cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pešťbudínske vedomosti
Pôsobenie a charakteristika novín
Osobitný význam mal podčiarnik Pešťbudínskych vedomostí zvaný Besednica – čo bolo slovenským pomenovaním fejtónu. Práve Besednica spolu s úvodníkom tvorila pilier celých novín, ktorý bol občas posilnený aj politickým komentárom. V tomto podčiarniku, ale aj v ostatných slovenských novinách a časopisoch po roku 1861, sa často objavovali útvary beletristických novinových žánrových foriem, ale aj krátke literárne útvary, akými bola literárna črta, noveletka, arabeska, humoreska, anekdota a fejtón – Besednica. Tieto formy obohacovali vývoj slovenského novinárstva po žánrovej i obsahovej stránke.
Redaktori Pešťbudínskych vedomostí, v porovnaní so štúrovskými politickými novinami, sa nemohli opierať o taký široký aktív dopisovateľov a preto ich spravodajstvo zo slovenských krajov bolo chudobnejšie. Tento nedostatok nemohli nahradiť preberaním nepôvodných správ z druhej ruky – z cudzích, hlavne z peštianskych, viedenských a pražských novín. Pešťbudínske vedomosti mali aj nepravidelnú literárnu prílohu, nazývanú tiež Besednica kvartového formátu, ktorá však obsahovala prevažne nenáročné literárne príspevky, určené neškoleným ľudovým čitateľom. Tieto nedostatky novín sa ani za dlhý čas nepodarilo odstrániť, napriek neobyčajnej obetavosti a pracovitosti ich redaktora Mikuláša Štefana Ferienčíka.
Bolo to aj preto, že na prácu v redakcii bol v podstate sám, kým napr. Slovenskje národňje novini pred dvoma desaťročiami mali okrem hlavného redaktora aj troch stálych redaktorov a celý rad sústavných spolupracovníkov.
Napriek týmto ťažkostiam a nedostatkom Pešťbudínske vedomosti boli najdôležitejším orgánom celého národného hnutia a tribúnou politiky slovenskej buržoázie v rokoch 1861 – 1870. Ony majú zásluhu na formovaní, propagovaní a obrane memorandového programu, na vytvorení Matice slovenskej, slovenských stredných škôl, na volebných bojoch do uhorského snemu i na presadzovaní národných a sociálnych požiadaviek, z ktorých najzávažnejšia bola požiadavka vytvorenia Slovenského okolia podriadeného priamo niektorému členovi habsburského panovníckeho domu. Niet významnejšej udalosti v slovenskom verejnom živote, na ktorej by tieto noviny nemali svoj značný podiel.
Ani tieto noviny nemali koncepčnú zahranično-politickú rubriku a chýbali im tiež vlastní spravodajcovia zo zahraničia. Ich vnútropolitické spravodajstvo zo slovenských krajov bolo tiež chudobnejšie, ako tomu bolo v Slovenských národných novinách.
Po presťahovaní redakcie z Budapešti do Turčianskeho Svätého Martina roku 1870 vystupovali už pod názvom Národnie noviny (Národné noviny).
NGC 2273
NGC 2273 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil Nils Christofer Dunér 15. septembra 1867.
Pešťbudínske vedomosti
Periodicita
Číslom 17 ročníka X (5. marca 1870) prestali noviny vychádzať a ich pokračovaním sa stali Národné noviny v Martine.
NGC 2273
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
Chauvigny (kantón)
Chauvigny je francúzsky kantón v departemente Vienne v regióne Poitou-Charentes. Skladá sa z ôsmich obcí.
Parma
Parma môže byť:
Cantaing-sur-Escaut
Cantaing-sur-Escaut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Robert Harting
Robert Harting (* 18. október 1984, Cottbus, Nemecko) je nemecký atlét, diskár.
Osaka 2007
Na MS v atletike 2007 skončil na druhom mieste výkonom z druhej série (66,68 m). Za prvým Gerdom Kanterom zaostal o 2 m a 26 cm.
Fontaine-le-Port
Fontaine-le-Port je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andrzej Żuławski
Andrzej Żuławski (* 22. november 1940, Ľvov, Ukrajina – † 17. február 2016, Varšava, Poľsko) bol poľský filmový režisér, scenárista a spisovateľ, ktorý pracoval dlhé obdobie najmä vo Francúzsku.
Životopis
Bol synom spisovateľa Mirosława Żuławskeho (* 1913 – † 1995), ktorý po druhej svetovej vojne odišiel do Francúzska, kde pracoval na poľskej ambasáde v Paríži ako kultúrny ataché (neskôr ako vyslanec Poľskej republiky pri UNESCO). Tu Andrzej Żuławski navštevoval strednú školu a od roku 1959 do roku 1965 filmovú školu Institut des hautes études cinématographiques (I.D.H.E.C.). Neskôr študoval filozofiu na Sorbonne. V druhej polovici 60-tych rokov pôsobil aj ako redaktor v poľskom filmovom týždenníku Film.
Fontaine-Fourches
Fontaine-Fourches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Oreské
Oreské môže byť:
Vianočný stromček (hviezdokopa)
Leží na severe súhvezdia, blízko rozhrania so súhvezdím Blížencov. V jej blízkosti je hmlovina, ktorá sa nazýva Kónus, či Kužeľová hmlovina. Hviezdokopa má celkovú magnitúdu až 3,9, ale je značne zložitá a roztrúsená. Má priemer 50 svetelných rokov a tvorí ju najmenej 250 hviezd. V malom ďalekohľade uvidíme 20 jasnejších, vo väčšom vyše 100 ďalších, menej jasných hviezd. Tri hviezdy majú magnitúdu v rozsahu 7 – 8, osem hviezd má 8. až 9. magnitúdu a ďalších osem ich má jasnosť v rozsahu 9 až 10 magnitúd.
Hviezdokopa NGC 2264 patrí do hviezdnej asociácie Monoceros II. Jej vek sa odhaduje na 1 až 2 milióny rokov, čím sa zaraďuje medzi mladšie otvorené hviezdokopy. Nachádza sa vo vzdialenosti približne 2400 ly a patrí do nášho galaktického ramena, ramena Orióna. Celá hviezdokopa je obklopená slabými hmlovinami, ktoré možno vidieť len na fotografických snímkach. Pomenovanie Vianočný stromček dostala hviezdokopa vďaka svojmu tvaru, ktorý naozaj pripomína obrátený vianočný strom.
S Monocerotis
Najjasnejšia hviezda tejto hviezdokopy je 15 Monocerotis alebo S Monocerotis a má zdanlivú jasnosť 4,6. Ako napovedá písmeno S v označení, je to premenná hviezda, ktorej jasnosť kolíše asi o 0,4 – 0,5 magnitúdy. Táto hviezda je mimoriadne horúca a intenzívne žiariaca. Okrem toho je tiež viacnásobným hviezdnym systémom. Hlavná hviezda je modrý nadobor spektrálneho typu O7. Jej svietivosť je 8 500-krát väčšia, ako svietivosť Slnka. Sprievodca s jasnosťou 8,5 magnitúd je od hlavnej zložky vzdialený iba 3 oblúkové sekundy. Malým ďalekohľadom sa nedá rozlíšiť pre veľkú blízkosť a veľký vzájomný rozdiel jasnosti zložiek. Ďalší sprievodca, tentoraz 9. hviezdnej veľkosti sa nachádza v odstupe 74“. Dá sa rozlíšiť ďalekohľadom s priemerom objektívu minimálne. V odstupe 16,6“ a 41,1“ sú ďalší dvaja sprievodcovia približne 11. magnitúdy. Hlavná zložka je ešte spektroskopickou dvojhviezdou, to znamená, že jej najbližší spoločník sa od nej nedá nijakými ďalekohľadmi odlíšiť. Perióda jeho obehu je 24 rokov, jeho najväčšie priblíženie k hlavnej hviezde nastalo v roku 1996.
Hmlovina Kónus
Názov Kónus jej priniesol tmavý kužeľovitý hmlovinový útvar zasahujúci do južnej časti (vrcholu stromčeka) hviezdokopy NGC 2264. Tento kužeľ je zužujúca sa pracho-plynová oblasť, ktorá sa nachádza na okraji búrlivej hviezdotvornej oblasti. Objavil ju v roku 1785 William Herschel. Kužeľovitý prachoplynový stĺp má dĺžku vyše 7 svetelných rokov. Jeho vrchol má priemer 2,5 svetelného roka. V jeho špici je zhluk slabých novonarodených hviezd, ktoré nie sú viditeľné v svetle, ale iba v infračervenej oblasti. V blízkosti vrcholu je do prachu a plynu ponorená veľmi hmotná hviezda známa ako NGC 2264 IRS, ktorá je obklopená šiestimi menšími hviezdami podobnými Slnku. Predpokladá sa, že tvorbu týchto šiestich hviezd spustil hviezdny materiál vytekajúci z masívnej hviezdy počas raného obdobia jej života. Tento materiál možno tiež vymodeloval tvar hmloviny Kónus. Podľa inej teórie bola hmlovina Kónus vyformovaná hviezdnym vetrom v hornej časti kužeľa z energetických zdrojov v blízkosti Bokovej globuly. Infračervené pozorovania v nej odhalili ďalšie zárodky hviezd. Len svetlo novonarodených hviezd v hviezdokope NGC 2264 umožňuje vidieť siluetu tejto tmavej hmloviny. Vnútri hviezdokopy boli detegované výtrysky hviezdneho materiálu vyhodeného hviezdami, ktoré sú známe ako Herbig-Harove objekty. Podieľajú sa na tvarovaní materiálu v okolitej hmlovine.
V blízkosti S Mon dostala časť hmloviny NGC 2264 pomenovanie Líščí kožuch. Obsahuje ružové a hnedé strakaté oblasti, ktoré sú kombináciou kozmického prachu a červených emisií z ionizovaného vodíku. V okolí hmloviny Kónus možno nájsť ďalšie podivné tvary a textúry, ktoré sú následkom vzniku hviezd. Západne od hviezdokopy Vianočný stromček sa nachádza otvorená hviezdokopa Trumpler 5 s modrou reflexnou hmlovinou IC 2169.
NGC 2274
NGC 2274 je galaxia v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. októbra 1786.
Andrzej Żuławski
Životopis
V priebehu 60-tych rokov spolupracoval ako asistent s režisérom Andrzej Wajdom pri natáčaní filmov Samson (1961), Miłość dwudziestolatków (1962), Popioły (1965). Neskôr natočil niekoľko vlastných televíznych filmov. Jeho celovečerným filmovým dielom bol film Tretia časť noci (poľsky: Trzecia część nocy).
Jeho filmy boli dosť kontroverzné, a keďže v nich často zobrazoval násilie vyvolávané temnými silami v človeku (a niekedy aj mimo neho), boli najmä v socialistickom Poľsku (a iných socialistických krajinách) zakazované. Po zákaze uvedenia jeho filmu Na srebrnym globie sa rozhodol odísť z Poľska a pôsobiť vo Francúzsku. Aj neskôr sa jeho filmy premietali skôr v artových kinách, hoci v nich hrali také herecké hviezdy, ako napríklad Romy Schneider a Klaus Kinski (obaja vo filme L'important c'est d'aimer), Isabelle Adjani a Sam Neill (obaja vo filme Possession) alebo jeho družka Sophie Marceau. Żuławski sa nikdy nepodriaďoval komerčným požiadavkám doby, alebo filmových štúdií.
Jeho posledným filmom bola adaptácia románu Vesmír poľského spisovateľa Witolda Gombrowicza, za ktorý bol Gombrowicz nominovaný na Nobelovu cenu za literatúru. Żuławski bol aj plodným spisovateľom. Medzi jeho prvé napísané diela patria: Il était un verger (poľsky: Był sad), La forêt forteresse (poľsky: Lity bór), W oczach tygrysa alebo Ogród miłości.
Z manželstva s poľskou herečkou Małgorzatou Braunek (* 1947 - † 2014) má syna Xawera (* 1971), ktorý je tiež režisérom. Jeho družkou bola šestnásť rokov francúzska herečka Sophie Marceau, majú syna Vincenta. Rozišli sa v roku 2001. Sophie Marceau hrala aj v štyroch jeho filmoch (L'Amour braque, Mes nuits sont plus belles que vos jours, La Note bleue, La Fidélité).
Zomrel 17. februára 2016 vo Varšave po dlhšom boji s rakovinou.
Ocenenia
V roku 2001 získal veliteľský kríž s hviezdou radu Polonia Restituta (tiež známy ako Order Odrodzenia Polski), a v roku 2002 aj francúzsky rad čestnej légie.
Mautes
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rosná ulica (Bratislava)
Rosná ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Prievoz. Je pomenovaná podľa rosy.
Na výslní
Na výslní je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Prievoz.
Je pokračovaním Nížinnej ulice, Rosná ulica a Nové pálenisko sú na ňu kolmé.
Acamarachi
Acamarachi (alebo Cerro Pili, skrátene len Pili) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v severnej časti Čile (región Antofagasta), ako najjužnejší z trojice vulkánov Colachi, Laguna Verde a Acamarachi, asi 10 km severovýchodne od najaktívnejšej sopky severného Čile - stratovulkanického komplexu Láscar. Oblasť vulkánu bola posvätným miestom pre Inkov, archeologické vykopávky v poslednej dobe priniesli viacero nálezov rôznych predmetov a fragmentov oblečenia z tejto oblasti.
Sopka je tvorená prevažne andezitmi a dacitmi, s výškou 6 046 m je to zároveň najvyšší vrch regiónu. Až na pár výnimiek je vek lávových prúdov sopky datovaný staršie ako holocén. V kráteri sopky sa nachádza jedno z najvyššie položených jazier sveta (druhé v poradí po jazierku v kráteri sopky Ojos del Salado).
Bratislavské automobilové závody
Bratislavské automobilové závody (skr. BAZ) bol automobilový výrobný podnik v Bratislave, vybudovaný v mestskej časti Devínska Nová Ves, ktorý bol založený 1. júla 1971. Neskôr, v priebehu roku 1974, bol do BAZ delimitovaný podnik Dopravostroj, spolu s jeho pobočnými závodmi v Bratislave, Trnave, Skalici a Nitre, čím sa do BAZ dostala tiež výroba a vývoj servisných a mechanizačných zariadení. V roku 1975 boli k BAZ pričlenené ešte Podunajské strojárne. Podnik bol takto veľkoryso budovaný s úmyslom rozšírenia nepostačujúcej automobilovej výroby vo vtedajšom Československu.
Podľa jednej z pôvodných koncepcií sa v BAZ mali vyrábať osobné vozidlá strednej kategórie v spolupráci s talianskou automobilkou Alfa Romeo. Omnia predbežne doviezla 8 kusov modelu Alfa Romeo Giulia na testovanie. Mal to však byť novo vyvinutý model (1969 – 1971), nie licenčná výroba už zabehnutého vozidla, žiaľ ostalo iba pri nákresoch. Táto zamýšľaná spolupráca, ktorá by priniesla do vtedajšieho československého automobilového priemyslu úplne nové dimenzie, však v určitých kruhoch RVHP vyvolala silný odpor, až obavy. Podarilo sa presadiť, že namiesto vozidiel Alfa Romeo sa v Bratislave malo vyrábať nové vozidlo vyvíjané vtedy v Mladej Boleslavi - Škoda 720 klasickej koncepcie, takže sľubne sa rozbiehajúca spolupráca s talianskym výrobcom bola zamietnutá a ukončená. Celý projekt so Škodovkou sa však v BAZ skončil iba výrobou 3 kusov funkčných vzoriek esteticky nie veľmi vydarených, v Mladej Boleslavi vyvinutých vozidiel pod označením Škoda 731 (sedan) a Škoda 732 (Kombi), a následne bol zastavený ako v BAZ, tak aj v Mladej Boleslavi. Veľkoryso budovaná bratislavská automobilka, navrhovaná pôvodne ako karosársko-montážny závod (KMZ), tak vplyvom neodborných rozhodnutí ostala bez finálneho výrobného programu a bola dlhé roky odkázaná iba na výrobu príslušenstva a podskupín pre vtedajšie československé automobilky, ako aj na výrobu priemyselných robotov a manipulátorov. Ojedinelá výrobná kapacita ťažkej lisovne a zvarovne závodu tak ostala prakticky nevyužitá.
Prvé automobily sa tu začali finalizovať až začiatkom 80. rokov, a to aj napriek silnej a kvalitne budovanej vlastnej vývojovej základni, voľne nadväzujúcej na bývalú bratislavskú vývojovú kanceláriu automobilky Tatra, neskôr Závodu pre vývoj automobilov podniku Omnia, ktorý sa zaoberal výskumom a vývojom automobilov nepretržite už od roku 1957 a ktorý bol do BAZ po ich vzniku začlenený. K najznámejším prototypom vozidiel vyvinutých v BAZ patrí niekoľko technicky vyspelých a inovatívnych modelov malých nákladných automobilov (MNA), ako aj stredný nákladný automobil (SNA), čo bol terénny automobil vyvíjaný vo viacerých modifikáciách, ktorý mal nahradiť už vtedy zastaranú Pragu V3S. Z niektorých ďalších prototypov možno spomenúť napríklad v BAZ vyvinuté úžitkové vozidlo Furgonet, postavené na báze Škody 105/120, s motorom v zadnej časti vozidla, z ktorého bolo postavených tiež niekoľko navzájom mierne odlišných prototypov, líšiacich sa hlavne nadstavbami a použitými motormi (1982 – 1983), alebo športové 3-dverové coupé Locusta, odvodené od Škody Garde, avšak s motorom vpredu a s pohonom prednej nápravy. Niektoré z týchto vozidiel sa podarilo zachovať a dnes patria k cenným exponátom Múzea dopravy v Bratislave, alebo sa nachádzajú v rukách súkromných zberateľov. Finálnej výroby sa BAZ dočkali až v roku 1982, kedy sa začala výroba modelu Škoda Garde, čo bol prvý sériovo vyrábaný automobil na Slovensku. V priebehu troch rokov sa vyrobilo vyše 3700 kusov. Často tak stáli na dvore závodu nekompletné vozidlá čakajúce na dodávku niektorého dielu, aby mohli byť dokončené a expedované zákazníkom. Aj to bol jeden z prejavov vtedajšieho socialistického plánovaného hospodárstva.
Okrem spomínaných vozidiel sa tu vyrábali aj nápravy a iné súčiastky pre modely Škoda Rapid, Škoda 130/135/136 a Škoda Favorit, komponenty pre Škodu 1203, ako aj rozličné diely pre ostatných výrobcov automobilov v Česko-Slovensku.
História BAZ je spojená s koncernom VW. V máji roku 1991 založili spoločný podnik Volkswagen Bratislava, s.r.o. (podiely: 80 % VW, 20 % BAZ). VW do firmy vložilo financie, BAZ závod v Devínskej Novej Vsi. V roku 1998 VW odkúpil zvyšný podiel od BAZ a firma sa zmenila na Volkswagen Slovakia a.s. VW v závode po modernizácii úspešne spustil výrobu svojich vozidiel, počnúc automobilom VW Passat B3. V internom rebríčku hodnotenia kvality v koncerne VW patrili čoskoro automobily Passat z Bratislavy k najlepším. Okrem rôznych modelov VW sa tu vyrábali, alebo vyrábajú, aj rôzne vozy Audi, Porsche, Seat a Škoda.
Civray (kantón)
Civray je francúzsky kantón v departemente Vienne v regióne Poitou-Charentes. Skladá sa z 12 obcí.
Láscar
Láscar je najaktívnejší stratovulkán severnej časti Čile, od začiatku 20. storočia bolo zaznamenaných viac ako 20 erupcií, prevažne explozívneho charakteru. Najväčšia sa odohrala v roku 1993, keď objem vyvrhnutej lávy bol viac ako 4 mil. m3 a popolový spád bol zaznamenaný až v Buenos Aires.
Donnersbachwald
Donnersbachwald bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Liezen. 1. januára 2015 bola obec Donnersbachwald spojená s obcou Donnersbach a trhovou obcou Irdning. Spojením vznikla nová trhová obec s názvom Irdning-Donnersbachtal.
Láscar
V stavbe sopky prevažujú andezity a dacity, na vrchole sa nachádza šesť prekrývajúcich sa kráterov. Sopka je tvorená dvoma centrami - východným a západným, počas histórie sa aktivita presunula z východného centra na západné.
Donnersbachwald
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 314 obyvateľov.
Láscar
Iné projekty
.
Cantin
Cantin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tshikapa
Tshikapa je mesto v Konžskej demokratickej republike a jedno z dvoch miest provincie Kasaï-Occidental.
Polohopis
Mesto sa nachádza na sútoku riek Tshikapa a Kasai.
Dejiny
Tshikapa bol oficiálne vyhlásený za mesto v roku 2003.
Administratívne členenie
Mesto je rozdelené na 6 obcí (po francúzsky communes): Dibumba I, Dibumba II, Kanzala, Mabondo, Mbumba
Hospodárstvo
V oblasti sa ťažia diamanty.
Pešmerga
Pešmerga (kur. پێشمەرگە Pêşmerge) sú vojenské sily autonómneho regiónu Iracký Kurdistan. Pešmerga znamená "ten kto sa postaví smrti", alebo "ten, kto čelí smrti". "Peš" znamená stáť v prednom rade, zatiaľ čo "merga" znamená smrť. Celkový formálny vodca Pešmergy je prezident Irackého Kurdistanu. Sily Pešmergy sú z veľkej časti rozdelené a riadené samostatne Kurdskou demokratickou stranou a Vlasteneckou úniou Kurdistanu, hoci obe sľubovali vernosť a poslušnosť vláde regiónu Kurdistan. V súčasnosti prebiehajú pokusy zhromaždiť sily Pešmergy pod Ministerstvo záležitostí Pešmergy. Tieto sily sú zodpovedné za obranu územia, ľudí a inštitúcií regiónu Kurdistan.
Počas vojny v Iraku v roku 2003, Pešmerga hrala významnú úlohu v misii dolapiť Saddáma Husajna. V roku 2004 kurdské protiteroristické sily zachytili kľúčovú postavu Al-Káidy Hassana Ghula, ktorý odhalil totožnosť kuriéra Usámu bin Ládina, čo nakoniec viedlo k Operácii Neptúnova kopija a zabitiu Usámu bin Ládina.
V nadväznosti na rozsiahlu ofenzívu Islamského štátu proti irackému Krudistanu v auguste 2014, Pešmerga a ďalšie kurdské sily zo susedných krajín začali viesť vojnu proti ISIL v Sýrii aj Iraku.
Christoph Schubert
Christoph Schubert (* 5. február 1982, Mníchov) je nemecký hokejista.
Klubový hokej
Christoph Schubert je obranca. V úvodnom drafte NHL v roku 2001 ho vybral klub Ottawa Senators v štvrtom kole ako 127. v poradí. V NHL začal hrať v sezóne 2005/06 za Ottawu Senators so zmluvou s ročným príjmom 450 tisíc dolárov. Na začiatku sezóny (NHL 2009/10) prestúpil do tímu Atlanta Thrashers. Hrá v drese s číslom 5.
Explorer 9
Explorer 9 bola americká vedecká družica, vypustená v 16. februára 1961. Bola to prvá úspešná družica z radu nafukovacích guľovitých sond, určených na prieskum hustoty zemskej atmosféry. Predchádzajúca družica S-56 bola rovnakej konštrukcie, ale pre poruchu nosnej rakety Scout sa na obežnú dráhu nedostala.
Priemer družice bol 3,66 metra. Povrch bol tvorený vrstvami hliníkovej fólie a mylaru (PET). Na povrchu boli rovnomerne rozmiestnené biele body s priemerom 51 milimetrov pre samočinnú termoreguláciu. Pred vypustením bola družica zbalená v trubkovitom puzdre s priemerom a dĺžkou, umiestnenom na špici štvrtého stupňa nosnej rakety. Po dohorení posledného stupňa bola družica vytlačená z puzdra a nafúknutá pomocou dusíkovej tlakovej fľaše. Elektrickú energiu dodávali slnečné články, umiestnené po obvode. Družica bola na svojom rovníku rozdelená na dve samostatné hemisféry. Na oddelenie slúžila mylarová prepážka, ktorá bola použitá aj ako anténa rádiomajáku. Rádiomaják s výkonom 15 mW vysielal na frekvencii 136 MHz a slúžil na zameraniu družice zo zeme.
Princíp merania bol založený na sledovaní pozície družice v závislosti od slnečnej aktivity, ročného obdobia a nadmorskej výšky. Maják však po prvom obehu zlyhal a na sledovanie družice museli byť využité radarové a optické pozemné monitorovacie siete. Explorer drží prvenstvo ako prvé umelé kozmické teleso vypustené pomocou rakety na tuhé pohonné látky a zároveň prvý úspešný štart z Wallops Flight Facility. Družica vstúpila do hustejších vrstiev zemskej atmosféry 9. apríla 1964 a zhorela.
Saarlouis
Saarlouis je mesto v nemeckej spolkovej krajine Sársko.
K mestu patria aj nasledujúce predmestia: Beaumarais, Fraulautern, Lisdorf, Neuforweiler, Picard, Roden, Steinrausch. V Rodene je významný riečny prístav. Najdôležitejším priemyslom je výroba automobilov Ford Focus. V meste sídli Luftlandebrigade 26 Saarland, ktorá má viac ako tri tisícky vojakov. Významnými pamiatkami sú baroková budova komandatúry, katolícky kostol svätého Ľudovíta a moderná budova radnice z roku 1954.
V roku 1986 nadviazal Saarlouis družobné vzťahy s Eisenhüttenstadtom. Bolo to historicky prvé partnerstvo medzi západonemeckým a východonemeckým mestom.
Silverstone Circuit
Silverstone Circuit je pretekársky okruh rozprestierajúci sa na rozhraní grófstiev Northamptonshire a Buckinghamshire. Trať je známa ako domov Britskej Grand Prix, ktorá sa tu konala už v roku 1948 a od sezóny 1987 je každoročnou pevnou súčasťou kalendáru Formuly 1.
Okrem Veľkej ceny okruh Silverstone hostí i ďalšie vrcholné podujatia britského a svetového motoristického športu ako napríklad preteky šampionátu MotoGP, Superbike World Championship, FIA GT1 či Le Mans Series. Je tiež domovom prestížnych pretekov BRDC International Trophy, ktoré sa síce jazdili pod hlavičkou Formuly 1, no do šampionátu sa nezapočítavali. Dnes sa na okruhu koná každoročné stretnutie historických monopostov F1 Silverstone Classic a trofej BRDC získava víťaz týchto pretekov.
Charakteristika trate
náhľad|Lewis Hamilton testujúci monopost McLaren MP4-23 náhľad|Rovinka Hangar Straight náhľad|Vidiecky kraj v okolí okruhu Silverstone sa nachádza asi 115 km severne od Londýna. Okruh stojí na základoch bývalého vojenského letiska pre bombardéry Kráľovského letectva. Tri pristávacie dráhy usporiadané v typickom trojuholníku postavené v roku 1943 v súčasnosti ležia v strede pretekárskej trate. V roku 1949 dostal okruh podobu, ktorá tvorí základ dnešnej trate. O dva roky neskôr získala okruh do prenájmu Britská asociácia pretekárov (BRDC) a prišlo k mnohým zmenám. Okrem iného boli boxy presunuté z rovinky Farm na rovinku medzi Woodcote a Copse. V roku 1971 BRDC kúpila všetky pozemky na ktorých sa okruh nachádza a znovu došlo na úpravy. Postavili nové boxy, vo Woodcote bola postavená nová zákruta a celá trať bola upravená tak, aby sa na nej dalo lepšie predbiehať. Tieto stavebné úpravy však neboli zďaleka posledné. Trať sa upravovala aj v nasledujúcich rokoch. Cieľom bolo znížiť rýchlosti, ktoré sa na naj dosahovali. V roku 1991 bol spomalený a predĺžený výstavbou dodatočných zákrut. Napriek tomu sa priemerná rýchlosť stále pohybuje na hodnote 235 km/h. Veľa sa investovalo aj do vybavenosti okruhu, pričom tu bola založená i pretekárska škola.
Dnešný Silverstone aj naďalej patrí k najbezpečnejším okruhom. Má kvalitný a rovný asfaltový povrch so strednou náročnosťou na pneumatiky a ešte o niečo ohľaduplnejší je voči brzdám. Tvorí ho sedem ľavotočivých a desať pravotočivých zákrut.
Pokojný vidiecky kraj sa počas víkendových pretekov mení na rušné turistické centrum a kvôli nedostatočnej cestnej infraštruktúre miestna doprava kolabuje a tvoria sa dopravné zápchy. Tento problém sa však z väčšej časti podarilo odstrániť výstavbou obchvatu A43 Silverstone. Veľká cena Veľkej Británie sa koná zvyčajne v lete, no v roku 2000 sa presunula na apríl. Toto riešenie sa však ukázalo ako veľmi nešťastné, keď sa kvôli silným dažďom zmenili polia, na ktorých diváci zaparkovali svoje autá, na obrovské močariská. Mnohí návštevníci sa na okruh dopravujú prostredníctvom helikoptér, a preto sa Silverstonský heliport v tento deň stáva najvyťaženejším letiskom v Británii.
História
náhľad|Nigel Mansell po víťazstve vo svojej domácej Veľkej cene vyzdvihol svojho súpera Ayrtona Sennu, ktorého McLaren nebol schopný dokončiť preteky a odviezol ho do boxov na bočnici svojho monopostu. Priestory letiska Silverstone za druhej svetovej vojny slúžili na výcvik pilotov bombardérov. Do tej doby najznámejší anglický okruh Brooklands s vyhlásenou klopenou dráhou bol počas náletov zničený a absencia pretekania prinútila riaditeľstvo spoločnosti Brooklands (Weybridge) Ltd., aby celý areál predalo za 330 tisíc libier leteckej továrni Vickers-Armstrong. Kráľovský automobilový klub (RAC) potom získal ako náhradu od ministerstva letectva vojenské letisko neďaleko dedinky Silverstone v grófstve Northamptonshire. Silverstone onedlho predstavoval pre Britov novú automobilovú legendu. Veľká cena sa tu konala už v roku 1948 a práve tu sa začala 13. mája 1950 písať história seriálu majstrovstiev sveta Formuly 1.
Silverstone zaznamenal významné úspechy britských jazdcov a tímov, no skvelé spomienky naň majú aj ostatné hviezdy Formuly 1. Taliansky tím Ferrari na tomto okruhu v roku 1951 oslavoval vďaka Froilainovi Gonzalesovi svoje prvé víťazstvo vo Veľkej cene. V roku 1979 si tu Clay Regazzoni prišiel po premiérové víťazstvo tímu Franka Williamsa a tento tím v Silverstone v roku 1997 zaznamenal s Jacquesom Villeneuvom svoj 100. triumf. Jacquesov otec Gilles na tomto tradičnom okruhu v roku 1977 debutoval vo Formule 1. Silverstone spoločne s Monzou, bývalým rakúskym Österreichringom a okruhom v Spa-Francorchamps dodnes patrí k najrýchlejším tratiam.
Britská Veľká cena sa v priebehu svojej histórie zo Silverstone presunula do Aintree či Brands Hatch, ale v roku 1987 sa na dlhú dobu vrátila späť. Motoristický šport má v tejto krajine obrovskú tradíciu a nikto si nedokáže kalendár Formuly 1 predstaviť bez miestnej Veľkej ceny. Unavujúce sú však dlhotrvajúce spory o jej budúcnosť. Bernie Ecclestone každoročne tlačí organizátorov k zdokonaleniu nedostatočnej infraštruktúry. V roku 2009 dokonca hrozilo, že Silverstone zmizne z kalendáru a preteky sa presťahujú do Doningtonu. Ten ale nedokázal včas zahájiť potrebnú rekonštrukciu a Silverstone sa znovu dostal do hry. Rokovania však boli zložité a Ecclestone dlho tvrdil, že radšej zruší Britskú Veľkú cenu. Nakoniec sa ale dohodli na radikálnej prestavbe a uzavreli 17 ročný kontrakt, ktorý mal pôvodne patriť Donington Parku. Súčasťou dohody bola výstavba novej boxovej uličky, boxov a paddoku. Rekonštrukcia tiež zahŕňa nové tribúny a infraštruktúru okruhu.
Premena trate trvala päť mesiacov a stála päť miliónov libier. Úpravy sa dotkli šiestich zákrut a okruh sa predĺžil z pôvodných 5 141 na 5 901 metrov. Z Abbey Corner už jazdci nepôjdu do Farm Straight, Bridge a Priory, ale zatočia doprava a potom ich bude čakať päť nových zákrut a na pôvodnú trať sa znovu vrátia až v Luffield.
Historické konfigurácie
náhľad|Monopost Lotus 33 opúšťa priestory garáže. - stretnutie Silverstone Classic, júl 2007 náhľad|Peter Dunn s monopostom March 761 na ceste k víťazstvu. - stretnutie Silverstone Classic, júl 2007
Jedno kolo na modernom okruhu
Jazda v Silverstone sa začína prejazdom prvej veľmi rýchlej zákruty Copse, kde musia jazdci jemne pribrzdiť a naslepo nasmerovať auto do správnej jazdnej stopy. Jediným orientačným bodom je tu značka 50 metrov na ľavej strane trate. Ďalej nasleduje veľmi rýchla a obľúbená kombinácia zákrut Maggotts a Becketts. Pri prejazde ľavo-pravou dvojkombináciou musí pilot zostať maximálne sústredený a musí sa pokúsiť nepribrzdiť, aby udržal ideálnu stopu. Aj malá chyba môže stáť veľa času a prípadný zlý nájazd na rovinku Hangar Straight zas znamená nedostatok maximálnej rýchlosti na jej konci. Práve tam autá brzdia do zákruty Stowe. Je to veľmi rýchla a hrboľatá zákruta s dlhým a neprehľadným vrcholom. Brzdí sa tu relatívne neskoro a piloti si na výjazde často pomáhajú prejazdom cez obrubníky. Krátka rovinka s miernym klesaním privádza monoposty do úzkej šikany Vale, kde je kvôli zradným obrubníkom veľmi jednoduché stratiť kontrolu nad autom. Po tejto šikane jazdci pokračujú tiahlou pravotočivou zákrutou Club, ktorej profil bol pri rekonštrukcii v roku 2010 upravený. Na vrchole má opačný náklon ako predtým a vo výjazde sa klesá. V minulosti v Clube veľmi záležalo na pneumatikách. Ďalšia rovinka je pomerne dlhá. Naberá sa tu vysoká rýchlosť a toto tempo je veľmi dôležité pre nájazd do zákruty Abbey. Tá je v konfigurácii Arena, používanej od roku 2010, pravotočivá a jazdí sa v nej na šiestom rýchlostnom stupni rýchlosťou približne 250 km/h. Prvá časť zákruty sa zdá byť vcelku ostrá a navyše je tam hrboľ, ktorý auto rozhodí. Následne sa potom rozširuje a piloti akcelerujú do ďalšej ľavotočivej zákruty Farm, kde sa autá vrátia na ľavú stranu trate a tým vzniká príležitosť na predbiehanie. Nasleduje mierne stúpanie a pomalý úsek náročný na brzdy. V minulosti k týmto problémom nedochádzalo, no tento raz budú trpieť aj zadné pneumatiky. Trinásta zákruta Village aj The Loop, ktorá je pre zmenu na ľavú ruku, sa jazdí na dvojku. Vrchol je tu vcelku neskoro a následne príde rýchla zákruta Aintree. Autá sa držia na vonkajšej strane a potom sa pred nasledujúcou rovinkou zatočí dovnútra zákruty. Tá ústi na dlhej rovinke Wellington Straight. Za ňou sa brzdí do záverečnej sekcie okruhu – do zákrut Brooklands a Luffield. Brooklands je veľmi náročná zákruta, pretože jej vrchol prichádza relatívne neskoro a existuje tu niekoľko možných ideálnych stôp. Ponúka i výborné možnosti na predbiehanie. Dôležitý je takisto prejazd zákrutou Luffield. Dvojitá pravotočivá sa jazdí na druhý, prípadne tretí rýchlostný stupeň a nakoniec sa akceleruje do Woodcote na cieľovú rovinku.
Víťazi Veľkej ceny Veľkej Británie
Ružová farba znamená, že Veľká cena nebola súčasťou svetového šampionátu Formuly 1.
Boje v juhovýchodnej Ázii počas druhej svetovej vojny
Bojisko v Juhovýchodnej Ázii bolo oblasťou vojenských operácií počas druhej svetovej vojny. Zahrnovalo územie Barmy, Indie, Thajska, Malajzie a Singapuru. Medzi tieto boje patria aj námorné bitky v Indickom oceáne a nálety na Austráliu. Operácie sa začali útokom Japonského cisárstva na Thajsko a Malajziu z oblasti Francúzskej Indočíny 8. decembra 1941. Hlavnému vylodeniu v Singore (dnes Songkhla) na východne šije Kra predchádzal o niekoľko hodín útok na Pearl Harbor. Boje sa skončili až 9. septembra 1945.
Boje
V prvej polovici vojny spojenci utrpeli mnoho porážok. Dve veľké britské vojnové lode, HMS Repulse a HMS Prince of Wales, boli potopené japonským leteckým útokom pri Malajskom polostrove 10. decembra 1941 (potopenie zväzu Z).
19. januára 1942 kapitulovalo Britské Borneo, 23. januára bol obsadený Rabaul, 15. februára 1942 kapituloval aj Singapur (pozri bitka o Singapur) a krátko na to 9. marca kapitulovala Jáva.
Japonsko vtrhlo do Hongkongu 8. decembra 1941 a v bitke o Hongkong 25. decembra 1941 porazilo britské sily. 8. decembra 1941 začali Japonci útok na Filipíny. Spojenecké sily na Filipínach sa vzdali medzi 6. a 8. májom 1942.
Po dobytí Hongkongu sa japonská armáda otočila na juh k juhovýchodnej Ázii a Indočíne. Francúzske jednotky v Indočíne zo začiatku kládli odpor, ale po nastolení režimu vo Vichy sa museli vzdať, toho využil Siam (Thajsko) a zaútočili na Indočínu. Potom Japonci obsadili Kambodžu, Laos a zaútočili na Thajsko. Siam však nebol schopný vzdorovať a požiadal o mier. Boje boli zastavené a Thajsko s Japonskom muselo uzavrieť 21. decembra 1941 nútené spojenectvo. To po vojne uľahčovalo Thajsku vojenskú situáciu (nemuselo odovzdávať zbrane Spojencom).
V januári došlo k inváziám do Barmy a Holandskej východnej Indie. Japonci obsadili Filipiny a Kuala Lumpuru.
Brandon Bochenski
Brandon Bochenski (* 4. apríl 1982, Blaine, Minnesota, USA) je bývalý americký a kazašský hokejista.
Klubový hokej
Brandon Bochenski hrával na pravom krídle. Vo vstupnom drafte NHL v roku 2001 ho vybral klub Ottawa Senators v siedmom kole ako 223. v poradí. V NHL začal hrať v sezóne 2005/06 za Ottawu Senators so zmluvou s ročným príjmom 602 tisíc dolárov.
3. februára 2007 prestúpil do klubu Boston Bruins. V priebehu sezóny 2007/2008 bol vymenený do Anaheim Ducks za Shane Hnidy a v tej istej sezóne ho Ducks vymenili do Nashville Predators. Ako voľný hráč v lete 2008 podpísal zmluvu s Tampa Bay Lightning.
V Tampe vytrval do roku 2010. V sezóne 2010/11 prestúpil do Barysu Astana nastupujúcom v KHL. V Astane napokon odohral osem sezón, z toho tri ako kapitán tímu. Kariéru ukončil v roku 2019.
Reprezentácia
Tréner Mike Sullivan ho nominoval na Majstrovstvá sveta 2007 v Rusku. USA skončili 5. po štvrťfinálovej prehre s Fínskom 4:5 po samostatných nájazdoch.
Na majstrovstvách sveta po druhýkrát štartoval v roku 2016, turnaj sa hral opäť v Rusku. Tentoraz ale Bochenski reprezentoval Kazachstan. V základnej skupine odohral sedem zápasov, ale Kazachovia skončili na poslednom mieste v skupine a zostúpili do nižšej divízie.
Do kazašskej reprezentácie sa vrátil Bochenski v rokoch 2017 a 2019, v oboch prípadoch viedol mužstvo ako kapitán a v roku 2019 pomohol reprezentácii vybojovať postup do elitnej kategórie.
Hippos
Hippos (Hippos, ) môže byť v staroveku: Hippus môže byť aj striedavé rytmické zužovanie a rozširovania zreníc po osvietení u neurotikov, synonymá: zrenicová atetóza, poskakujúce zrenice, pozri hippus (oftalmológia)
NGC 2275
NGC 2275 je galaxia v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. októbra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Hynčicovy skály
Hynčicovy skály je prírodná pamiatka ev. č. 696 severovýchodne od obce Viničné Šumice v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK SCHKO Pálava a KS Brno.
Ochrana
Predmetom ochrany je fragment teplomilných spoločenstiev na skalnom útvare z kulmských zlepencov.
Fontains
Fontains je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Paternion
Paternion (🇸🇻) je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Korutánsko v okrese Villach-vidiek.
Fontains
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Paternion
Žije tu 6 106 obyvateľov (1. 1. 2010).
Fontains
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Havlíčkov Slovan
Slovan bol český opozičný, protivládny a protiabsolutistický časopis vydávaný Karlom Havlíčkom Borovským v čase bachovho absolutizmu v Kutnej Hore. Mal aj veľa prispievateľov zo Slovenska.
Karel Havlíček-Borovský a jeho vzťah k Slovensku
Významný český pokrokový novinár a politik Karol Havlíček-Borovský, ktorý patril v prvých rokoch bachovského absolutizmu, medzi popredných protihabsburských predstaviteľov, mal veľa stúpencov aj na Slovensku. Stalo sa tak napriek tomu, že ešte pred revolúciou odmietal spisovnú slovenčinu, ako prejav údajného slovenského separatizmu, v čom sa zhodoval s oficiálnym názorom liberálnej českej buržoázie.
Aj keď pred revolúciou štúrovci s ním v novinách a časopisoch polemizovali z týchto dôvodov, predsa sa s ním nakoniec zmierili, lebo uznal oprávnenosť spisovnej slovenčiny a podporoval politiku slovenského národného hnutia. V revolučnej dobe Havlíček už so štúrovcami intenzívne spolupracuje. Vidieť to aj z toho, že nezištne poskytuje štúrovcom miesto vo svojich Národných novinách na propagáciu slovenského povstania a na polemiku s nepriateľskou maďarskou tlačou. Dokonca, ako sme spomínali, jeho Národní noviny sa na Slovensku počas revolúcie ilegálne rozširovali a propagovali tak osožné myšlienky česko-slovenskej spolupráce.
Na kroměřížskom sneme roku 1849, ktorého sa Havlíček ako poslanec zúčastnil, stáva sa z neho nadšený stúpenec demokracie a federatívneho zriadenia Rakúska. Domnieval sa, že v takomto zriadení by Česi, Moravania, Slezania i Slováci tvorili osobitnú zem s vlastnou samosprávou, čo sa však neuskutočnilo. Napriek stupňujúcemu sa vládnemu teroru, Havlíček po tomto sklamaní prešiel do opozície. Od tých čias venuje svoje vynikajúce publicistické schopnosti a mimoriadny novinársky talent boju proti viedenskej reakcii. Mení aj svoj vzťah k tej časti slovenskej buržoázie, ktorá volila spoluprácu s cisárskym absolutizmom. Teda Staroslovákov posudzoval kriticky.
Z týchto dôvodov kritizoval tiež Lichardov Slovenskí pozorňík, ako proviedenský orgán, pričom sa ešte stále nevedel celkom zmierniť so spisovnou slovenčinou. Preto aj vyčítal Štúrovi a Hurbanovi, že sa “posud ještě nenaklonili k staré spisovné jednotě celého kmene československého".
Roku 1850 však svoj pôvodný názor na spisovnú slovenčinu podstatne korigoval, vychádzajúc pri tom, povedané dnešnou terminológiou, zo sebaurčovacieho práva každého národa. Keď roku 1850 – 1851 vydával v Kutnej Hore svoj opozičný, protivládny a protiabsolutistický časopis Slovan, zaviedol do neho osobitnú rubriku Ze Slovenska, do ktorej písalo veľa slovenských dopisovateľov. Pravda o slovenskej národnej i sociálnej problematike, písal aj na iných miestach svojho časopisu. Išlo mu tu o viacej, ako o spisovný jazyk. Snažil sa získať slovenských čitateľov pre svoj federalistický a protivládny program, pre úzku spoluprácu pokrokových Čechov a Slovákov.
Z takýchto pozícií ostro kritizoval vládne Slovenské noviny, ich reakcionárske sklony a defaistickú politiku. Veď Lichard a jeho prívrženci sa ešte v prvých rokoch bachovského absolutizmu domnievali, že delegácie Slovákov na ministerstvo vnútra vo Viedni, rozsiahle petičné akcie, určené cisárskemu dvoru, donútia panujúci režim splniť politiku národnej rovnoprávnosti a vytvoriť slovenské vojvodstvo. Bola to však politická naivita. Preto aj dopisovatelia Slovana zo Slovenska, vyčítali Slovenským novinám servilitu k panujúcemu režimu a ich petičné akcie volali zbytočným žobráckym modlikaním.
Slovan a jeho význam pre Slovensko
Slovan staval pred našich čitateľov oveľa reálnejší a pokrokovejší politický program, ako Slovenské noviny, alebo Hurbanove Pohľady. Preto bola aj jeho obľuba v našich krajoch taká veľká. Havlíček v tomto časopise odmietal nielen absolutizmus, ale aj jeho priameho pomocníka klerikalizmus. Vyčítal vláde okliešťovanie občianskych slobôd a zavedenie teroru. Tento časopis sa stal veľkou školou demokratizmu a národného povedomia, ku ktorému sa Havlíček dostal postupne cez svoje omyly a závažné politické chyby v revolúcii. Bránil nebojácne zvyšky slobody tlače a bojoval proti vládnucej triede až dovtedy, kým jeho Slovan násilne neumlčali.
Jeho novinárske a občianske kvality chválil aj Lichard: “Havlíčkom vyhasol talent, akého dosiaľ v obore slovanskej žurnalistiky nebolo....Obsah spisov Havlíčkovych tu nebudem posudzovať, čo sa však formy ich týka, ani najstrannejší protivníci zosnulého nemôžu tajiť, že správnosťou reči, jasnosťou, zrozumiteľnosťou a ozdobnosťou slohu svojho nad všetko vynikali".
Tu už nie sú pokorné a prosebné hlasy "k cisárovi-pánovi", ani neustále utešovanie Slovákov, že vláda nezabudne na svojich "verných spojencov", ako bolo možno často čítať vo vládnych Slovenských novinách. Slovan nebojácne obviňoval vládu z germanizácie slovenských škôl, zo spolupráce s maďarskou šľachtou i z bezcitného vykorisťovania slovenského ľudu. Neznámy dopisovateľ tu podal takýto obraz porevolučného Slovenska: „Kdo by se domníval, že poddanství i skutkem zrušeno jesto, byl by na omylu: Jest ho hrůzyplný, ano bolestivý pohled, krajina tak utěšená, osazena lidem vinou svých pánu nevzdělaným, nečistým, áno na těle i na duši zotročilým, a k tomu přiměřené bídne, neúhledné, tmavé a špinavé chatrče obývajícim...Hana, ako kletba na takovou konštituční vládu, kdežto jedna toliko třída občanův v rozkoších oplýva...ano druhá třída, ano celý národ témeř v surovosti a nevědomosti žije a hladem hyne.“
Havlíček dával vo svojom tlačovom orgáne aj slovo kritikom odrodeného slovenského zemianstva a dedinskej inteligencie, ktorá podľa nich “duševně spí, o vzdělání lidu se nestará a leda že zahoukne jedním ohromím "veto", když se někdo /její/ kapsy dotknouti hodlá". Spolu s Havlíčkom bojujú pokrokoví Slováci – dopisovatelia Slovana Michal Miloslav a Ondrej Hodža, Ján Lehotský, Janko Matúška, Jonáš Bohumil Guoth, Ctiboh Zoch, Jozef K. Viktorin, Ján Palárik a iní proti vládnemu teroru, "obleženiu", potláčaniu spolkového života i proti zradnej politike českého reakcionárskeho grófa Thuna, ministra školstva v dobe bachovského absolutizmu, ktorý mal v rukách aj osudy škôl na Slovensku.
Redaktor Slovana dokázal sa biť za pravdu bez ohľadu na osoby, ako to dokazuje jeho polemika s Jánom Kollárom. Keď Kollár chcel dokazovať na základe svojich archeologických vykopávok tzv. retranských bôžikov, že už v období raného stredoveku panovala medzi Nemcami a Slovanmi ideálna zhoda a podobnými pavedeckými teóriami chcel vlastne posilňovať bachovskú centralizačnú politiku, našiel v Havlíčkovi svojho neúprosného kritika. Havlíček v Slovane sa priamo sarkasticky vysmial takýmto Kollárovým článkom, uverejneným vo vládnych Reichszeitung i vo Vídeňskom denníku. Pravda, Havlíček podrobil najprv tieto články kritickej analýze a tým ukázal na ich nevierohodnosť. Kollár totiž ako básnik mal nesporne vysoké umelecké kvality, no jeho "vedecké" jazykovedné i archeologické výskumy boli veľmi labilné a ako vidíme, pochybené.
V tejto dobe bol už Kollár úplne v zajatí svojho konzervativizmu. Nepostihol labilnosť svojich "vedeckých výskumov" archeologických, mimochodom financovaných členmi panovníckeho rodu. 18. augusta 1850 písal o nich z Neustrelitzu priamo s básnickým pátosom: “Európa bude udivená mojimi objavmi!". Zatiaľ sa však mohli diviť len archeológovia a slavisti, vedení Pavlom J. Šafárikom nad tým, ako Kollár nešťastne spájal svoje emocionálne a básnické predstavy s reálnym, exaktným vedeckým výskumom. Toto spájanie bolo na škodu vedeckej vierohodnosti a viedlo na scestie.
Havlíčkov Slovan bol jediným tlačovým orgánom, ku ktorému sa s dôverou obracali všetci odporcovia bachovského absolutizmu a viedenskej reakcie. Napr. študent bratislavského lýcea Andrej Krman písal v tejto dobe Samovi B. Hroboňovi o svojom veľkom sklamaní z cisárskej Viedne, ktorá zavrhla Slovákov a hanebne ich podviedla, napriek tomu, že jej počas revolúcie pomáhali. Preto aj ostro kritizoval vládu, ktorá nechcela povoliť zavedenie slovenčiny do škôl a úradov na našom území. Trpko však vyčítal aj slovenskej maloburžoázii a inteligencii jej ľahostajnosť k národným veciam, opatrníctvo a pasivitu: “Zhováral som sa o tomto i s Hurbanom a Štúrom, ale tí, tiež čakajúc, provizórnej vlády, dúfali... Písal som o tom redakcii do Viedni (rozumej do Slovenských novín), poslal som jim články, ale oni iba výťahy z nich dali, sa to celky černožltácke, nie pre národ náš noviny. Za tým (som) Havlíčkovi písal, ktorý ich vyčistil, ba i do Pešte (Presse), v ktorých to pod dopisom z Trnavy vyšlo".
Pokroková časť slovenských národovcov považoval a Slovana aj za tlmočníka našich národných a sociálnych požiadaviek, pretože ho k tomu oprávňoval Havlíčkov „princíp, jeho politicko-národní stanoviště z nehož se na záležitosti všeslovanstva díva...“.
Vládne kruhy dobre vedeli, akým im je Havlíčkov Slovan nebezpečným protivníkom ako aj o tom, že má silné politické pozície aj na Slovensku. Preto hneď po úradnom zákaze jeho kolportáže v Prahe, dochádza k podobnému zákazu pre územie celého Uhorska. Keď sa tak stalo, zo Slovana sa postupne vytrácali príspevky slovenských dopisovateľov, aj keď celkom nikdy neustali. Karel Havlíček musel však už vtedy čeliť aj novému nebezpečenstvu. Bol ním reakcionársky a protiľudový Vídeňský denník, ktorý sa snažil dezorientovať verejnosť a strhnúť na stranu rakúskeho absolutizmu aj celé slovenské národné hnutie. Napriek tejto zložitej situácii Havlíčkov kutnohorský časopis až do svojho zániku, vynúteného terorom absolutizmu, nestratil nikdy zo zreteľa vývoj politických udalostí na Slovensku už aj preto, lebo spoluprácu pokrokových vrstiev českej a slovenskej spoločnosti považoval za jedno zo základných kritérií svojej politiky.
Zánik Slovana
Ani Hurbanov útok vo Vídeňskom denníku, ani prenasledovanie zo strany štátnej moci a cirkvi nemohlo poraziť Havlíčkovych stúpencov na Slovensku v ich nerovnom boji proti vládnemu teroru. Píše aj naďalej protestné články do kutnohorského Slovana a rozširujú svoje opozičné názory aj na slovenskom vidieku. Očakávali bezohľadný postup vlády, jej represálie a teror, a preto ani po zákaze kolportáže Slovana v Uhorsku, neboli zastrašení a nekapitulovali. Vyhlasovali, že „povědomí slovanské podobné demonstrace neukolébají do konečného spánku“. Preto aj nezmieriteľne kritizovali z takýchto pozícií Víděnský denník i vládne Slovenské noviny.