cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Junior Eurovision Song Contest 2016
Súťaž vyhrala Mariam Mamadashvili z Gruzínska s piesňou „Mzeo“ čo znamená Slnko. Je to tretíkrát čo Gruzínsko vyhralo.
Účastníci
17 krajín sa zúčastnilo. Z toho Čierna Hora, Slovinsko a San Maríno opúšťajú tohtoročný ročník Junior Eurovision a krajiny ktoré sa vracajú do súťaže sú: Poľsko sa vracia na súťaž po 11 ročnej prestávke, Cyprus po roku a Izrael po 3 ročnej pauze. Prvýkrát ani jedna krajina nedebutuje. [[Súbor:JESC 2016 Map.svg|náhľad|500px|centre|Mapa účastníkov
Flers-sur-Noye
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Junior Eurovision Song Contest 2016
Účastníci
]]
Miesto
Súťaž sa v roku 2016 konala v budove Mediterranean Conference Centre vo Vallette, v hlavnom meste Malty. Samotná stavba sa datuje od 16. storočia, keď bola použitá ako nemocnica. Budova má kapacitu 1500 miest.
Hlasovanie
Na rozdiel od predchádzajúcich rokov, keď sa brali do úvahy hlasy od poroty a publika čiže 50% hlasov poroty a 50% publika, od roku 2016, sa berú do úvahy len hlasy odbornej poroty.
Parcoul
Parcoul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy v póle 2018
Majstrovstvá Európy v póle 2018 bol v poradí 12. turnaj majstrovstiev Európy v jazdeckom póle, ktoré organizuje Medzinárodná federácia póla (FIP). Konal sa v dňoch od 20. do 30. septembra 2018 vo Villa a Sesta (časť comune Castelnuovo Berardenga), v regióne Toskánsko, v Taliansku, za účasti 10 mužských a 4 ženských tímov. Prvýkrát sa organizoval mužský a ženský turnaj súčasne. Nováčikom turnaja bolo mužské družstvo Azerbajdžanu a ženské družstvo Holandska. Taliansko organizovalo európsky šampionát tretíkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1997 (v Miláne) a 2002 (v Ríme). Zápasy sa odohrali na 3 ihriskách v areáli pólo klubu Villa a Sesta Polo Club. V mužskej kategórii svoj druhý titul získalo domáce Taliansko, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad nováčikom z Azerbajdžanu. U žien získalo titul Nemecko po finálovej výhre nad domácim tímom a zároveň obhajcom prvenstva z Talianska.
Talianske dejisko získalo právo organizovať tento turnaj pred kandidatúrami Spojeného kráľovstva a Španielska.
The Song Remains the Same
The Song Remains the Same je koncertný soundtrack rovnomenného filmu, ktorý v októbri roku 1976, pôvodne na dvojalbume pod značkou Swan Song Records, vyšiel anglickej rockovej skupine Led Zeppelin. Neskôr, v roku 2007, bola publikovaná jeho reedícia.
Nahrávka filmu a albumu vznikla počas troch nocí na koncertoch, ktoré sa konali počas severoamerického turné v roku 1973 medzi 27.29. júlom v newyorskej Madison Square Garden. Všetky koncerty nahral na mobilnom štúdiu Wallyho Heidera hudobný producent Eddie Kramer. Neskôr ho zmixoval v ateliéroch Electric Lady Studios (New York) a Trident Studios (Londýn). Na obale albumu je obrázok schátraného domu londýnskeho filmového štúdia na Old Street, kde sa skupina pripravovala pred turné v roku 1973.
Na remastrovanej reedícii soundtracku z novembra roku 2007 pribudlo šesť skladieb, ktoré neboli na pôvodnej edícii: „Black Dog“, „Over the Hills and Far Away“, „Misty Mountain Hop“, „Since I've Been Loving You“, „The Ocean“ a „Heartbreaker“ a nové poznámky, ktoré napísal Cameron Crowe.
Vírus ľudskej imunitnej nedostatočnosti
náhľad|Štruktúra viriónu HIV Vírus ľudskej imunitnej nedostatočnosti je obalený RNA retrovírus z čeľade Retroviridae, rod Lentivirus. Vírusy tejto skupiny majú schopnosť vytvoriť podľa svojej molekuly ribonukleovej kyseliny (RNA), obsahujúcej genetickú informáciu, molekulu deoxyribonukleovej kyseliny (DNA) a tú vložiť do genómu hostiteľskej bunky. Je to vírus, spôsobujúci u človeka ochorenie syndróm získanej imunitnej nedostatočnosti.
ŠK Olympia Košice
ŠK Olympia Košice (celý názov: Športový klub Olympia Košice) alebo ŠG Olympia Košice (Športové gymnázium Olympia Košice) je slovenský vodnopólový klub sídliaci v Košiciach. Klub vznikol v roku 2016. Od nasledujúcej sezóny je seniorský tím žien účastníkom Vodnopólovej ligy žien. Je to 5-násobný majster Slovenska a víťaz 5 turnajov Slovenského pohára. Okrem seniorského tímu žien figurujú v klube tímy junioriek, kadetiek a žiačok. Koncom roka 2018 k nim pribudol aj tím mužov.
Vírus ľudskej imunitnej nedostatočnosti
Klasifikácia
Vírus ľudskej imunitnej nedostatočnosti (HIV) patrí do čeľade Retrovírusov. Sem bol zaradený na základe spoločných kritérií, ako je asociácia s chorobou, morfológia a cytopatický efekt in vitro. Na základe podobných vlastností sa retrovírusy ďalej delia na tri rody: (a) Onkovírusy, ktoré sa skladajú z ďalších 4 morfologických subtypov asociovaných s nádormi, (b) Spumavírusy, ktoré navodzujú charakteristický „penový“ vzhľad v infikovaných bunkách a (c) Lentivírusy. Lentivírusy sú známe najmä ochoreniami s pomalým priebehom (lenti- pomalý), ktoré nastupujú po dlhom období infekcie bez výrazných klinických príznakov a vedú k postupnému zlyhaniu mnohých orgánových systémov, kachexii a smrti. Sú druhovo špecifické a cielia na domáce zvieratá, primáty a ľudí. Dokážu perzistovať počas celého života a replikujú sa kontinuálne v rôznej miere. Miera ich replikácie  závisí najmä od ich schopnosti uniknúť imunitného dohľadu hostiteľa. Štruktúrne ide o obalené vírusy s jednovláknovou RNA s pozitívnou orientáciou (+ssRNA). Po infekcii hostiteľskej bunky je genetická informácia lentivírusov prepísaná z +ssRNA na dsDNA v procese reverznej transkripcie. Reverzná transkripcia je pod kontrolou vírusom kódovaného enzýmu s názvom reverzná transkriptáza. Reverzná transkriptáza je príznačná pre všetky Retrovírusy. Výsledná vírusová DNA je ďalej integrovaná do genómu pomocou enzýmu s názvom integráza a hostiteľských kofaktorov. V takomto stave môže vírus vstúpiť do štádia latencie kedy zostáva dormantný po obdobie mnohých rokov bez badateľných symptómov. Významným zástupcom lentivírusov, ktorý napáda ľudských hostiteľov je práve vírus HIV. Na základe rozdielov v štruktúre a genetickej informácii rozoznávame dva typy vírusov HIV a to: HIV-1 a HIV-2. Retrovírusy sú okrem morfologického rozdelenia klasifikované aj na základe organizácie ich genómu na komplexné a jednoduché. Kritérium pre zaradenie ku komplexným retrovírusom je, aby vírus obsahoval okrem štandardných štruktúrnych génov gag, pol a env aj gény pre reguláciu expresie štruktúrnych génov. Väčšina známych lentivírusov, onkovírusov a spumavírusov sa radí ku komplexným retrovírusom.
ŠK Olympia Košice
V sezóne 2018/19 sa ženské družstvo zúčastnilo prvýkrát európskych súťaží, keď v ženskej Eurolige hostilo jednu z kvalifikačných skupín. Od roku 2019 súťaží aj v novovytvorenej Dunajskej vodnopólovej lige.
Vírus ľudskej imunitnej nedostatočnosti
Pôvod
Syndróm získanej imunitnej nedostatočnosti (AIDS) bolo prvý raz pozorovaný v roku 1981, kedy začal narastať počet ľudí umierajúcich na nezvyčajné oportunistické infekcie a malignity. Išlo najmä o populáciu mladých homosexuálnych mužov. Ako príčina týchto stavov bol identifikovaný retrovírus pomenovaný vírus ľudskej imunodeficiencie 1 (HIV- 1), ktorý sa prenáša medzi ľuďmi pohlavný stykom, subkutánne a perinatálne. Keďže prenos cez sliznice je zodpovedný až za 80 % nákaz u dospelých, radíme vírus HIV medzi sexuálne prenosné choroby. Za desaťročia od objavenia je pandémia spôsobená vírusom HIV- 1 (skupina M) zodpovedná za milióny obetí. Pričom najväčšiu morbiditu a mortalitu dosiahol vírus HIV u mladých dospelých v subsaharskej Afrike. Množstvo úmrtí sa darí redukovať najmä pomocou antiretrovirálnej terapie, nejde však o liečbu iba spomalenie priebehu ochorenie a navyše prístup k tomuto lieku nie je univerzálny. Vyhliadky na kompletnú liečbu sú zatiaľ neisté. Od objavenia vírusu HIV v ľudskej populácii prebiehalo intenzívne vedecké pátranie po jeho pôvode. Prvé náznaky sa objavili až v roku 1986, kedy bol objavený morfologicky podobný vírus (antigénne rozdielny), ktorý spôsoboval ochorenie AIDS u pacientov v západnej Afrike. Tento vzdialený príbuzný vírusu HIV-1 bol pomenovaný HIV-2. Ďalším pokrokom v pátraní po pôvode vírusu HIV bolo zistenie že vírus HIV-2 je blízky príbuzný s vírusom Opičej imunitnej nedostatočnosti (SIV- simian immunodeficiency virus) prítomného u Makakov žijúcich v zajatí. Krátko na to bolo objavené celé spektrum týchto opičích vírusov u rôznych primátov obývajúcich subsaharskú Afriku, ako sú opice mačiak grivet (Chlorocebus aethiops), opice z rodu mangabej (Cercocebus atys), mandrily (Mandrillus sphinx), šimpanzy (Pan troglodytes) a mnohé ďalšie. Veľkým prekvapení bolo zistenie, že u týchto prirodzených hostiteľov sa vírusy SIV prejavujú zväčša ako nepatogénne.
HIV-1
U HIV-1 nejde iba o jeden vírus ale o 4 nezávislé línie nazvané skupina M, N, O a P. Pričom, každá z týchto línií sa dostala do ľudskej populácie nezávislým medzidruhovým prenosom. Prvou objavenou líniou bola skupina M, ktorá je vo svete najviac rozšírená a zodpovedná za celosvetovú pandémiu HIV-1. Neskôr v roku 1990 bola objavená skupina O, táto je zodpovedná za menej ako 1 % prípadov vo svete a jej výskyt je do veľkej miery obmedzený na Kamerun, Gabon a priľahlé krajiny. V roku 1998 bola identifikovaná skupina N. Táto je ešte menej rozšírená ako skupina O. Zatiaľ bolo identifikovaných iba niekoľko desiatok prípadov, všetky pochádzajúce z Kamerunu. Poslednou líniou je skupina P objavená v roku 2009 u jedného pacienta vo Francúzsku, išlo o osobu s pôvodom v Kamerune. Pôvodným rezervoárom pre vírusy zo skupiny M a N sú šimpanzy. Predpokladaná oblasť pôvodu pre vírusy zo skupiny N je niekde v okolí Dja Forest v južnom a strednom Kamerune. Zatiaľ čo vírusy zo skupiny M pravdepodobne pochádzajú z okolia riek Boumba, Ngoko a Sangha z juhovýchodného cípu Kamerunu. Pôvod skupiny P bol odvodený od kmeňa SIVgor prítomného u goríl, miesto pôvodu nie je známe. U vírusov zo skupiny O zostáva zatiaľ pôvod neznámy- pravdepodobne však ide o prenos zo šimpanza alebo z gorily. Ale aj keď presnú lokalitu nepoznáme,  skupiny vírusov P a O pravdepodobne tiež pochádzajú z regiónu západnej Afriky. Akým spôsobom sa tieto vírusy dostali po prvý raz do ľudskej populácie nie je zatiaľ známe. Išlo však s najväčšou pravdepodobnosťou o prenos cez kožný alebo slizničný epitel infikovanou krvou/ telesnými tekutinami z opíc. Analýza pomocou molekulárnych hodín ukazuje, že k prvým prenosom na človeka skupinami M a O došlo už na začiatku dvadsiateho storočia, zatiaľ čo u ostatných skupín ide o pomerne recentné prenosy.
ŠK Olympia Košice
Úspechy
1. vodnopólová liga žien:
Slovenský pohár:
Vírus ľudskej imunitnej nedostatočnosti
Adaptácia na človeka
Vírus musí po vstupe do hostiteľskej bunky interagovať s veľkým množstvom proteínov aby sa mohol úspešne replikovať. Z dôvodu medzidruhovej rozdielnosti medzi ľuďmi a opicami, interakcia vírusu s hostiteľskými proteínmi predstavuje prirodzenú bariéru medzidruhového prenosu. Ďalším problémom pri prechode vírusov na nového hostiteľa je fakt, že všetky primáty (vrátane človeka) kódujú hostiteľské reštrikčné faktory, ktoré sa vyvinuli ako súčasť prirodzenej imunitnej ochrany. Lentivírus sa preto z primátov na nového hostiteľa musel nielen preniesť, ale aj adaptovať. Jedným so spôsobov adaptácie HIV vírusu na človeka je mutácia vo vírusovom proteíne Gag na pozícii Gag-30. Všetky opičie kmene SIV majú na tejto pozícii Met zatiaľ čo u ľudských HIV vírusov sa na tejto pozícii nachádza konzervovaný Arg prípadne Lys. Z hostiteľských reštrikčných faktorov sú proti vírusom HIV uplatňované najmä: (a) APOBEC3G, ktorý blokuje reverznú transkripciu, (b) TRIM5α, ktorý blokuje rozbaľovanie vírusu v cytoplazme a (c) teterín, ktorý blokuje pučanie a uvoľnenie viriónov z bunky. Najvýznamnejšou prekážkou pre vírusy HIV je teterín. Tento je u vírusov SIV neutralizovaný jeho vychytávaním cez Nef proteín. Na rozdiel od toho vírusy HIV-1 degradujú teterín cez proteín Vpu. Zatiaľ čo u vírusu HIV- 2 bola pozorovaná interakcia teterínu a obálkového glykoproteínu gp41.
Bunkový tropizmus
Preferencia hostiteľských buniek je u vírusu HIV primárne daná jeho obálkou (obálkovými proteínmi) v spolupráci s ďalšími regiónmi vírusového genómu ako je napr. proteín Vpr. Špeciálnou vlastnosťou, ktorá je spoločná pre vírusy HIV-1 aj HIV- 2 súčasne je ich schopnosť infikovať CD4+ pozitívne bunky (pomocné T lymfocyty). Ďalšími bunkami, ktoré vírusy HIV dokáže infikovať sú makrofágy, dendritické a langerhansove bunky. Ale zatiaľ čo dendritické a langerhansove bunky pravdepodobne zohrávajú dôležitú úlohu pri sexuálnom prenose a prenose HIV cez sliznice všeobecne, replikácia vírusu v makrofágoch je do značnej miery limitovaná. Vírus je tiež v limitovanej forme schopný infikovať aj ďalšie bunkové typy ako sú fibroblasty, gliové bunky a bunky rabdomyosarkomu (všetky sú CD4+ pozitívne).
Replikačný cyklus vírusu
Životný cyklus vírusu HIV zahŕňa postupnosť 6 krokov, ktoré sú podmienkou pre úspešnú infekciu hostiteľskej bunky: (1) Väzba a vstup do hostiteľskej bunky, (2) rozbalenie vírusu, (3) reverzná transkripcia, (4) integrácia provírusu do hostiteľského genómu, (5) syntéza a skladanie vírusových proteínov, (6) Pučanie viriónov z bunky.
Vstup do bunky
Obalené vírusy, ako vírus HIV, využívajú dva spôsoby vstupu do bunky: na pH závislú endocytózu a priamu fúziu membrán. HIV primárne vstupuje do bunky cez receptorom mediovanú priamu fúziu membrán pod kontrolou Env proteínov. Proces vstupu potom zahŕňa väzbu vírusových proteínov na receptor a koreceptor terčovej bunky. Najprv je rozoznávaný receptor CD4+ pomocou proteínu gp120. Po väzbe, gp120 podstupuje konformačné zmeny, ktoré odhalia väzbové miesto pre koreceptor. Ako koreceptor vystupujú chemokínové receptory CCR5 alebo CXCR4. Preferencia ku konkrétnemu koreceptoru je definovaná sekvenciou na V3 slučke proteínu gp120. Väzba na receptor a koreceptor následne spôsobí konformačnú zmenu aj na proteíne gp41, ktorý je nekovalentne spojený s proteínom gp120 v trimérnej štruktúre. Proteín gp41 je transmembránový proteín na povrchu vírusu HIV a skladá sa z dvoch helikálnych regiónov (HR1 a HR2) a fúzneho peptidu. Konformačnou zmenou sa aktivujú H1 a H2, tieto spolu reagujú a tvoria zväzkovitú štruktúru so 6 helixami. Tvorba 6 helikálneho zväzku je posledným krokom fúzie membrán a umožňuje uvoľnenie vírusove genetickej informácie do cytoplazmy cieľovej bunky. Úspešná fúzia membrán vyžaduje väzbu Env proteínov na receptor aj koreceptor súčasne. Ďalej záleží aj na lokalizácii a miere expresie receptora a koreceptora na bunke. Pre úspešnú fúziu membrán je potrebná reakcia niekoľkých receptorov a koreceptorov s ENV trimérmi.
V niektorých prípadoch môže vírus vstúpiť do bunky aj endocytickou dráhou, ale výsledok tohto vstupu nie je efektívny, keďže vírus je väčšinou po vstupe inaktivovaný alebo degradovaný v lyzozóme hostiteľskej bunky.
Reverzná transkripcia
Napriek tomu že aj samotná RT je postačujúca k syntéze DNA z RNA templátu (in vitro), reverzná transkripcia in vivo je komplikovaný proces úzko spojený s inými skorými dejmi v životnom cykle vírusu. Celý komplex reverznej transkripcie RTC – reverse transcription complex) zodpovedný za syntézu DNA obsahuje množstvo ďalších proteínov. V neskorých štádiách reverznej transkripcie potom dochádza k transformácii z RTC na PIC alebo preintegračný komplex, ktorý je transportovaný do jadra hostiteľskej bunky s cieľom integrovať sa do genómu. DNA syntéza je tiež vysoko regulovaný dej. Proteíny podieľajúce sa v RTC komplexe zahŕňajú MA, CA, NC, IN a Vpr.  Úloha MA proteínu nie je známa. CA proteín sa zrejme podieľa na štruktúre RTC komplexu a na nukleárnom importe RTC-PIC. NC plní úlohu šaperónu, kedy napomáha transferu jednotlivých vlákien vírusovej genetickej informácie. Vpr v rámci RTC interaguje s hostiteľským proteínom UNG2 a vytvára s ním komplex, ktorý je schopný modifikovať novo syntetizovanú DNA. Podiel proteínov Tat a Vif na DNA syntéze bol preukázaný iba pri in vitro experimentoch. IN proteín sa nepriamo uplatňuje v tvorbe štruktúry RTC.
Formácia preintegračného komplexu a translokácia do jadra
Po ukončení reverznej transkripcie dochádza k zoskupeniu novo vytvorenej vírusovej cDNA do preintegračného komplexu. Preintegračný komplex vírusu HIV je charakterizovaný ako veľký nukleoproteín, ktorý spolu s nukleovou kyselinou obsahuje mnohé vírusové (IN, Vpr, MA, CA) a nevírusové proteíny. Špecifickou schopnosťou lentivírusov, ku ktorým patrí aj vírus HIV, je aktívna penetrácia vírusu HIV do bunkového jadra. Vírus takto môže infikovať aj nedeliace sa bunky na báze aktívneho ATP-závislého mechanizmus. Mechanizmus nukleárnej lokalizácie preintegračného komplexu nie je ešte presne známy. Vírusové proteíny IN, MA a Vpr všetky obsahujú sekvenciu pre jadrovú lokalizáciu a pravdepodobne sa uplatňujú pri prechode preintegračného komplexu do jadra. Prítomnosť tejto sekvencie bola zistená pri experimentoch s fúziou vírusových proteínov IN, MA a Vpr a CA a polypeptidu, ktorý sa normálne do jadra nelokalizuje. Ale pri mutovaní týchto proteínov jednotlivo v rámci PIC nijak neovplyvňuje presun tohto komplexu do jadra. Z doteraz známych dát vyplýva, že tranzit do jadra prebieha interakciou PIC a špecifickými hostiteľskými proteínmi jadrových pórov a s najväčšou pravdepodobnosťou existuje viac redundantných vstupných dráh pre vírus.
Integrácia do genómu
Vírusová integrácia je sprostredkovaná vírusovým proteínom IN. Po dokončení reverznej transkripcie je vírusová DNA pevne asociovaná s IN proteínom (okrem iných) v preintegračnom komplexe s ktorým sa dostáva s cytoplazmy do jadra bunky. K integrácii potom môže dôjsť na rôzne miesta v hostiteľskom genóme vždy cez terminálnu časť vírusovej DNA. Väčšina pozícií v bunkovom genóme je schopná slúžiť ako miesto integrácie, ale existuje regionálna preferencia, ktorá sa líši medzi jednotlivými skupinami retrovírusov. Z pohľadu HIV sa uplatňujú miesta, ktoré zahŕňajú chromatín- asociované faktory, tieto sú tiež schopné interakcie s IN proteínom. Môže sa stať, že vírusová DNA sa po prechode do jadra začne cirkularizovať a ďalej v cykle nepokračuje. Sú známe aj prípady kedy sa DNA vírusu integruje sama do seba a výsledkom sú buď kruhy s obráteným segmentom alebo páry menších kruhov- záleží na tom či 3´ koniec DNA rozozná iné vlákno DNA alebo rovnaké vlákno. Samotný mechanizmus integrácie je realizovaný v dvoch krokoch: (a) Úprava 3´ konca vírusovej DNA, kedy dôjde k odstrihnutiu niekoľkých nukleotidov z oboch vlákien vírusovej DNA za pomoci proteínu IN, (b) Transfer vlákna, kedy proteín IN vyštiepi časť hostiteľskej DNA a na toto miesto sa prichytávajú upravené 3´konce vírusovej DNA. Integrácia končí v momente keď bunkový opravný enzým zaplní medzery v spoji medzi vírusovou a hostiteľskou DNA.
Vírusová transkripcia
Transkripcia vírusovej DNA je kľúčový krok v životnom cykle vírusu, ktorý si vyžaduje vysoko regulovanú súhru medzi vírusom a hostiteľským transkripčným aparátom. Maximálna miera vírusovej transkripcie je dosiahnutá zapojením špecifických transkripčných aktivátorov a supresiou inhibítorov transkripcie. Vírusová transkripcia je pod kontrolou vírusového proteínu Tat, ktorý slúži ako enhancer génovej expresie priamou väzbou na TAR región LTR. Schopnosť proteínu Tat aktivovať transkripciu spočíva v jeho asociácii s rôznymi bunkovými transkripčnými faktormi ako je napríklad cyklín T1. Tento následne aktivuje cyklín dependentnú kinázu CDK9, ktorá asociuje s TAR oblasťou a to vedie k formácii elongačného komplexu známemu pod názvom pozitívny transkripčný elongačný faktor b (P-TEF-b). Formácia tohto komplexu vyústi do hyperfosforylácie C terminálnej oblasti na RNA polymeráze II. Tat je schopný priamo reagovať aj s bunkovým transkripčným faktorom Sp1. Táto interakcia vedie k aktivácii transaktivačnej schopnosti proteínu Tat. Sp1 sa sám uplatňuje v provírusovej transkripcii ako antagonista SP3 faktora, ktorý je známy ako represor na LTR závislej transkripcie. SP1 je tiež schopný regrutovať cyklín T1 do oblasti LTR bez potreby Tat/TAR. Ďalším faktorom uplatňujúcim sa v provírusovej transaktivácii je NF- kappa B. Počas infekcie vírusom HIV dochádza k aktivácii faktoru NF- kappa B v imunitných bunkách, ktorý je súčasťou kaskády, ktorej výsledkom je translokácia NF- kappa B do jadra, kde sa viaže na špecifickú cieľovú LTR sekvenciu a stimuluje transkripciu. Indukcia transkripcie cez LTR pomocou NF- kappa B vedie k acetylácii NF- kappa B bunkovým koaktivátorom CBP/p300.
Skladanie vírusu, maturácia a pučanie z bunky
Hlavným vírusovým determinantom skladania nových vírusových častíc je polyproteín Gag. Expresia tohto proteínu je sama osebe dostačujúca k formácii a uvoľneniu virionu podobných častíc (VLPs). Samotný proces skladania je rozdelený do niekoľkých krokov: (a) multimerizácia Gag molekúl, (b) väzba Gag proteínových komplexov na vírusovú genómovú RNA, (c) formácia Gag-Gag/Pol komplexov mediovaných cez Gag, (d) formácia vysoko usporiadaných komplexov zložených z vírusových proteínov a proteínov hostiteľskej bunky potrebných pri skladaní a pučaní, (e) na cytoskelete závislý transport zloženého komplexu na vnútornú stranu plazmatickej membrány hostiteľskej bunky. Bunkové faktory, ktoré sa podieľajú na skladaní vírusu sú HP68 a Tsg101. HP68 pomáha skladaniu Gag proteínu v nezrelých vírusových časticiach. Asociuje s Gag, Gag-Pol a Vif a je selektívne inkorporovaný do zložených vírusových komplexov. TSG101 proteín zase napomáha pučaniu vírusu z bunky spolu s endozomálnymi proteínmi ako sú Vsp28 a Vsp4, ktoré sa viažu na PTAP proteínu Gag.
Patogenéza vírusu HIV
Vírus HIV nedokáže prežívať mimo krvného obehu alebo lymfatického tkaniva. Je tiež veľmi citlivý na bežné detergenty a dezinfekčné prostriedky. Preto k nákaze týmto vírusom môže dôjsť iba priamym kontaktom s infikovanou krvou alebo sekrétmi za prítomnosti poškodenia kože alebo sliznice (ihla, ostré predmety, oder sliznice počas pohlavného styku). Vírus je integrovaný v infikovaných bunkách, ktoré sú hlavným zdrojom nákazy pre lokálny imunitný systém, bunky vystielajúce vagínu a rektálnu sliznicu. Najrozšírenejším spôsobom nákazy je heterosexuálny pohlavný styk, kedy prvým infikovaným tkanivom býva sliznica krčka maternice. Na tomto mieste vírus infikuje lokálne CD4+ lymfocyty a dendritické bunky, ktoré prenesú vírus do regionálnych lymfatických uzlín. V rámci uzlín dochádza k veľmi extenzívnemu deleniu vírusu už v skorých štádiách infekcie, kedy sú zasiahnuté folikulárne dendritické bunky, makrofágy a aktivované CD4+ bunky (hlavný cieľ infekcie). Infikované bunky sú neskôr buď zlyzované alebo sa stanú rezervoárom perzistentnej infekcie. Po 10 – 12 dňoch je vírus detegovateľný z krvi hostiteľa. Prítomnosť vírusu v plazme je významný míľnik v infekcii, kedy infikovaná osoba začína byť infekčná pre svoje okolie. Pôvodná vysoká hladina RNA virémie následne klesá vplyvom humorálnej a bunkovej imunitnej odpovede, ktorá dostáva vírusovú replikáciu čiastočne pod kontrolu. V priebehu niekoľkých týždňov sa virémia dostáva na malé ustálené hodnoty tzv. „setpoint“ niekedy však môže klesnúť aj pod úroveň detekcie. Úroveň, na ktorej sa produkcia vírusových častíc ustáli je daná mnohými faktormi prirodzenej aj adaptívnej imunitnej odpovede, najmä však cytotoxickými CD8+ T lymfocytmi. Táto fáza sa nazýva aj fáza akútnej infekcie. Špecifické anti-HIV protilátky sa začínajú objavovať v období medzi 3 – 5 týždňami od infekcie. V období niekoľko dní až niekoľko týždňov od infekcie sa u pacientov začínajú prejavovať aj prvé príznaky infekcie: chrípke podobné symptómy, prípadne mononukleóze podobné symptómy, horúčka, zväčšenie lymfatických uzlín, makulopapulárne vyrážky, vredy v ústach, malátnosť, bolesť v kĺboch a svaloch, zápal hltanu, strata váhy. Jedinci, ktorí majú silnejšie a dlhotrvajúce príznaky akútnej fázy zväčša rýchlejšie progredujú k AIDS. Symptomatická fáza pretrváva približne od 7 – 10 dní (nie však viac ako 14 dní). Počas tejto periódy počty CD4+ pomocných T lymfocytov rapídne klesajú a virémia rastie. Neskôr, keď nastúpi špecifická antivírusová imunita, virémia poklesne a počty CD4+ buniek začnú znova rásť (nedosiahnu však hladinu z obdobia pred infekciou). Znefunkčnenie CD4+ T lymfocytov a ďalších imunitných buniek krátko po infekcii spôsobuje oslabenie adaptívnej imunitnej odpovede na HIV a ďalšie antigény. Niekoľko týždňov po začiatku fázy akútnej infekcie sa väčšina infikovaných jedincov dostáva do klinicky asymptomatickej periódy (nízka virémia, žiadne symptómy).
Asymptomatická fáza sa vyznačuje antivírusovou aktivitou prirodzeného aj adaptívneho imunitného systému. Špecifické protilátky neutralizujú vírusové častice a zabraňujú ich viazaniu na naivné bunky, pomáhajú ničiť už infikované bunky pomocou ADCC (na protilátkach závislej cytotoxicite) v spolupráci s T lymfocytmi a NK bunkami. HIV špecifické T lymfocyty rozoznávajú prítomnosť vírusových antigénov na infikovaných bunkách a eliminujú ich. Vírus HIV však nie je odstránený, ale sa systematicky množí v rôznych častiach tela a nastáva stav chronického systematického zápalu. Antivírusová imunita nedokáže dostať infekciu pod kontrolu najmä vďaka rezervoárom s nízkou expresiou vírusového antigénu a vďaka vysokej mutačnej frekvencii vírusu. Takže namiesto eliminácie dochádza ku kontinuálnej replikácii vírusu v lymfatických tkanivách a prechodným rastom a poklesom virémie, bez prítomnosti symptómov. U niektorých jedincov sa darí dostať vírus pod kontrolu na celé roky bez detegovateľnej hladiny virémie. Títo sú intenzívne študovaní s cieľom pochopiť mechanizmus kontroly nákazy. V priebehu asymptomatickej infekcie dochádza k opätovným poklesom CD4+ pomocných T lymfocytov ako aj k deštrukcii štruktúry lymfatických tkanív vplyvom chronickej aktivácie imunitného systému a vírusovej replikácie. Toto vedie k postupnému prestúpeniu vírusu do lokálneho aj celotelového lymfatického tkaniva. V tomto štádiu je infekcia asociovaná s intenzívnou replikáciou najmä v slizničnom systéme tráviaceho traktu. Ak nedochádza k zastaveniu šírenia vírusu, CD4+ lymfocyty spolu s pamäťovými lymfocytmi, ďalej kriticky klesajú a dostávajú priestor oportunistické bakteriálne, plesňové, vírusové a parazitárne infekcie. Taktiež sa zvyšuje aj riziko tvorby nádorov. Najčastejšie oportunistické infekcie asociované s AIDS sú spôsobené baktériami: Mycrocystis carinii, Candida albicans, Cytomegalovírusmi a herpetickými vírusmi alebo/a enteropatickými parazitmi: Kryptosporídium alebo Giardia. Pri oslabenom/ zničenom imunitnom systéme tieto parazity spôsobujú život ohrozujúce stavy. V tejto fáze infekcie sa znova objavujú symptómy: opuch lymfatických uzlín, výrazná strata váhy, horúčky, respiračné a gastrointestinálne problémy. Môže sa objaviť HIV indukovaná (prípadne inými oportunistickými parazitmi) encefalopatia. Objavujú sa neoplastické chorby ako kaposiho sarkóm a lymfómy. Progresia AIDS sa vyznačuje anémiou a ťažkou lymfopéniou. Bez akejkoľvek liečby je odhadovaná doba progresu od nákazy vírusom HIV po smrť v dôsledku AIDS 11 rokov. Samotný priebeh je však veľmi variabilný podľa konkrétneho vírusu, genetického pozadia jedinca a stavu imunitného systému jedinca.
Molekulárne mechanizmy vírusovej latencie
HIV vírus samotný vo svojom genóme nekóduje proteíny zodpovedné za vírusovú latenciu. Ale jeho replikácia v hostiteľských bunkách je kontrolovaná molekulárnymi mechanizmami týchto buniek, ktoré môžu indukovať a udržovať neproduktívny stav. Prvým mechanizmom regulácie je miesto integrácie vírusu do genómu. Vírus preferuje intróny aktívne prepisovaných génov, kedy ak sa vírus integruje v rovnakej orientácii môže dôjsť k transkripčnej interferencii. HIV genóm tiež potrebuje byť prístupný pre bunkovú transkripčnú mašinériu. Tento proces je kontrolovaný epigenetickými modifikáciami. Promótor pre vírus HIV sa nachádza na nukleozómoch nuc-0 a nuc-1. Tieto histónové komplexy sú modifikované a indikujú HIV transkripciu HIV acetyláciou alebo ju môžu aj blokovať deacetyláciou a metyláciou. Ďalším miestom modifikácie sú dva CpG ostrovčeky v LTR (long terminal repeat) regióne, ktoré môžu byť metylované a tak udržiavať vírusovú represiu. K epigenetickej kontrole vírusovej transkripcie tiež prispieva proteín HUSH, ktorý v neprítomnosti vírusových proteínov vpr a vpx zastavuje transkripciu provírusu. Okrem transkripčnej regulácie sa vo vírusovej regulácii uplatňujú aj postranskripčné úpravy. Ide napríklad o defekt v zostrihu RNA ktorá môže prispievať k absencii proteínu Tat, ktorý je potrebný pre všetky ostatné vírusové transkripty. V latentne infikovaných bunkách môže byť tiež prítomný proteín PTB (polypyrimidine tract binding protein), ktorý blokuje expert vírusovej RNA z jadra bunky. Ďalším možným faktorom latencie sú bunkové mikroRNA (miRNA), ktoré svojou komplementárnou homológiou dokážu zablokovať vírusovú transláciu. Zároveň však môžu v niektorých prípadoch (miR- 132) prispievať, k lepšej replikácii vírusu vypnutím transkripčných regulačných proteínov. Vyššie uvedené spôsoby navodenia latencie demonštrujú, že existuje množstvo bunkových mechanizmov, ako môže byť dosiahnutý nereproduktívny stav vírusu HIV u pacientov na antiretrovirálnej terapii.náhľad|Zobrazenie HIV v elektrónovom mikroskope
Diagnostika
náhľad|Častice vírusu HIV, naviazané na makrofág. Obrázok vo fluorescenčnom mikroskope, virióny žiaria zeleno Presné určenie štádia infekcie pacienta je dôležitým článkom pre úspešnú terapiu nákazy vírusom HIV. Správne a včasne diagnostikovaný človek môže okamžite nastúpiť na antiretrovirálnu terapiu, ktorá zároveň zabráni ďalšiemu prenosu vírusu HIV v populácii. Prítomnosť rôznych cieľov detekcie sa mení v čase od infekcie, preto je dôležité poznať jednotlivé štádiá infekcie aby bolo možné vybrať správny test. V období tesne po infekcii je časové obdobie variabilnej dĺžky zvané eklipsa. V tomto štádiu nie je možné detegovať prítomnosť HIV žiadnym dostupným testom. Prítomnosť vírusovej nukleovej kyseliny (RNA) je prvým spoľahlivým markerom infekcie. 50% infikovaných jedincov má detegovateľnú vírusovú RNA z krvnej plazmy do 12 dní od infekcie. Najvyššia prítomnosť vírusovej RNA je u infikovaných jedincov prítomná medzi 25 – 30 dňom od infekcie. Okolo 15. dňa od infekcie je možné z krvnej plazmy detegovať aj kapsidový proteín p24. Hladina p24 rastie až do 25 – 30 dňa kedy začne tento proteín tvoriť komplexy s prvými anti-HIV protilátkami. Do 50 dňa je potom proteín p24 zväčša z krvi úplne odstránený. Prítomnosť p24 teda poukazuje na obdobie krátko po infekcii, použitie testu na proteín p24 je však časovo limitované. Ako aj pri iných infekciách, sérová protilátková odpoveď začína s protilátkami triedy IgM, ich rast môžeme zachytiť okolo 20 dňa po infekcii. Protilátky triedy IgM potom dosahujú pík okolo 30 – 35 dňa, kedy začína ich postupné nahradenie protilátkami triedy IgG. Metódy testovania môžeme potom rozdeliť podľa cieľa detekcie a podľa toho či ide o laboratórne testy alebo rýchlo testy, ktoré môžu byť vykonané na mieste (point of care testy – POC).
Medzi laboratórne testy patria:
Test na prítomnosť IgG protilátok, kedy sa pacientove anti-HIV protilátky viažu na synteticky imobilizovaný HIV antigén (gp41 u HIV-1, gp36 u HIV-2). Na túto nepohyblivú fázu sa potom pridáva detekčný roztok. Väčšinou ide o konjugát proteínu A a koloidný roztok zlata alebo selénu. 3 Dodatkovým testom zameraným na test protilátok, ktorý nahradil testovanie metódou Western blot8 je špecializovaný laboratórny rýchlo test, schopný testovať prítomnosť IgG protilátok proti kombináciu viacerých rekombinantných antigénov pochádzajúcich z vírusov HIV-1 a HIV-2.
Test na protilátky IgM/IgG. Ako pri testoch citlivých na IgG protilátky, antigén je imobilizovaný v nepohyblivej fáze testu a viaže na seba protilátky z pacientovej vzorky. Namiesto detekcie proteínom A je však v tomto prípade použitý sekundárny značený syntetický HIV antigén metódou nazývanou „antigénny sandwich“.
Test na prítomnosť kombinácie antigénu/protilátky. Táto metóda kombinuje detekciu IgM/IgG protilátok s paralelnou detekciou antigénu p24. Antigén p24 z pacientovej vzorky je najprv zachytený imbobilizovanou anti-HIV protilátkou a potom detegovaný pridaním značenej protilátky tvoriacej takzvaný „protilátkový sandwich“. Niektoré takéto testy dokážu naraz zachytiť prítomnosť buď p24/IgG/IgM ale bo môžu detegovať p24, IgG a IgM separátne.
Na rozdiel od laboratórnych testov POC testy využívajú dve metódy: Test laterálny prúdom, kedy pacientova vzorka prechádza cez antigénom napustený nitrocelulózový pásik pomocou kapilárnej reakcie. Prietokový test, kedy sa pacientova vzorka a reagensy aplikujú na HIV antigénom pokrytú membránu. Detekcia oboch testov potom spočíva v reakcii roztoku konjugátu proteínu A a koloidného zlata.
Medzi výhody POC testov patrí: prenosnosť a jednoduché použitie, neinvazívny odber vzorky, úplnú anonymitu testu a záruku obdržania vlastných výsledkov. Vo všeobecnosti však platí, že laboratórne testy sa vyznačujú vyššou detekčnou citlivosťou, špeciálne v období krátko po infekcii. Na výsledok má vplyv nielen správny výber testu ale aj správny výber vzorky. Vo všeobecnosti platí, že najpresnejšie výsledky sa dajú dosiahnuť testovaním séra alebo krvnej plazmy pacienta. Testovanie krvi dáva stredne dobré výsledky a najhoršie výsledky poskytuje testovanie slín. Testovanie krvi a séra však na rozdiel od testovania slín vyžaduje invazívny odber krvi, väčší objem vzorky, spracovanie a skladovanie vzorky a skúsený personál.
Liečba
Infekcia vírusom HIV sa vo všeobecnosti lieči kombináciou inhibítorov reverznej transkriptázy a proteázových inhibítorov, ktorých účelom je znížiť množstvo vírusu v tele. Medzi konkrétne používané liečivá patria nukleotidy (NRTIs), nukleozidy (NtRTIs) či nenukleozidové analógy (NNRTIs), ktoré patria medzi inhibítory reverznej transkriptázy (RTI) a tieto sa kombinujú s proteázovými inhibítormi (PI), inhibítormi fúzie a integrázovými inhibítormi (INI).
Počiatočná terapia by mala byť kombináciou dvoch NRTIs a jedného NNRTI. Tento mix je vysoko efektívny, bezpečný a a všeobecne dobre znášaný. Kombinácia viacerých substancií sa podáva primárne s cieľom oddialiť vírusovú rezistenciu na čo najdlhšie obdobie. V menej ako 15 % prípadov je možné, že nikdy neliečený pacient je už infikovaný rezistentným kmeňom vírusu HIV. Z tohto dôvodu je odporúčané pred nasedením akejkoľvek terapie najskôr vykonať genotypový rezistenčný test. Liečba je najúčinnejšia pokiaľ sa nasadí ešte pred klinickou manifestáciou imunodeficiencie. Za odlišných okolností sa ako vhodné okolnosti pre začatie terapie považuje hodnota CD4+ lymfocytov okolo 500 a viac. U infikovaných novorodencov sa s liečbou odporúča začať okamžite po diagnostike ochorenia. Pacientom sa pri vhodnej liečbe obnovujú funkcie imunitného systému až do miery vymiznutia všetkých klinických príznakov. Väčšina liekov je zameraných na liečbu HIV-1, pričom proti HIV-2 majú iba limitovanú účinnosť. Vírus však z tela zatiaľ celkom eliminovať nevieme. Ojedinelou výnimkou je prípad, berlínsky pacient”, ktorý sa z ochorenia úplne vyliečil po transplantácii kostnej drene od darcu homozygotného pre CCR5 -Δ32 deléciu.
Vedľajšie účinky liečby zahŕňajú lipodystrofiu, hnačku, insomniu, poruchy pozornosti či neschopnosť pribrať i pri správnej výžive. Ďalej sa vyskytuje diabetes, anémie a neurologické problémy.
Vo výskume je aj potenciálna mRNA vakcína proti vírusu, ktorú vyvíja National Institute of Allergy and Infectious Diseases (NIAID).
Paunat
Paunat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Flesselles (Somme)
Flesselles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Evansov gambit
Evansov gambit je gambitové šachové otvorené začatie, charakterizované týmito ťahmi:
Varianty:
1.e4 e5 2.Jf3 Jc6 3.Sc4 Sc5 4.b4 Sxb4 5.c3 Sa5 6.d4 d6 7.Db3 Dd7 8.dxe5 Sb6 9.Sb5 a6 10.Sa4 Sc5! 11.exd6 b5 12.Dd5 Sxd6 13.Sc2 Jf6 14.Dd3 0-0 Čierny pravdepodobne zvládol všetky problémy.
Luhansk
Luhansk je mesto na Ukrajine. Leží v Doneckej panve na východe Ukrajiny a je administratívnym centrom Luhanskej oblasti. Novodobá história mesta siaha do roku 1795, kedy tu britský priemyselník Charles Gascoigne založil železiarne. V roku 1882 získal Luhansk štatút mesta a k 1. januáru 2018 mal 406 729 obyvateľov.
Mesto bolo v minulosti dvakrát premenované na Vorošilovgrad (v rokoch 19351958 a neskôr opäť v rokoch 19701990).
Na jar roku 2014 vyhlásili v meste proruskí separatisti Luhanskú ľudovú republiku. Od vyhlásenia republiky prebiehajú medzi separatistami a ukrajinskou vládou boje. Do súčasnosti (február 2022) je Luhansk v rukách separatistov a Ukrajina nemá stále kontrolu nad mestom.
Cilento
Cilento je hornatá oblasť v talianskej Kampánii v strednej a južnej časti provincie Salerno. V dávnej minulosti Cilento tvorilo hranicu medzi gréckymi kolóniami a etruskými a lukánskymi domorodými osadami.
Od roku 1998 je zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO ako súčasť národného parku Cilento a Vallo di Diano.
Čerenová
Čerenová je vrch v Chočských vrchoch. Nachádza sa nad obcou Liptovská Anna, približne severozápadne od Liptovského Mikuláša.
Poloha
Nachádza sa vo východnej polovici Chočských vrchov, v geomorfologickom podcelku Prosečné. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Liptovská Anna a Ižipovce. Východným smerom sa nachádza územie národnej prírodnej rezervácie Prosiecka dolina a celá oblasť vykazuje krasové útvary.
Výhľady
Nesúvislý porast vrcholovej časti umožňuje čiastočný výhľad, jedinečný je z vyhliadky Čerenová skala. Západným smerom dominuje masív Veľkého Choča, dobre pozorovateľná je však okolitá časť Chočských vrchov a Liptovskej kotliny. Rovnako dobre je možné pozorovať hrebeň Oravskej Magury, časť Oravských Beskýd, Západné Tatry, Nízke Tatry, severnú časť Malej a Veľkej Fatry.
Purpendicular
Purpendicular je pätnásty štúdiový album britskej rockovej kapely Deep Purple. Album vyšiel v roku 1996. Je to prvý album, ktorý s nimi nahral gitarista Steve Morse, ktorý predtým účinkoval v skupine Dixie Dregs. Steve Morse oficiálne v kapele Deep Purple nahradil Ritchieho Blackmorea.
Praxiteles Starší
náhľad|Héra Barberiniovcov, [[Vatikánske múzeá, Vatikán]] Praxiteles alebo Praxitelés bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Sochár Praxiteles Starší pochádzal z Atén. Niektorí odborníci ho považujú za žiaka sochárskeho majstra Kalamida a za otca sochára Kéfisodota. Svoju umeleckú činnosť vykonával približne v rokoch 445 až 425 pred Kr. a inšpirovali ho i diela Feidia, s ktorým pracoval na Akropole. Špecializoval sa na odlievanie z bronzu a je možné, že pomáhal Feidiovi pri realizácii veľkej bronzovej sochy Atény Promachos.
Z jeho diel sa nič nezachovalo, ale traduje sa, že bol autorom sochy bohyne Héry z chrámu v Platajách, ktorá je známa z viacerých rímskych kópií. Je možné, že originál tejto sochy bol predlohou aj grandiózne stvárneného diela Héry Barberiniovcov, ktorej držanie tela, jemné detaily a dokonale vytvarované drapérie prezrádzajú príslužnosť k Feidiovej škole.
Zo staroveku máme o staršom Praxitelovi dve písomné správy aj to iba od autorov schólií (poznámok na okraji starých gréckych textov), a to v Aristeidovom diele Panathenaikos (187, 20) a v Theokritovej Eidylii (5, 105.), preto niektorí znalci pochybujú či skutočne existoval.
Sebastián Piñera
Miguel Juan Sebastián Piñera Echenique (* 1. december 1949, Santiago de Chile ) je čilský politik, ekonóm a podnikateľ. V roku 2010 až 2014 a od roku 2018 vykonáva funkciu čilského prezidenta.
Mladosť
Narodil sa v Santiagu Josému Piñera Carvallovi and Magdalene Echenique Rozas, rodičom španielskeho pôvodu ako tretie zo šiestych detí. Vyrastal v Európe a New Yorku, kde bol jeho otec čilským veľvyslancom v Belgicku a OSN. Piñera roku 1971 získal titul inžiniera na ekonomickej fakulte čilskej Pontifikálnej katolíckej univerzite, ktorý neskôr doplnil o doktorá t z ekonómie na Harvardskej univerzite v USA. V rokoch 1971 až 1990 prednášal ekonómiu na niekoľkých čilských univerzitách. V priebehu 70. rokov pracoval ako konzultant v Svetovej banke a Medziamerickej rozvojovej banke. Od roku 1980 bol sedem rokov generálnym riaditeľom banky Citicorp.
Podnikanie
V rovnakom období začal aj s vlastným podnikaním. Okrem finančníctva sa pritom zameral aj na stavebníctvo. V roku 1978 založil vlastnú stavebnú firmu. V tomto období investoval najmä do nehnuteľností. Medzi jeho prvé investície patrila tiež miestna pobočka americkej počítačovej spoločnosti Apple alebo developerská spoločnosť Inmobiliaria Las America. Výrazne však prerazil na začiatku osemdesiatych rokov, kedy pomáhal zavádzať platobné karty Visa a Mastercard na čílsky trh. V roku 1987 už ovládal 86 percent čílskeho trhu s kreditnými kartami. Svojho kartového podnikania sa Piñera zbavil v roku 1993, keď ho predal za 73 miliónov dolárov. V roku 1994 kúpil šestnásťpercentný podiel v aerolinkách Lan Airlines SA, ktorý postupne navýšil na 26 percent.
Politická kariéra
Do politiky vstúpil po páde Pinochetovho režimu roku 1990 ako senátor, ktorým bol jedno volebné obdobie (osem rokov). V roku 1990 vstúpil do pravicovej liberálnej strany Národnej obnova (RN), ktorej bol v rokoch 2001 až 2004 predsedom. V roku 1999 kandidoval v prezidentských voľbách, kandidatúry sa však vzdal v prospech svojho straníka Joaquína Lavína. Roku 2006 prehral v druhom kole so socialistkou Michelle Bacheletovou, keď prehral v pomere 46,51/53,49 percenta. V januári 2010 v druhom kole prezidentských volieb porazil stredoľavého kandidáta Eduarda Freia. Získal 51,6 percenta hlasov, jeho oponent 48,4 percenta. Víťazstvom sa stal vôbec prvým pravicovým politik, zastávajúcim najvyšší post krajiny od konca vlády diktátora Augusta Pinocheta v roku 1990. V júli 2010 odmietol návrh rímsko-katolíckej cirkvi na udelenie rozsiahlej amnestie pre starších a chorých väzňov, ktorou by sa na slobodu dostali aj bývalí vojaci, odsúdení za porušovanie ľudských práv v čase diktatúry generála Augusta Pinocheta. Vo voľbach roku 2017 kandidoval opäť a v decembri sa stal víťazom druhého kola volieb, keď porazil svojho ľavicového rivala Alejandra Guilliera. V októbri 2019 vypukli protesti proti prudkému zvýšeniu cien cestovných lístkov v metre. Prezident v snahe utlmiť vlnu protestov ohlásil balíček sociálnych reforiem a reorganizáciu armády. Protesty ale pokračovali aj nadaľej. Nakoniec prezident súhlasil s požiadavkami demonštantov na zmenu ústavy.
Kontroverzie
Vlastnil v hlavnom meste Santiagu televízna sieť Chilevision. Potom čo po nástupe do prezidentského úradu v marci 2010 čelil obvineniam opozície z konfliktu záujmov, predal televíziu investičnému fondu Linzor Capital.
Roku 2011 odsúhlasil Projekt HidroAysén za podpory bývalého socialistického lídra Ricarda Lagosa a podnikateľskej komunity. Išlo o projekt piatich vodných elektrární na riekach Río Baker a Río Pascua v regióne Aysén. V júni 2014 čilská vláda odmietla plán pre obavy z dopadu na prírodu. Proti bola aj väčšina obyvateľov.
Kritici ho obviňujú z prepojenia na ľudí z éry Pinocheta.
V októbri 2021 prokuratúra v Čile začala vyšetrovať okolnosti predaja banskej spoločnosti Dominga v roku 2010 v čase Piňerovho prvého obdobia vo funkcii. Baňa bola podľa Pandora Papers údajne predaná prostredníctvom spoločnosti, ktorú vlastnia prezidentove deti. Veľká časť predaja sa uskutočnila na Britských Panenských ostrovoch.
Osobný život a rodina
Od roku 1978 je ženatý s Cecíliou Morelovou, s ktorou má dve dcéry a dvoch synov. Pinerov starší brat José, ktorý je v súčasnosti uznávaným ekonómom, bol tri roky ministrom v Pinochetovej vláde.
Dolina Malej hučavy
Dolina Malej hučavy je nevýrazné plytké odvetvie, ktoré sa zavažuje  z  juhozápadných zrázov Tupej a ústí do Doliny Veľkej hučavy vo Vysokých Tatrách. Dolinou preteká potok Malá hučava, ktorá je prítokom  Veľkej hučavy.
Názov
Je odvodený z mena Malej hučavy, potoka, ktorý preteká dolinou.
Fleury (Somme)
Fleury je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Flixecourt
Flixecourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paussac-et-Saint-Vivien
Paussac-et-Saint-Vivien je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Eyes on Me
"Eyes on me" je popová balada v podaní čínskej speváčky Faye Wong ako ľúbostný motív pre video hru Final Fantasy VIII. Text piesne, ktorý napísal trochu nedokonalou angličtinou Kako Someya, odhaľuje nádej speváčky v nočnom klube na lásku s členovi publika (v hre sa to týka Julie a Lagunu).
Payzac (Dordogne)
Payzac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Filésios z Eretrie
náhľad|Bronzový roh a ucho, autor: Filésios, začiatok 5. stor. pred Kr., Archeologické múzeum v Olympii Filésios bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr. Filésios, sochár (bronziar) z Eretrie, bol autor kolosálneho bronzového býka, ktorého Eretrijčania v Olympii zasvätili Diovi po víťazstve nad Aténčanmi. Podstavec z býka bol nájdený na svojom pôvodnom mieste pri severovýchodnom rohu Diovho chrámu a dosvedčený nápisom zo začiatku 5. stor. pred Kr. Zo sochy sa našlo ucho a roh (Archeologické múzeum v Olympii, M888 ). Na hornej strane základne tejto votívnej sochy sa zachovali vytesané odtlačky štyroch kopýt býka a nápis, lakonický v spartskom štíte (neuvádza ani popis udalostí, ktoré motivovali jej zasvätenie ). Pausanias ešte v druhom storočí videl túto sochu, ale uviedol len krátku zmienku o jej venovaní: „Z kovových býkov je jeden dar Korkyranov, druhý Eretrijčanov, to je dielo Eretrijčana Filésia."
Eyes on Me
Pieseň bola vydaná ako CD singel v Japonsku. Bola to prvá pieseň v histórii video hier, ktorá vyhrala ocenenie na 14. Annual Japan Gold Disc Awards, kde vyhrala “Song of the Year (Western Music)“ roku 2000.
Predalo sa cez 400.000 kópií, čo z nej robí najlepšie predávaný disk hudby k video hre v Japonsku až do "Hikari" od Utada Hikaru pre Kingdom Hearts.
Payzac (Dordogne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod