cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gornji Karin
Cestovný ruch
Iba 50 km západne od Karinu je jedno z najobľubenejších turistických destinácii Chorvátska Zadar. 70 km juhovýchodne sa nachádza ďalšie turisticky atraktívne mesto Šibenik. V okolí je kaňon riek Krka a Zrmanja a vodopády rieky Bijela, prírodné blato a Prírodný park Velebit.
Hryzadlovce
Prehľad systémov
Existujú tri spôsoby delenia hryzadlovcov (znak „/“ oddeľuje synonymá)    :
Systém 1 (dnes najčastejší systém): Hryzadlovce (Mandibulata):
Systém 2 (používaný najmä do konca 20. stor.): Hryzadlovce (Mandibulata):
Systém 3 (neutrálny): Hryzadlovce (Mandibulata):
Eskimák
Eskimák môže byť:
Exosféra
right|thumb|Pohľad na Mesiac cez časť atmosféry vo vyšších oblastiach
Exosféra je piata a posledná stála vrstva atmosféry Zeme. Niekedy sa ani nevyčleňuje ako samostatná vrstva, ale sa zaraďuje k termosfére. Za hornú hranicu exosféry sa považuje 20 000 až 70 000 kilometrov nad zemským povrchom. V tejto oblasti sa nachádzajú prevažne voľné atómy vodíka a hélia, na ktoré už nepôsobí takou silou gravitácia, čo má za následok, že častice môžu uniknúť do okolitého voľného priestoru a vymaniť sa z gravitačného poľa planéty. Hustota častíc sa už v tejto výške vyrovnáva s hustotou častíc medziplanetárnej hmoty.
Zem tak za sebou tiahne závoj unikajúcich vodíkových častíc, čím sa ochudobňuje o tento prvok.
Zločin (seriál)
Zločin (angl. The Killing) je americký dramatický seriál. Seriál mal premiéru 3. apríla 2011 na americkej káblovej stanici AMC a posledná čťasť bola odvysielaná 1. augusta 2014. Na Slovensku ho vysielala TV JOJ. Slovenská premiéra bola 7. januára 2013.
Seriál sa sústreďuje na vraždu mladého dievčaťa Rosie Larsenovej a nasledujúci dopad vraždy na políciu, podozrivých a jej rozrušenú rodinu. V seriáli hrajú Mireille Enos, Billy Campbell, Joel Kinnaman, Michelle Forbes, Brent Sexton, Kristin Lehman, a Eric Ladin. Stanica AMC rozhodla 10. septembra 2013, že seriál skončí po 3. sérii. 15. novembra 2013 však internetová VOD služba Netflix oznámila, že si objednáva štvrtú sériu, so šiestimi časťami, ktorá je zároveň poslednou.
Saint-Bonnet-les-Tours-de-Merle
Saint-Bonnet-les-Tours-de-Merle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Matúšova ulica (Bratislava)
Matúšova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Nachádza sa pri Horskom parku, tiahne sa od Lovinského ulice, je rovnobežná so Súbežnou, Drotárska cesta je na ňu kolmá.
Ulicu tvorí zástavba rodinných domov. Na jeseň 2014 tu prebehla rekonštrukcia vodovodnej siete.
Preplňovaný naftový motor
thumb|Turbodúchadlo naftového motora thumb|Automobil [[Mazda 3 s moderným 1,6-litrovým preplňovaným naftovým motorom so systémom common rail, variabilnou geometriou turbodúchadla, medzichladičom a rozvodom DOHC]] Preplňovaný naftový motor populárne ale nevhodne aj turbodiesel, turbo-diesel či turbo diesel označuje naftový motor, ktorý je vybavený turbodúchadlom. Prepĺňanie turbodúchadlom je v dnešnej dobe bežné v naftových motoroch moderných osobných a nákladných automobilov, a montuje sa hlavne kvôli vyšším výkonom, nižším emisiám a lepšej účinnosti pri zachovaní rovnakého zdvihového objemu motora. Preplňované naftové motory v automobiloch sú tiež ekologickejšie v porovnaní s atmosférickými naftovými motormi.
Inuit
Inuit môže byť:
Preplňovaný naftový motor
História
Turbodúchadlo bolo vyvinuté začiatkom 20. storočia švajčiarskym inžinierom Alfredom Büchim, ktorý bol vedúcim vo vývoji naftových motorov v továrni Gebruder Sulzer v meste Winterthur. Büchi svoje turbodúchadlo vyvinul špeciálne pre naftový motor. V jeho patente z roku 1905 sa uvádza aj to, že turbodúchadlo prináša efektívne zlepšenia pre naftové motory,  ktoré boli prvýkrát v cestnej premávke použité v roku 1922.
Regetovská voda (sedlo)
Regetovská voda (pol. Przełęcz Regetowska, ) je sedlo v pohorí Busov, medzi vrchmi Javorina severovýchodne a Karkuláž  juhozápadne od neho. Sedlom prechádza slovensko-poľská štátna hranica.
Pod sedlom pramení na slovenskej strane rovnomenný potok, na poľskej strane pramení potok Regetówka. Sedlo je taktiež súčasťou hlavného európskeho rozvodia.
Saint-Martin-sur-Oust
Saint-Martin-sur-Oust je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Filip VI. (Francúzsko)
Filip VI. (* 1293, Fontainebleau, Francúzske kráľovstvo – † 22. august 1350, Coulombs) bol francúzsky kráľ v rokoch 13281350.
Život
Narodil sa v roku 1293. Bol synom Karola z Valois. Kým sa stal francúzskym kráľom patrili mu územia Anjou, Maine a Valois.
Keď v roku 1328 zomrel Karol IV. bez mužského potomka objavili sa traja kandidáti na francúzsky trón. Eduard III., anglický kráľ, syn Izabely, sestry posledných troch kapetovských kráľov a vnuk Filipa IV. Pekného., Filip z Évreux, manžel Jany II. Navarrskej a zať Ľudovíta X., a napokon Filip z Valois, ktorý bol vnukom Filipa III. Súboj o nástupníctvo vyhral práve Filip, ktorý bol síce príbuzenský najvzdialenejší (bol bratancom posledných Kapetovcov), no ako jediný bol „muž zvnútra“. Eduard III. aj Filip z Évreux boli chápaní skôr ako cudzinci.
Zdôvodnenie našla šľachta a právnici v starom zákone salských Frankov (Lex Salicum). Podľa neho ženy nemohli zasadnúť na trón, ani preniesť nástupníctvo na svojich potomkov. V podstate to bola iba zámienka, kráľ musel byť Francúz, a to bol iba Filip z Valois.
Filip bol korunovaný 27. mája 1328 v katedrále v Reims. Zmena panovníckeho rodu nepriniesla Francúzsku žiadny úžitok. Kapetovci boli predsa len lepší a obratnejší politici ako neskúsení prví panovníci z rodu Valois. Filip mal aj problém v tom, že kraje Champagne a Brie, ktoré vyženil Filip IV. Pekný, dedične náležali Navarrským. Aby udržal celistvosť svojej domény obratne vymenil tieto územia za obrovské kraje v Normandii, ktoré pripadli Navarre. Filipom VI. sa zrušila aj personálna únia Francúzska a Navarry.
V politickej a vojenskej oblasti nemal veľa šťastia. Eduard III. sa nikdy nezmieril so stratou Francúzska. Oficiálne však uznal Filipa a dokonca mu prišiel zložiť vazalský sľub za územie Guyenne. V skutočnosti to bol iba zastierací manéver, aby sa pripravil na boj. Jeho začiatok oveľa neskôr označili ako storočnú vojnu. Eduard zvolil výbornú stratégiu. Už Eduard I. počas bojov vo Walese použil takzvaný dlhý luk. Mal viac ako 2 metre a dostrel od 160 do 220 metrov. Vďaka sile ktorou bol vystrelený šíp, dokázal preraziť aj brnenie. Eduard III. potom povolil luk ako jedinú zbraň svojim poddaným, čím ich vlastne vytrénoval na skúsených lukostrelcov.
Po ukončení príprav Eduard v októbri 1337 v dopise vypovedal svoje záväzky voči Filipovi z Valois, ktorý sa nazýva francúzskym kráľom. V roku 1340 v námornej bitke rozdrvil Eduard francúzske loďstvo a získal bezproblémový prístup na pevninu. Rozhodujúcou bitkou začiatku storočnej vojny bola bitka pri Kreščaku, kde anglickí lukostrelci rozdrvili oveľa početnejšiu francúzsku armádu. O rok na to získal Eduard aj mesto Calais, ktoré si Angličania udržali až do čias Alžbety I. a znamenalo ovládnutie La Manche. Potom nasledovalo prímerie, ktoré dohodol pápež. Počas jeho trvania, 22. augusta 1350 Filip VI. zomrel. Jeho nástupcom sa stal jeho syn Ján II.
Hodnotenie vlády
thumb|upright|Filip predsedá súdu s Róbertom z Artois Filipa po celú dobu vlády stigmatizovali okolnosti nástupu na trón. Bol zvoleným kráľom, nenadväzoval na tradíciu svojich predchodcov a bol zaviazaný svojim voliteľom. Niektorých z nich odmenil a niektorých, s priveľkými nárokmi, od dvora postupne vzdialil. Do druhej kategórie patril Róbert III. z Artois, ktorého v roku 1330 parížsky súd poslal za falšovanie listín súvisiacich s následníctvom v grófstve Artois do vyhnanstva. Previnilec sa uchýlil na anglický dvor, kde začal ihneď intrigovať proti svojmu bývalému vládcovi.
Kráľovský dvor postupne početne narastal, podstatné miesto zaujímali klany s rôznymi cieľmi a významom. Filip bol ctižiadostivý milovník nádhery, i keď nerád rozhadzoval. Jeho dvor sa stal stredobodom vtedajšieho rytierstva celej Európy, častým hosťom bol i Ján Luxemburský s ktorým mal Filip rovnaké politické ciele.
V roku 1349 sa kráľovi podarilo odkúpiť od bezdetného grófa Humberta II. z Viennois tzv. delfinát, ktorého majiteľom sa do budúcna stal vždy následník trónu a z vlastníctva krajiny vyplýval jeho titul dauphina.
Manželstvá a deti
V roku 1313 sa Filip oženil s Janou (* 1293 – † 1348), dcérou burgundského vojvodu Róberta II. a francúzskej princeznej Agneši, dcéry kráľa Ľudovíta IX. Mali deväť detí, z ktorých sa dospelosti dožili tri
Saint-Rémy-de-Maurienne
Saint-Rémy-de-Maurienne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Santa Ana (Salvádor)
náhľad|Radnica thumb|Poloha mesta v krajine Santa Ana je mesto v Salvádore. Názov dostalo po Svätej Anne.
Santa Ana je druhé najväčšie mesto tejto stredoamerickej krajiny po San Salvadore. Nachádza sa na severozápade krajiny, severne od sopky Santa Ana a má 274 830 (2006) obyvateľov. Mesto je súčasne hlavným mestom departmentu Santa Ana a mestského okresu rovnakého mena.
Filotimos
Filotimos (Filotimos) môže byť:
Empatia (album)
Empatia je dvanásty štúdiový album Miroslava Žbirku. V roku 2009 ho vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.
Miloš Fišera
Miloš Fišera (* 17. február 1950, Kolín, Česko-Slovensko (dnes Česko)), je bývalý česko-slovenský reprezentant v cyklokrose.
Amatéri
Na MS amatérov štartoval desaťkrát, pričom hneď pri svojom prvom štarte v roku 1972 v Prahe získal striebro. Amatérsku kariéru ukončil v roku 1983 šiestym miestom na MS v Birminghame.
Profesionáli
Jeho športová kariéra však ešte zďaleka neskončila. V rokoch 1988 - 1990 sa trikrát zúčastnil MS v súťaži profesionálov, kde obsadil postupne 13., 18. a 22. miesto. Jeho smolou bolo, že k profesionálom sa dostal až keď mal výkonnostný zenit za sebou. Vtedajší komunistický režim mu to skôr nedovolil.
Hrobky bugandských kráľov v Kasubi
Hrobky bugandských kráľov v Kasubi sa nachádzajú na kopci Kasubi v Kampale, hlavnom meste Ugande. V roku 2001 boli zapísané na Zoznam svetového dedičstva UNESCO. Hlavná budova bola 16. júna 2010 v 20:30 miestneho času takmer úplne zničená požiarom. Príčiny požiaru doposiaľ neboli objasnené.
Na vrchole bol v roku 1882 postavený palác, ktorý bol v roku 1884 zmenený na pohrebné miesto. Hrobky slúžili na pochovávanie kabakov (kráľov) Bugandského kráľovstva. Sú v nich pochovaní nasledujúce králi:
Kráľovské hrobky v Kasubi sa stali významnou kultúrnou a duchovnou inštitúciou Bugandy, rovnako ako preslávenou turistickou atrakciou Kampaly.
6. armáda (Wehrmacht)
náhľad|vpravo|150px|Znak 6. armády 6. armáda Wehrmachtu (nem. 6. Armee) bola nemecká poľná armáda Wehrmachtu, ktorá sa zapojila do bitiek druhej svetovej vojny. Je známa najmä svojou účasťou v bitke o Stalingrad, pri ktorej bola spolu s ďalšími jednotkami zničená.
Dejiny
Vznikla 10. októbra 1939, premenovaním 10. armády na 6. armádu. Viedol ju generál Walter von Reichenau.
Západný front
V čase útoku na Poľsko mala za úlohu strážiť západné hranice Ríše pred prípadnými útokmi zo západu. Potom sa zúčastnila útoku na Holandsko a Francúzsko, kde zostala až do mája 1941.
Operácia Barbarossa
6. armáda bola na jar 1941 presunutá na východ, kde sa mala zúčastniť ťaženia proti ZSSR, kde operovala v rámci vojsk skupiny armád Juh. Počas postupu cez Beluju Cerkvu sa vojaci armády stali svedkami vraždenia Židov. Keď nad touto činnosťou vyjadrili niektorí dôstojníci na čele H. Groscurthom pohoršenie, boli veliteľom armády von Reichenauom tvrdo odmietnutí a kritizovaní. Za prvý mesiac sa armáda prebojovala z oblasti Halíče a Volyne k riekam Bug a Styr. Neskôr prenikla k Dnepru, vybudovala si predmostia na jeho východnom brehu a zúčastnila sa bojov o Kyjev. V októbri dosiahla rieky Donec a Psjol.
Krátko po vymenovaní na poľného maršala Walter von Reichenau zomrel pri leteckej nehode, keď bol prevážaný do nemocnice po infarkte. Bol nahradený svojim náčelníkom štábu Friedrichom Paulusom. Pod jeho vedením, výrazne posilnená 6. armáda, na jar 1942 vybojovala bitku o Charkov.
Bitka o Stalingrad
thumb|Nemeckí zajatci pochodujúci pred budovou obilného sila v Stalingrade
To rozhodlo o jej nasadení do bitky o Stalingrad. 13. júla 1942 prebehla reorganizácia skupiny armád Juh. 6. armáda bola podriadená veliteľstvu Skupiny armád B maršala Maximiliana von Weichsa. Skupina armád B mala za úlohu prekročiť Volgu a dosiahnuť pobrežie Kaspického mora pri meste Astrachaň. Taktika bleskovej vojny tu však zlyhala a Nemcov pri Stalingrade zastavil silný odpor vzdorujúcich sovietskych vojsk. Boje sa naťahovali a Paulus bol nútený nasadiť do bojov v meste všetky svoje zálohy, krytie jeho roztiahnutých krídel, ktoré na juhu siahali hlboko do stepi a na severe sa tiahli pozdĺž rieky Don boli použité slabé rumunské a maďarské vojská. 17. októbra 1942, v období vrcholiacich bojov v meste mala armáda 17 divízií, s dovedna asi 334 000 mužmi. Počas pouličných bojov v oblasti Stalingradu 6. armádu zastihla zima a nedostatočný prísun zásob, ktorý dlhodobo viazol, v dôsledku preťaženosti železničných komunikácií.
19. novembra 1942 6. armádu tvoril: Po vážnych strategických chybách nemeckého velenia Sovieti zhromaždili dostatok záloh a 19. novembra 1942 prešli do protiofenzívy. Po útoku sovietskych vojsk sa 6. armáda dostala do obkľúčenia. Paulus urýchlene zorganizoval obranu a zaistil tylo pred úplným zhrútením pod tiažou sovietskych prielomov. Armáda vyše dva mesiace viazala početné sovietske sily, ale od druhej polovice januára 1943 sa nachádzala v natoľko zlom stave, že prestávala klásť efektívny odpor. Paulus sa so svojim štábom vzdal 31. januára 1943. Zvyšky jej XI. zboru pod velením Karla Streckera boli obkľúčené v továrni na traktory a kládli odpor ešte nasledujúce 3 dni - do 2. februára 1943. Aj keď to nebol definitívny koniec 6. armády, bola to najhoršia porážka, akú dovtedy Nemecko vo vojne utrpelo. Do zajatia sa dostalo asi 91 000 vojakov, z ktorých väčšina bola v zlom fyzickom stave v dôsledku podvýživy. Po tom čo v zajateckých táboroch prepukol škvrnitý týfus asi polovica z nich do nasledujúcej jari zomrela. Následný dlhodobý pobyt v zajatí prežilo len okolo 5 - 6 000 z nich.
Reforma a bitky na Východe
Ešte počas obliehania v Stalingrade sa začalo formovanie novej 6. armády. Jej jadro tvorili vojaci, ktorých evakuovali zo Stalingradu, alebo im neumožnili návrat domov z dovoleniek, po tom, čo sa armáda ocitla v obkľúčení, jej podstatnú časť tiež tvorili jednotky armádnej skupiny Hollidt. Oficiálne vznikla 5. marca 1943, velil jej generál Karl Adolf Hollidt. Zúčastnila sa bojov na Ukrajine a v Rumunsku a znovu utrpela porážku pri Kišiňove. 6. armáda tak bola jedinou nemeckou armádou, ktorá bola trikrát zničená v obkľúčení. V tomto období sa v jej velení dvakrát vystriedali Hollidt s generálom de Angelisom.
V októbri 1944 sa 6. armáde podarilo v bitke o Debrecín obkľúčiť a zničiť tri sovietske tankové zbory. V tomto čase sa pod velenie 6. armády dostala aj maďarská 2. armáda a pod vedením Maximiliana Frettera-Pica bola známa ako Armeegruppe Fretter-Pico (armádna skupina Fretter-Pico). Tieto jednotky sa zúčastnili bitky o Budapešť a operácie Konrad, čo bol protiútok v oblasti jazera Balaton, ktorého úlohou bolo preraziť obkľúčenie Budapešti. Operácia však nebola úspešná a do konca marca 1945 jednotky 6. armády ustúpili do blízkosti Viedne, kde sa pokúšali zastaviť viedenskú operáciu a boli nútené ustupovať ďalej na západ. Armáda, ktorej od 23. decembra 1944 velil generál Hermann Balck, sa vydala do rúk amerických vojsk 9. mája 1945.
Stanisław Wojciechowski
Mladosť
Stanisław Wojciechowski sa narodil do šľachtickej rodiny. V rokoch 1888 - 1891 študoval na Varšavskej univerzite matematiku a fyziku. Tam sa tiež stal členom ilegálnej organizácie „Zet“. Wojciechowski bol v roku 1891 zatknutý za protesty pre nezávislosť od Ruského impéria. Potom, čo bol prepustený, odišiel do Paríža.
Exil
V roku 1893 vstúpil Wojciechowski do Sociálno demokratickej strany Poľska, kde pôsobil napr. Karl Radek. V tom istom roku sa stretol a spriatelil s Józefom Piłsudským. Roku 1895 bol z Francúzska vyhnaný. Avšak v ňom ilegálne zostal až do roku 1899. V tomto roku sa Wojciechowski odsťahoval do Londýna, kde vydával poľsky písaný časopis Przedswit.
V roku 1905 začal spolu s Piłsudským publikovať časopis Robotnik. Roku 1906 sa Wojciechowski vrátil do Ruska. Po návrate vystúpil zo Sociálno demokratickej strany Poľska a pôsobil v časopise Spolem.
Politik
náhľad|vľavo|Československý politik [[Edvard Beneš s Wojciechowským roku 1925]] Wojciechowski vedel, že prvá svetová vojna predstavovala pre Rusko nebezpečenstvo. Roku 1918 bol prinútený opustiť Moskvu pod hrozbou zatknutia.
Do prezidentských volieb zastával funkciu ministra vnútra v troch vládach. Roku 1922 bol zvolený do Sejmu za Poľskú roľnícku stranu. V tom istom roku sa zúčastnil prezidentských volieb.
V druhom kole bojoval Wojciechowski proti kandidátovi za ľudovú stranu Gabrielovi Narutowiczowi a kandidátovi zoskupení národnostných menšín Janovi Baudouinovi de Courtenayovi. Wojciechowski nakoniec kandidatúru vzdal. Prezidentom sa stal až po Narutowiczovej násilnej smrti a po dočasnej vláde Maiceja Rataja.
Pád
Počas vykonávania funkcie sa Wojciechowski pre svoje autoritárske presvedčenie dostával do konfliktov s vládou. Jeho dávny priateľ Piłsudski zinscenoval povstanie (tzv. Májový prevrat). Napriek tomu že na Wojciechowského strane stáli premiér Wincenty Witos, minister vojny generál Juliusz Tarnawa-Malczewski či generálporučík Władysław Anders, bol Wojciechowski nútený odstúpiť z funkcie.
Stanisław Wojciechowski dožil polozabudnutý v Golobkách v roku 1953.
Kamenec
Kamenec môže byť:
Zem tajných obojživelníkov (básne v p(r)óze)
Zem tajných obojživelníkov (básne v p(r)óze) je básnická zbierka Richarda Kittu z roku 2004.
Obsahuje 78 „básní v próze“. Predstavujú osobité reflexie mladého človeka, pozorujúceho okolitý svet a ľudí oscilujúcich medzi nebom a zemou. Práve túto obojživelnosť sa snaží autor zachytiť vo svojich voľných veršoch.
Saint-Bonnet-près-Bort
Saint-Bonnet-près-Bort je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Corrèze, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam jazier Írska
Zoznam jazier Írska obsahuje zoznam jazier na ostrove. Jazerá v Írsku sú prevažne ľadovcového pôvodu a po írsky sa nazývajú loughs (čo je ekvivalent škótskeho lochs). Najväčšie jazero je Lough Neagh v Severnom Írsku.
Peter Mišák
Peter Mišák, PhDr. (* 1950 v Ružomberku), učiteľ, redaktor, odborný redaktor, zostavovateľ, literárny kritik, publicista, básnik, lexikograf. Pôsobil ako učiteľ na základnej škole, odborný a vedúci odborný redaktor zdravotníckych učebníc a medicínskych odborných publikácií vo Vydavateľstve Osveta v Martine, neskôr ako novinár, redaktor a šéfredaktor Slovenských národných novín v Martine. Autor scenárov, rozhlasových pásiem a poviedok pre rozhlas.
Doterajšia tvorba
Za básnickú zbierku Soľ v nás získal v roku 2000 Prémiu Paula Rusnaka ako ocenenie Svetového kongresu Slovákov za pôvodnú tvorbu, za Malý slovník slovenských spisovateľov v roku 2003 Cenu primátora krajského sídla za významný literárny počin.
Saint-Nicolas-du-Tertre
Saint-Nicolas-du-Tertre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Morbihan, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Henennesu
thumb|Reliéf Ramesseho II. s korunou Horného Egypta z Herakleopolu Henennesu alebo Nennesu z Hutnennesu, Hérakleus polis megalé alebo , sú staroveké názvy hlavného mesta 20. hornoegyptského nomu. Do koptčiny prešlo meno ako Hnés, z čoho vyniklo Ahnas v stredovekej arabčine. Dnes sa toto miesto nazýva Ihnasíja Umm al-Kimám („Matka črepov“) alebo Ihnásijjáh al-Madináh. V staršom čítaní tiež známe ako Nennisovet, alebo Neninisut.
Počas 9. a 10. dynastie bol Henennesu jedným zo sídiel panovníckej moci v rozdelenom Egypte. Po znovuzjednotení sa jeho význam zmenšil. Podľa povesti sa v na jeho území nachádzal rozsiahly labyrint, do dnešného dňa sa však nenašiel žiaden dôkaz, ktorý by túto legendu potvrdzoval.
Vývoj človeka
Vývoj človeka alebo vývin človeka môže byť:
Pozemný hokej na Afrických hrách
náhľad|Dejiská [[Africké hry|Afrických hier]] Pozemný hokej na Afrických hrách je hokejový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Afrických hier a ktorý organizuje Africká federácia pozemného hokeja (AFHF) v spolupráci s Africkým olympijským výborom (ACNOA).
Do programu hier bol turnaj oficiálne zaradený na 4. Afrických hrách v roku 1987 v kenskom Nairobi, vtedy len v mužskej kategórii. Turnaj v pozemnom hokeji sa až do roku 2003 konal na hrách pravidelne. Ženy mali premiéru na 6. Afrických hrách v roku 1995 v zimbabwianskom Harare. Mužskej kategórii dominujú družstvá 🇿🇦 a 🇪🇬; v ženskej kategórii je to 🇿🇦, ktorá vyhrala všetky turnaje. V roku 2007 sa turnaj neorganizoval, pretože Alžírsko nebolo schopné postaviť hokejové športovisko; a v Alžírsku nevznikla ani národná hokejová organizácia.
Tento turnaj slúžil tiež ako kvalifikácia afrických družstiev na hokejový turnaj Letných olympijských hier. Po neorganizovaní turnaja na posledných dvoch hrách sa uskutočnil samostatný africký olympijský kvalifikačný turnaj.
Účasti družstiev na Afrických hrách
(do 2003)
Obdobie prisvojovacieho hospodárstva
Obdobie prisvojovacieho hospodárstva je obdobie v dejinách ľudstva zhruba zodpovedajúce v inom delení paleolitu. Je to opak obdobia výrobného hospodárstva, v ktorom druh človek žije dodnes.
Človek sa živil len zberom, lovom, rybolovom (tým, čo poskytovala príroda), nič nevyrábal.
Lovinského ulica (Bratislava)
Lovinského ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Nachádza sa pri Horskom parku, je pokračovaním Búdkovej ulice a napája sa na Gaštanovú ulicu.
Ulica je pomenovaná podľa Jána Kvetoslava Gábera, predstaviteľa druhej generácie štúrovcov, ktorý prijal pseudonym Lovinský, odvodené od neúplného demonymu obce Lovinobaňa.
Ulica sa tiahne severozápadno-juhovýchodným smerom, pričom na severozápadnom konci sa delí na dve vetvy. V západnej časti ulice sa nachádza obratisko trolejbusov.
Do konca druhej svetovej vojny sa ulica volala Cesta Antónie (maď. Antónia út).
Závitnicovka
Závitnicovka (iné názvy: spirogyra  , spirogýra ; lat. Spirogyra) je rod rias z čeľade Zygnemataceae z radu jarmovky (Zygnematales) z triedy spájavky/spájavé riasy (Conjugatophyceae alebo Zygnematophyceae). Sú to vláknité riasy.
Závitnicovka sa bežne vyskytuje v stojatých vodách rôznej kvality, niekedy vytvára bohaté svetlozelené chumáče, ktoré pri letnom slnku často plávajú na hladine rybníka či jazera. Sú to netoxické riasy významné v ekosystéme stojatých a periodických vôd.
Mikroskopicky sú identifikovateľné podľa špirálovito stočených pásovitých nástenných chloroplastov, ktoré, keď sú v počte dva, pripomínajú nazeleno sfarbenú dvojzávitnicu DNA. Vlákna sú jednoduché a nerozkonárené. Bunkové steny majú povrchovú vrstvu slizkú a aj preto sa makroskopické chumáče týchto rias dajú rozoznať po hmate tak, že medzi prstami kĺžu (na rozdiel napr. od chumáčov zelenej sifonokladálnej riasy Cladophora (žabí vlas), ktoré sú na pohmat drsné).
U rodu závitnicovka sa nevyskytujú žiadne bičíkaté štádiá. Vyskytuje sa u nich preto iný spôsob pohlavného rozmnožovania ako u zelených rias (Chlorophyceae). Nepohlavne sa rozmnožujú pomocou partenospór alebo autospór, hrubostenných jednobunkových útvarov, ktoré sa vytvoria z vegetatívnej bunky v rámci vlákna. Pohlavný spôsob rozmnožovania u závitnicovky predstavuje spájanie (konjugácia), kde splývajú dva pohlavne odlišné protoplasty buniek zväčša v samičom gametangiu (morfologicky väčšom) za vzniku zygoty, ktorá sa potom zaobalí a vytvorí zygospóru, označovanú aj ako hypnozygota. Hypnozygota závitnicovky je jediným diploidným štádiom v jej ontogenéze.
D-brána
D-brány v teórii strún predstavujú triedu objektov, na ktoré sa viažu konce otvorených strún. Väzba sa riadi Dirichletovými okrajovými podmienkami, na základe ktorých je odvodený názov týchto objektov, brána naopak pochádza zo slova membrána. D-brány boli objavené Daiom, Leighom a Polchinskim, nezávisle Hořavom v roku 1989. V roku 1995 Polchinski identifikoval D-brány s čiernymi p-bránovými riešeniami supergravitácie. Tento objav spustil druhú superstrunovú revolúciu a viedol tak k holografickej ako aj strunovej dualite v rámci M-teórie.
D-brány sú obvykle klasifikované podľa ich priestorovej dimenzie, ktorá je indikovaná číslom uvedeným za písmenom D. D0-brána je preto jediný bod, D1-brána je priamka (nazývaná tiež "D-struna"), D2-brána je rovina, a D25-brána vypĺňa priestor v strunovej teórii s maximálnou možnou dimenziou (bozonická strunová teória). Existujú tiež instantonické D(-1)-brány, ktoré sú lokalizované v priestore aj čase.
Toronto Maple Leafs
Toronto Maple Leafs je hokejový klub NHL sídliaci v Toronte, hlavnom meste kanadskej provincie Ontário a najväčšom meste Kanady.
Toronto Maple Leafs hrá v Atlantickej divízii Východnej konferencie. Je víťazom Stanley Cupu v rokoch 1918, 1922, 1932, 1942, 1945, 1947, 1948, 1949, 1951, 1962, 1963, 1964 a 1967.
V poslednej sezóne 2017/18 získali v základnej časti rekordný počet 105 bodov. V play-off vypadli v prvom kole, keď prehrali 4:3 na zápasy s Boston Bruins.
Súčasný káder
Stav k sezóne 2022-23
Junácká louka
Junácká lúka je prírodná pamiatka, ktorá sa nachádza v okrese Brno-mesto, katastrálne územie Kníničky. Správa AOPK Brno, kód 1460. Ide o lúku s veľkosťou okolo päť hektárov nad ľavým brehom Brnianskej priehrady v komplexe prírodného parku Podkomorské lesy, geograficky patrí Hornosvrateckej vrchovine. Na protiľahlej strane priehrady sa nachádza hrad Veveří a ďalšia prírodná pamiatka Kůlny.
Ochrana
Predmetom ochrany je bohatá kvetena a najmä častý výskyt horca krížatého, ktorý je v Česku veľmi ohrozeným druhom.
Geológia
Podložie Junáckej lúky je tvorené horninami brnianskeho masívu, a to biotitickými až amfibol-biotitickými granodioritmi typu Veverská Bítýška, miestami prekrytými svahovými hlinami, prípadne sprašovými hlinami.
Flóra
Horec krížatý sa vyskytuje pri južnom okraji prírodnej pamiatky. Ďalej možno nájsť leopoldiu chochlatú, divozel rakúsky, kostravu valeskú, dušovku roľnú, piesočnicu dúškolistú, ometlinu štíhlu, rožec nízky, z kríkov drieň obyčajný, hloh krivokališný, hloh velkoplodý, vtáčí zob, stromové poschodie zastupuje dub zimný, slivka trnková, slivka domáca alebo hruška obyčajná. Južná časť rezervácie bola pravdepodobne ovocným sadom.
Fauna
V drevinách hniezdia strakoš obyčajný, zriedkavo krutohlav hnedý, vyskytuje sa tiež jašterica krátkohlavá.
Literatúra
Mackovčin P. (ed.). Chráněná území ČR, svazek IX, Brněnsko. Praha, Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2007, str. 244. ISBN 978-80-86064-66-6.
A̋
A̋ a̋ (dlhé prehláskované a, a s dvomi dĺžňami) je písmeno znázorňujúce dlhú samohlásku ku krátkej "ä".
Reprezentácia v Unicode
Písmená A̋ a̋ nemajú v unicode pridelenú samostatnú pozíciu, a sú preto reprezentovateľné iba s použitím kombinovaných diakritických znakov, U+0061 LATIN SMALL LETTER A alebo U+0041 LATIN CAPITAL LETTER A, nasledované znakom U+030B COMBINING DOUBLE ACUTE ACCENT.
Prehistória
Prehistória môže byť:
František Veselý
František Veselý môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hostie
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hostie v okrese Zlaté Moravce.
Slovenský národný archív
náhľad|Slovenský národný archív
Slovenský národný archív (v minulosti Štátny ústredný archív) je najväčší verejný archív na Slovensku. Jeho poslaním je preberanie, ochrana a vedecké spracúvanie archívnych dokumentov. Zároveň je hlavným školiacim pracoviskom archívnictva na Slovensku. Slovenský národný archív bol zapojený do digitalizácie kultúrneho dedičstva Slovenska, vzniknutý digitálny obsah je sprístupnený na portáli Slovakiana.
Pevnosť Modlin
náhľad|vpravo|Ruiny opevnenia pri sútoku Narvy, Visly a Bugu. Pevnosť Modlin je vojenská pevnosť v Poľsku, na sútoku Visly a Bugu v Mazovskom vojvodstve.
Pevnosť bola postavená v rokoch 1806 až 1812 na príkaz Napoleona I. V roku 1813 dobyli pevnosť Rusi v rámci protiofenzívy voči francúzskym vojskám. Počas nemeckého útoku na Poľsko v druhej svetovej vojne bola pevnosť významným obranným bodom, kapitulovala ako jedna z posledných 29. septembra 1939.
V súčasnosti sú niektoré priestory v pevnosti otvorené pre verejnosť.
Čakanka obyčajná
Čakanka obyčajná alebo ľudovo čakanka (lat. Cichorium intybus L.) je rastlina z čeľade astrovité (Asteraceae). Je modrej farby (viď obrázok).
Na území Slovenska je hojne rozšírená, rastie ako burina. Pestuje sa aj ako okopanina. Koreň sa používa v potravinárstve. Je medonosná, obsahuje horké biele mlieko. Používa sa v liečiteľstve, obsahuje laktucín, laktukopikrin, cichorín, intibín, inulín, cholín, silicu, živicu a triesloviny. Spracúva sa aj na bezkofeinovú kávu.
Amur (rieka)
Amur je rieka v Rusku, Číne a Mongolsku.
Geografia
Dĺžka rieky je, (spolu so sústavou riek Onon, Šilka a Argun’), z ktorých tvorí vlastný Amur, počínajúc od miesta sútoku riek Šilka a Argun’ po jeho ústie do Sachalinského zálivu Ochotského mora.
V rokoch bohatých na vodu sa do riečnej sústavy Amuru odvodňuje aj slané jazero Dalaj-Nor.
Podľa plochy povodia (1 855 tis. km²) Amur zastáva štvrté miesto medzi riekami Ruska (po Jeniseji, Obe a Lene) a desiate miesto spomedzi riek sveta.
Hlavné prítoky
Zeja, Ussuri, Bureja, Sungari, Amgun’, Anjuj, Tunguska.
Mestá na rieke
Amursk, Blagoveščensk, Chabarovsk, Komsomoľsk, Nikolaevsk-na-Amure (Rusko), Chej-che (Čína).
Martin Johnsrud Sundby
Martin Johnsrud Sundby (* 26. september 1984, v Oslo, Nórsko) je nórsky profesionálny bežec na lyžiach.
Dejiny filmu
thumb|right|Bratia Lumierovci thumb|right|[[Georges Méliès|Mélièsová Cesta na Mesiac]] thumb|right|[[Charles Chaplin|Chaplin vo filme Kid]]
Film vznikol ako technický zázrak, najmladší, syntetický a audiovizuálny druh umenia, ktorého hlavným atribútom je ikonickosť. Vynálezcom filmu je T. A. Edison, ale prapočiatky filmu sa dajú nájsť už pri tzv. oživenej fotografii. Existujú dve základné paradigmy: pasívne zachytávanie reality (dokumentaristická línia Lumiére) a sci-fi, triková línia (Méliès). Dejiny filmu siahajú do roku 1885. Prvý film (Príjazd vlaku do stanice La Ciotat), ktorý sa premietal na verejnosti v roku 1895 v Parížskom Grand Caffe bratmi Lumiérovými. Lumiérovci sa zaoberali dokumentárnymi filmami a cestopisnými, pričom ich chceli previezť z Francúzska do USA. Za prvý krátky dejový film sa považuje Pokropený kropič od bratov Lumiérovcov. Medzi prvých predstaviteľov filmu patrí Georges Méliès (vynález filmového triku, sci-fi, film Cesta na Mesiac).
Vo Francúzsku vznikli prvé filmové spoločnosti (Pathé a Gaumont). V roku 1908 vznikla vo Francúzsku Spoločnosť filmového umenia (Societé film d´art), a v roku 1906 Charles Pathé začal celosvetovú expanziu filmu.
Prapočiatky filmu tvorí nemý film. Nemý film vznikol koncom 19. storočia. Premietal sa s hudobným sprievodom pomocou gramofónu, klavíra a pod. Boli premietané s medzititulkami, ktoré dávali informácie o deji alebo situácii vo filme.
Začiatky filmu
V Anglicku vznikla tzv. Brightonská škola Jamesa Wiliemsona, ktorý uviedol prvýkrát pravidlá filmovej reči a filmovej gramatiky. V Taliansku vznikli monumentálne historické drámy (v rokoch 1905 až 1906 vzniklo filmové štúdio Cinés) a v Dánsku prvé erotické výjavy a zároveň prvá filmová hviezda Asta Nielsen.
V 20. rokoch dominovala komédia (prišla filmová groteska – Charles Chaplin, Harold Lloyd, Buster Keaton, Stan Laurel a Oliver Hardy). Medzi známe filmy patrí Frigo na mašine, Chaplinove filmy Kid alebo Cirkus; filmy Laurela a Hardyho Kačacia polievka a Veselé sviatky. Líniu realistického filmu reprezentuje Robert Flahery (Nanuk, človek primitívny) a Erich von Stroheim (Chamtivosť).
Nemeckému filmu sa začalo dariť po 1. svetovej vojne v 20. rokoch, 20. storočia, kedy si Nemecko vybudovalo najmä z ekonomických dôvodov bohatý filmový priemysel. Vznikol filmový koncern UFA – Universum Film Aktiengesellschaft, ktorý produkoval najskôr veľkofilmy a neskôr avantgardné filmy. Medzi predstaviteľov patrí Ernst Lubitsch (profilové historické filmy, melodramatické prvky, neskôr odchádza do Ameriky): filmy ''Muž bez mena, Madam Dubary, Anna Boleynová. ''Lubitch spolupracoval s Ossi Oswaldovou a Pola Negri. V oblasti nemeckého dokumentárneho filmu pôsobila kontroverzná filmová režisérka Leni Riefenstahlová, ktorá na objednávku nakrúcala filmy pre Adolfa Hitlera.
V Rusku bol po Októbrovej revolúcii v roku 1917 film znárodnený a riadený Výborom pre kinematografiu, ktorého tajomníčkou je Leninova žena Nadežda Krupská. Výbor zriadil prvú filmovú školu na svete VGIK (Všezväzový inštitút kinematografie).
Medzi predstaviteľov patria: Dziga Vertov dokumentárny film a popiera filmovú fikciu (pr. Muž s kinoaparátom), Vselovod Pudovkin (film Matka), Alexander Dovženko (poetické zábery a snivosť – film Zem).
Avantgardné smery
thumb|left|Verzie plagátu filmu [[Kabinet doktora Caligariho v angličtine.]]
Vo Francúzsku vznikla filmová avantgarda, ktorá spadá do nemej kinematografie. Jej cieľom bolo vytvoriť film ako čistý druh autentického umenia. V Rusku vznikla tzv. montážna škola (konštruktivizmus a futurizmus – Goskinosov, Sovjkino, Ivan Peresiani). Najvýznamnejším aspektom bolo experimentovanie so zábermi – zrýchlené a spomalené zábery, snímanie cez materiály a pod. Nemecko prináša filmový expresionizmus.
Poetický realizmus vo Francúzsku
Prechod od nemého k zvukovému filmu reprezentujú Jean Vigo (Na slovíčko Nice, Taris, Trojka z mravov), René Clair, Jacques Feyder (Hriešne ženy Boomske, kostýmová komédia), Marcel Carné (Nábrežie hmiel, Deti raja, Návšteva temnôt), Julien Duvivier (Koniec dňa) a Jean Renoir (Pravidlá hry).
Anglicko
Ku významným režisérom patria Alexander Corda (6 žien Henricha VIII., Rembrant, Posledné lásky Chauna), Josef von Sternberg (Modrý anjel) a Alfred Hitchcock (predstaviteľ detektívneho a hororového žánru s osobitým rukopisom).
Rusko
V Rusku pokračovala tvorba Ejzenštejna historickým filmom Alexander Nevskij. Prvé ruské zvukové dielo je film Cesta do života Nikolaja Eku. Profiluje sa kategória zidealizovanej postavy typickej pre socialistický realizmus. Vznikali taktiež hudobné veselohry (G. Alexandrov).
USA v 30. a 40. rokoch
thumb|right|Občan Kane Rozvoj animovaného filmu Walt Disneyho, gangsterského a westernu filmu (M. Lerov, H. Hauks, John Ford) a komerčných žánrov – najmä komédie a muzikály. Chaplin uviedol v 30. rokoch satirický pohľad na kapitalizmus vo filme Moderná doba a úspešného Diktátora s paródiou Adolfa Hitlera.
Od 40. rokov film bojoval s televíziou a hľadal nové prostriedky. V Hollywoodskych štúdiách vznikal ponurý a temný film noir – Howard Hawks (pr. Hlboký spánok). V roku 1941 bola premiéra Wellesovho filmu Občan Kane.
V neskoršej ére pôsobil významný režisér Stanley Kubrick (Lolita, Dr. Divnoláska alebo Ako som sa naučil nerobiť si starosti a mať rád bombu, 2001: Vesmírna odysea, Mechanický pomaranč).
Taliansky neorealizmus
Neorealizmus vznikal zároveň ako odpoveď na hrôzy druhej svetovej vojny. Vo filme hrajú neherci, dej sa odohráva v exteriéroch (negoval Hollywoodsku estetiku) a využíva dokumentaristický prístup. Eliminoval historické témy, zobrazoval biedu ľudu a priniesol nežánrový film a novú poetiku snímania reality (neprofesionálne zábery).
Trojicu najvýznamnejších talianskych režisérov tvoria:
Japonská kinematografia
Prelom nastal v roku 1950 po premiére filmu Akira Kurosawu, Rašomon, ktorý sa presadil medzinárodne.
Francúzska nová vlna
thumb|right|J. Luc. Godard Vznikla v prostredí filmových kritikov, ktorí začali tvoriť filmy. Hlavnou témou je kritika žánrového klišé, tvorba nízko-rozpočtového filmu, psychologická autentickosť a autorský film. Novú vlnu rozprúdilo televízne vysielanie a v rokoch 1959 až 1960 prinieslo 67 nových francúzskych režisérov.
Severský umelecký film
K najvýznamnejším režisérom severu patrí švédsky režisér Ingmar Bergman, ktorého tvorba je pretkaná filozofiou existencializmu (Siedma pečať, Lesné jahody, Šepoty a výkriky). Bol inšpirovaný talianskym neorealizmom.
Vznik slovenskej kinematografie
Prvé filmové predstavenie sa konalo v decembri roku 1896 v Bratislave (K zelenému stromu, dnes Hotel Carlton) a Košiciach (Hotel Schalkház). Prvé slovenské kino, Elektrobioskop sa taktiež nachádzalo v Hoteli Carlton, ktorý v tej dobe prevádzkoval obchodník s vínom Palugyay, Neskôr vznikali kiná Mladosť (1913), Apollo a Urania, prípadne boli upravené z divadiel. Od roku 1914 sa začínali premietať dánske, talianske a švédske filmy. V roku 1904 sa nakrúcal film Rýchlik Košice Bohumín a o dva roky neskôr film Posledná výprava Františka Rákocziho a jeho druhov. Počiatky slovenskej kinematografie siahajú do rokov 1908 až 1910, kedy začal nakrúcať filmy Eduard Schreiber (medzi kinematografické pokusy patrí Rúbanie ľadu na Váhu, Práca na píle, Žatva, Krojovaná procesia v Lednických Rovniach). V roku 1908 vznikla prvá maďarská filmová distribučná spoločnosť Projektograf, Móra Ungerleidera a Józsefa Neumanna a rok neskôr nakrúcal Alexander Lifka Košické korzo (premiéra filmu bola v kine Uránia, 27. 7. 1909); taktiež vznikli filmy Boj o svet a hraný skeč Únos (E. Schreier). Od roku 1908 vychádzali Kino Noviny (publicista Marián Horváth) a v rokoch 1916 až 1968 vychádzali Košické Kino Noviny. Od roku 1918 vychádzali: nitrianská Filmová revue (od 1921), Kinový svet, mesačník Lúč. V roku 1921 vznikol prvý slovenský celovečerný film Jaroslava Siakeľa Jánošík (výrobcom bola spoločnosť Tatra-film) a v Nitre bol nakrútený film Siciliana. Ku významným tvorcom 20. rokov patrili Cyril Kašpar (filmy od Tatier k Dunaju, Valašský rok), Pavol Jamriška a Ján Barto (Jarmok v Klenovci, Strídža spod hája). O rozvoj slovenského filmu sa neskôr zaslúžili najmä Karol Plicka a Matica slovenská, ktorá poskytla podmienky pre rozvoj filmu (prvý Plickov film Za slovenským ľudom vznikol v roku 1928 ako národopisná dokumentácia obdobia rokov 1926 – 1928; druhý film Po horách, po dolách vznikol o rok neskôr). V tvorivom kolektíve Bielik, Hollý, Kovačevič a ďalší vznikol týždenník Nástup (ich prvý hraný film Hanka sa vydáva vzniká v roku 1944). V roku 1933 mal premiéru slávny Plickov film Zem spieva a v roku 1935 druhá verzia Jánošíka. V rámci filmového spravodajstva vznikol v rokoch 1939 – 1948 Elite-žurnál a Týždeň vo filme. V rokoch 1940 až 1949 fungoval Školfilm (Ústav pre školný a osvetový film), ktorého zásluhou vznikol celý rad školských, výukových a osvetových filmov. Počas Slovenského národného povstania vznikol dokumentárny film Za slobodu.
Povojnové obdobie a 50. roky 20. storočia
Prvý povojnovým filmom sa stal Varúj..! Martina Friča. V roku 1945 vznikla filmová spoločnosť Slofis pod vedením Karola Plicku, ktorá spravovala kiná, zabezpečovala distribúciu a výrobu filmov (tvorivý tím tvoria Kadár, Bielik, Zimmer, Jamnický).
V roku 1948 bol zorganizovaný Filmový festival pracujúcich v Zlíne, vznikol film Paľa Bielika Vlčie diery a v roku 1949 vznikla filmová spoločnosť Koliba, ktorá začala prevádzku v roku 1953. Nasledujúci vývoj slovenského filmu 50. a 60. rokov výrazne ovplyvnili osobnosti ako dvojica Ján Kadár (zakladateľ novej vlny na území Slovenska) a Elmar Klos (dvojica Kadár-Klos spracúvala vo svojej tvorbe silné príbehy cez hlavné postavy z prostredia 2. sv. vojny, pr. Smrť sa volá Engelchen podľa L. Mňačka a Obchod na korze), Martin Hollý (Havrania cesta, Medená veža) a P. Solana (filmy Boxer a smrť, Čert nespí, Muž, ktorý sa nevrátil). 50. roky priniesli najmä poetiku socialistického realizmu, ktorá bola aplikovaná aj vo filmovom umení (Katka, Čertova stena, Kozie mlieko, Pole neorané, Štvorylka). V roku 1950 vzniklo štúdio poviedok, v roku 1953 spravodajský film a dokumentárna tvorba (Štúdio dokumentárnych filmov). V rokoch 1946 až 1955 vychádzali Česko-slovenské filmové noviny. Po roku 1956 (destalinizácia) sa slovenská filmová tvora liberalizovala a vznikli tri tvorivé skupiny, ktoré sa zaoberali aktuálnymi spoločenskými problémami (okolo osobností Bielik, Bahna, Gajdošová). V roku 1958 boli tvorivé skupiny reorganizované na výrobné (Jaššo, Oravec, Bukovčan, Mináč). 22. februára 1959 bol zorganizovaný Prvý pracovný festival slovenských filmov v Banskej Bystrici (boli tam prezentované filmy Dáždnik svätého Petra, Posledný návrat, Šťastie príde v nedeľu). Ku významným filmom 50. rokov patrí aj Kapitán Dabač (1959, Bielik) a Zemianska česť (1959, Bahna). V 50. rokoch vznikol žáner štylizovaného folklóru, ktorého najvýznamnejším predstaviteľom je Martin Ťapák. V polovici 50. rokov vznikla televízia, ktorá prevzala a rozvinula klasické filmové žánre.
Česko-slovenská nová vlna, 60. a 70. roky
Svetovú kinematografiu významne ovplyvnila aj Česko-slovenská nová vlna. Česko-slovenskú novú vlnu predznamenali už filmy Obchod na korze (Klos-Kadár-Herz) a Slnko v sieti (Uher). Už v roku 1963 prišli debuty V. Chytilovej a M. Formana. Smer vznikal na pražskej FAMU, vychádzal z Francúzskej novej vlny, kľúčová je autentickosť (obsadzujú sa neherci). Delí sa na sociologickú (trilógia Homolkovci, Hoří má panenko, Lásky jedné plavovlásky) a umeleckú líniu (Chytilová, Menzel, Jakubisko, Grečner, Havetta, Hanák, Herz, Šajmovič, Barla, Matula, Klein, Hollý, Fenič). Ku ďalším významným filmom sa radí Nylonový mesiac, Drak sa vracia (Grečner), 322, Obrazy starého sveta, Ružové sny (Hanák), Vtáčkovia, siroty a blázni (Jakubisko), Slávnosť v botanickej záhrade, Ľalie poľné (Havetta), Polnočná omša (Krejčík), Kým sa skončí táto noc'' (Solan) a iné. Na Slovensku vznikol smer orientálny manierizmus (spracovanie tém magického realizmu, nadrealizmu a naturizmu – Malka, Drak sa vracia, Nevesta hôľ, Javor a Juliana, Letokruhy, Panna zázračnica, Koncert pre pozostalých), ktorý sa naplno prejavil v 70. rokoch. V 60. rokoch slávila úspech humorná dvojica Lasica a Satinský vo svojich televíznych šou.
Hyena hnedá
Hyena hnedá alebo zriedkavo hyena čabraková je druh z čeľade hyenovitých a jediný zástupca rodu Parahyaena. Druh sa alternatívne zaraďuje pod rod Hyaena alebo menej často pod rod Pachycrocuta.
Dejiny filmu
Česko-slovenská nová vlna, 60. a 70. roky
V 60. rokoch prišlo k silnému prepojeniu českej a slovenskej scény. Po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy roku 1968 niekoľko režisérov a umelcov emigrovalo (napr. Kadár, Forman, Luther, Barabáš).
1. 1. 1972 vzniklo Ústredie slovenského filmu (strešná inštitúcia slovenského filmu, ktorej podliehali riaditeľstvá Slovenskej požičovne filmov a podnik Česko-slovenský film; taktiež Slovenský filmový ústav). Vznikli filmy podľa knižných predlôh Petrolejové lampy (1971, Herz), Páni sa zabávajú (1971, Lacko), Skrytý prameň (1973, Bahna), Rysavá Jalovica, Nevesta hôľ, Pacho hybský zbojník, Krutá ľúbosť (1970, 1971, 1975,1978, Ťapák), Červené víno (1976, Andrej Lettrich), Hriech Kataríny Padychovej (1973, Hollý) či koprodukčný historický film Vivat Beňovský (1975, Ciel), populárna komédia z prostredia vidieka Sváko Ragan (1976, Ťapák) a taktiež celý rad filmov pre deti ako Zločin slečny Bacilpýšky (1970, Jozef Režuch), Putovanie do San Jaga (1973, Ťapák), Sebechlebskí hudci (1974, Jozef Zachar), Hodina modrých slonov (1971, Radim Cvrček, Zdeněk Rozkopal), Otec ma zderie tak či tak'' (1980, Otakar Krivánek podľa Vincenta Šikulu); a taktiež animované rozprávky ako napr. Pásli ovce valasi.
Hyena hnedá
Správanie
Hyeny hnedé sú teritoriálne. Vytvárajú voľné klany, ktoré bránia ich územia. Teritórium klanu sa mení a jedinci bývajú počas svojho života členmi viacerých klanov. Jej areál výskytu zasahuje ďalej do púštnych oblastí než areál iných hyen.
Dejiny filmu
Česko-slovenská nová vlna, 60. a 70. roky
Pod vplyvom normalizácie vznikli filmy o zápase komunistickej strany v zlomových obdobiach slovenskej histórie Ďaleko je do neba (1972, Lacko), Nie (1978, Ctibor Kováč), Cesta ženy (1974, Dušan Kodaj), Horúčka (1975, Hollý), Keby som mal dievča (1976, Uher), Rosnička (1979, Ľudovít Filan), Bludička (1977, Horňák) či historická, koprodukčná trilógia ZSSR-ČSSR: Dny zrady, Sokolovo a Osvobození Prahy (Otakar Vávra). Najvýznamnejším autorom animovaného filmu sa stal Viktor Kubal.
Hyena hnedá
Potrava
Tento druh má silné čeľuste a trháky, typické pre hyeny, ktorými dokáže rozdrviť kosti a dobrý čuch, vďaka nemu vycíti zdochlinu až na vzdialenosť 14 km. Na morskom pobreží púšte Namib loví mláďatá uškatcov, pričom má úspešnosť 14 % (november) až 47 % (január).
Dejiny filmu
Od 80. rokov
V roku 1980 boli vymenovaní noví vedúci dramatických skupín (Gejdoš, Lettrich, Húšťava, Ťapák). Kinematografiu riadilo Ústredie Slovenského filmu. Ku významný filmom slovenskej kinematografie 80. rokov patria filmy Iná láska (Trančík) a Pásla kone na betóne (Uher), ďalej filmy: Pomocník (1981, Záhon) Pavilón šeliem (1982), Štvrtý rozmer (1984, D. Trančík), Uhoľ pohľadu (1984, V. Balco), Mŕtvi učia živých (1984, Hollý), Tisícročná včela, Nevera po slovensky, Perinbaba, Sedím na konári a je mi dobre (Jakubisko), Tichá radosť (1985, D. Hanák), Kára plná bolesti (1985, S. Párnický), Zabudnite na Mozarta (1986, Luther) a Ja milujem, ty miluješ (Hanák), Utekajme, už ide! (1986, Rapoš). Autori sa zamerali na všednosť, karnevalizáciu životu (čo bolo dedičstvom 60. a 70. rokov). V 80. rokoch sa nahralo niekoľko významných rozprávok ako Popolvár najväčší na svete, Soľ nad zlato, Kráľ drozdia brada, Falošný princ, Galoše šťastia, Nekonečná nevystupovať! a iné. V animovanom filme sa presadili filmy Krvavá pani, Boli tu Ufóni (1984, Popovič), Keby som bol vtáčkov (1986, Slivka), Údel (1988, Havettová). V roku 1981 vznikol muzikál Neberte nám princeznú s hudbou Deža Ursinyho, Miroslava Žbirku a Mariky Gombitovej.