cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Deuce
Hollywood Undead (2005-2010)
Deuce s blízkym priateľom Jorelom Deckerom (J-Dog) spoluzaložil skupinu Hollywood Undead ako vokalista a producent. Debutom skupiny bol rap-rockový singel "The Kids". V čase jeho odchodu bol Hollywood Undead úspešný s albumom Swan Songs. Skupina vydala dve EP: Swan Songs B-Sides EP a the Swan Songs Rarities EP v 2009 a 2010. V roku 2009 Hollywood Undead vydal prvý live album s názvom Desperate Measures.
V roku 2009 Deuce po niekoľkých problémoch so skupinou Hollywood Undead opustil. Neskôr o tom napísal skladbu nazvanú „Story of a Snitch“ - 'snitch (donášač, zlodej)' je vraj člen skupiny J Dog - s textom skladajúcim sa hlavne z oplzlostí a urážok namierených na Hollywood Undead, o tom ako bol vyhodený z kapely a že členovia kapely sa "snažili chrliť ako ja, ale nemajú na to". Kapela v reakcii vyhlásila, že mať Deuca v skupine bol boj. V interview s Bryanom Starsom, Da Kurlzz (Matthew St. Claire) uviedol: "Bolo to tak zlé, že si nemyslím, že by mohlo dôjsť k ďalšej nahrávke, keby bol stále s nami.
Počas interview s JackedUp Radio Deuce uviedol, že jeden zo sporov, ktoré mal s Hollywood Undead, bol o vlastnení osobného Twitter účtu. Deuce tvrdil, že keď sa začal spájať s fanúšikmi cez Twitter bolo mu povedané, že "ak budeš naďalej tweetovať, nebudeš môcť ísť na tour".
The Call Me Big Deuce EP a Epicenter Music Festival 2010 (2010)
V septembri 2010 mal Deuce svoje prvé oficiálne živé vystúpenie ako sólo umelec na California's Epicenter music festival.
The Call Me Big Deuce EP je prvé kolektívne vydanie materiálu Deuca ako nezávislého sólo umelca. Mixtape pozostáva zo 14 už vydaných pesničiek zostavených do 'easy-to-find download' na novej umelcovej web-stránke. Väčšina pesničiek bola totiž vydaná v rôznych časoch a súbory-zdieľajúcich web-stránkach medzi rokmi 2005 a 2011. Mixtape je mylne titulovaný ako "EP" napriek skutočnosti, že dvojnásobne presahuje štandardné limity pre EP. Vyšiel s cieľom podporiť prvý album a obsahoval verzie inštrumentálnych skladieb od 50 Cent, Eminema, Tupaca Shakura, B.o.B a Jay-Z. Mixtape neobsahuje predtým vydané pesničky "Freaky Now", "Surface Air" a "Now You See My Life", ktoré boli vydané s debutovým albumom o rok neskôr.
Nine Lives a Fight to Unite Tour (2010- súčasnosť)
Deuce dokončil prácu na svojom debutovom album koncom roka 2011. Bol vydaný 24. apríla 2012 cez Five Seven Music.
Pilotný singel albumu má názov "Let's Get It Crackin'" a vyšiel 28. novembra 2011, so sprievodným hudobným videom a účinkujúcim Jeffree Starom. Druhý singel "America" mal plánovanú premiéru 17. januára 2012, no nakoniec bol vydaný 10. januára v dôsledku úniku hudobného videa v decembri 2011. Tretí a záverečný singel "Help me" si robí žarty z hudobného priemyslu. Táto skladba oficiálne vyšla 4. apríla. Hudobné video malo plánovanú premiéru cez Hot Topic na nešpecifikovaný dátum, avšak unikla cez Vevo pre Xbox vďaka nezhode o dátume vydania.
Album Nine Lives dosiahol predajnosť 11 425 kópií počas prvého týždňa. Na konci decembra 2012 bolo predaných viac než 100 000 kópií.
Remix EP, nazvaný Deuce REMIXXXED, bol vydaný 5. mája 2012 zadarmo s remixom skladieb "America" a "Let's Get It Crackin'". 3. júla bol na Deň nezávislosti vydaný singel nazvaný "America(n) Pride Single", ktorý obsahoval skladbu "America", dva remixy a hudobné video na iTunes.
17. júla 2012 Deuce vydal remix "I Came To Party" s "Rock mix" cez svoj oficiálny účet na Twittri. Pesnička má ťažší rockový charakter ako originál.
Deuce sa zúčastnil na Uproar Festival 2012 popri takých menách ako ako je Godsmack, Shinedown, Staind, Papa Roach a ďalší. V roku 2013 bol portálom Loudwire ocenený ako "New Artist Of The Year", pričom porazil mená ako Tremonti a Falling in Reverse.
14. februára 2013 Deuce vydal The One (Nine Lives verziu) ako singel a hudobné video. Tiež plánuje opäť sa zúčastniť Fight To Unite tour, spolu s Kottonmouth Kings, Dizzy Wright, Eskimo Callboy a Snow Tha Product.
Kvôli zatknutiu po auto naháňačke cez Los Angeles 15. júna 2012 bolo jeho dlhoročnému spolupracovníkovi Truthovi zakázané opustiť LA. Truth v marci 2013 oznámil, že opúšťa hudobný priemysel.
Deuce tiež na Facebooku potvrdil, že pracuje na svojom druhom albume.
Fanúšikovská základňa a "hnutie" Nine Lives
Mylnou predstavou je, že Nine Lives je meno Deucovej kapely. Deuce opisuje Nine Lives ako "gang" hudobníkov a priateľov, ktorí sa dali dokopy, aby tvorili, zdieľali a vychutnávali hudbu. Hnutie sa od tej doby rozšírilo z Los Angeles a získalo veľa "online-nasledovníkov" (hlavne cez sociálne siete Twitter a Facebook). Veľa ľudí z celého sveta tvrdí, že reprezentuje a podporuje Nine Lives, často sa označujú ako "S9LDIERS". Truth je výkonným riaditeľom hnutia a riadi spoločnosť z kancelárie nachádzajúcej sa na Vine, medzi Hollywoodom a Franklinom. "Nine Lives" je tiež odevná línia/značka, spolupracujúca s „American Apparel“.
A&M/Octone
Deuce podal žalobu na A&M/Octone za porušenie zmluvy. Žaloba tvrdí, že obžalovaný odmietol vydať jeho sólo hudbu kvôli vulgarizmom a gangovým odkazom v texte, čo nerobí hudbu dosť komerčnou. Súdny spor bol neverejný; výsledkom je, že Deuce teraz môže vydávať hudbu pod novou značkou, je vlastník svojho umeleckého mena a dizajnu masky.
Členovia kapely
Aj keď je Deuce sólový umelec, vystupuje so živou kapelou.
Meno a masky
Počas hudobnej kariéry Aron Erlichman pracoval pod menami Aron, Tha Producer (keď bol producentom svojej skupiny Hollywood Undead) a v súčasnosti ako Deuce. Počas väčšiny svojej kariéry nosil na tvári časom postupne sa meniace masky:
Malbo
Malbo je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fäntale Isatä Gämora
Fäntale Isatä Gämora alebo Fäntale (iný prepis: Fentale Isate Gemora, Fentale, po taliansky Monte Fantalè) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na severnom okraji etiópskeho riftu v Etiópii. Jeho vrchol je ukončený kalderou s rozmermi 2,5 × 4,5 km s výškou stien 500 m. Výplň kaldery tvoria trachytické lávové prúdy, samotný vulkán je tvorený prevažne ryolitovými lávovými prúdmi s menšinovým obsahom tufov. Erupcia v roku 1820 sa odohrala na južných svahoch sopky, keď sa z 4 km dlhej trhliny vyliala bazaltová láva s objemom 2,5×107 m3.
NGC 233
NGC 233 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Marcilly-le-Hayer (kantón)
Marcilly-le-Hayer je francúzsky kantón v obvode Nogent-sur-Seine departemente Aube v regióne Champagne-Ardenne. Tvorí ho 22 obcí.
Korzet
thumb|Reklama na korzet z Ladies' Home Journal z októbra 1898 thumb|Profesionálne vyrobený korzet z roku 2006
Korzet je odev, ktorý bol počas histórie určený na potláčanie aj zvýrazňovanie telesných prvkov. Slovo korzet pochádza z francúzskeho slova corps znamenajúceho telo. Žiadaná postava bola dosiahnuteľná týždňami nosenia korzetu pričom mohlo byť ohrozené zdravie nositeľky či nositeľa.
História
Náznaky odevov podobných korzetu sa nachádzajú už v antike. Ženy pod tunikami nosili kožené pásy na sťahovanie poprsia a pásu. Ako samostatná časť odevu sa korzet objavil v burgundskej móde 14. storočia. Obdobie najväčšieho rozkvetu však zaznamenal s rozšírením španielskej módy medzi polovicou 16. a 17. storočia. Korzety sa používali na vytvarovanie postavy. Využívali ich aj muži na stiahnutie pásu. Od 17. storočia sa vo francúzskej móde zvyšujú tendencie dôrazu na väčšie poprsie a „korzety se vypracúvávají jako klenutá opora poprsí“. V období Francúzskej revolúcie boli korzety odmietané z viacerých príčin. Do obľuby sa dostali opäť po roku 1810. Koncom 19. storočia sa v súlade s módou sans ventre korzety používajú k stiahnutiu spodných častí tela.
Korzety sú nahradzované pružnejšími a ľahšími podväzkami.
Výroba
Korzet je zvyčajne vystužený kosticami alebo oceľovými pásmi. Vpredu sa zapína na háčiky. V prvej dekáde 19. storočia sa výrobe korzetov venovali korzetiéri. Približne po roku 1820 sa korzety vyrábajú priemyselne.
Troll (hudobná skupina)
Troll je nórska blackmetalová hudobná skupina založená v roku 1992, vtedy 14 ročným Nagashom. Nagash začal písať texty s Glaurungom a Fafnirom, ktorí onedlho odišli. Nagash pokračoval a v roku 1995 vydal EP Trollstorm Over Nidingjuv. V 1996 vydal album Drep de Kristne, čo v preklade znamená "zabiť kresťanov". Texty piesní týchto albumov sú silno protikresťanské.
V roku 2008 dal Nagash dokopy novú kompletnú zostavu a momentálne pripravujú nový album.
Freudenstadt (krajinský okres)
Freudenstadt je krajinský okres uprostred spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko v Nemecku. Tento okres susedí (zo severu v smere hodinových ručičiek) s okresmi Rastatt, Calw, Tübingen, Zollernalb, Rottweil a Ortenau.
Geografia
Okres Freudenstadt sa nachádza uprostred pohoria Schwarzwald. Juhovýchodnou oblasťou okresu preteká rieka Neckar.
Obyvateľstvo
Vývoj počtu obyvateľstva okresu Freudenstadt od roku 1973:
NGC 234
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
Testovanie výkonnosti softvéru
Testovanie výkonnosti softvéru je testovanie, ktoré sa vykonáva s cieľom určiť, ako sa systém správa pod určitou záťažou.
Testovanie výkonnosti môže slúžiť na viacero účelov. Môže preukázať, či softvér spĺňa výkonnostné požiadavky. Môže porovnať dva systémy a určiť, ktorý pracuje lepšie alebo preukázať, ktoré časti systému alebo pracovnej záťaže spôsobujú zlé správanie systému. V diagnostických prípadoch je možné použiť nástroje, profilery, na zmeranie, ktoré časti zariadenia alebo softvéru sa najviac podieľajú na zlej výkonnosti alebo určiť úrovne priepustnosti systému a prahovú úroveň akceptovaného času odozvy.
Pri testovaní výkonnosti je často rozhodujúce a súčasne ťažko dosiahnuteľné, aby boli testovacie podmienky podobné, ako predpokladané skutočné podmienky nasadenia.
Technológia testovania výkonnosti
Technológia testovania výkonnosti zamestnáva jeden alebo viac počítačov, ktoré slúžia ako injektory, teda každý simuluje prítomnosť určitého počtu používateľov a každý prevádzkujúci automatizovanú sekvenciu interakcií, čo je zaznamenané ako skript alebo séria skriptov na emuláciu rôznych typov používateľských vstupov na hostiteľskom systéme, ktorého výkon je testovaný. Obyčajne sa používa zvláštny počítač ako vodič testu, ktorý koordinuje a zbiera metriku z každého injektora a zbiera dáta na účely vykazovania výsledov, reporting. Typickou sekvenciou je zvyšovanie záťaže, pričom sa začína s malým počtom virtuálnych používateľov, ktorých počet sa s časom zvyšuje na určité maximum. Výsledok testovania ukáže, ako sa výkonnosť mení s časom, vyjadrené pomerom používateľov k času odozvy. Na tento účel slúžia rôzne nástroje, napríklad Compuware Corporation QACenter Performance Edition. Nástroje tejto kategórie obyčajne vykonávajú sadu testov, ktoré emulujú skutočných používateľov v systéme. Tieto výsledky môžu niekedy odhaliť zvláštnosti, napríklad ak je priemerná doba odozvy akceptovateľná, môžu existovať odchýlky istých kľúčových transakcií, ktoré môžu trvať podstatne dlhšie, čo môže byť spôsobené napríklad neefektívnymi databázovými dopytmi a podobne.
Testovanie výkonnosti môže byť kombinované so stress testami, aby bolo možné určiť, čo sa stane po prekročení akceptovanej záťaže:
Výkonnostné špecifikácie
Testovanie výkonnosti často nie je vykonávané podľa špecifikácie, teda nie je určené, čo je maximálny akceptovaný čas odozvy pre daný typ používateľa. Používa sa však často ako súčasť procesu vylaďovania výkonnostného profilu. Cieľom je identifikovať „najslabšiu časť“, čo je nevyhnutné, pretože ak bude táto časť pracovať efektívnejšie, celý systém bude pracovať rýchlejšie. Niekedy je náročné identifikovať najslabšiu časť, ale existujú testovacie nástroje, ktoré poskytujú (alebo obsahujú doplnky, ktoré poskytujú) prostriedky, ktoré bežia na serveri a vykazujú napríklad:
Rišňovce
Dejiny
Najstaršia zachovaná písomná zmienka o osade Rechen pochádza z roku 1272 a už o dva roky neskôr sa spomína v majetku rodu Rišňovských, ktorí územie vlastnili do 16. storočia. Dolné Rišňovce sa v listinách spomínajú v roku 1332, Horné Rišňovce v roku 1388. Situácia v okolí sa zhoršila po bitke pri Moháči, ktorá priniesla postupné nájazdy a plienenie Turkov. Horné Rišňovce boli spustošené a vypálené v roku 1576, Dolné Rišňovce stretol podobný osud v roku 1599.
V miestnom kaštieli nocoval po pamätnej bitke pri Slavkove generál Michail Illarionovič Kutuzov. Rišňovce patrili Nitrianskemu hradu a obec obývali statkári, gazdovia, drobní roľníci, sluhovia a bezzemkovia. V roku 1884 tu vznikol poštový úrad, v roku 1929 bola zriadená telefónna ústredňa a telegrafný úrad. Dolné a Horné Rišňovce sa spojili v roku 1925. Tragické udalosti prvej (40 padlých) aj druhej svetovej vojny (9 domácich a 39 sovietskych padlých vojakov) pripomína pamätná tabuľa.
V súčasnosti v obci prebieha výstavba rodinných domov a postupná obnova a skrášľovanie obecného majetku a priestorov. V miestnom podniku prebieha výroba antialergických prikrývok a vankúšov, šijú sa tu kabáty a kňazské rúcha. V roku 2009 bol v centre obce vybudovaný nový obchod COOP JEDNOTA.
Šport
Pôsobí tu futbalový klub TJ Rišňovce.
Testovanie výkonnosti softvéru
Výkonnostné špecifikácie
Tieto dáta môžu byť analyzované spolu s čistými štatistikami výkonnostných testov. Bez týchto nástrojov by bolo potrebné sledovať záťaž systému manuálne, napríklad pomocou správcu úloh v operačnom systéme na serveri.
Testovanie výkonnosti takmer konštantne preukazuje, že sú to časti softvéru a nie hardvér, ktoré sa najviac podieľajú na zdržaniach pri spracúvaní používateľských požiadaviek.
Vždy je vhodné mať prehľad o predpokladanom počte používateľov, ktorý môže byť očakávaný v čase špičky. Ak je možné mať aj prehľad o tom, čím sa dosiahne maximálna prípustná záťaž 95 percentného času odozvy, potom môže byť použitá konfigurácia injektora na otestovanie, či systém spĺňa túto požiadavku.
Alofaaga Blowholes
Alofaaga Blowholes alebo Taga Blowholes sú gejzíry na ostrove Savai’i v Samoe. Nachádzajú sa v na južnom pobreží ostrova pri dedine Taga.
Geologické procesy vytvorili tieto gejzíry pred mnohými rokmi.
Lávové prostredie a morská voda tvoria tlak, čím strieka voda z pár otvorov takmer pravidelne po niekoľkých sekundách.
Táto oblasť nie je chránená, ale ľudí sem púšťajú len zriedka, pretože kamene v okolí sú veľmi klzké a nebezpečné.
Popri gejzíroch sa dá prejsť do vzdialenej starobylej dediny Fagaloa.
Makarská
Makarská (-slovenský normovaný názov; po chorvátsky Makarska; ) je mesto v Chorvátsku, na pobreží Jadranského mora, v strednej Dalmácii. Žije v ňom približne 14 000 obyvateľov a dnes je známe najmä ako turistické letovisko a centrum Makarskej riviéry.
Charakter mesta
Makarská leží juhovýchodne pozdĺž pobrežia od Splitu a  severozápadne od Dubrovníka. Nad mestom sa smerom do vnútrozemia vypína pohorie Biokovo, vytvárajúce jedinečnú prírodnú kulisu a zároveň ochranu pred severným vetrom. Vďaka svojej výhodnej polohe na Jadranskej magistrále - spojnici Splitu a Dubrovníka a krásnej krajine sem už v prvej polovici 20. storočia začali prichádzať turisti (aj z vtedajšej ČSR); následne sa celej oblasti začalo hovoriť Makarská riviéra.
Mesto je známe svojou dlhou promenádou s malými obchodmi a kaviarňami, na ktoré nadväzuje trh a zábavný park. Len kúsok od prístavu, z ktorého premáva trajekt na blízky ostrov Brač, sa nachádza zachovalé historické námestie s kostolom z 18. storočia a františkánskym kláštorom. Mesto, ktoré je turistickým a hospodárskym centrom oblasti disponuje množstvom hotelov a súkromných apartmánov, ktoré počas letnej sezóny lákajú tisíce dovolenkárov.
V meste sa nachádzajú základné aj stredné školy, nemocnica, banky, pošta, športové kluby, galérie, pamätníky a i. Makarská je východiskovým miestom na túry do Prírodného parku Biokovo.
Eduard Pöschl
Eduard Pöschl (* 11. máj 1820, Viedeň, Rakúsko – † 29. november 1898, Budapešť, Maďarsko) bol rakúsky matematik a pedagóg
Študovať začal v svojom rodisku, kde absolvoval aj gymnázium a filozofické ročníky, neskôr študoval právo v Győri, baníctvo a hutníctvo na Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, mineralógiu a geológiu vo viedenskom Montanistisches Museum, napokon matematiku, strojníctvo a staviteľstvo na technike, tiež vo Viedni. V r. 1850– 1887 pôsobil ako profesor na banskoštiavnickej akadémii, stál na čele katedier deskriptívnej geometrie a staviteľstva (1850– 1866), banského a hutníckeho strojníctva a staviteľstva (1866– 1872), napokon opäť deskriptívnej geometrie (1872– 1887). V r. 1873– 1876 bol prvým voleným riaditeľom školy.
Venoval sa najmä konštrukčným výpočtom banských strojov, pokusom s konzervovaním dreva používaného v baníctve. V oblasti matematiky nebol publikačne činný ani napriek dlhému pôsobeniu na katedre deskriptívnej geometrie.
Sergej Sergejevič Prokofiev
Sergej Sergejevič Prokofiev (* 23. apríl 1891, Soncovka, Jekaterinoslavská gubernia – † 5. marec 1953, Moskva) bol jedným z najväčších skladateľov 20. storočia. Skladal v širokej škále žánrov vrátane opery, baletu, filmovej hudby, kantát, orchestrálnych a komorných prác. Zároveň bol brilantným klaviristom a dirigentom.
Život
Narodil sa v rodine agronóma Sergeja Alexejeviča Prokofieva. Hudbe sa venoval od piateho roku života.
Hodiny hry na klavíri mu dávala spočiatku matka, veľmi muzikálna, dobrá klaviristka. Prvé skladateľské pokusy - valčíky, pochody a dve opery, upútali pozornosť Tanejeva; na jeho radu sa Prokofiev pustil do pravidelného štúdia hudby u R. Gliera. Po dvoch rokoch odišiel na petrohradské konzervatórium. Počas štúdia zložil symfonické poémy. Roku 1914 ukončil konzervatórium ako hudobný skladateľ. Roku 1918 opustil vlasť, odišiel najprv do USA, neskôr do Francúzska. Rýchlo získal slávu vynikajúceho klaviristu - virtuóza a mimoriadne originálneho skladateľa. V Paríži nadvazal spoluprácu s S. Ďagilevom, skladal pre neho balety.
Dovtedajšia skladateľova tvorba znamenala v histórii hudby úplne nóvum. Prokofiev, nepriateľ ľahko zrozumiteľnej a romantickej expresie, programovosti a pátosu, ohromil súčasníkov nezvyčajne originálnym, svojráznym štýlom. Jeho hudba je motorická, rytmicky bohatá, vtipná v neočakávaných zvratoch melódie a v prekvapujúcich harmonických spojeniach. Je novátorom v oblasti klavírnej hry - rozvíja techniku akordovej hry, obohacuje dynamiku, obľubuje výrazové kontrasty, kladie pred interpreta neobyčajne ťažké, ale objavne riešené rytmické problémy.
Rok 1932, rok návratu a trvalého usídlenia sa vo vtedajšom Sovietskom zväze, priniesol v Prokofievovej tvorbe zásadný zvrat. Opustil experimentátorské hľadanie, začal rozvoj smerujúci k zjednodušeniu technických prostriedkov, exponovanie melodiky ako prvoradého, najkomunikatívnejšieho výrazového prvku. Koncentrovanosť formovej výstavby diel pomaly ustupovala plynulosti. Prokofiev sa vrátil ku kantátovým formám a k historickej tematike. O svojom rozhodnutí vrátiť sa do stalinského Ruska v roku 1936 povedal: „V Európe sa všetci musíme zháňať po predstaveniach, prehovárať dirigentov a riaditeľov divadiel; v Rusku oni prídu za mnou - až je ťažké uspokojiť tento dopyt...“ V roku 1948 bol sovietskymi autoritami obvinený z „formalizmu“ a antidemokratických tendencií a jeho umelecká sloboda bola permanentne obmedzovaná. Jeho smrť v roku 1953 zatienilo v ten istý deň Stalinovo úmrtie.
Charakteristika tvorby
Technicko-formová rovina Prokofievovej hudby je v podstate neoklasicistická, avšak nad všetkým dominuje špecifický "duch vzdoru", ktorý je zdrojom neočakávaných zmien v naoko konvenčnej melodickej línii, prekvapujúcich harmonických zvratov, ktoré narúšajú vžitý tonálny poriadok, ako aj rytmických prekvapení. Prokofiev osviežil známe prostriedky, ale výsledkom bolo vytvorenie novej hudobnej kvality, absolútne originálneho a neopakovateľného "prokofievovského" štýlu.
Dielo
right|thumb|200px|Prokofiev vynikal aj ako klavirista Dielo Sergeja Prokofieva je úctyhodné, okrem iného zahŕňa 7 symfónií, 11 koncertov, 8 opier, 7 baletov a filmovú hudbu. V symfonickej tvorbe sa Prokofiev výraznejšie nepresadil, jeho baletne poňaté symfónie ostali v tieni Šostakoviča, pravdaže s výnimkou ''Symfónie č. 1'' ktorá sa hneď po napísaní stala v Európe pódiovým hitom. O to cennejšie a často interpretované sú však jeho koncerty, z ktorých vyniká ''Klavírny koncert č. 3'' a dva husľové koncerty. Z ostatných orchestrálnych diel je známa rozprávka Peter a vlk, vďačné dielo koncertov orientovaných na detského poslucháča. Vynikajúci je súbor klavírnych sonát, ktoré patria medzi najvýznamnejšie klavírne diela 20. storočia. Najviac však skladateľa preslávil balet Rómeo a Júlia, ktorý spolu s Čajkovského dielami tvorí základ repertoáru snáď každej baletnej scény na svete.
Pre podrobnejší prehľad pozri Zoznam diel Sergeja Sergejeviča Prokofieva
Citáty
"Hudba...bezpochyby dosiahla a prešla najvyšším stupňom konfliktu a zložitosti, ktorú v praxi možno dosiahnuť. Nechcem nič lepšie, viac pružné alebo viac kompletné než je sonáta, ktorá obsahuje všetko potrebné pre môj kompozičný zámer.„ Prokofiev, New York Times, 1930
“Hudba napísaná neúprimne je neživotná." (citát visí vo vestibule základnej školy Prokofievova 5 v bratislavskej Petržalke)
NGC 235
NGC 235 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Mollans
Mollans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
26. jún
Narodenia
thumb|upright|[[Paolo Maldini († 1968)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Pavel Jozef Šafárik († 1861)]]
Litomyšl
Litomyšl je mesto na východe Čiech v Pardubickom kraji, severozápadne od Svitáv. K 1. 1. 2014 tu žilo 10 137 obyvateľov.
História
Prvá historická zmienka viažúca sa k Litomyšli pochádza z roku 981 z Kosmovej kroniky. Mesto vznikalo pozdĺž verejnej obchodnej cesty neskôr nazývanej Trstenická stezka. Koncom 11. storočia tu knieža Břetislav II. založil kostol, alebo benediktínsky radový dom. V polovici 12. storočia sem prišiel rád premonštrátov. Kostol sv. Klimenta, ktorý tu postavili, bol dlho považovaný za najstarší kostol v Česku.
Lilit
náhľad|Lilith (1892), [[John Collier]] Lilith je sexuálno-démonická bytosť, o ktorej sa prvý raz hovorí v mytológii Mezopotámie.
V Biblii
Biblický verš Iz.34,14 býva považovaný za odkaz na túto bytosť: Podľa nedávneho výskumu (Blair 2009) sa odkazuje na nočného vtáka.
Lilith- matka démonov
Spomína sa v Talmude a niektorí Židia ju považujú za prvú ženu biblického Adama, ktorá bola stvorená z hliny.
Mandailles-Saint-Julien
Mandailles-Saint-Julien je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Lilit
Lilith- matka démonov
Lilith nielen že bola vyhnaná z raja, ale aj ju Boh preklial. Povedal jej, že ak sa nevráti a odíde z raja, už nikdy nebude schopná počať dieťa. Lilith to nebrala na vedomie a odišla. Keď sa však potom pokúšala o dieťa, buď sa narodilo mŕtve, alebo znetvorené a preto po pôrode krátko zomrelo. Deti sa rodili s pazúrmi miesto nechtov a s čiernymi očami. Lilith sa ale nechcela vzdať a preto sa pokúsila mať potomka s niekym schopnejším. A tak presvedčila Lucifera, aby padol a stal sa padlým anjelom. Lilith vedela, že keby bol stále v službách neba, nepodarilo by sa jej počať s ním zdravého potomka. A preto sa Lucifer stal prvým padlým anjelom. Ale dieťa sa aj tak narodilo znetvorené a zakrátko umrelo. A tak sa Lilith rozhodla, že presvedčí Kaina, aby zabil svojho brata Ábela. Aj tu vedela, že by najskôr Kain musel mať za sebou nejaký zlý skutok a tak ho presvedčila k bratovražde. Ale aj teraz jej plán zlyhal. A preto sa uchýlila k činu splodiť potomka s démonom Samaelom. Samael a ona žili spolu v Edome - jednej z dimenzií samotného pekla, kde podľa všetkého žijú doteraz. No aj tento pokus bol neúspešný. A tak presvedčila Samaela, aby sa spáril s človekom. Z toho vznikol prvý poldémon. Jeho Lilith pokropila krvou zo svojho zápästia a dieťa teraz napoly jej, dostalo schopnosti satanizmu a okultizmu. A jeho potomkovia a ich potomkovia tieto schopnosti dedia. Tak sa po svete aj do terajšieho sveta rozšírili veštci, a všetci ktorí majú schopnosti okultizmu. A Lilith bola konečne spokojná. Ale ako posledný čin, ktorým chcela vzdorovať Adamovi a Bohu, sa premenila na hada a priblížila sa do raja. Tam presvedčila Evu, aby zjedla ovocie zo zakázaného stromu. Tak bola Lilith konečne spokojná, hlavne preto, lebo jej vysnívané potomstvo sa rozšírilo do celého sveta.
Práve Lilith je zodpovedná za náhle úmrtia rodičiek a čerstvo narodených detí. Choroba s názvom Náhla smrť je často pripisovaná práve jej.
Mandailles-Saint-Julien
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Lilit
Lilith- matka démonov
Podľa ďalších povier je Lilith sukubou - zosobnením sexuálnych túžob mužov. Zvedie ich a potom zabije.
Mandailles-Saint-Julien
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lilit
Lilith- matka démonov
Lilith sa v judeiskej démonológii spomína aj ako zlý duch, sukuba.
Vďaka záujmu o kabalu v renesančnej epoche sa obnovil aj záujem o Lilith. V európskej literatúre nosila prekrásne šaty, ktorými zvádzala. Známe sú povesti ako Lilith v šatách kráľovnej zo Sáby zviedla bedára z Bornsa. O kabalistovi Jozefovi de la Rejna sa hovorí, že sa jej dobrovoľne zapredal.
Mužská štvorhra na Open 13 2003
Mužská štvohra na Open 13 2003 sa hrala ako súčasť Open 13 2003 od 10. do 17. februára 2003. Titul získali Francúzi Sébastien Grosjean a Fabrice Santoro, ktorí vo finále porazili český pár Tomáš Cibulec, Pavel Vízner 6-1 6-4. Pre Grosjeana to bol tretí a pre sANTORA 11. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Alojz Privorszky
Alojz Privorszky (* 1873, Kremnica – † v 1. svetovej vojne, ???) bol slovenský matematik.
Narodil sa v roku 1873. Bol absolventom budapeštianskej univerzity, kde sa v roku 1912 habilitoval ako súkromný docent. Venoval sa najmä projektívnej geometrii, čiastočne aj teórii funkcií. Z týchto oblastí uverejnil niekoľko samostatných prác a štúdií v časopise Mathematikai és Physikai Lapok. Bol autorom príručky o základoch absolútnej geometrie. Zomrel v prvej svetovej vojne.
Kostol svätého Michala (Košice)
náhľad|Pohľad na Kostol sv. Michala zo severozápadnej strany Kostol svätého Michala (do roku 2006 nazývaný Kaplnka sv. Michala) je gotická stavba nachádzajúca sa južne od Dómu sv. Alžbety v Košiciach. Pôvodne cintorínska kaplnka (karner) bola postavená v druhej polovici 14. storočia a je, po kostole rádu dominikánov, druhou najstaršou stavebnou pamiatkou Košíc. Zasvätená je svätému Michalovi archanjelovi, patrónovi zosnulých. Jeho vyobrazenie nájdeme, spolu s vyobrazeniami apoštolov sv. Pavla a sv. Petra, v tympane nad bránou kaplnky.
Začiatok výstavby (14. storočie)
Vznik stavby sa datuje do rokov 1340 – 1380. Vtedy ešte vedľa existoval jednoloďný románsky kostol, predchodca Dómu sv. Alžbety. Jedna z teórií umeleckých historikov tvrdí, že kaplnka môže byť svätyňou väčšieho kostola, ktorého výstavbu mesto nakoniec nerealizovalo. Zamurovaním víťazného oblúka projektovaného kostola mohlo vzniknúť dnešné priečelie kaplnky. Podľa inej teórie pôvodne slúžila ako kostnica, v ktorej sa pochovávali kosti, ktoré vykopali pri vytváraní nových hrobov na cintoríne okolo dómu. V kaplnke sa konali zádušné omše, t. j. omše za duše zosnulých.
15. storočie
V 15. storočí bola kaplnka ťažko poškodená delostreleckým útokom poľsko-litovského vojska. Bolo to prvýkrát, čo bolo voči mestu využité delostrelectvo. Gule vtedy poškodili nielen kaplnku, ale aj dóm a úplne zničili vtedajšiu mestskú nemocnicu.
Prvá písomná zmienka (1452)
Prvá písomná zmienka o kaplnke pochádza z roku 1452. Je ňou listina, ktorú vydal košický starosta v spolupráci s mestskou radou. Podľa tejto listiny vo svojom závete Mikuláš Schonnelzer s manželkou Barborou odkázali jednu z viníc "na ciele večného svetla pred Sviatosťou oltárnou v kaplnke sv. Michala".
Szatmáriovská prestavba
V roku 1508 došlo k najradikálnejšej prestavbe v dejinách kaplnky. K pôvodne jednoloďovej stavbe s pôdorysom 18,2x sa pristavala takmer rovnako veľká bočná loď. Kaplnka tak takmer dvojnásobne nabrala na objeme a zo štíhlej a elegantnej stavby sa stala stavba robustná a ťažkopádna. Iniciátorom dostavby bol kráľovský hlavný kancelár, prímas a neskôr aj ostrihomský arcibiskup Juraj Szatmáry. Ten mestu ponúkol bohaté majetky ako základinu pre kaplnku, ale aj pre farský kostol. Výmenou za tieto statky sa košická mestská rada listinou zaviazala zabezpečiť pravidelné bohoslužby za spásu duše donátora, jeho rodičov a príbuzných. Pri prestavbe sa vnútro oboch lodí prepojilo arkádovými oblúkmi, došlo k zbúraniu malej sakristie na severnej strane a vybudovaniu malého prístavku novej na južnej strane. Zbúrané bolo aj oratórium.
Požiar v roku 1556
Roku 1556 kaplnka vyhorela počas obrovského požiaru Košíc. Požiar zdevastoval mnohé kostoly, kláštory, zničil radnicu, mestské brány, bašty, drevené časti vnútorného opevnenia, vonkajšie palisády, obranné zariadenia, ako aj celé ulice v južnej a západnej časti mesta. Mestská rada bola nútená poprosiť panovníka Ferdinanda I. Habsburského o oslobodenie od daní a iných poplatkov na osem rokov. Výnosy košického tridsiatku (triceziny) kráľ určil na obnovu Košíc v „predošlej nádhere.
Kaplnka v období reformácie a protireformácie
Po tom, ako sa Košice stali roku 1552 súčasťou Kráľovského Uhorska odovzdal hlavný kapitán Lazár Schwendi kaplnku veriacim maďarského jazyka. V roku 1567 zasiahla kaplnku obrazoborecká násilnosť. Dvaja mešťania Šebastián Bakay a František Tóth značne poškodili jej vnútorné zariadenie. Počas obdobia reformácie sa dostala kaplnka do rúk evanjelikov a fungovala ako fília dómu. 7. januára 1604 ju hlavný kapitán Barbiano Belgioso na rozkaz kráľa Rudolfa vrátil katolíkom, ale Štefan Bocskay ju ešte toho roku opätovne odovzdal evanjelikom, a to veriacim slovenského jazyka. Vďaka tomu, že sa v kaplnke za nepokojného obdobia reformácie a protireformácie konali bohoslužby v slovenčine, zaužívalo sa označenie kaplnky Slovenský kostol ("Windische Kirche") Osud kaplnky bol neskôr podobný ako dómu sv. Alžbety okrem prípadu, keď snem roku 1705 ponechal dóm v užívaní katolíkov, zatiaľ čo kaplnku prepustil veriacim augsburského vyznania pod podmienkou, že vchod kaplnky na strane dómu sa zamuruje a zriadia sa dvere z ulice.
11. novembra 1711, po potlačení povstania Františka Rákocziho II, vrátili kaplnku do užívania katolíkom. V tomto roku bolo zakázané používanie cintorína a okolie kaplnky sa zmenilo na park. Dôvody sú prozaické. Pri prieskumoch sa kosti na cintoríne našli až v 8 vrstvách nad sebou. Vzhľadom na lokalizáciu kaplnky v strede Košíc bola táto situácia nežiaduca. Roku 1748 vydala mestská rada podnet na vykonanie rozsiahlejšej údržby kaplnky pričom sa opravili okná, lavice a nanovo sa uliali dva zvony. Súčasne sa postarala o to, aby sa v kaplnke konali pravidelné bohoslužby dvakrát týždenne. Jedna sv. omša na úctu sv. Michala a ostatných archanjelov, druhá za zosnulých veriacich.
Renovácia v roku 1821
V roku 1821 došlo k opravám kaplnky hlavne vďaka prípravám na blížiacu sa storočnicu košickej diecézy. Podnet na opravy podal prepošť-kanonik Ondrej Kozora a Krajský pamiatkový výbor. Obnova sa realizovala na spoločné náklady cirkvi, mesta a štátu a aj s príspevkami súkromných darcov, pod vedením Uhorskej pamiatkovej komisie. Košický kamenár lichtenbergského pôvodu Gottfired Jenne vtedy vybudoval novú štvorhrannú vežu. Hlavným projektantom obnovy sa stal Otto Sztehlo a práce viedol kamenosochár Michal Nagrand. Došlo k úpravám terénu okolo kaplnky a južne od neho. Ten znížili na niekdajšiu pôvodnú úroveň až po jeho základové murivo. Stúpanie terénu smerom k Dómu bolo vyriešené kamenným schodiskom popred celej jeho južnej fasády. Pred portálom potom zriadili väčšiu plošinu, na ktorú sa vystupovalo po schodišti so štyrmi stupňami ale toto riešenie bolo zakrátko nahradené schodmi priamo až ku vchodu. Nápis na severnom boku veže: RENOV. 1821, RESTAURATA A. D. 1904 (Obnovená roku 1821. Reštaurovaná roku pána 1904) pojednáva o týchto stavebných úpravách.
Reštaurovanie v roku 1904
Reštaurácia prebehla v duchu gotického purizmu. Došlo k strhnutiu masívneho objemu Szatmáriovskej lode na severnom boku, takže kaplnka nadobudla opäť svoju elegantnú podobu. Na severozápadnom nárožnom pilieri kaplnky obnovili schodiskovú vežičku s kupolou. Jej polohu a tvar zrekonštruovali podľa starých nákresov a kamenných prvkov, sekundárne zamurovaných v stenách. Zbúrala sa aj novšia sakristia na južnej strane a obnovila sa pôvodná sakristia s oratóriom, taktiež spred Szatmáriovskej prestavby. Do otvorov podkrovia a veže sa osadili ochranné dubové žalúzie, ktoré sú dnes nahradené sklenenými výplňami. Socha sv. Floriána na vonkajšom múre bočnej lode bola preložená k zvonici sv. Urbana a lampáš kráľa Mateja k západnému okraju južného portálu Dómu. Kryptu kaplnky usporiadali a do jej bokov vložili staré náhrobky, objavené pri reštaurácií dómu. Došlo k obnoveniu stredovekého reliéfu sv. Michala archanjela, asi z roku 1400, v ktorom ohnivým mečom váži hriechy duší pri poslednom súde. Reštauračné práce projektoval a viedol prof. E. Schulek. Autorom nového reliéfu je budapeštiansky sochár Ferenc Mikula, ktorý vyhotovil sochy aj pre interiér. Reštaurácie sa zúčastnili maliari M. K. Reiszmann (návrh výmaľby) a K. Kató (reštaurovanie fragmentov nástenných malieb). Vitráže sú z dielne M. Rotha v Budapešti. Vynovený kostol bol posvätený 3. septembra 1904.
Reštaurácia interiéru (20. storočie)
Približne o dvadsať rokov na to prebehla reštaurácia interiéru. Táto reštaurácia nie je považovaná za historicky odpovedajúcu. Reštaurátori zvolili odvážne zásahy do stredovekej maľby a niektoré sporné fragmenty pozmenili. Zmenami prešla nástená Maľba sv. Michala, ktorému sa prizerajú sv. Kozma a Damián. Rozsiahla časť interiéru bola vymaľovaná historizujúcou dekoráciou v nevhodne tmavom odtieni. Viktor Myskovszky, priekopník ochrany pamiatok v Hornom Uhorsku napísal o reštaurovaní interiéru kaplnky toto: ”... Pôvodne bolo celé vnútro kaplnky vyzdobené nástennými maľbami, z ktorých sa zachovalo pár detailov vo svätyni a v poliach organovej empory. Na ploche južnej steny bol výjav z legendy sv. Ladislava, keď sv. Ladislav bojuje s kumánskym vodcom Ákošom, ale túto fresku pri poslednej obnove pretreli vápnom ! Takéto vandalstvo sa môže stať len u nás! Existuje síce Krajinská pamiatková komisia, ktorej povinnosťou i povolaním by malo byť zabezpečenie údržby a ochrany našich pamiatok, pri reštaurovaní pamiatok však u nás dodnes chýba dôsledná kontrola....”.
V priebehu 20. storočia bola kaplnka pre verejnosť otvorená len výnimočne. Po II. svetovej vojne len raz v roku, na sviatok sv. Michala. V roku 1986, počas reštaurovania svätyne Dómu sv. Alžbety sa vnútri kaplnky uskladnili tabuľové maľby hlavného oltára z dómu. Po ukončení reštaurovania nebola kaplnka viac pre verejnosť prístupná.
Rekonštrukcia v rokoch 1998 – 2006
Po roku 1903, kedy sa odohrávali posledné veľké regotizačné úpravy, neprešla kaplnka takmer žiadnou údržbou. Až v 90-tych rokoch sa začalo pripravovať komplexné reštaurovanie a odborníci pod vedením prof. Jozefa Poruboviča pripravovali podklady. Tento výskum odhalil rozsiahle plochy stredovekej výzdoby. Rekonštrukcia potom prebiehala v rokoch 19982006 a realizovali ju odborníci zo Združenia pre reštaurovanie a obnovu pamiatok- Villard. Vďaka nej získala kaplnka cenu Fénix za najlepšie zrekonštruovanú pamiatku roka 2006. V tomto roku došlo k preklasifikovaniu kaplnky na kostol.
Interiér
Ide o jednoloďovú stavbu s málo vyvýšenou, polygonálne uzavretou svätyňou a do západného priečelia vstavanou vežou. Vnútro kaplnky má všetky atribúty kostola počnúc pastofóriom cez sakristiu, oratórium a chór. náhľad|Paprskovitá klenba v presbytériu kaplnky sv. Michala
Presbytérium
Strop kaplnky je delený na dve polia krížovej rebrovej klenby a jedno pole paprskovitej klenby. To sa nachádza v presbytériu. Svorník tohto poľa znázorňuje sv. Michala so svojim typickým atribútom- váhami. Na medziklenbovom rebre, medzi stredným poľom a poľom presbytéria, nájdeme vloženú jednoduchú, no veľmi ojedinele používanú kružbu. Rebrá klenieb jednoduchej hruškovej profilácie sú zvedené na prípory s vegetabilne dekorovanými hlavicami. Prípory majú profil jednoduchého vyžľabeného rebra. Abaky ich hlavíc sú oktogonálneho tvaru. V rovine okennej rímsy sú prerušené tanierovým prstencom, ďalej sú zvedené na jednoduché pätky.
Hlavný oltár
V polygonálnom presbytériu sa nachádza oltár zhotovený roku 1896 v Šoproni. Mestu ho daroval niekdajší košický biskup Žigmund Bubics. Hlavnou postavou oltára je socha sv. Michala, ktorý víťazí nad satanom. Po jeho bokoch sa nachádzajú sochy archanjelov Rafaela a Gabriela. Pod baldachýnom oltára, zakončeným krížovým kvetom je socha Panny Márie. Na zlatom oltári z 19. storočia sa nachádzajú typické gotické prvky ako kružby, lomené oblúky, fiály s krabmi,...
Pastofórium
Neskorogotické kamenné pastofórium sa nachádza v severnej časti svätyne. Na tordovanom stĺpe baldachýn členený fiálami, pod ktorým stojí soška Vir dolorum. Na skrinke tri kované gotické dvierka.
Sakristia
Na protiľahlej severnej stene oproti sedíliám je nenápadný vstup do sakristie, ktorý je tvarovaný ako jednoduchý oslí chrbát.
Oratórium
Nad vstupom do sakristie sa nachádza zábradlie oratória na ktorom nájdeme motív troch slepých kružieb a košický erb v strede. Oratórium je zaklenuté lomeným oblúkom, ktorý končí na kamennom zábradlí.
Loď
Centrálny priestor lode je zaklenutý jedným poľom jednoduchej krížovej klenby so svorníkom zobrazujúcim portrét Krista, obklopeného rastlinným motívom. Klenba dosadá do zväzkov prípor s vegetabilnou kruhovou hlavicou. Prípory majú zväzkový obdĺžnikovitý prierez. Zaujímavé je zvedenie klenby medzi loďou a chórom. Rebrá sú tu ukončené štvorcovým abakom, pod ktorým sú vytvorené konzoly štylizované do podoby baldachýnov. V nich boli pravdepodne sochy, a to sv. Michala, patróna kaplnky, na južnej strane, čo poznáme podľa vyobrazenia diabla a anjela na konzole. Na náprotivnom baldachýne nájdeme rastlinný dekor. Horná časť baldachýnov má podobu štítu s krabmi, fiálami, motívom ruží a krížovou klenbou.
Chór
Chór bol vybudovaný v západnom poli kaplnky. Je zaklenutý jednoduchou rebrovou klenbou so svorníkom s motívom ruže. V časti tohto poľa sa podarilo zreštaurovať geometricky štylizovanú maľbu v čiernej a červenej farbe. Chór je zdvihnutý dvojicou stĺpov, ktoré vytvárajú arkádu. Ich pätky sú štvorhranné, no driek, hlavice a abakus už majú tvar osemuholníka. Hlavice sú zdobené dvojvrstvým vegetabilným motívom, ktorý sa na oboch stĺpoch líši. Priestor medzi nimi je zaklenutý troma lomenými oblúkmi, ktoré sú na južnej a severnej stene uchytené pomocou konzol s maskarónmi. Priestor medzi oblúkmi je zdobený maľbami, ktoré znázorňujú štyroch apoštolov, Mareka s podobou leva, Matúša ako anjela, Lukáša v podobe býka a Jána ako orla. Podklenutie chóru je riešené troma poľami krížovej klenby so svorníkmi s vegetabilným motívom. Zábradlie chóru je opäť dekorované slepým kružbovým motívom.
Vitrážové okná
Piliere delia stenu na 7 častí. Vo väčšine sa nachádzajú vitrážové okná lomeného tvaru. Osadenie okien je zdobené geometrickou maľbou. Kružby týchto okien sú trojlisty a štvorlisty typické pre 14. storočie. Okno za oltárom je trojpoľové, ostatné sú dvojpoľové. Zobrazujú postavy svätcov:
1. Sv. Ján Almužník – darovala ho košická sporiteľňa a sv. Paulína – dar rodiny Polinských.
2. Sv. Andrej – dal ho zhotoviť niekdajší Košický farár Andrej Kozora. Patrona Hungariae – Je dar katedrálnej kapituly. Sv. Alžbeta – dar spolku sv. Ruženca v Košiciach.
3. Sv. kráľ Štefan – Daroval ho kaplán Štefan Illés. Sv. Imrich – dala ho zhotoviť košická školská mládež.
4. Sv. Angelika – dar košického hlavného župana Žigmunda Péchyho a manželky Angeliky Wodianerovej. Sv. Helena – dar Karola Zichyho a manželky Heleny Karácsoniy.
5. Sv. Anton Paduánsky – dar spolku chleba sv. Antona v Košiciach. Sv. Jozef – darovalí ho robotníci košickej tabakovej továrne.
6. Na okne organového chóru sa nachádza sv. Cecília s organom.
Fresky
V kaplnke sa nachádzajú reštaurované fresky, ktoré predstavujú sv. Michala, sv. Kosmasa a sv. Damiána. Fresky pod chórom symbolizujú evanjelistov a nástenná maľba severnej steny z roku 1904 zobrazuje sv. Dionýza, sv. Františku, sv. Žigmunda a sv. Annu. V lodi sú sochy sv. Ladislava a blahoslavenej Margity. Nad dverami sakristie sa nachádza maďarský nápis, ktorý sa týka poslednej reštaurácie kaplnky a obsahuje historické údaje. Jeho slovenský preklad znie takto:
"V roku spasenia 1904, v prvom roku pápežstva Pia X., v 56. roku panovania jeho cis. a apošt. kráľ. Veličenstva Františka Jozefa I., v 17. roku vlády a v roku diamantovej omše košického diecézneho biskupstva Žigmunda Bubicsa, v 12. roku hlavného županstva osvieteného pána Žigmunda Péchyho z Pečovskej Novej Vsi a v 33. roku starostenstva kráľovského radcu Teodora Munstera túto cirkev Božiu reštaurovali v jej starodávnej podobe na povďačné a pietne zvečnenie pamiatky storočného jestvovania košického biskupstva, a to z darov arcipastiera, katedrálnej kapituly, obecenstva mesta a horlivých veriacich, s podporou excelentnej uh. kráľ. správy vecí náboženských a verejnej výučby a pod vedením krajinského výboru uh. umeleckých pamiatok."
Exteriér
Na okrajoch hrebeňa veže sú vo výške 27,7 m dva kamenné kríže. Počas rekonštrukcie kostola udrel do kríža na južnom boku blesk. Kríž potom z výšky spadol na zem vedľa robotníka a rozbil sa. Išlo o ešte pôvodný kríž z roku 1821. Kríž na severnej strane bol obnovený už predtým.
Hmota sakristie a chóru prerušuje okennú rímsu. Sakristia má vlastné rozetové okno a na fasáde sa nachádzajú staré náhrobky.
Na nárožiach a oporách kaplnky je použité kvádrové murivo, zvyšok fasád je omietnutý. V stredoveku bol kostol pravdepodobne pomaľovaný o čom svedčí fragment maľby na južnej fasáde blízko priečelia. Opory kaplnky sú jednoduché a masívne, beží po nich okenná rímsa a v ich hornej časti sa opakuje motív podstavca a baldachýnu. náhľad|Epitaf burgundského rytiera [[Peter z Rousselu|Petra z Rousselu z roku 1577]]
Staré náhrobky dómu (Stredoveké a renesančné náhrobné kamene)
Roku 1845 zasiahli Košice povodne a voda vnikla aj do Dómu sv. Alžbety a dlážka sa na niektorých miestach preborila. Počal obnovy dómu v rokoch 1857 – 63 a najmä roku 1877 – 96 vybrali zo stien, podlahy a základov stredoveké a renesančné náhrobné kamene. V dóme ponechali iba náhrobky košických biskupov, a to v kaplnke Mettercia a barokový epitaf neznámeho zosnulého na stene pri oltári navštívenia Panny Márie. S náhrobkami ktoré boli vyňaté nebolo zaobchádzané šetrne a veľký záujem o ich kúpu nebol ani zo strany verejnosti. 17 z týchto kameňov napokon osadili na bočné fasády kaplnky sv. Michala, 29 pod arkády Urbanovej veže, 15 na západný dvor Východoslovenského múzea. Časť náhrobkov sa medzitým zničila.
Náhrobky na bokoch kaplnky (počínajúc od severu po obvode) sú umiestnené takto:
Zvony
Vo veži kaplnky viseli pôvodne dva zvony. Väčší z roku 1744 a menší zvon z roku 1886. Starší zvon zabavili na vojenské účely v roku 1916. V roku 1924 bol zostávajúci zvon nahradený dvoma, ktoré sú v kaplnke dodnes.
Prvý z nich je zdobený reliéfom sv. Michala a nápisom v maďarčine, ktorý znie v preklade takto: "Sv. Michal archanjel, pros Boha za nás. Pane Bože môj, nech tvoja milosť dovolí, aby môj zvuk vzbudzoval v ľuďoch vieru a lásku. Na slávu Božiu uliali a darovali bratia Buchnerovci, košickí zvonolejári." Váži.
Druhý zvon má hmotnosť. Zdobený je obrazom sv. Ondreja a latinským nápisom : "S povďačnou dušou mal ma zhotoviť pán Andrej Julius Síposs, predseda a kurátor košickej kat. náboženskej obce. Roku pána 1923."
Oba zvony sú dnes národnými kultúrnymi pamiatkami. náhľad|Vnútrajšok kostnice pod Kaplnkou sv. Michala v Košiciach
Kostnica
V okolí farského Kostola sv. Alžbety a vtedy ešte cintorínskej Kaplnky sv. Michala sa už v ranom stredoveku rozprestierali najstaršie mestské cintoríny. Obmedzená rozloha týchto cintorínov vyžadovala na pochovávanie viacnásobné využitie parciel. Kosti z predošlých hrobov sa preto ukladali do kostnice – hrobky, ktorá sa rozprestiera po celej dĺžke kaplnky. Vedú do nej železné dvere na severnom boku.
V roku 1771 bolo z hygienických dôvodov zakázané pochovávanie vo vnútromestských cintorínoch. Tie boli v Košiciach úplne zrušené roku 1805, kedy zbúrali ich kamenné oplotenie. Šľachta a bohatší mešťania sa sporadicky nechávali ešte určitú dobu pochovávať do kostnice v kaplnke. V rokoch 1750 – 1862 tam bolo pochovaných 97 nebožtíkov. Ako poslednú v hrobke pochovali Máriu Schwandovú, manželku Jána Adamkoviča, mestského lesného radcu, dňa 31. augusta 1862.
Priľahlý park
Keď po zrušení cintorína nechalo mesto v roku 1831 zbúrať aj schátranú kasáreň pri dolnej mestskej bráne južne od cintorína, priestor zarovnali a postupne tu vznikla tzv. Malá promenáda. Už roku 1805 tu osadili sochu sv. Jána Nepomuckého, ktorá predtým stále pri súsoší Immaculaty vysadili dve stromoradia vlašských topoľov. Po roku 1855 osadili 4 rady košatých listnatých stromov a roku 1896 skupinu 7 pamätných mileniárnych líp na počesť tisícročia príchodu Maďarov do karpatskej kotliny. Táto skupina líp sa nazýva Arpádovou a slávnostne bola odhalená v máji 1896.
Kritická teória
Kritická teória je označenie hlavnej náplne činnosti predstaviteľov frankfurtskej školy, pričom sa má na mysli predovšetkým súbor ich sociálnofilozofických náhľadov.