cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenská národná strana (1990)
Volebné obdobie 20202024
V parlamentných voľbách vo februári 2020 získala SNS len 3,16 % hlasov, čo bol najhorší výsledok v dejinách strany, a do parlamentu sa nedostala. V nadväznosti na neúspech ohlásil odstúpenie predseda strany Andrej Danko. V apríli Danko vyhlásil, že za predsedu opätovne nebude kandidovať, nakoniec kandidatúru ohlásil, jeho protikandidátom bol Anton Hrnko. Na sneme SNS v Liptovskom Mikuláši 12. septembra 2020 bol Danko opäť zvolený do funkcie predsedu, keď porazil Hrnka v pomere hlasov 88 ku 27. Hrnko následne ohlásil odchod zo strany.
Vedenie strany
Predsedníctvo SNS zvolené na mimoriadnom sneme 6. septembra 2014 v hoteli Partizán na Táľoch tvoril predseda Andrej Danko, 1. podpredseda Jaroslav Paška, štyria podpredsedovia – Anton Hrnko, Vladimír Chovan, Eva Smolíková a Štefan Zelník a ústredný tajomník Stanislav Kmec.
Súčasné vedenie strany, zvolené na sneme SNS 12. septembra 2020 v Liptovskom Mikuláši, tvoria:
Volebné výsledky
Výsledky volieb do Národnej rady SR (do r. 1993 Slovenskej národnej rady), v ktorých sa zúčastnila strana SNS.
Výsledky volieb do Európskeho parlamentu, v ktorých sa zúčastnila strana SNS.
Volebné preferencie
Volebné preferencie strany v percentách podľa Štatistického úradu SR do marca 2009. (Pozn.: Od júla 2006 do apríla 2007 sa skúmali sympatie k politickej strane.) Od apríla 2009 preferencie podľa agentúry Focus. (pozn. referencie podľa agentúry Median SK – júl 2009, august a november 2010, január, apríl a august 2011, júl a október 2012, jún – október 2013; január, marec a júl 2015 podľa agentúry Polis).
Hrubo vyznačené preferencie znamenajú prekročenie hranice 5 % potrebnej na vstup do parlamentu.
Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry FOCUS (okrem vyššie spomenutých rokov): 1 prieskum vykonaný bez zaradenia strany Petra Pellegriniho
2 prieskum vykonaný so stranou Petra Pellegriniho
Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry AKO: Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry POLIS:
Odchod Jána Slotu
6. 10. 2012 sa na sneme strany v Žiline rozhodovalo o novom šéfovi strany. S počtom hlasov 153 vyhral Andrej Danko bez protikandidáta, traja členovia strany sa hlasovania zdržali.
Čierny Drin
Čierny Drin je rieka v Severnom Macedónsku a Albánsku.
Priebeh toku
Odteká z Ohridského jazera v meste Struga v Severnom Macedónsku. Po zhruba 50 km prekračuje západne od Debaru hranicu s Albánskom. V Kukëse sa steká s Bielym Drinom a spolu tvoria rieku Drin, ktorá ústi do Jadranského mora. Odvodňuje väčšinu východného hraničného regiónu Albánska vrátane troch jazier, ktoré Albánsko zdieľa so susednými štátmi (Ohridské, Prespanské, Malé Prespanské).
Matriarchát
Matriarchát (z a gr. archein - vládnuť) alebo nediferencovaná rodová spoločnosť je forma spoločenskej organizácie s dominantným postavením ženy. Jeho opakom je patriarchát. Pôvod a postavenie sa v matriarcháte odvodzuje z materinskej príbuzenskej línie (matrilinearita, matrifokalita). O kulte ženy-matky ku koncu staršej doby kamenej svedčia sošky ženských postáv ako Věstonická venuša. Na Slovensku o tom svedčí nález Moravianskej venuše v Moravanoch nad Váhom pri Piešťanoch.
Charakteristika
V marxistickej historiografii je to obdobie nediferencovanej rodovej spoločnosti s predpokladaným významným postavením ženy (pred nástupom patriarchátu). Predstavitelia feminizmu považujú matriarchát za obdobie raných dejín, počas ktorého ženy formovali kultúru, ale nemali v rukách moc. Historici aj feministky sa dnes zhodujú na tom, že spoločnosti, ktorým vládli ženy nikdy neexistovali, alebo boli iba prechodným a nestabilným fenoménom.
Matriarchát je forma spoločenskej organizácie, ktorá je často nekriticky, mechanisticky, chápaná ako opak patriarchátu, teda vláda matky, ako opak vlády otca (z gr. πατήρ, alebo, a gr. archein - vládnuť). Patriarchát je forma spoločnosti, kde vládne muž (otec, alebo všeobecne samec). Forma spoločenskej organizácie žien - matiek je ale iná ako mužov - otcov. Ženy - matky vnímajú svoje potomstvo oveľa viac ako rovnocenné, na rozdiel od mužov - otcov. Obrazne sa to dá vyjadriť: Ženy vytvárajú kruhy, muži pyramídy. Matky vytvárajú kruhy v ktorých strede je matka, heterarchická štruktúra, zatiaľ čo otcovia vytvárajú pyramídy, na vrchole ktorých sami stoja (pod nimi najstarší syn, atď.) hierarchická štruktúra.
Ivan Sracimir
Ivan Sracimir alebo Ján Sracimir ( * ~1324, Loveč, Bulharská ríša – † po 1396) bol v rokoch 1356 až 1396 bulharský cár.
Štát Ivana Sracimira (1356 – 1396) sa rozprestieral medzi riekami Timok a Iskăr v západnej časti krajiny. Korunovaný bol vo Vidin, podľa želania svojho otca – Ivana Alexandra. Počas svojho života sa pokúšal dať do poriadku vzťahy medzi svojimi dvoma synmi z dvoch rozličných manželstiev. Staršieho urobil panovníkom v severozápadných oblastiach Bulharska. Nedôvera a nespokojnosť však zostali.
Cár Ivan Sracimir bol konfliktný človek. V časoch, keď ešte žil cár Ivan Šišman, stále boli v nejakom rozpore. Nevedeli sa nijako dohodnúť, a tak vlastne pomáhali Turkom, aby si ich čím skôr podmanili.
Vo všeobecnosti bol nový panovník rozporuplným človekom, o ktorom historici dlho viedli debaty na otázku či to bol to schopný panovník, alebo ho len každý využíval. Jeho cárstvo, hoci aj malé, bolo slabé a vadilo záujmom sultána Murada a jeho následníkovi Bajazidovi. A tak, v roku 1365 maďarský kráľ Ľudovít tento maličký kúsok zeme pripojil k svojej krajine.
Cár Ivan Sracimir sa dostal do zajatia. Nútili ho, aby prestúpil na katolícku vieru. Niekoľko rokov neskôr ho Ivan Alexander dostal z väzenia a urobil znova cárom. Po jeho smrti v roku 1395 sa Ivan Sracimir stal cárom svojich vlastných práv.
Deväť desaťročí sa v bulharských kronikách nedala nájsť informácia o úspešnej bitke proti Turkom!
Cár vedel, že má slabé vojsko, a tak mu nezostávalo nič iné, len sa stať vazalom sultána Murada. Stalo sa tak v roku 1388. Dovolil mu, aby obsadil Vidin – jeho sídlo.
Cieľom vlády cára Ivana Sracimira bolo udržať si čo najdlhšie ako bolo možné trón a uchrániť svojich ľudí od smrti v rukách Turkov. Na krátky čas dokonca oddelil Sofiu od Tărnovského cárstva, aby mal nádej, že tri časti Bulharska, na ktoré bola v tom čase krajina rozdelená (Vidinská, Tărnovská a mesto Sofia), prežijú. Bolo to však iba zbožné želanie, pretože armáda sultána Murada sa rýchlo blížila k hraniciam jeho malého cárstva.
Až začiatkom roka 1396 európski panovníci pochopili, že Turci sú nebezpečenstvom pre celý svet. Uhorský kráľ Žigmund sa proti nim odhodlal bojovať. S požehnaním pápeža teda odišiel na križiacku výpravu proti Turkom. Aj cár Ivan Sracimir sa k nemu pridal potom ako sa vzdal funkcie vazala. Jeho armáda sa rozpadla a každý z nich hľadal osobné šťastie niekde inde.
25. augusta 1396 pri Nikopole Turci doslova zničili cárovu armádu. Vidin padol. Ivan Sracimir – posledný stredoveký bulharský cár – bol zajatý a umrel niekde v Malej Ázii. A tak sa Bulharsko sa na päťsto rokov stalo súčasťou Osmanskej ríše.
568 Cheruskia
568 Cheruskia je planétka s priemerom 89 km, ktorú objavil P. Gotz 26. júla 1905.
2742 Gibson
2742 Gibson je planétka s priemerom 21 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 6. mája 1981.
Leonteus
Leonteus môže byť:
Rika Hirakiová
Rika Hirakiová (* 6. december 1971, Bejrút, Libanon) je bývalá japonská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 6 turnajov WTA vo štvorhre.
Saint-Créac (Hautes-Pyrénées)
Saint-Créac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Teresópolis
Teresópolis je mesto a obec (município) vo východnej Brazílii v štáte Rio de Janeiro v horskom regióne známom ako Região Serrana. Národný park Serra dos Órgãos leží čiastočne na hraniciach obce. V Teresópolise sa nachádza národné futbalové tréningové centrum Granja Comary.
Teresópolis je v Brazílii známy svojimi horami, ktoré priťahujú alpinistov z celej krajiny.
Hora Dedo de Deus („Boží prst“) je pravdepodobne najznámejšia.
thumb|left|Hora Dedo de Deus (Boží prst)
Matrica kategórií
Matrica kategórií je základným štrukturujúcim princípom významových útvarov a určuje ich vlastnosti. Matrica kategórií je prítomná vo významových útvaroch ako konfigurácia viac-menej explikovateľných významových konštituentov.
Saint-Remy-sur-Bussy
Saint-Remy-sur-Bussy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Borș
Borș je obec v Bihárskej župe v Rumunsku. Nachádza sa na západe župy, na hraniciach s Maďarskom, čo vidno aj na etnickej skladbe obyvateľstva. Skladá sa zo štyroch dedín: Borș (sídlo obce), Sântion, Santăul Mic a Santăul Mare.
569 Misa
569 Misa je planétka s priemerom 75 km, ktorú objavil J. Palisa 27. júla 1905.
2743 Chengdu
2743 Chengdu je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 21. novembra 1965.
Hierapolis
Hierapolis (gr. Ἱεράπολις) bolo antické mesto na kopci nad termálnymi kúpeľmi Pamukkale na území dnešného Turecka neďaleko Denizli. Kedysi patrilo do Frýgijského kráľovstva.
Od roku 1988 je zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Mesto bolo postavené pri svahu hory nad travertínovou terasou Pamukkale v údolí rieky Hermos s minerálnymi prameňmi, medzi mestami Sardy a Apameia Kibotos. Toto miesto bolo už za antických čias známe vďaka impozantným bielym terasám, ktoré vznikli z minerálov odparených vôd tunajších horúcich prameňov.
Mesto prosperovalo vďaka využitiu horúcich prameňov pri farbení vlnených tkanín a tiež vďaka prekvitajúcemu obchodu s tkaninami.
História
Spoľahlivé poznatky o existencii starovekého mesta pochádzajú z 3. storočia pred Kr., hoci neisté indície boli známe už z oveľa skoršieho obdobia. Pôvodné osídlenie tvorili príslušníci gréckeho kráľovstva Frýgia. V roku 17 po Kr. bolo mesto zničené silným zemetrasením. Neskôr bolo znovu zrekonštruované a rozšírené. 1. a 2. storočie po Kr. bolo obdobím ďalšieho intenzívneho rozvoja mesta a vtedy vznikli aj mnohé stavby, termálne kúpele, divadlá, amfiteátre a chrámy. Hoci mnohé budovy odolali neskôr i bojom počas vojny medzi Turkami a Byzantskou ríšou, mesto bolo úplne zničené počas druhého veľkého zemetrasenia v roku 1334.
Prvokresťanský biskup Papias
Informácie o jeho živote i jeho dielo „Výklad slov Pána“ (Logión kyriakón exegésis) sa stratili, no zachovali sa jeho stručné citáty u Ireneja z Lyonu († 202) a u Eusebia, ktoré ako najstaršie svedectvá o evanjeliách majú veľký význam.
Ireneus sa o Papiovi vyjadruje ako o „starom“, spomína ho, ako poslucháča apoštola Jána a priateľa Polykarpa zo Smyrny († okolo r. 160).
Jerguš Bača
Jerguš Bača (* 4. január 1965, Liptovský Mikuláš) je bývalý slovenský hokejový obranca. Po ukončení hráčskej kariéry pôsobí ako tréner.
Klubový hokej
S hokejom začínal v rodnom meste, v klube MHk 32 Liptovský Mikuláš. V sezóne 1987/88 prestúpil z Iskry Banská Bystrica do Košíc ktoré hrávali v česko-slovenskej ligea získal s nimi federálny titul .V roku 1990 ho draftoval Hartford Whalers v 7. kole zo 141. miesta.
Od sezóny 1990/91 pôsobil v Severnej Amerike, predovšetkým v nižších súťažiach. Za mužstvo AHL Springfield Indians odohral 150 zápasov, za Milwaukee Admirals v IHL 228 zápasov. 10 stretnutí odohral aj za Hartford Whalers.
Od ročníka 1996/97 hral v Európe, prvý rok začal v českom HC Olomouc, v jeho priebehu prestúpil v HC Košice, kde účinkoval aj ďalšie dve sezóny, pričom v ročníku 1998/99 získal majstrovský titul. Následne pôsobil tri roky v nemeckom Revierlöwen Oberhausen. V sezóne 1999/00 mužstvo v baráži obhájilo účinkovanie v DEL.
Od sezóny 2002/03 bol hráčom MHk 32 Liptovský Mikuláš, na play-off prvej posilnil Duklu Trenčín. V roku 2005 ukončil hráčsku kariéru.
Reprezentácia
Reprezentoval Česko-Slovensko na MS 1989 a 1990, na oboch mužstvo vybojovalo bronzové medaily. Zúčastnil sa aj Kanadského pohára 1991.
Po vzniku slovenskej reprezentácie sa zúčastnil úspešnej olympijskej kvalifikácie v roku 1993, reprezentoval aj na ZOH 1994 v Lillehammeri (6. miesto), MS 1997 (9. miesto),1998 MS 1998 ( 7. miesto)a Svetovom pohári 1996 (7. miesto)
Tréner Ján Šterbák ho nominoval na ZOH 1998, no postihlo ho vírusové ochorenie (rovnako ako Róberta Pukaloviča), v priebehu letu zo Sappora do Nagana sa dokonca začal dusiť a lietadlo muselo núdzovo pristáť, obaja boli hospitalizovaní v miestnej nemocnici.
Ján Filc ho ako 37-ročného prekvapivo nominoval na MS 2002 vo švédskom Göteborgu. Nastupoval v obrannej formácii s Ladislavom Čiernym. Slovenské mužstvo dosiahlo najväčší úspech v histórii, keď sa po finálovom víťazstve 4:3 nad Ruskom stalo majstrom sveta.
Spolu v slovenskej reprezentácii odohral 75 zápasov, strelil 5 gólov.
Trénerské pôsobenie
Po ukončení aktívnej kariéry pôsobí ako tréner, bol asistent Milana Jančušku v MHk 32 Liptovský Mikuláš. V rokoch 20052006 bol asistentom vtedajšieho trénera slovenskej reprezentácie Františka Hossu, pričom mal na starosti obrancov.
1. apríla 2008 sa stal asistentom trénera Mhk Kežmarok Vladimíra Klingu. V nasledujúcej sezóne mužstvo neuspelo v baráži a vypadlo z extraligy.
Počas MS 2012 bol asistentom Vladimíra Vůjtka, keď dočasne nahradil Petra Oremusa, ktorý odstúpil z rodinných dôvodov. Slovensko sa prekvapivo prebojovalo až do finále a získalo striebornú medailu.
V máji 2023 sa Bača stal trénerom HK MŠK Indian Žiar nad Hronom pre sezónu 2023–24.
Iné pôsobenie
V roku 2003 bol zvolený do komisie športovcov Európskych olympijských výborov.
Rodina
Je ženatý, má syna a dcéru.
Polanská niva
Polanská niva je národná prírodná rezervácia ev. č. 925 v blízkosti mestského obvodu Polanka nad Odrou v okrese Ostrava-mesto. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Poodří.
Ochrana
Predmetom ochrany je jedinečná ukážka lužného lesa v nive rieky Odry s početnými mŕtvymi ramenami a meandrujúcim tokom rieky.
Couffoulens
Couffoulens je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 594 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bežnisko
Bežnisko je chránený areál, ktorý spravuje ŠOP - S-CHKO Záhorie.
Nachádza sa vo vojenskom obvode Záhorie v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2012 na rozlohe. Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Záhorie. Na území areálu platí 4. stupeň ochrany.
Matrika
Matrika (lat.) je evidenčná inštitucionálna zložka obecného úradu oprávnená vykonávať najmä deklaratórne zápisy (o sobáši, narodení dieťaťa, úmrtí osoby, zmene mena, priezviska a pod.).
Bežnisko
Predmetom ochrany sú: Biotopy európskeho významu: Vnútrozemské panónske duny (2340), Vresoviská (4030) a Teplomilné ponticko-panónske dubové lesy na spraši a piesku (91IO), biotopy národného významu: Kyslomilné borovicové a dubovo-borovicové lesy, druhy európskeho významu a druhy národného významu.
Grafén
náhľad|Štruktúra grafénu
Grafén je názov jednoatómovej planárnej (2D) vrstvy, ktorú vytvárajú atómy uhlíka v hybridnom stave sp2, usporiadané do pravidelných šesťuholníkov. Dĺžka väzieb medzi jednotlivými atómami je 0,142 nm. Je základnou štruktúrou grafitu, fullerénov a uhlíkových nanorúrok.
Názov zaviedol nemecký chemik Hanns-Peter Boehm a je odvodený od graf (základ slova grafit) + én (koncovka aromatických uhľovodíkov). Grafén sa dá považovať aj za veľkú aromatickú molekulu, ako limitný príklad polycyklických aromatických uhľovodíkov.
Grafén sa najjednoduchšie zobrazuje ako drôtené pletivo uhlíkových atómov a ich väzieb v atómovom meradle. Kryštalická alebo vločková forma grafitu pozostáva z mnoho plátov naukladaných dokopy. Pláty grefénu sú naukladané do formy grafitu s medziplošným odstupom 0,335 nm, čo znamená, že 3 milióny naukladaných plátov bude mať hrúbku iba jeden milimeter. Grafén je základný stavebný prvok niektorých alotropických modifikácií vrátane grafitu, dreveného uhlia, uhlíkových nanotrubíc a fullerénov. Nobelova cena za fyziku v roku 2010 bola udelená Andre Geimovi a Konstantinovi Novoselovovi „za priekopnícke experimenty týkajúce sa dvojrozmerného materiálu grafén“
História
V roku 2004 vyvinul profesor ruského pôvodu Andre Geim, vedecký pracovník univerzity v Manchestri a jeho kolega profesor Konstantin Novoselov spôsob získavania jednoatómových vrstiev grafitu ich odtrhnutím od grafitu a následným stabilizovaním na povrchu kremíka potiahnutého vrstvou oxidu kremičitého. Za objav tejto metódy, ako aj výskum vlastností grafénu získali v roku 2010 Nobelovu cenu za fyziku.
Opis
Jedna definícia podaná v nedávnej recenzii na grafén je: Grafén je jedna plochá vrstva atómov uhlíka natesno naukladaných do dvojrozmernej (2D) šesťhrannej kryštalickej mriežky a je základným stavebným prvkom pre grafitové materiály všetkých rozmerností.
Predchádzajúca definícia je:
Jedno uhlíková vrstva grafitovej štruktúry môže byť považovaná za konečný prvok v sérii naftalénu, antracénu, koronénu atď. a termín grafén by mal byť preto používaný na označenie jednotlivých uhlíkových vrstiev v interkalačných grafitových zlúčeninách. Použitie termínu „grafénová vrstva“ je taktiež považovaná za hlavné názvoslovie uhlíkov.
Oddelenie prehľadu technológií Medzinárodnej únie čistej a aplikovanej chémie zastáva: „predchádzajúce popisy ako grafitové vrstvy, uhlíkové vrstvy alebo uhlíkové pláty boli používané pre termín grafén. Nie je to správne pre jednovrstvový termín používať termín, ktorý zahŕňa pojem grafit, ktorý by obsahoval trojrozmernú štruktúru. Termín grafén by mal byť používaný iba ak sú diskutované reakcie, štrukturálne vzťahy alebo iné vlastnosti jednotlivých vrstiev. V dôsledku toho je grafén označovaný ako nekonečný striedavý (iba šesťčlenný uhlíkový kruh) polyaromatický uhľovodík. Najväčšia známa izolovaná molekula tohto typu pozostáva z 222 atómov a má priemer 10 benzénových kruhov. Je dokázaná zložitosť syntézy dokonca trochu väčších molekúl, takže stále zostávajú „snom pre veľa organických a polymérnych chemikov“. Mimo to, od začiatku výpočty ukazovali, že grafénový plát je termodynamicky nestabilný s ohľadom na iné fullerénne štruktúry ak ich veľkosť je menej ako približne 20 nm (grafén je má najmenej stabilnú štruktúru pod približne 6 000 atómov a stáva sa najstabilnejším (ako vo vnútri grafitu) iba pre veľkosti väčšie ako 24 000 uhlíkových atómov). Plochý grafénový plát je tiež známy nestabilitou s ohľadom na rolovanie to je skrútenie sa, čo je jeho stav s nižšou energiou. Taktiež definícia „izolovaného alebo voľne stojaceho grafénu“ bola nedávno navrhovaná: „grafén je jednoatómová rovina grafitu, ktorá (a toto je podstatné) je dostatočne izolovaná od jeho prostredia, aby bola považovaná za voľne stojacu“. Táto definícia je presnejšia ako definície vyššie uvedené a odkazuje sa na rozštiepené, prenesené a uložené grafénové jednotlivé vrstvy. Iné formy grafénu ako grafén vytváraný ma rôznych kovoch sa môže tiež stať voľne stojacim, ak je napríklad uložený alebo prenesený do oxidu kremičitého (SiO2). Nový príkladom izolovaného grafénu je grafén na karbide kremíka (SiC) po jeho pasivácii s vodíkom.
Vlastnosti
Podľa vedeckého tímu profesora Geima, elektróny v graféne majú iné vlastnosti, ako by sme predpokladali. Pri žiadnom inom materiáli neboli doteraz pozorované takéto vlastnosti správania sa elektrónov. Ich pohyb sa dá opísať bez akejkoľvek efektívnej hmotnosti a jeho rýchlosť sa približuje k rýchlosti  svetla. Vedci predpokladajú, že by grafén mohli použiť pri dokazovaní tzv. Kleinovho Paradoxu. K tomuto javu by podľa doterajších znalostí malo dochádzať len vo veľmi extrémnych podmienkach (napr. v okolí čiernych dier). V prípade, že by sa preukázal, otvorila by tak sa cesta k vývoju nového druhu tranzistorov. Okrem elektrickej vodivosti, grafén tiež prepúšťa svetlo, takže sa dá vhodne použiť pri výrobe displejov a fotovoltaických článkov. Môže tak nahradiť súčasné zariadenia pozostávajúce z tenkých vrstvičiek oxidov kovov. Displej z grafénu je navyše pevnejší než dosiaľ vyrábané displeje z oxidu india a cínu. Vďaka vlastnosti polovodivosti viacerých vrstiev naskladaných na seba, možno z grafénu vyrobiť tranzistory, ktoré sú teoreticky  schopné  pracovať až  do  frekvencie 1 THz. Vďaka týmto vlastnostiam sa do budúcna počíta s využitím grafénu v mikroprocesoroch a pamätiach.
Využitie
Grafén vykazuje silnú reakciu na kolmé vonkajšie elektrické pole a má nízke šumové číslo, čo ho predurčuje ako vhodný materiál pre výrobu poľom riadených FET tranzistorov. Prvé FET tranzistory s prijateľným on-off pomerom vyvinuli v roku 2008 výskumníci z AMICA a University of Manchester demonštrovali nový spínací efekt, ktorého účinok je založený na vratnej chemickej modifikácii grafénovej vrstvy a poskytuje on-off pomer vyšší ako šesť rádov. Hoci tieto tranzistory otvárajú celú škálu nových aplikácií, vrátane výroby čipov, ich praktické využitie je zatiaľ obmedzené veľmi malým napäťovým ziskom. V roku 2009 výskumníci v Politecnico di Milano vyvinuli štyri rôzne typy logických hradiel, ktoré sa skladajú z jedného grafénového tranzistora. V roku 2010 sa výskumníkom z IBM podarilo vyrobiť tranzistor, ktorý bol schopný pracovať na frekvencii 100 GHz. Problémom je, že jednotlivé listy grafénu je veľmi ťažké vyrobiť a ešte ťažšie naniesť na povrch vhodného substrátu. Výskumníci hľadajú vhodný spôsob prenosu od zdroja (mechanická exofilácia na SiO2/Si alebo tepelná grafitizácia povrchu SiC) na cieľový substrát. Ďalšou oblasťou, kde sa dá tento výnimočný materiál využiť sú tzv. ultrakapacitory. Vzhľadom k extrémne vysokému pomeru povrchu plochy k hmotnosti grafénu sú ďalšou potenciálnou aplikáciou práve vodivé dosky ultrakapacitorov. Grafén by mohol byť využitý na výrobu ultrakondenzátorov s vyššou úložnou hustotou energie, než je v súčasnej dobe k dispozícii.
Výskyt a výroba
V podstate grafén je izolovaná atómová vrstva grafitu. Z tejto perspektívy je grafén známy od vynálezu röntgenovej kryštalografie. Grafénové vrstvy sa stávajú ešte lepšie oddelené v interkalačných zlúčeninách grafitu. V roku 2004 fyzici na Univerzite v Manchestri a Inštitúte pre mikroelektronické technológie v Černogolovke (Ruská federácia) ako prví izolovali jednotlivú vrstvu grafénu použitím metódy „lepiacej pásky“. Taktiež merali elektrické vlastnosti získaných vrstiev a predložili ich jedinečné vlastnosti. V roku 2005 tá istá Geimova skupina z Manchestru spolu so skupinou Philipa Kima z Kolumbijskej Univerzity demonštrovali, že kvázičastice v graféne boli Dirakove fermiony majúce nulovú hodnotu. Tieto objavy viedli k explózii záujmu o grafén.
Od tejto doby, stovky výskumníkov vstúpili do tejto oblasti, čo má za následok rozsiahle pátranie po významných skorších písomnostiach. Manchesterskí výskumníci sami publikovali prvú literárnu recenziu. Citujú niekoľko písomností, v ktorých grafén alebo ultra tenké grafitové vrstvy boli epitaxne vyrastené na rôznych substrátoch. Taktiež zaznamenali množstvo správ spred roka 2004, v ktorých interkalačná grafitová zlúčenina bola študovaná v transmisnom elektrónovom mikroskope. V neskorších prípadoch si výskumníci občasne všimli extrémne tenké grafitové vločky („málo vrstvový grafén“ a možno dokonca jednotlivé vrstvy). Raný detailný výskum málo vrstvového grafénu sa datuje v roku 1962. Prvé obrazy z transmisných elektrónových mikroskopov málo vrstvového grafénu boli publikované G. Ruessom a F. Vogtom v roku 1948. Aj keď už v roku 1859 D. C. Brodie si bol vedomý vysoko lamelárnou štruktúrou oxidu grafitu, ktorý mal zníženú teplotu. To bolo podrobne študované V. Kohlschütterom a P. Haennim v roku 1918, ktorí tiež popísali vlastnosti plátu oxidu grafitu.
Teraz je dobre známe, že tenké fragmenty grafénových plátov sú vyrobené (spolu s množstvom iných úlomkov) zakaždým, keď je grafit odretý, ako keď píšeme čiaru ceruzkou. Bol malý záujem o tieto grafitové zostatky pred rokmi 2004/2005 a preto objav grafénu je často prisudzovaný Andrému Geimovi a kolegom, ktorí predstavili grafén v jeho modernej podobe.
V literatúre, špeciálne v spoločenstve štúdii povrchov, bol grafén označovaný ako jedna vrstva grafitu. Toto spoločenstvo intenzívne študovalo epitaxný grafén na rôznych povrchoch (nad 300 článkov pred rokom 2004). V niektorých prípadoch tieto grafénove vrstvy boli spojené s povrchmi dostatočne slabo (Van der Waaslovými silami) aby si udržali dvojrozmernú pásovú štruktúru izolovaného grafénu, čo sa stalo s odlúpnutými grafénovými plátkami na oxide kremičitom (SiO2). Príkladom slabo spojeného grafénu je rast na karbide kremíka (SiC).
Liptovský Hrádok
Liptovský Hrádok je mesto na Slovensku ležiace v Žilinskom kraji.
Polohopis
Mesto leží vo východnej časti Liptovskej kotliny pri sútoku Váhu s Belou. Je prirodzeným a technickým centrom horného Liptova. Je vzdialený východne od Liptovského Mikuláša,  severne od Brezna a  západne od Popradu.
Erb
Erb mesta má v hornej striebornej tretine štítu tri zelené ihličnaté stromy (motív lesa). Dolné dve tretiny tvorí zelené pole s dvomi skríženými striebornými kladivami (historický symbol). Tri zelené stromy v hornej časti erbu symbolizujú okolité lesy, ťažbu dreva a tradíciu drevárskeho priemyslu v regióne horného Liptova. Dve prekrížené banícke kladivá v dolnej časti erbu symbolizujú baníctvo a ťažbu železnej rudy v okolí Liptovského Hrádku, ktorá tu v minulosti intenzívne prebiehala. Erb pochádza z roku 1990, tvorcom je Liptovskohrádočan. Je už viac ako desiatou verziou erbu za posledných 500 rokov.
Zástava
Zástava mesta má na bielom podklade vo svojom strede umiestnený strieborný kríž a je ukončená vybraním dovnútra do jednej tretiny jej plochy. Dĺžka zástavy je spravidla dvojnásobkom jej šírky.
Jediný výrobok zástavy vyhotovenej z neštandardných materiálov uschováva primátor mesta.
Zástavu mesta používa primátor mesta a mestské zastupiteľstvo pri slávnostných a oficiálnych príležitostiach mestského, prípadne štátneho charakteru, a to vyvesením na budovách, v ktorých sídlia, prípadne v sieňach, kde sa konajú slávnostné podujatia.
Pečať
Pečať mesta tvorí erb mesta s hrubopisom „MESTO LIPTOVSKÝ HRÁDOK“. V strede medzi začiatkom a koncom tohto textu je hviezdička. Hrubopis je oddelený od obrazu pečate – erbu mesta – kružnicou.
Pečať mesta sa používa pri slávnostných príležitostiach – udelenie štátneho občianstva, na pečatenie významných listín, dokumentov a v prípadoch, kedy to určí Mestské zastupiteľstvo alebo primátor mesta.
Dejiny
thumb|right|Hrad a renesančný zámok v Liptovskom Hrádku Liptovský Hrádok vznikol začiatkom 13. storočia ako osada Belzsko. Bol pomenovaný podľa jedného z troch hradov, nachádzajúcich sa na území dnešného Liptova – Hrádku. Hrad Hrádok patrí svojou topografickou polohou do Horného Liptova a tvorí neodmysliteľnú súčasť jeho starších dejín. Osada Mravník, nachádzajúca sa v centre dnešného starého mesta, bola o pár storočí mladšia. Predtým tu bolo Keltské hradisko, a predtým sa tu udomácnili ľudia púchovskej kultúry, čo potvrdil nález sedemdesiatich urien na sídlisku Belanská. Pravdepodobne prišli z troch hradísk blízko Podturne, kde sa usadili oveľa skôr. Liptovský Hrádok sa nachádza na sútoku riek Váh a Belá, nebolo preto náhodou, že si vybrali toto miesto.
V okolí hradu založili najskôr osadu zloženú z rodín lesníckych a štátnych úradníkov. V roku 1728 postavili soľný sklad v osade Mravník, do ktorého dovážali soľ zo Solivaru. Vznik Liptovského Hrádku úzko súvisí s rozvojom hrádockého panstva po jeho odkúpení Kráľovskou dvorskou komorou v roku 1731. Komora na území osady vybudovala tzv. hrable na zachytávanie po Váhu splavovaného dreva, píly, neskôr aj hutu na spracovanie železnej rudy, spravovala tiež soľný sklad pri Váhu (založený už v roku 1728), ako aj mlyn, pivovar a rybník pri areáli hradu.
Jadrom osady sa stala ulica tiahnuca sa od hradu smerom na juh. Lipové stromoradie, ktoré je také typické pre túto ulicu, ako aj pre celý Liptovský Hrádok, vysadili v roku 1777, za pomoci komorského úradníka Jána Xavera Girsíka a riaditeľa horárskej školy Jána Benkeho. Neskôr sa časť tejto ulice stala základom pre dnešné arborétum. Pokračovanie tejto ulice popri Váhu smerovalo k ďalšej bývalej osade Prekážka popred už spomínaný soľný sklad. Patrila pod obec Podtureň až do 30. rokov 20. storočia. Zlúčením oboch osád vznikol Liptovský Hrádok. V 80. rokoch 18. storočia postavili v Liptovskom Hrádku na dnešnej ulici Pod lipami budovy pre komorský lesný úrad a prefektúru a v roku 1790 rímskokatolícky kostol Navštívenia Panny Márie v slohu Ľudovíta XVI. Prvé panelové domy sa v Liptovskom Hrádku začali stavať asi v rokoch 19591965.
Kultúra a zaujímavosti
náhľad|Panoráma mesta
Občianska vybavenosť
V meste sa nachádzajú Technické služby v časti Podtureň – Roveň. Nachádza sa tu predajňa potravín Lidl, ktorá je najväčšou v meste (1000 metrov štvorcových). Ďalej sa tu nachádzajú dve predajne Coop Jednota, Liptovský Mikuláš, a. s. Dve sú tu taktiež predajne CBA Verex. V meste sa nachádza pobočka Slovenskej Sporiteľne, Prima Banky, Slovenskej Pošty, VÚB Banky a všetky sú v centre mesta v okolí Námestia Františka Wiesnera. Samotné námestie je veľkou atrakciou. Konajú sa tu mnohé podujatia, napríklad vo februári zabíjačka a na Vianoce to sú koledovačky alebo koncerty Dychovky z Liptovského Mikuláša.
Doprava
Mesto sa nachádza na križovatke ciest I/18 a II/537. Severne od mesta prechádza diaľnica D1 v smere západ – východ. Najbližší výjazd je za obcou Liptovský Peter na sever a za obcou Uhorská Ves na západ. Ďalšie výjazdy sú v meste Liptovský Mikuláš, v obci Ivachnová a v obci Važec. Liptovský Hrádok má železničnú stanicu na trati č. 180 Žilina – Poprad. Najbližším letiskom je letisko Poprad-Tatry.
Šport
Okolie mesta ponúka výborné podmienky pre pešiu, ako aj vysokohorskú turistiku, cyklistiku, beh na lyžiach a ďalšie športy v prírode. V rokoch 2013 aj 2014 bol Liptovský Hrádok etapovým mestom cyklistických pretekov Okolo Slovenska. V roku 2014 bolo zároveň súčasťou trasy medzinárodných cyklistických pretekov Okolo Poľska. Aj vďaka blízkej polohe Tatier mestom prechádzajú viaceré súťažné aj nesúťažné podujatia na bicykli.
V súťažnom športe významné úspechy dosiahla biatlonistka Soňa Mihoková.
V mládežníckom športe mesto úspešne reprezentujú bežkyne na lyžiach, karatisti, ale aj organizované celky volejbalistiek. V roku 2015 na Majstrovstvách Európy v karate kadetov a juniorov vo Švajčiarsku získal cenný bronz študent Gymnázia v Liptovskom Hrádku junior Dominik Imrich.
Alojzije Stepinac
Blahoslavený Alojzije Viktor Stepinac alebo Aloysius Viktor Stepinac (* 8. máj 1898, Brezarić pri obci Krašić, Chorvátsko-slavónske kráľovstvo, Rakúsko-Uhorsko – † 10. február 1960, SFRJ) bol chorvátsky kardinál a v rokoch 1937 až 1960 arcibiskup Záhrebu. V roku 1998 bol vyhlásený za mučeníka a pápežom Jánom Pavlom II. bol blahorečený.
Jeho prípad je však trochu kontroverzný, pretože bol tiež kritizovaný za údajnú kolaboráciu s fašistami počas druhej svetovej vojny.
Detstvo a raná kariéra
Narodil sa ako piate z ôsmich detí v rodine roľníka. Počas 1. svetovej vojny slúžil na talianskom fronte. V júli 1918 bol Talianmi zajatý a päť mesiacov zadržiavaný ako vojnový zajatec. Po vojne sa zapísal na fakultu agronómie na univerzite v Záhrebe, ale po jednom semestri ju opustil a vrátil sa naspäť domov pomáhať otcovi. Patril k chorvátskym sokolom, v roku 1922 s touto organizáciou cestoval na katolícky Sokolský zraz do Brna.
V roku 1924 odišiel do Ríma študovať teológiu na kolégiu Germanicum. Za kňaza bol vysvätený 26. októbra 1930.
Biskup a kardinál
28. mája 1934 bol menovaný arcibiskupom koadjútorom záhrebskej diecézy. Biskupskú vysviacku prijal 24. júna 1934 z rúk Antonia Bauera. Za ďalšie tri roky (v roku 1937) sa tak stal arcibiskupom, hoci ešte nemal ani 40 rokov.
Za druhej svetovej vojny, v roku 1941, Stepinac najskôr vítal ustašovských vodcov a nezávislé Chorvátsko. Už rok nato ale fašistické prenasledovanie Židov a Srbov odsudzoval a napomáhal im k úteku. Po skončení vojny bol obvinený z vojnových zločinov a kolaborácie. Hoci bol odsúdený, v dôsledku zahraničného i domáceho nátlaku bol prepustený do domáceho väzenia.
12. januára 1953 ho pápež Pius XII. na verejnom konzistóriu menoval kardinálom.
Smrť a beatifikačný proces
Zomrel v roku 1960. Pri ohliadke jeho pozostatkov v roku 1993 odborníci zistili, že príčinou smrti mohla byť trombóza, ale v kostiach sa našli stopy kadmia, chrómu, olova a arzénu.
9. októbra 1981 sa začal jeho beatifikačný proces. 11. novembra 1997 bol katolíckou cirkvou uznaný za mučeníka a 3. októbra 1998 ho v Marija Bistrica v Chorvátsku pápež Ján Pavol II. vyhlásil za blahoslaveného.
Ružomberok
Ružomberok je okresné mesto ležiace v Žilinskom kraji. Je okresné mesto na severe Slovenska a centrum dolného Liptova.
Polohopis
Mesto leží v západnej časti Liptovskej kotliny na sútoku Váhu a Revúcej, obklopené pohoriami Veľká Fatra, Nízke Tatry a Chočské vrchy. Ružomberok leží západne od Liptovského Mikuláša,  južne od Dolného Kubína,  severne od Banskej Bystrice a  východne od Žiliny. Mestom vedie železničná trať Žilina – Košice a cesty I/18 a I/59.
Klíma
Ružomberok sa nachádza na rozhraní mierne chladnej a mierne teplej klimatickej oblasti. Ročný úhrn zrážok sa pohybuje od vo východnej časti mesta až po  v západnej časti mesta. Horské oblasti zasahujúce do katastra majú úhrn zrážok až (Smrekovica). Najviac zrážok padne v júni a júli, najsuchšími mesiacmi sú január, september a október. Centrum mesta má oveľa menej slnečného svitu ako okolité svahy. Je to spôsobené dlhtorvajúcou hmlou v jesennom a zimnom období. Vzhľadom na uzavretú dolinu a priemyselnú výrobu v meste patrí Ružomberok na popredné miesta rebríčka miest, kde sa vytvára na Slovensku hmla. Najvyššia teplota zaznamenaná v meste je 36 °C (2007) a najnižšia −36 °C (1986). Ružomberok má najkratšie trvanie snehovej pokrývky spomedzi okolitých miest (aj nižšie ležiacich), čo je spôsobené zrážkovým tieňom okolitých hôr. Priemerný počet dní so snehovou pokrývkou je 68. Najdlhšie trvanie snehovej pokrývky v jednom roku bolo 130 dní (2006). Najviac snehu bolo (2006) alebo v roku 1985.
Vodné plochy
náhľad|Vodná nádrž Hrabovothumb|right|Vodná nádrž ČutkovoNa katastrálnom území mesta Ružomberok sa nachádzajú dve väčšie vodné plochy. Sú to vodné nádrže Hrabovo a Čutkovo, ktoré ležia na juhozápadnom okraji mesta. Ide o umelo vytvorené vodné diela, ktoré mali slúžiť ako zásobáreň vody pre bavlnárske závody, s ktorými sú prepojené systémom potrubí. Rozloha oboch nádrží je malá, cca do. Obe nádrže sú napájané horskými bystrinami z pohoria Veľká Fatra. V súčasnosti sa vodné diela využívajú na rekreačné účely najmä v lete.
Okrem vodohospodárskeho a rekreačného významu sú obe nádrže domovom mnohých živočíchov.
Najpočetnejšími živočíchmi sú žaby, ale bohaté je aj rybie spoločenstvo. Ide o pstruha potočného, kapra obyčajného, ostrieža obyčajného a lieňa sliznatého. Významný je aj výskyt raka bahenného a raka riečneho.
Vznik mesta
Už pred dvetisíc rokmi bolo územie dnešného Ružomberka a jeho okolia osídlené – boli tu objavené dve menšie praveké opevnené sídla púchovskej kultúry. Mesto sa vyvinulo zo slovanskej hradištnej osady, ktorej prvá písomná zmienka pochádza z roku 1233. V 13. storočí tu medzi riekou Revúca a potokom Štiavnica existovala slovanská osada, ktorá sa stala základom neskoršieho mesta. Historici predpokladajú, že terajšie Námestie Andreja Hlinku bolo tým mestom Rosenberg, ktoré obývali nemeckí novousadlíci a pričinili sa o to, aby dostali mestské výsady. Tie boli udelené mestu v roku 1318 z poverenia magistra Donča, zvolenského župana. V roku 1340 kráľ Karol Róbert z Anjou výsady mestu potvrdil. Súčasťou výsad bolo aj vymedzenie hraníc mestského chotára, v tom čase jedného z najväčších na Slovensku, v ktorom sa vytvorili tzv. ulice mesta – Biely Potok, Vlkolínec, Černová a Villa Ludrová. Rozvoj mesta sa zastavil v roku 1390, kedy kráľ Žigmund Luxemburský dal Ružomberok likavskému panstvu. Štatút poddaného mestečka neprial rozvoju mesta, ale napriek tomu sa mesto hlavne vďaka významnej križovatke soľných ciest, na ktorej leží, vyvíjalo v prirodzené obchodno-trhovo-remeselnícke centrum.
Rozmach a úpadok mesta
Počtom obyvateľov bol Ružomberok v prvých dekádach 20. storočia najväčším slovenským mestom. Bol centrom slovenského politického diania, formovali sa tu viaceré slovenské politické strany. Vo svetových mediách rezonovala udalosť v Černovej, pri ktorej zahynuli po streľbe žandárov 15 nevinní civilisti. V meste pôsobil kňaz a národovec Andrej Hlinka, pochádzal popredný politik medzivojnového obdobia Karol Sidor, z blízkej Liskovej pochádzal Vavro Šrobár. V meste sa rozvíjali mnohé individuálne aj kolektívne športy, podobne kultúrny život. Medzi zaujímavosti patrí, že v Ružomberku sa odohralo prvé slovenské ochotnícke divadelné predstavenie (v dome Petra Makovického, st.) a pôsobili to najstaršie stále slovenské kino Apollo.
Počas existencie Slovenského štátu došlo 27. augusta 1944 k miestnemu povstaniu, keď vojaci miestnej vojenskej posádky za pomoci partizánov očistili mesto od nemeckých vojakov, etnických Nemcov a prívržencov ľudáckeho režimu a prevzali kontrolu nad mestom. Počas dňa obsadili partizáni Mautnerove závody, kde sa vyrábali komponenty pre nemecké delové lafety.
Po nástupe komunistického režimu mesto postupne strácalo svoj význam a v porovnaní s viacerými okolitými mestami stagnoval jeho rozvoj. Mesto stratilo nadlho sídlo okresu, ktorým sa stal Liptovský Mikuláš, tu sú aj korene určitej nevraživosti medzi liptovskými mestami.
Politika
Primátor: Lubomír Kubáň
1. viceprimátor: Robert Kolár Hovorca mesta:Vladimír Miškovčík
náhľad|[[Mestská radnica (Ružomberok)|Historická budova mestského úradu]] náhľad|Podhora, najstaršia ulica v Ružomberku Mestské zastupiteľstvo mesta Ružomberok pozostáva z 25 poslancov.
KDH – 9
570 Kythera
570 Kythera je planétka s priemerom 106 km, ktorú objavil M. F. Wolf 30. júla 1905.
Ružomberok
Politika
Nezávislí poslanci – 8 (z toho 4 z klubu Ružomberok bez korupcie /RBK/)
SMER-SD – 5
KDS – 1 – člen RBK
OKS – 1 – člen RBK
Mestská rada
Poslanci na návrh primátora Igora Čombora mestskú radu zrušili.
Etnické zloženie obyvateľstva
Národnosť: 91,2 % Slováci, 0,6 % Rómovia, 0,6 % Česi, 0,8 % iní, 6,8 % nezistená
Náboženské zloženie obyvateľstva
Najviac obyvateľov je rímskokatolíckeho vyznania – 69,4 %, evanjelického je 4,7 % a 25,9 % tvorí ostatné náboženstvá (Grékokatolíci, Baptisti, pravoslávni, Svedkovia Jehovovi…) a ďalší. Zamestnanosť dosahuje 88,2 %.
Divadlo
náhľad|Mostová ulica v noci V meste od roku 2010 pôsobí Ružomberské divadlo RosaThea, ktoré funguje pri Občianskom združení RosArt a venuje sa inscenovaniu súčasnej drámy. Divadlo nemá stálu scénu. Taktiež Kultúrny dom Andreja Hlinku pravidelne organizuje divadelné predstavenia divadelných súborov z iných miest Slovenska.
Kino
Kino Kultúra v Kultúrnom dome Andreja Hlinku je jedným z najlepšie vybavených kín na Slovensku, v ktorom sa premietajú filmové premiéry s ozvučením dolby surround. Bolo prvým na Slovensku, v ktorom nainštalovali technológiu D-Cinema 3D s okuliarmi typu Xpan. V Ružomberku bolo uvedené do prevádzky jedno najstarších a prvé stále kino na Slovensku – Apollo, ktoré bolo otvorené v roku 1912. V súčasnosti už nefunguje, aj keď budova sa zachovala.
Múzeá a galérie
náhľad|[[Liptovské múzeum]] V Ružomberku sa nachádza Liptovské múzeum, v ktorom sa nachádza stála expozícia fotografií, exponátov a artefaktov z regiónu Liptova. Okrem stálej expozície sa tu konajú rôzne výstavy umeleckých diel a fotografií (Fotofórum, Strom). V meste je tiež jediné skautské múzeum na Slovensku.
Taktiež sa tu nachádza Galéria Ľudovíta Fullu, ktorá vznikla ako výsledok darovacej zmluvy medzi maliarom Ľudovítom Fullom a štátom, zastupovaným Slovenskou národnou galériou. Fulla daroval štátu svoje dielo ako ucelenú zbierku exponátov, reprezentujúcich jeden zo základných pilierov moderného slovenského umenia, a štát sa zaviazal postaviť pre zbierku galériu s ateliérom a bytom. Stavba sa začala realizovať v roku 1965 podľa návrhu Martina Kusého (projekt inžinier Hatala) a verejnosti ju sprístupnili 2. júla v roku 1969 spolu so zbierkou obrazov, ktoré sa stali súčasťou stálej expozície. Maliar v galérii žil takmer až do svojej smrti v roku 1980. V galérii sa konajú pravidelne výstavy a od roku 2013 aj cyklus komorných koncertov Hudba u Fullu, na ktorom špička slovenského interpretačného umenia uviedla diela významných slovenských skladateľov Vladimíra Godára, Petra Machajdíka, Ilju Zeljenku a ďalších. náhľad|[[Galéria Ľudovíta Fullu]]
Parky
náhľad|Park na Námestí Š. Hýroša Na území mesta sa nachádza veľa zelene, v podobe stromovej výsadby a menších parčíkov, ktoré sa nachádzajú najmä v centrálnej časti mesta. Tam sa nachádzajú aj dva najväčšie mestské parky. Sú to Alej na Námestí Andreja Hlinku a park na Námestí Š. Hýroša. Alej na Námestí A. Hlinku je historický, ale aj prírodný unikát. Nachádza sa v historickom centre mesta. Ružomberčania ho zvyknú volať Rýnok. Jeho jedinečnosť spočíva v desiatkach stromov, ktoré sú vyše sto rokov staré. Ide predovšetkým o pagaštany konské a lipy malolisté. Naprieč parkom, ktorý má dĺžku cca vedie vydláždený chodník, ktorý je lemovaný lavičkami na posedenie. Na konci parku sa nachádza Mariánsky stĺp, ktorý je osadený v kvetinovej záhradke. Celý park je chránenou prírodnou pamiatkou.
'''Park na Námestí Š. Hýroša''' bol nedávno zrekonštruovaný a prebudovaný na oddychový areál. Okrem pohodlných lavičiek na sedenie, nechýbajú ani hojdačky. Celému parku dominuje fontána, ktorá sa nachádza v centre parku a okolo ktorej je na zemi vyobrazený erb mesta. Park je pokrytý zámkovou dlažbou a nechýba ani štýlová kvetinová výzdoba.
Pravidelné podujatia
V meste sa každoročne v septembri konajú Dni Andreja Hlinku. Vyhlásenie futbalovej ankety Jedenástka roka sa koná tradične v Ružomberku už niekoľko rokov. V meste sa tiež koná každoročne v júni dvojdňový jarmok a tradičné ondrejské trhy.
náhľad|Pohľad na južnú a východnú časť Ružomberka
Turizmus
Ružomberok je známy predovšetkým jeho krásnym hornatým okolím, ktoré je často vyhľadávané aj viac náročnými turistami a horolezcami. Mesto sa nachádza v blízkosti Nízkych Tatier, Veľkej Fatry a Chočských vrchov, ktoré umožňujú ľahké a stredne ťažké túry.
Súčasťou Ružomberka je tiež Vlkolínec, ktorý je zapísaný do zoznamu svetového dedičstva UNESCO. Predstavuje unikátnu pamiatkovú a ľudovú rezerváciu.
Priemysel
Mesto je na Slovensku známe predovšetkým svojím priemyselným zameraním. Nachádza, alebo v minulosti sa tu nachádzal hlavne papierenský, textilný, drevo-spracujúci priemysel a fungovala tu tiež fabrika na výrobu tehál.
V meste na nachádza celulózo-papierenská fabrika patriaca do medzinárodnej skupiny Mondi s názvom Mondi SCP, ktorá zamestnáva okolo 1500 zamestnancov a je tak najväčším zamestnávateľom v Ružomberku a ružomberskom okrese. Fabrika tiež bola hlavným sponzorom mestského futbalového klubu MFK Ružomberok. thumb|Autobusy na MHD a prímestskú dopravu Ružomberok bol tiež známy významným postavením textilného priemyslu, ktorý bol zastúpený už skrachovanou fabrikou Texicom, predtým BZVIL – Bavlnárske závody Vladimíra Iljiča Lenina, ktorá počas svojej najúspešnejšej éry zamestnávala viac ako 5000 zamestnancov a jej výrobky boli známe v celej bývalej Východnej Európe a Sovietskom zväze.
Obchod
Mesto Ružomberok sa stalo obchodným a hlavne nákupným centrom, keď v priebehu niekoľkých rokov boli v meste vybudované supermarkety Jednota, Billa, Kaufland, Lidl, Tesco a obchodné centrá Stop.Shop. a City Market.
Doprava
Ružomberok má tri železničné stanice pre osobnú dopravu. Na železničnej stanici Ružomberok stoja osobné vlaky a rýchliky (v smeroch Žilina a Košice) a na staniciach Ružomberok-Rybárpole a Hrboltová iba osobné vlaky.
Cez mesto vedú cesty medzinárodného významu, kde sa aj pretínajú. Cesty sú v smere zo Žiliny do Košíc (trasa 5. paneurópskeho dopravného koridoru Terst – Ľvov) a Banskej Bystrice do Dolného Kubína. Ružomberok bol už aj v minulosti významnou križovatkou soľných ciest. Neďaleko východnej časti Ružomberka (Ivachnová) končí aj diaľnica, ktorá by sa mala o niekoľko rokov spojiť s novými úsekmi, ktoré sú naplánované na západ od mesta. Plánovaná diaľnica by mala viesť popri Ružomberku cez tunel popod kopec Čebrať.
Neďaleko Ružomberka v obci Lisková sa tiež nachádza malé športové letisko, ktoré slúži hlavne na rekreačné letecké účely.
Mestská autobusová doprava (MAD)
Mestská autobusová doprava pozostáva v súčasnosti z 5 základných liniek a 1 minibusovej, ktoré prevádzkuje dopravca ARRIVA Liorbus. V minulosti do roku 2004 premávalo v Ružomberku 10 liniek.thumb|Linka č. 2 na ulici Do BaničnéhoExistujúce linky MAD Ružomberok:
Od 1. januára 2021 prevádzkuje MHD v Ružomberku rakúska firma Blaguss. Doprava je prevádzkovaná na taktovom princípe a s viacerými prestupnými bodmi, hlavnými sú železničná stanica, katolícka univerzita a Baničné; doplnkové: mestský úrad a železničná stanica Rybárpole. Zavedené je časové cestovné, niektoré zastávky zmenia polohu a názov.
Médiá
V meste pôsobia 3 významné médiá. Mestská televízia Ružomberok (MTR) financovaná mestom, dva dvojtýždenníky. Prvým je mestom financovaný Ružomberský hlas a druhým súkromné noviny Spoločník. Vychádzajú striedavo v týždenných intervaloch. Od roku 2011 sú to aj súkromné noviny Ružomberský Život, ktoré vychádzajú mesačne, ale v nepravidelných intervaloch. V roku 2008 ukončila svoje pôsobenie ešte jedna súkromná mestská televízia – TV Ruža. Z mesta Ružomberok vysiela od roku 2013 aj globálne internetové NON-STOP Rádio.
Šport
náhľad|[[Štadión Stana Mikitu]] Medzi najvýznamnejšie športy v meste patrí hlavne futbal a basketbal.
Kolektívne športy
thumb|right|[[Štadión MFK Ružomberok]]
Športové osobnosti
náhľad|[[Alena Kánová, 2005]]
Partnerské obce
Zdroj:
The Best of The Animals
The Best of The Animals je prvým kompilačným albumom (tzv. Greatest Hits) skupiny The Animals, ktorý vyšiel vo februári 1966 v USA, no nebol oficiálne vydaný v Spojenom kráľovstve. Album obsahoval populárne hity skupiny kombinované s bluesovými a R&B skladbami.