cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
BAE Systems Hawk
Vznik a vývoj
V roku 1964 zostavilo Royal Air Force požiadavky na nové cvičné prúdové lietadlo, ktoré by nahradilo Folland Gnat. Spoločnosť Hawker Siddeley na základe týchto požiadaviek a na vlastné náklady začala vyvíjať nové lietadlo, ktoré v roku 1969 predstavila RAF pod označením P.1182 (neskôr HS.1182). V októbri 1971 bol konštrukčný návrh Hawker Siddeley schválený britskou armádou a následne bola uzatvorená zmluva na nákup 175 cvičných strojov. Prototyp, ktorý už bol nazvaný Hawk, vzlietol prvýkrát 21. augusta 1974. V nasledujúcich dvoch rokoch prešiel Hawk letovými testami a v apríli 1976 sa začala sériová výroba verzie Hawk T.Mk 1 (Trainer mark 1).
V roku 1977 sa Hawker Siddeley zlúčila so spoločnosťou British Aerospace, ktorá neskôr kúpila ďalšie spoločnosti a premenovala sa na BAE Systems.
Konštrukcia
Dvojmiestny kokpit lietadla má tandemové usporiadanie, pričom vpredu sedí študent a zadné sedadlo patrí inštruktorovi. Všetky ovládacie prvky, ktoré má k dispozícii pilot vpredu, sa nachádzajú tiež v zadnej časti kokpitu, aby mohol inštruktor v prípade potreby prevziať riadenie.
Hawk je dlhý a na závesníku pod trupom môže byť pripevnený kanón ADEN kalibru. Pod krídlami s rozpätím sa pôvodne nachádzali dva závesníky, neskôr boli doplnené o ďalšie dva. Na týchto štyroch pylónoch môžu byť zavesené bomby do hmotnosti asi alebo rakety vzduch-vzduch s infračerveným navádzaním (AIM-9 Sidewinder, ASRAAM, A-Darter).
Verzie Hawk T1/T1A sú poháňané motorom Rolls- Royce Turbomeca Adour 151 s ťahom 23 kN. Je to variant pohonnej jednotky použitej v lietadle Jaguar GR3, avšak bez prídavného spaľovania. Maximálna rýchlosť, ktorú tieto lietadlá s daným motorom môžu dosiahnuť, je /h. V priebehu rokov vzniklo mnoho rôznych variantov, ktoré sa okrem iného líšili aj pohonnou jednotkou. Jedny z posledných verzií, ako napr. Hawk 120 (Vzdušné sily Juhoafrickej republiky) alebo Hawk 128 (RAF), sú poháňané motorom Adour Mk. 951 s ťahom 29 kN. Vďaka tomuto motoru dosahuje lietadlo maximálnu rýchlosť /h a stúpavosť /s.
Hawk T1
Počiatočná výrobná séria cvičných lietadiel, ktorá bola poháňaná prúdovým motorom Rolls- Royce Turbomeca Adour 151. Výroba sa začala v roku 1976 a RAF ich získala celkovo 175.
Hawk T1A
Modifikácia verzie Hawk T1, vďaka ktorej sa z cvičného lietadla stal bojový stroj. Vrámci vylepšení pribudli pod krídlami dva závesníky pre riadené strely vzduch-vzduch AIM-9L a pod trupom jeden závesník pre kanón ADEN. Takto upravených lietadliel získala RAF 89 kusov. .
Hawk 50
Exportný variant, ktorý vychádza z verzie Hawk T1. Má vylepšenú avioniku, dva závesníky pod krídlami a vďaka motoru Adour 851 má o 30% väčšiu vzletovú hmotnosť. Tento variant, ktorého výroba začala v roku 1980, sa predal do Fínska (Hawk 51 – 50 kusov), Keni (Hawk 52 – 12 kusov) a Indonézie (Hawk 53 – 20 kusov).
Hawk 60
Exportná verzia, ktorú si v roku 1981 objednalo Zimbabwe (Hawk 60/60A). Neskôr sa lietadlá v tomto prevedení predali aj do Spojených arabských emirátov (Hawk 61/63), Kuwaitu (Hawk 64), Saudskej arábie (Hawk 65), Švajčiarska (Hawk 66) a Kórejskej republiky (Hawk 67). Má mierne upravené krídlo a výkonnejší motor Adour 861 s ťahom 25.4 kN.
T-45 Goshawk
Cvičná verzia pre U.S. Navy, ktorá vychádza z variantu Hawk 60. Je určená pre výcvik pilotov stíhačiek, schopných operovať z lietadlových lodí. Lietadlo má zosilnený trup, väčšie chvostové riadiace plochy a záchytný hák, podobný tomu, aký má F/A-18 Hornet. V kokpite pribudol "mini-HUD" displej a vystreľovacie sedadlo Martin-Baker 10B bolo nahradené sedadlom Martin-Baker 14. Pohon zabezpečuje motor Rolls-Royce Adour F405-RR-401 s ťahom 26.24 kN.
Hawk 100
Exportná bojová verzia, ktorú si objednali Spojené arabské emiráty (Hawk 102), Omán (Hawk 103), Malajzia (Hawk 108), Indonézia (Hawk 109), Kanada (Hawk 115, resp. CT-155 Hawk), Austrália (Hawk 127), Bahrain (Hawk 129) a India (Hawk 132). Má výkonnejší motor Adour 871 s ťahom 26.7 kN. Do predĺženého nosa je integrovaný laserový diaľkomer od firmy Ferranti a infračervený senzor od spoločnosti Marconi. Vylepšená bojová avionika zahŕňa radarový výstražný prijímač od firmy Vinten, výmetnice klamných cieľov a navigačno-útočný systém. Zmodernizovaný kokpit je vybavený HUD displejom, multifunkčnými dispejmi a je tu využitý koncept HOTAS (najdôležitejšie ovládacie prvky sú umiestnené na plynovej a riadiacej páke). Na závesníkoch dokáže uniesť deväť 250 kg bômb.
Hawk 120 (LIFT)
Variant pre Juhoafrickú republiku, ktorý vychádza konštrukčne z verzie Hawk 100. Od svojho predchodcu sa líši hlavne výkonnejším motorom Rolls Royce/Turbomeca Adour Mk. 951 a vylepšenou avionikou od spoločnosti Advanced Technlogies Engineering. Adour Mk. 951 má ťah zvýšený na 29 kN a disponuje systémom FADEC (full authority digital engine control), vďaka ktorému má nad prevádzkovými parametrami motora plnú moc palubný počítač. Vďaka výborným letovým vlastnostiam je Hawk 120 pre pilotov Vzdušných síl Juhoafrickej republiky vynikajúci medzistupeň medzi cvičnými lietadlami PC-7 Astra a stíhačkami Gripen.
Hawk 128 (Hawk T2)
Modernizovaná cvičná verzia pre RAF a Royal Navy, ktorá je poháňaná motorom Rolls-Royce Adour 951 a v kokpite nahradili LCD displeje zastarané analógové prístroje. V lietadle pribudol aj moderný elektronický systém riadenia letu fly-by-wire. Dodávky strojov, určených pre Royal Air Force, začali v roku 2009.
Hawk 165
Exportná cvičná verzia, určená pre Saudskú arábiu. Vychádza z variantu Hawk 128 (Hawk T2), od ktorého sa líši novým datalinkom a iným rádiovým systémom.
Hawk 200
Na rozdiel od predchádzajúcich verzií je Hawk 200 jednomiestne lietadlo a predstavuje ľahký viacúčelový bojový stroj. Je vybavený pulzným dopplerovským rádiolokátorom Northrop-Grumman AN/APG-66H, ktorý je odvodený od radaru APG-66, použitého v stíhačkách F-16A/B.
Používatelia
thumb|Fínsky Hawk s prídavnými palivovými nádržami thumb|Lietadlá Hawk Indických vzdušných síl thumb|Hawk 115 Kanadských vzdušných síl thumb|Hawk Kráľovského letectva Saudskej Arábie
Austrália Bahrajn Fínsko India Indonézia Juhoafrická republika Kanada Kuvajt Malajzia Omán Saudská Arábia Spojené arabské emiráty Spojené kráľovstvo
Špecifikácie (Hawk 128)
náhľad|Nákres (Hawk T.1)
Challans (mesto)
Challans je francúzske mesto v departemente Vendée v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Mest má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Chambretaud
Chambretaud je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pietro Gasparri
Životopis
Pietro Gasparri sa narodil v roku 1852 v talianskom meste Capovalazza de Ussita do rodiny pastierov. Bol najmladším z deviatich detí Bernardina Gasparriho a Giovanny Siliovej. Doktorát z filozofie, teológie a obojeho práva získal na dnes už neexistujúcej pápežskej univerzite Athenaeum Saint Apollinare v Ríme. Zúčastnil sa tiež semináru v Nepi.
V roku 1877 bol vysvätený za kňaza a stal sa sekretárom kardinála Mertela, prefekta Apoštolskej signatúry. Vyučoval kánonické právo na Pápežskej vysokej škole propagandy viery (Pontificio Collegio Urbano de Propaganda Fide) v Ríme. V rokoch 18801898 pôsobil na žiadosť pápeža Leva XIII. ako profesor kánonického práva na novozriadenom Katolíckom inštitúte (Institut Catholique) v Paríži. V tomto období taktiež plodne publikoval v oblasti kánonického práva a pôsobil tiež v komisii skúmajúcej platnosť anglikánskych svätení. V marci 1898 bol vysvätený za titulárneho arcibiskupa cézarijského a v rokoch 18981901 pôsobil ako apoštolský delegát v Peru, Bolívii a Ekvádore.
Po návrate z Južnej Ameriky bol ustanovený za sekretára (tajomníka) Posvätnej kongregácie pre mimoriadne cirkevné záležitosti. V roku 1904 vydal pápež Pius X. motu proprio Arduum sane munus, ktorým udelil súhlas na začatie prác na kodifikácii nového Kódexu kánonického práva. Do čela kodifikačnej komisie kardinálov bol dosadený Gasparri, ktorý viedol jej činnosť nasledujúcich trinásť rokov až do vydania Kódexu. Ku Kódexu okrem iného vytvoril predhovor (Praefatio ad Codicem iuris canonici anno 1917). Prvá tlačená kópia nového Kódexu bola pápežovi Benediktovi XV. odovzdaná 4. decembra 1916, slávnostne bola promulgovaná na Turíce roku 1917.
Antropoid
Antropoid (plurál: antropoidi alebo antropoidy) alebo antropoidná opica môže byť:
Pietro Gasparri
Životopis
náhľad|Kardinál Gasparri pri podpise Lateránskych zmlúv|vľavo V roku 1907 bol ustanovený za kardinála. Zúčastnil sa konkláve v roku 1914 a v októbri 1914 ho pápež Benedikt XV. počas prvej svetovej vojny ustanovil za štátneho sekretára. V rokoch 1914 až 1918 tiež plnil úlohy prefekta Apoštolského paláca. Po tom, čo Benedikt v roku 1922 zomrel, považoval Gasparri svoju životnú úlohu skončenú. Zúčastnil sa tiež ďalšieho konkláve. V pozícii však musel pokračovať aj za pontifikátu Pia XI. V roku 1923 usporiadal nové vydanie Kódexu, do ktorého pridal svoje poznámky, podľa ktorých bolo možné jednotlivé kánony zaradiť podľa historických prameňov, odkiaľ pochádzali.
V roku 1926 začal v mene Pia XI. tajné rokovania s Benitom Mussolinim, ktoré mali vyriešiť tzv. rímsku otázku. Výsledkom vyjednávaní boli tzv. Lateránske zmluvy, ktoré v mene pápeža v Lateránskom paláci podpísal práve Gasparri. Dohody ukončili dlhotrvajúce napätie medzi Talianskom a pápežstvom. Okrem týchto zmlúv Apoštolská stolica v tomto období uzavrela viacero ďalších medzinárodných zmlúv. 23. novembra 1929 bola Piom XI. ustanovená Komisia kardinálov pre prípravné štúdie východnej kodifikácie, na ktorej čelo bol menovaný opäť Gasparri. Ako navrhovaný východiskový bod pre prácu Komisie navrhol jeden univerzálny kódex Codex Ecclesiae Universalis, v ktorom by sa patrične zohľadnila charakteristická disciplína východných cirkví. Pius XI. však tento návrh zamietol s tým, že východné cirkvi musia mať samostatný zákonník, aby sa odstránilo akékoľvek podozrenie z latinizácie.
Antropoid
Antropoid môže byť aj:
Pietro Gasparri
Životopis
7. februára 1930 pápež konečne vyhovel Gasparriho žiadosti o uvoľnenie z pozície štátneho sekretára, naďalej však zostával camerlengom. Nasledujúce roky strávil vo svojej rezidencii v Ríme, kde dokončoval svoj Cathechismus Catholicus. 14. novembra 1934 ešte predniesol prejav na medzinárodnom stretnutí právnikov v Apollináriu k 14. storočiu výročia Justiniánovho Corpus iuris civilis, no krátko na to utrpel infarkt a o 4 dni neskôr zomrel.
Počas svojho života vytvoril viacero prác, medzi nimi: Tractatus canonicus de matrimonio (1892; rev. 1932), Tractatus canonicus de sacra ordinatione (189394), Tractatus canonicus de Sanctissima Eucharistia (1897), De la valeur des ordinations anglicanes (1896), Fontes Iuris Canonici či Cathechismus Catholicus (1930). V rukopise zanechal svoje memoáreDiario.
Bolehlav škvrnitý
Bolehlav škvrnitý (lat. Conium maculatum) je prudko jedovatá dvojročná krytosemenná rastlina, patriaca do čeľade mrkvovité (Apiaceae). Prirodzene sa vyskytuje v Európe a severnej Afrike, vyskytuje sa však aj mimo tohto územia v častiach Severnej a Južnej Ameriky a taktiež v častiach Austrálie a západnej Ázie, kam bola táto rastlina dovezená a udomácnila sa tam. V dvanástich štátoch USA sa táto rastlina považuje za invázny druh.
Opis
Bolehlav škvrnitý dorastá do výšky 1,5 až 2,5 m. Má zelenú dutú byľ, ktorá má zvyčajne na spodnej polovici červeno-fialovú škvrnu. Listy sú trojito perovito zložené, dlhé môžu byť až 50 cm a široké až 40 cm a majú približne trojuholníkový tvar. Kvety sú malé a biele, a majú 5 lupeňov. Na žiadnej z častí rastliny sa nenachádzajú trichómy.
Vyskytuje sa na vlhkých miestach, ako napríklad pri potokoch, prameňoch a ostatných vodných plochách. Vyskytujú sa však aj na suchších miestach ako napríklad na okraji ciest, na okraji hospodárskych polí a rumoviskách.
Toxicita
náhľad|Chemická štruktúra jedného z [[enantiomérov koniínu, v bolehlave škrvnitom sa vyskytuje ako tzv. racemát (t.j. obidva enantioméry majú v tejto zmesi rovnaké zastúpenie)|vľavo]] Bolehlav škvrnitý je jedovatý pre ľudí aj zvieratá. Najčastejšie sa však vyskytujú otravy zvierat, ktoré pri pasení sa zjedia voľne rastúce rastliny.
Obsahuje viacero piperidínových alkaloidov ako koniín, N-metylkoniín, konhydrín a pseudokonhydrín , pričom najviac zastúpený z nich je koniín.
Koniín je z hľadiska svojej štruktúry chemicky podobný nikotínu. Preto priamo pôsobí na Centrálnu nervovú sústavu inhibíciou nikotínových acetylcholínových receptorov, čo spôsobuje svalovú paralýzu, ktorá ovplyvňuje aj dýchacie svaly. Smrť nakoniec nastane udusením. Otrava sa podobá otrave kurare, t.j. paralýza postupuje od nôh smerom hore. Smrti sa dá predísť podávaním umelého dýchania až kým sa účinky jedu nevytratia (približne za 48 - 72 hodín po otrave).
Okrem účinkov na CNS má toxické účinky aj na obličky, pričom u pacientov, ktorý zomreli na otravu bolehlavom bola zistená akútna tubulárna nekróza a rabdomyolýza. U istej časti pacientov bolo taktiež zistené akútne zlyhanie obličiek. Toxicita pre obličky spočíva v zovretí zvieraču močového mechúra čo vedie k nahromadeniu moču.
Historický význam
V starovekom Grécku sa bolehlav škvrnitý používal na popravy odsúdených väzňov. Najznámejšia je poprava Sokrata, ktorého v roku 399 p. n. l. odsúdili za bezbožnosť a marenie výchovy aténskej mládeže.
Obchodník s cennými papiermi
Obchodník s cennými papiermi je v širšom zmysle každý, kto obchoduje s cennými papiermi.
Obchodník s cennými papiermi v užšom zmysle (v práve EU: investičná spoločnosť, angl. investment firm ) je podľa §54 zákona č. 566/2011 o cenných papieroch akciová spoločnosť so sídlom na území Slovenskej republiky, ktorej predmetom činnosti je poskytovanie jednej alebo viacerých investičných služieb klientom alebo výkon jednej alebo viacerých investičných  činností na základe povolenia na poskytovanie investičných služieb udeleného Národnou bankou Slovenska, pričom:
Anton Fabian
Mons. Prof. Anton Fabian ThDr., JCDr., PhD. (* 11. jún 1950, Ražňany) je slovenský duchovný, profesor pastorálnej teológie na Teologickej fakulte v Košiciach Katolíckej univerzity v Ružomberku, docent sociálnej práce a kanonik Košickej kapituly pri Dóme svätej Alžbety.
Život
Narodil sa 11. júna 1950 v Ražňanoch, okr. Prešov. Pôsobil vo farnosti Hýľov.
Saint-Julien-lès-Russey
Saint-Julien-lès-Russey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eustathios
Eustathios (Eustathios, ) môže byť:
Champagné-les-Marais
Champagné-les-Marais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Maurice-Colombier
Saint-Maurice-Colombier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bujanovská kúria
Bujanovská kúria alebo Kúria Bujanovských (v minulosti Szegedyovská kúria, Kúria Škaricerovcov) je kúria v historickom centre mesta Pezinok na Kollárovej ulici číslo 20. Stavba vznikla spojením dvoch budov a neskorším rozšírením ich dvoch dvorových krídel. Na nároží smerom ku Radničnému námestiu sa dodnes nachádza hranolový arkier. V súčasnosti slúži ako obchodný dom.
Karl Friedrich von Grävenitz
náhľad|Rodinný erb rodiny von Graevenitz Gróf Karl Friedrich von Grävenitz (* 28. október 1866, Bratislava† 14. júl 1948, Jungsthausen) bol nemecký šľachtic a veľkostatkár, ktorý patril k popredným činovníkom v obci Častkovce (nem. Czastkowitz).
Narodil sa v Bratislave v roku 1866 a zomrel v roku 1948 v dedine Jungsthausen pri meste Stuttgart v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko.
Rodinné väzby
Karl Friedrich pochádzal zo známej nemeckej šľachtickej rodiny von Grävenitz. Jeho otec bol Karl Victor Graf von Grävenitz, Freiherr von Welzheim, Waibelhueb und Ober-Limpach, ktorý sa narodil 17. júla 1826 v Stuttgarte v Nemecku a zomrel 7. apríla 1905 v Častkovciach. Slúžil v rakúsko-uhorskej armáde a 17. apríla 1896 bol povýšený cisárom Františkom Jozefom I. na generála jazdectva (General der Kavallerie). Jeho matka bola Eleonora Gräfin von Grävenitz (rodená Gräfin Zay von Csömor), ktorá sa narodila 3. apríla 1831 v Trnave a zomrela 28. januára 1917 v Častkovciach. S manželom sú obaja pochovaný na podolskom cintoríne.
Prastará rodina Graevenitovcov (Grävenitz, Grevenitz, Grewenitz, Gräbenitz) sa objavuje v nemeckom meste Altmark v roku 1290 a neskôr sa rozvetvuje do dvoch rodových vetiev so sídlom v mestách Neumark a Prignitz, ktoré sa neskôr rozšírili do Meklenburska, Sliezska, Württemberska, Rakúska, Slovenska a Ruska. Rodina prosperuje dodnes a pôsobí na území Spolkovej republiky Nemecko.
Častkovce
Otec Karla Friedricha, Karl Victor sa narodil v Stuttgarte, kde mali Grävenitzovci jedno zo svojich sídiel. Gróf si však za svoje sídlo zvolil Častkovce. Podľa niektorých názorov kúriu, v ktorej rodina bývala, dal vystavať práve Grävenitz, a preto sa nazývala práve po ňom.
V roku 1945 odchádza Karl Friedrich von Grävenitz s ustupujúcou nemeckou armádou.
Majetky Grävenitzovcov boli skonfiškované v dvoch vlnách a to v roku 1947 a 1948 pre účely pozemkovej reformy. Po skonfiškovaní majetku sa aj budova kúrie zoštátnila a prestavala na ľudovú školu.
Saint-Point-Lac
Saint-Point-Lac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mark Carleton-Smith
Životopis
Mark Carleton-Smith sa narodil 9. februára v Bielefelde, v Západnom Nemecku. Jeho otcom je generálmajor Sir Michael Carleton-Smith. Vyštudoval chlapčenskú školu Eton College. Absolvoval University of Durham s bakalárským titulom (BA) v roku 1985.
Cerro Largo (department)
Cerro Largo je department nachádzajúci sa na severovýchode Uruguaja. Jeho severnú, resp. severovýchodnú stranu tvorí hranica s Brazíliou, ktorú spolovice tvorí rieka Yaguarón. Na severozápadnej strane hraničí s departmentmi Rivera a Tacuarembó, na západnej strane s departmentom Durazno a na južnej strane s departmentom Treinta y Tres. Na východnej strane čiastočne zasahuje pobrežie lagúny Mirim. Hlavným mestom departmentu je Melo, ktoré leží uprostred departmentu. V departmente Cerro Largo žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 84 698 ľudí, zaberá plochu 13 648 km2, čo ho radí medzi územne väčšie departmenty.
Mark Carleton-Smith
Vojenská kariéra
Svoju vojenskú kariéru začal v Irish Guards, 3. septembra 1982 kde sa stal dôstojníkom.
Cerro Largo (department)
Department bol vytvorený v roku 1821. Z tohto dôvodu nepatrí medzi prvých šesť pôvodných departmentov, no už v roku 1930 patril medzi prvých deväť, z ktorých sa neskôr formovali ďalšie. Zmena územia zasiahla department až v roku 1884, keď bol z jeho územia odčlenený department Treinta y Tres.
Zoznam miest a obcí v departmente
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Mark Carleton-Smith
Vojenská kariéra
Po službe v Severnom Írsku počas Nepokojov slúžil vo Vojne v Perzskom zálive od jari 1991. Neskôr v 90. rokoch aktívne slúžil v SAS v Bosne. V roku 2002 sa stal veliteľom 22 Special Air Service Regimentu a bol aktívny počas invázie do Iraku a bojov v Afganistane. 30. júna 2005 bol povýšený na plukovníka, stal sa zástupcom riaditeľa pre plánovanie na Ministerstve obrany.
31. decembra 2006 bol so spätnou platnosťou od 30. júna 2006 povýšený do hodnosti brigadier (brigádny generál), a v tom roku stal sa veliteľom 16 Air Assault Brigade a bol odvelený do Afganistanu ako veliteľ Task Force Helmand a veliteľ tamojších britských síl v apríli 2008. V auguste 2008 viedol Operáciu Eagle's Summit, ktorej súčasťou bol riskantný prienik do teritória Talibanu. Za svoju službu v Afganistane bol 6. marca 2009 menovaný do hodnosti Komandér Rádu britského impéria.
18. apríla 2016 povýšil na zástupcu náčelníka Generálneho štábu a na generálporučíka s platnosťou od rovnakého dňa. 11. júna 2018 bol povýšený na generála a nahradil dovtedajšieho náčelníka Generálneho štábu Britskej armády, Sira Nicka Cartera.
V novembri 2018 upozornil, že pre britskú bezpečnosť je väčšou hrozbou Rusko než Islamský štát. Odmietol tiež spoločné európske sily, preferujúc neoslabovať NATO.
Vláda Českej republiky
náhľad|Budova [[Strakova akadémia|Strakovej akadémie]] Vláda Českej republiky je vrcholný orgán výkonnej moci v Česku. Jej postavenie vymedzuje tretia hlava Ústavy Českej republiky. Úrad vlády sídli v budove Strakovej akadémie v Prahe na Malej Strane. Vládu vymenúva prezident republiky a zodpovedá sa Poslaneckej snemovni Parlamentu Českej republiky. Keď Snemovňa vysloví vláde nedôveru, alebo jej odoprie vysloviť dôveru, vláda musí podať demisiu.
Čhang Čche
Čhang Čche (, pchin-jin: Zhāng Chè, iné prepisy: Chang Che, Chang Cheh), vlastným menom Čchang I-Jang (iné prepisy: Chang Yi-Yang, Zhang Yiyang; * 28. január 1923, Chang-čou † 22. jún 2002, Hongkong) bol taiwanský filmový režisér a scenárista, významný predstaviteľ filmu o bojových umeniach.
Vláda Českej republiky
Zakotvenie v Ústave
O vláde hovorí tretia hlava Ústavy Českej republiky v článkoch 67 až 80.
Čhang Čche
Život
Narodil sa v „bojovníckej“ rodine v meste Chang-čou v provincii Če-ťiang na východe Číny a vyrastal v Šanghaji. Po absolvovaní nižšieho sekundárneho vzdelania odišiel do Čunkingu, vtedajšieho sídla kuomintanskej vlády Čínskej republiky, kde sa podieľal na vedení vojny proti Japonsku. Nastúpil na štúdium na katedre politológie Národnej centrálnej univerzity v Čunkingu, no nedokončil ho. Pred koncom druhej svetovej vojny sa zapojil do „Výboru kultúrneho hnutia“ (🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) spadajúceho pod ústrednú vládu Čínskej republiky. Stal sa komisárom tohto výboru a po vojne zaujal miesto tajomníka šanghajskej organizácie výboru, ktorá mala v kompetencii aj správu „Kultúrnej sály“. Sála patrila Kuomintangu a v čase, kedy sa v nej nekonali zasadnutia slúžila ako kino, vďaka čomu Čhang Čche prenikol do šanghajskej filmovej scény.
Vláda Českej republiky
Zloženie vlády
Vláda sa skladá z predsedu vlády, podpredsedov vlády a ministrov.
Vymenovanie vlády
Vláda je vymenovaná vždy po demisii alebo odvolaní vlády predchádzajúcej. Prezident republiky podľa zvyklosti najprv niekoho poverí zostavením vlády, potom dotyčnú osobu vymenuje do funkcie predsedu vlády a následne na jeho/jej návrh vymenuje ostatných členov vlády a poverí ich riadením jednotlivých ministerstiev alebo iných úradov. Člen vlády skladá do rúk prezidenta republiky sľub, ktorý je stanovený Ústavou Českej republiky (čl. 69, ods. 2) a znie:
Čhang Čche
Život
Svoju filmársku kariéru začal ako scenárista pre šanghajské filmové štúdiá Guotai a Datong v roku 1947. Po vypuknutí občianskej vojny ho štúdio Guotai poverilo presunom filmárskeho zariadenia, štábu a časti kapitálu spoločnosti na Taiwan, jednak kvôli produkcii filmu „Búrka nad pohorím Ali šan“ (, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, 1950) – pre ktorý napísal scenár a zložil zvučku –, jednak na prípravu prípadného presunu sídla tejto produkčnej spoločnosti. Čhang Čche odišiel na Taiwan spolu s riaditeľom štábu štúdia Čchang Jingom v januári 1949 a spoločne film zrežírovali. Produkciu im sťažila politická situácia súvisiaca s porážkou Čínskej republiky v občianskej vojne a následným stiahnutím jej štruktúr na Taiwan, v dôsledku čoho sa štáb po skončení filmovania nemohol vrátiť na pevninu. Čhang Čche prenechal zariadenie Sü Sin-fuovi, bývalému riaditeľovi štúdia Guotai, ktorý taktiež opustil pevninu a na Taiwane narýchlo založil štúdio Wanxiang, pričom pomohol dotiahnuť produkciu „Búrky nad pohorím Ali šan“.
Vláda Českej republiky
Vyslovenie dôvery po vymenovaní vlády
Novovymenovaná vláda musí do 30 dní požiadať Poslaneckú snemovňu Parlamentu Českej republiky o vyslovenie dôvery.
Čhang Čche
Život
Od polovice 50. rokov Čhang Čche pôsobil v Hongkongu, kde sa vypracoval na najznámejšieho režiséra filmov o bojových umeniach. Jeho film „Jednoruký šermiar“ (, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, 1967) sa stal prvým hongkonským snímkom, ktorý utržil vyše milión hongkonských dolárov. Vďaka filmu „Pomsta“ (, 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿) získal cenu Ázijsko-tichomorského filmového festivalu za najlepšiu réžiu. Celkovo režisérsky vytvoril zhruba stovku filmov.
Vláda Českej republiky
Vyslovenie dôvery po vymenovaní vlády
V prípade, že Poslanecká snemovňa odoprie vysloviť vláde dôveru, vláda podá demisiu a prezident republiky vymenuje nového premiéra (môže ísť o tú istú osobu, ktorej vláda už raz nezískala dôveru, napr. Andrej Babiš, Mirek Topolánek).
Ak ani druhá vláda nezíska dôveru dolnej komory parlamentu, podá demisiu a prezident republiky vymenuje tento raz už na návrh predsedu Poslaneckej snemovne ďalšieho predsedu vlády. Ak by sa stalo, že ani vláda toho premiéra nezíska dôveru Snemovne, prezident republiky môže rozpustiť Poslaneckú snemovňu.
Vyslovovanie dôvery či nedôvery počas volebného obdobia
O dôvere vláde sa v Poslaneckej snemovni hlasuje vždy, keď o to vláda požiada. Snemovňa vláde dôveru vysloví, keď sa za návrh vysloví nadpolovičná väčšina prítomných poslancov. Toto hlasovanie sa dá spojiť s hlasovaním o prijatí vládneho návrhu zákona.
Hlasovanie o vyslovení nedôvery prebehne vždy, keď oň požiada najmenej 50 poslancov. Nedôvera je vláde vyslovená, keď sa za návrh vysloví nadpolovičná väčšina všetkých poslancov, t.j. 101.
Ak je vláde vyslovená nedôvera, alebo jej bolo odopreté vysloviť dôveru, vláda podá demisiu.
Hlasovanie o dôvere, resp. nedôvere prebieha podľa Zákona o rokovacom poriadku Poslaneckej snemovne podľa mien, teda tak, že je postupne každý poslanec vyzvaný, tento sa postaví a povie buď: „Za návrh“, „Proti návrhu“ alebo: „Zdržujem sa“. Predsedajúci každú odpoveď zopakuje. Akýkoľvek iný prejav poslanca sa podľa rokovacieho poriadku považuje za zdržanie sa hlasovania.
Demisia a odvolávanie členov vlády
Vláda môže kedykoľvek podať demisiu. Po voľbách do Poslaneckej snemovne, alebo potom ako jej bola vyslovená nedôvera, či odopreté vysloviť dôveru, vláda demisiu podať musí. Ak vláda demisiu napriek tomu, že musela, nepodala, prezident republiky je povinný takú vládu odvolať.
Každý člen vlády môže podľa článku 73 Ústavy podať do rúk prezidenta republiky prostredníctvom predsedu vlády svoju demisiu, ten sa rozhodne či demisiu prijme, alebo nie.
Prezident je povinný odvolať ministra z vlády, ak mu to navrhne predseda vlády. Lehota dokedy má tak učiniť nie je v Ústave stanovená. Ústavní právnici však hovoria, že by tak mal spraviť bez zbytočného odkladu.
Postavenie predsedu vlády
Predseda vlády organizuje činnosť vlády a vystupuje jej menom. Bez jeho spolupodpisu nie sú platné prezidentove rozhodnutia, ktoré to vyžadujú, a to podľa čl. 63 Ústavy. V čase, keď niet prezidenta, alebo prezident nie je schopný vykonávať svoje právomoci, väčšina prezidentských právomocí prechádza na predsedu vlády. Predsedu vlády zastupuje podpredseda vlády, prípade iný poverený člen vlády. náhľad|Zasadacia sála vlády
Kompetencie a rokovanie vlády
Vláda disponuje zákonodarnou iniciatívou, teda môže Parlamentu predkladať návrhy zákonov a má takisto právo sa k zákonom vyjadrovať. K prevádzaniu zákonov vydáva vláda nariadenia.
Vláda rozhoduje v zbore, na prijate uznesenia je potrebná nadpolovičná väčšina hlasov jej členov.
Vzťah k Parlamentu
Aj keď je vláda menovaná prezidentom republiky, zodpovedá sa Poslaneckej snemovni Parlamentu Českej republiky. Po svojom vymenovaní si musí získať jej dôveru, o ktorú môže počas volebného obdobia prísť. Poslanci môžu členov vlády interpelovať a tí sú im povinní do 30 dní odpovedať.
Každý člen vlády sa môže zúčastňovať schôdzí oboch komôr Parlamentu, ich výborov a komisií. Slovo sa mu udelí vždy, keď o to požiada. Na základe uznesenia Poslaneckej snemovne je člen vlády povinný zúčastňovať sa jej schôdzí; to platí aj o schôdzach snemovných výborov a komisiítu sa ale môže ospravedlniť a nechať sa zastúpiť.
Ã
náhľad Ã (ã, a s vlnovkou) je písmeno portugalskej, guaraníjskej, kašubskej, arumunskej a vietnamskej abecedy. V minulosti sa používalo aj v grónčine.
Han van Meegeren
Han van Meegeren, vlastným menom Henricus Antonius van Meegeren (* 10. október 1889, Deventer, Holandsko – † 30. december 1947, Amsterdam) bol holandský maliar, známy ako jeden z najlepších falšovateľov umenia 20. storočia.
Vo svojej tvorbe používal techniku starých majstrov, vďaka čomu bola často označovaná ako neoriginálna. Považovali ho za druhoradého až treťoradého umelca, preto začal falšovať obrazy slávnych maliarov, pričom sa sústredil hlavne na Johanna Vermeera. Na rozdiel od väčšiny falšovateľov nekopíroval už existujúce diela, ale vytváral nové, ktoré neskôr vydával za diela slávnych umelcov. V Holandsku ho po druhej svetovej vojne začali považovať za národného hrdinu.
Životopis
Narodil sa 10. októbra 1889 v holandskom meste Deventer. Už ako chlapec obdivoval výtvarné umenie, ale pod vplyvom otca začal študovať architektúru v Delfte, v meste, kde Vermeer žil a pôsobil. Neskôr prešiel na akadémiu do Haagu, kde sa venoval maľbe a kresbe. Tu zožal za svoju tvorbu veľa úspechov a stal sa pomerne slávnym. Kritici sa o ňom vyjadrovali ako o technicky zdatnom, ale konzervatívnom tvorcovi. Táto kritika ho viedla k začiatku jeho kriminálnej kariéry. Spolu so svojou manželkou sa v roku 1932 presťahoval na juh Francúzska, kde falšoval diela holandských majstrov. Pripravoval sa na svoje veľdielo, pre ktoré si zvolil práve maľbu od Vermeera.
Falzifikáty
Vo svojej práci bol dôsledný. Používal obrazy zo 17. storočia, z ktorých odstránil pôvodnú maľbu. Sám si vyrábal prírodné farby, do ktorých primiešaval bakelit. Toto považoval za svoj najväčší objav. Hotovú maľbu prudko zahrial a vďaka bakelitu sa na nej po vychladnutí vytvorili praskliny, teda maľba budila starožitný dojem. V roku 1936 dokončil svoje dielo Kristus v Emauzách, o ktorom sa vtedy uznávaný kritik umenia, Dr. Abraham Bredius, vyjadril: „Je to nádherný moment v živote milovníka umenia, keď je zrazu konfrontovaný s doteraz neobjavenou maľbou veľkého majstra... To, čo tu vidíme, je majstrovský kúsok Johanna Vermeera“. Dielo neskôr predal Rembrantovej spoločnosti za pol milióna guldenov, čo dnes predstavuje asi 4 000 000 dolárov.
Ako falšovateľ zbohatol a v roku 1939 sa vrátil naspäť do Amsterdamu. Počas nacistickej okupácie Holandska, jeden z jeho agentov predal falzifikát Kristus a cudzoložnica nacistickému obchodníkovi s umením, Aloisovi Miedlovi. Dielo sa dostalo až do zbierky Hermanna Göringa. Ten, vraj, odkúpil obraz za 1,65 milióna guldenov (dnes asi 7 miliónov dolárov), čo je najvyššia cena, aká kedy bola zaplatená za falzifikát.
29. mája 1945 ho zatkli za predaj holandského kultúrneho dedičstva nacistom. Keďže mu za kolaboráciu s nacistami hrozilo doživotie, priznal sa k falšovaniu. Počas procesu ho sudca vyzval k namaľovaniu ďalšieho obrazu. Namaľoval svoj posledný falzifikát Ježiš medzi doktormi, po čom ho následne zbavili obvinenia z kolaborácie a odsúdili za falšovanie na jeden rok väzenia. Tento trest si však neodpykal. Zomrel deň pred jeho začiatkom.
Osud jeho diel
Cena jeho obrazov po smrti rapídne stúpla. V Rotterdamskom múzeu visí obraz Kristus v Emauzách. Stále prebiehajú debaty o jeho pravosti.
Chantonnay
Chantonnay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gibon lar
Gibon lar (iné názvy: lar, gibon bieloruký ; lat. Hylobates lar) je najznámejší predstaviteľ čeľade gibonovité.
Obýva tropický dažďový prales na juhovýchode Thajska, Mjanmarsku, na juhu Číny (Jün-nan), v západnej Malajzii, Laose a na ostrove Sumatra (Indonézia). Polovicu stravy tvorí ovocie, živí sa aj kvetmi a hmyzom.
Má hustú srsť v rôznych sfarbeniach od čiernej až po hnedú a plavú. Na hlave má krátky nos a tvár lemuje biely kruh. Ruky aj chodidlá sú biele. Po zemi chodí na nohách ale v korunách stromu sa pohybuje rúčkovaním (brachiácia). Samce majú veľkosť 44 až 59 cm a vážia 5 až 7,6 kg, samice sú menšie 42 až 58 cm s váhou 4,4 až 6,8 kg.
Pohlavne dospieva v 9 roku. Samica rodí jedno mláďa každé 2 až 3 roky. Dožíva sa 25 až 30 rokov. .
Poddruhy
Existuje päť poddruhov :
Nick Nolte
Nicholas King Nolte (* 8. február 1941, Omaha, Nebraska, USA) je americký herec a producent. Za film Pán prílivu bol v roku 1992 ocenený Zlatým glóbusom za najlepší mužský herecký výkon v dráme. Za rovnaký film bol nominovaný aj na Cenu Akadémie. Na Oskara bol nominovaný aj v roku 1998 za film Affliction. V oboch prípadoch však ocenenie nezískal.
Illeana Douglas
Illeana Hesselberg ( * 25. júl 1965, Quincy, Massachusetts), známa pod menom Illeana Douglas je americká herečka, producentka, režisérka a scenáristka.
Detstvo a mladosť
Je dcérou učiteľky a maliara, v 70. rokoch boli jej rodičia silno ovplyvnení kultúrou hippies. Jej otec bol synom herca Melvyna Douglasa. V detstve mala dvoch starších bratov, z ktorých jeden zomrel. Vyrastala v Connecticute. Meno Illeana dostala po rumunskej princeznej.
Kariéra
Navštevovala divadelnú školu Neighborhood Playhouse School. V roku 1991 sa objavila v menšej úlohe vo filme Mys hrôzy, ktorý režíroval Martin Scorsese, jej vtedajší partner. V roku 1995 si zahrala menšiu úlohu vo filme Zomrieť pre.., po boku Nicole Kidman.
V roku 1999 si zahrala vo filme Ozveny mŕtvych, po boku Kevina Bacona. V rovnakom roku sa objavila v televíznom seriály Action, za ktorý získala ocenenie Satellite. V roku 2001 bola nominovaná na ocenenie Emmy Award za jej herecký výkon v televíznom seriály Six Feet Under.
V rokoch 2008 až 2012 hrala v seriály pre spoločnosť IKEA, s názvom Easy to Assemble. Seriál mal štyri série. V roku 2014 sa objavila v televíznom seriály Welcome to Sweden, po boku Amy Poehler a Leny Olin. O rok neskôr produkovala televízny Skinny. Objavila sa tiež v jednej z hlavných úloh v seriály.
Súkromný život
Od roku 1989 do roku 1997 bola partnerkou Martina Scorseseho. V máji 1998 sa vydala za Georgea Axelroda, s ktorým sa v roku 2001 rozviedla. Pár nemal žiadne deti. Je vegetariánkou.
Out in the Fields
„Out in the Fields“ je skladba írskych hudobníkov Garyho Moora a Phila Lynotta, bývalých členov skupiny Thin Lizzy. Bola zložená Moorom a vydaná ako singel v roku 1985. Nachádza sa tiež na Moorovom albume Run for Cover z rovnakého roka. Pieseň je o nepokojoch v Severnom Írsku. Piesni sa komerčne darilo a dostala sa na 3. miesto rebríčka Irish Singles Chart a na 5. miesto v UK Singles Chart, čo z neho robí najvyššie umiestnený singel oboch interpretov. „Out in the Fields“ bola tiež jednou z posledných nahrávok Phila Lynotta pred jeho smrťou 4. januára 1986.
Cover verzie
Pieseň bola prespievaná rôznymi interpretmi, vrátane skupín Riot (na albume The Brethren of the Long House, 1996), Dark at Dawn (na albume Crimson Frost, 2001), Michael Schenker Group (na albume Heavy Hitters, 2005), Supreme Majesty (na albume Elements of Creation, 2005), Primal Fear (na albume Metal Is Forever – The Very Best of Primal Fear, 2006), Sonata Arctica (ako B-strana singla „Paid in Full“, 2007), Tima Kotipelta a Janiho Liimatainena (na albume Blackoustic, 2012), Iron Mask (na albume V/A - Give Us Moore!: A Tribute to Gary Moore, 2004), Powerwolf (na albume Metallum Nostrum, bonusovom disku k Blessed & Possessed, 2015), Black Majesty (na albume Cross of Thorns, 2015) a Mono Inc. (na albume Together Till the End, 2017).
Obdobie Reiwa
Obdobie Reiwa alebo éra Reiwa alebo Reiwa je aktuálne obdobie dejín Japonska. Táto éra začala nástupom cisára Naruhita na trón po abdikácií predchádzajúceho cisára Akihita 1. mája 2019
Trojuholníkové číslo
Trojuholníkové číslo je také číslo m, ktoré je možné zapísať v tvare trojuholníka diskrétnych bodiek. Prvých 5 trojuholníkových čísel: 3, 6, 10, 15, 21 ...
Saint-Vit
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
10. peruť RAAF
10. peruť RAAF je námorná hliadkovacia peruť kráľovských austrálskych vzdušných síl (Royal Australian Air Force – RAAF) založená na základni Edinburgh v Južnej Austrálii ako súčasť 92. krídla. Peruť vznikla v roku 1939 a aktívne sa zúčastnila aj druhej svetovej vojny, vykonávala anti-ponorkové operácie a hliadky zo základne v Spojenom kráľovstve, kým ju koncom roku 1945 nezrušili. Opätovne bola vytvorená v Austrálii v roku 1949 a od tej doby pomáhala pri austrálskej intervencii vo Východnom Timore a bola nasadená aj na Blízkom východe v rámci boja proti terorizmu vo vojne v Perzskom zálive v roku 2003.
Druhá svetová vojna
vľavo|náhľad|Letka č. 10 Sunderland vylieta na hliadku v roku 1941 Letka č.10 vznikla 1. júla 1939 na základni RAAF "Base Point Cook", pod velením veliteľa letky Leona Lachala. O mesiac neskôr posádka a pozemný personál odišli do Veľkej Británie aby boli vyškolení na lietadlách "Short Sunderland". Bolo plánované, že posádka odletí po skončení výcviku s lietadlami do Austrálie. Po vypuknutí vojny však austrálska vláda ponúkla ich zotrvanie v Británii. Letka č. 10 sa tak stala prvou letkou RAAF a prvou letkou Britského spoločenstva národov v aktívnej službe počas 2. svetovej vojny (jedno z jej lietadiel preletelo 10. októbra 1939 do Tuniska). Bola to tiež jediná letka RAAF, ktorá bola v službe počas celej vojny.
Hlavné úlohy letky počas vojny boli sprevádzanie konvojov, vedenie protiponorkových hliadok a záchranné misie. Letka potopila svoju prvú ponorku 1. júla 1940. Operovala hlavne zo základní v južnej Británii, ako napr. RAF Mount Batten v meste Plymouth, ale aj na Malte a ostrove Gibraltar v Stredozemnom mori.
Letka č. 10 potopila medzi februárom 1940 a májom 1945 celkom šesť nemeckých ponoriek. Vo februári 1944 vytvorila rekord pobrežného veliteľstva s najvyšším počtom hliadkovacích hodín nalietaných počas jedného mesiaca: 1143. Jednotka počas vojny stratila 19 lietadiel, z ktorých, podľa autora Normana Barnesa, väčšina bola zostrelená stíhacími lietadlami s dlhým dostrelom. V júni 1945 letka zastavila činnosť ako súčasť pobrežného veliteľstva. Reorganizácia jednotiek RAAF v Británii mala za následok, že letka č. 466  RAAF bola premenovaná na letku č.10 a dislokovaná do Bassingbournu, v Cambridgeshire. Po ukončení bojov v Európe sa začala letka č.10 pripravovať na nasadenie do vojny v Pacifiku; ktoré však boli po japonskej kapitulácii zastavené; letka zostala v Británii a 26. októbra 1945 bola rozpustená. Zaznamenala celkovo 161 vojnových obetí.
Po skončení vojny
náhľad|Letka č. 10. SP-2H s USN P-5 a RNZAF Sunderland v roku 1963 Letka č.10  bola znovu vytvorená v Townsville dňa 1. marca 1949 z dôvodu zvyšovania počtu výzvedných síl. Vykonávala námorné a anti-ponorkové hliadky nad severnou Austráliou a južným Pacifikom. V júni 1950 bol oddiel odoslaný do Darwinu (severná Austrália), aby vykonával pátracie a záchranné akcie.
V rokoch 1978 - 79 bola letka č.10 vybavená lietadlom P-3C Orion a presťahovaná na základňu RAAF Edinburgh v južnej Australii.
Prevádzkované lietadlá
Letka používala tieto lietadlá: Letka č. 10 bola vybavená malým počtom Supermarine Seagull, Supermarine Southampton, hydroplánmi de Havilland DH60.
Chasnais
Chasnais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vendée, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Basketbal na Arabských hrách
300px|náhľad|Dejiská [[Arabské hry|Arabských hier]] Basketbal bol prvýkrát zaradený do programu Arabských hier v Alexandrii 1953, teda hneď na prvých Arabských hrách. Hralo sa len v mužskej kategórii, podobne ako počas nasledujúcich ôsmich hier. Ženy sa prvýkrát predstavili až v Alžíri 2004. Arabské hry organizuje Arabská olympijská únia (UANOC).
LOHAS
Lifestyle of Health and Sustainability (skr. LOHAS) môžeme voľne preložiť ako udržateľný zdravý životný štýl alebo životný štýl vyznávajúci hodnoty zdravia a trvalej udržateľnosti. Vo všeobecnosti ide o skupinu vysoko vzdelaných spotrebiteľov, ktorí kladú vysoké požiadavky na kvalitu a zároveň sa snažia žiť udržateľne s ohľadom na ekológiu, životné prostredie, zameriavajú sa na udržateľný zdravý životný štýl a neustály osobný rozvoj.
Vo všeobecnosti možno povedať, že ide o segmet na trhu, ktorý má veľký potenciál a predpokladá sa, že v budúcnosti ešte porastie. Podľa štatistík už v roku 2007 bolo 13% Američanov vyznavačmi tohto životného štýlu a spotrebiteľmi LOHAS, v roku 2017 toto číslo v USA narástlo na viac ako 25 % spotrebiteľov.
LOHAS spotrebiteľov môžeme nájsť predovšetkým v Spojených štátoch amerických, v západnej Európe a v Ázii v krajinách ako Japonsko, Taiwan či Singapur.
Produkty a služby
Trh LOHAS zahŕňa napríklad tieto tovary a služby:
Travertinová kupa
Travertinová kupa je prírodná pamiatka ev. č. 1184 na východnom okraji obce Tuchořice v okrese Louny. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Popis lokality
Chránené územie sa nachádza na juhovýchodnom okraji Tuchoříc pri ceste smerom na Markvarec pri č.p. 36 a je vzdialené asi 400 m južne od bývalého lomu - PP "Miocenní sladkovodní vápence". Travertínová kupa je významným paleontologickým náleziskom s výskytom kostrových zvyškov treťohorných stavovcov, mäkkýšov a subtropických vyšších rastlín. Verejnosti je chránené územie prístupné po ceste, ktorá vedie k domu č. p. 36. Poškodzovanie prírodnej pamiatky, súkromná zberateľská činnosť všetkého druhu a akékoľvek skládkovanie odpadkov na tomto území je zakázané.
Paleontologické nálezisko
V horninách travertínovej kupy a v jej bezprostrednom okolí sú zachované drobné kosti zvierat. Boli tu nájdené pozostatky niekoľkých druhov cicavcov - 4 druhy patria medzi kopytníky, 3 sú hlodavce, 3 hmyzožravce, 1 vačkovec a 6 šeliem. Okrem zvyškov živočíchov sa tu vyskytujú aj pozostatky subtropickej flóry. Boli tu objavené zvyšky listov aj plodov stromov a listy tráv. Medzi najzaujímavejšie nálezy patria semená ďatlovníka. Podobný nález bol urobený v Európe zatiaľ iba pri Halle v bývalej NDR. Lokalita je rozlohou malá a nenápadná, ale svojím významom je veľmi cenná. Je možné, že tu dôjde ešte k ďalším cenným nálezom.
Filmové dielo
náhľad|Krátkometrážny film [[Roundhay Garden Scene („Záhradná scéna v Roundhayi“, 1888) býva pokladaný za najstaršie dochované filmové dielo.]] Filmové dielo alebo film je výsledok filmovej tvorivej činnosti, ktorý vzniká pomocou filmového materiálu (pozri filmový pás) a filmových vyjadrovacích prostriedkov ako vyjadrenie zámeru režiséra, ktorý vedie tvorivý štáb. Filmové dielo vzniká v tvorivom procese, na ktorom sa podieľa tvorivý štáb spolu s technickým štábom (tie spolu tvoria výrobný štáb ) a ktorý sa rozdeľuje na literárno-dramatickú a realizačno-dramatickú fázu. Realizácia filmového diela získava konkrétnu a definitívnu podobu premietaním v kine, na obrazovke televízora ap.
Typológia
Podľa vzťahu k zobrazovanej realite a s tým spojených tvorivých postupov sa filmové diela členia na rody, ktoré sa ďalej delia na superžánre, žánre, subžánre, žánrové formy a žánrové typy (pozri filmový žáner).
Podľa dĺžky sa tradične rozoznávajú dlhometrážne (nad 180 min.), strednometrážne (60180 min.) a krátkometrážne (do 60 min.) filmové diela.
Milan Lučanský
Životopis
Milan Lučanský absolvoval v roku 1988 Stredné odborné učilište chemické vo Svite. V rokoch 1998 až 2003 študoval na Pedagogickej fakulte Univerzity Mateja Bela.
Pôsobenie v Policajnom zbore
Svoju policajnú službu začal v roku 1989 ako frekventant PÚ VB pre SR Pezinok. V roku 1990 sa stal starším inšpektorom OO VB Liptovský Hrádok. Neskôr prešiel do Martina. Od roku 1997 bol starším referentom operatívneho oddelenia OKP KR PZ Žilina. V roku 2004 sa stal vedúcim oddelenia odhaľovania, odboru boja proti organizovanej kriminalite STRED Úradu boja proti organizovanej kriminalite. V roku 2008 sa stal riaditeľom odboru STRED Úradu boja proti organizovanej kriminalite PPZ. V roku 2012 sa stal zástupcom riaditeľa Úradu boja proti organizovanej kriminalite. Po nástupe vlády Ivety Radičovej z polície odišiel. V rokoch 2012 až 2016 bol 1. viceprezidentom Policajného zboru. V rokoch 2016 až 2018 bol generálnym riaditeľom SKIS MV SR.
Počas svojho pôsobenia mal vyšetrovať Mikuláša Černáka. Podľa svojich slov sa mal podieľať na vyšetrovaní skupín okolo Ivana a Karola Mella či sýkorovcov.
7. októbra 2015 vláda schválila vymenovanie Milana Lučanského (vtedajšieho prvého viceprezidenta), viceprezidenta PZ Ľubomíra Ábela a Ivana Šefčíka, generálneho riaditeľa sekcie kontroly a inšpekčnej služby Ministerstva vnútra SR do generálskych hodností. 26. novembra 2018 ich prezident Andrej Kiska do nich vymenoval.
Prezident Policajného zboru
Koncom mája 2018 bolo oznámené, že strana SMER-SD našla nástupcu dovtedajšieho prezidenta PZ, Tibora Gašpara. Lučanský bol považovaný za pravú ruku Roberta Kaliňáka. Prezidentom Policajného zboru je od 1. júna 2018. Na čele PZ by mal byť kým do platnosti nevstúpi zákon o výberovom konaní na tento post.
Počas svojho pôsobenia odstavil riaditeľa NAKA od vyšetrovania Vraždy Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej ako aj nariadil kontrolu po nesprávnom informovaní od NAKA ohľadne trestných podaní na organizátorov protestov Za slušné Slovensko.
Minister vnútra Roman Mikulec Lučanského nechal vo funkcii kvôli spolupráci na boji proti koronavírusu. Následne by mala prebehnúť medzi nimi diskusia o Lučanského ďalšom pôsobení.