cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Enola Gay (singel)
„Enola Gay“ je sa stala jednou z najlepších popových skladieb. Kritik Ned Raggett pre Allmusic zhodnotil skladbu ako "„ohromujúca...úplná popová klasika, čistá, úprimná, vzrušujúca a presvedčivá, nehovoriac o jej chytľavosti a brilantnému zloženiu.“ Jeho kolega Dave Thompson ju označil ako „perfektná a fantastická synth-dance-popová skladba.“ Webstránka MusicRadar ju zahrnula v roku 2009 do zoznamu „The 40 Greatest Synth Tracks Ever“, pričom poznamenala, že „obsahuje niekoľko z najlepších syntetizátorových refrénov všetkých čias.“ skladba bola tiež vybraná rádiom BBC pre použitie počas otváracieho ceremoniálu Letných olympijských hier 2012 v Londýne.
V čase, keď bola vydaná ako singel, bola zle vnímaná poslucháčmi, ktorí nemali veľa vedomostí o bombardovaní Hirošimy, a považovali skladbu ako mystickú identifikáciu skupiny za homosexuálnu. Tiež bola skladba zakázaná v populárnom programe Swap Shop televízie BBC One kvôli strachu, že bude mať zlý sexuálny vplyv na deti. Aj napriek tomu mala veľký úspech, s predajom viac ako 5 miliónov kópií singlu. skladba bola hitom v mnohých krajinách, pričom dosiahla 1. miesto v rebríčkoch vo Francúzsku, Taliansku a Portugalsku.
Zloženie
Typická pre prvotné kompozície skupiny OMD, nefiguruje v skladbe vokálny refrén, ale silný a výrazný syntetizátorový refrén a jednoznačný lyrický obsah.
Názov
Skladba je pomenovaná po lietadle Enola Gay, bombardéri USAAF Boeing B-29 Superfortress, ktorý niesol jadrovú bombu Little Boy. Little Boy bola prvá jadrová bomba použitá vo vojne, pričom bola zhodená na japonské mesto Hirošima dňa 6. augusta 1945. Zabila viac ako 100 000 civilistov mesta. Názov samotného bombardéru bolo vybrané jeho veliacim pilotom, plukovníkom Paulom Tibbetsom, ktorý ho nazval po svojej matke Enole Gay Tibbetsovej (1893-1983). Jeho matka dostala toto meno podľa novely Enola; or, Her fatal mistake od Mary Young Ridenbaugh.
Pôvodné vydanie 1980
12" singel obsahuje rovnaké skladby ako 7" singel.
Veľké Dravce
Dejiny
V mladšej dobe kamennej sa na území obce zdržiavali ľudia známi svojou špecifickou technikou zdobenia keramiky, išlo o zdobenie líniovými vzormi.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z 13. storočia, kedy sa názov obce prvýkrát spomína v rokoch 1332 – 1337 v evidencii pápežských desiatkov.
Názvy obce, ktoré sa spomínali v listinách boli v roku 1350 – "Daroch" a v r. 1385 – "Dray". Názov je slovanského základu a v maďarčine slovo daróc označuje lovca kožušín.
Podľa archívnych záznamov zo 14. storočia bolo územie obce majetkom Matúša Čáka Trenčianskeho, neskôr sa stalo majetkom rodiny Daróczy. V roku 1548 boli majitelia okolitých panstiev Daróczy András, Gál Albert a László, Pinczy Péter, Nagy György, Török Antal a s nimi susedilo aj panstvo panovníka Ferenca Bebeka. V rokoch 1554 – 1593 bolo územie Veľkých Draviec pod tureckou nadvládou. V roku 1598 bolo panstvo pripísané na meno Wyszary János.
V rokoch 1754 – 1755 bolo územie Veľkých Dravciec panstvom Kovácsa Györgya, Pála, Ferenca a Lászla.
V roku 1826 okrem Koháryovcov patrilo toto územie dravčanskej rodine Kovácsovcov, neskôr Horkovicsovcom a Vattayovcom.
Na začiatku 20. storočia tu mali väčšie panstvá princ Coburg Fülöp a Horkovics Gyula. V obci boli postavené dva panské domy, prvý z nich postavil Horkovics Józef v roku 1821 a druhý postavil v roku 1865 Zmeskál Zsigmond.
Elena Štefanovičová
Životopis
Narodila sa v rodine Viliama Pauliny-Tótha a jeho manželky Vilhelmíny Tóthovej a mala 7 súrodencov – napr. brata Žigmunda a sestry Vilmu (manželka Matúša Dulu) a Oľgu (manželka Štefana Hrušovského). Žila s rodičmi v Budíne, v Skalici, od roku 1867 v Martine. Navštevovala ''súkromnú školu Ľ. Kuorkovej v Martine, v roku 1873 súkromnú školu K. Orfanidesa'' v Banskej Bystrici, v rokoch 18771878 študovala v súkromnom dievčenskom výchovnom ústave v Spišských Vlachoch, neskôr navštevovala dievčenskú školu v Tešíne. Žila v Nitre a v Novom Meste nad Váhom, po vydaji za právnika a politika Miloša Štefanoviča žila od roku 1885 v Bratislave, kde viedla domácnosť, ktorá sa stala jedným z mála centier národného života v Bratislave. Od 1903 žila v Martine, po manželovej smrti sa vrátila späť do Bratislavy. V mladosti sa v Martine zapájala do národného a spoločenského života najmä ako ochotnícka herečka v Slovenskom spevokole. Bola manželovou oporou v národnej i politickej práci a angažovala sa v rozvíjaní spolupráce s rumunskými ženami, a taktiež pracovala aj v Živene. Po roku 1918 sa stala spoluvlastníčkou Prvého hlavného skladu tabaku v Bratislave.
Veľké Dravce
Dejiny
V roku 1885 veľký požiar zničil značnú časť dediny, v ktorej blízkosti sa tiež ťažil bazalt.
K územiu Veľkých Draviec patrilo aj panstvo Dóra, Fülöp puszta a Záložná. Záložná pôvodne patrila k Ožďanom, ale v druhej polovici 16. storočia turecký fiľakovský beg toto územie daroval Veľkým Dravciam na úkor Oždian. Obyvatelia obce sa zaoberali najmä poľnohospodárstvom, chovom zvierat a hlavne chovom koní.
V roku 1910 bolo v obci 957 obyvateľov, prevažne maďarských. Na základe Trianonského dohovoru Novohradské územie patrilo k okresu Lučenec.
V roku 1932 bol v bani veľký štrajk baníkov. V rokoch 1938 až 1944 obec patrila k Maďarsku.
V roku 2001 mala obec 621 obyvateľov, z toho 455 maďarskej národnosti a 145 slovenskej národnosti.
Felix Baumgartner
Felix Baumgartner (* 20. apríl 1969, Salzburg, Rakúsko) je rakúsky parašutista a BASE jumper. Je známy predovšetkým extrémnym skokom s padákom zo stratosféry, keď z kapsuly balóna vyskočil z rekordnej výšky 38 969,4 m. Počas tohto zoskoku sa stal prvým človekom, ktorý voľným pádom prekonal rýchlosť zvuku.
Kariéra
Parašutizmu sa začal venovať vo svojich šestnástich rokoch, svoje zručnosti potom zdokonaľoval v rakúskej armáde. V roku 1988 začal spolupracovať so spoločnosťou Red Bull, vyrábajúcou energetický nápoj rovnakého mena. Po roku 1990 sa začal okrem klasických zoskokov venovať aj BASE jumpingu, pri ktorom sa skáče z rôznych objektov – napríklad budov či útesov. V roku 1999 prekonal svetový rekord v skoku z výškovej budovy, keď zoskočil z mrakodrapu Petronas Towers v Kuala Lumpur. Dokázal bezpečne zoskočiť s padákom z ruky sochy Ježiša Krista v brazílskom Rio de Janeiro. 12. decembra 2007 zoskočil z 91. poschodia v tom čase najvyššej dokončenej stavby sveta - Taipei 101 v Taiwane.
Rudolf Huna
Rudolf Huna (* 27. máj 1980, Liptovský Mikuláš) je slovenský hokejový útočník, starší brat Róberta a Richarda Hunovcov.
Klubový hokej
Je odchovancom Liptovského Mikuláša, kde prešiel všetkými vekovými kategóriami a v sezóne 1997/98 debutoval medzi seniormi. V tíme hrával do polovice sezóny 2003/04, potom odišiel do ruského tímu Neftechimik Nižnekamsk pôsobiaceho v ruskej superlige. Novú sezónu už začal v rodnom Liptovskom Mikuláši, ale v závere ročníka sa pripojil ku švédskemu tímu Leksands IF, kde nastúpil v 6 zápasoch základnej časti (3 góly, 3 asistencie) a v 10 zápasoch play-off (2+1). V lete 2005 sa dohodol na spolupráci s českým klubom HC Oceláři Třinec, kde strávil celú sezónu 2005/2006. Pred nasledujúcou sezónou uzavrel kontrakt s nemeckým klubom Füchse Duisburg, no už koncom januára 2007 z klubu predčasne odišiel a podpísal zmluvu s HC Košice. V Košiciach pôsobil tri sezóny a s tímom vybojovali dva tituly majstra Slovenska (2009 a 2010). Sezónu 2010/2011 odohral v českom klube HC Vítkovice Steel. V sezóne 2011/2012 pôsobil v tíme KHL – HC Lev Poprad, kde nastúpil v 49 zápasoch základnej časti (2 góly, 5 asistencií).
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 2 zápasy a dal 5 gólov.
(štatistické údaje v článku sú z 25. júla 2007)
Rafael Steger
Rafael Steger (Stegner) (*  Slovensko) bol evanjelický kňaz a rektor.
Životopis
Po vysvätení za kňaza pôsobil v Banskej Bystrici (1550); rektor Špitála sv. Alžbety v Banskej Bystrici (1546-1577). Jeho pohoršujúcim životom sa zaoberala Mestská rada v Banskej Bystrici.
Hana Zagorová
Hana Zagorová (* 6. september 1946, Ostrava-Petřkovice – † 26. august 2022, Praha) bola česká speváčka, textárka, herečka a moderátorka. Stala sa držiteľkou deviatich Zlatých slávikov nepretržite od roku 1977 až do roku 1985. V rokoch 1974, 1975, 1986 získala bronzového Zlatého Slávika. Za rok 1976 sa umiestnila na druhom mieste. Je najpredávanejšou českou speváčkou všetkých čias.
Ceny a uznania
Zahraničné
Ozubenie
Ozubenie je súbor pravidelne rozložených zubov na obvode súčastí prevodov (kolies, hrebeňov, segmentov) slúžiaci na prenos sily z jednej súčasti na druhú.
Typy ozubenia
Podľa tvaru zuba, resp. boku zuba rozoznávame ozubenie:
Špeciálnym prípadom ozubeného prevodu je systém
Príbrežie Ružinej
Príbrežie Ružinej je prírodná rezervácia s piatym (najvyšším) stupňom ochrany prírody v správe Štátnej ochrany prírody SR - CHKO Cerová vrchovina.
Nachádza sa v katastrálnych územiach obcí Divín a Ružiná v okrese Lučenec, v Banskobystrickom kraji. Prírodná rezervácia bola vyhlásené v roku 1997 na rozlohe 40,7767 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ochrana významného hniezdneho a migračného biotopu vtáctva na strednom Slovensku s výskytom vzácnych druhov vodného vtáctva, obojživelníkov, fytofilných rýb a s trvalým výskytom vydry riečnej. Vo vodách PR žijú tiež populácie veľkých lastúrnikov - korýtok maliarskych (Unio pictorum) a škľabiek riečnych (Anodonta anatina). V ostatnom období bol v PR a jej okolí zaznamenaný výskyt korytnačiek, zatiaľ však nebolo zistené, či ide o autochtónnu korytnačku močiarnu (Emys orbicularis), alebo ide o introdukované jedince, ktoré nezodpovední majitelia vypustili do prírody.
Léguevin (kantón)
Léguevin je francúzsky kantón v obvode Toulouse v departemente Haute-Garonne v regióne Midi-Pyrénées na juhu Francúzska. Tvorí ho 10 obcí.
Neubois
Neubois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jiřina Jirásková
Jiřina Jirásková (* 17. február 1931, Praha, Česko-Slovensko † 7. január 2013, Praha, Česko ) bola česká herečka, partnerka českého filmového a televízneho režiséra Zdeňka Podskalského.
Kariéra
Vyštudovala Pražské konzervatórium, kam prešla z rádového gymnázia. Po absolvovaní konzervatória hrala najprv rok v Hradci Králové. V roku 1951 sa stala členkou pražského Divadla na Vinohradoch, kde pôsobila do svojej smrti. Od 30. mája 1990 do 30. júna 2000 tu tiež zastávala funkciu riaditeľky.
Južné Karpaty
Južné Karpaty alebo Rumunské Južné Karpaty alebo staršie Transilvánske Alpy/Transylvánske Alpy sú provincia Karpát. Zaberajú južnú, druhú najvyššiu časť Karpát a nadväzujú na Východné Karpaty.
Jiřina Jirásková
Filmografia
{| table width=90%
Južné Karpaty
Vymedzenie
Južné Karpaty v najužšom zmysle:
Južné Karpaty bývajú však v literatúre vymedzené aj širšie, konkrétne niekedy:
Tento článok je primárne o Južných Karpatoch v najužšom zmysle.
Charakteristika
Typická pre Južné Karpaty je najmä masívnosť reliéfu a prítomnosť zachovaných, pomerne rozsiahlych zarovnaných povrchov. Početné kary, morény, ľadovcové doliny a jazerá sú stopami štvrtohorného zaľadnenia. Niektoré vrchy sú vyššie ako ; najvyšším vrcholom Južných Karpát je vysoký masív Moldoveanu. Južné Karpaty pozostávajú najmä z granitoidných hornín, kryštalických bridlíc a mladoprvohorných a druhohorných usadených hornín. V nižších častiach sú typické dubové lesy, nasleduje úzky pás zmiešaných lesov, potom bučiny a smrečiny, a následne subalpínske pásmo.
Podľa V. Krála
[[Obrázok:Mapcarpat2.png|thumb|
]] Južné Karpaty:
Podľa J. Kondrackého
Južné Karpaty:
Poznámka: Depresiunea Hațeg-Orăștie (porov. nižšie) v tomto delení patrí pod Transilvánsku kotlinu.
===Podľa === Južné Karpaty:
Podľa Poseovho geomorfologického členenia Rumunska
Južné Karpaty:
Poznámka: Munții Bucegi, Munții Leaota, Culoarul Bran-Rucăr a Culmea Piatra Craiului v tomto delení patria pod Carpații de Curbură.
Podľa
Južné Karpaty:
Karol Paluš
Akad. arch. Karol Paluš (* 27. máj 1925, Topoľčany – † 30. január 2000, Bratislava) bol popredný slovenský architekt a urbanista.
Štúdium
Karol Paluš bol od svojej mladosti talentovaným kresliarom, preto sa od roku 1944 zapísal na SVŠT v Bratislave na oddelení kreslenia. Počas štúdia Karol Paluš absolvoval dva semestre na Akadémii v Paríži po ktorých ho maliar Gustáv Mallý, ako prednosta oddelenia krajinárskeho kreslenia, odporúča na dokončenie štúdia v zahraničí. Karol Paluš svoje štúdium ukončuje v roku 1951 na pražskej MPRUM, oddelenie Špeciálnej školy prof. Ing. arch. Adolfa Benša, smer architektúra a urbanizmus. Po štúdiu na pražskej MPRUM sa sám architekt vyjadruje: „Začínali sme silne ovplyvnení etapou vyzretého funkcionalizmu. Výuka išla v smere, ktorý sa začal pred vojnou, prerušený vojnou a jej tragickými následkami. Naši profesori a starší kolegovia vedeli prebudiť intenzívny záujem o potrebu hľadania rovnováhy medzi funkciou a formou architektúry. Tvorba ich samotných bola vykryštalizovaná v tej najčistejšej podobe, vlastne už vrcholovej.“
Tvorba
Architekt Karol Paluš začína svoju tvorbu urbanisticko-architektonickými projektmi mesta Trnava, po ktorých sa v roku 1954 realizuje spolu s architektom Miroslavom Tenglerom pri návrhu vežových obytných domov na Miletičovej ulici, obytný súbor tvorí 5 domov na Miletičovej ulici  v Bratislave s číslami 12,14,16,20,22 ktorých výstavba bola ukončená v roku 1957. Zastavovaná parcela bola zložito terénne formovaná pričom architekti využili jeho členitosť a navrhli objekty v súlade s terénom pri minimálnych nákladoch na terénne úpravy. Architektonický návrh obsahuje i riešenie okolitej zelene so sústavou plôch pre oddych a rekreáciu. Architekt sa vo fáze projektovania vyjadruje pre časopis Architektura ČSR: „Keď sme začali riešiť Miletičovu ulicu, objednávka žiadala postavenie dvoch domov na pokraji preliačiny, kde kedysi viedol prepojovací kanál k Dynamitke. Navrhol som, že namiesto dvoch domov budem riešiť ulicu, resp. skúsim, čo toto územie unesie. Jednoducho možno povedať, že namiesto dvoch budov sme navrhli komplexné bývanie. Vytvorila sa mestská ulica a potom intímna zóna, ktorá mala slúžiť hlavne na rekreáciu s minimálnou hlučnosťou. Pôvodne sa táto štvrť mala končiť parkom a mala byť ohraničená vonkajším mestským okruhom. Ale už v priebehu výstavby začínalo byť zrejmé, že mesto sa bude rozvíjať ďalej.“
Ďalším z navrhovaných objektov je budova Štátneho ústavu pre kontrolu liečiv na Kvetnej ulici. Jej projektovanie prebiehalo súčasne s prvou etapou projektovania obytného súboru Miletičova. Budova je riešená veľmi čisto použitím základných kompozičných prostriedkov použitím pozdĺžnej horizontality a rytmu pri členení vertikálnymi líniami. Neskoršie však je celkový koncept narušený dostavbami. Z rokov 1958 – 1962 v tvorbe Karola Paluša zaznamenávame budovu Chemického ústavu SAV v Bratislave Patrónka. Objekt je usporiadaný do dispozičného trojtraktu. Okrem samotného arch. návrhu objektu autor rieši i začlenenie do prostredia. V rokoch (1968, 1970) architekt Paluš navrhuje dvojice administratívnych budov na nároží Miletičovej a Vajnorskej ulice. Konštrukcia je tvorená oceľovými stĺpmi, bezprievlakovými monolitickými doskami a betónovým jadrom. Objekty administratívnych budov sú riešené formou dvojpodlažnej haly podobne ako u administratívneho objektu pobočky Štátnej banky Československej dnes pobočky VÚB na Dunajskej ulici (1969 – 1974). Urbanistické a krajinárske špecifikum autora sa odráža i v návrhu Školského a rekreačného zariadenia Častá-Papiernička (1969 – 1973). Architekt Karol Paluš sa okrem krajinnej architektonickej a urbanistickej práci venoval aj tvorbe interiérov a zanecháva početné interiérové realizácie.
Architekt o sebe
„Patrím ku generácii architektov, ktorá do praxe vstupovala po februári 1948. V oblasti architektúry, v súlade s politickými cieľmi v našej vlasti, nadobudla prvoradý význam sociálna spoločenská objednávka v nových kvantitatívnych parametroch. Ohraničenosť povojnových podmienok a možností (daný stupeň technického rozvoja) provokovala entuziazmus a chuť tvoriť. Chceli sme pracovať s plným nasadením schopností, talentu a veru nie na poslednom mieste i času. Naša generácia mala mimoriadnu príležitosť, aká sa iba málokedy ponúka mladým architektom. Ledva sme opustili školu, hneď sme mali možnosť naplno sa uplatniť. Boli sme postavený pred problémy, ktoré vyžadovali veľké skúsenosti a prax, ale súčasne aj určitú mieru skromnosti a trpezlivosti. Pritom hlavy sme ešte mali plné modelov a ideálnych miest a nových foriem bývania.“
Významné ocenenia získané počas života:
Vežové domy (Miletičova, Bratislava)
right|thumb| Panoráma - vežové domy, Paluš Karol, Bratislava Ružová dolina 12,14,16,20,22, 1957 right|thumb| Pohľad - vežový dom, Paluš Karol, Bratislava Ružová dolina 12, 1957 right|thumb|Pôdorys - vežový dom, Paluš Karol, Bratislava Ružová dolina 12, 1957
Vežové domy alebo ľudovo Palušáky je obytný komplex v Ružovej doline v bratislavskej mestskej časti Ružinov, ktorý navrhol autor Karol Paluš v Bratislave v roku 1957. Stavba bola ocenená cenou Dušana Jurkoviča v roku 1965.
Architektonické zatriedenie
Vežové domy Ružová dolina sú typom schodiskové izolované bytové domy (jednosekciové) s centrálnou dispozíciou, s bytmi sústredenými okolo vertikálneho komunikačného jadra. Podľa počtu podlaží (11) patrí medzi vysokopodlažnú zástavbu s otvorenou odvodenou krížovou formou pôdorysu.
Konštrukcia
Súbor piatich obytných domov v Ružovej doline je tvorený obytnými budovami bodového typu. Ich základom je v socialistickej výstavbe často používaný druh typových sekcii T13 a T15. Použitie typových sekcii T13 a T15 s tehlovou konštrukciou vyžadovalo však v tomto prípade úpravu. Novinkou v našich podmienkach bolo použitie krabicového konštrukčného systému vytvoreného z vonkajších a vnútorných tehlových stien metrického formátu. Horizontálne stropné konštrukcie sú vytvorené monoliticky zo železobetónu je v nich zabudované crittalové kúrenie. Sústava bytov je priamo napojená na vertikálne komunikačné jadro – schodiskovú vežu.
Výstavba
Projektová príprava pre výstavbu bodových bytových domov bola zhotovená roku 1954 architektom Karolom Palušom v spolupráci s architektom Miroslavom Tenglerom. Statické riešenie pri návrhu 11 poschodových vežových obytných domov s progresívnou tehlovou konštrukciou vytvorili J. Harvančík a Ľ. Farkaš. Obytný súbor tvorí 5 obytných domov s číslami 12,14,16,20,22. Objekty boli doplnením urbanistického konceptu z roku 1953 a uzatvárala blok vtedajšej obytnej zástavby z výhodnej strany. Zastavovaná parcela bola zložito terénne formovaná pričom architekti využili jeho členitosť a navrhli objekty v súlade s terénom tak aby náklady na výstavbu a terénne úpravy boli minimálne. Architektonický návrh obsahuje i riešenie okolitej zelene so sústavou plôch pre oddych a rekreáciu. Vežové domy boli pozitívne prijaté odbornou aj laickou verejnosťou a v roku 1965 za ne autor dostal cenu Dušana Jurkoviča.
3883 Verbano
3883 Verbano je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 7. septembra 1972.
La Pellerine (Mayenne)
La Pellerine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Porfyrios z Tyru
thumb|Porfyrios Porfyrios z Tyru (~234 – ~305 po Kr.) bol grécky filozof, predstaviteľ novoplatonizmu, žiak Plotina a vydavateľ jeho Enneád. Komentoval Aristotela.
Carpații Occidentali
Carpații Occidentali (iné názvy: Carpații Apuseni, Carpații de Apus, po slovensky aj: Západorumunské Karpaty, (Rumunské) Západné Karpaty) môžu byť:
Carpații Occidentali je aj rumunský názov toho, čo sa na Slovensku označuje ako Západné Karpaty
Zábrodí
Zábrodí je obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 473 obyvateľov, z toho 242 mužov a 231 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 39,0 roka, ženy 41,0 roka).
Život u čizmama sa visokom petom
Život u čizmama sa visokom petom je tretí a zároveň posledný štúdiový album juhoslovanskej rockovej skupiny Time, vydané v roku 1976. Rovnako ako ich predchádzajúce dva albumy, toto album znovu produkuje Vladimir Mihaljek Miha.
Mezilesí
Mezilesí môže byť:
Sakkára
Sakkára je dedina v Egypte, ako aj rozsiahle priľahlé staroveké pohrebisko, kde sa nachádza najstaršia stojaca pyramída (Stupňovitá pyramída). Nachádza sa približne 30 km južne od dnešnej Káhiry na ploche asi 7 km × 1,5 km.
V časoch, kedy bol hlavným mestom starovekého Egypta Memfis, slúžila Sakkára ako jeho nekropola. Hoci ju zatienila veľkoleposť Gízy a neskôr aj Údolia kráľov v Tébach, Sakkára zostala významným strediskom pohrebných a kultových obradov po viac ako 3000 rokov, až do helenistických a rímskych čias.
Stará ríša
Najstaršie pohreby osôb urodzeného pôvodu v Sakkáre možno datovať do obdobia už 1. dynastie. S pohrebmi kráľovských osôb, vrátane faraónov Hetepsechemueja a Ninecera, sa začalo za 2. dynastie, no najvýznamnejší objekt v Sakkáre spadá do 3. dynastie. Je ním Stupňovitá pyramída faraóna Necericheta (Džosera), ktorú možno vidieť aj dnes, prvá skutočná pyramída, ktorú vraj vystaval Džoserov slávny vezír Imhotep. Okrem Džoserovej sa nachádza v Sakkáre ďalších 16 pyramíd v rôznych stupňoch zachovalosti. Z nich pyramída faraóna Venisa, ktorá sa nachádza niečo južnejšie od Stupňovitej pyramídy, ukrýva najstarší náboženský text na svete, Texty pyramíd, ktoré mali byť návodom pre posmrtný život zdobiacim vnútorné steny hrobky. V Sakkáre sa nachádza aj veľké množstvo mastáb. Pretože počas posledných dvoch tisícročí bola nekropola zaviata pieskom (dokonca ani pomerne rozsiahly pohrebný komplex obklopujúci Džóserovu pyramídu nebol odkrytý až do roku 1924), mnohé z nich boli dokonale zachované spolu so svojim vybavením a výzdobou.
Medzi najvýznamnejšie pamiatky z tohto obdobia patria:
Nuuk
Nuuk je hlavné a najväčšie mesto Grónska. Bolo založené v roku 1728 nórskym misionárom Hansom Egedem, ale história jeho osídlenia siaha asi 4 200 rokov do minulosti. V roku 2009 tu žilo 17 834 obyvateľov, z ktorých 14 842 sa narodilo v Grónsku. Podľa počtu obyvateľov patrí Nuuk medzi najmenšie hlavné mestá na svete.
Euzebiusz Smolarek
Euzebiusz Smolarek alebo Ebi Smolarek (* 9. január 1981, Lodž, Poľsko) je poľský futbalový útočník.
Nuuk
V Nuuku má tiež sídlo Grónska univerzita. Obyvateľstvo tvoria Inuiti a Dáni.
Sakkára
Nová ríša
Hoci väčšina mastáb v Sakkáre pochádza zo Starej ríše, je medzi nimi zastúpená aj jedna významná osobnosť Novej ríše: Haremheb, posledný faraón 18. dynastie. Budúci faraón si v Sakkáre nechal vybudovať hrobku ešte ako jeden z generálov faraóna Tutanchamóna. Haremheb nebol nikdy pochovaný v Sakkáre. Tak ako väčšina panovníkov 18. dynastie bol uložený na odpočinok v Údolí kráľov.
Nuuk
Dejiny
Oblasť okolo Nuuku bola prvýkrát obývaná starovekými, predinjuitskými, paleoeskimáckymi ľuďmi z osady Saqqaq už 2200 rokov pred n. l., keď žili v okolí dnes už opustenej osady Qoornoq. Oblasť Nuuku neskôr v 10. storočí osídlili vikingskí objavitelia (západné osídlenie) a krátko nato Inuiti. Inuiti aj severania žili v tejto oblasti s malými vzájomnými interakciami približne od roku 1000 až do zániku severského osídlenia z nejasných príčin v 15. storočí.
Sakkára
Neskoršie obdobia
Z neskorších období pochádza ďalšia významná pamiatka v Sakkáre – Serapeum, súbor skalných hrobiek, ktoré obsahovali mumifikované telá posvätných býkov, ktorí boli uctievaní ako Apis, vtelenie boha Ptaha, v Memfise. Hrobky, ktoré objavil francúzsky archeológ Auguste Mariette roku 1851, boli z veľkej časti vyplienené už v staroveku, s výnimkou jedného, ktorý zostal neporušený po viac ako 3 700 rokov. Múmia býka, ktorú obsahoval, je dnes vystavená v káhirskom múzeu poľnohospodárstva.
Nuuk
Dejiny
Vlastné mesto založil ako pevnosť Godt-Haab v roku 1728 kráľovský guvernér Claus Paarss, keď premiestnil predchádzajúcu kolóniu nádeje (Haabets Koloni) misionára a obchodníka Hansa Egedeho z ostrova Kangeq na pevninu. V tom čase bolo Grónsko formálne stále nórskou kolóniou (do roku 1814) pod zjednotenou dánsko-nórskou korunou, ale kolónia nemala viac ako tri storočia žiadny kontakt. Paarssovi kolonisti pozostávali zo vzbúrených vojakov, trestancov a prostitútok a väčšina z nich zomrela počas prvého roka na skorbut a iné choroby. V rokoch 1733 a 1734 epidémia kiahní zabila väčšinu domorodého obyvateľstva, ako aj Egedeho manželku. Hans Egede sa po 15 rokoch strávených v Grónsku vrátil v roku 1736 do Dánska a zanechal svojho syna Poula, aby pokračoval v jeho práci. Godthaab sa stal sídlom vlády dánskej kolónie Južné Grónsko, zatiaľ čo Godhavn (súčasný Qeqertarsuaq) bol hlavným mestom Severného Grónska až do roku 1940, keď sa správa zjednotila v Godthaabe.
Okolo roku 1850 sa Grónsko a najmä oblasť okolo Nuuku ocitli v kríze. Európania priniesli choroby a kultúru, ktorá bola v rozpore so zvyklosťami pôvodných obyvateľov Grónska. Mnohí Grónčania žili v chudobe. V roku 1853 prišiel do Grónska Hinrich Johannes Rink a bol prekvapený, ako boli miestna grónska kultúra a identita pod dánskym vplyvom potlačené. V reakcii na to založil v roku 1861 prvé grónske noviny Atuagagdliutt, ktorých redaktorom bol rodený Grónčan. Tieto noviny so sídlom v Nuuku sa neskôr stali dôležitým symbolom grónskej identity.
Sakkára
Neskoršie obdobia
Pri vstupe do Serapea sa nachádza mierne nesúrodé zoskupenie sôch známe ako Kruh filozofov. Je to pamiatka z čias Ptolemaiovcov, v ktorej mali byť zastúpení významní básnici a myslitelia starovekého Grécka, medzi nimi aj Hesiodos, Homér, Pindaros a Platón.
Nuuk
Dejiny
Počas druhej svetovej vojny došlo k opätovnému prebudeniu grónskej národnej identity. Rozšírilo sa používanie spisovnej grónčiny. V roku 1940 bol v Nuuku zriadený americký a kanadský konzulát.
Mesto zaznamenalo rozmach v 50. rokoch 20. storočia, keď Dánsko začalo modernizovať Grónsko. Tak ako celé Grónsko, aj Nuuk dnes obývajú Inuiti aj Dáni. Viac ako tretina celkovej populácie Grónska žije vo väčšej metropolitnej oblasti Nuuk.
RS-25
thumb|Štvorica motorov RS-25D na prvom stupni [[nosná raketa|nosnej rakety Space Launch System (SLS) pre misiu Artemis I]]
Aerojet Rocketdyne RS-25, známe tiež pod názvom Space Shuttle Main Engines (skratka: SSME), sú pôvodne hlavné štartovacie raketové motory amerického raketoplánu. V súčasnosti sa používajú na nosných raketách Space Launch System (SLS). Ide o raketové motory na kvapalné pohonné látky (tekutý vodík a kyslík), regeneratívne chladené s elektronicky riadeným regulačným obvodom. Nachádzali sa v zadnej časti družicového stupňa raketoplánu, tri v každom družicovom stupni, a palivo dostávali z externej palivovej nádrže (ET).
Vyrobila ich americká spoločnosť Rocketdyne. Mali nominálny ťah 3 × 2,1 MN vo vákuu. Pri jednom štarte pracovali motory nepretržite 520 sekúnd, čo je viac, než bolo dosiaľ u raketového motora bežné (štandard 180 až 300 sekúnd). Celková záloha životnosti však bola najmenej 28 600 s, to je 7 1/2 hodiny prevádzky do generálnej prehliadky. Po každom lete raketoplánu boli odstránené a poslané na kontrolu. Pri nevyhnutnej údržbe mal byť motor použitý až 55-krát. Výrobná cena jedného exemplára SSME presiahla 40 miliónov dolárov.
Rozmery a stavba
Každý z motorov bol vysoký, mal maximálny priemer 2,39 metra a vážil. Spaľovacia komora s kritickou časťou dýzy je zložená z dvoch dielov. Pevnosť dodáva komore vonkajší plášť z veľmi pevnej niklovej zliatiny. Plášť tvoria dve časti a s vnútorným puzdrom je zvarený do pevného celku. Vnútorné puzdro tvorené medenou zliatinou a na jeho vonkajšom povrchu sa nachádza 390 pozdĺžnych drážok chladiaceho traktu. Nadkritická časť dýzy pozostáva z viac než 1000 pozdĺžnych vzájomne spojených trubičiek vystužených sústavou prstencov. Do nich sa privádza chladiace médium.
Funkcia
Všetky tri motory boli uložené výkyvne a ich vychyľovaním hydraulickými ovládačmi bol riadený smer letu raketoplánu počas jeho vzletu na obežnú dráhu. Mali dva samostatné hydraulické okruhy, jeden pre palivo a jeden pre okysličovadlo. V každom z nich bol individuálne navrhnutý dvojitý turbočerpadlový agregát. Palivo bolo privádzané z nádrže ET potrubím, ktoré sa rozdeľovalo do troch vetiev s priemerom ku každej pohonnej jednotke. Kvapalný vodík najprv vstúpil do nízkotlakového čerpadla, kde dosiahol tlak 1,6 MPa, potom do trojstupňového vysokotlakového čerpadla, v ktorom bol stlačený na hodnotu tlaku 43,7 MPa. Takto stlačený kvapalný vodík sa za hlavným ventilom rozdelil: kým prevažná časť (asi za sekundu) bola vedená do predspaľovacích komôr, zvyšok chladil spaľovaciu komoru a dýzu motora. Po výstupe z chladiaceho traktu sa vodík, už v plynnom skupenstve, použil na pohon nízkotlakového čerpadla a potom sa miešal k plynom vstupujúcim do spaľovacej komory. Kvapalný kyslík sa podobne ako vodík najprv stlačil na nízkotlakovom, potom na vysokotlakovom čerpadle. Odtiaľ bol pod tlakom 32,57 MPa vedený do vstrekovačov spaľovacej komory motora. Časť kyslíka prechádzala výmenníkom tepla a po odparení bola použitá na tlakovanie nádrže kvapalného kyslíka. Pracovný tlak v spaľovacej komore motora bol 20,3 MPa.
Tieto motory boli používané len pri štarte. Po oddelení hlavnej nádrže ET už neboli pripojené na nijaký prívod paliva a na obežnej dráhe nemali nijakú funkciu.
Parkúrové jazdectvo
náhľad|Jazdec Denis Lynch a kôň Lantinus prekonávajú šírkovú prekážku, tzv. oxer ([[Letné olympijské hry 2008|LOH 2008)]] Parkúrové jazdectvo (iné názvy: parkúrové skákanie, parkúr, skokové jazdectvo, skoky) je jazdecká disciplína, v ktorej jazdec s koňom prekonáva stanovenú dráhu s umelými prekážkami – táto dráha sa nazýva parkúr, pričom prekážky sú stavané tak, aby v prípade ich nezvládnutia nedošlo k zraneniu koňa – časť o ktorú kôň zavadí (bariéra)by mala ľahko spadnúť. Priestor v ktorom preteky prebiehajú sa nazýva kolbisko, cvičná plocha opracovisko.
Pravidlá
Preteky trvajú jedno alebo dve kolá. Za zhodenie prekážky, neposlušnosť alebo prekročenie časového limitu sa prideľujú trestné body. V základnom kole sú rozhodujúce trestné body. Ak je viacero dvojíc, ktoré majú rovnaký počet trestných bodov absolvujú dodatočné kolo - rozoskakovanie. V rozoskakovaní sa väčšinou prekážky zvýšia o 10 cm a neskáču sa všetky prekážky iba vybraná časť. V rozoskakovní pri rovnakom počte trestných bodov rozhoduje čas za ktorý ho dvojica absolvovala. V jednej súťaži môže jeden jazdec štartovať na viacerých koňoch. Jeden kôň môže štartovať iba raz.
Osobitnou a divácky atraktívnou disciplínou je Skok mohutnosti. V tejto disciplíne čas nehrá nijakú rolu. Súťaží sa v tom, ktorý kôň prekoná najvyššiu prekážku. Hlavná prekážka sa postupne zvyšuje, kým nezostane iba jediný kôň v súťaži.
Iné projekty
.
3884 Alferov
3884 Alferov je planétka s priemerom 40 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 13. marca 1977.
Ružinské jelšiny
Ružinské jelšiny je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Cerová vrchovina.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Lovinobaňa, Ružiná, Divín v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1988 a naposledy novelizované v roku 1999 na rozlohe 13,2000 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Územie predstavuje ukážku prirodzených biocenóz v Revúckej vrchovine, komplexu zamokrených lúk a rôznych vývojových štádií jelšového lesa slatinného charakteru s prechodom k mezofilnejdúbrave. Ochrana močiarnych a rašelinných ekosystémov (RAMSAR).''
Get Together
Get Together je dance pieseň, ktorú naspievala speváčka Madonna. Text,hudbu a produkciu tvorili Madonna, Stuart Price, Anders Bagge a Peer Astrom.
Pieseň vyšla koncom roka 2005 na jej albume Confessions on a Dance Floor. Singel Get Together bol tretím v poradí z tohto albumu. Vyšiel vo júni 2006.
Majstrovstvá sveta v hokeji na kolieskových korčuliach
náhľad|Ihrisko na MS 1951 náhľad|Zápas na MS mužov 2007 Majstrovstvá sveta v hokeji na kolieskových korčuliach je najvyššie medzinárodné podujatie národných družstiev v hokeji na kolieskových korčuliach, ktoré riadi Medzinárodná federácia kolieskových športov (FIRS), resp. jej výbor pre hokej na kolieskových korčuliachCIRH. Jeho história siaha do roku 1936, kedy sa v Nemecku konal prvý turnaj majstrovstiev sveta mužov. Ženský turnaj debutoval až v roku 1992, tiež v Nemecku. V mužskej kategórii sa organizoval aj turnaj MS B kategórie, ktorý slúži ako kvalifikácia na hlavné podujatie MS. Všetky tri turnaje, teda turnaje mužov, žien a mužov B kategórie, prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. Dominujú v nich družstvá Južnej Európy a Južnej Ameriky.
Do roku 2001, kedy sa organizoval hokejový turnaj na Svetových hrách, slúžili MS ako kvalifikačné podujatie na tento turnaj. V roku 2017 sa stáva turnaj súčasťou Svetových kolieskových hier, multišportového podujatia pre všetky športy na kolieskových a inline korčuliach.
Majstrovstvá sveta B kategórie
Najlepšie tri tímy sa kvalifikujú na MS A kategórie a naopak, najhoršie 3 tímy z A kategórie zostupujú minimálne na rok do B kategórie.
Rekordy
Najvyššie víťazstvo na MS dosiahlo Švajčiarsko, ktoré na Majstrovstvách sveta mužov 1980 v Čile vyhralo nad Indiou. O 2 roky neskôr, na MS 1982 v Portugalsku, zvíťazil domáci tím nad Guatemalou.
Život není jenom legrace (i když většinou ano)
Život není jenom legrace (i když většinou ano) (2007) je kniha poviedok Jiřího Suchého, ktorá vyšla pri príležitosti festivalu Město čte knihu v Šumperku.
Neugartheim-Ittlenheim
Neugartheim-Ittlenheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Landeck (okres)
Landeck je okres v rakúskej spolkovej krajine Tirolsko. Má rozlohu a  tu žilo  obyvateľov. Sídlom okresu je mesto Landeck.
Nitra nad Ipľom
Nitra nad Ipľom je obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Polohopis
Obec leží v juhovýchodnej časti Lučenskej kotliny na nive rieky Ipeľ.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci (Nitra) je z roku 1350. Vyvinula sa zo starého osídlenia, patrila Fiľakovskému panstvu. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom. V roku 1820 dve tretiny obce vyhoreli. Od roku 1911 sa tu nachádzal gejzír, z ktorého minerálna voda (27 °C) z hĺbky 516 m každých 30 sekúnd striekala do výšky 30 metrov, v auguste roku 1930 ale aktivita gejzíra ustala.
3885 Bogorodskij
3885 Bogorodskij je planétka s priemerom 50 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 25. apríla 1979.
La Roë
La Roë je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Masarykova univerzita
Masarykova univerzita je česká verejná vysoká škola univerzitného typu, ktorá bola založená v roku 1919. Skladá sa z desiatich fakúlt a sídli v Brne.
Podľa počtu študentov v akreditovaných študijných programoch ide o druhú najväčšiu vysokú školu v Česku. Zároveň má dlhodobo najvyšší počet prihlášok od slovenských študentov spomedzi vysokých škôl v Česku.
Súčasným rektorom od 1. septembra 2019 je prof. MUDr. Martin Bareš, Ph.D. Predtým bol rektorom dve volebné obdobia doc. PhDr. Mikuláš Bek, Ph.D.
História
Najväčším problémom sa ukázala voľba miesta pre túto univerzitu. Napriek tomu, že všeobecne prevládal názor, že by mala byť založená v Brne, proti boli najmä brnianski Nemci, ktorí Brno politicky úplne ovládali a báli sa oslabenia svojho vplyvu. To bolo dokonca zdrojom nacionálnych konfliktov, ktoré vyvrcholili tragickými pouličnými zrážkami v roku 1905 pri príležitosti tzv. Volkstagu.
Až koniec vojny a rozpad Rakúska-Uhorska priniesol priaznivejšie podmienky pre založenie novej univerzity. Zriadená bola zákonom číslo 50 Sb. zo dna 28. januára 1919 a v dobe svojho vzniku mala štyri fakulty (právnicku, lekársku, prírodovedeckú a filozofickú). Napriek tomu, že zákon predpokladal výstavbu univerzitného areálu do roku 1930, podarilo sa realizovať iba budovu právnickej fakulty.
Nacistická okupácia spôsobila univerzite ťažké materiálne i ľudské straty (napríklad z prírodovedeckej fakulty bola popravená alebo umučená štvrtina profesorského zboru). Ďalší neblahé zásahy nasledovali zo strany komunistickej moci po roku 1948. Najrozsiahlejšie čistky prebehli na právnickej fakulte, ktorú muselo opustiť 46 % študentov; v roku 1950 bola zrušená úplne. V rokoch 19601990 niesla univerzita z politických dôvodov meno Univerzita Jana Evangelisty Purkyně. Roku 1946 bola zriadená pedagogická fakulta, ktorá však medzi rokmi 1953 a 1964 stála mimo zväzok univerzity.
Obnovenie slobodných pomerov po novembri 1989 umožnilo univerzite ďalší rozvoj. Boli založené štyri nové fakulty, a to ekonomicko-správna (1990), informatiky (1994), sociálnych štúdií (1998), športových štúdií (2002).
Za vlastný informačný systém bola univerzite udelená v roku 2005 európska cena EUNIS Elite Award. Medzinárodná spolupráca je realizovaná mimo iného v rámci Compostela Group of Universities a Utrecht Network.
náhľad|[[Univerzitný kampus Bohunice]] V roku 2010 sa otvoril Univerzitný kampus Bohunice v brnianskych Bohuniciach, ktorý na rozlohe 42 hektárov poskytol nové priestory pre lekársku, prírodovedeckú a fakultu špotových štúdii. Nachádza sa v bezprostrednej blízkosti Fakultnej nemocnice Bohunice.
V decembri 2017 univerzita predstavila nový vizuálny štýl, spracovaný agentúrou Studio Najbrt. Predošlé logo bolo používané od roku 1990.
Ďalšie názvy
Masarykova univerzita vznikla v roku 1919 pod názvom Masarykova universita so sídlom v Brne, zákonom č. 50/1919 Z. z. V roku 1960 došlo k redukcii počtu jej fakúlt na tri a premenovaniu na Universita Jana Evangelisty Purkyně v Brně, vládnym nariadením č. 120/1960 Zb. K pôvodnému názvu sa univerzita vrátila od roku 1990 ako Masarykova univerzita, pretože novou kodifikáciou češtiny v sedemdesiatych rokoch zmizla možnosť používania dubletov univerzita, universita.
V období rokov 19982005 bola univerzita vedená ako Masarykova univerzita v Brně, podľa prílohy zákona o vysokých školách. V roku 2006 sa sídelné mesto, mylne uvádzané v názve, opäť vypustilo. V súčasnosti je tak Masarykova univerzita podľa prílohy zákona o vysokých školách zo všetkých verejných a štátnych vysokých škôl v Česku jedinou, ktorá pri svojom názve neuvádza svoje sídlo.
Fakulty
Univerzitu v súčasnosti (2021) tvorí 10 fakúlt:
Sorry
„Sorry“ je skladba americkej speváčky-skladateľky Madonny, z jej desiateho štúdiového albumu Confessions on a Dance Floor (2005). Napísali a produkovali ju Madonna a Stuart Price, pričom vydaná bola ako druhý singel z albumu dňa 7. februára 2006. Skladba sa tiež objavila na jej kompilácii najväších hitov Celebration (2009). Táto rýchla tanečná skladba bola vytvorená ako prvá pre album a takisto bolo vytvorených množstvo remixov ešte pred dokončením originálnej verzie. Jeden z remixov vytvorila skupina Pet Shop Boys, pričom pridala do skladby svoj text. Po textovej stránke hovorí skladba o osobnej sile postavenia jednotlivca a o sebestačnosti.
Súvisiace hudobné video, ktoré režíroval Madonnin choreograf Jamie King, je pokračovaním hudobného videa skladby „Hung Up“.
Kompozícia
Hudobne je skladba „Sorry“ rýchla tanečná skladba obsahujúca vrstvené beaty a silné vokály refrénu. Je nahraná v bežnom takte v stredne rýchlom tanečnom tempe 132 úderov za minútu. zložená je v tónine C mol. Vokálny rozsah Madonny je v rozmedzí od F3 to G4. Postupnosť akordov je E♭–Cm–A♭–B♭ počas úvodu s hovoreným slovom. Počas refrénu sa mení na Fm–Gm-Cm, a pokračuje do A♭–Cm–A♭–Fm počas prostredných veršov. Nakoniec končí opakujúcou sa vetou "I've heard it all before".
Lisa Simpsonová
Lisa Simpsonová je jedna z hlavných postáv animovaného seriálu Simpsonovci. Jej celé meno je Líza Maria Simpsonová. V seriáli jej hlas nahovorila Helena Štáchová (anglicky v pôvodnom znení Yeardley Smith).
Popis postavy
Je sestrou Barta Simpsona a Maggie Simpsonovej a dcérou Homera a Marge. Žije spoločne s rodinou v Springfielde. Líza je veľmi inteligentné dievča, jej IQ je 159. Jej najväčším koníčkom je hra na saxofón, má rada predovšetkým jazz a blues. Je Feministka.Jej obľúbené LP je Birth of the Cool od Milesa Davisa. Líza je budhistka, rada sa zaoberá historickými, filozofickými alebo vedeckými problémami. Rada sa učí a snaží sa recyklovať odpad. Pod stromčekom by však najradšej videla poníka. Má mačku Sněhulku. Je vegetariánkou. Matt Groening jej dal meno po svojej sestre Lise Groeningovej.
Clavinet
thumb|Clavinet D6 Clavinet je elektronický hudobný nástroj, vyrábaný spoľočnosťou Hohner. Ide o zvukovo zosilnený klavichord, ktorý znie ako elektrická gitara. Používa sa v hudobných štýloch ako disco, funk, rock ale aj reggae. V roku 1973 sa proto-disco pieseň „Superstition“ od Stevie Wondera, v ktorej zaznie clavinet, dostala na prvú priečku popového rebríčka Billboard.
Studený kout
Studený kout je prírodná pamiatka ev. č. 1752 neďaleko obce Slatinky v okrese Prostějov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana
Predmetom ochrany je nálezisko ohrozeného druhu mravca lesného (Formica rufa L.) vo fragmente lesného ekosystému. Nálezisko je najpočetnejším materským komplexom vitálnych hniezd (mravenísk) mravca lesného v masíve Velkého Kosířa.
Gabriela Sabatiniová
Gabriela Beatriz Sabatini (* 16. máj 1970, Buenos Aires, Argentína) je niekdajšia argentínska tenistka. Zvíťazila na mnohých medzinárodných turnajoch. V súčasnosti je majiteľkou známej značky parfumov.
Canindé de São Francisco
Canindé de São Francisco je mesto a obec (município) v severnej Brazílii v štáte Sergipe. Bolo založené v roku 1953. Jeden z pilierov hospodárstva je turizmus. V oblasti Vale dos Mestres sa nachádza nedotknutá príroda, kaňony a jaskyne, ktoré priťahujú množstvo turistov.
Soví hrad
Soví hrad je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Cerová vrchovina.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Šurice v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1958 a naposledy novelizované v roku 1964 na rozlohe 2,8140 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Veľmi vzácny skalný útvar - geol.výtvor v mladovulkanickom teréne, dávajúci impozantný ráz tejto krajine. Významný objekt pre geologické a archeologické bádanie. Scenéria je objektom aj pre výtvarných umelcov a fotografov.''
Michal Dočolomanský
Michal Dočolomanský (* 25. marec 1942, Nedeca, Slovenský štát, dnes Poľsko – † 26. august 2008, Bratislava) bol slovenský herec, spevák, moderátor a imitátor.
V ankete RTVS Najväčší Slovák v roku 2019 bol vyhodnotený na 33. mieste.
Životopis
Po ukončení základnej školy sa Michal Dočolomanský vyučil za automechanika. Už v detstve sa venoval ochotníckemu divadlu vo Svätom Jure, jeho záľubami boli aj športová gymnastika, neskôr bezmotorové lietanie. Herectvo absolvoval v roku 1964 na Vysokej škole múzických umení v Bratislave a odvtedy bol členom činohry Slovenského národného divadla.
Zomrel 26. augusta 2008 v predpoludňajších hodinách na Klinike pneumológie a ftizeológie Fakultnej nemocnice s poliklinikou v bratislavskom Ružinove. Podľahol rakovine pľúc vo veku 66 rokov.
Herecké pôsobenie
Účinkoval v mnohých slovenských a českých filmoch, v televíznych seriáloch, ako boli Sváko Ragan (1976), Jedenáste prikázanie (1977), Inženýrská odysea (1979), Povstalecká história (1984), Alžbetin dvor (1986), Horská služba (1998) a filmoch Tri gaštanové kone (1966), Generácia (1969), Medený gombík (1970), Zypa Cupák (1976), Garsónka (1990) a mnohých ďalších televíznych inscenáciách.
V úspešnej divadelnej hre Na skle maľované stvárňoval titulnú úlohu Jánošíka od roku 1974 až do 2002 (predstavenie zaznamenalo 642 repríz). V slovenskom znení nahovoril všetky postavy poľského večerníčka Macko Uško.
Rodina
Najstaršia sestra Renáta bola herečka a dramaturgička, v hereckom povolaní pôsobia aj sestry Petronela a Lucia. V roku 1967 sa mu s manželkou narodil prvý potomok. Syn Michal, ktorý pracoval ako manažér, je hudobník, spevák a moderátor. Dcéra Marta sa narodila v roku 1970, žije v zámorí.
Michal Tučný
thumb|upright|Hrob Michala Tučného, [[Hoštice (okres Strakonice)|Hoštice, okres Strakonice]] Michal Tučný (* 11. január 1947, Praha† 10. marec 1995, Praha) bol český spevák, jedna z legiend českej country music (často bol označovaný za jej kráľa). Bol vyučený predavačom (sám sa o tom v niekoľkých piesňach zmieňuje, najznámejšia z nich je „Prodavač“). Maturitnú skúšku zložil v roku 1965 na obchodnej škole. V detstve hrával na klavír. Spočiatku svojej kariéry spieval výhradne po anglicky, česky začal spievať až kvôli normalizácii, na podnet kapelníka Greenhorns Jana Vyčítala.
Johann Samuel Steiner
Johann Samuel Steiner (* Bratislava) bol cinár.
Michal Tučný
Veľa rokov sa liečil s množstvom najrôznejších chorôb včetne zápalu pobrušnice a žltačky. Bol vášnivým fajčiarom a tiež sa niekoľkokrát liečil z alkoholizmu. 10. marca 1995, iba deň po návrate z chalupy zomrel vo vinohradskej nemocnici na rakovinu pečene. Posledné roky svojho života žil v juhočeských Hošticích u Volyně, kde je aj pochovaný. Jeho hrob zdobí kameň v podobe klobúka, na ktorom horia sviečky. Na jeho počesť je pomenované námestie v obci.
V skupine Fešáci hral a spieval medzi rokmi 19741980.
Kufstein (okres)
Kusftein je okres v rakúskej spolkovej krajne Tirolsko. Má rozlohu a žije tu 99 928 obyvateľov (2010). Sídlom okresu je Kufstein.
Michal Tučný
Hudobné skupiny, v ktorých Michal Tučný vystupoval
neúplný zoznam
Johann Samuel Steiner
Životopis
Cinársky majster v Banskej Bystrici, prijatý za mešťana Banskej Bystrice (29. decembra 1798). Odkúpil dielňu (21. novembra 1798) zosnulého majstra S. Richtera. Jeho výrobky sú v zbierkach Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici.
Lüneburg
Lüneburg (polabsky Glein) je nemecké mesto v spolkovej krajine Dolné Sasko asi 50 kilometrov juhovýchodne od mesta Hamburg. Počet obyvateľov mesta predstavuje 72 492 (k 31. 12. 2008). Je správnym centrom okresu Lüneburg. Mestom preteká rieka Ilmenau, ktorá sa vlieva do Labe.
Dejiny
thumb|left|Alter Hafen Najstaršie dôkazy ľudskej prítomnosti v oblasti Lüneburg sú z obdobia neandertálcov. Ide o 56 kamenných nástrojov nájdených na začiatku deväťdesiatych rokov 20. storočia pri výstavbe diaľnice medzi Ochtmissenom a Bardowickom. Ich vek je asi 150 000 rokov.
Nálezisko soli
V okolí mesta sa nachádzajú náleziska soli, s ktorou sa v stredoveku hojne obchodovalo. Bola vyvážaná do Lübecku a ďalej potom po Baltickom mori.
Nie je známy presný dátum objavenia ložísk soli. Podľa povesti zastrelil raz poľovník bieleho diviaka. Nešlo však o diviaka albína. Jeho srsť nadobudla bielu farbu z neustáleho váľania sa v soli. Kosť tohto soľného diviaka visí na pamiatku na radnici.