cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Organizácia Spojených národov
Požiadavky na reformu
Po 59 rokoch od založenia OSN sa objavila diskusia o reformách OSN. Počet stálych členov Bezpečnostnej rady by sa mal rozšíriť zo súčasných piatich až na desať. Podľa najrozšírenejšieho názoru by sa novými členmi rozhodujúceho orgánu popri doterajších štátoch – USA, Veľkej Británii, Francúzsku, Rusku a Číne mali stať:
Kritika OSN
Medzi všeobecnú kritiku OSN patria tieto názory:
Korupcia a OSN
Kritici OSN už dlhšie podrobujú kritike, najmä pre jeho odtrhnutosť od ľudí, s tým súvisiaci nezáujem médií, kvôli čomu údajne nepodlieha žiadnej kontrole. Najsilnejšie sa problémy prejavili pri programe OSN Program Ropa za potraviny, ten vznikol, keď začali prenikať správy, že sankcie uvalené na Saddámov Husseinov režim v Iraku spôsobujú veľké utrpenie obyčajných ľudí. Bezpečnostná rada OSN prijala v apríli 1995 rezolúciu, ktorá umožnila Iraku predávať istý objem ropy, aby mal prostriedky na nákup potravín pre obyvateľstvo. Saddám údajne program zneužíval a podplácal viacerých politikov a významných ľudí mimo Iraku, z programu údajne profitoval aj Benon Sevan, blízky spolupracovník Kofiho Annana. Do škandálu bol zapletený i Annanov syn Kojo Annan, ktorý v tej dobe pracoval pre spoločnosť Cotecna. Spoločnosť Cotecna so sídlom v Švajčiarsku zabezpečovala veľa dodávok pre program Ropa za potraviny.
Andělská Hora (okres Bruntál)
Andělská Hora je mesto v Česku v okrese Bruntál v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 387 obyvateľov, z toho 187 mužov a 200 žien, pričom priemerný vek v meste bol 38,9 roka (muži 39,1 roka, ženy 38,7 roka).
Kislippó
Kislippó je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Siklósskom okrese.
Má rozlohu 837 ha a žije tu 297 obyvateľov (2007).
Paradajka
Paradajka
Paradajka (Solanum lycopersicum) je druhom rastliny z čeľade ľuľkovité (Solanaceae). Je tak príbuznou s takými rastlinami, ako je zemiak, mandragora alebo petúnia. Názov tejto rastliny sa vyvíjal a jeho súčasná medzinárodná podoba - Tomato - sa zaužívala až v 19. storočí. Medzinárodný názov pochádza z jazyka Aztékov, kde sa táto rastlina nazývala Nahuatl. Botanické názvy a synonymá, ktoré sa používali v minulosti sú najmä Lycopersicon esculentum, Solanum esculentum alebo Lycopersicon lycopersicum
Opis
Vegetatívna charakteristika Rastliny paradajok sú jednoročné, dvojročné a v zriedkavých prípadoch i trvalé rastliny, ktoré najskôr vyrastajú rovno zo zeme, v neskoršom štádiu vývoja však majú sklon k plazivosti. Jednotlivé stonky tejto rastliny môžu dosahovať dĺžku až 4 m. Blízko miesta vyrastania majú stonky priemer 10 až 14 mm, sú zelené, majú jemné ochlpenie a smerom ku koncom majú väčšinou akoby plstenú pokrývku. Ochlpenie sa skladá z jemných trichómov, ktoré môžu mať dĺžku až 0,5 mm.
Listy hlavnej rastliny vytvárajú dohromady tri až štyri páry (niekedy ich môže byť aj päť). Majú eliptický tvar, ich základňa je šikmá. Okraje listov bývajú najmä v blízkosti miesta ich vyrastania ozubené alebo vrúbkované. Vrúbky sú však len veľmi jemné, hrubšie vrúbkovanie sa vyskytuje iba zriedkavo. Konce listov sú zašpicatené. Bočné lístky paradajky bývajú dlhé 2 až 4,5 cm a široké 0,8 až 2,5 cm. Rastú na stopkách, dlhých 0,3 až 2 cm.
Bajtavský potok
Bajtavský potok je potok v juhovýchodnej časti Podunajskej pahorkatiny, v podcelku Ipeľská pahorkatina, na území okresu Nové Zámky. Je to posledný ľavostranný prítok Hrona a meria 7,8 km.
Paradajka
Opis
Kvety
Bajtavský potok
Prameň
Pramení na západnom svahu Sovieho vrchu (204,5 m n. m.) v Zalabskom chrbte v nadmorskej výške cca 188 m n. m, západne od obce Salka.
Simušir
Simušir (, iný názov: Marikan - Марикан) je neobývaný ostrov strednej skupiny ruských Kurilských ostrovov. Administratívne patrí do ruskej Sachalinskej oblasti.
Poloha a príroda
Ostrov Simušir sa tiahne zo severovýchodu na juhozápad v dĺžke 59 km, pričom jeho šírka je maximálne 11 km. Rozloha ostrova je 353 km². Najvyšším vrchom ostrova je sopka Miľna. Na ostrove sa nachádzajú 3 činné sopky: Prevo (1 360 m), Zavarickovo (625 m), Goriaščaja Sopka (873 m). Na ostrove nie sú žiadne rieky, iba menšie vodné toky. Riečka Simusiru sa vlieva do zátoky Simusiru.
Štátna cesta 5
Štátna cesta 5 môže byť:
Simušir
Poloha a príroda
V severnej časti ostrova sa nachádza hlboká zátoka Broutona, ktorá vznikla zatopením kaldery. V strednej časti ostrova sa v kaldere sopky Zavarickovo vytvorilo jazero Biriuzovoje.
Na ostrove sa nachádzajú kolónie uškatcov, hniezdiská vtákov. Na ostrove žijú okrem množstva malých hlodavcov líšky. Aklimatizovala sa tu dokonca aj polárna líška.
Ostrov je oddelený Prielivom Diany od ostrova Ketoj, nachádzajúceho sa 20 km severovýchodne, a prielivom Bussoľ od ostrovov Čornyje Bratia, ležiacich 69 kilometrov juhozápadným smerom.
Cesta II. triedy 534 (Slovensko)
'''Cesta II. triedy 534' (II/534'') je cesta II. triedy na Slovensku v Prešovskom kraji. Na svojej dĺžke 10,942 km spája mestá Poprad a Vysoké Tatry.
História
Cesta pôvodne viedla z obce Gemerská Poloma (vtedy Veľká Poloma), kde sa oddeľovala od cesty II/533, cez Dobšinú a Poprad (v krátkej peáži s cestou I/18) do Starého Smokovca vo Vysokých Tatrách. Po roku 1950 bol k ceste pričlenený tiež úsek cesty II/533 Rožňava – Gemerská Poloma. V roku 1956 bol úsek Rožňava – Poprad preklasifikovaný na cestu I. triedy a zaradený do cestného ťahu I/67.
Úsek Poprad – Starý Smokovec viedol v rokoch 1946 až 1968 po dnešných cestách III/3080 a III/3093 z centra Popradu z križovatky s vtedajšou trasou cesty I/18 (dnešná križovatka Partizánska/Slovenského odboja) cez miestnu časť Veľká a ďalej cez Veľký Slavkov a na dnešnú trasu sa napájal v blízkosti železničnej zástavky Nová Lesná. V rokoch 1967 až 1968 bola cesta preložená do novo vybudovanej trasy zhodnej s dnešnou a bol tiež rozšírený pôvodný úsek cesty od železničnej zástavky Nová Lesná po Starý Smokovec.
Štátna cesta 4
Štátna cesta 4 môže byť:
Netvor z čiernej hviezdy Q7A
Netvor z čiernej hviezdy Q7A je ôsmy štúdiový album slovenskej pop rockovej skupiny Elán, ktorý v roku 1991 vydalo rakúske hudobné vydavateľstvo Musica.
Album spolu s Jožom Rážom a Jánom Balážom nahrali album vtedy noví členovia kapely: Peter Farnbauer (gitara, klávesy), Ľubo Horňák (klávesy) a Juraj Kuchárek (bicie).
Autorom jedenástich textov je Boris Filan, jeden text napísal Jožo Ráž. Autorom hudby, okrem Joža Ráža a Jana Baláža je aj Peter Farnbauer. Medzi hitmi na tomto albume sú piesne „Sestrička z Kramárov“, „Bosorka“, „Pištoľ“, či skladba „Telo si so mnou robí, čo chce“.
Hilda
Hilda je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 11. decembra.
Verona
Verona je talianske mesto v oblasti Benátsko a hlavné mesto provincie Verona. Leží asi od Gardského jazera a preteká ním rieka Adiža. Má rozlohu a asi 260 000 obyvateľov.
Pre svoju krásu je vyhľadávaná turistami a anglický dramatik William Shakespeare do nej zasadil dej svojej slávnej tragédie Rómeo a Júlia.
Dejiny
Počiatky Verony sa datujú do obdobia pred našim letopočtom, roku 550 pred Kr. ju dobyl galský kmeň Cenomanen a asi od roku 89 pred Kr. bola rímskou kolóniou. Dobre zachovaný amfiteáter – Aréna – vznikol asi o storočie neskôr.
Za čias cisára Augusta bola Verona veľkým kvitnúcim mestom.
Odohralo sa tu niekoľko dôležitých bitiek – rímsky cisár Décius tu v roku 249 porazil rímskeho cisára Philippa Arabsa, v roku 312 Konštantín Veľký pretoriánskeho prefekta Ruricia Pompeiana, v roku 403 zvíťazil Stilicho nad vizigótskym kráľom Alarichom I.
V roku 452 mesto dobyl a vyplienil Attila. Neskôr bola rezidenciou ostrogótskeho kráľa Teodoricha Veľkého, ktorý tu porazil v roku 489 germánskeho vojvodcu Odoakera. V 5. až 6. storočí bola Verona sídlom Ostrogótov, ale aj longobardského kráľa Alboina pri výprave do Itálie/Talianska.
Na začiatku 12. storočia získala Verona samostatnosť a mestské práva.
Externé odkazy
www.comune.verona.it
Vernoux-en-Vivarais (kantón)
Vernoux-en-Vivarais je francúzsky kantón v departemente Ardèche v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa z deviatich obcí.
Funk
Funk je hudobný žáner vytvorený Afroameričanmi. Najznámejšími predstaviteľmi sú James Brown, The Isley Brothers, George Clinton, Earth, Wind & Fire a Kool & The Gang. Najväčšej popularite sa tešil v 70. rokoch 20. storočia, dodnes sú funkové motívy a sample využívané v iných hudobných žánroch, predovšetkým v hip hope.
Charakteristika
Predchodcom funku bol soul. Funk používa komplexnejší rytmus, štruktúra piesne je obvykle jednoduchšia. Vyznačuje sa štvorštvrťovým rytmom, silnou basovou linkou, ostrou rytmickou gitarou, výraznými na rytmus orientovanými trúbkami, výraznými bicími, spievanými a kričanými vokálmi, nájdeme i vplyv afrických tónov. Dôraz sa taktiež kladie predovšetkým na tanečnosť.
Funk ako žáner, James Brown
Za samostatný hudobný žáner sa funk začal považovať v 60tych rokoch, predovšetkým zásluhou Jamesa Browna a jeho hitu „Papa's got a brand new bag“ z roku 1965. Medzi jeho ďalšie hity z tohto obdobia patria „Say It Loud, I'm Black And I'm Proud“ či „Give It Up Or Turn It Loose“.
Originálny spôsob hudobného vyjadrenia, špecifické rytmy a vokály, priniesené Jamesom Brownom prebrali ďalšie kapely ako Charles Wright & the Watts 103rd Street Rhythm Band alebo The Isley Brothers a pripravili cestu pre funkovú vlnu 70tych rokov. Funk zaujal miesto v afroamerickej hudbe, a zaplnil medzeru medzi rockom Jimiho Hendrixa a soulom Sly & the Family Stone.
P-Funk
V 70tych rokoch vniesli George Clinton a jeho dve skupiny Parliament a Funkadelic do funku vplyvy jazzu a psychadelickej hudby. Parliament a Funkadelic mali spoločných členov. Ich hudba sa so stúpajúcou popularitou začala označovať ako „P-Funk“.
Earth, Wind & Fire a Tower of Power obohatili funk o viacero prvkov, dlhšie a zložitejšie inštrumentálne sóla, perkusie, vokály. Priblížili tým funk širšiemu publiku.
Medzi známe kapely a interpretov tohto obdobia patria okrem už spomenutých aj The Commodores, War, Kool & the Gang, Betty Davis či Ohio Players.
80te roky
V 80tych rokoch sa začali pôvodné nástroje funku nahradzovať „umelými“, trúbky boli zrazu nepopulárne, zvuky klasických klávesov nahradili moderné syntetizátory, miesto „funky bubeníka“ sa začali používať drum machines, pribudli syntetizátorové basy. Pionierom tohto nového štýlu bol Rick James so svojím hitom „Super Freak“ z roku 1981. Pravdepodobne najznámejším interpretom tohto obdobia je však Prince.
Medzi populárne kapely a spevákov patrili Gap Band, Zapp alebo Cameo.
Niekedy sa hovorí aj o „Electro funku“, predovšetkým v súvislosti s piesňou „Planet rock“ od Afrikaa Bambaatu. Vysamploval Kraftwerk a vytvoril nový minimalistický funk so syntetizátorovým zvukom.
Vplyv funku dnes
V druhej polovici 80tych rokov bol funk vytlačený novým štýlom v rámci r’n’b hudby nazvaným New Jack Swing. Viacero rockových kapiel implementovalo prvky funku do svojej hudby a vytvorili tzv. „funk rock“ a „funk metal“. Ako príklad môžeme uviesť Red Hot Chili Peppers.
Funk mal a má obrovský vplyv na zvuk hip hopu. Hip hopoví interpreti pravidelne preberajú motívy Jamesa Browna, Parliametu a Funkadelic a tieto ďalej spracúvajú a interpretujú vo svojej hudbe. V polovici 90tych rokov bola na vrchole popularity v USA vlna „G-funku“ zo západného pobrežia s predstaviteľmi ako Warren G, Dr. Dre či Snoop Dogg.
Existuje taktiež veľa djov a zberateľov starých funkových platní, ktoré vychádzali ako 7palcové single.
Štátna cesta 3
Štátna cesta 3 môže byť:
Beh na jedno stadion
náhľad|Antický štadión v [[Olympia (Grécko)|Olympii]] Beh na jedno stadion (od stadiodromos, stadion) bola súťažná bežecká disciplína v starovekom Grécku. Beh na jedno stadion, t. j. na vzdialenosť 192,27 metra, (600 olympijských stôp ) bol na olympijských hrách jedinou súťažnou disciplínou od založenia hier v roku 776 pred Kr. do roku 724 pred Kr., keď sa na hrách zaviedol dvojitý beh čiže diaulos. (beh na dve stadiá). Od založenia hier v Olympii a aj neskôr sa beh na jedno stadion považoval za hlavné preteky. Menom víťaza týchto pretekov sa označovala celá olympiáda. Na olympijských hrách sa v tejto disciplíne súťažilo až do ukončenia hier v roku 394 AD, keď hry zakázal osobitným ediktom rímsky cisár Theodosius I.
Behal sa podobne ako náš šprint. Bežci sa počas behu značne nakláňali dopredu a s dlhými vysokými krokmi, pomáhajúc si pritom rytmickými švihmi paží až do výšky hlavy sa s otvorenými dlaňami rútili do cieľa. náhľad|Antický štadión v [[Nemea|Nemei]] Na konci šiesteho storočia pred Kr. olympijskí pretekári začínali slávnostným nástupom. Hellanodikovia potom vložili do amfory alebo prilby tabuľky s menami súťažiacich a vyžrebovali poradie ich miest na štartovej čiare. Keď boli už bežci pripravení, ozval sa signál trubača a hlásateľ prečítal mená pretekárov a ich domovských miest. Po novom signále trubača sa preteky začali. Hellanodikovia následne po pretekoch vyhlásili meno víťaza a jeho domovské mesto prostredníctvom hlásateľa na štyri strany sveta. Odmenou olympijského víťaza bol veniec (kotinos) z posvätnej olivy, zvanej Kallistefanos, („Čo dáva krásne vence") nachádzajúcej sa pri Diovom chráme. Veniec bol podľa tradície upletený z jedinej vetvičky, odstrihnutej zlatými nožnicami. Víťazov korunoval pred Diovým chrámom najstarší z hellanodikov tzv. athlothetés.
Podľa antického autora Thukydida, bežci na najstarších olympijských hrách pretekali s páskou okolo ohanbia a neskôr nahí. Pripomína, že niektorí barbari, predovšetkým Aziati, pri zápasení a boxe majú také pásky ešte aj za jeho čias a aj to, že starí Gréci mali kedysi veľa spoločného s barbarmi. Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu, uvádza, že štadión bol vybudovaný na umelej terase z nanosenej zeme, na ktorej mali tiež sedadlá usporiadatelia hier. Oproti hellanodikov stál oltár z bieleho mramoru, pri ktorom sedela kňažka bohyne Démétry. Bola to jediná žena, ktorá sa mohla na olympijskú súťaž pozerať. Slobodným dievčatám v tom nebránili.
Otília
Otília je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 12. decembra.
Štátna cesta 2
Štátna cesta 2 môže byť:
Martin Dzúr
Martin Dzúr (* 12. júl 1919, Ploštín† 15. január 1985, Praha) bol slovenský a česko-slovenský politik, armádny generál a minister národnej obrany ČSSR od 24. apríla 1968 do 10. januára 1985.
Životopis
thumb|Rozkaz č. 13: Dzúr nabáda vojsko k vyhnutiu sa zbytočnej konfrontácii s príslušníkmi spojeneckých armád. (štvrtok 22. august 1968, druhý po vstupe vojsk Varšavskej zmluvy.) Narodil sa v Ploštíne (dnes mestská časť Liptovského Mikuláša). V roku 1941 nastúpil na základnú vojenskú službu v slovenskej armáde a v januári roka 1943 na fronte prebehol do Červenej armády. Členom čs. vojenskej jednotky v ZSSR bol od júla 1943 (od apríla 1944 Prvý česko-slovenský armádny zbor v ZSSR). V roku 1943 vstúpil do komunistickej strany. Zúčastnil sa na bojoch o Kyjev, Dukliansky priesmyk, ako aj o Liptovský Mikuláš.
V roku 1946 sa stal vojakom z povolania. Vykonával viaceré funkcie, predovšetkým v tyle 2. vojenského okruhu. V rokoch 1958 až 1968 bol náčelník tyla – zástupca ministra. V apríli 1968 ho vymenovali do funkcie ministra národnej obrany.
Pred vpádom vojsk Varšavskej zmluvy v auguste 1968 bol prvým ministrom vlády, ktorý bol o vpáde informovaný Sovietmi. Bol to práve on, kto 20. augusta o 20:30 počas zasadania predsedníctva ÚV KSČ ich informoval o obsadzovaní republiky cudzími vojskami. 20. augusta o 0:20 vydal Dzúr rozkaz aby vojsko nekládlo odpor a poskytlo intervenčným vojskám všestrannú pomoc. Bolo to ešte predtým ako o 1:30 Predsedníctvo ÚV KSČ odhlasovalo Výzvu občanom aby zachovali pokoj. Výzva bola šírená ešte pred 2 hodinou rozhlasom po drôte a potom po 4:30 aj rozhlasom.
„… ako minister stál pred ťažkým rozhodnutím, pretože vydal rozkaz, aby vojaci zostali v kasárňach a s okupantmi nebojovali. „Uvedomoval si, čo by znamenalo opačné rozhodnutie a k čomu by v našej krajine došlo. Prinieslo by to nekonečné ľudské straty,“ tvrdí jeho syn.
Odkiaľ mohol Dzúr vedieť už hodinu po začiatku (21.8 o 0:20) vojenskej intervencie, ktorá začala o 23:20 k čomu by v našej krajine došlo? Spolu s prezidentom Slobodom boli najvyšším vojenským veliteľom. Teraz je už známe, že 17. augusta sa sovietsky veľvyslanec Červonenko stretol s prezidentom Svobodom a informoval Moskvu, že prezident Svoboda v prípade konfliktu bude stáť na strane KSSZ a ZSSR. V rovnaký deň bola prijatá v Moskve skupina „zdravých síl“ KSČ aby pripravila texty prejavov k „česko-slovenskému ľudu“ s plánom vytvoriť tzv. „revolučnú robotnícko-roľnícku vládu“. 20. augusta 1968 o 23:00 sovietsky veľvyslanec oznámil prezidentovi Svobodovi, že vojská prekročili česko-slovenské hranice. 21.8 o 8.30 Československý rozhlas odvysielal príhovor prezidenta, v ktorom vyzýval, aby občania zachovali rozvahu a aby v záujme republiky zabránili nepremysleným činom, čo de facto znamenalo kapituláciu. Prezident Sloboda, ako vrchný veliteľ ozbrojených síl, sa teda pridal na stranu KSSZ a ZSSR aj keď v rovnaký deň odmietol menovať „revolučnú robotnícko-roľnícku vládu“. Dzúr konal v časovom a vecnom súlade s prezidentom a preto je pravdepodobné, že bol rovnako dobre informovaný. Dzúr na ďalší deň (22.8) vydal rozkaz číslo 13. (pozri obrázok), v ktorom deklaruje už spoluprácu s velením inváznych vojsk: „ČSĽA je v styku s predstaviteľom ‚spojeneckého velenia vojsk‘ a robí všetko preto aby nedochádzalo ku konfliktom, ktoré by narušili kľud a poriadok.“
Kisnyárád
Kisnyárád je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Moháčskom okrese.
Martin Dzúr
Životopis
Po invázii nasledovala "politická normalizácia", na ktorej sa Dzúr aktívne podieľal. 21. augusta 1969 vydal rozkaz, aby armáda zasiahla proti demonštrujúcemu obyvateľstvu. Aj po tom všetkom si dokázal pozíciu udržať a ministrom zostal až do januára 1985 (prakticky do svojej smrti). V roku 1972 získal najvyššiu vojenskú hodnosť armádneho generála. V roku 1971 až 1985 bol navyše aj poslancom Federálneho zhromaždenia.
Kisnyárád
Má rozlohu 903 ha a žije tu 232 obyvateľov (2007).
Martin Dzúr
Životopis
11. januára 1985 ho prezident Gustáv Husák z vážnych zdravotných dôvodov odvolal z funkcie ministra; nástupcom bol toho dňa menovaný generálplukovník Milan Václavík. Dzúr o štyri dni neskôr zomrel.
Montescourt-Lizerolles
Montescourt-Lizerolles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Metaxasova línia
Metaxasova línia bol systém opevnení vybudovaných na severe Grécka v 2. svetovej vojne proti Nemcom. Pomenovaná je podľa J. Metaxasa.
Nérondes (obec)
Nérondes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Štátna cesta 1
Štátna cesta 1 môže byť:
Nérondes (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lukáčovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lukáčovce v okrese Nitra.
Kisszentmárton
Kisszentmárton je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Sellyskom okrese.
Má rozlohu 1486 ha a žije tu 284 obyvateľov (2007).
Bílčice
Bílčice je obec v Česku v okrese Bruntál v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 250 obyvateľov, z toho 132 mužov a 118 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 40,5 roka, ženy 42,4 roka).
Terrehault
Terrehault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Chemická značka
Chemická značka je skratka alebo symbol na reprezentáciu názvu chemického prvku. Prírodné prvky majú značku zloženú z jedného alebo dvoch písmen. Umelé chemické prvky majú dočasnú značku zloženú z troch písmen.
Jesenského ulica
Jesenského ulica je ulica:
Unbiquadium
Unbiquadium je dočasný názov zatiaľ neobjaveného chemického prvku s chemickou značkou Ubq a protónovým číslom 124.
Jeho elektrónová konfigurácia by mala byť [ Og ] 8s2 5g4.
Čínsko-sovietsky konflikt
Čínsko-sovietsky konflikt môže byť:
Ray of Light (pieseň)
Ray of Light je pieseň americkej speváčky a skladateľky Madonny. Je súčasťou jej rovnomenného siedmeho štúdiového albumu Ray of Light (1998). Skladba bola vydaná ako druhý singel dňa 6. mája 1998.
Louisiana
Louisiana je štát USA, ku ktorým sa pripojil 30. apríla 1812. Má necelých 5 miliónov obyvateľov a rozlohu asi. Z juhu ju ohraničuje Mexický záliv, zo západu Texas, zo severu Arkansas a z východu štát Mississippi. Najväčším mestom je New Orleans, hlavným mestom je Baton Rouge.
Branislava
Branislava je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 14. decembra.
Louisiana
Obyvateľstvo
Podľa sčítania ľudu z roku 2010 tu žilo 4 533 372 obyvateľov. Štát Louisiana je veľmi špecifický pôvodom svojich obyvateľov. K najväčšiemu hromadnému osídleniu oblasti prišlo počas odsunu frankofónnych obyvateľov z oblasti Akádie, dnešných malých kanadských provincií New Brunswick, Ostrov princa Eduarda alebo z Nového Škótska na východe krajiny. Títo často miešanci Francúzov a Indiánov boli donútení usadiť sa v močaristej delte najväčšej americkej rieky Mississippi (zachoval sa po nich aj názov najväčších miest New Orleans alebo Baton Rouge). Dodnes v mnohých okresoch prevažujú francúzske priezviská a mnohí doma hovoria francúzsky. Štát obýva tiež veľké množstvo černochov, potomkov afrických otrokov na plantážach a pôvodného britského obyvateľstva.
Najväčšie mesto je New Orleans, ktoré je známe prevažne jazzom, špecifickou morskou kuchyňou a oslavami fašiangov. Veľký zásah do života tunajších ľudí znamenal katastrofálny hurikán Katrina v roku 2005, ktorý spustošil pobrežie Alabamy, Mississippi a Louisiany a zaplavil mesto New Orleans, keď sa prevalili ochranné hrádze. Dnes sa juh Louisiany opäť prebúdza k životu s mnohými investíciami plynúcimi od federálnej vlády ako aj súkromných firiem a osôb. Brad Pitt je jednou zo známych osobností, ktorého nezisková organizácia stavia pre tých najchudobnejších obyvateľov domy so solárnymi panelmi.
Rasové zloženie
Obyvatelia hispánskeho alebo latinskoamerického pôvodu, bez ohľadu na rasu, tvorili 4,2% populácie.
Centro Federal de Educação Tecnológica Celso Suckow da Fonseca
thumb|Univerzita vstup Centro Federal de Educação Tecnológica Celso Suckow da Fonseca (skrátene Centro Celso Suckow da Fonseca alebo Cefet-RJ) je významná súkromná univerzita v Rio de Janeiro. Bola založená roku 1917 v Rio de Janeiro.
Louisiana
Kriminalita
Preto súdny systém nie je k rušiteľom zákona nijako milosrdný – s počtom 853 uväznených na 100 000 obyvateľov sa radí Louisiana na prvú priečku nielen v USA, ale aj vo svete. V rámci Reaganovej vojny s drogami boli od polovice 80. rokov celonárodne novelizované tresty za držanie a užívanie drog, smerom k vyšším dobám odňatia slobody. Zhruba polovica odsúdených si tresty odpykáva za porušenie protidrogových zákonov.
V roku 2013 bolo v Louisiane vo väzbe alebo väzení držané 1,42% dospelej populácie. Tento podiel obyvateľstva je najväčší v USA a na svete (približne 13 × väčší ako v Číne). Väčšina z týchto 50 100 jedincov je držaná v súkromne vlastnených for-profit (ziskom motivovaných) väzniciach, medzi ktorých vlastníkov patria šerifovia odľahlých vidieckych okrskov.
Hodina angličtiny
Hodina angličtiny je deviaty štúdiový album slovenskej pop rockovej skupiny Elán, ktorý v roku 1994 vydalo hudobné vydavateľstvo BMG Ariola.
Chladný
Chladný (Chladni, Chladná):
Kistamási
Kistamási je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Szigetvárskom okrese.
Má rozlohu 438 ha a žije tu 141 obyvateľov (2007).
Celtic Park
Celtic Park je futbalový štadión v oblasti Parkhead v škótskom meste Glasgow. V Celtic Parku hrá svoje domáce zápasy jeden z najslávnejších škótskych klubov Celtic Glasgow. Štadión má kapacitu 60 832 divákov (všetky miesta sú na sedenie) a je tak druhým najväčším futbalovým štadiónom v Škótsku a druhým najväčším klubovým štadiónom na britských ostrovoch (po Old Trafford). Celtic Park je známy tiež pod názvom Parkhead a fanúšikmi Celticu je prezývaný Raj.
Počas 90-tych rokov, kedy bol renovovaný škótsky národný štadión Hampden Park, hostil Celtic Park niekoľko pohárových finále a zápasov škótskeho národného tímu. Podľa prieskumu stanice BBC, ktorý sa konal v roku 2002, je Celtic Park vôbec najpopulárnejším športovým štadiónom v Spojenom kráľovstve. Štadión sa nachádza 3 km východne od centra mesta.
1961
Narodenia
náhled|upright|[[Lothar Matthäus (* 21. marec)]] náhled|upright|[[George Clooney (* 6. máj)]] náhled|upright|[[Carl Lewis (* 1. júl)]] náhled|upright|[[Barack Obama (* 4. august)]] náhled|upright|[[Nadia Comaneciová (* 12. november)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Gary Cooper († 13. máj)]] thumb|upright|[[Ernest Hemingway († 2. júl)]]
Bohušov
Bohušov je obec v Česku v okrese Bruntál v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 423 obyvateľov, z toho 221 mužov a 202 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 37,2 roka, ženy 42,9 roka).
Lucia (prvé meno)
Lucia je ženské krstné meno. Meno Lucia je odvodené z latinského slova lux s významom svetlo, znamená teda žiariaca, vyžarujúca. Lucia bola talianska svätica, panna a mučenica, umrela za prenasledovania Diokleciánom. V minulosti sa podľa ľudových povier na Slovensku zhotovoval takzvaný Lucijný stolček – spájal sa od Lucie až po Štedrý večer, nesmeli sa použiť klince. Opísaný je napríklad v literárnom diele-balade Lucijný stolček od Jána Botta. Meniny na Slovensku má 13. decembra.
Kistapolca
Kistapolca je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Siklósskom okrese.
Má rozlohu 357 ha a žije tu 209 obyvateľov (2007).
Ivica
Ivica je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 15. decembra.
Neuilly-en-Dun
Neuilly-en-Dun je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montfaucon (Aisne)
Montfaucon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alfréd Benčič
Alfréd Benčič (* 6. október 1930, Bratislava – † 13. január 1997, Bratislava) bol významný strihač slovenskej kinematografie.
Životopis
Alfréd Benčič bol od roku 1954 dlhoročným zamestnancom Slovenskej filmovej tvorby na Kolibe v Bratislave, kde sa podieľal na vzniku mnohých hodnotných filmov ako i vývine filmovej kultúry na Slovensku. Strihal hrané, aj dokumentárne filmy. Prvým dokumentárnym filmom v jeho filmografii strihača bol film Cesta večných spomienok (1957, r. Pavol Gejdoš). Prvým hraným celovečerným filmom, na ktorom sa podieľal ako strihač, bol slovensko-maďarský koprodukčný film Dáždnik svätého Petra (1959, r. Frygies Bán, Vladislav Pavlovič). Alfréd Benčič spolupracoval celkovo na vyše 70 celovečerných filmoch. Nakrúcal aj množstvo krátkych (prvým krátkym filmom bol Oprava traktorov uzlovou metódou z roku 1953), televíznych, hudobných a animovaných filmov, celkovo ich nakrútil vyše 260. Posledným filmom v strihačskej filmografii Alfréda Benčiča bol film Dušana Hanáka Súkromné životy (1990). Alfréd Benčič zomrel 13. januára 1997 vo veku 66 rokov.
Charakteristika tvorby
Alfréd Benčič tvrdil, že len malá časť nakrúteného materiálu sa skutočne dostane do filmu. Vytvoriť napríklad z tridsiatich záberov montáž, ktorá má svoju kompozíciu, svoj zmysel, na to treba mať slušnú dávku citu. Citu, v ktorom vidí predovšetkým výtvarné videnie a hudobný sluch. Pretože aj strih má svoj nevyhnutný rytmus. Zvlášť potom pri hudobných filmoch. Tri hodiny sa pracuje na pár metrov filmu, v noci príde na um čosi úplne iné a to predchádzajúce ide do koša. V tom je to tvorivé. Hraný film, 8-10 plechových krabíc filmového pásu, sa strihá zhruba 2-3 mesiace. Benčič začínal už vtedy, keď sa vykopírujú prvé materiály filmu. Nikdy sa mu nestalo, aby mu ktosi povedal: len pokojne strihajte, máte veľa času, urobte pekný film. Skoro vždy sa treba ponáhľať. Pre Benčiča nebolo nič horšie, ako strihať naraz viac filmov. Spolupráca s režisérom bola pre Benčiča nesmierne dôležitá. Musel mať jasnú predstavu o tom, čo chce povedať. Po hrubom strihu, ktorý si robil sám, maximálne spolupracoval práve s ním. Začínali zásadné diskusie. Presedeli v strižni celé hodiny, vzájomne sa ovplyvňovali. A neustále sa presviedčali, že práve v súvislosti so strihom jednoznačne platí: šesť krát rozmýšľaj a pol krát strihaj. Pretože sa stáva, že práve tú časť filmu, ktorú sa režisér v jednej chvíli rozhodne jednoznačne vyhodiť, neskôr zase nutne potrebuje. Benčič mal ale takých najradšej, čo chodili druhé ráno s fantastickými nápadmi. Dušana Trančíka, Juraja Jakubiska, Petra Hledíka. Vtedy najviac pociťoval, že tvorí.
Tvorivé spolupráce
Alfréd Benčič počas svojej kariéry spolupracoval s mnohými režisérmi, s niektorými však spolupracoval na viacerých projektoch a stal sa ich dvorným strihačom. Na dvoch filmoch spolupracoval Alfréd Benčič s režisérmi Dimitrijom Plichtom (Našiel som si kamaráta, 1960, Stroskotáme zajtra, 1968), Miroslavom Horňákom (Ohnivé križovatky, 1974, Bludička, 1977), Otakarom Krivánkom (Otec ma zderie tak či tak, 1980, Predčasné leto, 1982) a Elom Havettom (Slávnosť v botanickej záhrade, 1969, Ľalie poľné, 1972). V jeho prípade sa však jednalo o jeho jediné dva celovečerné filmy, takže Benčiča môžeme považovať za jeho dvorného strihača.
Pre režiséra Dušana Hanáka zostrihal Alfréd Benčič 6 filmov: 322 (1969), Obrazy starého sveta (1972), Ružové sny (1976), Ja milujem, ty miluješ (1980), Tichá radosť (1985) a Súkromné životy (1990).
Pre režiséra Vladislava Pavloviča zostrihal Alfréd Benčič 3 filmy: Dáždnik svätého Petra (1958), Kryštál z Istanbulu (1966) a Trofej neznámeho strelca (1974).
Pre režiséra Jozefa Režuchu zostrihal Alfréd Benčič 7 filmov: Tie malé výlety (1972), Deň slnovratu (1973), Život na úteku (1975), Do posledného dychu (1976), Pozor, ide Jozefína... (1976) a Prerušená hra (1979).
Pre režiséra Ľudovíta Filana zostrihal Alfréd Benčič 3 filmy: Letokruhy (1972), V každom počasí (1974) a Rosnička (1979).
Pre režiséra Dušana Trančíka zostrihal Alfréd Benčič 4 filmy: Víťaz (1978), Štvrtý rozmer (1983), Iná láska (1985) a Víkend za milión (1987).
Pre režiséra Miloslava Luthera zostrihal Alfréd Benčič 5 filmov: Kráľ Drozdia brada (1984), Zabudnite na Mozarta (1985), Mahuliena, zlatá panna (1986), Štek (1988) a Chodník cez Dunaj (1989).
Obranné združenie občanov Derry
Obranné združenie občanov Derry ( skr. DCDA) bola organizácia zriadená v júli 1969 v reakcií na hrozbu Kráľovskej ulsterskej polície a civilných unionistov voči írskym nacionalistom v súvislosti s každoročným pochodom organizácie Apprentice Boys of Derry ktorý sa mal vtedy konať 12. augusta. Strety s Kráľovskou ulsterskou políciou v januári a apríli 1969 vyústili do rozsiahlych nepokojov. DCDA hrala významnú úlohu pri koordinácií obyvateľov v oblasti bitky o Bogside. Tiež vyhlásili samozvanú oblasť Free Derry s vlastnou vládou od augusta do októbra 1969. Predstaviteľmi vlády boli Seán Keenan, Paddy Doherty a Johnnie White. Keenan a White boli veľmi známi republikáni.
Théligny
Théligny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Unbipentium
Unbipentium je dočasný názov zatiaľ neobjaveného chemického prvku s chemickou značkou Ubp a protónovým číslom 125.
Predpokladá sa, že jeho elektrónová konfigurácia je [ Og ] 8s2 5g5.
Rada Európskej únie
Rada Európskej únie, často skrátene len Rada je inštitúciou Európskej únie a jej najdôležitejším zákonodarným orgánom. (Do novembra 1993 pôsobila pod názvom Rada Európskych spoločenstiev.)
Členom Rady je jeden zástupca na ministerskej úrovni z každého členského štátu, ktorý je splonomocnený zaväzovať sa za svoju vládu. Nejde však o jedného konkrétneho ministra - každé zasadanie Rady je venované určitej téme a ministri sa ho účastnia podľa svojho rezortu. Rada sa schádza na schôdzach v desiatich zoskupeniach podľa vecnej príslušnosti.
Zoskupenia Rady
V predsedníctve Rady sa členské krajiny striedajú po šiestich mesiacoch. To neplatí pre Radu pre zahraničné veci, ktorej predsedá vysoký predstaviteľ Únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku.
Agendu Rady pripravuje Výbor stálych predstaviteľov (používa sa preň francúzska skratka COREPER), ktorý tvoria stáli predstavitelia členských krajín pri Európskej únii v Bruseli na úrovni veľvyslancov (COREPER II.) alebo ich zástupcovia (COREPER I.), ktorí sa schádzajú spravidla aspoň raz za týždeň. Tento výbor riadi prácu asi 250 výborov a pracovných skupín, ktoré pripravujú podklady pre záležitosti, ktoré prejednáva COREPER a Rada.
Mena
Mena môže byť:
Poznámka: Často sa možno stretnúť s používaním slova mena ako mechanickým prekladom anglického slova "currency", ktoré ale v skutočnosti znamená veľmi často všeobecne to, čo v slovenčine slovo obeživo (z lat. currere = bežať).
Kistótfalu
Kistótfalu je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Siklósskom okrese.
Má rozlohu 1050 ha a žije tu 344 obyvateľov (2007).
Unbiseptium
Unbiseptium je dočasný názov zatiaľ neobjaveného chemického prvku s chemickou značkou Ubs a protónovým číslom 127.
Plynový motor
Plynové motory sa používajú ako stacionárne, ak je k dispozícii zdroj plynu, alebo ako dopravné. V prípade dopravných plynových motorov je plynné palivo skladované v stlačenom stave v nádobách, alebo sa vyrába generátorom umiestneným priamo vo vozidle (menej častý prípad).
Unbiseptium
Predpokladá sa, že jeho elektrónová konfigurácia je [ Og ] 8s2 5g7.
Plynový motor
História
Plynové motory stáli pri zrode piestových spaľovacích motorov. Prvý patent na plynový motor poháňaný svietiplynom podal v roku 1786 francúzsky vynálezca Philippe Lebon. Išlo o dvojčinný motor, nie je však známe, či bol aj zostrojený. V roku 1807 získal patent na vozidlo poháňané "výbušným" motorom poháňaným svietiplynom Isaac de Rivaz. Vozidlo bolo postavené a predvedené. 10. novembra 1859 získal patent Étienne Lenoir, pričom až jeho riešenie bolo v stave vhodnom pre praktické využitie. Palivom bol opäť svietiplyn. S plynovými motormi začínal aj Nicolaus Otto, neskorší autor prvého benzínového motora.
Rozdelenie
Podľa spôsobu zapálenia zmesi sa rozdeľujú na:
thumb|Zážihový motor Toyota upravený na rôznopalivovú prevádzku s LPG
Zážihové plynové motory
Zážihové plynové motory pracujú na princípe zážihového motora, pri ktorom sa zmes vo valci zapaľuje prídavným zdrojom energie, v súčasnosti zapaľovacou sviečkou. Zariadenie na prípravu zmesi zväčša obsahuje časti: nádoby s palivom, hlavný uzatvárací ventil, plniaci ventil, kontrolný manometer vysokotlakovej časti, redukčné a dávkovacie zariadenie, kontrolný manometer v prvom stupni, zmiešavač plynu a vzduchu a regulačný prvok (škrtiacu klapku).
Plynné palivá majú z pohľadu zážihového motora vysokú odolnosť proti detonáciám, široké rozpätie zápalnosti a ľahko vytvárajú homogénnu zmes so vzduchom.
V prípade, že motor vznikol prestavbou z benzínového motora a ponechal si možnosť pracovať s oboma palivami, jeho kompresný pomer určuje režim prevádzky na benzín. Pre motor, ktorý používa iba plynné palivo, môže byť kompresný pomer vyšší.
Motory majú len o málo nižší výkon ako benzínové, nízku spotrebu paliva a nižšie náklady na prevádzku.
Zážihové plynové motory na ťažko skvapalniteľné plyny
Palivom pre tieto motory sú napríklad svietiplyn, zemný plyn, stlačený zemný plyn (CNG), vodík alebo metán. Plyn sa stláča do vysokotlakových nádob na tlak až 20 MPa, ktoré musia byť hrubostenné a sú preto ťažké. To je jedna z nevýhod týchto motorov oproti motorom na skvapalnené plyny.
Zážihové plynové motory na skvapalnené plyny
Palivom pre tieto motory je napríklad propán, bután, skvapalnený ropný plyn alebo skvapalnený zemný plyn LNG. Uvedené plyny je možné skvapalniť pri nízkych tlakoch do 0,8 MPa, tlakové nádoby sú ľahšie.
Zariadenie na prípravu zmesi pre tieto motory obsahuje navyše okruh, ktorý zabezpečuje ohrievanie prvého stupňa chladiacou kvapalinou motora.
Vznetové plynové motory
Vznetové plynové motory pracujú na princípe vznetového motora, pri ktorom sa do čistého vzduchu zohriateho kompresiou vo valci na teplotu vyššiu, ako je teplota vznietenia paliva vstrekuje plyn. Vstrekovaný plyn môže byť zmiešaný aj s naftou, ktorá pôsobí ako zapaľovacie palivo, v tom prípade ide o dvojpalivový motor.
Plynové motory so zapaľovacím vstrekom
Tieto motory, nazývané tiež motory s kombinovaným zapaľovaním patria medzi dvojpalivové motory. Stláčajú vo valci zmes plynného paliva so vzduchom. Do pripravenej zmesi sa na konci kompresného zdvihu vstrekne malé množstvo zapaľovacieho paliva. Teplota na konci kompresie musí byť zvolená tak, aby bola nižšia, ako teplota vznietenia zmesi plynu so vzduchom, ale vyššia ako teplota vznietenia zapaľovacieho paliva. Zapaľovacím palivom býva motorová nafta.
Zmes sa môže tvoriť v zmiešavači, mimo valca motora, alebo vo valci motora. Pri vnútornom tvorení zmesi sa plyn privádza buď na konci nasávacieho zdvihu a počas kompresie, alebo takmer v rovnakom okamihu, ako sa vstrekuje zapaľovacie palivo. Pri privádzaní plynu takmer súčasne so zapaľovacím palivom je možné zvýšiť kompresný pomer motora.
Kvapalné palivo sa podieľa na celkovom privedenom teple do obehu pri voľnobežných motoroch 5 až 10 %, pri rýchlobežných motoroch až 25 %.
Výhody plynových motorov
Plynové motory majú väčšinou dobré vlastnosti pri spúšťaní, dobrú akceleráciu, menej sa pri nich znehodnocuje mazací olej. Majú menej škodlivé emisie: nižšie podiely CO a CHx, motory spaľujúce vodík u týchto dvoch škodlivín nulové. Emisie NOx sú porovnateľné s benzínovými motormi.
Albína
Albína je ženské krstné meno, ktoré je obdobou mužského mena Albín. Má latinský pôvod s významom biela. Na Slovensku má meniny 16. decembra.
Maginotova línia
Vybudovaná bola v rokoch 1929-1939 na severnej a východnej hranici Francúzska v dĺžke 400 kilometrov. Pomenovaná je podľa francúzskeho ministra vojny Maginota. Svojho času to bol najväčší systém opevnení na svete, tvoril ho systém pevností (Ensemble, Gros Ouvrages, Petit Ouvrages), kazemát, blokov (blocks), úkrytov (abris), pozorovateľní (observatories) a prekážok. Všetko sa členilo na opevnené oblasti a sektory.
Pokladala sa za neprekonateľnú, svoj účel splnila, pretože počas druhej svetovej vojny ju boli nútené nemecké vojská obísť cez Belgicko a Luxembursko. Priviedla Francúzsko k fatálne chybnému odhadu situácie. Defenzívna stratégia zapríčinila francúzsku porážku na jar roku 1940.
Niekedy sa pojem používa aj pre podobný systém na hraniciach Francúzska s Talianskom (pozri Alpská línia).
Ardeny (pohorie)
Ardeny  je pohorie vo Francúzsku, v Belgicku a v Luxembursku, kde ho volajú Oesling. Masív pokračuje v Nemecku pod názvom Eifel.
Poloha a prírodné pomery
Pohorie sa rozprestiera na juhu Belgicka, vo Francúzsku a Luxembursku na ľavom brehu Rýna. Je pokračovaním Porýnskej bridličnatej vrchoviny. Ardeny stúpajú od západu smerom na východ. Najvyšší bod vo Francúzsku je Croix-Scaille a Signal de Botrange  v Belgicku pri nemeckej hranici. Vodu z pohoria odvádza rieka Mása a hlavne jej pravostranný prítok Ourthe. Vyskytujú sa tu brezové, jedľové a dubové lesy.
Brantice
Brantice sú obec v Česku v okrese Bruntál v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 329 obyvateľov, z toho 682 mužov a 647 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,7 roka (muži 37,7 roka, ženy 39,7 roka).
Salzburg
Salzburg (historický slovenský názov Soľnohrad ) je mesto v Rakúsku. Má 148 256 obyvateľov (je štvrtým najväčším mestom Rakúska) a je hlavným mestom spolkovej krajiny Salzbursko. Leží na rieke Salzach na úpätí Salzburských Álp.
Mesto má univerzitu (založenú roku 1622, znovu založenú roku 1964), medzinárodné letisko. Je dopravnou križovatkou (diaľnice), strediskom hudby (medzinárodné mozartovské festivaly) a predovšetkým je známe jedinečným historickým centrom s pamiatkami zo 17.-18. storočia. Staré mesto (historické mestské jadro) bolo v roku 1996 zapísané do Zoznamu svetového dedičstva UNESCO. Priemysel je strojársky (automobilový, elektrotechnický), drevospracujúci, textilný a polygrafický.
Poloha
Mesto sa rozkladá v Salzburskej panve asi 25 km severne od pohoria Tennen a leží na oboch brehoch rieky Salzach. Rieka Salzach preteká mestom a formuje nezastavané mestské kopce, čím zo Salzburgu robí jedno z najzelenších veľkomiest Európy. K mestským kopcom patrí Kapucínska hora, Mníšska hora, Hraničná hora a Festungsberg, na ktorom tróni najväčší úplne zachovalý stredoveký hrad v Európe.
Na juhozápade mesta sa nachádza povesťami opradený, 1853 m vysoký Unterberg, na juhovýchode je rozmach mesta obmedzený 1288 m vysokou horou Gaisberg. Smerom na východ nie je ďaleko do kraja Salzkammergut v strede s pohorím Salzkammergutberge. Smerom na sever sa otvára Salzbursko, a lužné lesy pozdĺž rieky Salzach nadväzujú na území mesta rovnako ako nízka pahorkatina Flachgau, najmä Plainberg alebo hora Kalvárie Kalvarienberg so svojou pútnickou bazilikou Maria Plain, z ktorej je dobrý výhľad na celý Salzburg. Na severozápade hraničí územie mesta priamo s Bavorskom, rieka Saalach tvorí hranicu so susedným mestom Freilassing v Bavorsku.
Správne rozdelenie a mestské časti
Salzburg je dnes rozdelený na 13 katastrálnych území: Aigen, Bergheim, Gaisberg, Gnigl, Hallwang, Heuberg, Itzling, Leopoldskron, Maxglan, Morzg, Salzburg, Siezenheim a Wals.
Mestské časti:
Kopernikova ulica
Kopernikova ulica je ulica:
Salzburg
Susedné obce
S mestom susedia obce (od severu v smere hodinových ručičiek):
Počiatky mesta a raný stredovek
Stopy osídlenia v tejto oblasti sú dokázateľné už od mladšej doby kamennej. Od roku 15 pred Kr. boli oddelené samostatné sídliska na brehu Salzachu, iuvavum, v roku 45 dostalo mesto právo municípia.
Z 5. storočia je doložený kláštor. Biskup Rupert Salzburský dostal v roku 699 darom od bavorského kniežaťa pozostatky starého rímskeho mesta, aby tu vykonával misiu, a zvolil si kláštor sv. Petra za svoje útočisko. Názov "Salzburg" je prvýkrát doložený v roku 755.
Roku 739 bolo založené salzburské biskupstvo, mesto sa stalo sídlom biskupa a v roku 774 bola založená prvá salzburská katedrála. Dňa 20. apríla 798 na žiadosť franského kráľa Karola Veľkého povýšil pápež Lev III. diecézu na arcibiskupstvo, ako územie cirkevného vplyvu, ktoré zahŕňalo takmer celé starobavorské kmeňové územia, tzn. Dolné a Horné Bavorsko, a Horné Falcko, a tiež väčšinu dnešného Rakúska.
Vrcholný a neskorý stredovek
Mesto potom patrilo k východofranskej ríši, ktorá bola neskôr premenovaná na Svätú ríšu rímsku.
Stavba pevnosti Hohensalzburg začala v roku 1077 z podnetu arcibiskupa Gebharda von Helfensteina, ale dokončená bola až za vlády jeho nástupcu. Keďže sa Gebhard v roku 1076 angažoval v sporoch o investitúru na strane pápeža a v roku 1077 na strane samozvaného kráľa Rudolfa Švábskeho, bol po ukončení sporu arcibiskup vyhnaný z dôvodu nevernosti cisárovi Henrichovi IV..
Po ríšskej kliatbe, ktorú cisár Friedrich I. Barbarossa uvalil v roku 1166 na Salzburg, lebo sa arcibiskup Konrád II. Babenberský ujal vlády nad Salzburgu bez udelenia cisárskeho léna, bolo mesto z moci cisárovho dôverníka, grófa z Plainu, v apríli 1167 z veľkej časti zničené. Roku 1168 bol za arcibiskupa zvolený najprv Vojtech III. Český, syn kráľa Vladislava II. a cisárov bratranec, ale keďže nepožiadal o nevyhnutné insígnie, bol roku 1174 opäť stálym regensburským ríšskym snemom zbavený úradu. 26. júna bol zvolený, do tej doby ako ríšsky prepošt v Berchtesgadene pôsobiaci Heinrich I. skôr ako "samozvaný" arcibiskup, ten však nebol potvrdený pápežom. Až benátskym mierom z roku 1177 sa museli ako Henrich tak aj Vojtech III. zriecť úradu a uvoľniť miesto bývalému mohučskému arcibiskupovi Konrádovi III. z Wittelsbachu. Po Konrádovom znovupovolaní do Mainzu v roku 1183 sa arcibiskupom už definitívne stal Vojtech, a to až do svojej smrti v roku 1200.
Jeho nástupcovi a odhodlanému prívržencovi rodu Stauf, arcibiskupovi Eberhardovi II. z Regensburgu, sa v rokoch 1200 - 1246 podarilo z grófstva, súdov a správnych úradov vybudovať jednotné arcibiskupské panstvo.
Roku 1275, vďaka uznaniu hranice kniežaťom bavorským, dospelo odtrhnutie Salzburgu od Bavorska do svojej poslednej fázy.
Roku 1328 arcibiskup vydal Zemské zriadenie, upravujúce správu arcibiskupstva v rámci Svätej ríše rímskej.
V rokoch 1348/49 vypukla veľká morová epidémia, ktorej padla za obeť takmer tretina obyvateľstva.
Roku 1481 poskytol cisár Fridrich III. mestu privilégium slobodnej voľby mestskej rady a starostov.
V roku 1492 bol založený pivovar Stiegl, ktorý je dnes najúspešnejší zo všetkých súkromných pivovarov Rakúska a tradičný podnik v hospodárstve Salzburska.
V roku 1511 arcibiskup Leonhard von Keutschach ukončil za použitia sily dlhoročné rozpory s radnicou: dal zajať starostu a mestskú radu a vynútil si vydanie mestských výsad.
Počas Nemeckej sedliackej vojny došlo v rokoch 1525 - 1526 k trojmesačnému povstaniu roľníkov a baníkov, pričom roľníci obliehali pevnosť (Festung).
Salzburg v dobe barokovej
thumb|Najväčšia baroková fontána strednej Európy Na začiatku 17. storočia začala intenzívna barokizácia z vôle arcibiskupa Wolfa Dietricha z Raitenau, čo v dôsledku dalo výraznú novú podobu nielen Salzburgu, ale nepriamo viedlo aj k tomu, že sa barokový sloh rozšíril na sever od Álp. Ako stavebný majster pre katedrálu, ktorá v roku 1598 už po ôsmykrát vyhorela, bol najprv povolaný Vincenzo Scamozzi a po zosadení von Raitenau potom taliansky majster Santino Solari, ktorý v krátkej dobe do roku 1628 postavil kompletný malý dóm s výnimkou vežou.
Rozpory s Bavormi ohľadom soli a mýta viedli v roku 1611 k tzv. Soľnej vojne medzi Soľnohradskom a Bavorskom. von Raitenau obsadil v októbri ríšske prepoštstvo Berchtesgaden. Na to bavorské vojsko v sile 24 000 mužov obsadilo Salzburg a zabezpečilo arcibiskupove zosadenie a následnú voľbu Markusa Sittikusa von Hohenems. Markovmu nástupcovi, a súčasne tiež poslednému z troch barokových arcibiskupov Salzburgu, grófovi Parisovi z Lodronu, sa vďaka udržaniu chladnej politiky voči Bavorsku, rovnako ako vďaka ďalekosiahlo všeobecne neutrálnej politike, podarilo dosiahnuť to, že sa Salzburg nezúčastnil vravy Tridsaťročnej vojny.