadlo. Sú to stromové druhy, celý život strávia na stromoch zavesení na dlhých rukách; na zemi sa pohybujú zriedka. Väčšinu dňa trávia hľadaním a jedením potravy (plody a kvety). V noci sa pohybujú zriedka, spia na konároch alebo vidliciach.
Vlastnosti gibonovitých (v užšom zmysle) sú:
Sociálna štruktúra
Žijú v skupinách („rodinách“) pozostávajúcich zo samca, samice a mláďat rôzneho veku (často aj 3 – 4), ktoré zostávajú v skupine, až kým nedospejú. Kedysi sa myslelo, že gibony sú len monogamné, v skutočnosti niekedy uzatvárajú viacero zväzkov alebo sú polygamné. O mláďatá sa obaja rodičia obetavo starajú. Mláďatá sa ovinú matke okolo pása, keď sa šplhá po stromoch.
Približne 15 minút denne venujú partneri vzájomnému čisteniu srsti.
Samec a samica majú svoje „teritórium“ v korunách stromov a vyznačujú ho v niektoré rána hlasitým spevom alebo aj duetom, v ktorom hrá hlavnú úlohu samička a samec ju v prestávkach doplňuje kratšími a menej spevnými úsekmi melódie. Tento duet slúži aj na utuženie partnerského vzťahu. Ak jeden pár začne, ostatné páry v lese sa reťazovito pripájajú, aby aj oni oznámili, kde leží ich „teritórium“.
Rozmnožovanie
Obdobie rozmnožovania trvá celý rok. Samice sú gravidné približne 7 – 8 mesiacov (208 – 235 dní), pričom intervaly pôrodov trvajú 2 až 3 roky. Rodí sa jedno mláďa, ktoré matka kojí asi 18 mesiacov a je od nej závislé dva roky. Pohlavná dospelosť mláďat nastáva podľa druhu v 6. – 9. roku. V tomto období začínajú byť agresívne, rodičia ich vyháňajú a zakladajú si vlastné páry.
Zdroje kapitoly Charakteristika sú:
Madifusi (Mímu)
Madifusi je jeden z obývaných ostrovov na atole Mímu na Maldivách. Počet obyvateľov je 204, dĺžka ostrova 600 m, šírka 260 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 122,71 km.
Parseierspitze
Parseierspitze je najvyšší vrch Lechtalských Álp a tiež celých Nördliche Kalkalpen. Nachádza sa na území okresu Landeck v rakúskej spolkovej krajine Tirolsko asi 8 km západne od centra okresu. Ide o jedinú trojtisícovku v pohorí. Ako prvý vystúpili na vrchol v roku 1869 Joseph Anton Specht a Peter Siess. Vrch možno zdolať buď od chaty Augsburger Hütte (2 289 m) alebo od chaty Memminger Hütte (2 242 m).
Włoszczowa
Włoszczowa je mesto v Poľsku v Svätokrížskom vojvodstve v okrese Powiat włoszczowski v rovnomennej gmine.
Aztlán
Aztlán je legendárne územie niekde na sever od dnešného mesta Mexiko, ktoré podľa legendy počnúc rokom 830 po Kr. začalo opúšťať 7 jednotlivých príbuzných kmeňov, pričom jeden z nich, Mexikovia, dnes podľa slova Aztlán nazývaní (vlastní) Aztékovia, odišiel ako posledný a do oblasti dnešného mesta Mexiko (Tenochtitlán) dorazil asi v roku 1325 (1310) po putovaní dlhom niekoľko sto (cca 200/300) rokov. Mexikovia (Aztékovia) údajne putovali zo severu nasledujúc starobylú legendu ktorá predpovedala, že nájdu miesto pre ich nové mesto tam, kde uvidia orla sediaceho na vrchole kaktusu a požierajúceho hada.
Legendy o charaktere tohto územia, o dĺžke putovaní jednotlivých kmeňov sa rôznia, rôznia sa aj názory o konkrétnej polohe Aztlánu.
Marhát
Marhát je vrch v Považskom Inovci. Leží nad obcou Vozokany, približne východne od Piešťan. Je najvyšším vrchom podcelku Krahulčie vrchy.
Poloha
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Krahulčie vrchy. Vrchol leží v Trnavskom kraji, v okrese Piešťany a v katastrálnom území obce Hubina, čiastočne i Vozokany a Nitrianska Blatnica. Nachádza sa severne od Nitrianskej Blatnice, z ktorej je k nemu najľahší prístup po zelenej a žltej značke.
Opis
Marhát tvorí najvyššiu časť južnej polovice pohoria a jeho mohutnosť zvýrazňuje východne susediaca Bojnianska pahorkatina. Vystupuje nad zarovnané plošiny vrcholovej časti ako skalnatý vrstvový tvrdoš. Je porastený jaseňovo-javorovým a bukovým lesom. Výskyt železnej rudy spôsobil, že okolie masívu bolo osídlené od staroveku. V ranom stredoveku tu bolo viacero hradísk, čo dokladajú nálezy z okolia Bojnej (hradiská Valy) a Nitrianskej Blatnice (zachovaná rotunda Jurko a nálezy v jej okolí).
Severovýchodným smerom sa nachádza Bielený vrch, oddelený sedlom Marhát, juhozápadným smerom leží Gajda , severozápadným vrch Grnica a severne Kostolný vrch. Východnú časť masívu odvodňuje potok Hlavinka, južnú menšie prítoky Radošinky do rieky Nitra. Severozápadne situované svahy odvádzajú vodu potokom Striebornica, smerujúceho do Váhu. Najbližšími sídlami sú Lipovník, Vozokany a Nitrianska Blatnica na východnom úpätí, Nová Lehota na severe a Hubina a Moravany nad Váhom na západe.
Na vrchole stojí vysoký kríž s nápisom Bože ochraňuj turistov. Bol postavený 28. októbra 1947 obyvateľmi obce Nitrianska Blatnica. Iniciátorom stavby bol kňaz Ján Laktiš. V roku 2008 pribudla v jeho blízkosti aj vysoká drevená rozhľadňa. Autorom projektu je Ľubomír Bečka, realizáciu vykonali Pavol a Miloš Vančo.
Geológia
Vrchol budujú triasové gutensteinské vápence a kremence obalovej jednotky tatrika. Juhovýchodný svah v údolí potoka Hlavinka sa vyznačuje menšími výskytmi devónskych premenených hornín grafitických bridlíc, fylitov, amfibolitov a rúl.
Výhľady
Vďaka nadmorskej výške, polohe a rozhľadni na vrchole umožňuje Marhát zaujímavý kruhový výhľad. Viditeľné sú tak okolité pahorkatiny a nížiny, no taktiež mnohé pohoria. Dobre viditeľné sú okolité vrchy pohoria, no tiež Malé a Biele Karpaty, Strážovské vrchy, Vtáčnik či Tribeč.
Ferdinand Ebner
Ferdinand Ebner (* 31. január 1882, Viedenské Nové Mesto, Rakúsko – † 17. október 1931, Gablitz) bol rakúsky filozof, predstaviteľ kresťanskej filozofie a filozofie dialógu.
Podľa učenia F. Ebnera sa má osamelosť existencie človeka prekonať dialógom s Bohom, ktorý sa odkrýva ako Ty v slove a reči: z tohto vyplýva fundamentálny význam modlitby.
Slobodný vysielač
Slobodný vysielač môže byť:
Maduvvarí (Mímu)
Maduvvarí je jeden z obývaných ostrovov na atole Mímu na Maldivách. Počet obyvateľov je 656, dĺžka ostrova 375 m, šírka 150 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 119,26 km.
Laval-du-Tarn
Laval-du-Tarn je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná trať Trutnov – Svoboda nad Úpou
'''Železničná trať Trutnov hl. n – Svoboda nad Úpou (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 045''') je jednokoľajová regionálna trať v Královohradeckom kraji o dĺžke 10 km.
Dejiny
Dráhu vlastnila a prevádzkovala spoločnosť Rakúska severozápadná dráha od decembra 1871 až do svojho zoštátnenia 1. januára 1908.
28. septembra 1997 České dráhy zastavili osobnú dopravu na tejto trati. K obnoveniu osobnej dopravy došlo 12. decembra 1997, kedy sa stala prevádzkovateľom dráhy a pravidelnej osobnej dopravy spoločnosť Viamont. Trať je obsluhovaná motorovým vozidlom radu 810, ktorý má Viamont prenajatý od Českých dráh.
Budúcnosť
Mesto Pec pod Sněžkou plánuje predĺženie trate zo Svobody pod zjazdovku Javor, kde má vzniknúť podzemná konečná. Predĺženie má mať 15 km, sedem tunelov a deväť mostov. Hotovo má byť v roku 2020.
Savy-Berlette
Savy-Berlette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
James Rainwater
Leo James Rainwater (* 9. december 1917, Council, Idaho, USA - † 31. máj 1986, New York) bol americký fyzik.
Savy-Berlette
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
James Rainwater
V roku 1975 dostal Nobelovu cenu za fyziku za objav vzťahu medzi kolektívnym pohybom a pohybom individuálnych častíc v atómových jadrách a za rozvoj teórie štruktúry jadra atómu na základe tohto vzťahu. Spolu s ním dostali cenu aj Aage Niels Bohr a Ben Roy Mottelson.
Savy-Berlette
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
James Rainwater
[Kategória:Osobnosti z Idaha]
Bienále ilustrácií Bratislava
Bienále ilustrácií Bratislava (skrátene BIB) je slovenská výstava ilustrácií detskej a mládežníckej literatúry. Jedna z najväčších svojho druhu na svete. Je organizovaná každý druhý rok na jeseň. Prvý ročník sa uskutočnil v roku 1967. Predstavuje mozaiku najlepších ilustráci detských kníh z celého sveta.
Najlepšie ilustrácie vychádzajú aj na známkach Slovenskej pošty. Usporiadateľom je Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky. Hlavným organizátorom je Bibiana, medzinárodný dom umenia pre deti.
Křišťanov
Křišťanov je obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 111 obyvateľov, z toho 66 mužov a 45 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 41,3 roka, ženy 40,7 roka).
The Power to Believe
The Power to Believe je trinásty a posledný štúdiový album britskej rockovej skupiny King Crimson. Bol vydaný v marci 2003 prostredníctvom vydavateľstva Sanctuary Records a v britskom rebríčku sa umiestnil najlepšie na 162. mieste.
Skupina King Crimson po turné k predchádzajúcemu albumu The ConstruKction of Light (2000) si v roku 2002 dopriala odpočinok a postupne začala vytvárať ďalšiu štúdiovú platňu. Niektoré nahrávky vyšli ešte na jeseň roku 2002 na EP Happy with What You Have to Be Happy With a v marci 2003 sa v prepracovanej podobe objavili na klasickom štúdiovom albume The Power to Believe.
V istých ohľadoch je The Power to Believe ohliadnutím za celou hudobnou kariérou King Crimson. Inštrumentálka „Level Five“ je svojím progresívnym úvodom a celou svojou štruktúrou veľmi podobná sérii skladieb „Larks' Tongues in Aspic“, ktorej štyri časti skupina nahrala medzi rokmi 1973 a 2000. V skladbe „EleKtriK“ sa postupne prelína niekoľko hudobných štýlov od ambientu až po metal. Tretia a štvrtá časť titulnej skladby „The Power to Believe“ je variáciou na improvizáciu „The Deception of the Thrush“, ktorú skupina hrala na koncertoch v rokoch 2000 až 2003, a ktorá pôvodne vznikla v rámci ProjeKcts v druhej polovici 90. rokov. „The Power to Believe IV: Coda“ je naživo nahraným výňatkom z Frippova projektu Soundscapes z roku 1997. Text pre „The Power to Believe“ bol prevzatý z Belewova sólového albumu Op Zop Too Wah (1996), konkrétne z piesne „All Her Love Is Mine“.
Zawichost
Zawichost je mesto v Poľsku v Svätokrížskom vojvodstve v okrese Powiat sandomierski v rovnomennej gmine.
Žije tu 1 817 obyvateľov (30.6.2007).
MySlovensko
MySlovensko je politická strana, ktorej predsedom sa od 8.6.2023 stal manažér v bankovom sektore Štefan Panenka, ktorý vymyslel aplikáciu #MySlovensko.
Strana MySlovensko je „politický startup“, stredovo orientovaná strana.
Predtým, než stranu prevzal a stal sa predsedom Štefan Panenka, sa strana od roku 2015 volala Slovenská občianska koalícia a Solidarita - HPCH.
2023 vznik strany MySlovensko
V júni 2023 strana zmenila názov a predsedom sa stal Štefan Panenka. Strana MySlovensko je „politický startup“, stredovo orientovaná strana.
2014 – 2019: vznik strany SKOK
27. novembra 2014 Juraj Miškov, ktorý pôvodne pôsobil v strane Sloboda a Solidarita (20092013) a hnutí NOVA (20132014), verejne oznámil iniciatívu založenie novej, liberálno-občianskej politickej strany s názvom Slovenská občianska koalícia.
2019 – 2022 prevzatie strany Stanislavom Mičevom
V októbri 2019 stranu prevzal riaditeľ Múzea Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici Stanislav Mičev. Mičev zmenil ku 23. októbru 2019 názov strany a podľa deklarovaných priorít aj politickú pozíciu a ideológiu strany na sociálno-demokratickú stranu. Zakladajúcimi členmi novej podoby strany sú podľa Mičeva nespokojní zástupcovia zamestnancov, robotníci, živnostníci, malí podnikatelia a aktivisti.
MySlovensko 2023 - súčasnosť
Predsedom strany sa v júni 2023 stal Štefan Panenka, podpredsedami sú Zuzana Palovic a Stanislav Mičev.
SKOK 2015 – 2019
Výkonnú radu strany SKOK tvorili: Juraj Miškov, Michal Nižňan (zároveň kancelár), Karol Achimský, Daniel Krajcer, Jaroslav Pilát, Rastislav Antala, Katarína Augustinič, Jozef Kollár a Kamil Krnáč.
SOLIDARITA - HPCH 2019 - 2022
Predsedom strany na sneme v Národnom dome v Banskej Bystrici 12. októbra 2019 bol zvolený Stanislav Mičev, jeho podpredsedami Ján Gabonay, František Čekel, Ján Plesník a Vladimír Sklenka.
MySlovensko 2023 - súčasnosť
MySlovensko je politický startup - stredovo orientovaná strana. Volebný program predstaví strana v júli 2023.
Clo
náhľad|Colná únia EÚ
Clo je povinná peňažná platba vyberaná pri prechode tovaru cez colnú hranicu (na základe príslušných právnych predpisov daného štátu a/alebo medzištátnych zmlúv) v osobitnom konaní príslušnými štátnymi orgánmi. Vo väčšine prípadov sa týka dovozu (dovozné clo), existuje ale aj clo uvaľované na vývoz (vývozné clo) či na tranzit (tranzitné clo). Teoreticky sa clo dá chápať ako nepriama daň pre tuzemských dovozcov (prípadne vývozcov či realizátorov tranzitu), oficiálne však na Slovensku medzi nepriame dane nepatrí (v niektorých krajinách, napríklad v Nemecku, sa považuje za daň).
Clo má dve funkcie:
Slovensko v súčasnosti tvorí spolu s krajinami EÚ, Tureckom, Andorrou a San Marínom colnú úniu. EÚ, Turecko, Andorra a San Maríno teda tvoria jedno tzv. colné územie (majú rovnaké clá), krajiny mimo EÚ tvoria tzv. colnú cudzinu, vonkajšie hranice EÚ a Turecka tvoria tzv. colnú hranicu a medzi štátmi EÚ, Tureckom, Andorrou a San Marínom sa clá nevyberajú. V minulosti bolo Slovensko/Česko-Slovensko ako štát samostatným colným územím.
Klub Bystríkov
Klub Bystríkov je občianske združenie občanov Slovenska s krstným menom Bystrík.
Ciele klubu
Cieľom Klubu Bystríkov je propagovať, rozširovať a zviditeľňovať meno krstné Bystrík, ktoré malo v januári 2007 podľa údajov z centrálnej evidencie obyvateľstva v Banskej Bystrici 356 žijúcich osôb. Poslaním Klubu Bystríkov je tiež vyzdvihnutie osobnosti svätého Bystríka a oboznámenie širokej verejnosti s jeho životom.
Klub Bystríkov realizuje svoj program spoločnými kultúrnymi, spoločenskými, náučnými a mediálnymi aktivitami v miestnych a regionálnych podmienkach. Podnetom pre vznik Klubu Bystríkov bola najmä skutočnosť výnimočnosti a zriedkavosti tohto mena.
Spolok svätého Bystríka
V rámci Klubu Bystríkov pôsobí tiež Spolok svätého Bystríka, ktorý sa snaží o prehĺbenie úcty k nitrianskemu biskupovi a mučeníkovi - svätému Bystríkovi, ktorý žil v 11. storočí.
Mulah
Mulah je jeden z obývaných ostrovov na atole Mímu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 452 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 400 m, šírka 500 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 136,99 km.
Janov (okres Prešov)
Janov je obec na Slovensku v okrese Prešov.
Queensland
Queensland (skrátene QLD) je austrálsky štát rozkladajúci sa na severovýchode krajiny. Rozlohou je druhým a počtom obyvateľov tretím najväčším štátom Austrálskeho zväzu.
Queensland je tiež najdecentralizovanejším austrálskym štátom. Najväčším mestom je hlavné mesto Brisbane, ďalšími významnými mestami sú Gold Coast (výrazné turistické centrum), Townsville, Rockhampton, Mackay, Cairns, Toowoomba a Mount Isa. Queensland je vďaka príjemnému teplému podnebiu a skutočnosti, že jeho veľká časť sa nachádza v trópoch, často nazývaný slnečným štátom (v angličtine Sunshine State).
Koncom roku 2005 počet obyvateľov Queenslandu prekročil 4 milióny. Do Queenslandu sa z ostatných častí Austrálie sťahuje približne 900 obyvateľov týždenne, čo značí, že okolo roku 2051 by sa Queensland mal stať druhým najľudnatejším štátom po Novom Južnom Walese.
Queensland bol pôvodne britskou kolóniou, ktorá sa oddelila od NSW v roku 1859. Dnešné Brisbane bolo pôvodne trestaneckou kolóniou.
Dihydrogéncitrát sodný
Dihydrogéncitrát sodný , je kyslá soľ kyseliny citrónovej.
Príprava
Dihydrogéncitrát sodný je možno pripraviť čiastočnou neutralizáciou kyseliny citrónovej vodným roztokom hydrogénuhličitanu alebo uhličitanu sodného:
Použitie
Dihydrogéncitrát sodný sa hlavne používa ako antikoagulant pri darovaní krvi. Ďalej sa používa ako alkalizujúce činidlo na prevenciu obličkových kameňov, a ako pridávna látka a antioxidant, v potravinách a nápojoch (E331 i).
Therapy?
Therapy? je alternatívna metalová kapela zo Severného Írska, ktorú v roku 1989 založili spevák a gitarista Andy Cairns a bubeník Fyfe Ewing. Neskôr sa k nim pridal basgitarista Michael McKeegan. Ewinga za bicími vystriedal v roku 1996 Graham Hopkins a k skupine sa pridal aj violončelista Martin McCarrick. Obaja však skupinu opustili v roku 2004 a dnes za bicími sedí Neil Cooper.
Zoznam kozmonautických článkov/S
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 418 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
sa
SA-1 · SA-2 (Apollo) · SA-3 · SA-4 · SA-5 · Safír · Saližan Šakirovič Šaripov · Sally Ridová · Saľut · Saľut 1 · Saľut 2 · Saľut 3 · Saľut 4 · Saľut 5 · Saľut 6 · Saľut 7 · Sandra Magnusová · Satelitná snímka · Satoši Furukawa · Saturn (nosná raketa) · Saturn I · Saturn IB · Saturn V
sc
Scott Altman · Scott Horowitz · Scott Kelly · Scout · Scud
se
Selenocentrická dráha · Sergej Alexandrovič Volkov · Sergej Jevgenievič Treščov · Sergej Konstantinovič Krikaľov · Sergej Nikolajevič Ryžikov · Sergej Pavlovič Koroľov · Sergej Viktorovič Zaľotin
sh
Shannon Lucidová · Shannon Walkerová · Sherwood C. Spring
si
Si-čchang · Sigmund Jähn
sk
Skafander · SkCUBE · Skupina kozmonautov Akadémie vied · Skupina kozmonautov CKBM · Skupina kozmonautov GKNII VVS V. P. Čkalova · Sky Crane (kozmonautika) · Skylab · Skylab 2 · Skylab 3 · Skylab 4
sl
Slnečná plachetnica · Slnečná sonda · Slovenská organizácia pre vesmírne aktivity · Slovenská priestorová observačná služba · Slovenská spoločnosť pre vesmírnu politiku · Slovenská vesmírna kancelária
Zoznam kultúrnych pamiatok v Medzeve
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Medzev v okrese Košice-okolie.
Zoznam kozmonautických článkov/S
sm
SMART-1
so
Sojourner · Sojuz (kozmická loď) · Sojuz (nosná raketa) · Sojuz 1 · Sojuz 10 · Sojuz 11 · Sojuz 12 · Sojuz 13 · Sojuz 14 · Sojuz 15 · Sojuz 16 · Sojuz 17 · Sojuz 18 · Sojuz 18a · Sojuz 19 · Sojuz 2 · Sojuz 20 · Sojuz 21 · Sojuz 22 · Sojuz 23 · Sojuz 24 · Sojuz 25 · Sojuz 26 · Sojuz 27 · Sojuz 28 · Sojuz 29 · Sojuz 3 · Sojuz 30 · Sojuz 31 · Sojuz 32 · Sojuz 33 · Sojuz 34 · Sojuz 35 · Sojuz 36 · Sojuz 37 · Sojuz 38 · Sojuz 39 · Sojuz 4 · Sojuz 40 · Sojuz 5 · Sojuz 6 · Sojuz 7 · Sojuz 8 · Sojuz 9 · Sojuz MS-01 · Sojuz MS-02 · Sojuz MS-03 · Sojuz MS-04 · Sojuz MS-05 · Sojuz MS-06 · Sojuz MS-07 · Sojuz MS-08 · Sojuz MS-09 · Sojuz MS-10 · Sojuz MS-11 · Sojuz MS-12 · Sojuz MS-13 · Sojuz T-1 · Sojuz T-10 · Sojuz T-10-1 · Sojuz T-11 · Sojuz T-12 · Sojuz T-13 · Sojuz T-14 · Sojuz T-15 · Sojuz T-2 · Sojuz T-3 · Sojuz T-4 · Sojuz T-5 · Sojuz T-6 · Sojuz T-7 · Sojuz T-8 · Sojuz T-9 · Sojuz TM-1 · Sojuz TM-10 · Sojuz TM-11 · Sojuz TM-12 · Sojuz TM-13 · Sojuz TM-14 · Sojuz TM-15 · Sojuz TM-16 · Sojuz TM-17 · Sojuz TM-18 · Sojuz TM-19 · Sojuz TM-2 · Sojuz TM-20 · Sojuz TM-21 · Sojuz TM-22 · Sojuz TM-23 · Sojuz TM-24 · Sojuz TM-25 · Sojuz TM-26 · Sojuz TM-27 · Sojuz TM-28 · Sojuz TM-29 · Sojuz TM-3 · Sojuz TM-30 · Sojuz TM-31 · Sojuz TM-32 · Sojuz TM-33 · Sojuz TM-34 · Sojuz TM-4 · Sojuz TM-5 · Sojuz TM-6 · Sojuz TM-7 · Sojuz TM-8 · Sojuz TM-9 · Sojuz TMA-01M · Sojuz TMA-02M · Sojuz TMA-03M · Sojuz TMA-04M · Sojuz TMA-05M · Sojuz TMA-06M · Sojuz TMA-07M · Sojuz TMA-08M · Sojuz TMA-09M · Sojuz TMA-1 · Sojuz TMA-10 · Sojuz TMA-10M · Sojuz TMA-11 · Sojuz TMA-11M · Sojuz TMA-12 · Sojuz TMA-12M · Sojuz TMA-13 · Sojuz TMA-13M · Sojuz TMA-14 · Sojuz TMA-14M · Sojuz TMA-15 · Sojuz TMA-15M · Sojuz TMA-16 · Sojuz TMA-16M · Sojuz TMA-17 · Sojuz TMA-17M · Sojuz TMA-18 · Sojuz TMA-18M · Sojuz TMA-19 · Sojuz TMA-19M · Sojuz TMA-2 · Sojuz TMA-20 · Sojuz TMA-20M · Sojuz TMA-21 · Sojuz TMA-22 · Sojuz TMA-3 · Sojuz TMA-4 · Sojuz TMA-5 · Sojuz TMA-6 · Sojuz TMA-7 · Sojuz TMA-8 · Sojuz TMA-9 · Sojuz-2 (nosná raketa) · Solar and Heliospheric Observatory · Solar Orbiter · SONDA (česko-slovenská sondážna raketa) · Sondážna raketa · Sovietski kozmonauti · Sovietsky kozmický program · Sovietsky mesačný program
só
Sóiči Noguči
sp
Space Launch System · Space Shuttle · Space Shuttle External Tank · Space Shuttle Solid Rocket Booster · Space Task Group · Spacehab · Spacelab · SpaceShipOne · SpaceShipTwo · SpaceX · SpaceX Crew-1 · SpaceX Crew-2 · SpaceX CRS-10 · SpaceX CRS-11 · SpaceX CRS-12 · SpaceX CRS-13 · SpaceX CRS-5 · SpaceX CRS-6 · SpaceX CRS-7 · SpaceX CRS-8 · SpaceX CRS-9 · SpaceX Demo-1 · SpaceX Demo-2 · SpaceX Starbase · Spektr-R · Spektr-RG · Spirit · Spitzerov vesmírny ďalekohľad · Spochybnenie pristátia na Mesiaci · Sputnik 1 · Sputnik 10 · Sputnik 19 · Sputnik 2 · Sputnik 20 · Sputnik 21 · Sputnik 3 · Sputnik 4 · Sputnik 5 · Sputnik 6 · Sputnik 7 · Sputnik 9
ss
SS-23 Spider
st
Stanley David Griggs · Stardust · Starlink · Starship (raketa) · Stavový vektor · Stephen Kern Robinson · Stephen Nathaniel Frick · STEREO (satelity) · Steven Alan Hawley · Steven Ray Nagel · Steven Swanson · Stredisko prípravy kozmonautov J. A. Gagarina · Stredisko riadenia vesmírnych letov · STS-1 · STS-100 · STS-101 · STS-102 · STS-103 · STS-104 · STS-105 · STS-106 · STS-107 · STS-108 · STS-109 · STS-110 · STS-111 · STS-112 · STS-113 · STS-114 · STS-115 · STS-116 · STS-117 · STS-118 · STS-119 · STS-120 · STS-121 · STS-122 · STS-123 · STS-124 · STS-125 · STS-126 · STS-127 · STS-128 · STS-129 · STS-130 · STS-131 · STS-132 · STS-133 · STS-134 · STS-135 · STS-2 · STS-26 · STS-27 · STS-28 · STS-29 · STS-3 · STS-30 · STS-31 · STS-32 · STS-33 · STS-34 · STS-35 · STS-36 · STS-37 · STS-38 · STS-39 · STS-4 · STS-40 · STS-41 · STS-41-B · STS-41-C · STS-41-D · STS-41-G · STS-42 · STS-43 · STS-44 · STS-45 · STS-46 · STS-47 · STS-48 · STS-49 · STS-5 · STS-50 · STS-51 · STS-51-A · STS-51-B · STS-51-C · STS-51-D · STS-51-F · STS-51-G · STS-51-I · STS-51-J · STS-51-L · STS-52 · STS-53 · STS-54 · STS-55 · STS-56 · STS-57 · STS-58 · STS-59 · STS-6 · STS-60 · STS-61 · STS-61-A · STS-61-B · STS-61-C · STS-62 · STS-63 · STS-64 · STS-65 · STS-66 · STS-67 · STS-68 · STS-69 · STS-7 · STS-70 · STS-71 · STS-72 · STS-73 · STS-74 · STS-75 · STS-76 · STS-77 · STS-78 · STS-79 · STS-8 · STS-80 · STS-81 · STS-82 · STS-83 · STS-84 · STS-85 · STS-86 · STS-87 · STS-88 · STS-89 · STS-9 · STS-90 · STS-91 · STS-92 · STS-93 · STS-94 · STS-95 · STS-96 · STS-97 · STS-98 · STS-99 · Stuart Allen Roosa · Student Nitric Oxide Explorer · Stykovací uzol
su
Submillimeter Wave Astronomy Satellite · Suborbitálny kozmický let · SuitSat · Sultán bin Salmán bin Abd al-Azíz Ál Saúd · Sunita Williamsová · Surveyor 1 · Surveyor 3 · Susan Helmsová
sv
Svetlana Jevgenievna Savická
sw
Swift Gamma-Ray Burst Mission
Dobré ráno, Vietnam
Dobré ráno, Vietnam je film režiséra Barryho Levinsona odohrávajúci sa na vojenskej základni vo Vietname počas vojny, kde prichádza nový diskdžokej Adrian Cronauer (Robin Williams). Cronauer má rád rock and roll, počas vysielania v rozhlase stále vtipkuje a zásadne mení ranné vysielanie pre vojakov.
Baborów
Baborów je mesto v Poľsku v Opolskom vojvodstve v okrese Powiat głubczycki v rovnomennej gmine.
Žije tu 3 175 obyvateľov (30.6.2007).
Ivana Chýlková
Ivana Chýlková (* 27. september 1963, Praha) je česká herečka.
Životopis
Narodila sa v Prahe, ale detstvo prežila na severnej Morave vo Frýdku-Místku. Absolvovala Štátne konzervatórium v Ostrave, potom študovala na Divadelnej fakulte AMU v Prahe, štúdium ukončila v roku 1985.
Na DAMU chodila do rovnakého ročníka ako Karel Roden a rad ďalších talentovaných kolegov (Jitka Asterová, Vilma Cibulková, Veronika Žilková a Eva Holubová). Školu absolvovala v roku 1985. Príležitostne spievala, napr. v skupine Žentour a na predstaveniach divadla Sklep.
Po trojročnom pôsobení (1988-1991) v Činohernom štúdiu v Ústí nad Labem hrala dva roky v Divadle Na zábradlí. Od roku 1993 je členkou pražského Činoherného klubu.
Ešte pri štúdiu na DAMU debutovala roličkou jedného z mnohých dievčat starnúceho donchuana v podaní Leoša Suchařípu v snímke Faunovo velmi pozdní odpoledne (1983). Po väčšej úlohe v slovenskom filme Iná láska (1985) sa presadila postavou vyzývavej milenky Karla Heřmánka vo filme Dobré světlo (1986). Jej prvou nezabudnuteľnou rolou sa stala Dana v režijnom debute Ireny Pavláskovej Čas sluhů (1989). Do dejín českého filmu sa ďalej zapísala ako Olga z filmu Díky za každé nové ráno (1994), za ktorú bola ocenená Českým levom. Za rolu pani Marty v seriáli Přítelkyně z domu smutku (1992) dostala Veľkú zlatú cenu na televíznom festivale v Cannes.
Osobný život
Jej partnerom bol herec Karel Roden. Od ich rozchodu v 90. rokoch je jej partnerom moderátor Jan Kraus, s ktorým má syna Jáchyma (1998).
Selles (Pas-de-Calais)
Selles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Keith Tippett
Keith Tippett rodným menom Keith Graham Tippetts (* 25. august 1947 – † 14. jún 2020) bol britský jazzový klavirista a hudobný skladateľ.
Ktiš
Ktiš je obec v Česku v okrese Prachatice v Juhočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 514 obyvateľov, z toho 259 mužov a 255 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,8 roka (muži 36,7 roka, ženy 36,8 roka).
Keith Tippett
Už na škole založil Tippett vlastnú džezovú skupinu s názvom The KT7. Na konci 60. rokov 20. storočia viedol sextet, kde hrali aj Elton Dean na saxofón, Mark Charig na trúbku a Nick Evans na trombón. Oženil sa so speváčkou a herečkou Juliou Driscoll a napísal hudbu pre televíziu. V roku 1970 založil big band Centipede s viac ako 50 hudobníkmi. Okrem niekoľkých koncertov nahrali Centipede aj džezrockový dvojalbum Septober Energy. Začiatkom 70. rokov Tippett spolupracoval s progressive rockovou skupinou King Crimson, kedy sa ako hosťujúci pianista podieľal na ich troch albumoch: In the Wake of Poseidon, Lizard (obe 1970) a Islands (1971).
Alexander Járay
Alexander Járay (* 1943) je slovenský občan pôvodom z Košíc. Tvrdí, že vyvrátil teóriu relativity, odmieta matematiku reálnych čísel. Jeho základným filozofickým problémom je Aký rozdiel je medzi nulou a ničím. Na Deň ústavy zvykol pred Ústavným súdom ničiť Ústavu Slovenskej republiky pálením alebo trhaním. Je predsedom neregistrovanej Strany pravdy.
Pôsobenie
Sám seba vymenoval za predsedu Akadémie Reálnych Vied Cassoviensis a udelil si titul Generalissimus Reálnych vied GRSc. Chce nahradiť abstraktnú od reality odtrhnutú matematiku a ňou opísanú relativistickú fyziku reálnou kvantovou matematikou a trojhmotovou fyzikou. Niekoľkokrát sa pokúšal kandidovať za prezidenta Slovenskej republiky, v rokoch 1998 a 1999 kandidoval na funkciu primátora Košíc.
Je „rekordérom“ v trvaní hladovky: Na protest proti neprijatiu kandidáta Strany pravdy Jozefa Ďurku na post prezidenta, začal Alexander Járay hladovku za demokratické Slovensko, ktorá však trvala iba štyri hodiny.
Za pálenie Ústavy Slovenskej republiky pred Ústavným súdom bol súdený, okresný súd nariadil jeho ústavné psychiatrické liečenie, krajský súd však neskôr toto rozhodnutie zrušil. Niektorí autori pôvodný rozsudok pokladali za hrubé porušenie slobody slova.
Na svojej webovej stránke deklaruje cieľ „prezentovať novú kvantovú matematiku a ňou opísanú trojhmotnú fyziku“. Stránka je už dlhšiu dobu neaktívna a mnohé jej časti kompletne chýbajú.
Fulianka
Poloha
Fulianka leží na styku Šarišskej vrchoviny a Nízkych Beskýd, v doline Sekčova v nadmorskej výške 275 m n.m., vzdialená 11 km od Prešova. Rozloha chotára je 380 ha. Nad obcou sa tiahne hradný vrch, na južnom okraji ktorého sú zrúcaniny Kapušianskeho hradu. Na východ od obce je vrch „Haľagoš“, ktorý patrí do pohoria Nízkych Beskýd. Pohľad na sever nám ponúka krásnu scenériu Čergovského pohoria, patriaceho do masívu Nízkych Beskýd. Na juh od obce sa tiahnu Slanské vrchy. Obec susedí na severe s obcou Tulčík, na juhu s obcou Kapušany, na východ s Podhoranami a na západe s Finticami. Sekčovskou dolinou preteká rieka Sekčov, ktorá rozdeľuje obec na dve časti – stará Fulianka a nová časť obce, nazývaná „Chalaš“.
Poloha centra obce: 49°03´52,71´´N - severnej zem. šírky
21°19´42,38´´E - východnej zem. dĺžky
História
Prvá písomná zmienka o obci Fulianka sa nachádza v diele Sárosvarmegye monograflája od Šándora Tótha, kde je spomínaná naša obec pod menom Fulyán a pochádza z roku 1410. V priebehu rokov sa názov obce menil takto :
Je možné, že pomenovanie obce znamenalo niekedy označenie časti chotára v panstve Kaplovcov, ktorým v tých časoch Fulianka patrila. S určitosťou je možné predpokladať, že začiatok osídlenia Fulianky spadá do druhej polovice 14. storočia (asi r. 1360).
Fulianku vybudoval pravdepodobne šoltýs a usadlíci podľa zákupného práva v 14. storočí. Šoltýsi, dediční richtári, boli skúsení muži z radov mešťanov, prípadne bratov alebo synov šoltýsa. Tí sa podľa dohody so zemepánom zaviazali priviesť prisťahovalcov, ktorí na dohovorenom mieste by založili novú dedinu. K právam šoltýsov všeobecne patrilo právo postaviť si v dedine dom, mlyn a vlastniť polia v rozsahu 1 lánu (asi 30 ha). Povinnosťou šoltýsov bolo dozerať, aby poddaní riadne odovzdávali naturálie zemepánom a aby načas platili ročnú daň kráľovi. Šoltýstvo tu existovalo ešte aj v 16. storočí.
Do začiatku 16. storočia väčšina sedliakov stratila pozemky, nakoľko sa veľmi zvýšili ich robotné povinnosti voči zemepánom a dane voči kráľovi, ktoré nevládali platiť a tak sa stali želiarmi alebo sa odsťahovali. V rokoch 1543, 1572 a 1578 boli sedliaci zdanení len od jednej porty. V roku 1600 sídlisko pozostávalo zo siedmich obývaných domov a domu šoltýsa, resp. richtára. Koncom 16. storočia bola Fulianka malou dedinou s poddanským obyvateľstvom rusínskeho pôvodu.
Fulianka sa stala súčasťou Šarišskej župy, ktorá vznikla po rozpade kráľovského komitátu Novum castrum jeho severnú časť. Vznik Šarišskej župy sa predpokladá v priebehu prvej polovice 13. storočia. Hlavný predstaviteľom župy bol župan, ktorého menoval kráľ, potom podžupan a štyria slúžni, ktorých na jednoročné obdobie volila šarišská šľachta. Slúžnovské úrady vznikli po rozpade stavovskej župnej samosprávy. V rokoch 1670 - 1775 bola šarišská župa rozdelená na štyri slúžnovské obvody, ktoré sa volali podľa slúžnych a na panstvo Makovica. V roku 1776 sa vytvára šesť slúžnovských obvodov, pomenovaných podľa riek pretekajúcich ich územím a to na: Hornotoryský, Strednotoryský, Dolnotoryský, Sekčovský, Topliansky a Makovický. Po reorganizácii verejnej samosprávy v roku 1850. bola župa rozdelená na sedem slúžnovských okresov, pomenovaných podľa ich sídiel: Bardejov, Giraltovce, Lemešany, Prešov, Široké, Sabinov a Svidník. Tento stav prevzala i bývalá ČSR a trval až do 31. decembra 1922, kedy vstúpila do platnosti nová územná organizácia, v ktorej dovtedajšie slúžnovské úrady nahradili okresné úrady. Slúžnovský úrad Giraltovce 1850 - 1875 (Topliansky), do ktorého patrila i obec Fulianka, bol v rokoch 1861 - 1863 rozdelený na tri obvody:  Giraltovce, Hanušovce, Kurima. Obec Fulianka patrila do slúžnovského obvodu Hanušovce.
V roku 1902 patrila obec Fulyánka do okresu Topľa, poštový úrad bol v Kapušanoch, telegrafná stanica v Prešove, obvodný notársky a matričný úrad v Tulčíku, pozemková kniha v Giraltovciach, berný úrad v Giraltovciach, žandárska stanica v Slovenských Raslaviciach, volebný obvodný zmocnenec v Kapušanoch a finančné riaditeľstvo v Prešove  Počet  obyvateľov bol 252, počet domov 52, veľkosť chotára 655 katastrálnych jutár. V roku 1903 obec patrila do notárskeho obvodu Tulčík, do volebného obvodu Giraltovce okresu Topľa pre voľbu poslancov. Od 1. 12. 1909 na základe nového rozdelenia obcí do jednotlivých okresov bola obec Fulianka zaradená do zväzku Okresného súdu Prešov.
V súčasnosti patrí obec do okresu Prešov a vyššieho územného celku Prešovského samosprávneho kraja.