cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vasilij Pavlovič Aksionov
Mladosť
Vasilij Aksionov sa narodil v rodine Jevgenije Solomonovny Ginzburgovej a Pavla Vasilieviča Aksionova ako tretie dieťa a zároveň jediný spoločný potomok rodičov. Jeho matka Jevgenija Solomonovna bola novinárkou, kandidátkou historických vied a napísala biografický román o sovietskych gulagoch „Krutoj maršrut“ (Krutý pochod ). V roku 1937 ju aj manžela - inak funkcionára komunistickej strany - poslali do gulagu v Magadane na desať rokov. V románe opisuje opätovné stretnutie so synom Vasilijom, ktorého od veku piatich rokov držali v štátnom sirotinci. V roku 1938 ho tam našiel jeho strýko a do roku 1948 ho vychovávala príbuzná. Od 1948 mu bolo dovolené úradmi ísť bývať k matke na Kolymu.
Bezannes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vasilij Pavlovič Aksionov
Kariéra lekára
Odtiaľ odišiel študovať do Petrohradu - vtedajšieho Leningradu, kde skončil v 1956 štúdium na „Leningradskom lekárskom inštitúte“. Pracoval ako lekár v „Baltickom morskom námorníctve“, ako karanténny lekár na Ďalekom severe, v Karélii, v Leningradskom morskom obchodnom prístave a klinike TBC, tiež bol konzultantom v „Moskovskom vedecko-výskumnom inštitúre tuberkulózy“.
Kariéra spisovateľa
V roku 1960 vydal novelu „Kolegovia“ (rus. „Kollegi“), ktorú napísal v roku 1959. Podľa nej bola inscenovaná hra a tiež film. Nasledoval román „Звёздный билет“ (1961), tiež sfilmovaný pod názvom „Moj mladšij brat“. Od tejto chvíle vydával každý rok, novelu „Pomaranče z Maroka“ (Apeľsiny iz Marokko) v 1962, Porá, moj drug, porá v 1963, zborník autorov, ktorých nechceli vydávať pod názvom „Katapult“ v 1964 a v 1965 hru „Stále v predaji“ (Vsegda v prodaže) v divadle Sovremennik, tiež novelu „Na polceste k Mesiacu“ (1966). V roku 1968 mu vyšla satiricko-fantastická novela „Preplnený sud“ (rus. „Zatovarennaja bočkotara“). V 60. rokoch 20. storočia sa stal Aksionov novinárom a členom redakcie časopisu „Junosť“ a venoval sa historicko-biografického žánru a preložil Doctorowov román „Ragtime“ do ruštiny.
Politické a občianske postoje
V marci 1963 sa zúčastnil v Kremli stretnutia s inteligenciou, kde sa stal terčom ostrej kritiky Nikitu Chruščova spolu so spisovateľom Andrejom Voznesenským.
5. marca 1966 demonštroval na Červenom námestí v Moskve na protest proti zamýšľanej rehabilitácii J. V. Stalina. Medzi 1967-1968 podpísal niekoľko petícií na obranu disidentov. V tomto prípade dostal napomenutie od moskovského „Zväzu spisovateľov ZSSR“.
V 70. rokoch 20. storočia po skončení uvoľnenia pomerov sa prestali diela Aksionova vydávať v rámci ZSSR. Romány "Popálenina„ (rus. Ožog) a „Ostrov Krym“ si musel autor sám vydať, pretože nedostal na ne dotáciu od štátu. Autor dostal prívlastky ako „nesovietsky“ a „nenárodný“.
V rokoch 1977-78 sa začali vydávať jeho romány v zahraničí, hlavne v USA.
V roku 1978 sa stal spoluvydavateľom necenzurovanej antológie „Metropol“, ktorú museli vydať v USA, pretože ho nechceli v ZSSR povoliť. Všetkým účastníkom antológie nariadili prerábky svojich diel, Popova a Jerofejeva vyhodili zo „Zväzu spisovateľov ZSSR“ a v decembri 1979 oznámili svoj odchod zo zväzu aj Aksionov, Inna Lisnianskaja a Semjon Lipkin.
22. júla 1980 odcestoval Aksionov z vlasti rovno do USA a následne bol zbavený sovietskeho štátneho občianstva. V USA zostal do roku 2004, kedy sa vrátil do vlasti. V Spojených štátoch vyučoval ruskú literatúru na rôznych univerzitách až do roku 2009. Počas emigrácie spolupracoval s „Hlasom Ameriky“ a „Rádiom Sloboda“. Počas tohto obdobia v USA spisovateľ tvoril a vydával (pozri zoznamy nižšie). V roku 1990 mu vrátili sovietske občianstvo. náhľad|Hrob Vasilia Aksionova
Po páde ZSSR
Aksionov sa usídlil vo Francúzsku v Biarritzi odkiaľ navštevoval Moskvu. V roku 1992 vydal trilógiu „Moskovská sága“, ktorá bola sfilmovaná aj prerobená do formy televízneho seriálu. Politicky podporoval gajdarovské reformy a Jeľcinovu politiku. V roku 2004 uverejnil v časopise „Október“ román „Volteriánci a volteriánky“, ktorý bol ocenený Bookerovou cenou Ruska. V roku 2009 po chorobe trvajúcej rok a pol zomrel v moskovskej nemocnici. V októbri 2009 bol vydaný in memoriam román ''Utajovaná strasť. Román o šesťdesiatnikoch''. (rus. Таинственная страсть. Роман о шестидесятниках). Je to biografický román, ktorého dôležitými postavami sa stali významní spisovatelia - súpútníci Vasilija Aksionova.
Dielo
V slovenčine vyšli jeho romány:
Bezannes
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Háje (Bratislava)
náhľad|Poloha right|thumb|Šustekova
Háje sú bratislavská miestna časť v severovýchodnej časti mestskej časti Petržalka.
Je to územie medzi oficiálnymi územiami (v smere hodinových ručičiek) Dvory, Petržalka-Sever, Petržalka-Východ, Draždiak a Lúky; inými slovami je to územie medzi nasledujúcimi ulicami (resp. ich časťami): Rovniankova ulica (západná časť), Gessayova ulica (západná časť), Jantárová cesta (južná časť), Šustekova ulica, Májová ulica (približne), Dolnozemská cesta (časť pri Dostihovej dráhe) a Kutlíkova ulica.
Dejiny
Pomenovanie vzniklo v 70. rokoch 20. storočia zovšeobecnením jednotlivých menších hájov na pravom brehu Dunaja (t.j. názvov Starý háj, Zrkadlový háj a pod.). Pôvodne tu bol ostrov s nivami, hájmi a luhmi. Dnes je tu sídlisková zástavba (paneláky vybudované primárne v rokoch 1976 – 1982), dostihová dráha a rôzne háje.
Delenie na menšie celky
Z hľadiska moderného delenia sa Háje delia na lokality: Spočiatku (t.j. v 70. rokoch) sa dnešná Ekonomická univerzita v širšom zmysle nepovažovala za súčasť Hájov, ale patrila do toho, čo sa dnes nazýva Petržalka-Sever (vtedajší názov: Centrum).
Pokiaľ ide o delenie na tradičné štvrte:
Jiří Frejka
Jiří Frejka (* 6. apríl 1904, Útěchovice – † 27. október 1952, Praha) bol český divadelný režisér a divadelný teoretik.
Po maturite študoval filozofiu, v tom čase sa začal zaujímať o divadlo, roku 1925 sa podieľal spolu s E. F. Burianom na založení Osvobozeného divadla, odkiaľ po sporoch s J. Honzlom odišli a v roku 1927 spoluzaložili divadlo Da-Da.
V rokoch 1930–1945 bol členom činohry Národního divadla v Prahe, potom sa stal (1945–1950) šéfom divadla na Vinhradech. Tu bol často kritizovaný, pretože jeho umenie nebolo dosť socialistické, snažil sa totiž robiť divadlo, ktoré nemalo s politikou takmer nič spoločné, čo v tom čase nebolo dosť možné.
Po jeho preradení do operetného divadla v Karlíne sa predovšetkým jeho zásluhou stalo toto divadlo jedným z najkvalitnejších divadiel tých čias v Česko-Slovensku.
Sames (Pyrénées-Atlantiques)
Sames je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jiří Frejka
Frejka bol profesorom na konzervatóriu, v roku 1945 sa výrazne podieľal na založení DAMU. Na akadémii sa stal prvým rektorom a pôsobil na nej až do roku 1952, kedy bol prepustený, dôvodom bolo znovu malé nadšenie pre socializmus.
Dielo
Vo svojich literárnych dielach opísal svoje názory na divadlo a na herectvo, tieto knihy boli často v rozpore s tým čo si žiadalo socialistické divadlo a keďže J. Frejka nebol príliš ochotný tieto názory meniť dochádzalo ku konfliktom, ktoré nakoniec viedli k jeho prepusteniu z DAMU.
2022 West
2022 West je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil K. Reinmuth 7. februára 1938.
Cesta II. triedy 584A (Slovensko)
'''Cesta II. triedy číslo 584A''' je cesta II. triedy na Slovensku v okrese Tvrdošín a tvorí obchvat obce Zuberec.
Putikov vŕšok
Putikov vŕšok je vyhasnutá bazaltová sopka ležiaca asi 0,5 km východne od obce Tekovská Breznica v okrese Žarnovica na Strednom Slovensku. Troskový kužeľ dosahuje nadmorskú výšku 477 m n. m. predstavuje úplne poslednú aktívnu sopečná činnosť na území Slovenska. Spolu s vulkanitmi pohoria Harghita v Rumunsku najmladších prejavov sopečnej aktivity v Karpatsko-Panónskej oblasti.
Oblasť Putikovho vŕška je prírodnou pamiatkou a je chránená 5. stupňom ochrany. Prvé podrobnejšie výskumy geológie Putikovho vŕška uskutočnil v 50. rokoch F. Fiala.
Okolo mesiaca
Okolo Mesiaca  (1870, Autour de la Lune) je dobrodružný román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires). Kniha bezprostredne naväzuje na román Cesta na Mesiac (1865, De la terre à la Lune). Ďalšie pokračovanie napísal autor v roku 1889 pod názvom Všetko naopak (Sans dessus dessous). V slovenčine bola kniha vydaná v rokoch 1971 a 1981 spolu s knihou Cesta na Mesiac v dvojzväzku Cesta na Mesiac.
Putikov vŕšok
Geologicky je sopka viazaná na najmladší alkalicko-bazaltový vulkanizmus, ktorý sa v Západných Karpatoch začal v období po skončení hlavnej neogénnej sopečnej aktivity a trval od vrchného miocénu až do štvrtohôr. Z hľadiska regionálneho členenia patrí medzi alkalické-bazaltové sopky stredoslovenského vulkanického poľa. Z hľadiska horninového zloženia ju tvoria hlavne alkalické olivinické bazalty až nefelinické bazanity.
Zvyšky vyhasnutej sopky buduje hlavne troskový kužeľ tvorený pyroklastickými sedimentami a lávové prúdy rôznej dĺžky. Troskový kužeľ je tvorený troskovo-lapilovým tufom, aglutinátmi a vulkanickými bombami. Lávové prúdy sú najtenšie v centrálnej časti vulkánu a hrubnú smerom do doliny Hrona, kde dosahujú až 15 m. Najdlhší zaznamenaný lávový prúd tiekol smerom na sever a dosahoval dĺžku okolo 3,2 km. V oblasti medzi Novou Baňou a Brehmi tento prúd prenikol do koryta rieky Hron a na čas ho prehradil. Práve datovanie sedimentov Hrona pomocou rôznych metód a najmä použitie opticky stimulovanej luminiscencie umožnilo určiť vek sopky ako vrchný pleistocén asi 102 000 ± 11 000 rokov.
Inými metódami boli získané aj ďalšie stratigrafické a geochronologické informácie o veku sopky. Výskum stratigrafie hornín v podloží lávového prúdu, ktorý prekryl sedimenty štrkových akumulácií Hrona bol zistený vek mladší ris, teda 0,2 až 0,13 milióna rokov. Metódou Ar/K rádiometrického datovania bol zistený vek 0,53±0,16 milióna rokov.
Kalenderberská kultúra
Kalenderberská kultúra (ojedinele statzendorfsko-gemeinlebarnský typ a bernhardsthalský typ) bola kultúra starej železnej doby v Dolnom Rakúsku, Burgenlande, juhozápadnom Slovensku a severozápadnom Maďarsku. Názov má odvodený od náleziska Kalenderberg v Rakúsku. Je súčasťou halštatskej kultúry, presnejšie tzv. východoalpskej halštatskej oblasti (východohalštatského okruhu, východoalpského okruhu) a v ňom tzv. severovýchodoalpskej halštatskej oblasti (severovýchodohalštatského okruhu, severovýchodoalpského okruhu). Východoalpská halštatská oblasť je pokračovaním stredodunajských popolnicových polí a etnicky zrejme súvisí s tzv. Panóncami (ilýrsky kmeň resp. etnikum príbuzné s Ilýrmi).
Charakteristika
Typické čisto pre túto kultúru v rámci severovýchodoalpského okruhu sú znaky ako mesiačikovité idoly (Kalenderberg, Bernolákovo), keramika s plastickou (tzv. kalenderberskou) výzdobou, keramika s plastickými antropomorfnými a zoomorfnými aplikáciami a najmä keramika s maľovanou a rytou figurálnou výzdobou (Šopron). Ďalej je pre ňu príznačné nízke percentuálne zastúpenie kovových predmetov v hrobovej výbave, vrátane mohylových hrobov určených elite, ako aj zvláštne postavenie niektorých pochovaných žien v spoločenskej hierarchii. Zo všeobecných halštatských znakov treba spomenúť prevládanie žiarového pochovávania, pochovávanie aj pod mohylami zrejme určenými pre elitu – náčelníkov/kniežatá (Nové Košariská, Gemeinlebarn, Krensdorf, Bernhardsthal), vznik veľkých hradísk ako sídiel náčelníkov/kniežat (Kalenderberg, Molpír, Malleiten). Pre kultúru je charakteristický intenzívny diaľkový obchod (južné importy, keramické napodobeniny etruských a gréckych bronzových výrobkov).
Kalenderberská kultúra na Slovensku
Na juhozápadnom Slovensku sa vyskytovala ca od 730 pred Kr. do 580 pred Kr. Počas tejto kultúry došlo k hospodárskemu rozmachu a znova sa zvýšila hustota obyvateľstva. Spoločenské rozvrstvenie, ktoré pozorujeme od mladej bronzovej doby, pokračovalo – vyčleňovali sa náčelníci (kniežatá), ktorí akumulovali bohatstvo a moc. To sa prejavilo na sídlach a pohrebiskách. Obyčajný ľud býval v nížinných remeselnícko-poľnohospodárskych sídliskách v pravouhlých zemniciach a polozemniciach (Staré Mesto (Bratislava), Bratislava-Vajnory, Ivánka pri Dunaji, Chorvátsky Grob) a pochování boli plochých žiarových pohrebiskách (Janíky), hoci sa miestami našli aj malé mohylky (Chorvátsky Grob, Bernolákovo). Kniežatá, kováči a obchodníci bývali vo výšinných osadách (Smolenice-Molpír, Bratislava – hradný vrch, Bratislava-Devín) a pochovávaní boli pod mohylami (Dunajská Lužná – Nové Košariská, Janíky, Réca). Hradisko Molpír bolo z týchto kniežacích sídiel zďaleka najdôležitejšie (, tri nádvoria), evidentne ovládalo široké okolie. Bratislava a jej zázemie tvorila vtedy samostatnú hospodársko-spoločenskú jednotku – tzv. sídliskovú komoru halštatskej doby. Do mohýl pochovávali zosnulého spolu s príbuznými či podriadenými (nie je známe či na tento účel zomierali dobrovoľne, alebo ich násilne zabili). Do hrobov vkladali „účelovú“ keramiku (keramika zobrazujúca pohrebné hry, tkanie a pod., nádoby s „prilepenými“ plastickými ľudskými končatinami, býčímí hlavami, keramickými reťazmi a podobne, nádoby v tvare vodných vtákov), do ženských aj mesiačikovité idoly. Okrem toho sú pre túto kultúru príznačné malé mužské – jazdecké aj ityphalické – bronzové figúrky (Podhradie, Nitra, Veľké Lovce, Želiezovce, Liptovský Ján), možno používané ako amulety.
Cesta II. triedy 584 (Slovensko)
'''Cesta II. triedy 584''' je cesta II. triedy na Slovensku v okresoch Tvrdošín, Liptovský Mikuláš a Brezno. Jej dĺžka je 72,028 km, pričom prebieha v dvoch navzájom nesúvislých úsekoch, ktoré oddeľuje hrebeň pohoria Nízke Tatry. Severná vetva spája regióny Orava a Liptov horským priechodom Huty, kým južná vetva prechádza regiónom Horehronie.
Horský priechod Huty
Horský priechod Huty je vôbec najmladším slovenským horským priechodom. Tento úsek s dĺžkou 13,8 km bol vybudovaný v rokoch 19821986, aby nahradil priechod Kvačianskou dolinou, napojil izolované liptovské podhorské obce Huty, Malé Borové a Veľké Borové na ich okresné mesto – Liptovský Mikuláš, no najmä z vojensko-strategických dôvodov. Celá trasa bola sovietskymi veliteľmi upravená tak, aby nešla voľným terénom, čím sa mala zabezpečiť neviditeľnosť presunu vojenskej techniky.
Priebeh
Začína na križovatke s cestou I/59 a E77 v obci Podbiel a vedie k Oravskému Bielemu Potoku, Habovke a Zubercu, aby pokračovala do sedla Huty.
Následne prechádza obcou Liptovské Matiašovce, okrajom obcí Liptovská Sielnica, Liptovský Trnovec a mestom Liptovský Mikuláš (ulice Ráztocká – Revolučná – Jánošíkovo nábrežie), kde sa križuje s cestou I/18. Na území mesta ďalej smeruje privádzačom na križovatku s D1 a E50 a pokračuje cez Demänovú do Demänovskej Doliny, kde končí severná časť cesty (Jasná).
Cesta pokračuje na južnom úpätí Chopka na Trangoške a smeruje južným smerom k Tálom a Bystrej, kde končí križovatkou s cestou I/72.
Pygmejovia (stredná Afrika)
thumb|Pygmejovia (vrátane Pygmoidov) podľa [[Cavalli-Sforza|Cavalliho-Sforzu.]] Pygmejovia alebo Pygmeji (ak sa myslia len ako antropologické označenie podtypu človeka, tak sa píšu s malým začiatočným p; jednotné číslo Pygmej/pygmej, ženský rod Pygmejka/pygmejka) môžu byť:
Kmene o čosi vyššie než najmenší Pygmejovia sa niekedy klasifikujú ako africkí Pygmoidi (buď na rozdiel od alebo ako podskupina Pygmejov). Patria sem predovšetkým vyššie spomínané roztrúsené kmene južne od Bambutov a Pygmejov a v závislosti od autora aj (najmä juhovýchodná) časť západných Pygmejov a/alebo spomínané isté kmene v juhozápadnej Etiópii a/alebo spomínané isté kmene v južnom Sudáne.
Dejiny
Stredoafrickí Pygmejovia pôvodne asi tvorili jednu veľkú skupinu obyvateľstva od ústia Konga až po pramene Nílu. Bantuovia, ktorí sú vyšší, ich však časom prinútili ustúpiť do oblastí tropického pralesa, kde sa rozpadli na izolované kmene. Prvé informácie o Pygmejoch sú zo starovekého Egypta z 3. tisícročia pred Kr. Pygmejov spomína aj Homér a iní starogrécki autori. Pre súčasný svet boli znovu objavení až v 19. storočí.
Charakteristika
Priemerná výška dosahuje u Bambutov 137 cm u žien a 145 cm u mužov; u západných Pygmejov 144 cm u žien a 154 cm u mužov. Telo je veľmi ochlpené. Dolné končatiny sú relatívne krátke a trup je relatívne dlhý. Bruchá sú vypuklé. Hlava je relatívne veľká so sklonom k bradykranii. Nos je široký s nízkym sedlom, čelo vypuklé, tvár je nízka. Ako u ostatných černochov, aj u Pygmejov je prognácia čeľustí slabšia. Ústa sú široké, pery sú však úzke. Farbou kože spadajú do čiernej rasy, hoci je ich koža relatívne svetlejšia (hnedožltá). Oči a vlasy sú čierne, vlasy sú silno kučeravé. Uši sú europidné. Stredne široká lebka a telesná kostra vykazujú špecifické archaické znaky, vďaka ktorým možno Pygmejov jednoznačne považovať za samostatnú ľudskú skupinu. Túto špecifickosť potvrdzujú aj analýzy krvi.
Pygmejovia sú polokočovní lovci a zberači. Muži primárne lovia, a to pomocou lukov a šípov, ako aj pomocou sietí. Ženy a deti primárne zbierajú plody, ale aj chytajú drobné živočíchy (sieťami). Muži však niekedy tiež zbierajú plody. Keď je okolie tábora vyzbierané a vylovené, t.j. po obyčajne 7 týždňoch, sa presunú (v rámci istej obmedzenej oblasti) zas všetci do nového tábora. Bantuským kmeňom ponúkajú lovnú zver a lesné plody, za ktoré výmenou dostávajú železné hroty na šípy a kopije, banány a zeleninu.
Niektorí Pygmejovia nežijú nezávisle, ale tvoria súčasť susedných černošských spoločností ako najnižší stupeň spoločenskej hierarchie.
Žijú vo veľmi rovnostárskych zoskupeniach tvorených maximálne 30 osobami, dočasne mávajú aj vodcu. Tábor je tvorený úľovitými chatami. Väčšinou sú monogamní. Veria súčasne v Boha a súčasne v duchov a predkov (zrejme vždy v závislosti od viery ich susedov). Kultúrne sú Pygmejovia mimoriadne chudobní. Je to asi dôsledok ústupu do nepriaznivého prostredia tropického lesa.
Všetci Pygmejovia dnes hovoria jazykom svojich susedov, teda obyčajne bantuskými jazykmi. Uznávaná je hypotéza, ktorá hovorí, že pôvodne mali Pygmejovia svoj vlastný jazyk (tento sa nedochoval).
Pavel Gallo
Pavel Gallo (* 20. január 1884, Liptovský Mikuláš – † 13. august 1964, Bratislava) bol slovenský pedagóg, kultúrny pracovník. Pseudonym: Jaloux, Pozorovateľ, Priateľ mládeže, Škôldozorca
Životopis
Študoval na evanjelický gymnáziu v Banskej Bystrici (1897-1899), v Kežmarku, od 1899 na učiteľskom ústave v Prešove a v Soprone. Od 1903 učiteľ v Bačke Palanke, od 1906 v Liptovskom Mikuláši, od 1919 župný inšpektor v Prešove, 1929 škôldozorca v Lučenci a 1930 v Martine, 1939 v Novom Meste nad Váhom. Organizátor osvetovej a ochotníckej divadelnej činnosti. Roku 1908 -1918 účinkoval v ochotníckom spolku Tatran v Liptovskom Mikuláši ako herec, režisér, dirigent a riaditeľ. Ako župný inšpektor v Prešove a v Martine sa zaslúžil o budovanie slov. školstva, o výstavbu šk. budov i o rozvinutie osvetovej práce (zakladateľ spevokolov, knižníc). Editor, autor a spoluautor učebníc pre slovenské školy, redaktor časopisu Noviny pre slovenské deti, vydavateľ zborníka piesní k 50. výročiu spevokolu Tatran, tvorca spomienkovej črty o Hviezdoslavovi. V rukopisoch zanechal rozsiahle a dokumentačne cenné memoáre.
Filozofická logika
Filozofická logika je logika použitá pri skúmaní filozofických problémov, napr. v analytickej filozofii; logika zameraná na analýzu prirodzeného jazyka.
Žiletka
thumb|Žiletka a typické balenie Žiletka alebo holiaca čepieľka je plochá veľmi tenká platnička z vysokokvalitnej ocele s veľmi ostrou čepeľou. Slúži na holenie spravidla po vložení do na to určených holiacich nástrojov.
Prvé žiletky sa objavili v Európe v 18. storočí; k významnému rozšíreniu došlo potom, čo ich na začiatku 20. storočia zdokonalil a nechal si patentovať americký vynálezca King Camp Gillette, po ňom žiletky nesú svoj názov – ako eponym.
Masová komunikácia
Masová komunikácia je proces, pri ktorom komunikátor využíva rôzne typy hromadných informačných prostriedkov s cieľom informovať čo najrýchlejšie na veľkú vzdialenosť, aby ovplyvnil čo najväčšie publikum.
Ako uvádza Kunczik v masovej komunikácií určite neexistuje reciprocita (vzájomné ovplyvňovanie medzi komunikátorom a recipientom), avšak masová komunikácia je cielene zameraná na iných recipientov, často tiež s cieľom ovplyvniť ich konanie.
Rankov definuje masovú komunikáciu ako nepretržitý proces, v ktorom špecializované organizácie prostredníctvom moderných technológií šíria informácie v čase a priestore, aby zasiahli čo najväčšie heterogénne publikum.
Pojem masová komunikácia, ktorý vznikol približne koncom tridsiatych rokov 20. storočia, neumožňuje vyjadriť jednoznačnú definíciu, na ktorej by bolo jednoduché sa zhodnúť. Tento termín sa skladá z dvojice slov, pričom „masový“ označuje veľké množstvo, počet a rozsah. V mnohých definíciách masovej komunikácie sa opisuje slovo komunikácia vo význame prenosu z pohľadu podávateľa a nie v celej škále významu, ktorý zahŕňa zdieľanie, vedomie odpovede, či interakciu.
2023 Asaph
2023 Asaph je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavil Indiana University 16. septembra 1952.
Mužská dvojhra na Tata Open 2003
Mužská dvojhra na Tata Open 2003 sa hrala ako súčasť Tata Open 2003 od 30. decembra 2002 do 6. januára 2003.Titul získal Paradorn Srichaphan z Thajska, ktorý vo finále porazil slovenského reprezentanta Karola Kučeru 6-3 6-1. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP.
Amance (Aube)
Amance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Knižná kultúra
Knižná kultúra je oblasť kultúry, ktorá zahrnuje výrobu, distribúciu a pôsobenie knihy ako prostriedku kultivácie človeka alebo premeny spoločnosti na kultúrne spoločenstvo. Dôležitou súčasťou knižnej kultúry sú knižnice.
Amance (Aube)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 267 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dobroslava (obec)
Dobroslava je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Polohopis
Nachádza sa v údolí Dobroslavského potoka v severnej časti Nízkych Beskýd. na severovýchodnom okraji Ondavskej vrchoviny. Obcou vedie cesta III/3538, ktorá ju napája na III/3537 a I/21, vedúcu do Svidníka. Okresné mesto je vzdialené juhozápadným smerom, krajské mesto leží  rovnakým smerom.
Erb
V modrom štíte v zelenej pažiti stojaci, spoločne strieborný pohár držiaci dvaja zlatovlasí privrátení muži, pravý striebroodetý, čiernoobutý, v čiernom klobúku, opierajúci sa o zlatú palicu v pravici, ľavý zlatovlasý, striebroodetý, v červenej veste a čiernych topánkach, z ľavého okraja štítu vyrastajúca zlatozastrešená a striebrom podmurovaná studňa. Na znamení je žánrový motív dedinčana a pútnika, podľa odtlačku pečatidla obce z roku 1787. Erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom 3. februára 2004 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: D-147/2003. Autormi erbu sú Jozef Petrovič a Kvetoslava Hanzová.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbách 1/6 modrej, 1/6 bielej, 3/6 modrej a 1/6 zelenej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Dejiny
Obec bola pravdepodobne založená v 70.-80. rokoch 16. storočia usadlíkmi so šoltýsom podľa zákupného práva. Najstaršia písomná zmienka o obci je z roku 1570, keď boli po prvýkrát zdanené najmenej 4 sedliacke domácnosti daňou kráľovi. Obec je doložená roku 1600 ako Dobroszla, neskôr ako Dobroszlaw (1618), Dobroslava (1773), Dobroslav (1920), Dobroslava (1927); maďarsky Dobroszlava, Dobroszló. Názov obce je podľa F. Uličného odvodený od mena prvého šoltýsa Dobroslava.
Obec bola založená na území panstva Makovica a jeho majetkovou súčasťou bola až do zrušenia poddanstva. V roku 1712 sa obec útekmi poddaných takmer vyľudnila, ale postupne počet obyvateľov narastal. Podľa sčítania obyvateľstva z roku 1787 bolo v obci 23 domov a 154 obyvateľov a v roku 1828 to bolo 33 domov a 241 obyvateľov. V súčasnosti v obci je 37 domov, v ktorých žije 34 obyvateľov.
V roku 1705 bol postavený drevený chrám (cerkev).
Obecný úrad sídli v kultúrnom dome postavenom v roku 1960. V roku 1996 sa nanovo vyasfaltovala hlavná cesta do obce, v roku 2000 sa obec splynofikovala a takisto v tomto roku bolo ustanovené slávnostné ktitorstvo gréckokatolíckeho chrámu sv. Paraskievy, ktoré prijali Michal Kováč – exprezident SR a Anna Galovičová.
Bignicourt-sur-Marne
Bignicourt-sur-Marne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Doktor Ox
Doktor Ox (1874, Une fantaisie du docteur Ox) je úvodná novela zo zbierky poviedok od francúzskeho spisovateľa Julesa Verna. Autor zbierku do svojho cyklu Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires) nezaradil, kniha sa však často v rámci tohto cyklu vydáva samostatne.
Obsah románu
Novela rozpráva historku o vynálezcovi, ktorý ponúka mestečku Quiquendone kyslíkovodíkové osvetlenie do všetkých domácností, a to zadarmo. V skutočnosti však Doktor Ox so svojim asistentom Ygénom chce uskutočniť vedecký pokus a nasýtiť ovzdušia mestečka kyslíkom. Následkom toho sa z kľudných, flegmatických ľudí v mestečku stanú podráždení, energickí, výbušní ľudia. Iba nešťastný výbuch továrne Doktora Oxa zabráni veľkej katastrofe, pretože obyvatelia mestečka sa rozhodli viesť vojnu proti susednému mestečku. Po výbuchu Doktor Ox a Ygéne nenápadne odídu a obyvatelia mestečka sa vrátia do svojho pokojného života.
Práca (všeobecne)
Práca je vedomé použitie telesných, duševných a/alebo duchovných síl človeka s cieľom niečoho, spravidla uspokojenia potrieb. Podľa G. W. F. Hegela je práca počiatok a podmienka spoločenského života, základ spoločenskej podstaty človeka.
Radnice (okres Rokycany)
Radnice je mesto v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 768 obyvateľov, z toho 881 mužov a 887 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,6 roka (muži 40,3 roka, ženy 43,0 roka).
Aillant-sur-Tholon (kantón)
Aillant-sur-Tholon je francúzsky kantón v obvode Auxerre v departemente Yonne v regióne Burgundsko. Skladá sa z 20 obcí.
Bruce McCandless
Bruce McCandless (* 8. jún 1937, Boston† 21. december 2017, Los Angeles ) bol americký astronaut z programov Skylab a letov s raketoplánmi STS.
Mladosť a výcvik
Po základnej a strednej škole absolvoval akadémiu amerického vojenského námorníctva (U.S. Naval Academy), potom pokračoval v štúdiu na Stanfordovej univerzite, ktorú ukončil v roku 1965 s titulom inžiniera elektrotechniky. Bol vybraný do piatej skupiny amerických kozmonautov NASA v roku 1966. Po výcviku sa zaradil do záložnej posádky Skylabu 2 a potom sa zaškolil na lety s raketoplánmi. Vzdelanie si ešte doplnil na univerzite v Houstone. Je ženatý a má dve deti.
Lety do vesmíru
Tento let však predsa len zaznamenal jeden úspech - počas neho bol vykonaný vôbec prvý nepripútaný výstup do otvoreného kozmu. Vykonal ho Bruce McCandless a fotografia z tohto výstupu sa stala celosvetovo populárna. Pozmenená fotografia sa objavila aj na obale albumu Safe Trip Home britskej speváčky Dido, kvôli čomu bol vedený súdny proces.
Štart aj pristátie boli na Floride na Kennedyho vesmírnom stredisku.
Na druhý let do vesmíru čakal ďalších 6 rokov. Letel v raketopláne Discovery na jar 1990, počas päťdenného letu vypustili Hubblov vesmírny ďalekohľad. Posádka: Loren Shriver, Charles Bolden, McCandless, Steven Hawley a Kathryn Sullivanová. Štartovali na Floride, pristáli na základni Edwards Air Force Base v Kalifornii.
Po letoch
Pol roka po lete vo svojich 53 rokoch z NASA odišiel. V roku 1993 sa zamestnal vo firme Martin Marietta Astronautics Co. v Denveri.
Samsons-Lion
Samsons-Lion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Milan Cerovský
Život
Narodil sa 10. októbra 1949 v Kalinove, okres Lučenec. V rokoch 19641967 bol žiakom Vojenskej školy Jana Žižku z Trocnova v Bratislave. Následne ďalej pokračoval v štúdiu na Vojenskej akadémii vo Vyškove na Morave, ktoré zakončil roku 1971. 1. augusta 1971 bol prijatý za vojaka z povolania a menovaný do hodnosti poručík. Následne do roku 1974 vykonával základné veliteľské funkcie veliteľa čaty a roty. V rokoch 19741976 absolvoval interné postgraduálne štúdium na Vojenskej akadémii v Brne. Medzi rokmi 1976 a 1979 bol zástupcom náčelníka štábu, potom veliteľ tankového práporu 60. tankového pluku v Kežmarku. V roku 1979 absolvoval kurz veliteľov plukov vo vyšších dôstojníckych kurzoch Výstrel v meste Solnečnogorsk v ZSSR. Následne pôsobil do roku 1985 ako náčelník štábu, potom veliteľ 63. motostreleckého pluku v Michalovciach. Potom medzi rokmi 1985 a 1987 slúžil ako náčelník štábu 13. tankovej divízie, neskôr až do roku 1992 ako zástupca jej veliteľa. Po absolvovaní vyššieho akademického kurzu vo Vojenskej akadémii v Brne sa stal veliteľom 13. tankovej divízie. 1. novembra 1994 sa stal veliteľom 1. armádneho zboru Armády Slovenskej republiky v Topoľčanoch. V roku 1997 absolvoval štúdium na Kráľovskej akadémii obranných štúdii v Londýne. 1. januára 1998 bol ustanovený do funkcie náčelníka Správy pre integráciu a štandardizáciu Generálneho štábu Armády Slovenskej republiky v Trenčíne a toho istého roku menovaný do prvej generálskej hodnosti. 4. decembra 1998 nastúpil do funkcie náčelníka Generálneho štábu Armády Slovenskej republiky v Trenčíne.
Náčelník Generálneho štábu
12. decembra 2002 bol prezidentom Rudolfom Schusterom ustanovený do funkcie Náčelníka Generálneho štábu Ozbrojených síl SR.
V tejto funkcii zotrval až do 20. decembra 2004, kedy ukončil výkon funkcie náčelníka Generálneho štábu ozbrojených síl Slovenskej republiky a odišiel do dôchodku. Je ženatý má dve deti.
Miesta vojenského pôsobenia
Bratislava, Kežmarok, Michalovce, Topoľčany, Trenčín, Vyškov na Morave, Brno, Solnečnogorsk, Borden (Kanada), Londýn, Viedeň.
Ocenenia
V roku 2002 mu prezident Rudolf Schuster prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy.
Samuel Galy
Samuel Galy (*  Slovensko) bol pernikár.
Životopis
Pernikár v Banskej Bystrici.
Ján Gálus
Ján Gálus (* 16. december 1910, Hájniky – † 15. marec 1991, Brezová pod Bradlom) bol slovenský pedagóg a maliar.
Životopis
Študoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Pôsobil ako okresný metodik výtvarnej výchovy v Senici. Stvárnil Brezovú a jej okolie rôznymi technikami (perokresba, akvarel, olejomaľba), účastník mnohých amatérskych výstav.
2024 McLaughlin
2024 McLaughlin je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil Indiana University 23. októbra 1952.
Obojsmerná komunikácia
Obojsmerná komunikácia je komunikácia medzi objektom A a objektom B, keď existuje prenos informácie z objektu A na objekt B i prenos informácie z objektu B na objekt A.
Jan Werich
Jan Werich (* 6. február 1905, Smíchov, Rakúsko-Uhorsko – † 31. október 1980, Praha, Česko-Slovensko) bol český filmový a divadelný herec, spevák, spisovateľ, dramatik a filmový scenárista, významný predstaviteľ medzivojnovej divadelnej avantgardy a povojnovej českej divadelnej a filmovej kultúry; tvoril umeleckú dvojicu s Jiřím Voskovcom.
Život
Werich vyštudoval gymnázium v Prahe, kde sa zoznámil so svojím neskorším divadelným partnerom J. Voskovcom. Po maturite študoval právo na Karlovej univerzite.
Elsa Calcagno
Elsa Calcagno (* 19. október 1910, Buenos Aires – † 1978) bola argentínskou pianistkou a skladateľkou.
Jan Werich
Život
V roku 1926 vytvorili s Voskovcom dvojicu, najprv spolupracovali v redakcii časopisu Přerod a onedlho začala ich divadelná spolupráca v Osvobozeném divadle, ktorá vyústila do hry: Vest pocket Revue – mysleli tým malú revue do vrecka vo veste. Werich bol na plagátoch uvedený ako J. W. Rich. V rokoch 1927 – 1938 ich divadelná spolupráca pokračovala, do roku 1935 pôsobili v Osvobozeném divadle, v rokoch 1935 – 1937 pôsobili pod hlavičkou takzvaného Spoutaného divadla, kde uviedli svoju najodvážnejšiu hru Balada z hadrů. V roku 1937 sa vrátili k Osvobozenému divadlu, ktoré bolo o rok neskôr (1938) zatvorené a Werich s Voskovcom a s ich dlhoročným hudobným autorom Jaroslavom Ježkom boli nútení opustiť Česko-Slovensko.
Elsa Calcagno
Študovala na konzervatóriu v Buenos Aires, kde boli jej učiteľmi Constantino Vicente Gaito, Ricardo Rodríguez, Ferruccio Calusio, Josue Teófilo Wilkes a Pascual de Rogatis. Bola vynikajúcou pianistkou a hudobnou kritičkou Argentíny. Okrem jednej opery, jednej symfónie, symfónie pre zbor, symfonickej básne a symfonickej suity skomponovala koncerty pre klavír a violončelo, koncert pre dvoje husle a harfu, komorné skladby, kantáty, skladby pre zbor a piesne.
Jan Werich
Život
Druhú svetovú vojnu strávil Werich v USA, kde pracoval ako herec. V roku 1945 spolu s Voskovcom obnovili Osvobozené divadlo, ale vzhľadom na politickú situáciu už nebolo možné robiť politickú satiru. Po roku 1948 Werich pôsobil v mnohých pražských divadlách. V rokoch 1956 – 1961 bol riaditeľom Divadla ABC. Werich založil Divadlo Voskovce a Wericha, kde sa jeho novým partnerom stal Miroslav Horníček. Z ich spoločnej divadelnej tvorby tých čias sa stali najznámejšie takzvané Forbíny tj. predscény. Jeho povojnová činnosť je spojená s vtedajším režimom, kritici mu vyčítajú, že aj keď bol veľmi populárny, nezastal sa svojich prenasledovaných a väznených kolegov a priateľov.
V roku 1977 sa Werich zúčastnil na verejnom podpise Anticharty (podľa svojich slov preto, aby mal príležitosť diskutovať), no záverečný dokument nepodpísal. Režim preto využil jeho podpis na prezenčnej listine, ktorú všetci podpísali pri príchode.
Pri príležitosti stého výročia jeho narodenia vydala Česká národní banka pamätnú striebornú mincu v nominálnej hodnote 200 Kč.
Divadelná tvorba
Prvé hry dvojice V+W boli skôr zábavné s veľkým množstvom hudby, tieto hry boli politicky neangažované. Vo Vest pocket revue vytvorili celkom nové poňatie scény, vystupovali ako bielo nalíčení klauni, ktorí sa rozprávajú nielen medzi sebou, ale i s obecenstvom. Mali dopredu dohodnuté témy a smer dialógu, ale existoval dosť veľký priestor pre improvizáciu.
Neskôr písal spolu s J. Voskovcom politicky angažované revue, väčšina z nich bola silno ľavicovo zameraná, upozorňovali na nezamestnanosť a na sociálne rozdiely. Neskoršie diela boli celkom neskrývane antifašistické. Ich dialógy boli zamerané proti malomeštiactvu, hlúposti, totalite. Paródie sa zameriavali nielen na dianie vo vtedajšej dobe, ale i na históriu (Caesar, Osel a stín, Kat a blázen).
Na podnet nemeckého veľvyslanectva, ktoré si sťažovalo na urážku hlavy štátu, boli V + W vykázaní z Umeleckej besedy a hrali ďalej ako Spoutané divadlo, tu vznikli najslávnejšie hry dvojice: Balada z hadrů, Rub a líc, Pěst na oko a iné. Na hudbu J. Ježka zložili texty mnohých piesní (napr. Nebe na zemi). Po návrate do Česko-Slovenska stihli napísať ešte hru Divotvorný hrnec.
Filmová tvorba
S režisérom M. Fričom natočili niekoľko filmov, ktoré vyznievajú silno protifašisticky a prosocialisticky (Pudr a benzín, Peníze nebo život, Svět patří nám a iné). Povojnová filmová tvorba Wericha poukazuje na všeobecné pozitívne hodnoty (Císařův pekař, Byl jednou jeden král, Stvoření světa a iné).
Zoznam piesňovej tvorby (výber)
(t: /) – doteraz nezistený autor hudby
Dubová (okres Svidník)
Dubová je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Vodné toky
Cez obec preteká rieka Ondava.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva zo siedmich pozdĺžnych pruhov vo farbách 1/9 žltej, 1/9 bielej, 1/9 žltej, 1/9 bielej, 1/9 žltej, 1/9 bielej a 3/9modrej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Šport
Futbalový klub FK Dubová (predtým FC VTJ Minerál Dubová).
Pisznice-barlang
náhľad|Vstup do jaskyne Pisznice-barlang (doslova Jaskyňa Pisznice; iné názvy: Pisznicei-barlang, Bőregér-lyuk, Nagy-pisznicei-barlang, Priesnitz-barlang, Piszlice-barlang, Pisznyicei hévizes barlang, Pisznyice-barlang) je jaskyňa nachádzajúca sa na severe Maďarska, pri meste Héreg a Lábatlan, v strednej časti pohoria Gerecse na jeho južnej strane v nadmorskej výške, pod rovnomenným vrchom.
Je vápencového pôvodu s dĺžkou približne. Vznikla v období Trias. Krasový charakter jaskyne dokazujú veľkolepé kupoly. Kvapľová výzdoba jaskyne je žiaľ často poškodená vandalmi. Charakteristikou jaskyne sú skoro horizontálne rovnobežné chodby usporiadané nad sebou a vedľa seba.
Jaskyňa je stálym zimným, a občasným letným sídlom mnohých, aj zriedkavých druhov netopierov.
Externé odkazy
Fotografie
Zoznam článkov slnečnej sústavy/U
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 5 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ul
Ulysses (sonda)
um
Umbriel (mesiac)
ur
Urán (planéta) - Ursidy - Uruk Sulcus
Chryzopras
thumb|right|250px|Chryzopras z [[Poľsko|Poľska.]] Chryzopras je prevažne jablkovo zelená odroda chalcedónu, ktorá patrí medzi najvzácnejšie chalcedóny.
Iné projekty
.
Gregor VIII. (pápež)
Gregor VIII. (rodným menom Albert de Mora, * asi 1100, Benevento, Taliansko - † 17. december 1187, Pisa) bol 173. pápež. Pápežský úrad zastával od 25. októbra 1187 do svojej smrti.
Albert de Mora pochádzal z rodiny beneventskej šľachty a v mladosti vstúpil k premonštrátom v Laone. V roku 1172 sa ako pápežský legát zúčastnil koncilu v Avranches, ktorý zbavil viny anglického kráľa Henricha II. z vraždy arcibiskupa Tomáša Becketa (1118 - 1170).
Do úradu pápeža bol zvolený ako nástupca zosnulého pápeža Urbana III. Jeho prvým krokom po zvolení bolo vydanie buly Audita tremendi, ktorou vyhlásil tretiu križiacku výpravu. Bola to reakcia na katastrofálnu bitku pri Hattínu, v ktorej bolo križiacke vojsko Jeruzalemského kráľovstvo zničené Saladínom, a pád Jeruzalema do rúk moslimov. Gregor VIII. sa však už križiackej výpravy nedožil, pretože zomrel ešte roku 1187. Jeho nástupcom sa stal Klement III.
2025 Nortia
2025 Nortia je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil J. Churms 6. júna 1953.
Arcis-sur-Aube (obec)
Arcis-sur-Aube je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bignicourt-sur-Saulx
Bignicourt-sur-Saulx je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam článkov slnečnej sústavy/4
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1126 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
4
4 Vesta
40
40 Harmonia - 400 Ducrosa - 4000 Hipparchus - 4001 Ptolemaeus - 4002 Shinagawa - 4003 Schumann - 4004 Listʹev - 4005 Dyagilev - 4006 Sandler - 4007 Euryalos - 4008 Corbin - 4009 Drobyshevskij - 401 Ottilia - 4010 Nikolʹskij - 4011 Bakharev - 4012 Geballe - 4013 Ogiria - 4014 Heizman - 4015 Wilson-Harrington - 4016 Sambre - 4017 Disneya - 4018 Bratislava - 4019 Klavetter - 402 Chloë - 4020 Dominique - 4021 Dancey - 4022 Nonna - 4023 Jarnik - 4024 Ronan - 4025 Ridley - 4026 Beet - 4027 Mitton - 4028 Pancratz - 4029 Bridges - 403 Cyane - 4030 Archenhold - 4031 Mueller - 4032 Chaplygin - 4033 Yatsugatake - 4034 Vishnu - 4035 1986 WD - 4036 Whitehouse - 4037 Ikeya - 4038 Kristina - 4039 Souseki - 404 Arsinoë - 4040 Purcell - 4041 Miyamotoyohko - 4042 Okhotsk - 4043 Perolof - 4044 Erikhog - 4045 Lowengrub - 4046 Swain - 4047 Chang’E - 4048 Samwestfall - 4049 Noragalʹ - 405 Thia - 4050 Mebailey - 4051 Hatanaka - 4052 Crovisier - 4053 Cherkasov - 4054 Turnov - 4055 Magellan - 4056 Timwarner - 4057 Demophon - 4058 Cecilgreen - 4059 Balder - 406 Erna - 4060 Deipylos - 4061 Martelli - 4062 Schiaparelli - 4063 Euforbo - 4064 Marjorie - 4065 Meinel - 4066 Haapavesi - 4067 Mikhelʹson - 4068 Menestheus - 4069 Blakee - 407 Arachne - 4070 Rozov - 4071 Rostovdon - 4072 Yayoi - 4073 Ruianzhongxue - 4074 Sharkov - 4075 Sviridov - 4076 Dorffel - 4077 Asuka - 4078 Polakis - 4079 Britten - 408 Fama - 4080 Galinskij - 4081 Tippett - 4082 Swann - 4083 Jody - 4084 Hollis - 4085 Weir - 4086 Podalirius - 4087 Part - 4088 Baggesen - 4089 Galbraith - 409 Aspasia - 4090 Risehvezd - 4091 Lowe - 4092 Tyr - 4093 Bennett - 4094 Aoshima - 4095 Ishizuchisan - 4096 Kushiro - 4097 Tsurugisan - 4098 Thraen - 4099 Wiggins - 40P/Vaisala
41
41 Daphne - 410 Chloris - 4100 Sumiko - 4101 Ruikou - 4102 Gergana - 4103 Chahine - 4104 Alu - 4105 Tsia - 4106 Nada - 4107 Rufino - 4108 Rakos - 4109 Anokhin - 411 Xanthe - 4110 Keats - 4111 Lamy - 4112 Hrabal - 4113 Rascana - 4114 Jasnorzewska - 4115 Peternorton - 4116 Elachi - 4117 Wilke - 4118 Sveta - 4119 Miles - 412 Elisabetha - 4120 Denoyelle - 4121 Carlin - 4122 Ferrari - 4123 Tarsila - 4124 Herriot - 4125 Lew Allen - 4126 Mashu - 4127 Kyogoku - 4128 UKSTU - 4129 Richelen - 413 Edburga - 4130 Ramanujan - 4131 Stasik - 4132 Bartok - 4133 Heureka - 4134 Schutz - 4135 Svetlanov - 4136 Artmane - 4137 Crabtree - 4138 Kalchas - 4139 Ulʹyanin - 414 Liriope - 4140 Branham - 4141 Nintanlena - 4142 Dersu-Uzala - 4143 Huziak - 4144 Vladvasilʹev - 4145 Maximova - 4146 Rudolfinum - 4147 Lennon - 4148 McCartney - 4149 Harrison - 415 Palatia - 4150 Starr - 4151 Alanhale - 4152 Weber - 4153 Roburnham - 4154 Rumsey - 4155 Watanabe - 4156 Okadanoboru - 4157 Izu - 4158 Santini - 4159 Freeman - 416 Vaticana - 4160 Sabrina-John - 4161 Amasis - 4162 SAF - 4163 Saaremaa - 4164 Shilov - 4165 Didkovskij - 4166 Pontryagin - 4167 Riemann - 4168 Millan - 4169 Celsius - 417 Suevia - 4170 Semmelweis - 4171 Carrasco - 4172 Rochefort - 4173 Thicksten - 4174 Pikulia - 4175 Billbaum - 4176 Sudek - 4177 Kohman - 4178 Mimeev - 4179 Toutatis - 418 Alemannia - 4180 Anaxagoras - 4181 Kivi - 4182 Mount Locke - 4183 Cuno - 4184 Berdyayev - 4185 Phystech - 4186 Tamashima - 4187 Shulnazaria - 4188 Kitezh - 4189 Sayany - 419 Aurelia - 4190 Kvasnica - 4191 Assesse - 4192 Breysacher - 4193 Salanave - 4194 Sweitzer - 4195 Esambaev - 4196 Shuya - 4197 1982 TA - 4198 Panthera - 4199 Andreev - 41P/Tuttle-Giacobini-Kresák
42
42 Isis - 420 Bertholda - 4200 Shizukagozen - 4201 Orosz - 4202 Minitti - 4203 Brucato - 4204 Barsig - 4205 David Hughes - 4206 Verulamium - 4207 Chernova - 4208 Kiselev - 4209 Briggs - 421 Zähringia - 4210 Isobelthompson - 4211 Rosniblett - 4212 Sansyu-Asuke - 4213 Njord - 4214 Veralynn - 4215 Kamo - 4216 Neunkirchen - 4217 Engelhardt - 4218 Demottoni - 4219 Nakamura - 422 Berolina - 4220 Flood - 4221 Picasso - 4222 Nancita - 4223 Shikoku - 4224 Susa - 4225 Hobart - 4226 Damiaan - 4227 Kaali - 4228 Nemiro - 4229 Plevitskaya - 423 Diotima - 4230 van den Bergh - 4231 Fireman - 4232 Aparicio - 4233 Paľčikov - 4234 Evtushenko - 4235 Tatishchev - 4236 Lidov - 4237 Raushenbakh - 4238 Audrey - 4239 Goodman - 424 Gratia - 4240 Grun - 4241 Pappalardo - 4242 Brecher - 4243 Nankivell - 4244 Zakharchenko - 4245 Nairc - 4246 Telemann - 4247 Grahamsmith - 4248 Ranald - 4249 Kremze - 425 Cornelia - 4250 Perun - 4251 Kavasch - 4252 Godwin - 4253 Marker - 4254 Kamel - 4255 Spacewatch - 4256 Kagamigawa - 4257 Ubasti - 4258 Ryazanov - 4259 McCoy - 426 Hippo - 4260 Yanai - 4261 Gekko - 4262 DeVorkin - 4263 Abashiri - 4264 Karljosephine - 4265 Kani - 4266 Waltari - 4267 Basner - 4268 Grebenikov - 4269 Bogado - 427 Galene - 4270 Juanvictoria - 4271 Novosibirsk - 4272 Entsuji - 4273 Dunhuang - 4274 Karamanov - 4275 Bogustafson - 4276 Clifford - 4277 Holubov - 4278 Harvey - 4279 De Gasparis - 428 Monachia - 4280 Simonenko - 4281 Pounds - 4282 Endate - 4283 Stoffler - 4284 Kaho - 4285 Hulkower - 4286 Rubtsov - 4287 Trisov - 4288 1989 TQ1 - 4289 Biwako - 429 Lotis - 4290 Heisei - 4291 Kodaihasu - 4292 Aoba - 4293 Masumi - 4294 Horatius - 4295 Wisse - 4296 van Woerkom - 4297 Eichhorn - 4298 Jorgenúnez - 4299 WIYN - 42P/Neujmin
43
43 Ariadne - 430 Hybris - 4300 Marg Edmondson - 4301 Boyden - 4302 Markeev - 4303 Savitskij - 4304 Geichenko - 4305 Clapton - 4306 Dunaevskij - 4307 Cherepashchuk - 4308 Magarach - 4309 Marvin - 431 Nephele - 4310 Stromholm - 4311 Zguridi - 4312 Knacke - 4313 Bouchet - 4314 Dervan - 4315 Pronik - 4316 Babinkova - 4317 Garibaldi - 4318 Bata - 4319 Jackierobinson - 432 Pythia - 4320 Jarosewich - 4321 Zero - 4322 Billjackson - 4323 Hortulus - 4324 Bickel - 4325 Guest - 4326 McNally - 4327 Ries - 4328 Valina - 4329 1982 SX2 - 433 Eros - 4330 Vivaldi - 4331 Hubbard - 4332 Milton - 4333 Sinton - 4334 Foo - 4335 Verona - 4336 Jasniewicz - 4337 Arecibo - 4338 Velez - 4339 Almamater - 434 Hungaria - 4340 Dence - 4341 Poseidon - 4342 Freud - 4343 Tetsuya - 4344 Buxtehude - 4345 Rachmaninoff - 4346 Whitney - 4347 Reger - 4348 Poulydamas - 4349 Tibúrcio - 435 Ella - 4350 Shibecha - 4351 Nobuhisa - 4352 Kyoto - 4353 Onizaki - 4354 Euclides - 4355 Memphis - 4356 Marathon - 4357 Korinthos - 4358 Lynn - 4359 Berlage - 436 Patricia - 4360 Xuyi - 4361 Nezhdanova - 4362 Carlisle - 4363 Sergej - 4364 Shkodrov - 4365 Ivanova - 4366 Venikagan - 4367 Meech - 4368 Pillmore - 4369 Seifert - 437 Rhodia - 4370 Dickens - 4371 Fyodorov - 4372 Quincy - 4373 Crespo - 4374 Tadamori - 4375 Kiyomori - 4376 Shigemori - 4377 Koremori - 4378 Voigt - 4379 Snelling - 438 Zeuxo - 4380 Geyer - 4381 Uenohara - 4382 Stravinsky - 4383 Suruga - 4384 Henrybuhl - 4385 Elsasser - 4386 Lust - 4387 Tanaka - 4388 Jurgenstock - 4389 Durbin - 439 Ohio - 4390 Madreteresa - 4391 Balodis - 4392 Agita - 4393 Dawe - 4394 Fritzheide - 4395 Danbritt - 4396 Gressmann - 4397 Jalopez - 4398 Chiara - 4399 Ashizuri - 43P/Wolf-Harrington