cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Derby Philosophical Society
História
Názory ohľadom zakladajúcich členov sa rôznia, pravdepodobne ich bolo sedem, osem či desať. Patrí medzi ne Richard French, pán Snyed, Dr. John Hollis Pigot, Dr. John Beridge, Dr. Erasmus Darwin, Thomas Gisborne, pán Fox a William Strutt. Ale Snyed a Gisborne nežili v Derby, takže ich účasť pri zakladaní klubu nie je istá. Klubové záznamy existujú, ale ľudia sú v nich často označovaní len priezviskom a vedci teda musí určovať, o akú osobu môže ísť. Účel stretávania klubu bol samozrejme spoločenský, ale medzi jeho účastníkmi existovalo veľa rôznych záujmov. Mnohí, rovnako ako Darwin, boli spätí s medicínou. Medzi neskoršie členy klubu patrili Josiah Wedgwood, reverend William Pickering, reverend Charles Hope, Dr. Peter Crompton, Erasmus Darwin mladší, Robert Darwin, Richard Leaper, Henry Hadley, pán Haden, pán Fowler, pán Johnson, Sacheverell Pole, William Duesbury mladší, Robert Bage a Richard Archdale. Asi polovica všetkých členov sa zameriavala predovšetkým na medicínu, napríklad William Brooks Johnson, ale aj zvyšok obsahoval veľmi vplyvnej osoby, ako Sira Roberta Wilmot, inžiniera Jedediaha Strutta, básnika Sira Brookea Boothbyho, chemika Charlesa Sylvestera a statkára Charlesa Hurta, reverenda D'Ewese Coke a Thomasa Evansa. Crompton, Leaper aj Hope sa neskoro stali starostom Derby.
Po Darwinovej smrti roku 1803 sa na pozícii prezidenta spoločnosti vystriedali William Strutt a pán Forester. Strutt bol zakladajúcim členom spoločnosti a Forester bol synom Richarda Frencha, ďalšieho zo zakladajúcich členov. Od roku 1815 bol sekretárom klubu miestny učiteľ a filozof William George Spencer, ktorého syn Herbert Spencer, tiež filozof, získal z derbyjskej literárnej a vedeckej kultúry mnoho inšpirácie. Spencer významne razil frázu Darwinova vnuka „prežitie zdatnějšího“ po tom, čo si prečítal jeho prácu o evolúcii. Ďalším významným človekom, spojeným s klubom, ktorý však, na rozdiel od Jamesa Pilkingtona (autora A View of Derbyshire), nebol jeho členom, bol duchovný a fyzik Abraham Bennet.
V čase, keď Darwin viedol spoločnosť, sídlil v dome na Full Street. Hoci budova bola zdemolovaná, roku 2002 bola na jej mieste postavená pamätná tabuľa na počesť Erasmusa Darwina.
Derby Philosophical Society bola len jedným zo spolkov, nachádzajúcich sa počas 18. a 19. storočia v Derby a plniacich významnú spoločenskú, kultúrnu i vedeckú funkciu. Ďalšími podobnými spoločnosťami boli napríklad Derby Literary and Philosophical Society (po slovensky Derbská literárna a filozofická spoločnosť), Derby Mechanics' Institute (Derbyjský inštitút mechaniky), Derby Town and County Museum (Derbyjské mestské a grófské múzeum), teda dnešné Derbyjské múzeum a umelecká galéria, a Natural History Society (Spoločnosť prírodných dejín). K týmto môžeme dodať tiež Derbyshire General Infirmary (Derbyshirská všeobecná nemocnica) otvorená roku 1810 a John Claudius Loudon's Derby Arboretum (Derbyjské arborétum Johna Claudia Loudona) otvorené roku 1840, ktoré bolo spojené s derbyjskými filozofmi a sprístupňovalo vedu verejnosti.
V roku 1858 sa Derbyjská filozofická spoločnosť zlúčila s Derbyjskom mestskom a grófskom múzeom a Spoločnosťou prírodných dejín, s čím súvisel aj presun sídla. Presun sa týkal asi 4000 zväzkov z knižnice, vedeckých prístrojov a kolekcie skamenelín.
Tisícročná včela
Tisícročná včela môže byť:
Pomocník
Pomocník môže byť:
Občianska vojna v Tadžikistane
Občianska vojna v Tadžikistane bol ozbrojený konflikt, ktorý vypukol v máji 1992 povstaním tadžických klanov z Garmu a Horského Badachšánu proti vláde Rachmona Nabijeva, v ktorej dominovali predstavitelia Leninabádu a Kuljabu. Sprvu roztrieštené povstalecké skupiny boli zjednotené pod hlavičkou tzv. Spojenej tadžickej opozície. Občianska vojna bola ukončená s pomocou OSN v júni 1997.
Dlhodobé príčiny občianskej vojny
V Tadžikistane sa za jednu z hlavných príčin považuje regionalizmus, ktorý stál v pozadí sporu medzi jednotlivými skupinami. Príslušnosť k rodoklanovým štruktúram má aj v dnešnom Tadžikistane veľmi významnú úlohu. Jednotlivé spoločenstvá sa hlási k rodovým občinám - avlodom. Vo vnútri týchto tradičných zoskupení panujú stále silné vzájomné vzťahy, napriek tomu, že sovietska politika sa ich snažila potlačiť. Dôraz na miestnu (regionálnu) príslušnosť je tiež príčinou pomerne nízkeho národného uvedomenia. Priemerný Tadžik sám seba v prvom rade považuje napríklad za Garmánca a obyvateľov z ostatných tadžických regiónov má za konkurentov. Tak Tadžici zostávajú spojení skôr na základe administratívnych mechanizmov než kvôli zdieľaným kultúrnym hodnotám či pocitu národnej spolupatričnosti a identity.
Pre obdobie pred občianskou vojnou bola typická nespokojnosť. Za hlavný dôvod bolo označované uzurpátorstvo moci funkcionármi, ktorí až na výnimky pochádzali z Leninabádu (jedno z hlavných centier priemyslu a poľnohospodárstva nachádzajúce sa vo Ferganskej kotline) a z mesta Kuljab, ktoré je situované južne od Dušanbe. Nespokojnosť prejavovali hlavne predstavitelia z Garmu, Kurgan-Tjube a Horského Badachšánu, ktorí sa cítili byť na politickej scéne odsunutí na okraj.
Príčinou vojny bolo tiež vyhroteniu situácie kvôli stretu dvoch či troch ideologických smerov. Jeden z nich sa usiloval o nastolenie islamského kalifátu, druhý o pokračovaní socialistického štátu a tretí o vytvorenie systému, ktorý by sa podobal západným demokraciám.
Krátkodobé príčiny občianskej vojny
thumb|left|Vedúce klany: severný Leninabádský (červená), južný Kuljabský (modrá), východný islamistický (zelená) V februári 1990 prebehlo v Dušanbe niekoľko demonštrácií vedených proti arménskym utečencom, ktoré čoskoro prerástli v pogromy, ktorých obeťami sa stali aj ruskí vojaci a ženy, ktoré sa obliekali v európskom štýle. Rozbuškou nepokojov sa stala mylná informácia, že Arméni dostávajú zadarmo mestské byty.
Demonštrácie boli zacielené aj proti novozvolenému prezidentovi Kacharovi Machkamovi, ktorý bol čoskoro zo svojej funkcie odvolaný. Februárové udalosti ukázali, že sa v krajine objavila nová politická sila, ktorá bola pripravená vyzvať sovietsku elitu.
Prezidentom sa stal Kadreddin Aslonov, ktorý mal aj podporu opozície a ktorý vydal dekrét o zákaze Socialistickej strany Tadžikistanu (predtým Komunistická strana Tadžikistanu). Tento akt sa ale nestretol s pochopením Najvyššieho sovietu, ktorý nechal Aslonova odvolať a jeho nástupcom sa na jeseň 1991 stal prvý tajomník komunistickej strany Rachmon Nabijev.
Na konci marca 1991 sa rozbuškou ďalších nepokojov stalo odvolanie všetkých členov vlády, ktorí pochádzali z oblasti Pamíru, respektíve Horského Badachšánu. Od tejto doby sa demonštranti, organizovaní Stranou islamskej obrody a financovaní z iránskych peňazí, natrvalo usadili pred budovou Najvyššieho sovietu. V snahe o rozsiahlejšiu autonómiu Horského Badachšánu bola vyhlásená Pamírsko-badašchanská autonómna republika. Začalo takmer dvojmesačné obdobie nazývané dušanbská jar. Ako odpoveď sa prezident Nabijev pokúsil zvolať protidemonštrácie, na ktoré boli zvezené demonštranti z prezidentovho rodného Kuljóbu. Keď sa ani takto Nabijevovi nepodarilo prečísliť opozičných demonštrantov, jeho stúpenci rozdali radikálne naladeným Kuljóbcom zbrane. Na to druhá strana odpovedala vytvorením domobrany.
Opozícia začala požadovať, aby predseda tadžického Najvyššieho sovietu Kendžajev odstúpil a predložila vláde ultimátum, po uplynutí ktorého hodlala na budovu Najvyššieho sovietu zaútočiť. 5. mája 1992 bol vyhlásený výnimočný stav, boli zakázané všetky opozičné strany aj ich zhromaždenie. Občianska vojna začala.
Začiatok občianskej vojny
left|thumb|Najdôležitejšie mestá zapojené do konfliktu. 1) Leninabád 2) Dušanbe 3) Garm 4) Kurgan-Tjube 5) Kuljab thumb|right|Jednotky [[Specnaz na začiatku vojny, 1992]] Vyhlásenie výnimočného stavu situáciu ešte viac vyhrotilo, vyvolalo niekoľko stretov a na uliciach Dušanbe sa začali objavovať prví mŕtvi. Opozícia obsadila prezidentský palác, televíznu stanicu a letisko. 7. mája 1992 vláda pristúpila na požiadavky opozície a zosadila najviac viditeľných predstaviteľov protiopozičnej politiky. To však k upokojeniu nepomohlo a 10. mája 1992 sa jednotky KNB (Výbor národnej bezpečnosti) a ruskej 201. motostreleckej divízie snažili zabrániť demonštrantom dostať sa do budovy KNB. Povstalci túto obranu pochopili ako zasahovanie štátu SNŠ do vnútrotadžických záležitostí a objavila sa nová požiadavka - odchod cudzích vojsk z územia Tadžikistanu. Nepriaznivá situácia donútila Nabijeva podpísať zmluvu o vytvorení koaličnej Vlády národného zmierenia, v ktorej by opozícia mala tretinovú účasť. Opozícia navyše získala podporu nielen islamských krajín ale aj v Európe, ktorá ju považovala za "bojovníka proti komunizmu".
Pokoj však netrval dlho. Bezprostredne po nástupe k moci začali islamskej oddiely likvidovať ozbrojené skupiny v Kuljóbe a v Kurgan-Tjube. Kuljóbci na svoju obranu vytvorili tzv. Národný front pod vedením bývalého kriminálnika Sangaka Safarova, zástancu tvrdého postupu proti islamistom. V lete 1992 prepukli krvavé strety medzi opozičnými skupinami a Kuljóbcami, ktorí bojovali za zachovanie politických privilégií vlastného klanu.
Eskalácia konfliktu
Islamisti a ich spojenci z Demokratickej strany kvôli faktickému kolapsu štátu a pokračovaniu násilia stratili predchádzajúcu širokú podporu obyvateľstva, čo poslúžilo k upevneniu moci jednotiek Národnej fronty. Zlomovým okamihom sa ukázala byť schôdza Najvyššieho sovietu, ktorá sa udiala 16. novembra 1992 v dedine Arbób blízko mesta Chodž. Predsedom vlády sa stal predstaviteľ severných klanov z Ferganskej kotliny Abdumalikov Abdulložanov a predsedom Najvyššieho sovietu Kuljóbec Emómali Rahmónóv. Tým bola vytvorená kuljobsko-chodženská severo-južná koalícia proti východnému Tadžikistanu, ktorý ovládala opozícia. Postup koalície bol dovŕšený 10. decembra 1992, kedy Dušanbe, hlavný opora opozície, padlo do rúk Safarova.
V prvej polovici roku 1993 Národný front pokračoval v realizácii čistiek v centrálnych a južných oblastiach, ktoré odtiaľ vyháňali desaťtisíce utečencov (iba v susednom Afganistane ich bolo podľa rôznych zdrojov 60-100 tisíc). Opozícia navyše začala mohutnú protiofenzívu, počas ktorej vytlačila vládne vojská z východných oblastí krajiny.
V priebehu roku 1993 pokračovalo upevňovanie pozícií Kuljóbcov v centrálnych orgánoch krajiny a postupné vytlačovanie leninobádských zástupcov z mocenských štruktúr štátu. Vzťahy medzi týmito dvoma klanmi rozhodne neboli jednoduché a leninobádská administratíva čoraz častejšie hovorila o vyhlásení novej, severnej autonómnej oblasti. V decembri 1993 bol do severotadžického Chodžentu vykonaný vojenský výsadok, ktorý mal podobné úvahy stopnúť. Následkom tejto akcie "dobrovoľne" odstúpil premiér-Leninobádec Abdullodžonov a bol nahradený Abdudžalólom Samadovom. Sám Abdullodžonov sa počas rokov 1995-96 pokúšal spojiť s opozíciou, ale bez zásadnejšieho výsledku.
V rámci novej severo-južnej koalície mali Leninobádci pod kontrolou ekonomické ministerstvá, kdežto Kuljóbci ovládali silové zložky.
Prvé mierové rozhovory
Prvá mierové rozhovory sa konali až v apríli 1994 v Moskve pod záštitou OSN. Prerokovávala sa predovšetkým otázka utečencov, odzbrojenia a ukončenie nepriateľských akcií. Radikálne krídla oboch strán konfliktu ale akúkoľvek dohodu odmietali a to viedlo k vzájomnému obviňovaniu z nedodržiavania dohôd. Obzvlášť ťažká bola pozícia vodcu opozície Núrího, pretože jadrom územia ovládaného opozíciou bolo hlboké, ťažko kontrolovateľné údolie Pamíru, ktoré bolo plné partizánskych zoskupení konajúcich na vlastnú päsť. V máji 1994 bola predložená nová ústava, ktorá je založená na báze prezidentského systému s jednokomorovým parlamentom. 6. 11. 1994 sa konali prezidentské voľby, v ktorých bol potvrdený vo funkcii prezident Rahmónov.
Pri parlamentných voľbách vo februári 1995 nedošlo k podstatnejším zmenám v rozdelení moci. Opozícia sa sťažovala, že sú stále zakázané jej najdôležitejšie strany (Demokratická strana a Islamská strana obrody) a že nebola zrušená cenzúra. Nakoniec do parlamentu zasadli iba dvaja zástupcovia opozície zo Strany ľudovej jednoty. Nevraživosť proti režimu bola ešte viac vyhrotená.
Vojna pokračuje
Navzdory mierovým rozhovorom prebiehali tvrdé boje so striedavými úspechmi pre obe strany. Najčastejšie sa bojovalo v oblasti centrálneho Tadžikistanu (Garm, Tavildara) a v oblastiach pri hranici s Afganistanom (okolo riek Amudarja a Pjandž). Scenár zvyčajne vyzeral tak, že s topiacim snehom opozičné partizánske skupiny atakovali pozície vládnych vojsk, získali niektoré územia a na jeseň sa opäť stiahli. Okrem toho sa opozícia sústredila na atentáty na vysokých vládnych predstaviteľov v Dušanbe. Občas zo svojich pozícií v Afganistane ostreľovali pohraničné vládne a ruské pozície. Územie teoreticky ovládané opozíciou bola fakticky riadená konkrétnym poľným veliteľom a plnenie rozkazov opozičných vodcov záležalo na jeho vôli.
Fragmentácia moci na vlastnom tadžickom území spôsobila rozmach obchodu s narkotikami, ktorý sa pre miestne obyvateľstvo často stal jediným zdrojom príjmu. Čoskoro bolo vytvorených niekoľko významných štruktúr, ktoré na nelegálnom obchode zarábali ohromné ​​peniaze. Jedným z najviac významných bol badašchánsky "ópiový kráľ" Lešu Gorby, zastrelený v roku 1994.
Vládne prezident Ráhmónóv sa ku koncu vojny začal zbavovať zástancov najtvrdší línie, často bývalých kriminálnikov. Táto snaha viedla k ďalšiemu rozkolu a k faktickému otvoreniu ďalšej fronty. Západ a juhozápad krajiny (vrátane mesta Kurgan-Tjube a strategické hlinikárne v meste Tursunzóde) ovládol odbojný plukovník Mahmud Chudojberdyjev, podporovaný Uzbekistanom a spojený s niektorými kriminálnymi živlami Národného frontu. Jeho elitnej, I. zvláštnej brigáde ministerstva obrany bola de facto v systéme vládnych vojsk autonómnou jednotkou. Na rozdiel od zvyšku tadžickej armády bola dobre vycvičená a vyzbrojená, čo dávalo Chudojberdyjevovi silnú politickú pozíciu a on sa ju nezdráhal použiť.
V októbri 1996 sa v Alma-Ate zišli predstavitelia Ruska, Uzbekistanu, Kyrgistanu a Kazachstanu, aby prediskutovali problém víťaziaceho Tálibanu v Afganistane. Obávali sa, že talibanský režim poskytne tadžickým povstalcom výraznú podporu. Keby sa Tadžikistanu Talibanci zmocnili, vzniklo by také nebezpečenstvo konfliktu, ktorý by mohol zachvátiť celý stredoázijský región, a tak výrazne otriasť statusom quo. Preto bolo rozhodnuté posilniť ruské jednotky dislokované na afgansko-tadžickej hranici na 20 000 mužov. Rusi bojovali proti tadžickej opozícii nielen v Tadžikistane, ale podnikali aj výpady na afganské územie v snahe zničiť rebelské základne.
Za súhlasu Talibanom zosadeného prezidenta Rabbáního bola vytvorená bezpečnostná zóna široká až 25 km, ktorá umožňovala prenasledovať povstalcov do afganského vnútrozemia. S ruskou armádou spolupracovali zvyšky afganských netalibanských jednotiek formované v Severnej aliancii.
Po ovládnutí Kábulu Talibanom Rusi zmenili taktiku a začali na tadžického prezidenta Rachmonova tlačiť, aby sa s povstalcami nejako dohovoril.
Ďalšia fáza občianskej vojny
Rachomonove snahy dospieť k prímeriu ale boli sabotované z jeho vlastných radov. Došlo k stretu 1. a 11. brigády vládneho vojska. Plukovník Chudojberdyjev sa zmocnil kasární v Kurgan-Tjube a potom so svojou armádou obkľúčil Dušanbe. Jednak chcel získať kontrolu nad južnými oblasťami, jednak chcel zabrániť vstupu 450 opozičných ozbrojencov, ktorí mali chrániť povstaleckých delegátov počas dušanbských mierových rozhovorov.
Podpísanie mierovej dohody bolo neustále ohrozované akciami rôznych ozbrojených skupín, ktoré sa nechceli vzdať kontroly nad ekonomickými zdrojmi a kontroly nad cestami, ktorými prúdili afganské narkotiká.
Konečný mier
Predstaviteľ opozície Núrí sa 11. decembra 1996 stretol s prezidentom Rachmonovom v severnom Afganistane, kde podpísali prímerie, ktoré ale neprinieslo reálne výsledky. Všeobecná dohoda o ustanovení mieru a národného zmierenia bola nakoniec podpísaná v Moskve 23. 12. 1996 Rachmonovom, Núrím, a Gerd-Dietrich Merryom, splnomocnencom OSN pre Tadžikistan. Ceremónie sa zúčastnil napr. Ruský prezident Jeľcin, predstavitelia Iránu a ďalších krajín zapojených ako pozorovatelia do procesu mierových rozhovorov. Formálne síce bola vojna ukončená, ale niektorí poľný velitelia (napr. Práve Chudojberdyjev) s prímerím nesúhlasili, a tak ešte v lete 1997 prebiehali boje medzi vládnymi a protivládnymi oddiely. Poľný veliteľ Džumambaj Chodžijev zvaný Namangan sa pokúsil realizovať v Uzbekistane, keď niekoľkokrát prenikol do Ferganskej kotliny s cieľom vyhlásiť tam islamský kalifát.
V septembri 1997 sa Núrí vrátil po päťročnom exile v Afganistane a Iráne späť do Tadžikistanu. Na konci januára 1998 vyhlásil Rachomov amnestiu pre všetkých rebelov a súhlasil s vymenovaním 1. zástupcu premiéra z radov islamských vodcov. V apríli 1997 bola s Ruskom dohodnutá prítomnosť jeho vojsk na 25 rokov a v novembri 1999 boli vyhlásené prvé voľby. Strana islamskej obrody a Demokratická strana boli legalizované. Ostatné opozičné strany sa mohli volieb zúčastniť za podmienky, že nazbierajú 100 000 podpisov. Dostali na to ale príliš málo času a navyše ich snaha bola Rachmonovom sabotovaná.
Rachomonov získal vo voľbách 96,9% hlasov, pričom kandidát Strany islamskej obrody získal len 2%. Cez zjavnú manipuláciu Núrí s výsledkami súhlasil, pretože sa chcel vyhnúť ďalšiemu pokračovaniu občianskej vojny.
Mierový proces, zahŕňajúci demilitarizáciu povstalcov, legalizáciu opozície a priznanie širokej autonómie Horskému Badachšánu ako aj prítomnosť ruskej armády významne prispieva k stabilizácii pomerov.
K ďalšej stabilizácii došlo po americkej invázii do Afganistanu, kedy radikálne islamské sily prišli o veľmi dôležitú podporu Talibanu. Navyše bola v krajine zriadená vojenská základňa, slúžiaca americkým, indickým a francúzskym silám.
Dôsledky
Tadžikistan zostal po vojne v troskách. Zomrelo 50 až 100 tisíc ľudí, na milión a pol obyvateľov z krajiny utieklo. Bola zničená infraštruktúra, ekonomika sa prepadla na samé dno. Obyvateľstvo prežívalo z darov medzinárodných organizácií. Ruská menšina, ktorá zastávala funkciu intelektuálnej elity (učitelia, doktori a pod.) Z krajiny odišla, len čo sa znásobili ťažkosti povojnovej obnovy.
Centrálna vláda prakticky rezignovala na kontrolu nad územím Horského Badachšánu, ktorý sa tak stal dôležitým tranzitným regiónom pre afganské narkotiká.
Val Venis
Sean Allen Morley (* 6. marec 1971, Oakville, Ontário, Kanada), známy pod prezývkou Val Venis je kanadský profesionálny wrestler. V minulosti pôsobil v spoločnostiach World Wrestling Entertainment, Total Nonstop Action Wrestling a Consejo Mundial de Lucha Libre. Okrem iného sa venuje aj písaniu politických blogov.
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1975
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1975 boli v poradí 8. majstrovstvá Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konali sa v Bangkoku, v Thajsku od 15.26. novembra 1975, za účasti rekordných 13 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Číny, Kuvajtu a Srí Lanky. Thajsko organizovalo ázijský šampionát mužov druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1969, tiež v Bangkoku. Titul získal nováčik z 🇨🇳, keď sa vo finálovej skupine umiestnil pred 🇯🇵 a 🇰🇷.
Konečné poradie
Pozn: Na LOH 1976 hralo nakoniec Japonsko, pretože Čína hry bojkotovala.
Bozk (Klimt)
Bozk je obraz Gustava Klimta, vrcholné dielo jeho tzv. zlatého obdobia. Zrejme najznámejší Klimtov obraz. Namaľoval ho medzi rokmi 1907 a 1908, krátko po sérii troch stropných malieb na viedenskej univerzite. Kým tie vzbudili kvôli erotickému námetu škandál, Bozk bol prijatý vrelo.
Zlatú farbu Klimt objavil pri návšteve talianskej Ravenny, kde ho fascinovala byzantská mozaika v Bazilike sv. Vitala. Tiež ho vraj inšpirovali stredoveké knižné iluminácie. Špirálovité vzory na šatách ženy na obraze majú evokovať praveké umenie.
Ako väčšina Klimtových diel aj Bozk stojí na rozhraní symbolizmu a secesie. Rozmery originálu sú 180 cm × 180 cm. Obraz dnes visí v galérii Belvedere vo Viedni (Österreichische Galerie Belvedere).
Cárovič
Cárovič môže byť:
Suc-et-Sentenac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 59 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lawangan
Lawangan môže byť:
Globálny lokalizačný systém
thumb|Satelit GPS na obežnej dráhe thumb|Jednoduchý prijímač GPS využívajúci metódu kódového merania (C/A kód) s integrovanou anténou, konektorom pre napájaní a komunikáciu thumb|Navigačné turistické počítače s integrovaným prijímačom GPS využívajúce metódu kódového merania (C/A kód) thumb|[[PDA s podporou GPS]]
Globálny lokalizačný systém (iné názvy: Globálny systém určenia polohy [alebo ...určovania polohy alebo ...na určovanie/určenie polohy ], Globálny polohový systém , Globálny polohovací systém  , Globálny pozičný systém , Global Positioning System  , Navstar Global Positioning System , (systém) NAVSTAR GPS , Globálny polohový systém NAVSTAR ; skrátene GPS; z vyššie uvedených názvov armáda USA systém označuje celým názvom ako Navstar Global Positioning System , pričom slovo Navstar je ad-hoc vytvorené slovo, ktoré nie je ničoho skratkou ) je satelitný navigačný systém používaný na zistenie presnej pozície a poskytujúci veľmi presnú časovú referenciu takmer kdekoľvek na Zemi alebo zemskej orbite. Používa zostavu aspoň 24 satelitov na strednej zemskej orbite. Je základom pre navigačné prístroje GPS.
Je schopný poskytovať údaje o polohe nezávisle od počasia 24 hodín denne. Ide o pasívny družicový dĺžkomerný systém. Cieľom prevádzkovateľa tohto systému, Ministerstva obrany USA, pôvodne bolo, aby vojenské jednotky mohli presne určovať polohu, rýchlosť a čas v jednotnom referenčnom systéme. Z uvedeného vyplýva, že systém bol vyvíjaný najmä pre vojenské účely, ale americký kongres neskôr schválil jeho využitie s určitými obmedzeniami aj pre civilný sektor.
Dejiny GPS
Históriu družicových systémov môžeme začať datovať od začiatku 60. rokov, keď memorandom ministerstva obrany USA boli vzdušné sily poverené zlúčením pokusných programov Timation a 621B do programu označeného ako GPS NAVSTAR. Prvými elektronickými navigačnými systémami boli rádiomajáky. Po vynájdení umelých družíc sa začalo uvažovať, či by sa nedali pomocou nich vyvinúť presnejšie navigačné systémy. Prvý takýto navigačný systém uviedli do prevádzky USA v 60. rokoch a tento systém dostal meno Transit. Koncom 60. rokov aj bývalý Sovietsky zväz uviedol do prevádzky navigačný systém označovaný názvom Cyklon a dodnes sú používané ďalšie dva obdobné systémy – vojenský šesť družicový s názvom Parus (niekedy Cikada-M) a civilný 4 družicový s názvom Cikada. Oba systémy majú rovnaké nevýhody. Poskytujú len dvojrozmerné súradnice, určenie polohy je s presnosťou pri príjme signálu len z jednej družice a nepresný časový signál. Tieto navigačné systémy sa tiež nazývajú Dopplerovské.
Po skúsenostiach s Dopplerovskými systémami sa na začiatku 70. rokov USA rozhodli vybudovať nový družicový navigačný systém, ktorý by umožňoval určenie polohy v trojrozmernom priestore spolu s presným časom a sprístupnil by tak družicovú navigáciu aj letectvu. Od 17. decembra 1973 riadi rozvoj programu GPS spoločná programová skupina (Joint Program Office) kozmického oddelenia veliteľstva systémov vzdušných síl USA. JPO je zložená zo zástupcov letectva, námorníctva, armády, námornej pechoty, pobrežnej stráže, obrannej kartografickej agentúry, zástupcov štátov NATO a Austrálie. Práce na budovaní systému GPS NAVSTAR boli rozdelené do troch častí:
2. časť
V tejto časti projektu sa budovala najmä komunikačná infraštruktúra a riadiace strediská. Firme Rockwell bola v roku 1980 pridelená objednávka na vývoj a výrobu 28 družíc bloku II.
3. časť
Prvá z 28 družíc bloku II bola vypustená v roku 1989. Družice bloku I boli dopĺňané a postupne celkom nahradené družicami bloku II. Tým sa postupne rozširovali možnosti systému. Trojrozmerné určenie polohy na ľubovolnom mieste na Zemi 24 hodín denne je možné od začiatku roku 1993. Desiata až 28. družica sú označované ako družice bloku IIA. Týchto devätnásť družíc má modifikovanú pamäťovú jednotku, čo im umožňuje činnosť 108 dní bez kontaktu s riadiacim strediskom. Ešte v roku 1989 bol s firmou General Electrics uzatvorený kontrakt na rekonštrukciu a výrobu 20 zdokonalených družíc bloku IIR. Tieto družice môžu byť bez kontaktu s riadiacim strediskom až 180 dní, pričom môžu medzi sebou komunikovať a zisťovať svoju polohu. Tento systém zabezpečuje rýchlejšie zistenie chyby na niektorej z družíc a zaslanie príslušnej správy bez kontaktu s riadiacim strediskom. Vypustením 35. družice 8. decembra 1993 bol dosiahnutý počiatočný operačný stav systému (IOC – Initial Operational Capability). To znamenalo, že v systéme pracuje 21 navigačných a 3 aktívne záložné družice, ktoré poskytujú službu SPS a prevádzkovateľ je schopný oznámiť zmeny prevádzkového stavu užívateľom (civilným) 48 hodín vopred. Podmienkou pre dosiahnutie plného operačného stavu (FOC – Full Operational Capability) bola činnosť 24 družíc bloku II. Táto podmienka bola splnená 3. marca 1994 a systém bol po dokončení všetkých potrebných testov uvedený do FOC. V tomto stave je až do dnešnej doby.
Pôvodne bolo plánované, že družice budú obiehať na troch obežných dráhach so sklonom k polárnej rovine 63°. Tri obežné dráhy boli zvolené preto, aby na zaistenie nepretržitého chodu celého systému stačili tri náhradné družice, ktoré sú schopné kedykoľvek zaujať pozíciu poškodenej družice. Táto voľba obežných dráh mala zaručiť stálu viditeľnosť minimálne šiestich a maximálne jedenástich družíc pri prípustnom elevačnom uhle 5°. Tým mala byť zaistená maximálna robustnosť systému. V prípade potreby je však možné meniť dráhu obehu aj ostatných družíc. Záložné družice sú aj na Zemi a je ich možné vyslať na obežnú dráhu v priebehu dvoch dní. Doba obehu mala byť približne 11 h 58 min, čo sú skoro dva obehy za jeden siderický deň. To malo zaistiť periodický prechod nad riadiacou stanicou umiestnenou na území USA, ktorá komunikuje s družicami a prípadne koriguje ich obežné dráhy. Neskôr bola prijatá nová koncepcia, sklon obežných dráh bol znížený na 55° a počet obežných dráh bol zvýšený na šesť so štyrmi družicami na každej z nich. Teda počet družíc ostal 24 len sa premiestnili na nové obežné dráhy.
Štruktúra systému GPS
Kozmická zložka GPS systému je tvorená sústavou družíc rozmiestnených na šiestich obežných dráhach vysielajúcich navigačné signály. GPS systém je tvorený 24 družicami, z ktorých je 21 navigačných a tri sú aktívne záložné. Družice obiehajú vo výške 20 200 km nad povrchom a rovnakú vzájomnú polohu nad daným bodom zopakujú za 11 h 58 min. Každá družica je vybavená prijímacou a vysielacou anténou, atómovými hodinami, palivom pre dýzy pohonu, akumulátormi, ktoré majú k dispozícii solárne panely s plochou a radom ďalších prístrojov, ktoré slúžia pre navigáciu alebo iné špeciálne účely (napr. pre detekciu výbuchu jadrových náloží). Družica prijíma, spracováva, uchováva a vysiela informácie z/do pozemného riadiaceho centra, na základe ktorých môže korigovať svoju dráhu dýzami, alebo informuje o svojom stave riadiace centrum. Družice bloku II sú vybavené ochranou proti elektromagnetickému impulzu pri jadrovom výbuchu. Každá z družíc váži približne 900 kg a cena jednej je odhadovaná na približne 50 miliónov dolárov.
Riadiaca zložka je zodpovedná za plynulý chod celého systému. Táto zložka je tvorená systémom hlavnej riadiacej stanice, štyroch monitorovacích pozemných staníc umiestnených v rôznych častiach sveta a troch vysielacích staníc, ktoré komunikujú s družicami. Hlavná riadiaca stanica (MCS – Master Control Station) je umiestnená v opevnenom bunkri v Skalistých horách blízko leteckej základne Falcon v Colorade a má špeciálnu ochranu. Monitorovacie stanice pasívne sledujú družice, prijímajú ich dáta, a tieto predávajú MCS. Tu sú na základe prijatých dát vypočítané presné parametre obežných dráh (efemeridy) a korekcie hodín pre jednotlivé družice. Vysielacie stanice potom tieto parametre minimálne raz denne odovzdajú družiciam. Tie potom vysielajú pomocou rádiových signálov efemeridy svojich obežných dráh a presný čas užívateľom do GPS prijímačov.
Užívateľská zložka je tvorená GPS prijímačmi, užívateľmi samotnými, vyhodnocovacími nástrojmi a postupmi potrebnými na vyhodnotenie meraní. GPS prijímače vykonajú na základe prijatých signálov z družíc predbežné výpočty polohy, rýchlosti a času. Pre výpočet všetkých štyroch súradníc je potrebné prijímať signály aspoň zo štyroch družíc. Prijímače sa delia na jednokanálové a viackanálové. Jednokanálové prijímače sú vybavené len jedným vstupným kanálom, takže pri sledovaní viacerých družíc musia postupne prepínať tento vstupný kanál na jednotlivé družice. Viackanálové prijímače majú dostatočný počet vstupných kanálov, aby mohli súčasne sledovať všetky dostupné družice a tým zvyšovať presnosť výpočtu. Jednou zo základných úloh GPS je navigácia v trojrozmernom priestore. V poslednom čase nastal prudký rozvoj výroby GPS prijímačov v ručnom prevedení, ktorý by sa dal porovnať s rozvojom mobilnej komunikácie v posledných piatich rokoch.
Ako GPS pracuje
To, čo sa deje v každom GPS prijímači by sme mohli opísať ako určovanie polohy meraného bodu z priesečníku guľových plôch, ktorých polomer je daný meranými vzdialenosťami. Tento systém sa nazýva tiež dĺžkomerný systém. Meranou veličinou je doba šírenia rádiového signálu z družicovej antény k anténe GPS prijímača tdi. Rýchlosť šírenia signálu je rovná rýchlosti svetla. Každá družica v navigačnej správe okrem iných údajov posiela aj parametre svojej dráhy (efemeridy) z ktorých vieme vypočítať aktuálnu polohu družice (XS, YS, ZS). Keď poznáme súradnice družíc, môžeme polohu užívateľa (X, Y, Z) určiť vypočítaním sústavy troch rovníc o troch neznámych. Problém merania polohy by bol jednoduchý, keby časové základne (hodiny) družice a užívateľa boli synchrónne. Hlavným problémom je doba, ktorá uplynie medzi vyslaním diaľkomerného signálu z GPS družice a jeho prijatím užívateľským GPS prijímačom. Časová základňa užívateľského zariadenia je posunutá o neznámy časový interval Dt, ktorý môžeme prepočítať na vzdialenosť b = c Dt (kde c je rýchlosť svetla). K neznámym súradniciam užívateľa pristupuje teda neznáma b a pre výpočet polohy potrebujeme celkom štyri rovnice
Di = c tmi
i = 1, 2, 3, 4
Užívateľské GPS zariadenie generuje kópiu signálu vysielaného zvolenou družicou, túto kópiu zosynchronizuje s prijímaným signálom a meria posun tmi počiatku tejto kópie vzhľadom na počiatok svojej časovej základne. Meraný čas tmi môže prepočítať na vzdialenosť Di, ktorá sa nazýva pseudovzdialenosť (pseudorange). Ak sa meranie uskutočňuje minimálne k štyrom družiciam, máme k dispozícii všetky veličiny potrebné pre riešenie sústavy rovníc, ktorých neznámymi sú súradnice (X, Y, Z) a posun Dt užívateľovej časovej základne vzhľadom na časovú základňu družice.
Technické údaje o systéme
Signály GPS družíc sú vysielané na dvoch nosných frekvenciách: L1 (1575,42 MHz, vlnová dĺžka 19 cm) – štandardný polohový systém L2 (1227,60 MHz, vlnová dĺžka ) – presný polohový systém
Frekvencie sú modulované týmito navigačnými kódmi: L1 je modulovaná dvoma pseudonáhodnými šumami (PRN – Pseudo Random Noise). L2 je modulovaná jedným šifrovaným kódom:
Služby SA, SPS a PPS
Určenie polohy pomocou systému GPS je veľmi presné aj pri použití jedného kanálu a kódu C/A (Coarse/Acquistions). Americká vláda vzhľadom na strategické záujmy a bezpečnosť štátu rozhodla o zavedení zvláštneho režimu prevádzky GPS – výberový prístup (SA – Selective Availability). Výberový prístup spočíva v zámernom zhoršovaní presnosti merania vzdialenosti tým, že sa menila hodinová frekvencia signálu a efemeridy vo vysielanej navigačnej správe. Výsledkom toho meraná pseudovzdialenosť nezodpovedala vzdialenosti užívateľa od družice a nezodpovedal ani posun jeho hodín vzhľadom na systémové hodiny. Táto náhodná funkcia, ktorá zhoršovala presnosť merania, bola zavedená 25. marca 1990 u všetkých družíc bloku II. Po protestoch odbornej verejnosti však americká vláda prehodnotila svoje rozhodnutie o zavedení SA a 1. mája 2000 bol zvláštny režim výberového prístupu (Selective Availability) zrušený. Dosiahnuteľná presnosť GPS prijímačov v určení polohy je teraz 10 – 15 m.
Už od začiatku budovania celého systému sa uvažovalo o využívaní toho systému nielen vojenskými, ale aj civilnými užívateľmi. Preto sa hľadala rozumná miera obmedzenia prístupu civilných užívateľov, ktorá by zaistila prijateľne nízke riziko zneužitia celého systému, a pritom by podstatne neobmedzovala civilné využitie. Nakoniec sa rozhodlo o rozdelení prístupu pre autorizovaných a neautorizovaných užívateľov. Autorizovaný užívateľ je armáda Spojených štátov, armády niektorých ďalších štátov NATO a prípadne vybraný civilný užívateľ. Autorizovaní užívatelia využívajú službu s označením presná polohová služba (PPS – Precise Positioning Service). Táto služba pozostáva v prístupe k C/A kódu na nosnej frekvencii L1 a k P – kódu (Precision code) resp. Y – kódu (šifrovaný Precision code) na frekvenciách L1 a L2 bez obmedzenia. K využívaniu služby PPS musí byť autorizovaný užívateľ vybavený špeciálnym GPS prijímačom, ktorý po zadaní hesla dokáže eliminovať umelú chybu SA a spracovávať šifrovaný Y – kód. Neautorizovaným užívateľom je poskytovaná štandardná polohová služba (SPS – Standard Positioning Service). Táto služba pozostáva v prístupe k C/A kódu a navigačným dátovým správam na nosnej frekvencii L1 a je nepretržite k dispozícii všetkým užívateľom GPS po celom svete.
Diferenčný GPS (DGPS)
Použitím diferenčnej (rozdielovej) metódy merania sa dosiahne významného zvýšenia presnosti určovania polohy v reálnom čase. Vychádzame pri tom z poznatku, že diferencie údajov meraných dvoma blízkymi GPS prijímačmi sú zaťažené podstatne menšími chybami ako samotné namerané údaje. To je spôsobené vysokou koreláciou (vzájomnou závislosťou) chýb oboch meraní. Signál sa šíri od družice k obom prijímačom po skoro rovnakej dráhe, preto ionosférické a troposférické oneskorenie signálu je zhruba rovnaké. Podobne sa prejavia aj chyby efemerid družíc. Za nekorelované (nezávislé) môžeme považovať len chyby spôsobené samotnými prijímačmi a mnohocestným šírením signálu (rôzne odrazy od objektov, rušenia…). Mnohocestné šírenie potom môžeme považovať za hlavný faktor výslednej chyby diferenciálneho GPS. Meranie polohy pomocou DGPS je trochu zložitejšie ako pri GPS, pretože sú potrebné minimálne dva GPS prijímače. Jeden prijímač je umiestnený stacionárne na známej polohe, ktorá sa určila geodetickým meraním. Tento prijímač sa nazýva RS – referenčná stanica. Táto stanica neustále uskutočňuje merania ku všetkým viditeľným družiciam, zmerané pseudovzdialenosti porovnáva s predpokladanými hodnotami (údajmi o svojej polohe) a ich rozdiely vysiela vlastným samostatný kanálom k všetkým užívateľom DGPS. V prijímačoch ostatných DGPS užívateľov sa prijaté korekcie použijú k oprave merania a tak sa významne zvýši presnosť určenia ich polohy v reálnom čase. Korekčný údaj sa aktualizuje v intervale 1 až 15 sekúnd. Platnosť korekcií je v polomere centimetrová až decimetrová a v polomere  je metrová. Formát opráv pre ich prenos bol navrhnutý v dokumente RTCM.
Princíp a využitie
Princíp: V našom trojrozmernom svete, satelity GPS vysielajú signály ako sféra (guľa). Každý satelit je v strede sféry. Miesto, kde sa všetky sféry pretínajú, určuje polohu prijímača GPS.
Použitie: mobilné telefóny, hodinky, kombajny (určovanie polohy na poli), prepravné kontajnery, bankomaty, systém leteckej dopravy.
1881 Shao
1881 Shao je planétka s priemerom 31 km, ktorú objavil K. Reinmuth 3. augusta 1940.
Veľká Lomnica
Veľká Lomnica je obec na Slovensku v okrese Kežmarok.
Šport
Pôsobí tu futbalový klub FK Veľká Lomnica.
Čikuzen (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Čikuzen Čikuzen (🇯🇵) bola stará japonská provincia na ostrove Kjúšú, na území ktorej sa dnes nachádza prefektúra Fukuoka, mimo južnej a východnej časti Fukuoky. Provincia Čikuzen susedila s provinciami Buzen, Bungo, Čikugo a Hizen.
Predpokladá sa, že pôvodné starobylé hlavné mesto sa nachádzalo neďaleko Dazaifu, hoci dominantným mestom sa v súčasnosti stala Fukuoka.
V rokoch 1274 a 1281 bola provincia Čikuzen miestom vylodenia mongolských inváznych síl, ktoré boli nakoniec zničené silným tajfúnom, ktorý bol následne nazvaný božským vetrom (kamikadze).
Nay (Pyrénées-Atlantiques)
Nay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Viana do Castelo (mesto)
Viana do Castelo je mesto (cidade) v Portugalsku v rovnomennom okrese a v regióne Norte. Je známym centrom surfovania. Nachádza sa tu množstvo pamiatok, napríklad Bazilika svätej Lucie (Basilica de Santa Luzia) či 562 m dlhý Eiffelov most, postavený v roku 1878 spoločnosťou rovnakého mena.
Nay (Pyrénées-Atlantiques)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lukáš Drozd
Lukáš Drozd (* 22. apríl 1910, Hradec, dnes časť Prievidze – † ?) bol slovenský pedagóg a rímskokatolícky kaplán.
Životopis
Kaplán na Starých Horách, v Brezne a v Hronci. Venoval sa astronómii. Od roku 1953 žil a pracoval v Banskej Bystrici. Pedagóg Štátneho gymnázia Andreja Sládkoviča v Banskej Bystrici. Založil a viedol pri škole astronomický krúžok, ktorý zanikol po jeho prepustení zo školstva (1950). V Banskej Bystrici viedol skupinu pozorovateľov a meteorológov (od 1946). Po odchode zo školy sa z Banskej Bystrice presťahoval do Liptovského Mikuláša a vzdal sa kňažstva. Pochovaný je na cintoríne vo Valči
Sourdeval-les-Bois
Sourdeval-les-Bois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Shade Gaspard
Shad Chad Javier Romane Chittick Gaspard (* 13. január 1981, Brooklyn, New York, USA† 17. máj 2020, Venice Beach, Los Angeles) bol americký profesionálny wrestler s haitskými koreňmi. Známym sa stal najmä vďaka pôsobeniu v spoločnosti World Wrestling Entertainment. Pracoval pre Inoki Genome Federation.
Rattus
thumb|potkan hnedý Rattus, po slovensky potkan (zastarano aj krysa), je rod hlodavcov z čeľade myšovité a podčeľade myši (Murinae).
Jeho najznámejší zástupcovia sú potkan hnedý (Rattus norvegicus) a potkan tmavý (Rattus rattus).
Druhy
rod Rattus:
U mnohých autorov sa do rodu Rattus zahŕňajú aj druhy, ktoré iní autori zaraďujú do iných rodov.
Anus
Anus alebo (najmä pre cicavce aj) riť môže byť v anatómii:
Riť môže byť neodborne:
Vegetariánstvo
náhľad
Vegetariánstvo (z lat. vegetus a vegetare čo po slovensky znamená oživiť) je spôsob stravovania. Vegetariáni prijímajú bezmäsitú stravu a nekonzumujú všetky produkty z mŕtvych zvierat ako vnútornosti, kaviár a želatína. Zo živočíšnych produktov obyčajne iba mlieko, syry (nie syry s obsahom syridiel vyrobených zo žalúdka), jogurty a vajcia. Často sú proti používaniu živočíšnych produktov ako koža, kožušina, hodváb, vlna, perie a produktov testovaných na zvieratách.
Terminológia a druhy vegetariánstva
Základne druhy vegetariánstva:
Menej časté praktiky vegetariánstva:
Druhy diét, ktoré sú iba čiastočne bezmäsité:
Dôvody
Vegetariánstvom sa ľudia riadia z rozličných dôvodov:
Náboženské a duchovné
Niektorí ľudia si vegetariánstvo zvolili kvôli svojmu vierovyznaniu alebo duchovnému presvedčeniu. Najčastejšie ide o: hinduizmus, budhizmus, džinizmus, cirkev adventistov siedmeho dňa (kresťanská protestantská cirkev, ktorá ako deň odpočinku uznáva a svätí siedmy deň - sobotu), cirkev Ježiša Krista Svätých neskorších dní, rastafariánstvo a medzinárodná spoločnosť pre Krišnovo vedomie. Aj najpočetnejšie náboženstvá ako sú kresťanstvo, judaizmus a islam majú vo svojej viere, alebo pravidlách zmienku o čiastočne bezmäsitej strave.
Zdravotné
Veľa ľudí sa rozhodlo nekonzumovať mäso pre zlepšenie svojho zdravotného stavu. Možné zlepšenia sa týkajú výživy a ochrany. Bolo zistené znížené riziko ochorenia rakovinou. Obmedzená alebo úplná absencia mäsitej stravy znižuje riziko vysokého krvného tlaku, srdcového infarktu, mŕtvice, vysokého cholesterolu, 2. typ diabetes mellitus a rakoviny konečníka, hrubého čreva, pľúc a prostaty Hlavne medzi mužmi znižuje ischemickú chorobu srdca. Vegetariánstvo iba znižuje riziko predchádzajúcich ochorení, nefunguje ako úplná prevencia.
Ďalším dôvodom býva aj zníženie rizika infekcií spôsobovaných baktériou Escherichia coli. Táto baktéria sa nachádza v črevnej mikroflóre teplokrvných živočíchov, jej výskyt vo vode alebo potravinách indikuje znečistenie fekáliami. Tie sa dostávajú do potravín nielen pri spracúvaní mäsa v mäsopriemysle ale chovom živočíchov sa prenášajú aj na ostatné potraviny (zelenina).
Dôvodom môže byť aj presvedčenie, že človek nie je mäsožravec a mäso konzumuje iba z núdze.
Ma’anyan
Ma’anyan môže byť:
Vegetariánstvo
Etické
S etickými dôvodmi úzko súvisia aj tie filozofické. Ide hlavne o prejav sympatií a spolupatričnosti so zvieratami s ohľadom na ich práva. Preto sú vegetariáni presvedčení že nemajú žiadne právo zabíjať a konzumovať zvieratá.
Environmentálne
Konzumovanie živočíšnych produktov a chov zvierat má za následky obrovské znečistenie a s ním spojené ekologické problémy. S nárastom populácie priamo súvisí aj zvyšovanie zdrojov potravy. Veľký dopyt po zvieracích produktoch má za príčinu zvyšovanie ich chovu. Pre zvieratá sa vytvárajú plochy, väčšinou na úkor lesa, ktoré sa znečisťujú a podliehajú erózii. Taktiež sa veľká časť pestovaných potravín (napr. obilie) používa na vykrmovanie zvierat na úkor ľudí.
Negatíva
Pri vegetariánskej diéte (a hlavne pri vegánskej diéte) existuje riziko nedostatočného príjmu vitamínu D, K, dôležitých pre vývoj kostí a jódu. Dôležitý vitamín B12 (podporuje tvorbu červených krviniek, nervový systém, ...) je iba živočíšneho pôvodu a je nutné dopĺňať tento vitamín z adekvátnych zdrojov (potraviny obohatené o vitamín B12, jogurt, vajcia; droždie, marmite ). Medzi minerálne prvky, ktoré sú pri tejto diéte často prijímané nedostatočne patrí zinok a selén.
Z omega-3 mastných kyselín majú bezmäsité aj mäsité diéty rovnaký príjem kyseliny α-linolénovej (ALA), ale príjem kyseliny eicosapentaénovej (EPA) a kyseliny docosahexaénovej (DHA) je u vegetariánov nižší a u vegánov prakticky chýba.
Lawangan (jazyk)
Lawangan je austronézsky jazyk, ktorý patrí medzi východobaritské jazyky. Hovorí ním asi 100 000 domorodcov z dajackého kmeňa Lawangan, ktorí žijú v strednej časti Kalimantanu v Indonézii.
1882 Rauma
1882 Rauma je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavila fínska astronómka Liisi Oterma 15. októbra 1941.
Čikugo (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Čikugo Provincia Čikugo (🇯🇵) bola stará japonská provincia na ostrove Kjúšú, na území ktorej sa dnes nachádza južná časť prefektúry Fukuoka. Provincia Čikugo susedila s provinciami Higo, Bungo, Čikuzen a Hizen.
Starobylé hlavné mesto provincie sa nachádzalo neďaleko súčasného mesta Kurume; v období Edo bola provincia rozdelená na dve léna: klan Tačibana držal južné léno v Janagawe a klan Arima severné léno v Kurume.
Noguères
Noguères je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brian Mantia
Bryan „Brain“ Mantia (* 4. február 1963, Cupertino, Kalifornia, USA) je americký rockový bubeník. Hral s takými skupinami ako Primus a Guns N’ Roses a ďalšími populárnymi umelcami ako Buckethead a Tom Waits.
Subligny (Manche)
Subligny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Brian Mantia
História
Narodil sa v Cupertine v Kalifornii. Mantia začal zaujímať o takých umelcov ako James Brown, Led Zeppelin a Jimi Hendrix, ale až od 16 rokov, keď sa začal učiť hrať na bubnoch. Krátko nato dostal prezývku Brain (Mozog) počas hrania v školskej kapele kvôli jeho posadnutosti zložitou knihou Portraits in Rhythm od Anthonyho Cirona. Mantia ďalej zdokonaľoval svoje bubenícke zručnosti študovaním na takých školách ako Percussion Institute of Technology v Hollywoode. V strede 80. rokov sa Mantia pridal k funk-rockovej skupine Limbomaniacs, ktorí sa však neskôr rozpadli.
Odvtedy hrával s rôznymi umelcami a skupinami vrátane M.I.R.V. (album Cosmodrome, Feeding Time on Monkey Island), MCM and the Monster (album Collective Emotional Problems) a Tom Waits (album Bone Machine) predtým než spoluzaložil funko-experimentálnu superskupinu Praxis. Členmi boli veteráni Bootsy Collins (basgitara) a Bernie Worrell (klávesy), rovnako ako maskovaný gitarista Buckethead a producent Bill Laswell. Mantia spolupracoval s Buckethead aj mimo Praxis – hral na jeho sólových albumoch Giant Robot a Monsters and Robots.
Subligny (Manche)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Brian Mantia
História
Koncom 90. rokoch Mantia spolupracoval s metalovou skupinou Godflesh (Songs of Love and Hate, Love and Hate in Dub) a dlhoročnými priateľmi zo skupiny Primus (Mantia bol v roku 1989 jej členom, ale zlomená noha mala za následok jeho vyhadzov). Jeho druhé turné s Primus bolo úspešnejšie a hral na takých albumoch ako Brown Album a Rhinoplasty, and Antipop. Po Mantiovom úspechu ho Axl Rose v roku 2000 požiadal, aby sa pridal ku jeho novovytvorenej skupine Guns N’ Roses (na naliehanie Bucketheada, ktorý nahradil Slasha). Mantia sa so skupinou objavoval sporadicky na živých vystúpeniach v roku 2001 (Rock In Rio III) a 2002 (MTV Video Music Awards).