cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brandon Stark
Život
Bran stratil pamäť ohľadom toho, kto ho zhodil, útržky z toho sa mu však objavujú v znepokojivých snoch, ktoré sa mu po zobudení snívajú. V iných snoch vidí svet očami svojho pravlka, ktorého ihneď po svojom prebudení pomenoval Leto.
Na juhu sa zatiaľ vyhrocuje situácia medzi Starkovcami a Lannisterovcami. Robb zvoláva vazalov svojho otca do prípadnej vojny. Osha však tvrdí Branovi, že Robb by mal s armádou pochodovať na sever, nie na juh, pretože na severe čaká ešte niečo horšie. Nalieha na Brana, aby to Robbovi povedal, on však zabudne.
Keď sa Eddard Stark neprávom dostane do väzenia, Robb ide otca oslobodiť na čele armády. Pánom Zimovresu tak zostáva najstarší prítomný Stark, vtedy len osemročný Bran. Radia mu majster Luwin, učiteľ, ošetrovateľ a vychovávateľ všetkých Starkových detí, a starý rytier, kastelán ser Rodrick. Bran nie je z tejto úlohy šťastný, smúti za možnosťou byť rytierom a stále ho trápia sny, v ktorých je pravlk a o ktorých nikomu nepovie.
Do hradu neskôr zavítajú dvaja chlapci z rodu Freyovcov, ktorí ako súčasť spojeneckej dohody majú byť chovancami Starkovcov. Bran ich nemá rád. Kvôli nim musia byť jeho a Rickonov pravlk zavretí v božom háji, pretože Rickonov pravlk jedného z chlapcov uhryzol.
Po poprave svojho otca má Bran rovnako ako jeho brat Rickon sen, v ktorom sa s otcom stretnú. Robb Stark je vyhlásený za kráľa Severu. Medzi ľuďmi, ktorí sa prídu Branovi pokloniť ako novému princovi, sú aj trinásťročný Jojen Reed a jeho šestnásťročná sestra Meera. Jojen má slabý veštecký dar. Zaujíma sa o pravlky a Branove sny. Prezradí Branovi, že je menič – človek, ktorý sa vie prevteliť do zvieraťa. Meniči majú v rozprávkach zlú povesť, nazývajú ich vlkodlakmi, Bran to preto spočiatku odmieta. Inak sú mu ale Reedovci sympatickí.
Jojen má veštecký sen, v ktorom sa cez hradby Zimovresu privalí more a utopia sa v ňom traja muži. Ser Rodrick s vojakmi opustí Zimovres, aby išiel potrestať Ramsaya Snowa, ktorá prinútil ovdovenú lady, aby si ho vzala, a potom ju nechal vyhladovať na smrť. Hrad zostane len veľmi slabo strážený. Jednej noci Brana zobudí Theon Greyoy, ktorý mal byť na juhu spolu s Robbom. Bran najprv dúfa, že sa Robb vrátil, no Theon mu oznámil, že so svojimi mužmi zo Železných ostrovov prepadol a obsadil Zimovres. Bran je nútený mi vládu nad hradom odovzdať a stať sa Theonovým zajatcom. Osadenstvo hradu však za to Theona nenávidí a sympatizuje s Branom a Rickonom. V dôsledku obsadenia hradu padli traja muži Zimovresu, presne tí, ktorých Jojenov symbolický sen ukázal ako utopených.
Jojen má ďalší veštecký sen, v ktorom budú Bran a Rickonom zabití. Bran, Rickon, Hodor, Osha a Reedovci preto v noci zinscenujú svoj útek zo Zimovresu. Starkovia nechajú svojich pravlkov napadnúť a zabiť Theonových vojakov a vyberú sa smerom k lesu, potom však nechajú ďalej bežať pravlky a ľudia sa vrátia po vlastných stopách. So zásobami jedla sa ukryjú v podzemných kryptách. Bran sa tam často prevteľuje do svojho vlka. Táto činnosť sa mu zapáčila – ako Leto môže behať, čo ako človek nemôže. Jojen musí jeho nadšenie naopak krotiť. Chce, aby sa Bran vracal do svojho tela, aby sa najedol na napil.
Keď napokon vyjdú z krýpt, zistia, že Zimovres je zničený, vypálený. Nájdu smrteľne zraneného majstra Luwina, ktorý im prikáže rozdeliť sa. Osha s Rickonom putuje na juh, kým Bran s Hodorom a Reedovcami na sever. Vyberú sa hľadať bytosť zvanú Trojoká vrana. Bran dúfa, že mu tento magický tvor umožní lietať.
Zvyšok obyvateľstva Siedmich kráľovstiev považuje Brana a jeho mladšieho brata za mŕtveho. Myslia si, že ich zabil Theon. Pravdu vie len Theon sám a Ramsay Sneh. Ramsay sa pokúša Brana a Rickona vypátrať, Reedovci to však vedia, preto, napriek Branovej nevôli neputujú po kráľovskej ceste, ale krížom cez divočinu. Jojen chce, aby zvyšok kráľovstva vytrval v presvedčení, že Bran je mŕtvy.
Cesta je veľmi náročná a nebezpečná, pútnikov sužuje neustály hlas a zima. Jednu noc strávia v opustenej veži na ostrove, okolo ktorého sa rozkladá zrúcaná dedina. Do tejto dediny príde Jon Snow s Divochmi, bratia sa však nestretnú. Jon uvidí len Branovho pravlka. Branove schopnosti mocnejú. Postupne získa schopnosť prevteliť sa aj do Hodora.
Napokon Reedovci, Hodor a Bran doputujú k Múru. Jojenove veštecké sny ich zavedú do opusteného strašidelného hradu Nočná pevnosť, o ktorom Bran počul množstvo znepokojených príbehov. Nevedia však prejsť na druhú stranu Múru. Keď sa uložia spať v hradnej kuchyni, schodmi vedúcimi zo studne k nim príde Samwell Tarly, priateľ Branovho brata Jona, spolu s dievčinou Fialkou. Sam prešiel popod Múr magickou bránou, ktorú môže otvoriť len muž Nočnej hliadky. Cez túto bránu potom prevedie Brana a jeho družinu na druhú stranu. Tam ich čaká nemŕtva bytosť Studenoruký, ktorý ich vedie ďalej.
Napokon sa stretnú s deťmi lesa, magickými tvormi považovanými za vyhynutých. Trojoká vrana je v skutočnosti bytosť zvaná zelenoveštec. Vyhlási, že Bran už nikdy nebude chodiť, ale môže lietať. Branovi tiež prezradí, že má tiež vlohy na to, aby sa stal zelenoveštcom. Ako menič sa môže vteliť aj do magických stromov – čarostromov – a keďže stromy nerozoznávajú čas, v nich môže vidieť minulosť aj budúcnosť. Bran to vyskúša a skutočne vidí záblesky udalostí vrátane modlitieb svojho mŕtveho otca. Dej zatiaľ poslednej knihy, Tanec s drakmi, končí s víziou, že sa Branove schopnosti budú naďalej zlepšovať.
V prípade uznania Robba Starka ako Kráľa Severu sa Bran ako Robbov starší brat po Robbovej smrti stal Kráľom Severu.
Paiónios
Paiónios môže byť:
Eduardo Martínez Somalo
Eduardo Martínez Somalo (* 31. marec 1927, Baños de Río Tobía – † 10. august 2021, Rím) bol španielsky kardinál, emeritný kardinál camerlengo a emeritný prefekt Kongregácie pre inštitúty zasväteného života a spoločnosti apoštolského života.
Excelsior
Excelsior môže byť:
Eduardo Martínez Somalo
Arcibiskup a kardinál
V roku 1975 ho pápež Pavol VI. vymenoval za titulárneho arcibiskupa Thagory a apoštolského nuncia v Kolumbii. Za biskupa ho vysvätil 13. decembra 1975 vatikánsky štátny sekretár, kardinál Jean-Marie Villot. Spolusvätiteľmi boli substitút Štátneho sekretariátu arcibiskup Giovanni Benelli a biskup Tarazony Francisco Álvarez Martínez, obaja neskorší kardináli. V roku 1979 bol menovaný za substitúta Štátneho sekretariátu Svätej stolice.
Pápež Ján Pavol II. ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Santissimo Nome di Gesù 28. júna 1988.
Od 1. júla 1988 až do 21. januára 1992 bol prefektom Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí. Od roku 1992 pôsobil ako prefekt Kongregácie pre inštitúty zasväteného života a spoločnosti apoštolského života. Počas pôsobenia v tomto úrade ho pápež Ján Pavol II. menoval 5. apríla 1993 camerlengom Svätej rímskej cirkvi. Od 29. januára 1996 až do 9. januára 1999 bol kardinálom protodiakonom, čiže služobne najstarším kardinálom diakonom z kardinálskeho kolégia. V roku 2002 požiadal o uvoľnenie z úradu, čomu však pápež vyhovel až 11. februára 2004.
Po úmrtí pápeža Jána Pavla II. bol ako camerlengo hlavou Vatikánu až do zvolenia jeho nástupcu. V úlohe voliča sa zúčastnil konkláve, ktoré vybralo Benedikta XVI.. Po dosiahnutí veku 80 rokov sa 4. apríla 2007 vzdal funkcie kardinála camerlenga, ktorú po ňom prebral kardinál Tarcisio Bertone.
Kardinál Somalo zomrel 10. augusta 2021 vo svojom dome v Ríme.
Šimon Šafránek
Šimon Šafránek (* 20. september 1977, Praha) je český režisér, spisovateľ a publicista. V roku 2018 získal ocenenie Český lev za Najlepší dokumentárny film King Skate.
Životopis a kariéra
Venuje sa predovšetkým hudobným dokumentom. V roku 2004 dokončil snímok The Mytch o fanúšikoch Nicka Cavea.
V roku 2015 pripravil pre Českú televíziu reláciu Kombo. V roku 2018 vyšiel jeho celovečerný dokument King Skate, ktorý približoval život skejtbordistov v Československu v 70. a 80. rokoch minulého storočia. Za tento dokument tiež získa Českého leva v kategórii Najlepší dokumentárny film. V roku 2020 dokončil hudobný dokumentárny film o Miroslavovi Žbirkovi s názvom Meky.
Napísal tiež novelu 23 či román Fleichrei 36 (2008). Spolupracuje s Denníkom N, kde prispieva článkami o filmoch a seriáloch.
Železničná stanica Poriadie
Železničná stanica Poriadie je železničná stanica v obci Poriadie.
Železničná stanica Poriadie bola daná do prevádzky 1. septembra 1929. Nachádza sa v kilometri 30,130 na železničnej trati Mesto nad Váhom – Vrbovce, medzi výhybňou Papraď a železničnou stanicou Myjava.
V súčasnej dobe je stanica neobsadená. Napriek tomu sa používajú dve dopravné koľaje a jedna manipulačná. Stanica je vybavená samovratnými výhybkami, ktoré natrvalo určujú smer vjazdu do stanice. Vlaky prichádzajúce od Vrboviec vchádzajú do stanice odbočkou na 3. koľaj, vlaky od Starej Turej priamo na 1. koľaj. Traťová rýchlosť je v stanici obmedzená na 40 km/h.
Dopravné koľaje sú vybavené odchodovými trojznakovými návestidlami. Odchodové návestidlo do Vrboviec je umiestnené vpravo od 1. koľaje, odchodové návestidlo do Starej Turej vpravo od 3. koľaje. Vchod do stanice z oboch smerov je krytý vchodovými návestidlami. Návestidlá sú ovládané diaľkovo z Nového Mesta nad Váhom, odkiaľ je riadená celá doprava na trati č. 121.
Mária Krásnohorská
Mária Krásnohorská (* 15. august 1949, Tovarníky ) je slovenská diplomatka, bývalá veľvyslankyňa Slovenska.
Diplomatické pôsobenie
V rokoch 1994 až 1998 bola stálou predstaviteľkou Slovenska na Stálej misii pri OSN v Ženeve.
Bola tiež generálna tajomníčka slovenskej komisie pre UNESCO.
Francúzsko
Do funkcie bola potvrdená 1. novembra 2001. Pred pôsobením v Paríži bola riaditeľka Odboru štátov západnej a južnej Európy a severnej Ameriky. Jej predchodcom bol od roku 1997 Vladimír Valach a nástupcom do roku 2010 Ján Kuderjavý. V pozícii veľvyslankyne vo Francúzsku a stálej delegátky Slovenska pri UNESCO prevzala 25. novembra 2005 potvrdenie o zápise fujary na Zoznam diel nehmotného kultúrne dedičstva ľudstva.
Taliansko
V Ríme pôsobila v rokoch 2011 až 2015, jej predchodca bol Stanislav Vallo. 21. júna 2011 odovzdala svoje poverovacie listiny prezidentovi Talianskej republiky Giorgiovi Napolitanovi. Poverovacie listiny v Republike San Maríno odovzdala kapitánom regentom 20. októbra 2011. Jej nástupcom sa v roku 2015 stal Ján Šoth.
Saint-Bonnet-de-Salendrinque
Saint-Bonnet-de-Salendrinque je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hainan Airlines
Hainan Airlines Company Limited (HNA) je letecká spoločnosť so sídlom v Haikou, Chaj-nan v Čínskej ľudovej republike. Je to najväčšia súkromná a štvrtá najväčšia letecká spoločnosť v Čínskej ľudovej republike.
Hainan Airlines je jednou z ôsmich aeroliniek, ktoré majú sídlo v Ázii a sú podľa Skytrax hodnotené ako päť-hviezdičkové; spolu s All Nippon Airways, Asiana Airlines, Cathay Pacific, EVA Air, Garuda Indonesia, Qatar Airways a Singapore Airlines.
História
Hainan Airlines bola založená v októbri 1989 ako Hainan Province Airlines v Chaj-nane, najväčšej ekonomickej zóne Číny.
Hainan Province Airlines sa stala po reštrukturalizácii v januári 1993 prvou čínskou akciovou leteckou spoločnosťou a začala pravidelnú leteckú dopravu 2. mája 1993.
Destinácie
náhľad|Mapa destinácii Hainan Airlines. Hainan Airlines má deväť báz, a to v Pekingu, Si-ane, Taiyuane, Urumči, Kantone, Chang-čou, Lanzhou, Dalian a v Šen-čene. Takisto má rozsiahlu sieť po celej Číne a spája Áziu, Európu, Ameriku a Afriku. Lieta na takmer 500 domácich a medzinárodných trasách a do viac ako 90 miest.
Codeshare
Hainan má codeshare dohody s nasledujúcimi leteckými spoločnosťami:
Épinay-sur-Orge
Épinay-sur-Orge je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná zastávka Báhoň
Železničná zastávka Báhoň je železničná zastávka v obci Báhoň.
Železničná zastávka Báhoň leží na železničnej trati Bratislava – Žilina, v medzistaničnom úseku Pezinok – Cífer. V súvislosti s modernizáciou V. železničného koridoru prešla v roku 2006 celkovou rekonštrukciou. Poloha zastávky je orientovaná tak, že sa vystupuje sprava a v smere jazdy.
Vydrica (prírodná rezervácia)
náhľad|Vydrica
Vydrica je prírodná rezervácia v Bratislavskom kraji, ktorá bola vytvorená 1. februára 2022.
Plocha prírodnej rezervácie je 483 hektárov, väčšina územia (450 hektárov) je v najprísnejšom 5. stupni ochrany.
Predmetom ochrany je ochrana prirodzených procesov a umožnenie prirodzeného vývoja prírodných spoločenstiev nachádzajúcich sa na tomto území.
Väčšina toku Vydrice je súčasťou CHKO Malé Karpaty, ktorá je zaradená v druhom stupni ochrany. Zároveň sa tu nachádzajú tri chránené územia európskeho významu v sústave Natura 2000. Pôvodný stav umožňoval celoročnú ťažbu dreva, poľovníctvo a iné zásahy do prírody potenciálne ohrozujúce biotop Vydrice. Z tohto dôvodu sa Lesoochranárske zoskupenie VLK v spolupráci s inými iniciatívami a občianskymi združeniami usilovalo o vyhlásenie prírodnej rezervácie Pramene Vydrice, kde by sa nesmelo poľovať a rúbať, ale bol by povolený voľný pohyb všetkých návštevníkov.
Saint-Brès (Gard)
Saint-Brès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Vydrica (prírodná rezervácia)
História vzniku
Prírodnú rezerváciu vyhlasuje vyhláškou Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky. Vyhlásiť prírodnú rezerváciu na neštátnom území však možno len so súhlasom vlastníka. Ochranári sa preto snažili získať súhlas mesta Bratislava s vyhlásením rezervácie, nakoľko väčšina povodia Vydrice sa nachádza na území bratislavských mestských lesov.
Saint-Brès (Gard)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Vydrica (prírodná rezervácia)
História vzniku
Prvý pokus iniciovalo LZ VLK spolu s Bratislavským regionálnym ochranárskym združením v roku 2005 s podporou ďalších ochranárskych organizácií. V elektronickej petícii smerovanej mestskému zastupiteľstvu Bratislavy bolo zozbieraných viac ako 4 000 podpisov. Mestské zastupiteľstvo návrh neschválilo.
Saint-Brès (Gard)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vydrica (prírodná rezervácia)
História vzniku
Druhý pokus sa konal v roku 2013, pod názvom Evolučný park Bratislava. Iniciatívy sa zúčastnili LZ VLK a BROZ s podporou ďalších ochranárskych združení. Papierovú petíciu podporilo 11 000 občanov a mestskému zastupiteľstvu ju predkladal Ján Budaj, vtedajší námestník primátora. Aktivisti navrhovali dve možnosti: buď formou vyhlásenia prírodnej rezervácia v 5. stupni ochrany, ale s výnimkami umožňujúcimi voľný pohyb pre návštevníkov parku, vrátane cyklistov alebo prijatia záväzku na strane hlavného mesta SR Bratislavy, že príslušné územie bude bezzásahové, teda bez ťažby a poľovníctva. Komisia územného a strategického plánovania, životného prostredia a výstavby mesta Bratislava petíciu podporila a odporučila mestskému zastupiteľstvu petíciu prijať a vyhlásiť rezerváciu. Bratislavské mestské zastupiteľstvo však v hlasovaní 21. 11. 2013 návrh neschválilo, za hlasovalo len 11 z 38 prítomných poslancov. Schválilo však ochranný pás s vylúčením ťažby v šírke od každého brehu Vydrice, od začiatku bratislavského lesoparku po druhý kameňolom, čo v petícii požadované nebolo.
Tretí pokus začala iniciatíva Chráňme povodie Vydrice a konal sa v roku 2018. Bol zámerne načasovaný tak, aby hlasovanie mestského zastupiteľstva o rezervácii prebehlo krátko pred voľbami. Spustená bola petičná kampaň vo fyzickej aj elektronickej podobe. Dokopy bolo zozbieraných viac ako 4 500 podpisov. Materiál bol mestu predložený v septembri 2018 ako poslanecký návrh 11 poslancov. 19. septembra 2018 komisia územného a strategického plánovania, životného prostredia a výstavby návrh jednohlasne schválila. 27. septembra 2018 sa návrh dostal na mestské zastupiteľstvo, ktoré ho schválilo s nasledujúcim výsledkom: z 35 prítomných poslancov boli 34 za a 1 nehlasoval.
Biotopy
Biotopy európskeho významu a národného významu, ktoré sú predmetom ochrany PR Vydrica:
Predmetom ochrany sú biotopy jedného prioritného druhu živočícha európskeho významu a biotopy troch druhov živočíchov európskeho významu:
Biotopy druhov európskeho a národného významu:
Biotopy druhov vtákov európskeho významu a biotopy sťahovavých druhov vtákov:
Saint-Bonnet-du-Gard
Saint-Bonnet-du-Gard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veronika Erteová
Veronika Erteová je lotyšská diplomatka, od roku 2017 veľvyslankyňa Lotyšska na Slovensku, v Rakúsku, Lichtenštajnsku a Švajčiarsku.
Životopis
17. decembra 2015 bola akreditovaná ako veľvyslankyňa pri Svätej stolici.
Veľvyslankyňa na Slovensku
Vo Viedni pobýva od septembra 2017. Veľvyslankyňou v Rakúsku je od 9. októbra 2017. Je akreditovaná tiež pre Slovensko, Lichtenštajnsko a Švajčiarsko. Prezident Andrej Kiska veľvyslankyňu prijal 18. júna 2018. 23. januára 2018 sa stretla s vtedajším štátnym tajomníkom Ivanom Korčokom. Vo februári 2020 absolvovala stretnutie so štátnym tajomníkom Františkom Ružičkom. Dôkazom dobrých slovensko-lotyšských vzťahov boli aj návštevy všetkých najvyšších ústavných činiteľov Lotyšska na Slovensku počas predošlého pol druha roka.
Obývateľná základňa
náhľad|Concept NASA v umeleckom stvárnení náhľad|Vízia habitatov publikovaná NASA z „CASE FOR MARS“ z 80. rokov 20. storočia. ISRU, využitie pôdy na ochranu objektov
Hlavný rozdiel základne na vesmírnom telese oproti kozmickej stanici v otvorenom vesmíre je v prirodzenej gravitácii, ktorá život na základni síce zjednodušuje, ale komplikuje logistiku zásob a posádok. Veľkou výhodou trvalých základní je možnosť ISRU, (angl. In situ resource utilization) - využitia miestnych zdrojov na zvýšenie sebestačnosti a radiačnej a protimeteorickej ochrany základne.
Základné funkcie
náhľad|Marťanský skleník - koncept náhľad|Prvý ľudia na Marse – umelecká predstava Medzi základné funkcie základne patrí:
Mobilné a dočasné základne väčšinu týchto potrieb spravidla zabezpečujú zo zásob. Pri stabilných a najmä trvalých základniach sa predpokladá väčšia miera ISRU - využitia miestnych zdrojov. Pre kolonizáciu planét je ideálne dosiahnuť aspoň čiastočnú sebestačnosť a to najmä uvedeným využitím miestnych zdrojov a recykláciou.
Plánované základne
Najpravdepodobnejšie dôjde najskôr ku kolonizácii Mesiaca a vybudujú sa základne na Mesiaci (angl. Moonbase) a následne základne na Marse (angl. Mars base).
Simulovaný pobyt
náhľad|HI-SEAS - test skafandra Vzhľadom na špecifické podmienky spolužitia obyvateľov základne a vývoj a testovanie technologických zariadení, sa realizovalo a realizuje mnoho simulačných projektov.
Štola 88
Významným projektom v Česko-Slovensku bol v roku 1988 multidisciplinárny izolačný projekt Štola 88, ktorý simuloval cestu na Mars. Časť tímu sa po roku 2007 zúčastnila ruského projektu podobného zamerania - Mars 500.
HI-SEAS
HI-SEAS je projekt simulovaného pobytu na Marse - stanica vyvinutá pre NASA, kde v roku 2018 bola veliteľkou expedície jej súčasná riaditeľka, slovenka Michaela Musilová.
Projekt Moonwalk
v rámci projektu Moonwalk bol testovaný modul SHEE (angl. Self-deployable Habitat for Extreme Environments). Flexibilný prístrešok - habitat - do extrémnych podmienok, v ktorom môže posádka dvoch ľudí bez zásahu zvonka prežiť dva týždne.
Sci-fi
Vesmírne základne sa vyskytujú v rôznej literatúre i filmoch. Realisticky boli zobrazené napr. vo filmoch Marťan, Moon, alebo Avatar
Llyn Celyn
Llyn Celyn (doslova jazero Celyn) je priehrada postavená v doline rieky Tryweryn v Gwynedde v severnom Walese.
Geografia a opis
Llyn Celyn leží na území severného Walesu v grófstve Gwynedd v doline rieky Tryweryn (ktorej tok začina jej vyústením z jazera Tryweryn, ležiacom na území národného parku Snowdonia a po 19 km toku sa v jazere Bala spája s riekou Dee a stáva sa tak jedným z jej hlavných prítokov), ktorá bola za účelom výstavby priehrady čiastočne zatopená. Dolina bola intenzívne využívaná na poľnohospodárstvo a tak výstavbe priehrady nepadla za obeť len dolina samotná, ale aj v nej ležiaca dedina Capel Celyn, ktorá pozostávala z 12 farmárskych usadlostí, školy, pošty a kaplnky s cintorínom.
Výstavba a súvislosti
O začatí výstavby sa začalo uvažovať už v roku 1955, keď spoločnosť Liverpool Corporation hľadala dodatočné zdroje vody, ktorá bola potrebná pre stále rastúci výrobný proces v meste Liverpool a dolina rieky Tryweryn bola zvolená ako vhodná lokalita. Výber lokality prebehol bez akejkoľvek vedomosti miestnej komunity, ktorá sa o nadchádzajúcich plánoch pre výstavbu dozvedela z novín. Toto všetko spôsobilo v dedine Capel Celyn (ktorá bola etnicky waleská a bola známa zachovávaním waleských, predovšetkým hudobných tradícií) veľkú vlnu odporu a nasledovalo niekoľko rokov protestných akcií do ktorých sa zapojili aj waleské polovojenské oddiely usilujúce o nezávislosť na Spojenom kráľovstve. Za týmto účelom bola dokonca vytvorená v roku 1956 organizácia po názvom Trywerynský obranný výbor (angl. Tryweryn Defence Committee) s pobočkami na mnohých miestach Walesu. Akcie však v konečnom dôsledku neboli úspešné a požiadavky výboru neboli vypočuté. O rozhodnutí o začatí o výstavbe hlasovala Dolná snemovňa Spojeného kráľovstva 3. júla 1957 a napriek dlhej a náročnej debate bola nakoniec výstavba schválená pri prvom čítaní a následne začiatkom augusta toho istého roku prešlo rozhodnutie aj čítaním druhým. Výstavba sa začala v roku 1960 a po piatich rokoch bola priehrada oficiálne otvorená dňa 28. októbra 1965. Protesty však neutíchli a objavovali sa (vrátane násilných akcií) nielen počas výstavby, ale aj po nej a až do dnešných dní je pamiatka bývalej obce Capel Celyn miestnymi komunitami rôzne pripomínaná. V októbri roku 2005 sa Liverpoolska radnica oficiálne ospravedlnila za spôsob s akým sa vtedy k výstavbe priehrady pristúpilo.
Využitie
Okrem výroby elektrickej energie a fungovania ako zásobáreň vody pod správou spoločnosti Dŵr Cymru Cyf sa priehrada využíva aj na rybolov, pričom sa lovia najmä pstruhy, ktoré sú do nádrže pravidelne nasadzované.
Love Yourself: Tear
Love Yourself 轉 'Tear'  (štylizované ako aj LOVE YOURSELF 轉 'Tear' ) je nasledujúcim tretím kórejským študiovým albumom chlapčenskej skupiny BTS. Album bude vydaný 18. mája 2018.
Vydanie albumu
Love Yourself: Tear bol oznámený 14. apríla 2018 aj spolu so zverejnením 9 minútového krátkeho videa nazvaného "Euphoria: Theme of Love Yourself 起 Wonder". Video obsahovalo aj novú skladbu s názvom "Euphoria", ktorú naspieval člen skupiny - Jungkook. Pieseň bola zložená kanadským DJmi Swiwel, Candace Nicole Sosa, Melanie Fontana, Bang Si-hyuk, Supreme Boi, Adora a lídrom skupiny, RM. Skladba získala pochvaly za synth pop štýl s elementami tropického house. Album by mal opisovať témy spojené s utrpením a žiaľom či odlúčením sa.
Komečné vystúpenia
Medzi 18. až 25. aprílom, IRIVER oznámil, že predobjednávky albumov dosiahli 1,44 miliónov kópií len v Kórei. Čím zlomil rekord svojho predchádzajúceho albumu a BTS sa tak stalo jedinou K-pop skupinou, ktorá mala viac než milión pred objednávok na viacerých albumoch.
Cena Grammy za najlepší rockový výkon
Cena Grammy za najlepší rockový výkon (angl. Grammy Award for Best Rock Performance) je ocenenie udeľované organizáciou The Recording Academy v USA na Grammy Awards od roku 2012.
Táto kategória vznikla spojením troch predošlých kategórií: Najlepší spevácky sólový rockový výkon (Best Solo Rock Vocal Performance), Najlepší rockový výkon dua alebo skupiny s vokálom (Best Rock Performance by a Duo or Group with Vocal) a Najlepší inštrumentálny rockový výkon (Best Rock Instrumental Performance).
Estouches
Estouches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Železničná stanica Myjava
Železničná stanica Myjava je železničná stanica v Myjave.
Železničná stanica Myjava leží na neelektrifikovanej, jednokoľajnej železničnej trati Nové Mesto nad Váhom – Vrbovce. V súčasnosti je v rekonštrukcii.
Go (programovací jazyk)
Go je kompilovaný multiparadigmatický programovací jazyk vytvorený v Google Inc. v roku 2007. Jeho pôvodný autori sú Robert Griesemer, Rob Pike a Ken Thompson. Jedná sa o staticky typovaný jazyk zo syntaxou odvodenou z jazyka C. Jazyk zaručuje typovou bezpečnosť, ale obsahuje určité vlastnosti typické pre dynamicky typované jazyky. Jazyk bol predstavený v novembri roku 2009.
Design jazyka
Go nepochybne patrí do rodiny jazykov odvodených od C, ale prináša mnoho zmien za účelom konzistencie, jednoduchosti a bezpečnosti.
Love Yourself: Her
Love Yourself 承 'Her' (štylizované ako LOVE YOURSELF 承 'Her') je piate EP od juhokórejskej chlapčenskej skupiny BTS. Bolo vydané 18. septembra 2017 v štyroch rôznych verziách a obsahuje deväť skladieb vrátane "DNA" ako hlavného singlu. Na fyzickej kópií albumu sa nachádzajú aj dve bonusové skladby.
Vydanie albumu
Od 15. augusta Big Hit Entertainment postupne zverejňoval set krátkych dramatických filmov "Highlight Reels". Len pár dní na to bolo oznámené, že skupina sa pripravuje na svoj návrat s novým mini albumom, ktorý by mal byť vydaný 18 septembra.
Album popisoval príbehy "mladých ľudí, ktorý sa zamilujú". 4. septembra BTS zverejnilo aj oficiálny comeback trailer s intro skladbou "Serendipity", ktorú naspieval člen skupiny Jimin. Skladba bola chill out-urban, s mystickými vokálmi a osobitým textom. O dva dni neskôr Big Hit uverejnil konceptové fotky všetkých štyroch albumov. Zoznam skladieb bol uverejnený 12. septembra a len dva dni na to vyšli aj dva krátke teasery na videoklip ku hlavnému singlu "DNA". Videoklip bol za 24-hodín zhliadnutý viac než 21-miliónkrát, čím sa BTS stalo prvou K-pop skupinou, ktorej sa podarilo dosiahnuť 20 miliónovú hranicu za 24. hodín.
Komerčné vystúpenia
Počas obdobia 25. až 31. augusta LOEN Entertainment, spoločnosť, ktorá je zodpovedná za distribúciu fyzických kópií albumov BTS, napočítala 1 050 546 predobjednávok, čím sa BTS stalo prvou K-pop skupinou, ktorej sa podarilo dosiahnuť viac ako 1 milión predobjednávok.
Love Yourself 承 'Her' debutovala na prvom mieste Gaon Album Chart, singel "DNA" sa umiestnil na druhej priečke Gaon Digital Chart; ostatné skladby z nového EP sa umiestnili v TOP40. Album sa takisto dostal do prestížneho amerického rebríčka Billboard 200, kde sa umiestnil na siedmej priečke, čím sa stal najlepšie umiestneným K-pop albumom vôbec. Navyše zaznamenal najvyšší predaj K-pop albumu za prvý týždeň. BTS sa tak stalo prvým ázijským umeleckým telesom, ktoré debutovalo v Top 10, čím porazili rekord filipínskej speváčky Charice, ktorá sa v roku 2010 umiestnila na ôsmej priečke. BTS vstúpilo aj do anglického rebríčka, UK Albums Chart, kde sa umiestnili na štrnástom mieste.
Podľa mesačného rebríčka Gaon Album chart vydaného 14. októbra, Love Yourself 承 'Her' bol najpredávanejším albumom s 1 203 533 predanými kópiami. Album taktiež dosiahol najvyšší predaj v histórii Gaon Chart a stal sa prvým za posledných 16 rokov, ktorý prekročil hranicu predaných 1,2 milióna kópií. Love Yourself 承 'Her'  sa nakoniec stal najpredávanejším albumom skupiny ako aj histórie Gaon Chart, s viac než 1,61 miliónmi predaných kópií. Album vyhral hlavnú cenu na 32. ročníku Golden Disc Awards.
Album zostal v prestížnom americkom rebríčku Billboard 200 viac ako 27 týždňov, čím sa stal jediným kórejským albumom, ktorému sa to podarilo.
Kritika
Tamar Herman z magazínu Billboard opísala EP ako "dvojitý prieskum elektro popu a hip hopu. Kým prvá polovica albumu je vyslovene postavená na tanečných skladbách, ktoré sympatizujú s hlasmi členov, druhá polovica albumu sa sústredí viac na tú hip hop stránku."
Viri Garcia z denníku The Cornell Daily Sun  podotkla, že boli úspešní v tvorbe "majstrovského diela plného emócií a muzikálnosti, ktorá sa nedá prirovnať k americkému ani kórejskému umelcovi."
Monique Melendez z magazínu Spin podotkla, že "album je tematicky sebavedomý, ale hudobne odlišný", čím narážala na nesúrodosť žánrov v albume.
Anatolij Kralickij
Anatolij Kralickij (vlastným menom Alexander Fedorovič Kralickij; * 12. február 1835, Vyšné Čabiny, Rakúske cisárstvo, dnes Slovensko† 11. február 1894, Mukačevo, Rakúsko-Uhorsko, dnes Ukrajina) bol mních rádu svätého Bazila Veľkého, cirkevný činiteľ, pedagóg, spisovateľ, prozaik, etnograf, historik, literárny vedec, folklorista, novinár, fotograf  a významná osobnosť národného obrodenia Rusínov.
Love Yourself: Her
Zoznam skladieb
2 bonusové skladby na fyzickej kópií albumu
Anatolij Kralickij
Anatolij Kralickij sa v roku 1858 stal mníchom – pôsobil v monastieroch v Máriapócsi a v Mukačeve. Jeho činnosť však bola rôznorodá. V 60. rokoch 19. storočia začal pôsobiť ako spisovateľ – popri Alexandrovi Duchnovičovi a Alexandrovi Pavlovičovi sa stal najvýznamnejším spisovateľom karpatskorusínskej a zakarpatskoukrajinskej literatúry druhej polovice 19. storočia. V rámci umeleckej literatúry sa venoval písaniu poviedok, románových noviel, povestí, rozprávok a legiend. Jeho literárna činnosť sa zaraďuje do obdobia neskorého romantizmu. Patril medzi zástancov idey slovanskej vzájomnosti. Prispieval do viacerých periodík, kde uverejňoval svoje diela a štúdie. Za najvýznamnejšie dielo sa považuje poviedka Kňaz Laborec (po slovensky Knieža Laborec) z roku 1863. Ako historik a etnograf napísal viaceré články o histórii monastierov, o živote významných kultúrnych činiteľov v karpatskej oblasti. Zároveň bol aj jedným z prvých fotografov v regióne.
Love Yourself: Her
Mesačné rebríčky
<!--
Anatolij Kralickij
Životopis
vľavo|náhľad|[[Monastier Zostúpenia Svätého Ducha]] Anatolij Kralickij sa narodil 12. februára 1835 v obci Vyšné Čabiny    ako tretie z deviatich detí (3 synovia a 6 dcér) v rodine miestneho gréckokatolíckeho diakona a učiteľa Fedora Kralického a Anny Končovej (Anny Koncsovej). Pokrstený bol 13. februára 1835 v miestnom gréckokatolíckom chráme kňazom Michalom Jakovičom. Jeho otec Fedor sa narodil v Haliči (pri meste Stryj) a keď bol mladý, prišiel do monastierskej školy v Krásnom Brode, aby sa vyučil za kantora a učiteľa. Mama pochádzala z obce Svetlice. Anatolij Kralickij mal dve staršie sestry – Júliu a Teréziu, mladšími súrodencami boli Anton, Mária, Michal, Zuzana, Štefan a Anna. Základné vzdelanie najskôr získal od svojho otca v rodine a potom v škole v susednej obci Krásny Brod.
Love Yourself: Her
Pozri si tiež
(nutné doprekladať)-->
Anatolij Kralickij
Životopis
Anatolij Kralickij sa koncom 40. rokov stretol s Alexandrom Duchnovičom, ktorý navštevoval Monastier Zostúpenia Svätého Ducha v Krásnom Brode. Obdobie života Anatolija Kralického do roku 1858 nie je pre vedcov jednoznačné. Vznikajú názory, že bol samouk alebo sa učil na Haliči, v Prešove, v Užhorodskom duchovnom seminári (1852 – 56) , v Užhorodskom biskupskom seminári či študoval filozofiu na Košickom gymnáziu   , alebo bol určitý čas novicom do Monastiera svätého Mikuláša v Mukačeve. Podľa ďalšieho názoru sa v roku 1850 ako 15-ročný dostal do Monastiera Zostúpenia Svätého Ducha. V roku 1854 sa dostal ako kandidát do Monastiera svätého Mikuláša v Mukačeve na odporúčanie od Alexandra Duchnoviča, ktorý si všimol jeho nadanie k dejinám a k literatúre. Medzi rokmi 185658 študoval v Monastieri Zostúpenia Svätého Ducha. V roku 1856 podľa Heleny Rudlovčákovej taktiež dostal ponuku stať sa učiteľom v (dnes už ukrajinskej) obci Imstyčovo. Rozhodol sa však ostať vo Vyšných Čabináchvyžiadal si miesto miestneho učiteľa, aby pomáhal otcovi. Počas štúdií sa začal venovať umeleckej tvorbe a štúdiu regionálnej histórie, etnografie a ľudovej tvorby. vľavo|náhľad|Monastier svätého Mikuláša 25. marca 1858 ho v Prešove prešovský biskup Jozef Gaganec vysvätil za mnícha a prijal rehoľné meno – Anatolij. Obrad zorganizoval Alexander Duchnovič vtedy pôsobiaci na pozícii tajomníka biskupa. Za necelý polrok bol prijatý do Monastiera sv. Michala v Máriapócsi ako profesor cirkevnej histórie a kánonického práva v rehoľnej škole. Zároveň získal právo viesť bohoslužbu. Tam sa naučil nemčinu, čo mu pomohlo pri štúdiu nemeckej literatúry. Práve počas obdobia stráveného v Máriapócsi sa Anatolij Kralickij začal venovať romantickej tvorbe – vtedy napísal takmer všetky svoje poviedky a románové novely s národno-patriotickým smerovaním (príkladom sú diela Pastyr u polonynach, Bratovbyvcja, Fedir Petrjuk či Kňaz Laborec...).
Posúvač (armatúra)
náhľad|Posúvač náhľad|Animácia funkcie posúvača Posúvač je typ potrubného uzáveru, ktorý dovoľuje pri plnom otvorení prietok plným prierezom potrubia. Teleso posúvača je výrazne väčšie, ako pri ostatných typoch uzáverov, pretože uzatvárací prvok sa musí do neho úplne zasunúť. Uzatvárací prvok má dve tesniace plochy a jeho vysúvanie je riešené pohybovou skrutkou. To mu zabezpečuje ďalšiu výhodu, pomalé otváranie a možnosť regulovať prietok postupne. Pohon skrutky môže byť ručný, alebo elektrický. Je vhodný aj pre najväčšie svetlosti potrubí.
Anatolij Kralickij
Životopis
V 60. rokoch 19. storočia bol Anatolij Kralickij aktívny v občianskej, v kultúrnej a v osvetovej činnosti – venoval sa písaniu diel, prekladom či recenziám. V roku 1860 v novinách Zorja halyckaja (po slovensky Úsvit haličský) ako svoje prvé dielo publikoval romantickú poviedku Pastyr u polonynach (po slovensky Pastier na holiach). O 3 roky neskôr napísal svoje najznámejšie dielpoviedku Kňaz Laborec (po slovensky Knieža Laborec)dielo o legendárnom kniežati Laborcovi ranofeudálneho štátu slovanského kmeňového zväzu Bielych Chorvátov. Ideou diela je názor Anatolija Kralického, že boj za slobodu národa bol v tejto dobe nevyhnutný. V roku 1863 prestúpil do Monastiera svätého Mikuláša v Mukačeve, ktorý bol od svojho vzniku hlavným strediskom náboženského, národného i kultúrneho života v Podkarpatskej oblasti. Začal v ňom pôsobiť ako učiteľ novicov, neskôr sa stal tajomníkom igumena. Od roku 1869 do smrti bol igumenom v Monastieri svätého Mikuláša v Mukačeve. Mukačevo Voľby, na ktorých výbor Rádu sv. Bazila Veľkého zvolil Anatolija Kralického za igumena, sa uskutočnili v roku 1869 v Monastieri Zostúpenia Svätého Ducha v Krásnom Brode. V roku 1875 sa stretol s Mychajlom Petrovyčom Drahomanovom, keď Drahomanov navštívil Monastier svätého Mikuláša v Mukačeve počas svojej návštevy Podkarpatskej Rusi. Následne obaja začali spolupracovať. Anatolij Kralickij bol podľa Mychajla Petrovyča Drahomanova názorovo orientovaný na Moskvu tzv. ľudovým spôsobom. Rád sv. Bazila Veľkého ho v roku 1885 navrhol ako kandidáta na pozíciu prvého predstaveného všetkých monastierov (protoigumena) Gréckokatolíckej cirkvi v Rakúsko-Uhorsku. Kandidatúru však neprijal, aby nedal uhorskej vláde dôvod na prenasledovanie členov rádu kvôli svojej názorovej orientácii na ideu slovanskej vzájomnosti a Rusko. Kvôli týmto názorom sa Anatolij Kralickij stal nepohodlným pre vládu. Vláda ho verejne obvinila z kolaborácie s redakciou novín Slovo, ktorých vydávanie bolo na území Rakúsko-Uhorska zakázané , a z nelojálnosti k uhorským zákonom. Spolu s ďalšími redaktormi bol obvinený zo spolupráce s haličskými proruskými (v Rakúsko-Uhorsku zakázanými) novinami. V roku 1888 výbor Rádu sv. Bazila Veľkého predĺžil jeho pôsobenie ako igumena Monastiera svätého Mikuláša v Mukačeve. Koncom 80. rokov sa Anatolij Kralickij venoval hlavne písaniu umeleckej literatúry.
Anatolij Kralickij bol aj jeden z prvých amatérskych fotografov v Podkarpatskej oblasti. Vo februári 1866 ho Jakiv Fedorovič Holovackyj požiadal, aby urobil niekoľko fotografií ľudí v kroji. Tieto snímky umiestnil do práce Narodnyje pesni Galickoj j Ugorskoj Rusi (po slovensky Ľudové piesne Haličskej a Uhorskej Rusi). Anatolij Kralickij v júni 1866 poslal Michailovi Fiodorovičovi Rajevskému fotografiu mužaRusína z oblasti pohoria Munții Maramureșului. V roku 1869 sa zúčastnil osadenia nového kríža na chrám v obci Lypča. Pri tejto príležitosti sfotografoval miestneho majstra a samouka Vasyľa Melcera oblečeného v huculskom kroji a napísal báseň Pamjatnoje (po slovensky Pamätné). Anonymný autor (pravdepodobne ním bol práve Anatolij Kralickij) v článku o vybudovaní chrámu v obci Lypča vysoko ohodnotil práve Vasyľa Melcera. František Rut Tichý tvrdil, že táto fotografia bola objavená v roku 1924 počas opravy zvonice chrámu pri Monastieri svätého Mikuláša v Mukačeve. Žiadna fotografia od Anatolija Kralického sa však nezachovala.
Anatolij Kralickij v spolupráci s Viktorom Kimakom po smrti Alexandra Duchnoviča v roku 1865 určitý čas vydával národné (ľudové) kalendáre – tzv. Mesjaceslovy, ktoré Duchnovič vydával od začiatku 50. rokov 19. storočia. Kalendáre mali nábožensko-moralizátorsky charakter, ale obsahovali tiež úryvky z umeleckej literatúry (diela napríklad Alexandra Duchnoviča, Alexandra Pavloviča, Anatolija Kralického či Alexandra Mytraka) či rady pre hospodárov.
Anatolij Kralickij sa v októbri 1866 zapojil do činnosti kultúrno-osvietenského spolku – Spoločnosť sv. Vasilija Veľkého (iný názov: Spoločnosť sv. Vasyľa Velykoho; slovenský názov: Spoločnosť svätého Vasilija Veľkého alebo Spoločnosť svätého Bazila Veľkého; rusínsky názov: Spoločnosť sv. Vasyľa Velykoho; ukrajinský názov: Tovarystvo sv. Vasyľa Velykoho)  , kde pôsobil na funkcii sekretára. V rámci činnosti spolku bol redaktorom novín Slovo (po slovensky Slovo) a neskôr novín Svit (po slovensky Svet) v rokoch 186771. Bol tiež členom literárnej spoločnosti v Ľvove – Halycko-Ruska matycja (po slovensky Haličsko-Ruská matica). Po tom, čo prestali vyhádzať periodiká Sova (po slovensky Sova), Svit (po slovensky Svet) a neskôr aj Novyj svit (po slovenský Nový svet), sa v roku 1873 Anatolij Kralickij s Ivanom Siľvajom pokúšal o založenie vlastných literárno-občianskych novín, kde sa mal stať hlavným redaktorom. Myšlienku sa však nepodarilo zrealizovať, keďže v Užhorode zanedlho mali začať vychádzať noviny Karpat, čo sa Anatolij Kralickij dozvedel od Mykolu Homičkova, a tak myšlienka prestala byť aktuálnou. Anatolij Kralickij sa v roku 1880 v Mukačeve usiloval založiť literárno-spoločenské noviny s názvom Slovesnosť (po slovensky Slovesnosť). Malo ísť o umiernené a apolitické periodikum. Nápad bol však znovu neúspešný, keďže sa nenašlo dostatok predplatiteľov. V tom čase bol najproduktívnejším prispievateľom do miestnych periodík spomedzi prozaikov (uverejnil napríklad diela: Prometej, Pijavycja, Siľskyj učyteľ...). Medzi rokmi 1862 a 1872 napísal mnohé články o histórii monastierov Rádu svätého Bazila Veľkého v Mukačevskej eparchii. Počas obdobia pôsobenia v Mukačeve napísal viacero biografií významných osobností Gréckokatolíckej cirkvi (Ján Jozef de Camillis, Vasiľ Popovič, Juraj Joanik Bazilovič...). V roku 1874 objavil a publikoval úryvok z Mukačevskej kroniky z 15. storočia (nebola dosiaľ nájdená). Na konci života uverejňoval diela hlavne v periodiku Beseda (po slovensky Beseda).
Anatolij Kralickij ovládal mnoho jazykovruštinu, ukrajinčinu, slovenčinu, češtinu, maďarčinu, nemčinu, francúzštinu, gréčtinu, latinčinu, karpatorusínsky.
Anatolij Kralickij zomrel 11. februára 1894 v Mukačevskom monastieri a pochovali ho do krypty na cintoríne tohto monastiera. Nekrológ, v ktorom bol vyzdvihnutý prínos Anatolija Kralického, napísal Eugenij Fencik. Eugenij Fencik bol taktiež autorom prvej biografie Anatolija Kralického z roku 1893.
Étiolles
Étiolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Essonne, v regióne Île-de-France.
Anatolij Kralickij
Tvorba
Práce a diela Anatolija Kralického boli publikované v rozličných publikáciách v Moskve, v Petrohrade, v Budapešti, vo Viedni, v Kyjeve, v Ľvove a v Užhorode. V rokoch 185659 písal do prvých novín na Podkarpatskej Rusi – Cerkovnaja gazeta (po slovensky Cirkevné noviny). Prispieval taktiež do užhorodských novínSvit (po slovensky Svet), Lystok (po slovensky Lístok) a haličských novín a časopisovSlovo (po slovensky Slovo), Žyťťa i slovo (po slovensky Život a Slovo), Sokol (po slovensky Sokol), Sova (po slovensky Sova), Zorja halyckaja (po slovensky Úsvit haličský), Halyčanyn (po slovensky Haličan), Novyj prolom (po slovensky Nový prelom), Novyj halyčanyn (po slovensky Nový Haličan), Vestnyk (po slovensky Vestník), Beseda (po slovensky Beseda), Naukovyj sbornik (po slovensky Náučný zborník), Otečestvennyj sbornik (po slovensky Vlastenecký zborník), Karpat. Vyjadroval svoje kriticko-realistické názory, pre ktoré sa stal nepohodlným pre uhorskú vládupoukazoval na veľký útlak rusínskeho a ukrajinského obyvateľstva v Rakúsko-Uhorsku.
Étiolles
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Anatolij Kralickij
Tvorba
Prispel tiež k vytvoreniu zbierky informácií o slovanských národochSlavjanskij sbornik (po slovensky Slovanský zborník), ktorý bol vydaný v Petrohrade. V svojej tvorbe sa venoval aj histórii podkarpatských monastierov. Kralickij v roku 1874 publikoval článok Pivnično-Schidna Uhorščyna (po slovensky Severovýchodné Uhorsko), kde uviedol topograficko-geografický opis vtedajších 4 zakarpatských komitátov s charakteristikou miest, obcí, národnostnej štruktúry a postavenia tunajšieho obyvateľstva.
Étiolles
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Anatolij Kralickij
Tvorba
Vytvoril sériu článkov Naukovyj sbornik halycko-ruskoj maticy (r. 1866, I.IV.) (po slovensky Vedecký zborník Haličsko-rusínskej matice), v ktorých vo forme reportáží napísal sériu biografií významných predstaviteľov rusínskej kultúry Alexandra Duchnoviča, Arsenija Kocaka , Vasiľa Popoviča, Michala Baluďanského a ďalších. V rámci publicistickej činnosti uverejnil články aj o niektorých osobnostiach slovenskej kultúryŠtefanovi Moyzesovi, Jánovi Kollárovi, Pavlovi Jozefovi Šafárikovi, Jankovi Kráľovi , Jozefovi Hložníkovi a Františkovi Víťazoslavovi Sasinkovi.
Étiolles
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anatolij Kralickij
Tvorba
Je autorom mnohých poviedok a rozprávaní zo života rodného kraja, podkarpatských Lemkov (Rusínov). Tie sa neskôr stali podkladmi pre diela Alexandra Duchnoviča, Arsenija Kocaka či Vasiľa Popoviča.náhľad|Pamätník Anatolija Kralického v Čabinách Filozofia a názory Anatolija Kralického boli výrazne ovplyvnené antickými filozofmi starovekého Grécka a Ríma ako aj ideou slovanskej vzájomnosti. V svojej tvorbe a národno-uvedomovacom procese nasledoval svojich veľkých predchodcovAndreja Bačinského, Juraja Joanika Baziloviča, Vasiľa Dovhoviča, Michala Lučkaja, Alexandra Duchnoviča, Alexandra Pavloviča, keď bránil kultúru svojho národa v období silnej maďarizácie. Považoval sa za stúpenca a pokračovateľa buditeľskej činnosti Alexandra Duchnoviča. Záchranu proti maďarizácii Rusínov videl rovnako ako Alexander Duchnovič v šírení idey slovanstva a slovanskej vzájomnosti. Zastával názor, že Rusko je záchrancom slovanských národov a veril v ich lepšiu budúcnosť.
V spolupráci s Cirillom Szabóom vytvoril knižnú sériu Narodnoje čtenije (po slovensky Národné čítanie) a vydali ju v roku 1869. Ich cieľom bolo šíriť osvetu národa.
Železničná stanica Trenčianske Bohuslavice
Železničná stanica Trenčianske Bohuslavice je železničná stanica v obci Trenčianske Bohuslavice.
Anatolij Kralickij
Tvorba
Zostavil veľkú knižnicu vďaka dávnym archívom. Jeho knižnica obsahovala diela významných ukrajinských, ruských, slovenských, poľských, srbských, nemeckých a maďarských spisovateľov (Hryhorij Savyč Skovoroda, Ivan Petrovyč Kotľarevskyj, Taras Hryhorovyč Ševčenko, Marko Vovčok, Oleksa Petrovyč Storoženko, Michal Lučkaj, Alexander Sergejevič Puškin, Vasilij Andrejevič Žukovskij, Nikolaj Vasilievič Gogoľ, Pavol Jozef Šafárik, Ján Kollár, Adam Mickiewicz...). Mnoho kníh mu daroval ukrajinský vedec Mychajlo Petrovyč Drahomanov, ktorý mu posielal etnografické a folklórne materiály a zbierky. Medzi nimi boli Maloruski narodni pisni (po slovensky Maloruské národné piesne) a Maloruski narodni perekazy (po slovensky Maloruské národné povesti). Diskutovali spolu aj o problémoch národnostných menšín v Rakúsko-Uhorsku a v Ruskej ríši. Ďalej to boli knihy Zapiski ochotnika (Ivan Sergejevič Turgenev), Rasskazy (Fiodor Michajlovič Rešetnikov), Kobzar (Taras Hryhorovyč Ševčenko), Povisti (Marko Vovčok)... Mychajlo Drahomanov vyzval Rusínov a Ukrajincov žijúcich v Rakúsko-Uhorsku, aby mu posielali piesne či rozprávky, na základe ktorých charakterizoval spôsob život a ľudovú tvorbu miestneho obyvateľstva v prácach Istoričeskije pesni malorusskogo naroda (po slovensky Historické piesne maloruského národa) a Malorusskije predanija i rasskazy (po slovensky Maloruské povesti a rozprávky). Na výzvu sa mu ako prvý prihlásil práve Anatolij Kralickij. Anatolij Kralickij si dopisoval s Jakovom Fedorovičom Holovackým, ktorý využil jeho materiály o folklóre a vo svojej štvordielnej práci Narodnyje pesni Galickoj j Ugorskoj Rusi (po slovensky Ľudové piesne Haličskej a Uhorskej Rusi)  , Osypom Andrijovyčom Mončalovským a Ivanom Jakovyčom Frankom. Ivan Jakovyč Franko publikoval niektoré Kralického zápisy v časopise Žyťťa i slovo (po slovensky Život a slovo). Kralickij udržiaval vzťahy s mnohými osobnosťami vedy a kultúry, napríklad s Antonom Semionovičom Budilovičom, s Bohdanom Andrijovyčom Didyckým, s Andrejom Petrovičom Deškom, s Mychajlom Petrovyč Drahomanov, s Izmailom Ivanovičom Sreznevským...
Železničná stanica Trenčianske Bohuslavice
Železničná stanica Trenčianske Bohuslavice leží na hlavnej elektrifikovanej železničnej trati Bratislava – Žilina medzi železničnou stanicou Nové Mesto nad Váhom a železničnou stanicou Trenčín. Výpravná budova s dopravnou kanceláriou sa nachádza na pravej strane v smere na Melčice. V roku 2007 prešla rekonštrukciou.