cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
WrestleMania
thumb|WrestleMania XXIV WrestleMania je najvýznamnejšie wrestlingové podujatie, ktoré organizuje spoločnosť WWE. Koná sa každoročne od roku 1985, vždy na konci marca alebo na začiatku apríla. WrestleMania je najstaršia wrestlingová platená šou. Autorom myšlienky tohto podujatia bol prezident WWE Vince McMahon.
WrestleMania spája profesionálny wrestling so svetom zábavy. Úspech na tejto akcii znamená pre zápasníkov dôležitý moment v kariére. Medzi najväčšie osobnosti patria Hulk Hogan, The Undertaker, Stone Cold Steve Austin, The Rock, Bret Hart, Shawn Michaels, Triple H, John Cena a Batista. V minulých ročníkoch sa jej zúčastnili mnohé osobnosti šoubiznisu, medzi inými Aretha Franklin, Pamela Anderson, Snoop Dogg či Muhammad Ali.
Croisilles (Eure-et-Loir)
Croisilles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bierry-les-Belles-Fontaines
Bierry-les-Belles-Fontaines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Crucey-Villages
Crucey-Villages je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Blacy (Yonne)
Blacy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sandra (prvé meno)
Sandra je ženské krstné meno. Pochádza z taliančiny, ako skrátená forma mena Alessandra a znamená „ochranca mužov“. Je stvorená z gréckeho slova ανηρ (aner) „muž“, „človek“. V taliančine sa tiež používa mužský tvar, Sandro. Rovnaké meno je Alexandra. Meniny na Slovensku má 2. januára.
Blannay
Blannay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dambron
Dambron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bejzbal na Panamerických hrách 1959
Bejzbal na Panamerických hrách 1959 bol bejzbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1959. Konal sa v Chicagu, v Spojených štátoch v dňoch od 28. augusta do 6. septembra 1959, za účasti dovtedy rekordných 9 mužských tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá 🇨🇷 a 🇵🇷. Bejzbalový turnaj sa hrách organizuje od roku 1951 a toto bolo jeho 3. vydanie. Zápasy sa odohrali na štadiónoch Comiskey Park, bývalého domovského štadióna klubu MLB Chicago White Sox, a Wrigley Field, domovského štadióna klubu MLB Chicago Cubs. Turnaj pozostával zo základnej a nadstavbovej časti.
Dammarie
Dammarie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bejzbal na Panamerických hrách 1959
Titul získala 🇻🇪, ktorá sa v štvorčlennej finálovej skupine umiestnila pred 🇵🇷 a domácim 🇺🇸. Venezuela vo svojom poslednom zápase zvíťazilo nad Portorikom výsledkom. Tím USA tvorili primárne univerzitní hráči. Hráč v poli Jack McCartan sa o niekoľko mesiacov neskôr stal ako hokejový brankár s americkým družstvom víťazom ZOH 1960.
Skupina o umiestnenie
Pozn.: Zápas Dominikánska republikaBrazília sa neodohral.
Finálová skupina
Pozn.: Mexiko odohralo špeciálny play-off zápas s USA (v prvý deň bol zápas za stavu kvôli tme prerušený a dohraný na druhý deň ráno výsledkom  v prospech USA) a vo finálovej skupine už neúčinkovalo.
Bleigny-le-Carreau
Bleigny-le-Carreau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Základná škola (Bratislava, Nevädzová 2)
Základná škola Nevädzová 2 je štátna základná škola na Nevädzovej ulici v Bratislave, neďaleko Ružinovského jazera.
Škola bola založená v roku 1968 a mala špecializované triedy s rozšíreným vyučovaním francúzskeho jazyka.
Vedľa školy sa nachádza Areál netradičných športov a ďalšie športoviská.
Åbenrå
Åbenrå je prístavné mesto v Dánsku, ktoré má 15 750 obyvateľov (2013). V meste dominuje strojársky a potravinársky priemysel. Názov mesta znamená „otvorená pláž“ (dán. åben strand).
Bléneau (obec)
Bléneau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dampierre-sous-Brou
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivan Szabó
PhDr. Ivan Szabó (* 9. júl 1939, Leopoldov) je slovenský novinár, prozaik a spisovateľ literatúry faktu.
Životopis
Narodil sa 9. júla 1939 v Leopoldove. V rodisku navštevoval aj základnú školu (1945-1953). Jedenásťročnú strednú školu absolvoval v rokoch 1953-1956 v Hlohovc i. Po maturite v rokoch 1956-1959 študoval na Chemickej fakulte SVŠT v Bratislave, potom však prestúpil na Pedagogický inštitút v Nitre, kde  v rokoch 1959-1963 vyštudoval aprobáciu slovenský jazyk-dejepis-výtvarná výchova. Roku 1980 na Pedagogickej fakulte v Nitre získal akademický titul PhDr. (úryvok z dizertačnej práce Práca s detským autorom v časopise Kamarát vyšiel v bulletine O práci s knihou medzi deťmi a mládežou, vydala Matica slovenská Martin 1981). Po promócii roku 1963 absolvoval vojenskú prezenčnú službu v Brne (1963-1965). Po jej skončení bol učiteľom v Bánove, kde pedagogicky pôsobil do konca roka 1969. Od 1. januára 1970 nastúpil na miesto redaktora týždenníka pre chlapcov a dievčatá Kamarát. Tu pracoval v rokoch 1970-1972. Potom sa stal redaktorom, neskoršie vedúcim oddelenia obrázkového týždenníka Život. V redakcii pracoval v rokoch 1972-1979. Koncom roka 1979 nastúpil ako zástupca šéfredaktora do motoristického časopisu STOP auto-moto revue, kde zotrval jedenásť rokov - do roku 1990. Potom sa opäť stal reportérom Života, neskoršie vedúcim oddelenia a napokon zástupcom šéfredaktora. V tejto redakcii pracoval od roku 1990 až do apríla 1999. V máji 1999 sa stal šéfredaktorom motoristického časopisu ProfiAuto. Od 1. januára 2000 je v slobodnom povolaní. Aktívny je aj v oblasti výtvarnej tvorby. Medzi jeho obľúbené techniky patrí akvarel, olejomaľba a kresba. V tvorbe dominuje krajinomaľba. Na konte má niekoľko samostatných aj spoločných výstav. Od roku 1972 žije v Bratislave v mestskej časti Dúbravka.
Literárna tvorba
Literárne sa začal prejavovať koncom päťdesiatych a začiatkom šesťdesiatych rokov minulého storočia ešte ako študent. Publikoval poviedky v časopisoch Nový pedagóg, Rozlet, Mladá tvorba, neskoršie Kamarát, Život, Ohník, Stop a Pravda. Jeho poviedky postupne uverejňovali rozličné literárne zborníky či antológie poviedok (Zo svitania, Rozkvet, Fragmenty, Doma, Ľudia v bielych plášťoch, antológia poviedok slovenských spisovateľov v bieloruštine Apošni verasnjovy dzeň).
Publicistická tvorba
Písal reportáže z domova i zahraničia, riporty, články, príbehy, fejtóny, recenzie, seriály a eseje do mnohých slovenských denníkov a časopisov (Historická revue, Hlas ľudu, Kamarát, Knižná revue, Kocúrkovo, Literárny týždenník, Ľud, Ohník, Pravda na nedeľu, ProfiAuto, Roháč, Slovakia, Slovenka, Slovensko, Slovenský denník, Slovenské pohľady, Smena, STOP, Tele Plus, Urob si sám, Výtvarný život, Život). Spolupracoval aj s českými týždenníkmi Tvorba a Květy. Publikoval články v Ročenke Zväzu slovenských protifašistických bojovníkov, v Almanachu Nitra, v regionálnom časopise Leopoldov, v Ročenke motoristu, zostavoval a redigoval Magazín STOP-u. V mnohých prípadoch bol aj autorom fotografií k vlastným článkom a reportážam. Väčšinu autorských fotografií má aj v cestopise Sibírska mozaika a v knihe Ladislava Švihrana 1000 plus 1 slovenských naj (Perfekt 1996). Spolupracoval s rozhlasom, kde napísal niekoľko publicisticko-dramatických a literárno-dramatických pásiem o významných osobnostiach vedy, kultúry a umenia (C. Benz, J. Reed, A. Kvas, Ch. Chaplin, J.Werich, E. Zmeták, J. Šturdík, J. Želibský, J. Nemčík), s televíziou spolupracoval ako spoluautor scenárov k reláciám Televízny Klub Mladých (TKM) a k dokumentárnym filmom Lety za životom (príbeh pilota sanitného lietadla).
Crusader Kings II
Crusader Kings II je strategická počítačová hra (presnejšie tzv. žáner grand strategy/veľkolepá stratégia ) odohrávajúca sa v období stredoveku. Hru vyvíja švédska spoločnosť Paradox Development Studio a publikuje spoločnosť Paradox Interactive. Hra bola vydaná ako pokračovanie hry Crusader Kings a v historickom kontexte nadväzuje na ďalšie hry od Paradoxu (Europe Universalis IV pre obdobie novoveku, Victoria II pre obdobie 19. a 20. storočia a Hearts of Iron IV pre obdobie II. svetovej vojny). Do jesene v roku 2019 vyšlo 15 veľkých DLC k hre a niekoľko ďalších menších herných vylepšení.
Od vydania hry v roku 2012 bolo predaných vyše 1 milión kópií a rozširujúcich balíčkov s celkovým ziskom vyše 7 miliónov eur. Podľa Paradox Interactive hrá hru denne v priemere 12,500 hráčov a priemerný hrací čas hráča hry je 99 hodín na hráča.
Popis hry
V hre sa hráč vtelí do panovníka niektorej z krajín, alebo do niektorého z panovníkových vazalov. Jednoznačné ciele hry neexistujú a je len na hráčovi akým smerom bude svoje postavy a rod viesť. Hra sa odohráva na mape Európy, časti Afriky a Ázie (časť Sibíre, Tibet a India). Časovo je ohraničená začiatočnými rokmi - 769, 867, 936 alebo akýmkoľvek dátumom od roku 1066. Hra automaticky končí vymretím rodu, stratou všetkých území alebo dosiahnutím roku 1453, existuje však DLC konvertor, ktorý hru prevedie do hry Europe Universalis IV.
V hre môže hráč hrať za feudálnych panovníkov, kmeňových panovníkov alebo za nomádov. Zvláštny herný systém majú moslimovia (iqta), republiky a čiastočne aj Svätá ríša rímska a Byzantská ríša. V hre sa nachádzajú aj typy krajín za ktoré nemožno hrať - baróni (najnižšie územné jednotky), teokracie a vnútrozemské republiky. Nehrateľné sú takisto žoldnierske skupiny, sväté rády a Čínska ríša, ktorá je na mape reprezentovaná guvernérom.
Dôležitú úlohu v hre zohrávajú náboženstvá. Hráč náboženstvá v hre môže podľa svoje vôle meniť, každé náboženstvo je hrateľné (niektoré sú obmedzené ale len pre vlastníkov DLC). Medzi základné náboženstvá patria kresťanstvo (katolicizmus, ortodoxia, miafyziti a ich jednotlivé herézy - napr. katari, bogomili, paulikiáni, lolardi,..). Z moslimských náboženstiev sú to najmä sunniti a šíti, ale aj ich jednotlivé herézy. Ďalej sú v hre pohanské náboženstvá (slovanské, germánske, tengrizmus, zunizmus (vyznávači Slnka), africké a mnohé ďalšie), ktoré možno ďalej aj reformovať. Pre Indiu a východnú časť mapy sú typické východné náboženstvá. Významné je aj judaistické náboženstvo, ktorého príslušníci žijú aj na dvoroch panovníkov a prinášajú rozličné eventy a výhody.
Počas hry sa uskutočňuje viacero významných udalostí medzi nimi najmä krížové výpravy, či džihády. V 13. storočí (alebo inokedy ak si hráč nastaví iné herné pravidlá) sa na mape zjavia Mongoli, ktorí rýchlo expandujú do Európy. Významné sú i povstania Seldžukov, Ghaznovcov, či maďarský vpád do Európy v štarte v roku 867. Príbehov viažúcich sa na konkrétnych panovníkov je hre pomenej (pretože po zopár rokoch v hre už historické osoby nahradia herné). Významný je príbeh Karla Veľkého, či Ota I.
V hre má zastúpenie aj kultúrny prvok, nakoľko každá postava a provincia má svoju kultúru, ktorá sa ale môže meniť. Od posledného rozšírenia sa v hre nachádza aj slovienska kultúra. Niektoré kultúry majú aj určité špeciálne výhody (napr. severská/vikingská kultúra (norse) môže na lodiach plieniť susedné krajiny.
Hlavné herné DLC
K septembru 2019 vyšlo 15 väčších rozšírení hry a viacero menších rozšírení, ktoré pridávali napr. hudbu, špeciálnu grafiku tvárí, grafiku jednotiek a iné.
Módy v hre
Pre hru existuje obrovské množstvo rozličných módov a existuje početná skupina tvorcov módov, často kompletne prerábajúcich hru. Podľa údajov z 23. apríla 2017 minimálne 42% hráčov hry používa aspoň jeden mód. Módy sú oficiálne k dispozícii na Paradoxfóre, na Steame.
Najvýznamnejšie a najznámejšie módy
Adam Hicks
Herectvo
Objavil sa aj vo filme "Mostly Ghostly: Who Let the Ghosts Out?" spolu s ďalšími "hviezdami" spoločnosti Disney. V roku 2009 získal rolu Luthera v seriáli Zeke & Luther. V roku 2011 si zahral Wendella "Wena" Gifforda vo filme Lemonade Mouth. Hovorí sa že Hicks by mal nahradiť Mitchela Mussoa v seriáli "Pair of Kings".
Hudba
Hicks vydal remake pesničky od MC Hammer "U Can't Touch This". Naspieval ho s ním Daniel Curtis Lee. The music video for the song was shown June 29, 2009 on Disney XD. Taktiež urobil remix piesne "In the Summertime" od Munga Jerryho. Ku koncu roka napísal a naspieval pieseň "Happy Universal Holidays" s Ryan Newman. Na začiatku roka 2011 vydal pieseň "Dance For Life" ktorú s ním naspieval Drew Seeley. Pieseň bola použitá v seriáli "Shake It Up" vysielanom na stanici Disney Channel. Hicks je spoluautorom piesní "Determinate", "Breakthrough" a "High Wire" ktoré boli použité vo filme "Lemonade Mouth". Hicks naspieval pieseň z názvom "We Burnin' Up" s Chrisom Brochuom, ktorá bola vydaná v roku 2011. 15. septembra 2011 vydal pieseň "Las Vegas (My City)". V súčasnej dobe má zmluvu z vydavateľstvom Walt Disney Records.
Českobrodská tabule
Charakteristika územia
Podcelok tvorí plochú pahorkatinu zloženú z kriedových pieskovcov a slieňovcov, permských sedimentov, hornín proterozoika a podriadene kutnohorského kryštalinika. Predstavuje štruktúrne denudačný a akumulačný reliéf v okrajovej oblasti Českej tabule, skláňajúci sa mierne od juhu k severu a charakterizovaný rozsiahlymi štruktúrne denudačnými plošinami, štruktúrnymi chrbátmi a skalnatými vyvýšeninami (inselbergy), svahovými údoliami menších ľavých prítokov Labe, riečnymi terasami a tvarmi na sprašových pokryvoch.
Geomorfologické členenie
Podcelok Českobrodská tabule (podľa značenia Jaromíra Demka VIB-3E) patrí do celku Středolabská tabule. Ďalej sa člení na päť okrskov: Kojetická pahorkatina (VIB-3E-1) na severozápade, Čakovická tabule (VIB-3E-2) a Bylanská pahorkatina (VIB- 3E-3) v strede, Kouřimská tabule (VIB-3E-4) v strede a na juhovýchode a Kolínská tabule (VIB-3E-5) na juhovýchode.
Tabuľa susedí s ďalšími podcelkami Středolabskej tabule (Mělnická kotlina a Nymburská kotlina na severe, Čáslavská kotlina na juhovýchode) a s celkami Hornosázavská pahorkatina na juhovýchode, Benešovská pahorkatina na juhu a Pražská plošina na juhozápade.
Významné vrcholy
Najvyšším významným vrcholom Českobrodská tabule sú Dílce.
Najvyšším bodom podcelku je vrstevnica (400 m) pri hranici s Benešovskou pahorkatinou.
Východná Rumélia
Východná Rumélia bola autonómna oblasť Osmanskej ríše na Balkáne v rokoch 1878 – 1885. Východná Rumélia vznikla po Berlínskom kongrese z tzv. Veľkého Bulharska, ktoré vzniklo po Sanstefanskej mierovej zmluve a zanikla v roku 1885 zjednotením s Bulharským kniežatstvom.
Opis
Východná Rumélia bola umelo vytvorená autonómna oblasť, ktorá sa rozprestierala na území južnej časti dnešného Bulharska. Pomenovaná bola na základe návrhu anglických delegátov Berlínskeho kongresu. Rozloha oblasti bola 32 978 km² a žilo v nej približne 975 000 obyvateľov. Hlavným mestom Východnej Rumélie bol Plovdiv.
Administratívne delenie ostalo zachované z predchádzajúceho obdobia a oblasť tak bola rozdelená na 6 okruhov a to Plovdivský, Pazardžický (tatarpazardžický), Chaskovský, Starozagorský, Slivenský a Burgaský. Tie sa ďalej delili najskôr na 21 a v neskoršom období až na 28 distriktov.
Štátne zriadenie
Osmanská ríša mala na základe dohovoru právo brániť hranice oblasti, budovať pevnosti a sídla vojenských posádok ako aj umiestňovať na území oblasti vojenskú silu, avšak vnútorný poriadok bol na území Východnej Rumélie udržiavaný miestnymi bulharskými milíciami a žandarmériou. V prípade potreby mohol generálny guvernér povolať na pomoc s riešením vnútorných záležitostí aj osmanské vojská.
Generálny guvernér si volil tzv. „osobný výbor“ pozostávajúci z piatich členov, ktorí následne vykonávali funkcie ministrov a veliteľa milície a žandarmérie. Oblastný výbor, teda zákonodárny zbor Východnej Rumélie sa skladal z celkovo 56 poslancov. Oblastný výbor ďalej vyberal tzv. Stálu komisiu pre Východnú Ruméliu, ktorá pozostávala z 10 členov a mala riadiace a kontrolné funkcie nad oblastným výborom. Autonómna správa inak kopírovala vo všetkom zriadenie a metódy riadenia ustanovené v oddelenom Bulharskom kniežatstve. Toto bolo implementované počas Dočasnej ruskej správy Bulharska v období tzv. sanstefanského Bulharska medzi Sanstefanskou mierovou zmluvou a Berlínskym dohovorom. Každý oblastný okruh bol riadený okružným výborom, každý distrikt mal takisto svoj výbor a najmenšími samosprávnymi riadiacimi jednotkami boli obecné výbory v jednotlivých sídlach. Vedúci okružných výborov boli vyberaní priamo generálnym guvernérom. Vedúci distriktných výborov boli generálnym guvernérom menovaní, ale na základe zoznamu pripraveného okružnými výbormi. Starostovia miest a obcí boli volení priamo obyvateľmi jednotlivých sídiel.
Dejiny
Východná Rumélia vznikla 13. júla 1878, keď vstúpil do platnosti Berlínsky dohovor uzavretý na Berlínskom kongrese, ktorý korigoval a nahradil skôr uzavretú Sanstefanskú mierovú zmluvu. Spočiatku bola oblasť spravovaná Ruskom. 14. apríla 1879 bol v oblasti rozhodnutím špeciálnej Európskej komisie pre Východnú Ruméliu zriadený parlamentný systém pod vedením generálneho guvernéra. Oblasť však musela Osmanskej ríši odvádzať daň.
V oblasti medzitým začal medzi bulharským obyvateľstvom, ktoré nepovažovalo výsledky Berlínskeho kongresu za spravodlivé, vzrastať odpor proti ustanoveniam Berlínskeho dohovoru a začali sa množiť iniciatívy proti vtedajšiemu zriadeniu. V roku 1885 bol z iniciatívy Zachariho Stojanova založený tzv. Bulharský tajný centrálny revolučný výbor, ktorý začal pripravovať konkrétne kroky pre zjednotenie Východnej Rumélia s Bulharským kniežatstvom, ktoré bolo široko podporované bulharským obyvateľstvom oblasti. Oblasť sa následne zjednotila s Bulharským kniežatstvom 6. septembra 1885.
Bœurs-en-Othe
Boeurs-en-Othe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dampierre-sur-Avre
Dampierre-sur-Avre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Švehlík
Ján Švehlík (* 17. január 1950, Lovča) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant Česko-Slovenska.
Klubová kariéra
S futbalom začínal v Žiari nad Hronom, odkiaľ prišiel v roku 1969 do Bratislavy študovať právo. Trinásť rokov pôsobil v belasom drese Slovana Bratislava, hral na pozícii stredného útočníka najčastejšie s Jánom Čapkovičom a Mariánom Masným. Výborný technik, nebojácny bojovník i pohotový strelec, ktorý vynikal dravosťou i rýchlosťou. So Slovanom vyhral trikrát česko-slovenskú ligu, štvrtý titul pridal počas vojenčiny v Dukle Praha. V najvyššej súťaži odohral 296 zápasov, strelil 79 gólov. V závere kariéry hral v belgickom druholigovom klube KSC Hasselt a v nižších rakúskych súťažiach.
Po ukončení hráčskej kariéry pôsobil v Slovane v rôznych funkciách, ako asistent trénera, hlavný tréner i športový riaditeľ klubu.
Reprezentačná kariéra
Reprezentoval už v juniorských kategóriach, v roku 1972 prispel k zisku titulu majstrov Európy vo výbere do 23 rokov. V A-mužstve debutoval 27. apríla 1974 v Prahe proti Francúzsku (3:3). Prvýkrát sa strelecky presadil 13. októbra 1974 v Bratislave, reprezentácii Švédska strelil dva góly (4:0). Najdôležitejší gól svojej kariéry strelil vo finále ME 1976. Celkom odohral v mužstve Česko-Slovenska 17 zápasov a strelil 4 góly.
David J. Thouless
David James Thouless (* 21. september 1934, Bearsden, Spojené kráľovstvo† 6. apríl 2019, Cambridge ) bol britský fyzik, špecialista na fyziku kondenzovaných stavov, laureát Nobelovej ceny.
Ján Švehlík
Úspechy
Reprezentačné Klubové
David J. Thouless
Doktorát získal na Cornell University, jeho prácu tu viedol nositeľ Nobelovej ceny Hans Bethe. Pôsobil ako profesor matematickej fyziky na Birminghamskej univerzite, v roku 1980 získal profesorské miesto na Washingtonskej univerzite v Seattli.
Jeho výskum sa týkal supravodivosti a vlastností jadrovej hmoty.
Pamätník Vasila Petleškova (Plovdiv)
Poloha
Pamätník sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v parku Car Simeonova gradina. Nachádza sa v severnej časti parku v blízkosti jeho severného vchodu.
Charakteristika
Pamätník vo forme busty na podstavci znázorňuje bulharského revolucionára a vodcu Aprílového povstania v Bracigove, Vasila Petleškova. Pamätník bol odhalený v priebehu roku 1936. Jeho autorom je sochár Janko Pavlov.
Bois-d'Arcy (Yonne)
Bois-d’Arcy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dancy
Dancy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hortense de Beauharnais
náhľad|Portrét Hortense od [[Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson|Anne-Louis Girodet de Roussy-Triosona (1808)]] Hortense Eugénie Cécile Bonaparte; rodená de Beauharnais (* 10. apríl 1783, Paríž, Francúzske kráľovstvo – † 5. október 1837, Arenenberg, Švajčiarsko), bola holandskou kráľovnou, nevlastnou dcérou cisára Napoleona I., dcérou jeho prvej manželky Joséphine de Beauharnais a mladšiou sestrou Eugène de Beauharnaisa. Neskôr sa vydala za brata Napoleona I. Ľudovítom Bonaparteho, kráľa Holandska, čím sa stala švagrinou svojho nevlastného otca. Bola matkou Napoleona III., francúzskeho cisára, Ľudovíta II. a Napoleona Karola Bonaparteho, ktorý zomrel vo veku štyroch rokov. Mala tiež nelegitímneho syna, 1. vojvodu z Morny, so svojim milencom, grófom de Flahaut (predpokladaný syn Talleyrandov).
Mladosť
Hortense sa narodila v Paríži, dňa 10. apríla 1783. Bola dcérou Alexandra de Beauharnais a Joséphine de Beauharnais. Jej rodičia sa odlúčili, keď mala päť rokov, a medzi piatym a desiatym rokom ju poslali žiť na Martinik. Jej otca popravili 23. júla 1794, v čase francúzskej revolúcie, niekoľko dní pred koncom panovania teroru. Jej matka bola uväznená v kláštore karmelitánok, z ktorého bola 6. augusta 1794 prepustená vďaka zásahu jej najlepšej kamarátky Thérèse Tallienovej. O dva roky neskôr sa jej matka vydala za Napoleona Bonaparteho.
Hortense bol popisovaná ako zábavné a pekné dieťa s dlhými bledými zlatými vlasmi a modrými očami. Vzdelanie získala na škole Madame Jeanne Campanin St-Germain-en-Laye spolu s Napoleonovou najmladšou sestrou Karolínou Bonapartovou, ktorá sa neskôr oženila s Joachimom Muratom. Keď sa jej matka Josephine rozhodla, že nemá dostatok času na výchovu detí poslala Hortense do internátnej školy. Na škole rozvinula lásku k výtvarnému umeniu a hudbe. Hortense bola vynikajúca amatérska hudobná skladateľka a dodala armáde svojho nevlastného otca strhujúce pochody, vrátane Partant pour la Syrie. Bavila sa aj hraním hier a vynikala najmä pri biliarde.
V roku 1802 sa na žiadosť Napoleona vydala za jeho brata Ľudovíta Bonaparteho. Hortense sa najprv zdráhala vydať, ale jej matka ju presvedčila, aby prijala život v blahobyte a prosperitu rodiny.
Kráľovná Holandska (1806 – 1810)
Kráľovná Hortense bola príjemne prekvapená, keď ju holandská verejnosť vrelo privítala. Rýchlo si zvykla na život v Holandsku a postupom času si ho obľúbila. Zúčastňovala sa oficiálnych osláv a obradov, navštevovala trhy, na ktorých uskutočňovala veľké nákupy, a verejnosti sa veľmi páčila, čo jej manžela obťažovalo. Naučila sa maľovať vodou a maľovala výlety po krajine. Napriek tomu nenávidela svoj pobyt v Holandsku kvôli jej vzťahu s kráľom Ľudovítom. Manželia bývali v rôznych častiach paláca a pri každej príležitosti sa navzájom vyhýbali, pričom sa Hortense označovala za väzenkyňu. Odmietla sa tiež vzdať svojho francúzskeho občianstva a vyhlásiť sa za Holanďanku, ako to urobil Ľudovít.
V roku 1807 zomrel jej prvý syn; následne jej bolo umožnené zostať vo Francúzsku, pretože tam bolo lepšie prostredie na výchovu svojho druhého syna Ľudovíta Napoleona. Zostala vo Francúzsku, opäť ju potešilo jej postavenie kráľovnej na francúzskom dvore, až do roku 1810, kedy sa Napoleon znova oženil s Rakúšankou Máriou Lujzou.
To prinútilo Hortense vrátiť sa do Holandska a zmieriť sa so svojím manželom. Keď sa Napoleon oženil s Máriou Lujzou, Hortense sa dočasne vrátila do Holandska, ale zistila, že Holanďania ju nevítali. Považovala to za koniec svojho manželstva a odišla do Francúzska krátko predtým, ako jej manžel prenechal trón svojmu najstaršiemu žijúcemu synovi Napoleonovi Ľudovítovi Bonapartovi, čím sa stal Ľudovítom II.
Osobný život
Hortense teraz mohla slobodne reagovať na romantické predohry muža, ktorého dlho obdivovala. Plukovník Charles Joseph de Flahaut bol sofistikovaný, pekný muž, ktorý sa údajne považoval za nelegitímneho syna Talleyranda. Čoskoro sa stali milencami. V roku 1811, v nešpecifikovanom hostinci vo Švajčiarsku, neďaleko Ženevského jazera, mu Hortense tajne porodila syna, Charlesa Augusteho Louisa Josepha (21. októbra 1811 - 10. marec 1865), ktorý sa stal vojvodom z Morny jeho nevlastným bratom, Napoleonom III., v roku 1862.
O jej tehotenstve a následnom pôrode vedeli iba jej brat Eugène, jej najbližší spoločníci a Adélaïde Filleul de Souza (matka Charlesa de Flahauta). Na vysvetlenie svojej dlhotrvajúcej návštevy Švajčiarska použila zlé zdravie a cestu zabezpečila Adélaïde. Hortense šikovne zakrývala svoje tehotenstvo (vtedy bola v šiestom mesiaci) počas krstu Napoleonovho syna Napoleona II., keď bola vybraná za jednu z detských bohyní, čo bola česť, o ktorú sa delila s Madame Mère, matkou cisára.
V roku 1814 mal Flahaut v Comédie-Française pomer s herečkou Mademoiselle Mars. Keď si Hortense prečítala „vášnivé vyliatie“ tejto herečky v jednom z jej listov Charlesovi, jeho pomer s Hortense sa skončil. Aj keď bola stále pevne spojená s Charlesom a ostávala v korešpondencii s ním, rozhodla sa, že ho opustí. Keď o mesiac neskôr spomenul, že sa stretol s „bohatou mladou ženou, ktorá sa mu páčila“, Hortense ho prosila, aby zabudol na sľuby, ktoré jej dal. V októbri toho istého roku sa vydala na púť do benediktínskej svätyne Panny Márie Pustovnej v kláštore Einsiedeln vo švajčiarskom kantóne Schwyz.
Majstrovstvá Európy vo futbale 1976 – Finále
Finále majstrovstiev Európy 1976 sa hralo 20. júna 1976 v Belehrade. Reprezentácia Československa v ňom zvíťazila nad favorizovaným mužstvom Nemeckej spolkovej republiky, po nerozhodnom výsledku 2:2 po predĺžení prvýkrát v histórii ME rozhodol o víťazovi penaltový rozstrel. Pre československý futbal to bol najväčší úspech v jeho histórii, po dvoch strieborných medailách z majstrovstiev sveta 1934 a 1962 a treťom mieste z premiérových majstrovstiev Európy 1960 vybojovali futbalisti s levom na prsiach medailu najcennejšiu. Výraznou mierou k tomu prispeli slovenskí hráči, tvoriaci v tom čase základ reprezentácie Československa. Osem Slovákov nastúpilo v základnej zostave, Ladislav Jurkemik zasiahol do hry v druhom polčase, Jaroslav Pollák hral v semifinálovom zápase s Holandskom. Členmi výberu boli aj Alexander Vencel, Dušan Herda, Pavol Biroš, Dušan Galis a Pavol Michálik, celkom bolo v 20-člennom kádri 15 slovenských futbalistov.
Cesta do finále
Poznámka: Na záverečnom turnaji hrali len štyri mužstvá, štvrťfinále sa hralo na dva zápasy doma-vonku
Priebeh zápasu
Po semifinálovom víťazstve nad Holandskom (3 :1 po predĺžení) nastúpili československí futbalisti bez rešpektu aj proti obhajcom európskeho titulu a úradujucim majstrom sveta. Jaroslava Polláka vylúčeného v semifinálovom zápase nahradil v zostave útočník Slovana Bratislava Ján Švehlík, ktorý už v 8. minúte strelou do pravého dolného rohu brány otvoril skóre. V 25. minúte po priamom kope odhlavičkoval Franz Beckenbauer loptu na hranicu šestnástky a Karol Dobiaš ľavou nohou strelou k žrdi zvýšil na 2 : 0. Trojgólové vedenie mohol zabezpečiť Marián Masný, po úniku si obhodil vybiehajúceho brankára Maiera, lopta však tesne minula ľavú žrď. V 28. minúte súper znížil, Dieter Müller strelou z voleja zo vzdialenosti šesť metrov upravil stav zápasu na 1 : 2. V druhom polčase zatlačili hráči NSR našich futbalistov do defenzívy, Ivo Viktor však držal stav 2:1. V posledných sekundách sme inkasovali vyrovnávajúci gól, po rohovom kope Bonhofa hlavičkoval Bernd Hölzenbein. V predĺžení dochádzali obom súperom sily, po 120 minutách sa o víťazovi nerozhodlo.
Pôvodne sa mal fnálový zápas v prípade nerozhodného výsledku o dva dni opakovať, zasiahla však futbalová diplomacia. Po vzájomnej dohode oboch finalistov a po schválení riadiacim výborom UEFA rozhodli prvý raz v histórii o víťazovi významného medzinárodného turnaja strely zo značky pokutového kopu. Československí strelci boli pri kopaní penált neomylní, v štvrtej sérii Uli Hoeness mieril vysoko nad brvno Viktorovej brány a o našom víťazstve rozhodol futbalový „básnik“ Antonín Panenka. Jeho penalta vošla do futbalovej histórie pod názvom „vršovický dloubák“, loptu poslal oblúčikom do stredu brány. Franz Beckenbauer hrajúci svoj 100. medzištátny zápas už nemusel kopať, Československo sa stalo majstrom Európy!
Ľudovít Bonaparte
náhľad|Ľudovít s jeho synom [[Napoleon Ľudovít Bonaparte|Napoleonom Ľudovítom Bonapartem]] Ľudovít Napoleon Bonaparte (narodený Luigi Bonaparte; * 2. september 1778, Ajaccio, Francúzske kráľovstvo† 25. júl 1846, Livorno, Toskánske veľkovojvodstvo) bol mladší brat Napoleona I., francúzskeho cisára. Od roku 1806 do roku 1810 bol panovníkom, ktorý vládol Holandskému kráľovstvu (francúzsky klientský štát, ktorý zhruba zodpovedá súčasnému Holandsku). V tejto funkcii bol známy ako Ľudovít I. (po holandsky: Lodewijk I.).
Ľudovít bol piatym prežívajúcim dieťaťom a štvrtým prežívajúcim synom Carla Buonaparta a Letizie Ramolino, z ôsmich detí, ktoré prežili detstvo. Spolu so svojimi súrodencami sa narodili na Korzike, ktorú Francúzsko dobylo menej ako desať rokov pred jeho narodením. Ľudovít nasledoval svojich starších bratov do francúzskej armády, kde ťažil z Napoleonovho patronátu. V roku 1802 sa oženil so svojou nevlastnou neterou Hortense de Beauharnais, dcérou cisárovnej Joséphine (Napoleonova manželka).
V roku 1806 Napoleon založil Holandské kráľovstvo namiesto Batávskej republiky a vymenoval Ľudovíta za nového kráľa. Napoleon zamýšľal, aby bolo Holandsko len o niečo viac ako bábkový štát, avšak Ľudovít bol odhodlaný byť čo najnezávislejší a medzi jeho novými ľuďmi sa stal skutočne veľmi populárnym. Napoleon bol unavený svojvôľou svojho brata a pripojil Holandsko k Francúzskemu cisárstvu v roku 1810. Ľudovít utiekol do vyhnanstva v Rakúsku, kde strávil zvyšok svojho života. Jeho syn Ľudovít Napoleon založil Druhé francúzske cisárstvo a prevzal trón ako Napoleon III.
Mladosť
Ľudovít sa narodil v Ajaccio, Korzika. Bol mladším bratom Jozefa, Napoleona, Luciena a Elisi Bonapartovej, a starší brat Paulini, Karolíny a Jérôma Bonaparteho.
Raná kariéra Ľudovíta Bonaparta bola strávená v armáde a slúžil u Napoleona v Egypte. Vďaka svojmu staršiemu bratovi, Napoleonovi, dostal Ľudovít províziu vo francúzskom vojenskom úrade a bol povýšený na poručíka v 4. delostreleckom pluku a odtiaľ sa stal Aide de Camp na Napoleonovom štábe. Napoleon ho počas svojej talianskej kampane odporučil Louisovi Carnotovi a Ľudovít sa následne stal kapitánom. Neskôr sa stal generálom v 25 rokoch, aj keď sám cítil, že v príliš krátkom čase vstal príliš vysoko.
Po návrate do Francúzska sa podieľal na Napoleonovom zápletke zvrhnutia adresára. Po tom, čo sa stal prvým konzulom, zariadil Napoleon manželstvo medzi Ľudovítom a Hortense de Beauharnais, dcérou cisárovnej Josephine, čiže Napoleonovou nevlastnou dcérou. Hortense, ktorá bola najskôr proti manželstvu, presvedčila jej matka, aby sa oženila s Ľudovítom kvôli rodine, a tak aj urobila.
Ľudovít údajne trpel obdobiami duševných chorôb. Tieto obdobia depresie alebo duševnej nestability (záznamy sa nedajú rozlíšiť) sužovali Ľudovíta až do jeho smrti.
Kráľ Holandska (1806 – 1810)
Napoleon mal pocit, že Batávska republika je príliš nezávislá, a preto ju 5. júna 1806 nahradil Holandským kráľovstvom a na trón postavil Ľudovíta. Napoleon mal v úmysle, aby jeho mladší brat bol o niečo viac ako francúzsky prefekt Holandska. Ľudovít však mal vlastnú myseľ a snažil sa byť zodpovedným a nezávislým vládcom. V snahe plne sa začleniť do svojej vládnucej krajiny sa pokúsil naučiť holandský jazyk; sám seba volal Lodewijk I. (použil holandskú formu jeho mena) a vyhlásil seba samého viac Holanďanom ako Francúzom. Údajne bola jeho holandčina spočiatku taká chabá, že povedal ľudu, že je Konijn van 'Olland („Kráľ Ollanda“), a nie Koning van Holland („kráľ Holandska“). Jeho úprimná snaha naučiť sa holandčinu mu však priniesla určitú úctu od jeho poddaných. vľavo|náhľad|Kráľovský monogram Ľudovíta Po tom, ako sa vyhlásil za Holanďana sa Ľudovít pokúsil urobiť jeho dvor holandským. Nútil svoj dvor a ministrov (väčšinou poskytovaných Napoleonom), aby hovorili iba holandsky a aby sa vzdali svojho francúzskeho občianstva. Toto bolo príliš veľa na jeho manželku Hortense, ktorá vo Francúzsku v čase jeho žiadosti odmietla tieto podmienky. Ľudovít a Hortense sa nikdy nevyrovnali a táto požiadavka ich vzťah ešte viac napäla. Do Holandska prišla len neochotne a úmyselne sa snažila vyhnúť Ľudovítovi čo najviac.
Ľudovít sa nikdy nemohol usadiť v mieste svojho hlavného mesta, keď bol v Holandsku. Tucetkrát menil hlavné mestá a skúšal Amsterdam, Haag, Utrecht a ďalšie miesta. Pri jednej príležitosti, po návšteve domu bohatého holandského obchodníka, sa mu toto miesto páčilo natoľko, že majiteľa vyhostil, aby sa tam mohol usadiť. Potom sa Ľudovít po siedmich týždňoch opäť presťahoval. Jeho neustále sťahovania viedli dvor v otrasy, pretože ho museli všade nasledovať. Európske diplomatické zbory zašli až tak ďaleko, že požiadali Bonaparteho, aby zostal na jednom mieste, aby s ním mohli držať krok. Toto neustále sťahovanie bolo neskôr pripisované jeho údajnému „šialenstvu“.
Hortense porodila Ľudovítovi synov Napoleona Karola Bonaparteho a Napoleona Ľudovíta Bonaparteho v Paríži, zatiaľ čo Ľudovít bol v Holandsku. V roku 1806 Ľudovít požiadal, aby mu bol poslaný jeho syn do Holandska, ale Hortense ho znova odmietla, pretože verila, že jej syn sa nikdy nevráti do Francúzska. Keď požiadal svojho brata Napoleona o pomoc, Napoleon sa postavil na stranu Hortense. Napoleon choval chlapca pred vlastným dvorom a dokonca ho nechal pomenovať dedičom francúzskeho trónu pred narodením vlastného syna.
Počas panovania Ľudovíta Bonaparteho sa vyskytli dve hlavné tragédie: výbuch nákladnej lode naloženej strelným prachom v centre mesta Leiden v roku 1807 a veľká povodeň v Holandsku v roku 1809. V obidvoch prípadoch Ľudovít osobne a efektívne dohliadal na miestne snahy o pomoc, čo mu pomohlo získať titul Ľudovít Dobrý. Napoleon vyzeral byť sklamaný a povedal: „Brat, keď hovoria o nejakom kráľovi alebo niekom inom, že je dobrý, znamená to, že zlyhal pri jeho vláde.“
Roky v exile
Po jeho abdikácii prevzal titul grófa z Saint-Leu (Comte de Saint-Leu), ktorý bol odkazom na jeho majetok v Saint-Leu-la-Forêt neďaleko Paríža. V roku 1808 bol menovaný za francúzskeho veľmajstra, čo je čestný titul.
Po stratení holandského kráľovstva mu rakúsky cisár František II. ponúkol azyl. V rokoch 1811 až 1813 našiel útočisko v Grazi, kde sa obrátil na písanie a poéziu. Ľudovít napísal Napoleonovi po jeho porážke v Rusku žiadosť, aby mu bol obnovený holandský trón; Napoleon to však odmietol. Jeho žiadosť o návštevu Holandska bola niekoľkokrát zamietnutá holandským kráľom Viliamom I., avšak v roku 1840 mu kráľ Viliam II. povolil návštevu. Hoci cestoval po Holandsku pod falošným menom, niektorí ľudia zistili, že to bol ich bývalý kráľ. Hovorí sa, že táto demonštrácia náklonnosti od jeho bývalých poddaných bola celkom dojemná.
Po smrti svojho najstaršieho brata Jozefa v roku 1844 bol Bonapartistami Ľudovít považovaný za oprávneného francúzskeho cisára, hoci Ľudovít sám podnikol kroky, aby získal nárok. Ľudovítov syn a dedič, budúci cisár Napoleon III., bol naopak vo Francúzsku v tom čase uväznený za to, že sa pokúsil skonštruovať bonapartistický štátny prevrat.
Ľudovít Bonaparte zomrel 25. júla 1846 v Livorne a jeho zvyšky boli pochované v Saint-Leu-la-Forêt v Île-de-France.
Manželstvo a deti
Toto manželstvo bolo nútené, avšak mali troch synov. Hortense mala určite aj mimomanželských milencov.
Slovensko.Digital
Slovensko.Digital je občianske združenie zamerané na zvýšenie kvality digitálnych služieb štátu na Slovensku.
Členovia združenia sa sústreďujú na to, aby mali digitálne služby štátu jednoduchosť, zmysluplnosť a aby zodpovedali trhovým cenám. Snažia sa o zvýšenie transparentnosti a efektívnosti vynakladania verejných zdrojov a participáciu odbornej verejnosti pri elektronizácii verejnej správy.
Združenie existuje od roku 2016 a svoju inšpiráciu čerpá aj v krajinách, ktoré sú na popredných miestach kvality elektronizácie verejnej správy.
Ako doterajšie výsledky práce združenie v roku 2019 uvádza nasledovné:
Slovensko.Digital ponúka možnosť spolupráce odbornej i laickej verejnosti v snahe o zlepšenie slovenského IT.
Bonnard (Yonne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chladiaca kvapalina
thumb|right|Chladiaca kvapalina v chladiči Chladiaca kvapalina je kvapalná látka využívaná ako pracovné médium v systémoch s kvapalinovým chladením. Jej úlohou je odoberať teplo z chladenej časti zariadenia alebo chladeného zariadenia a odviesť ho ďalej do chladiaceho systému. V prípade uzavretých systémov sa teplo odovzdáva okoliu prostredníctvom chladiča príp. kondenzátora. V prípade otvorených systémov teplo odchádza priamo s použitou kvapalinou.
Základnou požiadavkou na chladiace kvapaliny je ich vysoká tepelná kapacita, aby bolo množstvo potrebnej chladiacej kvapaliny čo najmenšie. Ďalšie požadované fyzikálne vlastnosti závisia od konkrétnej technickej aplikácie chladiaceho systému.
Požiadavky
Pre kvapalinové chladenie spaľovacích motorov sa požadujú nasledovné vlastnosti:
Používané kvapaliny
Medzi najčastejšie používané kvapaliny pre chladenie spaľovacích motorov patria:
Chladiace kvapaliny v elektrotechnike
Na chladenie transformátorov sa používa olej.
Dangeau
Dangeau je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Abeokuta
Abeokuta je mesto v juhozápadnej časti Nigérie asi 100 km na sever od hlavného mesta krajiny Lagos, hlavné mesto štátu Ogun. Je významným železničným dopravným uzlom. Dominuje konzervárenský, pivovarnícky a textilný priemysel, výroba plastov a cementu. Obyvateľstvo je zamestnané prevažne v poľnohospodárstve.
Dangeau
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abeokuta
Mesto leží na rovine, okolie tvorí savana. Je centrom oblasti, v ktorej sa pestuje vo veľkom kakaovník.
Dejiny
Podľa tradície mesto založil v roku 1830 kmeň Egba z ibadanskej oblasti, ktorý musel opustiť svoje územie zničené otrokármi. V Abeokute preto od jeho založenia vládol veľký odpor voči obchodu s otrokmi. K britskej korune sa pripojilo po príchode kresťanských misionárov v roku 1842.
Motu proprio
Motu proprio označuje v právnickej terminológii oficiálny akt prijatý bez formálnej požiadavky iných strán. V niektorých jurisdikciách sa pre toto používa pojem sua sponte.
V katolíckom kánonickom práve označuje dokument vydaný pápežom z vlastnej iniciatívy a podpísaný ním. Tento typ dokumentu môže by adresovaný celej Cirkvi, jej časti, alebo aj jednotlivcom.
Dokument vydaný ako motu proprio je právoplatný, aj keď sa zistí, že dôvody jeho vydania sú nepravdivé alebo podvodné, čo by za normálnych okolností spôsobilo neplatnosť dokumentu. Jeho platnosť je založená na jeho vydaní pápežom z vlastnej iniciatívy, nie na základe uvedenia dôvodov.
Prvé motu proprio bolo promulgované pápežom Inocentom VIII. v roku 1484. Aj v súčasnosti predstavuje bežnú formu pápežského reskriptu.
Branches
Branches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dangers
Dangers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Labyrinth Of The World / Labyrint sveta
Labyrinth Of The World / Labyrint sveta je názov hudobného projektu a štúdiového albumu, ktorý spolu nahrali Vašo Patejdl a česky huslista Jaroslav Svěcený. Na CD ho v roku 1991 vydalo hudobné vydavateľstvo Opus.
Na albume je vo venovaní napísané: „Venované 400. výročiu narodenia J. A. Komenského a jeho odkazu.“
Keep Calm and Carry On
Originálna podoba plagátu z roku [[1939|náhľad]]
Keep Calm and Carry On (v preklade z ang. Zachovaj pokoj a pokračuj) je motivačný plagát z roku 1939 distribuovaný vládou Spojeného kráľovstva v rámci prípravy na Druhú svetovú vojnu. Mal za úlohu pozdvihnúť morálku britskej verejnosti, ktorá sa obávala predpokladaných masívnych leteckých útokov na dôležité mestá. V jeho originálnej verzii je na červenom pozadí umiestnený biely nápis, nad ktorým je biela koruna. I keď bolo vytlačených viac ako 2,45 milióna jeho kópií, plagát na verejnosti nebol veľmi známy až do roku 2000, kedy bola jedna z kópií znovu-objavená v kníhkupectve Barter Books v meste Alnwick. Odvtedy ho využilo množstvo súkromných spoločností ako dekoratívnu grafiku pre svoje produkty.
Plagát sa stal vo svete známym aj ako symbol evokujúci viktoriánsku vieru v britský stoicizmus. V súčasnosti je internetovým mémom s množstvom rôznych paródií a imitácií.
Norwegian Long Haul
Norwegian Long Haul AS je dcérskou spoločnosťou Norwegian Air Shuttle. Vytvorená 1. januára 2012 prevádzkuje lety do Európy, Ázie a Spojených štátov s flotilou Boeing 787 Dreamliner. Spoločnosť je registrovaná v Dubline a má sídlo v meste Bærum.
Dvaja (Hudba a piesne z filmu Fontána pre Zuzanu)
Dvaja (Hudba a piesne z filmu Fontána pre Zuzanu) je úplný názov soundtracku, ktorý autorská dvojica Patejdl/Filan zložila pre film Dušana Rapoša, Fontána pre Zuzanu (1985). Kompiláciu nahrávok z filmu na vinylovom LP vydalo v roku 1986 hudobné vydavateľstvo Opus. V roku 1998 vyšla reedícia albumu od vydavateľstva Bonton Music, na ktorej bol pridaný jeden hudobný bonus.
Nahrávky, ktoré sú z produkcie SFT Koliba, Bratislava majú podtitul: „Hudba a piesne z filmu Fontána pre Zuzanu scenáristu Karola Hlávku a režiséra Dušana Rapoša o prvej láske, motorkách a senzačných vlasoch.“
Vojka-Kračany
Kanál Vojka-Kračany je kanál v Podunajsku na území obcí Rohovce, Blatná na Ostrove, Holice, Lúč na Ostrove, Kráľovičove Kračany, Kostolné Kračany, Vrakúň, Dunajská Streda, Povoda v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Ústi do vodného toku Gabčíkovo-Topoľníky. Má dĺžku. Rád toku V.
Začiatok
Začína sa v pri priesakovom kanáli prívodného kanála – Dunajského kanála na území obce Rohovce, v poľnohospodárskom extraviláne, v západom kúte poľa Dusivé, v blízkosti samoty, hospodárskeho dvora Štrkovec.
Opis toku
Od začiatku tečie severovýchodným smerom v priamke poľnohospodárskym extravilánom obce Rohovce, mení smer najprv na severovýchod a neskôr na východ, v podteká cestu z Kyselice do samoty Štrkovec v obci Rohovce, v  priteká na obecnú hranicu a vteká na územie obce Blatná na Ostrove, v  priteká na obecnú hranicu a vteká na územie obce Holice, v  podteká cestu z obce Holice do obce Horný Bar, v  priteká na obecnú hranicu a vteká na územie obce Lúč na Ostrove, v  priteká na obecnú hranicu, malý úsek tečie po tejto hranici a vteká na územie obce Kráľovičove Kračany, v  priteká na obecnú hranicu a vteká na územie obce Kostolné Kračany, v  priteká na obecnú hranicu a vteká na územie obce Vrakúň, v  priteká na obecnú hranicu a vteká na územie mesta Dunajská Streda, v  priteká na obecnú hranicu a vteká na územie obce Povoda, v  v južnej oblasti územia obce Povoda ústi do kanála Gabčíkovo-Topoľníky ako jeho ľavostranný prítok. V celom svojom priebehu od začiatku až po ústie preteká nezalesneným poľnohospodárskym extravilánom s extrémne nízkou sklonitosťou rovinatým terénom v smere severovýchod až juhovýchod. Kanál Vojka-Kračany patrí do okresu Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina.