cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tichonice
Tichonice je obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 203 obyvateľov, z toho 107 mužov a 96 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,2 roka (muži 40,8 roka, ženy 48,1 roka).
Reinsberg
Reinsberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Scheibbs.
Žije tu obyvateľov.
Briseis
Briseis môže byť:
NGC 7743
NGC 7743 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. októbra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
Cancale (kantón)
Cancale je francúzsky kantón v departemente Ille-et-Vilaine v regióne Bretónsko. Tvorí ho šesť obcí.
Festival Chorobná & Kýže sliž
Festival Chorobná & Kýže sliž je dvojalbum slovenskej kapely Horkýže Slíže obsahujúci albumy Festival Chorobná a Kýže sliz. Vyšiel v roku 2006.
Juraj Droba
Mgr. Juraj Droba, MBA MA (* 25. máj 1971, Bratislava) je slovenský politik, podnikateľ a manažér, od roku 2017 predseda Bratislavského samosprávneho kraja. Predtým bol v rokoch 2010 až 2017 poslancom Národnej rady SR za stranu SaS, ktorej je zakladajúcim členom. V NR SR bol členom zahraničného výboru a členom osobitného kontrolného výboru na kontrolu činnosti SIS. Županom BSK sa stal po víťazstve vo voľbách do VÚC v roku 2017.
Vzdelanie a začiatky kariéry
Po absolvovaní športového gymnázia na Hubeného ulici v Bratislave v roku 1989 začal študovať na Fakulte telesnej výchovy a športu Univerzity Komenského v Bratislave, kde vyštudoval učiteľstvo telesnej výchovy a anglického jazyka. Počas štúdia sa zúčastnil zahraničného pobytu na Rijksuniversiteit Gent. Štúdium dokončil v roku 1996. V rokoch 1997 až 2000 vyštudoval víkendový executive MBA program, ktorý spoločne ponúkala Fakulta manažmentu UK a Joseph M. Katz Graduate School of Business na University of Pittsburgh. V rokoch 2000 až 2001 študoval v odbore politické vedy na Graduate School of Political Managment, George Washington University vo Washingtone D.C..
V rokoch 1996 až 2002 pôsobil v spoločnosti Omnipublic, s.r.o., v Bratislave, počas roku 2001 absolvoval stáže v Spojených štátoch.
Od januára 2002 do júna 2008 pracoval ako riaditeľ divízie vonkajších vzťahov a člen predstavenstva v T-Mobile Slovensko.
Je jedným zo zakladateľov slovenskej značky Double Cross Vodka (2007), ktorej je aj spolumajiteľom. Je zároveň majiteľom spoločnosti Droba & Partners s.r.o.
Volebné obdobie 20102012
V parlamentných voľbách v roku 2010, prvých pre stranu SaS, kandidoval na 13. mieste. Nakoniec získal 17. miesto z 22 a stal sa poslancom.
Volebné obdobie 20122016
Vo voľbách do NR SR v marci 2012 kandidoval na 13. mieste kandidátky SaS, ziskom 6 081 preferenčných hlasov získal mandátové 17. miesto. V novembri 2012 sa v Národnej rade hlasovalo o návrhu zákona o registrovaných partnerstvách. Predložil ho spolu s poslancami Luciou Nicholsonovou a Martinom Poliačikom. Kvôli slabej podpore poslancov sa však zákon nedostal ani do prerokovania v druhom čítaní. Podporilo ho len 14 z prítomných 129 poslancov. Proti hlasovalo 94 a zdržalo sa 20 zákonodarcov.
Z SaS odišiel v apríli 2013 spolu s poslancami Jozefom Kollárom, Jurajom Miškovom, Danielom Krajcerom a Martinom Chrenom. V júni 2013 vstúpili do strany NOVA kde Droba pôsobil v Liberálnej frakcii. V auguste 2014 bolo oznámené, že sa Droba do SaS nevráti. Jeho predstavy o liberálnej politike sa nezhodovali s predstavami strany. Odmietla ho Republiková rada SaS. V januári 2015 sa Droba spolu s Eugenom Jurzycom vrátil k SaS a umožnil tak vznik ich poslaneckého klubu. Členom strany sa však nestal. Poslanecký klub SaS bol neaktívny od roku 2013, počet jeho členov nedosahoval zákonom stanovenú hranicu osem členov.
Vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2014 kandidoval na piatom mieste za koalíciu strán NOVA, KDS a OKS na poslanca Európskeho parlamentu.
Volebné obdobie 20162020
Do volieb v roku 2016 kandidoval na 13. mieste na kandidátke SaS. Bol spoluautorom volebného programu SaS a tímlídrom SaS pre osobné slobody. V parlamente pôsobil v poslaneckom klube SaS, ako podpredseda Mandátového a imunitného výboru, člen Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS, člen Zahraničného výboru NR SR, člen Stálej delegácie NR SR v Parlamentnom zhromaždení NATO, náhradný člen Výboru NRSR pre európske záležitosti a náhradník Stálej delegácie NR SR v Parlamentnom zhromaždení OBSE.
Volebné obdobie 20202024
V parlamentných voľbách 2020 kandidoval z 10. miesta kandidátky SaS. Do parlamentu sa dostal s 8 968 preferenčnými hlasmi. Poslaneckého mandátu sa však vzdal s odôvodnením, že chcel len podporiť stranu SaS. Nastúpila za neho náhradníčka Jarmila Halgašová.
Politická činnosť na krajskej úrovni: župan Bratislavského samosprávneho kraja
Vo voľbách do orgánov samosprávnych krajov v novembri 2017 bol zvolený za župana. Podľa prieskumu volebných preferencií zverejnenom v septembri 2017 sa umiestnil na druhom mieste, zaostával za Milanom Ftáčnikom a o vyše 6 % ale predbehol župana Pavla Freša o 0,2 %. S podporou strán SaS, OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti (OĽANO), SMK-MKP, NOVA, OKS, Zmena zdola, DÚ získal 36 864 hlasov, čo predstavovalo 20,42 % (najmenší počet aj podiel hlasov župana zo všetkých krajov, keď najbližší pred ním čo do počtu bol Jozef Viskupič 48 584 a čo do podielu Milan Belica 34,1 %). Po zvolení za vzdal mandátu poslanca NR SR. Počas jeho vedenia kraja došlo v zime 2021 k závažným problémom a výpadkom v autobusovej doprave.
Montigny-sur-Aube
Montigny-sur-Aube je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dechtársky potok
Dechtársky potok je potok v Gemeri, v južnej časti okresu Rimavská Sobota. Je to ľavostranný prítok Mačacieho potoka s dĺžkou 7,1 km.
Crasville-la-Mallet
Crasville-la-Mallet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Gmina Cedynia
Gmina Cedynia je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve.
Gmina Cegłów
Gmina Cegłów je vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Gmina Cedynia
Má rozlohu 180,38 km² a žije tu 4343 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 24,08 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Gryfino.
Gmina Cegłów
Má rozlohu 95,74 km² a žije tu 6 369 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 66,52 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Mińsk Mazowiecki.
Cesson-Sévigné (kantón)
Cesson-Sévigné je francúzsky kantón v departemente Ille-et-Vilaine v regióne Bretónsko. Tvoria ho dve obce.
Majstrovstvá sveta v severskom lyžovaní 2009 – Preteky na 30 km voľnou technikou žien s hromadným štartom
Preteky na 30 kilometrov voľnou technikou žien s hromadným štartom na Majstrovstvách sveta v severskom lyžovaní 2009 bola jedna z 6 ženských disciplín na Majstrovstvách sveta v severskom lyžovaní 2009 v Liberci. Súťažilo sa 28. februára 2009. Víťazkou sa stala Poľka Justyna Kowalczyková.
Varšavské metro
náhľad|230x230bod Varšavské metro tvoria dve linky podzemnej dráhy vo Varšave. Je to jediné metro v Poľsku.
Dejiny
Po vyhlásení nezávislého Poľska v roku 1918 sa Varšava stala hlavným mestom nového štátu. V tomto čase vznikli prvé plány na vybudovanie siete podzemnej železnice. Začali sa prípravné práce, avšak Veľká hospodárska kríza v 30. rokoch a druhá svetová vojna ich zastavili. Plány počítali s dvoma linkami s celkovou dĺžkou. Po Varšavskom povstaní a oslobodení bolo zničených 90 percent budov v strede mesta a tak bola dôležitejšia obnova mesta ako doprava.
Varšava bola prebudovaná ako moderné mesto so širokými bulvármi a domami v sovietskom štýle. Z dopravného hľadiska mala byť zavedené, podobne ako v Prahe, aj podpovrchová električka, a to trasovaná rovnako ako prvá linka predvojnového projektu. Na okrajových častiach by linka viedla po povrchu a v centre meste by sa nachádzalo niekoľko staníc pod zemou. Projekt bol však v roku 1948 zrušený a nahradený koncepciou klasického metra, vedeného zhruba 15 metrov pod povrchom. Jeho realizácia sa však tiež neuskutočnila.right|thumb|Schéma metra
Konečné rozhodnutie o výstavbe podzemnej dráhy pod mestom padlo v roku 1984, metro bolo koncipované ako klasické metro sovietskeho typu. Vzhľadom na to, že Poľsko sa nachádzalo v tom čase v nie veľmi priaznivej ekonomickej situácii, stavba postupovala pomaly. Prvý úsek modrej linky 1 s jedenástimi stanicami bol sprevádzkovaný v roku 1995 a stále sa rozširuje. Existujú aj plány na vybudovanie ďalších dvoch liniek, červenej a zelenej.
Druhá linka (M2) so 7 stanicami bola otvorená 8. marca 2015. Spája východný a západný breh Visly a náklady na jej výstavbu presiahli 1 mld. eur.
Vlaky
V súčasnosti disponuje linka ruskými vozidlami typu 81-71 v počte 60 ks, ako aj modernými vlakmi od firmy Alstom v počte 108 ks a vlakmi od firmy Siemens.
Porcelette
Porcelette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Michal Králka (protifašistický bojovník)
Michal Králka (* 27. september 1919, Podbrezová-Lopej † 20. august 1975, Banská Bystrica) bol slovenský dôstojník a protifašistický bojovník.
NGC 7744
NGC 7744 je galaxia v súhvezdí Fénix, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. septembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
Reisenberg
Reisenberg je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Baden.
Žije tu obyvateľov.
Potôčik
Potôčik môže byť:
Zoznam hudobných článkov/Ç
ça
Ça Ira · Ça plane pour moi
Tisem
Tisem je obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 217 obyvateľov, z toho 108 mužov a 109 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 42,4 roka, ženy 40,4 roka).
Zoznam hudobných článkov/9
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 6 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
99
99 Luftballons · 99 watt · 99 zápaliek
9p
9pm (Till I Come)
Postroff
Postroff je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Anatoli Kohout
Anatoli Kohout (* 9. september 1946, České Budějovice – † 9. október 2007) bol český bubeník, známy hlavne z pôsobenia v hardrockovej skupine Katapult.
Anatoli Kohout, bol známy pod prezývkou Tolja (alebo aj Tolya), spočiatku hral na gitaru v českobudejovickej skupine The Sinners. Na tomto poste ho vystriedal Oldřich Říha, s ktorým neskôr hrával v tejto istej skupine s novým názvom Katapult
Stručná kariéra:
Zo skupiny Katapult Anatoli Kohout štyrikrát odišiel, ale vracal sa v časoch, keď toto české hardrockové slávilo najväčšie úspechy. Nahral s touto skupinou albumy Katapult a Katapult 2006. V skupine sa počas tridsaťročnej histórie vystriedalo osem bubeníkov. V deväťdesiatych rokoch počas obdobia, keď bola skupina Katapult predskupinou anglickej kapely Status Quo nahradil v nej na koncerte v Brne vtedajšieho bubeníka Milana Balcara a hral so skupinou Katapult aj nasledujúce tri roky. Naposledy sa Kohout spojil s Katapultom v septembri 2004.
Anatoli Kohout zomrel náhle začiatkom októbra 2007.
Finncon
right|thumb|[[Cosplay na Finncone 2013]]
Finncon je najväčší sci-fi con vo Fínsku a s počtom účastníkov do 9000 jeden z najväčších conov v Európe.
Je jedinečný tým, že nemá žiadne členské alebo vstupné poplatky. Podujatie je organizované raz za rok v rôznych mestách vo Fínsku.
Zoznam kultúrnych pamiatok v Bytči
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v meste Bytča v okrese Bytča.
Gmina Cekcyn
Má rozlohu 253,32 km² a žije tu 6437 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 25,41 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Tuchola.
Pešia zóna v Nitre
Pešia zóna v Nitre sa nachádza v centre mesta (Dolné mesto, mestská časť Staré mesto). Je to úsek Štefánikovej triedy od Svätoplukovho námestia po začiatok Palárikovej ulice.
História
Štefánikova trieda existovala už v stredoveku. Pôvodne sa nazývala Dlhá ulica, neskôr Hlavná ulica, do roku 1989 Leninova trieda a až po roku 1989 dostala názov Štefánikova trieda. Úpravy terajšej pešej zóny  boli dokončené 15. apríla 1996. Pribudli sem umelecké diela, vytvorené nitrianskymi architektmi a výtvarníkmi zo združenia Nitrava pod vedením Ing. arch. Tibora Zelenického, v duchu veľkomoravských tradícií.
Retz
Retz je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Hollabrunn.
Žije tu obyvateľov.
NGC 7745
NGC 7745 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 6. septembra 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Hrob Alexandra Albrechta
Hrob Alexandra Albrechta sa nachádza v bratislavskej mestskej časti Staré Mesto na ulici 29. augusta na Ondrejskom cintoríne. Je to národná kultúrna pamiatka, ktorá je zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod číslom 279/12). Za národnú kultúrnu pamiatku bol objekt vyhlásený 25. apríla 1978.
Náhrobok bol postavený niekedy v 19. alebo 20. storočí. Postavený je v štýle eklekticizmu.
Gmina Ceków-Kolonia
Gmina Ceków-Kolonia je vidiecka gmina v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve.
Má rozlohu 88,19 km² a žije tu 4529 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 51,36 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kalisz.
Čierny potok (prítok Gortvy)
Čierny potok je potok v dolnom Gemeri, v južnej časti okresu Rimavská Sobota. Je to ľavostranný prítok Gortvy, má dĺžku 6,1 km a je tokom VI. rádu.
Pramení v Cerovej vrchovine, v podcelku Bučenská vrchovina a časti Blhovská vrchovina, na severovýchodnom svahu vrchu Veľký Bučeň (514,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 320 m n. m. Najprv tečie na východ, následne sa stáča juhovýchodným smerom, tečie cez osadu Ceveková a pod osadou priberá sprava prítok vznikajúci južne od vrcholu Trojchotára (359,4 m n. m.). Pri Hodoši, miestnej časti obce Čierny Potok, priberá zľava prítok od samoty Kotlina, následne sa stáča smerom na východojuhovýchod a opäť zľava priberá krátky prítok prameniaci západne od kóty 264,9 m. Napokon preteká miestnou časťou Durenda, kde z ľavej strany priberá prítok z juhozápadného svahu Strážnej (305,8 m n. m.) a pokračuje k ústiu východným smerom. Juhozápadne od obce Hodejov ústi v nadmorskej výške cca 198 m n. m. do Gortvy.
Tomice
Tomice je obec v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 137 obyvateľov, z toho 62 mužov a 75 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 40,9 roka, ženy 40,1 roka).
Montlay-en-Auxois
Montlay-en-Auxois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Châteaubourg (kantón)
Châteaubourg je francúzsky kantón v departemente Ille-et-Vilaine v regióne Bretónsko. Tvorí ho šesť obcí.
Multiplace
Organizácia
Organizácia Multiplace prebieha v troch pracovných skupinách: koordinačnej, programovej a teoretickej. Hlavným komunikačným nástrojom každej skupiny je mailing list. Koordinačná skupina má pravidelné stretnutia, z ktorých na internete publikuje správy. Raz do roka sa koná stretnutie programovej skupiny, organizátorov. Archívy všetkých troch mailing listov sú prístupné verejnosti. Účasť vo všetkých pracovných skupinách je otvorená.
História
Multiplace vznikol ako koordinovaná akcia ľudí, ktorých spájal spoločný záujem prezentovať nové formy kreativity súvisiace s novými technológiami. V apríli 2002 sa spojili klub Buryzone, Galéria Jána Koniarka, Galéria Priestor, združenie Atrakt Art, Rokast, Subterra, České centrum a Rakúske kultúrne fórum a počas piatich dní na siedmich miestach v Bratislave, Trnave a Nitre pripravili prezentácie a vystúpenia softvérových inžinierov, umelcov pracujúcich s novými médiami, digitálnych filmárov, video umelcov a hudobníkov zo Slovenska, Česka, Rakúska a Fínska. Príznačnou pre kontext tzv. nových médií bola práve rôznorodosť profesionálnych pozadí účinkujúcich a organizátorov. Z akcie sa stal každoročný festival, do ktorého sa zapájali ďalší organizátori, lokácie, projekty, umelci. Dnes je už Multiplace v slovenskom a českom prostredí synonymom pojmu nové médiá, i vrátane jeho neurčitej povahy. V roku 2006 sa doň zapojilo 30 organizátorov na 17 lokáciách v 11 mestách s vyše 100 akciami, ktoré siahali od púšťania video artu cestujúcim v autobusoch medzi Prahou a Bratislavou, cez performance zo zvukov varenia ryže s dusenou zeleninou, nábor chodcov na výpravu na Mars až po divadlo tematizujúce súkromný život v byte jeho dočasných hostiteľov.
Retzbach
Retzbach je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Hollabrunn.
Žije tu obyvateľov.
Châteaugiron (kantón)
Châteaugiron je francúzsky kantón v departemente Ille-et-Vilaine v regióne Bretónsko. Tvorí ho deväť obcí.
Crasville-la-Rocquefort
Crasville-la-Rocquefort je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pouilly (Moselle)
Pouilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Javier Pedro Saviola
Javier Pedro Saviola (* 11. december 1981, Buenos Aires) je argentínsky futbalista.
Pouilly (Moselle)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Javier Pedro Saviola
168 cm vysoký útočník v súčasnosti hráva za klub Benfica Lisabon. S kariérou začínal v klube River Plate v Buenos Aires. Za tento klub debutoval keď mal ešte len 16 rokov a získal prezývku El Conejito (zajačik). V roku 1999 získal ocenenie Juhoamerický futbalista roka.
Pouilly (Moselle)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Javier Pedro Saviola
Keď mal 19 rokov prestúpil do katalánskeho veľkoklubu FC Barcelona. Počas jeho prvej sezóny ho trénoval Louis van Gaal a Saviola strelil 17 gólov a stal sa tretím najlepším strelcom La Ligy. Útok Kluivert-Saviola naháňal súperovým obrancom strach! Neskôr prebehli v Barcelone trénerské zmeny a Saviola stratil dôveru, bol poslaný na hosťovanie do Monaca a neskôr do Seville s ktorou získal Pohár UEFA ako jeden so základných kameňov tímu.
13. júla 2007 sa dohodol na prestupe do Realu Madrid. Zmluvu podpísal do roku 2011. Ale už v roku 2009 sa s Realom rozlúčil a pokúsil sa presadiť v susednom Portugalsku, kde o neho prejavila záujem Benfica Lisabon. Tu sa znova stal popredným útočníkom a spoľahlivým hráčom mužstva.
Javierova kariéra bola ako na húpačke: Darilo sa mu v River Plate a Barcelone až do momentu, kým prišiel na miesto trénera Frank Riijkaard a on skončil na lavičke. Po sezóne išiel na hosťovanie do AS Monaco a tam iba pokračovalo jeho trápenie. Ďalšiu sezónu strávil v FC Sevilla kde pookrial a znova pripominal toho špičkového strelca. Po vydarenej sezóne ovenčenej Európskym úspechom sa vrátil zase do FC Barcelona no konkurencia tam bola na každom poste obrovská a neskôr prestúpil do Realu Madrid. Z neho odišiel na hosťovanie do Lisabonu a tam sa mu znova darí a znova ukazuje všetkým svoje nespochybniteľné kvality strelca.
Saviola vyniká najmä šprintom, akcelerácou a čuchom na góly. Tým sa preslávil ešte v Argentíne. V Benfice ale zapracoval aj na hlavičkovani, čo pri jeho výške (168cm) nebolo až tak jednoduché...
Veľký Tribeč
Veľký Tribeč môže byť:
Omodej Aba
náhľad|Pečať palatína Omodeja Abu: v trojuholníkovom štíte erb rodu Aba. Kruhový nápis: †S(igillum)•OMODEI PALATINI DE GENERE OBA. Omodej Aba (, ; * ? – † 5. september 1311, Košice) bol krajinský sudca v Košiciach a uhorský palatín, zakladateľ rodu Omodejovcov.  Otec Dávid z rodu Abovcov, synovia: Ján, Mikuláš, Dávid, Ladislav, Omodej, Dominik, dcéra Katarína.
Život
Veľké zásluhy si získal pri odvrátení druhého tatárskeho vpádu do Uhorska. Po smrti Ladislava IV. Kumánskeho paril k jedným z najaktívnejších podporovateľov Ondreja III. Za to okrem hodnosti palatína získal aj celú Užskú stolicu. Okrem toho vlastnil rozsiahle majetky v Abovskej, Sabolčskej, Spišskej, Šarišskej, Turnianskej a Zemplínskej župe. Počas vlády Ondreja III. bol najmocnejším uhorským magnátom.
Po smrti Ondreja III. spočiatku podporoval ako kandidáta na uhorský trón českého kráľoviča Václava-Ladislava V. Neskôr sa však pridal na stranu Karola Róberta, pre ktorého získal mesto Košice, ktoré dovtedy stálo na strane Václava-Ladislava. Podpora kráľa však nebola trvalá. Zo svojich majetkov vytvoril na severovýchode krajiny samostatnú dŕžavu (s vlastným dvorom so sídlom na hrade Amadévár pri meste Gönc), v ktorej vládol nezávisle od kráľovskej moci. Zaberal kráľovské majetky, budoval mýtne stanice, z ktorých mýto si nechával pre seba a bez kráľovského povolenia staval hrady. Okrem iného na svojom hrade poskytol azyl veľkopolskému kniežaťu Vladislavovi Lokietkovi, budúcemu poľskému kráľovi. Neskôr dokonca s vlastným vojskom vtrhol do Poľska, aby pomohol Vladislavovi získať kráľovstvo.
Dostal sa do sporov s mešťanmi Košíc, ktoré sa usiloval ovládnuť a ktoré sa stali oporou kráľa v boji proti Omodejovcom. Pri jednej z potýčok ho nakoniec 5. septembra 1311 košickí mešťania zabili. Omodejovi synovia si vymohli súd, ten však následne využil Karol Róbert na potlačenie ich moci. Zmluvou z 3. októbra 1311 sa Omodejovci zaviazali, že už sa nebudú usilovať ovládnuť Košice a nebudú brániť ich rozmachu. Okrem toho museli vrátiť Abovskú a Zemplínsku župu a plne sa podriadiť kráľovi. Omodejovci tieto podmienky prijali len formálne. Nadviazali spojenectvo s Matúšom Čákom Trenčianskym a na jar 1312 vyplienili okolie kráľovského mesta Blatný Potok (maď. Sárospatak). Následne odolali obliehaniu kráľovského vojska na Šarišskom hrade. Pri pokuse dobyť Košice sa stretli 15. júna 1312 s kráľovským vojskom pri Rozhanovciach, kde boli porazení.
Gmina Celestynów
Gmina Celestynów je vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Má rozlohu 88,92 km² a žije tu 11032 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 124,07 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Otwock.
NGC 7746
NGC 7746 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 7. septembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 7747
NGC 7747 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 23. septembra 1873.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Jablonové (okres Bytča)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Jablonové v okrese Bytča.
Jelenec (rozlišovacia stránka)
Jelenec môže byť:
Edwin Starr
Edwin Starr (* 31. január 1942, Nashville, Tennessee, USA – † 2. apríl 2003, Bramcote, Notthinghamshire, Anglicko) bol americký soulový spevák. Starr bol známy predovšetkým svojimi singlami zo 70. rokov, ktoré produkoval Norman Whitfield. Najznámejší je jeho hit „War“.
Trhový Štěpánov
Trhový Štěpánov je mesto v Česku v okrese Benešov v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 340 obyvateľov, z toho 669 mužov a 671 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,7 roka (muži 39,7 roka, ženy 43,6 roka).
Montliot-et-Courcelles
Montliot-et-Courcelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ringelsdorf-Niederabsdorf
Ringelsdorf-Niederabsdorf (doslova ) je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Dolné Rakúsko v okrese Gänserndorf. Vznikla v roku 1971 zlúčením obcí Ringelsdorf a  Niederabsdorf.
Žije tu obyvateľov.
2003
Rok 2003 (MMIII) bol kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v stredu 1. januára a skončil v stredu 31. decembra.
Úmrtia
náhled|upright|[[Nina Simone (* 21. apríl)]] náhled|upright|[[Gregory Peck (* 12. jún)]] náhled|upright|[[Katharine Hepburnová (* 29. jún)]] náhled|upright|[[Bob Hope (* 27. júl)]] náhled|upright|[[Charles Bronson (* 30. august)]] náhled|upright|[[Johnny Cash (* 12. september)]] náhled|upright|[[Bertram Brockhouse (* 13. október)]] náhled|upright|[[Alija Izetbegović (* 19. október)]] náhled|upright|[[Pavel Tigrid (* 27. október)]] náhled|upright|[[Art Carney (* 9. november)]]
Châteauneuf-d'Ille-et-Vilaine (kantón)
Châteauneuf-d'Ille-et-Vilaine je francúzsky kantón v departemente Ille-et-Vilaine v regióne Bretónsko. Tvorí ho deväť obcí.
Pournoy-la-Chétive
Pournoy-la-Chétive je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cressy (Seine-Maritime)
Cressy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-Maritime, v regióne Horná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alojz Ballay
Alojz Ballay (* 25. február 1905, Považská Bystrica - † 23. február 1982, Bratislava) bol vojak, dôstojník československej armády, neskôr vysoký dôstojník generálneho štábu a príslušník slovenskej brannej moci, vysokoškolský vojenský pedagóg, veliteľ Vzdušných zbraní slovenskej brannej moci, Pseudonym: A.B.
Životopis
Narodil sa v Považskej Bystrici do slovenskej, rímsko-katolíckej rodiny. Jeho otcom bol Antonín Ballay a matka Berta rodená Koláriková.
Mladosť
Po absolvovaní obecnej školy začal študovať na osemročnom gymnáziu v Trenčíne s vyučovacím jazykom maďarským. Toto platilo v rokoch 1915 až 1918. Gymnaziálne štúdium ukončil maturitou v roku 1923 na rovnakom gymnáziu avšak už s vyučovacím jazykom slovenským.
Služba v československej armáde
Po absolvovaní VA a aplikačnej školy bol premiestnený k delostreleckému pluku 10 v Lučenci ako mladší dôstojník batérie, veliteľ čaty. Od roku 1928 bol prvým dôstojníkom 5. Batérie pluku, neskôr zástupca veliteľa batérie a dočasný veliteľ batérie. V roku 1930 absolvoval lyžiarsky kurz v Krkonošiach. Od roku 1933 bol premiestnený k delostreleckému pluku 109 v Bratislave ako I. dôstojník batérie a následne II. dôstojník náhradného oddielu. Od roku 1935 bol II. pobočníkom veliteľa pluku, kapitán delostrelectva. U delostreleckých útvarov bol hodnotený mimoriadne priaznivo, ako schopný a nadaný dôstojník. V roku 1935 absolvoval tiež náročnú stáž u Vojenského zemepisného ústavu v Prahe, po ktorej bol premiestnený k delostreleckému pluku 4 v Josefove. Absolvoval aj viacero iných odborných kurzov.
Štúdium na Vysokej škole vojnovej v Prahe a ďalšia služba v čs. armáde
V roku 1936 bol prijatý na Vysokú školu vojenskú v Prahe. V I. ročníku VŠV absolvoval stáže u útvarov zbraní, následne v II. a III. ročníku VŠV absolvoval teoretické štúdium. V priebehu štúdia v roku 1938 bol povýšený do hodnosti štábneho kapitána delostrelectva. Počas mobilizácie čs. armády v roku 1938 vykonával funkciu prideleného dôstojníka štábu vyššieho veliteľstva. Ako jeden z mála frekventantov VŠV mohol ukončiť štúdium na škole. VŠV absolvoval v dôsledku rozpadu ČSR skôr, už dňom 15. marca 1939, s výsledným prospechom „veľmi dobrý“.
Príslušníkom v slovenskej brannej moci
Po vzniku samostatného Slovenského štátu vykonával funkciu prednostu 4. (materiálneho) oddelenia MNO – HVV, ustanovený za dôstojníka generálneho štábu. Od mája 1939 bol už majorom generálneho štábu. Zúčastnil sa ťaženia slovenskej armády po boku nemeckej armády proti Poľsku v septembri 1939 ako náčelník 4. Oddelenia veliteľstva slovenskej poľnej armády „Bernolák“. Po návrate z poľa bol opäť pridelený k MNO – HVV. Od 1. októbra 1940 bol už I. dôstojníkom veliteľstva 1. divízie v Trenčíne (náčelník štábu veliteľstva divízie). Na Vysokej vojennej škole v Bratislave od roku 1940 vyučoval ako riadny profesor, od roku 1940 podplukovník generálneho štábu.
V ťažení proti ZSSR a ďalšia služba v slovenskej brannej moci
V júni 1941, po napadnutí ZSSR nacistickým Nemeckom, keď sa do vojny zapojila Slovenská republika, bol do poľa odoslaný aj pplk. gšt. Alojz Ballay ako náčelník štábu 1. divízie. S divíziou sa zúčastnil bojov na Ukrajine, na fronte zotrval až do augusta 1941. Po návrate na Slovensko zaradený na MNO. Po reorganizácii poľného zboru na Rýchlu divíziu a Zaisťovaciu divíziu v septembri 1941 bol opäť odoslaný do poľa ako náčelník štábu RD. Na fronte zotrval až do marca 1942. Následne bol prevelený na Slovensko. Na fronte sa prejavil ako veľmi schopný štábny dôstojník.
Veliteľom vzdušných zbraní
Od júla 1942 bol ustanovený do funkcie náčelníka štábu veliteľstva Vzdušných zbraní v Trenčíne, ktorého veliteľom bol plk. gšt. Štefan Jurech. Po odchode Š. Jurecha na front k RD v polovici septembra 1942 zastupoval veliteľa VZ v jeho funkcii až do 1. januára 1944, kedy bol sám menovaný do funkcie veliteľa Vzdušných zbraní. Zároveň sa stal aj najvyšším správnym orgánom civilného letectva, podliehajúceho vojenskej autorite. Napomáhal pri zavádzaní leteckej výroby na Slovensku, bol členom správnej rady Slovenskej leteckej továrne na lietadlá v Trenčianskych Biskupiciach. Od 1. januára 1944 bol už plukovník generálneho štábu. Ako veliteľ VZ vyvíjal úsilie o zmodernizovanie a skvalitnenie slovenského vojenského letectva. Absolvoval výcvik vojenského pilota, stal sa poľným pilotom - letcom. Ako veliteľ VZ dlhodobo odolával nemeckému tlaku na ďalšie nasadenie slovenských stíhačov proti spojeneckému letectvu. Bol pod neustálou kontrolou nemeckej vojenskej leteckej misie v Trenčíne. Po vytvorení Východoslovenskej armády so štábom v Prešove v roku 1944 vyčlenil na jej podporu „Skupinu vzdušných zbraní“, zloženú z bojových a kuriérnych lietadiel a protilietadlových diel.
Prelomový rok 1944
Rozhodnutím ministra NO gen. I. tr. Ferdinanda Čatloša bol namiesto gen. II. tr. Augustína Malára od 1. septembra 1944 určený vojenským atašé v Berlíne. Pôvodnú funkciu veliteľa VZ odovzdal veliteľovi Pozemného vojska gen. II. tr. Jozefovi Turancovi. Do Slovenského národného povstania sa nezapojil, odcestoval totiž do Berlína, kde mal za úlohu vyvinúť úsilie na prinavrátenie dvoch technických divízií na Slovensko, čo sa však nakoniec nepodarilo. Vo vojenskej diplomatickej funkcii však zotrval iba do polovice októbra 1944, kedy na príkaz MNO odcestoval na Slovensko. Počas cesty, na území Protektorátu Čechy a Morava bol ako tzv. nespoľahlivý dôstojník zaistený nemeckou bezpečnostnou políciou. Nemeckou vojenskou misiou na Slovensku bol zasa vnímaný ako bezpečnostne nespoľahlivý, blízky ministrovi NO gen. I. tr. F. Čatlošovi, ktorý vedel o prípravách povstania. Ako velezradné správanie mu bol vyčítaný zákaz z roku 1944, určený pre slovenských stíhacích pilotov, zahájiť paľbu na spojenecké lietadlá prelietavajúce nad Slovenskom. Následne bol väznený v rôznych väzniciach v Nemecku až do konca apríla 1945. Po oslobodení zajateckého tábora, v ktorom sa nachádzal, spojeneckými vojskami sa prihlásil do čs. armády.
Životné osudy v obnovenej ČSR
Po návrate do ČSR, ešte v roku 1945 podal prihlášku do čs. armády, pričom bol komisiou SNR pre prijímanie dôstojníkov a rotmajstrov slov. národnosti do čs. armády prijatý. Neskôr, na základe nátlaku OBZ bolo z dôvodu údajnej „štátnej a politickej nespoľahlivosti“ rozhodnutie o prijatí do čs. armády zrušené. V roku 1946 opätovne podal prihlášku do čs. armády, ale prijatý už nebol, boli mu zrušené všetky povýšenia z obdobia 1. SR a ku dňu 1. novembra 1949 bol preložený do výslužby. Neskôr mu bola nedôvodne odňatá aj hodnosť štábneho kapitána.
V civilnom živote sa musel živiť rôznou, hlavne manuálnou prácou. Bol prenasledovaný OBZ, predovšetkým po komunistickom prevrate v roku 1948, kedy sa jeho prenasledovanie ešte zintenzívnilo. Živil sa ako zásobovač, neskôr robotník v Cementárni v Ladcoch. Musel sa vysťahovať na dedinu. Nakoniec mu režim umožnil, aby sa po rokoch vrátil do Bratislavy, kde a do dôchodku pracoval ako robotník.
Dielo
Ako riadny profesor na Vysokej vojennej škole v Bratislave písomne spracoval množstvo prednášok a cvičení, ktoré sa využívali vo vyučovacom procese. Príležitostne prispieval odbornými článkami, predovšetkým do vojenských periodík.
Kevin Keegan
Joseph Kevin Keegan, OBE (* 14. február 1951, Armthorpe, Spojené kráľovstvo) je bývalý anglický futbalista a tréner. V rokoch 1999 až 2000 trénoval Anglicko a naposledy v roku 2008 Newcastle United. Počas svojej kariéry získal množstvo úspechov; klubových aj individuálnych. Dvakrát získal ocenenie Zlatá lopta pre najlepšieho futbalistu Európy.
Východná schizma
Východná schizma alebo veľká schizma označuje cirkevný rozkol medzi kresťanským Východom a Západom, ktorý rozdelil cirkvi, ktoré prijali Chalcedónsky koncil. Obvykle sa datuje do roku 1054, keď kardinál Humbert de Silva Candida exkomunikoval konštantínopolského patriarchu Michala I. Kerullariosa a všetkých, ktorí s ním rovnako zmýšľajú (t. j. v praxi celú východnú cirkev), ktorý v reakcii na to vyobcoval konkrétnych pôvodcov tejto nespravodlivo uvalenej kliatby, pápežských legátov, avšak nie pápeža Leva IX., ktorý ich poslal.
Východiská schizmy
V prvej polovici 11. storočia panovali medzi pápežskou kúriou a cisárskym dvorom a patriarchátom v Konštantínopole vcelku korektné vzťahy. Hlavným iniciátorom nového konfliktu sa stal patriarcha Michal I. Kerullarios. Roku 1052 nechal ako odvetu za snahu pápežstva získať pod svoju jurisdikciu južné Taliansko, ktoré si nárokovala ako svoje územie Byzantská ríša, uzavrieť latinské kostoly v Konštantínopole, ktoré slúžili Varjagom z cisárskej gardy a talianskym kupcom. Z jeho podnetu tak opätovne vzplanula polemika o odlišnostiach medzi východnou a západnou cirkvou v oblasti dogiem, ako aj právnej a disciplinárnej praxe. Pápež Lev IX. však mal snahu riešiť konflikt zmierlivo rovnako ako byzantský cisár Konštantín IX. Monomachos. Definitívny rozkol paradoxne nasledoval po akcii, ktorá mala situáciu naopak upokojiť.
Okolnosti vyhlásenia schizmy
Na jar 1054 prišlo do Konštantínopola pápežské posolstvo na čele s kardinálom Humbertom de Silva Candida, ktorý sa svojou ctižiadostivou a neústupčivou povahou v mnohom podobal miestnemu patriarchovi. Michal Kerullarios neuznal hodnovernosť vyslancov a označil pápežov list, ktorý so sebou priviezli, za podvod, čím jednanie na samom začiatku značne skomplikoval. Situáciu ešte skomplikoval fakt, že 19. apríla 1054 rímsky pápež Lev IX. zomrel. V bezvýchodiskovej situácii položili 16. júla 1054 pápežskí legáti na oltár v chráme Hagia Sofia exkomunikačnú bulu a odišli naspäť do Ríma. Okrem toho, že tento dokument exkomunikoval patriarchu a jeho stúpencov, obsahoval množstvo nehoráznych tvrdení o východnej cirkvi, takže sa dokonca sám cisár domnieval, že ide o patriarchov falzifikát. Verejná mienka sa postavila na patriarchovu stranu a to nútilo cisára zaujať jednoznačný postoj. Synoda zvolaná do Konštantínopola 24. júla označila pápežských legátov za exkomunikovaných a prikázala bulu slávnostne spáliť. To považovali v Ríme za konečné riešenie. Treba podotknúť, že exkomunikácie boli namierené proti konkrétnym osobám a nie cirkevným spoločenstvám, hoci neskôr sa im začal pripisovať takýto dosah. Z právneho hľadiska bola navyše celá akcia súkromnou iniciatívou Humberta da Silva Candidu, keďže po smrti rímskeho pápeža Leva IX. sa legáti stali len súkromnými osobami. Na túto skutočnosť však nebrali ohľad, hoci o smrti Leva IX. vedeli.
Následky schizmy
Udalosti roku 1054 boli na Východe všeobecne chápané ako ďalšia dočasná schizma, spôsobená tým, že pápežský stolec okupovali neinformovaní a nevzdelaní Nemci. Týmto otriaslo, keď na základe úspechov prvej križiackej výpravy boli vyhnaní pravoslávni patriarchovia z Antiochie a Jeruzalema a nahradení latinskými prelátmi (1099).
Formálna schizma sa stala skutočnou, keď križiaci na štvrtej križiackej výprave dobyli Konštantínopol (1204), rozbili jednotu ríše a založili Latinské cisárstvo. Nenávidený okupačný režim viedol k prehĺbeniu rozkolu medzi Východom a Západom. K tomu prispel i fakt, že pápež Inocent III. (1198 – 1216) nebol ochotný odsúdiť dostatočne razantne toto západné dobrodružstvo. Naopak vymenoval Benátčana Tomáša Morosiniho za carihradského patriarchu.
Pretrvávajúce nezhody
Veľké napätie medzi katolíkmi a pravoslávnymi panuje na Balkáne, čo je spôsobené najmä nacionalistickými vášňami medzi prevažne katolíckymi Chorvátmi a prevažne pravoslávnymi Srbmi a zlé vzťahy panujú tiež v Rusku, ktoré pravoslávna cirkev považuje za svoje kánonické územie a s nevôľou nesie štruktúry katolíckych cirkví, ktoré tu pôsobia, hoci sama západnú Európu, kde zakladá svoje farnosti, za takto kánonické územie neuznáva. (chýba zdroj)
Stálym zdrojom napätí je existencia východných katolíckych cirkví, ktoré zdieľajú so svojimi pravoslávnymi susedmi bohoslužobný obrad, spiritualitu, teológiu a mnohé právne obyčaje. Najzreteľnejší je tento problém v štátoch bývalého východného bloku, kde je zvýraznený majetkovými spormi, ktoré majú pôvod v násilnom pripojení gréckokatolíckych cirkví k pravoslávnym cirkvám v 40. a 50. rokoch 20. storočia (na Ukrajine, v Rumunsku, na Zakarpatí a v Česko-Slovensku).
Pokusy o zmierenie
V priebehu 2. tisícročia dochádzalo k viacerým pokusom o znovuzjednotenie cirkvi (2. lyonský koncil, koncil v Bazilei, Ferrare a Florencii), avšak nedošlo k posunu v nastolení cirkevného spoločenstva.
Zlepšenie vzťahov prinieslo až 20. storočie. Dňa 7. novembera 1965 rímsky pápež Pavol VI. a konštantínopolský patriarcha Athenagoras I. vzájomnú exkomunikáciu vyhlásenú ich predchodcami zrušili. Toto odvolanie však neznamená nastolenie cirkevnej jednoty medzi katolíckou cirkvou a pravoslávím. V snahe pomôcť obnoveniu jednoty kresťanov rímsky pápež Ján Pavol II. 27. novembra 2004 vrátil ostatky svätých patriarchov Jána Zlatoústeho a Gregora Naziánskeho do Konštantínopola, pričom prvé odtiaľ odniesli križiaci pri vyplienení mesta v roku 1204, druhé priniesli byzantskí mnísi v 8. storočí. Konštantínopolský patriarcha Bartolomej I. spolu s ďalšími predstaviteľmi východných cirkví sa zúčastnili pohrebu Jána Pavla II. 8. apríla 2005. Bolo to po prvýkrát po mnohých storočiach, keď sa pravoslávny patriarcha zúčastnil pohrebu pápeža, čo možno vnímať ako znamenie, že dialóg, ktorý v budúcnosti môže viesť k znovunastoleniu cirkevnej jednoty medzi Východom a Západom, môže napredovať.
Veľký rozkol z pohľadu pravoslávia
Vyššie uvedený opis okolností veľkej schizmy je pohľadom rímskokatolíckej cirkvi. Z hľadiska pravoslávia sa veci javia odlišne.
Osoba carihradského patriarchu Michala Kerularia
(Na západe sa o ňom hneď po rozkole zo zrejmých dôvodov šírili najrôznejšie nepravdy. Niektoré z nich už dostatočne zostarli, aby sa stali tradíciou, a citujú ich aj západní historici.)
Pochádzal zo vznešeného rodu byzantskej aristokracie. Bol to veľmi schopný muž a čakala ho vysoká štátna kariéra. Bolo o ňom známe, že sa riadi rozumom a triezvym úsudkom, nie emóciami. Keď ho však vzbúrenci pri nevydarenom prevrate označili za kandidáta na post cisára, bol zbavený majetku a zavretý do monastiera, kde sa neskôr stal mníchom a vynikal hĺbkou svojho duchovného života. Po zmene na cisárskom tróne v roku 1043, keď sa cisárom stal jeho známy, sa objavil pri dvore ako cisárov poradca. V Carihrade bol veľmi populárny a mal značný vplyv. Nie je známe, za akých okolností sa stal patriarchom. To, že sa naňho niektorí pokúšajú preniesť vinu za rozkol v cirkvi (tradičná rímskokatolícka propaganda), považujú pravoslávni historici za hlboký omyl. Za prvých deväť rokov svojho patriarchátu nevykonal Michal voči Rímu žiadny nepriateľský akt – až do chvíle, keď sa rímska stolica ukázala v Carihrade vo veľmi zlom svetle.
Cirkevná situácia pred rozkolom
Koncom 10. a začiatkom 11. storočia sa začali vo východnej cirkvi objavovať polemické spisy proti rímskym novotám (zvlášť proti filioque). Medzi ich autormi bol aj neskorší patriarcha Michal. Všetky tieto spisy boli napísané v miernom tóne a novoty západnej cirkvi sa v nich označovali jemne za odchýlky od apoštolskej tradície. Nový pápež Lev IX. však na polemiku východných teológov reagoval veľmi ostro, pretože spochybňovala novú cirkevnú líniu pozdvihnutia autority rímskeho biskupa. Zrážka bola nevyhnutná.
Začiatok a okolnosti konfliktu
Za začiatok konfliktu sa zvykne označovať rozhodnutie patriarchu Michala zavrieť latinské chrámy a kláštory v Carihrade (hoci východní kresťania milovali svoj obrad, nevnucovali ho iným cirkvám, takže na východe sa niekde slúžilo aj po latinsky). Jedným z dôvodov tohto kroku bola skutočnosť, že západné novoty, ba herézy (predovšetkým Filioque), začali z latinských stredísk prenikať do niektorých gréckych chrámov v Carihrade. Patriarcha nariadil, aby sa rímske kláštory v Carihrade držali gréckych zvyklostí a nevnášali do cirkvi novoty; latiníci neposlúchli.
Iným dôvodom boli aj problémy v južnom Taliansku, ktoré patrilo pod grécku cirkevnú správu, pretože tam žili Gréci. V 40. rokoch 11. storočia však začal pápež v spojenectve s Nemcami energicky vytláčať Grékov z Talianska. Pôvodne grécky exarchát (s centrom v Ravenne) Karolovci „darovali“ pápežovi a tak vznikol základ pápežského štátu. Lev IX. chcel odtiaľ vytlačiť byzantský obrad a zaviesť tam obrad latinský v nádeji, že južné Taliansko sa časom dostane do jeho moci. Dokonca pre Sicíliu (ktorá bola oddávna gréckym územím) vysvätil latinského arcibiskupa. Ďalej tu boli zákulisné machinácie s gréckym správcom byzantského územia v Taliansku, ktorý nakoniec rozširoval latinský obrad medzi talianskymi Grékmi. Do toho sa zapojili Normani, ktorí sa dostali do južného Talianska a viedli tu sústavný boj proti Byzantíncom. Postupne víťazili a pápež na to vôbec nehľadel nepriateľsky, ani neodmietal ich víťazstvá; Normani boli síce pirátmi, ale patrili k latinskej cirkvi. Obsadené oblasti tak prechádzali pod latinskú správu - grécke bohoslužby tu boli zakázané. Množstvo Grékov v Taliansku nebolo zanedbateľné, žili tu v niekoľkých metropolách, desiatkach biskupstiev a gréckych monastierov. Predtým tam grécka bohoslužba nikomu neprekážala, no zrazu sa začalo s tvrdou latinizáciou – reformní pápeži začali v záujme disciplíny presadzovať jednotu i v bohoslužbách.
Patriarcha Michal mal povinnosť protestovať proti tomu, ako sa pápež správa ku gréckym veriacim. Nakoniec sa musel uchýliť k ostrému odvetnému kroku - zavrieť latinské chrámy a kláštory v Carihrade. Od toho okamihu začal podľa svojej pastierskej povinnosti upozorňovať veriacich na otázky čistoty viery a zrejme na jeho popud vznikol list proti latiníkom (autorom je bulharský metropolita Lev Ochridský), ktorý odsudzuje latinské novoty. Adresovaný bol práve do južného Talianska, tamojším Grékom, ako pomoc proti latinizácii a na rozpoznávanie nesprávnosti latinských odchýlok a novôt. Kardinál Humbert, hlavný pápežský tajomník a horlivý latiník, preložil list do latinčiny; bohužiaľ, vedel len veľmi zle po grécky a jeho preklad podľa toho aj vyzeral. Keď ho doručil pápežovi, stal sa tento list iskrou…
Pápežova reakcia
Pápež bol v tom čase väznený, ale mohol vykonávať cirkevnú agendu. Pod Humbertovým vplyvom vyhodnotil posolstvo konštantínopolského patriarchu juhotalianskym Grékom ako záležitosť ďalekosiahleho významu. Reakcia bola ostrá - pápežova odpoveď neobsahovala ani formálne zdvorilostné frázy. Šlo vlastne o dva listy, ich obsah však tvorí jediné posolstvo rímskeho pápeža východu. Okrem iného konštantínopolskému patriarchovi tvrdo vyčíta, že sa opovažuje poučovať pápeža, ktorý je nad neho vyvýšený, čo je vraj neslýchaná drzosť. Ďalej robí mnoho výpadov proti východnej cirkvi. Hlavnou témou je obhajoba pápežovho primátu nad celou všeobecnou cirkvou na základe privilégií apoštola Petra. Najdôkladnejšie sa zaoberá tézou, že pápež je zároveň svetským vladárom. V porovnaní s rímskou cirkvou je vraj tá konštantínopolská úplne bezvýznamná a pápež im to chce dokázať. Okrem iného Grékov obviňuje, že pokazili vyznanie viery (!). Text obsahuje aj mnoho osobných urážok. Nakoniec pápež tvrdí, že súdiť rímsku cirkev nie je dovolené žiadnemu smrteľníkovi. Tieto listy dokumentujú všetko, o čo sa opierala stredoveká ideológia pápežskej monarchie, neboli však odoslané.
V tom čase prišli do Ríma dva listy z Byzancie, oba vo veľmi miernom tóne. Jeden od cisára, ktorý chcel pápeža získať na spoluprácu v južnom Taliansku, takže písal veľmi srdečne. Druhý od patriarchu, ktorý vyznieva zmierlivo a mlčí o sporných otázkach; vyzýva na upevnenie jednoty. Patriarcha sľúbil zapísať meno pápeža do cirkevných zoznamov, ak bude jeho (patriarchovo) meno v rímskych cirkevných zoznamoch (tzv. „diptychoch“, obsahujúcich mená cirkevných predstaviteľov, s ktorými je cirkevná jednota; vymazať meno nejakého biskupa z diptychu znamenalo prerušiť s ním cirkevné spoločenstvo). Michal oslovoval pápeža ako „brata“ a sám sa podpísal ako „ekumenický patriarcha“, čo pápežova kancelária preložila „in urbe terrarum“ (celého sveta – to pápeža asi príliš nepotešilo). Bol to však omyl, pretože οικουμένη (pôvodne „civilizovaný svet“) znamenalo v gréckom chápaní iba byzantský štát; konštantínopolskí patriarchovia tomuto titulu nikdy neprikladali širší zmysel (nezovšeobecňovali ho na celý svet).
Pápežská delegácia do Byzancie
Zdá sa, že pápež vyhodnotil zmierlivý tón byzantských listov ako slabosť a rozhodol sa ju využiť. Poveril teda kardinála Humberta vedením delegácie, ktorú s vyššie zmienenou odpoveďou poslal do Carihradu. Cestoval s ním tiež kardinál Fridrich Lotrinský (neskorší pápež Štefan IX.). Všetci poslovia vynikali zaujatím proti Byzancii a pevne verili v pravdivosť falošných dokumentov, ktorými sa vtedy (aj neskôr) potvrdzovali nároky pápežstva (pseudoizidorské dekretálie, „dar Konštantínov“). Ich osobné vystupovanie bolo také hrubé a bezohľadné, že to na východe vzbudzovalo všeobecný úžas.
Osoba kardinála Humberta
Západní autori tej doby sa o kardinálovi Humbertovi vyjadrujú pochvalne, že preklial „neposlušných Grékov“, a tento názor zapustil v mentalite západu hlboké korene.
Do Carihradu priviezli legáti obidva pápežove listy. Obidva presiaknuté až neľudskou nadutosťou. Cisárovi pápež napr. píše, že iba pápež je oprávnený rozdávať cisárske koruny. Vyhráža sa, že „ak bude patriarcha aj naďalej tvrdohlavý, mier medzi nami nebude možný“.