cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prokop Holý
Životopis
Od roku 1426 sa stal vedúcim politikom táborskej strany a duchovným vodcom táborskej poľnej obce. V spolupráci so sirotským a pražským zväzom sa mu podarilo dostať väčšinu Čiech pod husitskú kontrolu. Kombináciou diplomatického a vojenského nátlaku (úspešné výpravy do Uhorska, nemeckých a rakúskych oblastí, Sliezska a Lužicka) sa snažil prinútiť západných kresťanov k jednaniu o husitskom programe. V januári až apríli 1433 stál na čele husitskej delegácie na bazilejskom koncile, v septembri roku 1433 bol odvolaný z vedenia táborskej poľnej obce, na jar 1434 sa vrátil do funkcie. Zahynul v bitke pri Lipanoch 30. mája 1434 na strane husitských radikálov.
Význam
Bol síce výborným vojvodcom, sám ale zdôrazňoval, že ako kňaz nikdy vlastnou rukou nezabil človeka. Nenosil zbrane a nikdy osobne nebojoval, iba velil. Od ostatných táborských kazateľov, ktorí v snahe podobať sa prvým apoštolom nosili brady, sa líšil tým, že sa holil – odtiaľ prezývka Holý.
Podstatný obsah
Podstatný obsah je podľa V. Černíka vnútorná, základná zložka obsahu. Podstatný obsah predmetu začleneného do určitého systému vzájomného pôsobenia sa formuje vo vnútorne nevyhnutnom pohybe tohto systému, vzniká kryštalizáciou jeho podstatotvornej substancie (v procese vzájomného pôsobenia jeho podsystémov a indivíduí) a má charakter určitej jednoty mnohotvárneho, rozdielneho a protikladného.
Prokop Holý
Význam
Prokopovi Holému sa podarilo vytvoriť z táborského a sirotského bratstva jednotnú silu, s ktorou prešiel do protiútoku. Jeho tzv. spanilé jazdy mali pre vývoj husitstva veľký význam. Predovšetkým preniesli vojnu mimo územia vlastných Čiech, a zamedzili tak ich plieneniu, ďalej propagovali husitské myšlienky v cudzích zemiach, ktorých obyvatelia mali o hnutí často veľmi skreslené predstavy, ale boli aj zdrojom koristi, ktorá slúžila na materiálne zaistenie vojakov.
Etén
Etén (starší názov etylén je pre zlúčeninu CH2=CH2 nesprávny a používa sa len na označenie skupiny -CH2-CH2-) je nenasýtený uhľovodík, alkén, ktorý sa skladá z dvoch atómov uhlíka a štyroch atómov vodíka. Atómy uhlíka sú spojené dvojitou väzbou, takéto zlúčeniny nazývame aj olefíny. Všetky atómy sa nachádzajú v jednej rovine a väzby C-H zvierajú uhol 117°.
Nomenklatúra
Etén prvýkrát syntetizovali Holanďania v roku 1795. V kombinácii s chlórom vznikal olejnatý etyléndichlorid, ktorý, ako sa neskôr ukázalo, sa začal používať ako silné afrodiziakum. Na niekoľko rokov sa stal hlavným Holandským vývozným artiklom, preto ho nazvali „potent gas“ (olej produkujúci "hormóny lásky"). Svoj súčasný názov dostal okolo roku 1852. Je odvodený od etylu (C2H5-, s OH skupinou je to etylalkohol, resp. etanol). V doslovnom preklade z gréčtiny etylén znamená „dcéra etylu“, názov etén vytvoril Augustus von Hofmann v roku 1866, ktorý vytvoril jednotné a prehľadné názvoslovie všetkých uhľovodíkov. Podľa toho názvoslovia uhľovodíky s jednoduchou väzbou sa končia na koncovku -án, s dvojitou na -én a s trojitou na -ín. Tento systém sa stal súčasťou medzinárodného názvoslovia IUPAC. Názov etylén bol však už natoľko zaužívaný, že pretrval dodnes, ale ako pomenovanie pre skupinu -CH2-CH2-, nie CH2=CH2 (= etén).
Chemické vlastnosti
Etén reaguje s halogénmi (chlór, bróm ...), pričom sa štiepi jeho dvojitá väzba. Takto vznikajú halogénderiváty s jednoduchou väzbou. Môže reagovať aj s vodou za vzniku etanolu, ale rýchlosť tejto reakcie je veľmi nízka. Dá sa zvýšiť použitím katalyzátorov, akými sú kyselina fosforečná alebo kyselina sírová.
Hospodársky význam
Je medziproduktom pri výrobe najbežnejších plastov. Môže polymerizovať na polyetylén. Po zlúčení s chlórom vzniká dichlóretán, medziprodukt na výrobu polyvinylchloridu. Po zlúčení s benzénom je vzniknutý etylbenzén, medziprodukt pri výrobe polystyrénu.
Kedysi sa využíval aj ako anestetikum, dnes je však nahradený menej horľavými látkami. (Existuje hypotéza, že bol používaný pri veštení v antickom Grécku v Delfách.)
Etén v rastlinách
Etén je plynný rastlinný hormón. Tvorí sa v reťazovej reakcii z aminokyseliny metionínu, najdôležitejší medziprodukt je kyselina 1-aminocyklopropán-1-karboxylová (ACC). Produkuje sa vo všetkých častiach rastliny, ale v niektorých pletivách viac, v iných menej. Najviac sa tvorí v meristéme stonkových uzlov, a taktiež v niektorých dozrievajúcich plodoch (napr. banán, jablko a podobne). Ľahko preniká z bunky do bunky a tiež sa uvoľňuje do atmosféry. Rastlinné bunky majú na etén receptor (označovaný ako ETR1), ktorý spúšťa v bunkách signálnu dráhu, cez ktorú reguluje expresiu génov.
Auxín (iný rastlinný hormón) výrazne zvyšuje syntézu eténu.
Účinky eténu v rastlinách
Etén napomáha opadu listov, kvetov a plodov. Napomáha tiež dozrievaniu plodov. Plody, ktoré produkujú etén, nazývame klimakterické (napr. banán, jablko, broskyňa, slivka, paradajka a iné), ostatné neklimakterické (pomaranč, čerešňa, jahody a podobne). Vlastnosti eténu sa využívajú v poľnohospodárstve, kde sa aplikuje vo forme kyseliny 2-chlóetylfosfónovej (etefón), ktorá uvoľňuje etén postupne. V praxi sa takto urýchľuje dozrievanie plodov, synchronizuje kvitnutie ananásov alebo sa napomáha klíčeniu niektorých semien.
Dôležitým účinkom eténu (ktorý sa často využíval vo fyziologických pokusoch) je inhibícia rastu etiolovaných (ešte nevystavených svetlu) klíčnych rastlín hrachu.
Tvorba eténu sa zvyšuje aj pri mnohých stresových podmienkach, napr. nadbytok vody, výkyvy teploty, poranenie alebo napadnutie patogénom. Odpoveď nastáva už po 20-60 minútach a môže byť signálom pre obranné mechanizmy rastlín (napr. na tvorbu fytoalexínov)
Leonel Sánchez
Leonel Sánchez celým menom Leonel Guillermo Sánchez Lineros (* 25. apríl 1936, Santiago, Čile – † 2. apríl 2022) bol čilský futbalista, ktorý hrával na poste ľavého útočníka. S Čile získal na Majstrovstvách sveta 1962 bronzovú medailu.
Reprezentačná
V rokoch 1955 až 1968 odohral za čilskú reprezentáciu 85 zápasov, v ktorých strelil 24 gólov.
Na majstrovstvách sveta v roku 1962 sa stal so štyrmi gólmi spolu s ďalšími piatimi hráčmi najlepším strelcom turnaja. Na týchto majstrovstvách tiež v zápase proti Taliansku udrel lakťom protihráča Maria Davida.
Pavol Ušák-Oliva
Pavol Ušák-Oliva alebo Paľo Oliva (vl. menom Pavol Ušák, pseudonymy Ivo Martinovič, Milo Juriščov, Mirko Hrázdecký, Paľo Oliva, Paľo U. Oliva; * 16. november 1914, Kátlovce – † 1. marec 1941, Kvetnica) bol slovenský básnik katolíckej moderny, rímskokatolícky kňaz a brat herečky Hany Kostolanskej.
Život
Pochádzal z roľníckej rodiny a vzdelanie získaval na gymnáziu v Trnave a pokračoval štúdiom katolíckej teológie v Trnave, Bratislave a v Spišskej Kapitule. V roku 1939 bol vysvätený za kňaza. Ako kaplán začal pôsobiť vo Veličnej na Orave, kde bol farárom básnik staršej generácie Ignác Grebáč Orlov. Už v mladom veku ochorel na tuberkulózu, z ktorej sa liečil vo Vysokých Tatrách, no napokon jej podľahol. V rodných Kátlovciach je po Pavlovi Ušákovi Olivovi pomenovaná základná škola s materskou školou.
Tvorba
Prvé verše publikoval v časopisoch Prameň, Saleziánske zvesti, Kultúra, Svojeť a Elán. Počas života mu vyšla jediná básnická zbierka Oblaky. Známa je taktiež nedatovaná súkromná bibliofília Čierne kvietie. Z Olivových básní často vyznieva smútok, neistota a skepsa, iné sú venované vzťahu muža a ženy a otázkam náboženskej viery. Oliva sa často porovnáva tvorbou a podobným životným osudom (tuberkulóza, Tatry…) s Jiřím Wolkerom. Kým sociálny (socialistický) básnik Jiří Wolker nachádza tragičnosť človeka v jeho triednom a protirečivom zápase za lepší zajtrajšok, Oliva sa vnára do širokej harmónie spirituálnej poézie smerujúcej cez oblaky a výšky k Bohu.
Saint-Julien-Chapteuil
Saint-Julien-Chapteuil môže byť:
Marcus Gavius Apicius
Marcus Gavius Apicius bol preslávený rímsky labužník z 1. storočia. Pravdepodobne podľa neho je pseudoepigraficky pomenovaný súbor kuchárskych predpisov a receptov, známy aj ako De re coquinaria, „O umení kuchárskom“ – v skutočnosti je to však neskorší kompilát asi zo 4. storočia.
Cognomen Apicius nebolo vlastným menom Marca Gavia. Dostal ho práve na základe svojej povesti labužníka a milovníka luxusu podľa povestného gurmána Apicia, žijúceho v 90. rokoch pred Kr. Marcus Gavius Apicius bol súčasníkom cisára Tiberia.
Životopisné údaje o tomto Rimanovi sa zakladajú na dnes už stratenom diele gréckeho gramatika Apiona (1. stor. po Kr.) a na správach jeho súčasníkov alebo takmer súčasníkov. Mnohé z informácií o Apiciovi sa však blížia legendám alebo klebetám. Napríklad údaj, že by bol hodoval po boku Maecenata, Augustovho dôverníka a ministra kultúry, ktorý uvádza Martialis, je len ťažko pravdivý, vzhľadom na to, že Maecenas zomrel v roku 8 pred Kr., v čase, keď mohol byť Apicius sotva mladík. Niektoré z historiek o Apiciovom živote sú:
Dielo
Spis De re coquinaria vychádza z gréckych pojednaní o gastronómii, rovnako ako z rímskych dietologických príručiek. Hoci je toto dielo, pozostávajúce z desiatich kníh, podľa tradície pripisované Apiciovi, vznikalo postupným pridávaním jednotlivých častí ako kompilácia. Jej najmladšie časti pochádzajú pravdepodobne až zo 4. storočia. Na základe scholií k dielu satirika Iuvenala možno za Apiciom napísané časti teoreticky považovať niektoré z oddielov kuchárky venované príprave omáčok. Apiciovo meno sa v priebehu nasledujúcich vekov stalo synonymom požívačnosti.
Ernest Walton
Ernest Thomas Sinton Walton (* 6. október 1903, Dungarvan, Írsko – † 25. jún 1995, Belfast, Spojené kráľovstvo) bol írsky fyzik.
V roku 1951 dostal spolu s Johnom Douglasom Cockcroftom Nobelovu cenu za fyziku za transmutáciu atómových jadier umelo urýchlenými atómovými časticami. Je doposiaľ jediným Írom, ktorý dostal Nobelovu cenu za niektorú z vedeckých oblastí.
Eubiotika
Eubiotika (z gr.) je náuka o správnej alebo zdravej životospráve.
Bettendorf (Luxembursko)
Bettendorf je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Diekirch v okrese Diekirch.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Bettendorf má 2493 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Patologická anatómia
Patologická anatómia je pododbor patológie, ktorého úlohou je makroskopické a mikroskopické študium orgánov alebo ich častí, ktoré sa získali buď biopsiou alebo postmortem. Výsledkom je interpretácia výsledkov tejto štúdie.
Pohoří na Šumavě
Pohoří na Šumavě ( Buchers, Bucherwald, Buchers bei Kaplitz, Buchers im Böhmerwald, Buchoř, Puchéř (1869 – 1910) či Půchoří) je bývalá obec, od konca 70. rokov 20. storočia zaniknuté sídlo, v súčasnosti postupne obnovované sídlo v Novohradských horách a rovnomennom katastrálnom území, spadajúce pod obec Pohorská Ves. Názov Pohoří na Šumavě obec dostala v roku 1923.
História
Pravidelne sa tu konali týždenné trhy. Od roku 1802 bolo Pohoří samostatnou farskou obcou. Po roku 1848 Pohoří malo katastrálnu výmeru 2636 hektárov, kde boli započítané ešte Berau (Stadlberg), Šance (Schanz), Kaplucken, Jánovy Hutě (Johanesthal), Skleněné Hutě (Bonaventura), Stříbrné Hutě (Silberberg), Jiřice (Georgendorf), Pavlína (Paulina).
Podľa sčítania ľudu z roku 1890 malo 186 domov sa 1323 obyvateľmi (1077 Nemcov a 246 Čechov). Obyvateľstvo sa prevažne živilo poľnohospodárstvom a ručnými domácimi prácami. Najznámejšie činnosťou bola podmaľbu svätých obrázkov pod sklo, ktoré sa potom vyvážalo do celej Európy. Tento spôsob maľby sa rozšíril do celých Novohradských hôr a to na obe strany hranice. S nadobúdaním významu Pohoří sa tiež zvyšovala jeho veľkosť a tvorba nových živností a inštitúcií, ako boli napríklad pivovar (ročná výstav 1110 hektolitrov, v činnosti 1791 – 1889), vinopalna (1789 – 1860), hámor (od roku 1834), od roku 1848 pošta, 1887 telefón a 1889 telegraf. Bol tu tiež Zbor dobrovoľných hasičov od roku 1888 a miestny odbor Deutscher Böhmerwaldbundu (zriadený 1895). Úctyhodný bol zoznam živnosťou nasnímaný roka 1923: obchod chlebom, cukrár, dvaja obchodníci dobytkom, doprava osôb, dva obchody galantérnym tovarom, hodinár, dva kupcami, osem hostincov, obchod s hračkami, kolár, kováč, dva krajčír pre pánov, výčap liehovín, mlynár, dvaja obuvníci, pekár, pôrodná baba, dvaja mäsiari, štyri obchody zmiešaným tovarom, dve trafiky, dvaja stolári, murár, úverové spoločenstvo pre Pohoří a okolie.
Po druhej svetovej vojne boli občania nemeckej národnosti, tvoriace väčšinu miestnej populácie, odsunutí. Noví dosídlenci väčšinou pochádzali z Rumunska a Maďarska. Mimo práce v lese sa zaoberali chovom oviec a výrobou ovčích syrov. Po roku 1951, kedy tu žilo asi 70 obyvateľov, sa obec stala súčasťou hraničného pásma. Po roku 1955 tu bolo 23 domov obývaných 72 ľuďmi. Ešte na konci šesťdesiatych rokov tu žilo asi 35 obyvateľov a viedla sem autobusová linka z Trhových Svinů. Roku 1978 už osada nemala žiadne trvalé obyvateľa a väčšina zvyšných domov bola zbúraná armádou. Neďaleko kostola je čiastočne dochovaný a sčasti obnovený cintorín. Pri hlavnej cesty v blízkosti kostola stojí pomník obetiam 1. svetovej vojny s nápisom "Nie wieder Krieg!" (Už nikdy vojnu!).
V rokoch 1848-1938 (v roku 1918 sa malo stať súčasťou Šumavské župy (ňom. Böhmerwaldgau)) a 1945-1949 bolo Pohoří na Šumavě v súdnom okrese Nové Hrady v politickom okrese Kaplice, v rokoch 1938-1945 bolo vo vidieckom okrese Kaplice (nemecky Landkreis Kaplitz) v Ríšskej župe Horný Dunaj (nemecky Reichsgau Oberdonau), v rokoch 1949-1960 bolo v administratívnom okrese Kaplice, od roku 1960 je v okrese Český Krumlov. Od roku 1961 nie je samostatnou obcou. V rokoch 1961 – 1980 bolo Pohoří na Šumave časť obce Pohorská Ves, od 1. januára 1981 do 30. júna 1990 bolo časť obce Benešov nad Černou, od 1. júla 1990 je časť obce Pohorská Ves.
Obnova obce
V lete 2006 stála v Pohoří na Šumave jedna novostavba, tri ďalšie domy boli rozostavané. V roku 2009 tu boli 3 novostavby a 2 staršie domy, z pôvodnej zástavby ostávalo iba torzo kostola a cintorín. Najbližšie spojenie verejnou dopravou tvorí niekoľko autobusových spojov do Leopoldova eventuálne do Bělé u Malont poprípade Pohorské Vsi. Od vstupu Česka do Schengenského systému je taktiež odstránená závora na hraničnom priechode Pohoří na Šumave - Stadlberg a touto cestou je vjazd povolený pre automobily do 10 ton. Ďalej bola opravená východná časť kostola, pristavaná ochranný múr a obnovené vonkajšie omietky. Opravu kostola z väčšej časti financuje rakúsky spolok Bucherser-Heimat-Verein a dary dobrovoľných darcov. Novo položený asfalt v rámci obce, tiež opravená časť prístupovej cesty od Leopoldova (nový asfalt, vymurovanie brehov Pohořského potoka). V roku 2012 bola na mieste bývalej fary postavená budova s takmer zhodnú podobou. Na miestnom cintoríne prebieha postupná renovácie nápisov na náhrobkoch.
Ochrana prírody
V katastrálnom území Pohoří na Šumave sa nachádza viacero maloplošných chránených území:
Ekonomika
V Pohoří na Šumavě sa vyrába marmeláda.
Bas (hlas)
náhľad|Tónový rozsah basu Bas (z ; príslušný spevák sa volá basista alebo hovorovo bas) je najnižší mužský hlas. Tónový rozsah basu sú približne dve oktávy od veľkého E do e¹. Používa sa tak v speváckych zboroch, ako aj v sólovej opere, kde basisti zvyčajne spievali starších mužov, kráľov, autority či záporné postavy.
Niektorí basisti dokážu špeciálnou technikou zaspievať aj tóny až o oktávu nižšie ako je bežný basový rozsah, teda kontra E. Tieto techniky využívajú najmä ruské zbory. Najhlbší bas, ktorý má vo svojom rozsahu tóny z kontra oktávy, sa nazýva basso profondo (občas písané aj profundo).
Podľa farby tónu, rozsahu a ďalších charakteristík sa rozlišuje niekoľko druhov basu:
Saint-Martin-Labouval
Saint-Martin-Labouval je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
In the Nightside Eclipse
In the Nightside Eclipse je prvý štúdiový album od nórskej black-metalovej kapely Emperor. Nahraný bol v júli 1993, v Grieghallen a vydaný v roku 1994 cez Candlelight Records. Obrázok bol nakreslený tzv. Necrolordom, vlastným menom Kristian Wahlin. Je to tiež posledný album nahraný bubeníkom Faustom.
Science Museum of Minnesota
Science Museum of Minnesota je americký múzejný komplex zameraný na technológiu, prírodovedu, fyziku a matematiku. Bol založený v roku 1907 v meste Saint Paul. Podľa vlastných údajov je vedecké múzeum Minnesoty najnavštevovanejšie na hornom Stredozápade USA. Zamestnáva viac ako 500 zamestnancov a 1 600 dobrovoľníkov. Navštívi ho okolo 1 milióna návštevníkov ročne.
Múzeum má rozsiahly vzdelávací program - programy pre školy, špecialistov, ako aj pre bežných návštevníkov.
Nicolae Văcăroiu
Pred rokom 1989 pracoval ako člen výboru pre štátne plánovanie spoločne s Theodorom Sotojanom. V rokoch 2000 – 2004 a 2004 – 2008 bol predsedom rumunského senátu.
Pol Pot
Pol Pot, vlastným menom Saloth Sar (* 19. máj 1925, Prek Sbauv, Francúzska Indočína – † 15. apríl 1998 Anlong Veng, Kambodža) bol vodca Červených Khmérov (komunistická strana Kambodže) a premiér Kambodže (1976 – 1979). Počas jeho vlády bolo zabitých viac ako 2 milióny Kambodžanov. Pol Pot sa radí vedľa Adolfa Hitlera a Jozefa V. Stalina medzi najkrutejších diktátorov 20. storočia.
Štúdium
Jeho otec bol bohatý vidiecky sedliak. V roku 1934 bol Pol Pot poslaný do Phnom Pénhu na tradičný pobyt v kláštore, v rokoch 1935 – 1943 chodil na francúzsky vedenú školu École Miche v Phnom Pénhe, v rokoch 1943 – 1947 navštevoval nižšiu strednú školu Collége Preah Sihanouk v Kompongchame, v rokoch 1947 – 1948 študoval na Lycée Sisowath v Phnom Pénhe (tu prepadol) a v rokoch 1948 – 1949 chodil na Technickú školu v Phnom Pénhe. Tu zložil záverečné skúšky a dostal štipendium, aby mohol v štúdiu pokračovať vo Francúzsku.
V Paríži žil v rokoch 1949 – 1952 a študoval na École Francaise de radio-électricité. Školu však nedokončil, stratil štipendium a musel sa vrátiť do Kambodže. Omnoho viac ako štúdium ho v Paríži zaujala politika. Najprv bol Pol Pot len vlastencom, ktorý hľadal cesty, ako svoju zem zbaviť francúzskych kolonialistov, potom sa však pridal ku komunistom. Stal sa členom Marxistického krúžku, ktorý v Paríži založili kambodžskí študenti a ktorý viedol Ieng Sary a pravdepodobne bol aj členom Francúzskej komunistickej strany.
Návrat do Kambodže
Po návrate do vlasti v januári 1953 čoskoro odišiel do východného pohraničia ku komunistickým povstalcom z Viet Minhu. V nasledujúcom roku sa vrátil do Phnom Pénhu, kde sa naplno oddal práci v protokomunistickej Ľudovej revolučnej strane Kambodže (ĽRSK). Na živobytie si zarábal ako učiteľ dejepisu a francúzskej literatúry na súkromnej škole. V ĽRSK patril k tvrdému jadru, ktoré sa usilovalo vytvoriť v Kambodži naozajstnú komunistickú stranu.
Síran bárnatý
Síran bárnatý (BaSO4) sa pod názvom baritová bieloba používa ako biely pigment v maliarstve.
Pol Pot
Návrat do Kambodže
V roku 1963 Pol Pot a vedenie KSK opustili Phnom Pénh a odišli do džungle na východe krajiny. Na prelome rokov 1964/1965 Pol Pot navštívil Hanoj a Peking. Vietnamci ho sklamali, lebo ho nahovárali, aby skončil s násilným odbojom proti princovi Norodomovi Sihanukovi, ktorý bol ich spojencom. Zato v Číne sa Pol Pot stretol s dobrým prijatím a preto sa Červení Khméri pripojili k Číne.
Síran bárnatý
Výroba
Vyrába sa mletím nerastu baritu alebo zrážaním z roztoku. Umelo pripravený síran bárnatý sa nazýva tiež stála bieloba alebo permanentná bieloba, je belší a jemnejší. Prírodný síran bárnatý iskrí na priamom svetle, lebo má väčšie kryštáliky, steny ktorých odrážajú svetlo.
Pol Pot
Povstanie
V roku 1968 Červení Khméri začali povstanie, ku ktorému sa v roku 1970 pridal i Norodom Sihanuk zvrhnutý Lon Nolovým pučom. Po päťročnej občianskej vojne Červení Khméri porazili Lon Nola, 17. apríla 1975 obsadili Phnom Pénh a nastolili v Kambodži najhoršiu hrôzovládu, akú dejiny poznali.
Síran bárnatý
Vlastnosti
Na rozdiel od iných zlúčenín bária sa vo vode nerozpúšťa, preto pre ľudí nepredstavuje hrozbu (nie je jedovatý). Na Slovensku sa nachádza v Rudňanoch. Používa sa ako kontrastný prostriedok pri výrobe röntgenových snímok a pri výrobe kvalitného papiera. Niekedy sa nazýva aj ťaživec kvôli svojej veľkej hustote (až 4,5 g/cm3). Baritová bieloba odoláva poveternostným vplyvom, chemikáliám aj svetlu. No jeho krycia mohutnosť je pomerne malá, preto znehodnocuje iné pigmenty, ak sa do nich primiešava.
Pol Pot
Pri moci
Ihneď po víťazstve začali Červení Khméri zavádzať do života svoju vlastnú ideológiu tvrdiac že ide o marxizmus-leninizmus (Pol Pot ani žiadny z jeho druhov neboli s marxizmom príliš oboznámení, vyberali si z neho, čo sa im hodilo a ostatné ignorovali). Presadzovali Kropotkinov anarchizmus a vypätý kambodžský nacionalizmus. Ich cieľom bolo previesť Kambodžu z feudalizmu rovno do komunizmu. Predovšetkým šlo o likvidáciu miest, ktoré Pol Pot pokladal za nenapraviteľné semeniská kapitalizmu. Všetky mestá v Kambodži – teraz premenovanej na Demokratickú Kampučiu – boli vysídlené (Phnom Pénh hneď 17. apríla 1975) a obyvatelia presťahovaní na vidiek, často len do džungle, aby sa tu „prevychovávali“ prácou. Pol Pot a vedenie štátu sídlili vo vyľudnenom Phnom Pénhe.
Život v Kambodži
Boli zrušené peniaze a zakázaný obchod. Život a oblečenie Kambodžanov bolo plne unifikované: každý mal mať rovnaké (len pár základných vecí) a musel byť oblečený rovnako (do čiernej rovnošaty). Ľudia boli rozdelení do družstiev a celé dni museli drieť na poliach. Rybolov a zbieranie plodov spadnutých zo stromov boli zakázané ako kontrarevolučná činnosť. Manželskí partneri boli ľuďom prideľovaní a páry sa mohli stýkať len vo vymedzených časoch za účelom plodenia detí. Tie potom boli rodičom odoberané a vychovávané Angkarom. Namiesto „JA“ sa muselo hovoriť „MY“, deti svojich rodičov nazývali „strýko“ a „teta“, zatiaľ čo ostatných dospelých „otec“ alebo „matka“. Národnostné menšiny (Vietnamci, Čamovia a Čínania) boli tvrdo perzekvované a museli sa vzdať všetkého, čo ich odlišovalo od ostatných Kambodžanov.
Zločiny proti ľudskosti
thumb|250px|Nicolae Ceauşescu s Pol Potom v roku [[1978]] Pol Pot nechal zabiť celú inteligenciu. Nielen akademikov, ale aj všetkých, ktorí nosili okuliare. Takto prišla Kambodža o takmer všetkých špecialistov.
Potenciálnych "nepriateľov štátu" posielali do väzníc a brutálne, až sadisticky mučili. Museli povedať všetky mená ľudí, s ktorými sa poznali, ako aj mená všetkých členov rodiny. Následne zmučených poslali na "pole smrti" a zabíjali roľníckym náradím. Potom pozbierali všetkých, ktorí boli vymenovaní pri mučeniach a zopakovali celý proces. Mŕtvych používali ako hnojivo na farmách.
V rokoch 1976 – 1978 boli v KSK uskutočnené krvavé čistky. Ich symbolom sa stalo väzenie a mučiareň Tuol Sleng v Phnom Pénhe (dnes je tam múzeum genocídy). Čistky zlikvidovali stranícku hierarchiu vo veľkej časti krajiny. Čistka v roku 1978, pri ktorej vypuklo na východe krajiny povstanie, stála život 100 000 – 250 000 ľudí.
Čína
Čína bola hlavným podporovateľom Červených Khmérov ešte pred ich nástupom k moci. Po nástupe k moci bola ich kľúčovým spojencom. Finančnú a vojenskú podporu poskytovali Číňania Pol Potovi aj po páde režimu v roku 1979.
Vietnam
Pol Pot otvorene prehlasoval Vietnam za nepriateľa, ktorý chce z Khmérov urobiť otrokov. Svojou nacionalistickou rétorikou pokračoval aj naďalej a čoskoro začal proti Vietnamu zbrojiť. Od roku 1975 dochádzalo k pohraničným konfliktom s Vietnamom, vzťahy medzi oboma krajinami sa neustále zhoršovali. Na prelome rokov 1978 a 1979 Vietnamci vpadli do Kambodže a režim Červených Khmérov zvrhli.
Sovietsky zväz
Sovietsky zväz ako spojenec Vietnamu sa stal nepriateľom nového kambodžského režimu. Následne sa konflikt v Kambodži stal príkladom zástupnej vojny medzi Čínou a Sovietskym zväzom.
USA
Oficiálne boli aj USA aj ZSSR nepriateľmi Kambodže a veľa ľudí bolo popravených za to, že ich považovali za špiónov KGB alebo CIA. Sú záznamy aj o rozsudkoch smrti za špionáž pre KGB, ako aj pre CIA naraz. Po páde režimu exilovaného Pol Pota podporovala Reaganova administratíva. V rokoch 1980-86 mu tajne poslala spolu 85 miliónov dolárov. .
Partizánske obdobie
Červených Khmérov sa však úplne zlikvidovať nepodarilo, prešli totiž k partizánskej vojne. Od roku 1979 až do svojej smrti žil Pol Pot sčasti v Thajsku, sčasti na západe Kambodže pri thajských hraniciach, ktoré Červení Khméri ovládali. Aby Červení Khméri znovu získali podporu obyvateľstva, urobili ďalekosiahlu prestavbu ideológie aj hnutia. Od požiadavky komunistickej revolúcie upustili a v roku 1981 bola rozpustená KSK.
V roku 1982 sa Červení Khméri proti Vietnamcami dosadenej vláde opäť spojili so Sihanukom. Prebiehala znovu občianska vojna, v ktorej sa Červeným Khmérom už nepodarilo zmocniť vlády, ale ani vládnemu vojsku sa nepodarilo ich zlikvidovať. Vojna sa skončila podpísaním Parížskej dohody 23. októbra 1991.
Ani potom sa Červení Khméri nevzdali ozbrojeného odporu a v roku 1993 bojkotovali voľby. To sa ukázalo ako veľká chyba, hnutie začalo stagnovať a aj jeho členovia začali pociťovať únavu z nekonečných bojov. V roku 1996 Pol Pota opustilo niekoľko najvyšších funkcionárov vrátane Ieng Saryho a 4 000 mužov, čo bola polovica vojska.
Smrť
V roku 1997 nechal Pol Pot zavraždiť veliteľa vojska Červených Khmérov Son Sena, ktorého podozrieval zo zrady. Následne na to ho Červení Khméri, ktorí sa obávali ďalších čistiek, zvrhli a odsúdili na doživotné domáce väzenie. V ňom 15. apríla 1998 zomrel. V nasledujúcom roku bol vládnymi jednotkami zlikvidovaný aj zvyšok Červených Khmérov.
Bilancia Pol Potových obetí z rokov 1975 – 1979 sa podľa vyšetrovania OSN pohybuje medzi 2 a 3 miliónmi, pričom Kambodža mala celkom 7 000 000 obyvateľov. Len menšia časť obetí bola popravená, väčšina zomrela od hladu, na choroby a vyčerpanie. Tretina až polovica všetkého obyvateľstva Kambodže za vlády Červených Khmérov ochorela alebo hladovala, prípadne oboje.
Pol Pot bol dvakrát ženatý: s Khieu Ponnary (1956) a s Meas (1985), s ktorou mal dcéru Sithu.
Frévent
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bettendorf
Bettendorf môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v Podolínci
Zoznam kultúrnych pamiatok v meste Podolínec v okrese Stará Ľubovňa.
Samospráva
Samospráva je spôsob riadenia určitého celku, keď daný subjekt o aspoň niektorých svojich záležitostiach rozhoduje sám autonómnym spôsobom, teda „spravuje sa sám“. Opakom samosprávy je výkon správy (rozhodovanie o určitých záležitostiach) iným, vonkajším subjektom. Výhodou samosprávy je, že je bližšie spravovanému subjektu než vonkajšie a centrálne riadenie, a preto by mala byť pri zabezpečovaní lokálnych či záujmovo vymedzených záležitostiach efektívnejšia a lacnejšia.
Záujmová samospráva
Právo na samostatné rozhodovanie o vlastných záležitostiach môže byť zverené i subjektom, ktoré spája určitý spoločný záujem. V takomto prípade ide o záujmovú či profesnú samosprávu. Príkladom môžu byť Slovenská advokátska komora, Notárska komora, Lekárska komora,... Za záujmovú samosprávu možno považovať i školskú samosprávu, ktorej prostredníctvom sa na riadení školy podieľajú  žiaci a ich rodičia. Existencia záujmovej samosprávy je na Slovensku garantované Ústavou SR, v ktorej je právo slobodne sa združovať zaručené. Občania do nich vstupujú dobrovoľne. Tvorí súčasť občianskej spoločnosti a predstavujú významný prvok občianskej participácie na riadení štátu.
Saint-Paulien
Saint-Paulien môže byť:
Etylénoxid
náhľad|ADR tabuľka Etylénoxid alebo oxirán (C2H4O) je organická zlúčenina patriaca medzi heterocyklické zlúčeniny. Je to jedovatý bezfarebný plyn éterického zápachu, používaný v organickej syntéze a v chemickom priemysle.
Použitie
Etylénoxid je významnou chemickou látkou, ktorá sa využíva v celom rade organických syntéz, napr. na výrobu etylénglykolov, glykoléterov a glykolesterov či etanolamínov. Okrem výroby uvedených produktov používa sa tiež na výrobu organokovových a iných insekticídov, na zušľachťovanie celulózy a bavlnených vlákien a ako stabilizátor nitrátu celulózy a nitroglycerínu. V zmesi s CO2 sa používa ako zadymovadlo v skladištiach potravín, tiež ako sterilizačná látka v nemocniciach a na odhmyzovanie. Výrobky na báze etylénoxidu sa používajú v rôznych odvetviach priemyslu napríklad farmaceutickom, lekárskom, strojárskom, farbiarskom, kozmetickom a kožiarskom.
Balenie, preprava, skladovanie
Etylénoxid sa dodáva v špeciálnych oceľových cisternách, tepelne izolovaných pod inertnou atmosférou dusíka. Pretlak dusíka má byť 0,5 MPa, pričom obsah kyslíka nesmie prekročiť 0,3 obj. %. Cisterny sa môžu plniť najviac do 80 % svojho objemu. Tepelná izolácia cisterien musí zabezpečiť teplotu etylénoxidu najviac 25 °C.
Z hľadiska prepravných podmienok podľa CIM/ADR je etylénoxid zaradený do 2. triedy, číslica 4 ct, číslo nebezpečia 236, číslo látky 1040. Cestná premávka sa riadi regionálnymi predpismi. Na Slovensku platí, v zmysle zákona č. 84/1991 Zb., že sa môže prepravovať do 500 kg len na zvláštne povolenie.
Bezpečnosť
Etylénoxid je toxický v plynnej i kvapalnej fáze. Pri priamom kontakte pôsobí leptavo na oči a pokožku. Pri nadýchaní, hlavne pri väčších koncentráciach etylénoxidu vo vzduchu, sa prejavujú u človeka jeho dráždivé a narkotické účinky, nevoľnosť, kedy dráždi najmä nosnú sliznicu a môže spôsobiť poruchy srdcovej činnosti, poškodenie pečene a obličiek. Patrí medzi zvlášť nebezpečné jedy a podozrivé karcinogény.
Solignac-sur-Loire
Solignac-sur-Loire môže byť:
Betzdorf
Betzdorf môže byť:
Nutričné anémie (MKCH-10)
D50 - D53: NUTRIČNÉ ANÉMIE patria do III.kapitoly MKCH-10 - Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10, D50 - D89)
D50 - MÁLOKRVNOSŤ Z NEDOSTATKU ŽELEZA
Zahŕňa:
D50.0 - Anémia z nedostatku železa po strate krvi (zdĺhavá) D50.1 - Sideropenická dysfágia D50.8 - Iné anémie z nedostatku železa
D50.9 - Bližšie neurčená anémia z nedostatku železa
D51 - MÁLOKRVNOSŤ Z NEDOSTATKU VITAMÍNU B12
Nezahŕňa nedostatok vitamínu B12 (E53.8).
D51.0 - Anémia z nedostatku vitamínu B12 zavinená nedostatkom vnútorného faktora D51.1 - Málokrvnosť z nedostatku vitamínu B12 zavinená selektívnou malabsorpciou vitamínu B12 s proteinúriou D51.2 - Nedostatok transkobalamínu II
D51.9 - Bližšie neurčená anémia z nedostatku vitamínu B12
D52 - MÁLOKRVNOSŤ Z NEDOSTATKU KYSELINY LISTOVEJ
D52.0 - Anémia z nedostatku kyseliny listovej v potrave D52.1 - Anémia z nedostatku kyseliny listovej vyvolaná liekmi D52.8 - Iné anémie z nedostatku kyseliny listovej
D52.9 - Bližšie neurčená málokrvnosť z nedostatku kyseliny listovej
D53 - INÉ NUTRIČNÉ MÁLOKRVNOSTI
Zahŕňa megaloblastovú anémiu neodpovedajúcu na liečenie vitamínom B12 alebo kyselinou listovou.
D53.0 - Anémia z nedostatku bielkovín D53.1 - Iné megaloblastové anémie nezatriedené inde D53.2 - Skorbutová anémia D53.8 - Anémia (megaloblastová) spojená s nedostatkom iných bližšie určených látok v potrave D53.9 - Bližšie neurčená nutričná anémia
Euboulides z Milétu
Euboulides z Milétu (iné názvy: Eubúlides/Euboulidés/Eubúlidés/Eubulides z Milétu; * 1. pol. 4. stor. pred Kr. Milétos – † 2. pol. 4. stor. pred Kr. ?) bol grécky filozof, príslušník megarskej školy a snáď priamy žiak Eukleida z Megary.
K Eubulidovým poslucháčom vraj patril rečník Demostenes.
Felix Bloch
Felix Bloch (* 23. október 1905, Zürich, Švajčiarsko – † 10. september 1983, Zürich) bol švajčiarsky fyzik, ktorý väčšinu tvorivého života prežil na Stanfordovej univerzite v USA.
V roku 1952 dostal spoločne s Edwardom Millsom Purcellom Nobelovu cenu za fyziku za príspevky k rozvoju jadrovej magnetickej rezonancie a presného merania jadrového magnetizmu (Blochove rovnice, ktoré objavil v roku 1946 určujú časový priebeh jadrového magnetizmu) a objavy s tým spojené.
Gavril Dejeu
Gavril Dejeu (* 11. september 1932, Poieni, Rumunsko) je rumunský politik, právnik, v období 30. marec 1998 - 17. apríl 1998 dočasný premiér.
Vyštudoval právo na univerzite v Bukurešti a po štúdiách sa stal členom Národnej roľníckej strany.
Slnečná sústava
thumb|right|Schematický obrázok usporiadania slnečnej sústavy spolu s názvami jednotlivých objektov (vzdialenosti ani veľkosti nie sú v správnej mierke)Slnečná sústava je planetárna sústava hviezdy Slnko, do ktorej patrí aj Zem. Skladá sa zo Slnka a všetkých telies, ktoré obiehajú okolo neho; (planét, trpasličích planét, planétok, komét, mesiacov, meteoroidov, medziplanetárneho plynu a prachu), rovnako ako aj prostredia, v ktorom sa tento pohyb uskutočňuje. Zem je treťou planétou slnečnej sústavy. Slnečná sústava je súčasťou oveľa väčšieho komplexu pozostávajúceho z množstva hviezd a medzihviezdnej hmoty – Galaxie.
Všetky telesá slnečnej sústavy sa pohybujú po dráhach, ktoré sa nazývajú kužeľosečky. Sú to kružnica, elipsa, parabola a hyperbola. Pri svojom obehu okolo Slnka sa telesá riadia Keplerovými zákonmi, aj keď nimi nie je možné opísať pohyb všetkých telies slnečnej sústavy úplne presne, pretože okrem gravitačného poľa na ne pôsobia ešte aj iné sily, ako napr. odpor prostredia. Gravitačné pôsobenie Slnka udržiava veľké telesá slnečnej sústavy na obežných dráhach (pohybujú sa v uzavretých krivkách – elipsy a kružnice), menšie telesá sa môžu okrem uzavretých kriviek pohybovať aj po otvorených krivkách (po parabolách a hyperbolách).
Na meranie vzdialeností v slnečnej sústave sa často používa jednotka vzdialenosti známa ako astronomická jednotka (skratka AU). Jej veľkosť zodpovedá strednej vzdialenosti Zeme od Slnka, čo je. Najbližší bod k Slnku na dráhe nejakého telesa sa nazýva perihélium, najvzdialenejší afélium. Základná rovina, voči ktorej určujeme sklon obežných dráh telies sa nazýva rovina ekliptiky. Je to rovina, v ktorej obieha Zem okolo Slnka.
Charakteristika
náhľad|Pohyb Slnka okolo barycentra Slnečnej sústavy v rokoch 2000 až 2050 Centrálne teleso slnečnej sústavy je Slnko, v blízkosti ktorého sa nachádza aj barycentrum (ťažisko) slnečnej sústavy. Po eliptických dráhach, blízkych kružniciam, obieha okolo barycentra osem planét (Merkúr, Venuša, Zem, Mars, Jupiter, Saturn, Urán a Neptún). K slnečnej sústave patria aj mesiace planét (napr. Mesiac), planétky, kométy, meteoroidy. Súčasťou slnečnej sústavy je medziplanetárny prach a plyn. Pohyb týchto telies sa riadi gravitačným zákonom. Pod vplyvom gravitácie veľkých planét (najmä Jupitera, ktorý je zo všetkých planét najhmotnejší a Neptúna, ktorý má najdlhšiu veľkú polos) sa však ťažisko celej slnečnej sústavy väčšinou nenachádza vo vnútri Slnka, ale v jeho blízkosti. Z tohto dôvodu nie je Slnko voči planétam nehybné, ale samo vykonáva malý obežný pohyb okolo ťažiska (barycentra). Stredná perióda obehu Slnka okolo ťažiska sústavy sa líši od použitých metód výpočtu. Pre metódu zmeny rotačného orbitálneho momentu celej slnečnej sústavy má hodnotu približne 24,88 roka. Ostatné telesá sústavy však obiehajú okolo ťažiska rádovo v omnoho väčších vzdialenostiach ako Slnko, takže pre zjednodušenie možno hovoriť, že telesá slnečnej sústavy vykonávajú priamy alebo nepriamy obežný pohyb okolo Slnka. Pri nepriamom obehu teleso obieha okolo telesa, ktoré obieha okolo Slnka. Na pohyb prachu a plynu má okrem gravitácie veľký vplyv aj slnečné žiarenie a magnetické pole. Aby teleso opustilo obežnú dráhu okolo Slnka a tým aj slnečnú sústavu, musí vyvinúť rýchlosť, ktorá sa nazýva tretia kozmická rýchlosť. Len výnimočne, napríklad pri rôznych kolíziách alebo blízkych priblíženiach môže teleso túto rýchlosť prirodzene nadobudnúť. Ak naopak rýchlosť pohybu telesa voči Slnku klesne pod kritickú hodnotu, teleso sa začne po špirále blížiť k Slnku a napokon sa vyparí alebo dopadne na jeho povrch.
Slnko obsahuje 99,866 % hmoty slnečnej sústavy. Na planéty pripadá 0,133 % hmoty, na ich mesiace len 5,7.10−5 %, na planétky 1,5.10−7 % a na medziplanetárny prach a plyn iba 2.10−13. Najväčšia planéta slnečnej sústavy je Jupiter, ktorý má 0,1 % hmotnosti Slnka. Hmota je medzi planétami rozdelená veľmi nerovnomerne. 93 % všetkej hmoty pripadajúcej na planéty obsahuje Jupiter a Saturn. To, že najväčšie množstvo hmoty je viazané v Slnku a plynných planétach veľmi ovplyvňuje aj celkové chemické zloženie slnečnej sústavy (pozri tabuľku vpravo).
Vzdialenosť poslednej planéty slnečnej sústavy, Neptúna, sa považuje za hranicu planetárnej časti slnečnej sústavy, menšie telesá obiehajúce Slnko sa však nachádzajú ešte mnohonásobne ďalej. Celkovú hranicu slnečnej sústavy je ťažko určiť a veľkosť celej slnečnej sústavy zostáva stále nejasná. Okraj slnečnej sústavy je vymedzený približne dráhami dlhoperiodických komét, resp. oblasťou, v ktorej ešte prevláda gravitačné pôsobenie Slnka nad gravitačným pôsobením okolitých hviezd. Odhaduje sa, že by to mohla byť vzdialenosť až do 100 000 AU, podľa niektorých zdrojov až 120 000 AU (2 svetelné roky) od Slnka, čo je takmer polovica vzdialenosti k najbližšej hviezde. Vplyv slnečného vetra končí na hranici slnečnej atmosféry – heliopauze. O priestore za hranicou heliopauzy, ktorá je od Slnka vzdialená asi 50 – 1 000 AU, sa už hovorí ako o medzihviezdnom prostredí.
Poloha slnečnej sústavy v Galaxii
right|thumb|Poloha slnečnej sústavy v Galaxii; Slnko sa nachádza v jednom z jej špirálových ramienSlnko je jedna z približne 400 miliárd hviezd našej Galaxie, nazývanej tiež Mliečna cesta alebo nesprávne Mliečna dráha. Galaxia má tvar špirály s vydutým hustejším jadrom a plochými redšími ramenami. Slnečná sústava je situovaná v menej hustej oblasti jedného z týchto ramien, ktoré sa nazýva rameno Orióna a od stredu Galaxie je vzdialená asi 28 000 svetelných rokov. Spočíva v bubline horúceho ionizovaného plynu vymedzenej chladnejším a hustejším plynom neutrálneho vodíka. Táto oblasť (miestna bublina alebo lokálna bublina) je časťou trubice medzihviezdnej hmoty, ktorá sa tiahne cez galaktický disk až do galaktického hala. Lokálna bublina vznikla asi pred 340 000 rokmi nárazovou vlnou, ktorú vyvolala explózia supernovy. Po supernove zostal pulzar Geminga. Lokálna bublina má hruškovitý tvar s priemerom 200 svetelných rokov na najužšom mieste a 600 – 700 svetelných rokov na najširšom. Dve tretiny jej objemu sa nachádzajú nad rovinou Galaxie a jedna tretina pod touto rovinou.
Slnečná sústava sa zúčastňuje na rotácii Galaxie, čiže obieha okolo jej stredu. Obežná rýchlosť je asi /s, doba jedného obehu trvá približne 250 miliónov rokov.
Slnko sa pohybuje cez materiál unikajúci zo skupiny mladých hviezd s názvom Asociácia Škorpión smerom k Lokálnemu medzihviezdnemu oblaku, pričom ťahá so sebou všetky telesá slnečnej sústavy. V smere pohybu Slnka sa vytvára rázová vlna, v ktorej sa častice hviezdneho vetra pribrzďujú a odkláňajú. Rýchlosť pohybu Slnka vzhľadom na okolité hviezdy je /s a bod, do ktorého smeruje (apex), sa v súčasnosti nachádza v súhvezdí Herkules.
Slnko
right|thumb|Slnečná sústava z vonkajšieho pohľadu: Na prvom obrázku [[Terestriálna planéta|terestriálne planéty, pásmo planétok a Jupiter. Vpravo je pohľad na obežné dráhy joviálnych planét a Kuiperov pás. Pod ním je obežná dráha Sedny. Vľavo dole je veľkosť Oortovho mraku porovnaná s obežnou dráhou Sedny]]Ústredné teleso slnečnej sústavy je Slnko. Slnko je obrovská guľa s priemerom 109-krát väčším ako Zem tvorené plazmou s povrchovou teplotou asi 5 700 kelvinov (~ 5 500°C). Jeho teplota však smerom dovnútra vzrastá a v jadre dosahuje podľa odhadov až 19 000 000 kelvinov. Po chemickej stránke sa Slnko skladá najmä z vodíka a hélia, ale v malých množstvách obsahuje všetky chemické prvky známe aj na Zemi. Slnečná energia a jeho gravitácia riadi všetky procesy v slnečnej sústave. Zdrojom slnečnej energie sú termojadrové reakcie, ktoré prebiehajú v jeho jadre a pri ktorých sa každú sekundu spáli 560 miliónov ton vodíka.
Slnko patrí medzi hviezdy hlavnej postupnosti, čo znamená, že v jeho jadre prebieha premena vodíka na hélium, a že vďaka tomu zostáva dlhodobo stabilné. Jeho spektrálny typ je G2, čo znamená, že ide o žltú hviezdu. Hmotnosť Slnka (2×1030 kg) predstavuje 99,87 % hmotnosti celej slnečnej sústavy. Na všetky telesá slnečnej sústavy dopadá elektromagnetické žiarenie zo Slnka, ktoré dosahuje celkový žiarivý výkon 3,826.1026 W. Vďaka tomuto žiareniu je možný život na Zemi. Väčšina telies vrátane všetkých planét obieha Slnko v smere jeho rotácie. Tento smer sa nazýva aj priamy (prográdny) smer a je dedičstvom po rotácii pôvodnej prachoplynovej hmloviny, z ktorej všetky telesá slnečnej sústavy vznikli. Všetky ostatné telesá v slnečnej sústave sú viditeľné len vďaka tomu, že odrážajú slnečné svetlo, alebo žiaria preto, lebo boli k žiareniu vybudené slnečnou energiou (napr. kométy alebo polárna žiara).
Rozpínajúca sa horná vrstva slnečnej atmosféry – koróna sa rozptyľuje do medziplanetárneho priestoru a nazývame ju slnečný vietor. Ide o prúd energeticky nabitých častíc, ktorý zasahuje všetky telesá bez magnetického poľa schopného ich odkloniť. Slnečný vietor unáša so sebou siločiary slnečného magnetického poľa, ktoré sa vo väčších vzdialenostiach od Slnka nazýva medziplanetárne magnetické pole. Toto pole nie je homogénne a vytvára tzv. prúdové vrstvy. Vo veľkej škále smerujú jeho siločiary buď k Slnku alebo od Slnka. Vystupujú zo Slnka kolmo na jeho povrch, ale vo väčších vzdialenostiach sú zakrivené do tvaru Archimedovej špirály, čo je následok slnečnej rotácie. Intenzita medziplanetárneho magnetického poľa vo vzrastajúcich vzdialenostiach od Slnka klesá.
Planéty
frame|Obrázok ukazuje pomerné veľkosti planét a [[slnko|Slnka: 1-Merkúr, 2-Venuša, 3-Zem, 4-Mars, 5-Jupiter, 6-Saturn, 7-Urán, 8-Neptún]]
Okolo Slnka obieha po eliptických dráhach osem veľkých, takmer guľatých telies nazývaných planéty. Všetky obiehajú tým istým, prográdnym smerom približne v rovine ekliptiky. Za planétu sa považuje každé teleso, ktoré obieha okolo Slnka a neobieha pritom okolo iného telesa, ktoré je dostatočne hmotné na to, aby ho vlastná gravitácia sformovala do tvaru gule, a ktoré vyčistilo okolie svojej obežnej dráhy. Tieto kritériá dlho neboli presne sformulované, za planéty sa telesá označovali skôr intuitívne alebo na základe tradície. Až v roku 2006 Medzinárodná astronomická únia sformovala presnejšie kritérium oddeľujúce malé guľaté objekty od planét. Telesá, ktoré nespĺňajú posledné kritérium (vyčistenie svojej dráhy) sa zaraďujú medzi tzv. trpasličie planéty. Medzi trpasličie planéty bolo zaradené aj teleso dlhé roky evidované ako planéta – Pluto. Planéty môžu mať vlastné obežnice – mesiace. Fyzikálne vlastnosti ako teplota, hustota a hmotnosť planét sú rôzne. Závisia od typu planéty, jej veľkosti a vzdialenosti od Slnka. Na základe spoločných vlastností možno planéty rozdeliť na dve veľké skupiny: terestriálne a joviálne planéty (pozri nižšie).
Všetky planéty sa otáčajú (rotujú) okolo svojej osi, šesť z nich v smere svojho obehu (prográdnym smerom) a dve v protismere obehu (retrográdnym smerom). Rotačné periódy planét sú rôzne dlhé, od rádovo hodín až po celé mesiace. Ich rozmanitosť, podobne ako nezvyčajná retrográdna rotácia druhej a siedmej planéty, nebola dodnes úplne objasnená. Veľmi pomalú rotáciu najbližších planét k Slnku, Merkúra a Venuše, majú pravdepodobne na svedomí slnečné slapy a rezonancia s ich obežnou dobou okolo Slnka.
Mesiace
Ďalšou skupinou telies patriacich do slnečnej sústavy sú mesiace. Každá prirodzená obežnica planéty, trpasličej planéty alebo planétky sa nazýva mesiac. Najväčšie mesiace majú guľatý tvar a môžu dosiahnuť až veľkosti malých planét (napríklad najväčší mesiac slnečnej sústavy Ganymedes je väčší ako najmenšia planéta slnečnej sústavy Merkúr). Mnohé mesiace sú však veľmi malé a dosahujú priemer iba niekoľko kilometrov. Mesiace bývajú spravidla veľmi chladné (výnimku tvorí Io) a posiate krátermi po dopade menších telies. Len málo z nich má atmosféru. Mesiace mávajú len planéty obiehajúce ďalej od Slnka ako Venuša (čiže Zem, Mars, Jupiter, atď…). Veľké vonkajšie planéty mávajú desiatky mesiacov. Väčšie a bližšie mesiace väčšinou obiehajú svoju planétu prográdnym smerom, vzdialenejšie a menšie mesiace (niekedy sa im hovorí nepravidelné mesiace) často obiehajú opačným, retrográdnym smerom. Súčasný počet planetárnych mesiacov v slnečnej sústave je 185, neustále sa však mení, pretože sa objavujú nové mesiace.
Hoci teleso s najväčším počtom známych mesiacov (79) je v súčasnosti Jupiter, najväčší absolútny počet mesiacov má takmer určite Neptún, pretože má najväčšiu Hillovu sféru a zároveň sa nachádza v oblastiach slnečnej sústavy s veľkým množstvom planétok, ktoré by mohol gravitačne zachytiť na svoju obežnú dráhu. Pre veľkú vzdialenosť Neptúna od Slnka je však objavovanie jeho mesiacov problematickejšie, ako objavovanie mesiacov bližších planét.
thumb|upright=1.3|Celkový pohľad na malé pevné telesá tvoriace slnečnú sústavu. Posledná, najvzdialenejšia oblasť ľadových telies je sférický [[Oortov mrak, v ktorého vnútri (vo väčšom výseku) je relatívne plochý Kuiperov pás. Oblasť planét leží vo vnútri Kuiperovho pásu.]]
Malé telesá
Všetky obežnice Slnka menšie ako trpasličie planéty sa zaraďujú medzi malé telesá. Sú to planétky, kométy, meteoroidy, prach a plyn. Tieto objekty sa označujú ako medziplanetárna hmota a nachádzajú sa v priestore, ktorý nazývame medziplanetárny priestor.
Kométy sú ľadovo-prachové telesá obiehajúce po výstredných dráhach niekedy s veľkými sklonmi k ekliptike. Keď sa priblížia k Slnku, zahrievaním a odparovaním ich povrchu sa utvorí prechodná atmosféra – koma, ktorú pri väčšej blízkosti Slnka slnečný vietor vyformuje do dlhého chvosta. Keď sa kométa na svojej obežnej dráhe opäť vzdiali od Slnka, chvost zase zmizne a neskôr sa stráca aj koma. Medzi asteroidmi a kométami pravdepodobne neexistujú presné hranice, pretože sú známe aj telesá, ktoré javia vlastnosti oboch (pozri nižšie).
Meteoroidy sú malé telieska podobného zloženia ako planétky, ale miniatúrnych rozmerov. Vznikajú pri vzájomných zrážkach planétok, ale niektoré obiehajú Slnko už od vzniku slnečnej sústavy. Keď sa dostanú do atmosféry nejakej planéty alebo mesiaca, začnú sa vyparovať a žiariť. Vtedy hovoríme o meteoroch. Koncentrácie meteoroidov sú vyššie na dráhach, po ktorých preleteli kométy, pretože tieto meteoroidy sú úlomkami ich chvostov. Keď sa planéta alebo mesiac s atmosférou dostanú do takéhoto prúdu meteoroidov, možno v jej atmosfére pozorovať meteorický roj.