cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Automated guided vehicle
Kontrola riadenia
vpravo|náhľad|AGV od spoločnosti MobileRobots Inc Aby sa AGV mohlo pohybovať, môže využívať dva odlišné systémy kontroly riadenia. Najzákladnejším druhom riadenia je diferenciálne riadenie rýchlosti. Pri tomto druhu sú poháňané dva súbory kolies. Každý súbor je pripojený na vlastnú hnaciu sústavu, čím je umožnené sa otáčať (hnacie sústavy sa odlišujú v rýchlostiach) alebo ísť dopredu, dozadu. AGV sa otáča podobne ako tank. Táto metóda je vhodná v tom zmysle, že je ľahké manévrovať v menších alebo stiesnených priestoroch.
Druhý typ riadenia je riadené ovládanie kolies AGV. Tento spôsob je podobný ako pri aute. Pri vodičovom navádzaní je omnoho presnejší ako metóda diferenciálneho riadenia rýchlosti. Tento typ AGV sa dokáže hladšie otáčať ale nedokáže robiť ostré zatáčky pri úzkych uličkách. Riadené ovládanie kolies môže byť použité vo všetkých aplikáciách na rozdiel od diferenciálneho riadenia rýchlosti.
Voľba trasy
AGV sa musí vedieť rozhodnúť pri voľbe trasy. Toto je uskutočňované pomocou rôznych metód: podľa spôsobu voľby frekvencie (vodičové navádzanie), spôsobu voľby cesty („bezdrôtová“ navigácia), pomocou magnetických pásov na podlahe.
Spôsob voľby cesty
AGV používajúce túto metódu si vyberá cestu na základe pre predprogramovaných trás. Používa namerané hodnoty zo senzorov a porovnáva ich s hodnotami danými programátormi. A teda keď sa AGV dostane do „rozhodovacieho bodu“, jediné čo musí je rozhodnúť či zvolí trasu 1, 2 alebo 3 atď., čo je oveľa jednoduchšie pretože už pozná ich cesty z ich programovania. Takáto metóda môže zvýšiť cenu AGV pretože potrebuje mať tím programátorov, ktorí naprogramujú AGV-čko na korektné trasy a tieto trasy zakaždým kedy je to potrebné menia. Ale na druhej strane je táto metóda v podstate jednoduchá.
Voľba trasy pomocou magnetických čiar
Magnetické pásy sú uložené na povrchu dlážky alebo vstavané do podlahy. Táto metóda umožňuje okrem určenia cesty pre AGV tiež pri vhodnom usporiadaní pruhov AGV-čku nadefinovať zmenu „jazdného pruhu“ alebo zmenu rýchlosti.
Bežné aplikácie AGV
Automaticky riadené dopravné zariadenie môže byť použité v rozmanitých aplikáciách dopravy rozličných materiálov ako palety, kontajnery, valce, krabice atď. AGV-čka vynikajú v nasledujúcich charakteristikách:
Trimetalizmus
Trimetalizmus sa uplatnil napr. v starovekom Egypte v 3. storočí pred Kr.
Michael Tritter
Michael Tritter je fiktívna postava v seriáli Dr. House, ktorú stvárňuje David Morse. Je detektív, ktorý sa snaží zničiť Grega Housea, kvôli jeho prístupu k pacientom a aj k sebe samému. Housea zradili skoro všetci, dokonca aj jeho najlepší priateľ Wilson uzavrel dohodu, že bude proti nemu svedčiť.
Am286
right|thumb|Am286
Am286 je označenie procesorovej rady podľa štandardu x86, ktorú od roku 1982 začala vyrábať spoločnosť AMD.
Začiatkom 80. rokov spoločnosť IBM vo svojom zámere preraziť so štandardom osobného počítača považovala za dobré zmluvne sa poistiť, aby dodávateľské firmy na procesory, ktoré používala, boli minimálne dve. Primárny dodávateľ, spoločnosť Intel, musel zadať AMD licenciu na výrobu čipov podľa ich návrhov, aby vyhoveli požiadavkám svojho odberateľa. To bol pre AMD začiatok skúsenosti s x86-kompatibilnými procesormi a prvý procesor dostal označenie Am286.
Procesor bol úplne podľa návrhu Intelu, kompatibilný bol aj rozvod pinov a pätice, vnútro bolo založené na mikrokóde podľa Intelu.
V roku 1989, keď bol uvedený procesor 80386, význam Am286 rýchlo opadol. AMD sa však paralelne s tým snažila Am286 predávať aj ako embedovaný procesor.
Gamaliel II.
Gamaliel II. alebo Gamaliel z Javne, krátko Raban Gamaliel (alebo Gamliel) bol židovský učenec, tanaita, vnuk Gamaliela Staršieho, predseda sanhedrinu v Javne (lat. Jamnia). Po zničení Druhého chrámu sa Gamaliel pokúšal vybudovať v Javne nové stredisko židovského intelektuálneho života.
Rozhodol o prijatí kníh Kazateľ a Pieseň piesní do biblického kánonu, ktorý tak uzatvoril.
Kisláng
Kisláng je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Polgárdskom okrese.
Má rozlohu 5306 ha a žije tu 2534 obyvateľov (2007).
Brixton Academy
thumb|Budova Brixton Academy
História
Budova Brixton Academy bola postavená na mieste súkromného parku v roku 1929 pri celkovom rozpočte 250 000 libier ako najväčšie zo štyroch divadiel, ktoré niesli meno „Astoria“. Budovu otvoril 19. augusta 1929 poslanec Nigel Colman.
Kino zavreli 29. júla 1972 a ešte na jeseň toho istého roku budovu otvorili ako „Sundown Centre“. Nová koncertná sála sa orientovala na rockovú hudbu, avšak nezaznamenala výraznejší úspech a o štyri mesiace na to opäť zatvorila svoje brány.
V roku 1974 sa objavili snahy na zbúranie budovy a výstavbu predajne automobilov a benzínového čerpadla. Nakoniec však z plánov vzišlo. Budova stála ladom až do roku 1981, keď bola opäť otvorená ako koncertná sála, koncertom skupiny UB40. V roku 1982 bola kvôli dlhom opäť zatvorená, až kým ju roku 1983 neodkúpil Simon Parkes a nepremenoval na Brixton Academy. Počas 80. rokov sa stala dejiskom najrozličnejších koncertov, skúšali tu Eric Clapton, Dire Straits alebo skupina The Police; natáčali sa tu videoklipy skupín ako Wham! alebo Culture Club.
Súčasnosť
V roku 1995, spoločnosť Break For The Border kúpila Brixton Academy. Budova prešla výraznou rekonštrukciou s celkovým rozpočtom pol milióna libier šterlingov. Počas opráv bola obnovená fasáda v štýle art deco, pribudli nové zariadenia ako pre divákov, tak i v zákulisí. Kapacita hľadiska bola zväčšená na niečo pod 5 000 divákov. Za posledné roky tu vystúpili hudobníci ako Dido, Franz Ferdinand, David Gray, Green Day,Good Charlotte, Kasabian, The Killers, Kraftwerk, The Libertines, Madonna, Massive Attack, Placebo, The Prodigy, Pendulum a ďalší.
V súčasnosti je budova vo vlastníctve Academy Music Group a po re-brandingu v lete roku 2004 bola premenovaná (podľa hlavného sponzora Academy Music Group – britského pivovaru Carling) na Carling Academy Brixton. I po rekonštrukcii si budova zachovala mnohé charakteristické črty, medzi inými aj zdobený portál. Naďalej ostáva populárnym miestom konania koncertov.
Imrich Karvaš
Prof. JUDr. Imrich Karvaš (* 25. február 1903, Varšany /dnes Kalinčiakovo, Levice/ – † 20. február 1981, Bratislava) bol slovenský národohospodár, právnik, vysokoškolský pedagóg. Počas druhej svetovej vojny prvý guvernér Slovenskej národnej banky. Podporoval protinacistický odboj a Slovenské národné povstanie. Väznený nacistami. Po druhej svetovej vojne sa venoval pedagogickej činnosti. Pre odmietavý postoj ku komunistickému režimu bol väznený a prenasledovaný. Rehabilitovaný v roku 1969.
Mladosť
Imrich Karvaš sa narodil v obci Varšany, ktorú v roku 1948 premenovali na Kalinčiakovo a dnes je súčasťou Levíc. Jeho otec bol dedinský notár. Imrich mal štyroch bratov a jednu sestru. V roku 1910 sa rodina presťahovala do Holíča. V Holíči dokončil ľudovú školu a ako nadaný žiak nastúpil na reálne osemročné gymnázium v Skalici. Tu dosahoval výborné výsledky.
Štúdium
Po maturite na skalickom gymnáziu v roku 1921 začal študovať na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Počas štúdia si privyrábal doučovaním žiakov a ako pomocná vedecká sila na fakulte. Dosahoval výborné študijné výsledky a bol aj spoločensky aktívny. Bol zvolený za predsedu študentského spolku Právnik. V rámci spolkového života a kultúrnych stykov sa zoznámil s Helenou Růžíčkovou, ktorá bola dcérou českého profesora, ktorý prišiel na Slovensko budovať lekársku fakultu. Zosobášili sa v roku 1928. V slobodnom ovzduší ČSR Karvaš nadväzoval mnohé spoločenské a kultúrne kontakty a prehlboval svoje odborné znalosti. V roku 1929 sa im narodila dcéra Oľga a v roku 1932 prvý syn Milan. V roku 1943 aj druhý syn Ivan. Počas svojich štúdií sa Karvaš vyprofiloval ako odborník v hospodárskych vedách.
Medzivojnová kariéra
Po skončení štúdií začal pracovať v Bratislavskej priemyselnej a hospodárskej komore ako tajomník. V roku 1925 začal pôsobiť ako asistent na Právnickej fakulte. V nasledujúcich dvoch rokoch získal študijné štipendium, ktoré mu umožnilo študovať hospodárske právo na parížskej a štrasburskej univerzite. Vo Francúzsku sa Karvaš venoval výskumu tamojšej meny, čo uzavrel publikovaním svojej práce o medzinárodnom dosahu inflačných procesov a ich vplyve na menu. Po návrate opäť pôsobil na Právnickej fakulte, kde roku 1929 získal titul docenta v odbore národné hospodárstvo. V roku 1934 sa stal mimoriadnym profesorom a roku 1940 univerzitným profesorom. V rokoch 1947 – 1948 pôsobil ako dekan Právnickej fakulty. Ako významného odborníka ho pozvala Stanfordská univerzita na prednáškové turné do USA a Kanady. Stal sa členom Academy of Political Science v New Yorku a Econometric Society v New Hawene. Prednášal aj vo Francúzsku, Švajčiarsku, Nemecku a Británii.
Už po skončení vysokej školy sa zapojil aj do riadenia národohospodárskych inštitúcií a bánk. V rokoch 1926 – 1930 bol tajomníkom Obchodnej a priemyselnej komory. Od roku 1930 bol tajomníkom Zväzu slovenských bánk (až do roku 1933). Bol spoluzakladateľom Národohospodárskeho ústavu Slovenska a Podkarpatskej Rusi, ktorého generálnym tajomníkom bol od roku 1932. Tu pôsobil až do roku 1938. Od roku 1936 bol zároveň viceprezidentom Exportného ústavu v Prahe.
Mníchovská kríza a Druhá republika
Ohrozenie demokratickej Československej republiky zo strany nacistického Nemecka výrazne zasiahlo aj do života Imricha Karvaša. Napriek svojmu vysokému spoločenskému postaveniu sa v septembri 1938 zapojil do mobilizácie a v hodnosti poručíka narukoval k vojenskému útvaru v Žiline.
Čoskoro sa stal najskôr ministrom bez portefeuille v úradníckej vláde gen. Syrového (22. september – 4. október 1938). V druhej úradníckej vláde gen. Syrového potom od 4. októbra až do 1. decembra 1938 zastával post ministra priemyslu, obchodu a živností.
Koncom novembra 1938 znechutený z politického vývoja smerujúceho k autoritatívnemu režimu pod vplyvom nacistického Nemecka odmietol ďalšie pôsobenie vo vláde Rudolfa Berana. Rozhodol sa vrátiť na Slovensko a venovať sa svojej pedagogicko-vedeckej kariére. Vyhlásenie Slovenského štátu a okupácia českých krajín ho zastihla priamo v Prahe, kde bol konfrontovaný s príchodom nemeckej okupačnej armády.
Druhá svetová vojna
náhľad|Budova slovenskej národnej banky (V súčasnosti Generálna prokuratúra Slovenskej republiky) Po rozbití ČSR Karvaša vyzval k spolupráci osobne Jozef Tiso napriek tomu, že vedel o jeho politicko-spoločenskej orientácii (prívrženec ČSR, slobodomurár, demokrat, manželka českej národnosti). Slovenský štát totiž pre svoje fungovanie potreboval odborníkov, ktorí by ho dokázali udržať na nohách. V marci 1939 sa stal prvým guvernérom Slovenskej národnej banky (SNB). Vo svojej funkcii sa snažil minimalizovať škody spôsobené nemeckým tútorstvom. Od novembra 1939 bol spolu s ministrami financií, hospodárstva, dopravy a so zástupcom Ústredného združenia slovenského priemyslu Petrom Zaťkom členom Komitétu hospodárskych ministrov, kde riešili koncepčné aj aktuálne otázky ekonomickej stratégie. Realizáciou svojich názorov na hospodársku politiku sa zaslúžil o priaznivý vývoj ekonomiky Slovenskej republiky v období druhej svetovej vojny. Na jeho podnet bola roku 1940 v Bratislave založená Vysoká škola obchodná. Od roku 1942 zastával funkciu predsedu Najvyššieho úradu pre zásobovanie. Kvôli svojim snahám o minimalizáciu dopadov nemeckých nárokov, ako aj pre svoje kontakty sa dostal do pozornosti spravodajských služieb.
Kontakty s odbojom
Zapojil sa aj do protifašistického odboja. Spolupracoval s Dr. Ing. Petrom Zaťkom, prostredníctvom ktorého nadviazal kontakty s členmi ilegálnej SNR. Viackrát intervenoval v prospech zatknutých odbojárov a udržoval kontakty s mnohými opozične naladenými osobnosťami ako napríklad Vavrom Šrobárom, Gustávom Husákom, Mirkom Veselom. Koncom augusta 1944 upozornil Vavra Šrobára, že mu hrozí zatknutie a je potrebné, aby unikol z pozornosti bezpečnostných orgánov. Zabezpečoval prípravu SNP po finančnej a hospodárskej stránke. Nariadil predisponovanie troch miliárd korún zo SNB v Bratislave do jej filiálky v Banskej Bystrici. Taktiež nariadil predisponovanie zásob iných komodít na stredné Slovensko (potraviny, obuv, pohonné hmoty, financie, tovary...). Už začiatkom marca 1944 boli do filiálok národnej banky v Banskej Bystrici a čiastočne aj Ružomberku a Žiline deponované približne dve tretiny celkovej hodnoty obeživa na Slovensku. Podporil dislokovanie ropných produktov z rafinérie v Dubovej do Zemianskych Kostolian, na Oravu a do Pohronia. Vďaka Karvašovi sa presadil návrh, aby boli potraviny obyvateľstvu distribuované tri mesiace vopred, čo umožnilo výživu obyvateľstva na povstaleckom území, ale aj zásobovanie povstalcov. Na aktivity ilegálnej SNR zabezpečil 300-tisíc Ks od podnikateľa Františka Micheru.
Zatknutie a väzenie
Jeho činnosť neunikla pozornosti Gestapa, ktoré ho 3. septembra 1944 zatklo v Bratislave krátko predtým, než ju hodlal opustiť a odísť na povstalecké územie, kde sa nachádzala už predtým jeho rodina. Po zatknutí sa cez Viedeň a Brno dostal až do Berlína, kde bol vypočúvaný. Po výsluchu bol internovaný v koncentračných táboroch Flossenbürg, Dachau, Innsbruck, Niederdorf. Dostal štatút "zvláštneho politického väzňa" a bol podrobovaný intenzívnym výsluchom. Vyšetrovatelia prešli aj k násilným formám vypočúvania, ktoré mu spôsobili trvalé poškodenie oka, epilepsiu a ťažké psychické traumy. Mimoriadny súd SS ho uznal za vinného zo spoluúčasti na prípravách povstania, resp. z protinemeckej činnosti, a odsúdil ho na trest smrti obesením. Nacistická mašinéria ho však nechávala nažive kvôli potenciálnej výmene za prijateľnejšie podmienky kapitulácie, resp. ako možného zdroja informácií o popredných predstaviteľoch Slovenského štátu. Dostal sa do skupiny prominentných väzňov a koncom apríla 1945 bol prevezený spolu so skupinou do tirolských Álp, kde boli vystavení nebezpečenstvu likvidácie v prípade, že by sa mohli dostať do rúk spojeneckých vojsk. Spolu s ďalšími dôležitými väzňami bol oslobodený z rúk Gestapa nemeckými vojakmi a neskôr i americkou armádou. Po oslobodení dostal možnosť zotaviť sa na ostrove Capri.
Po roku 1945
V novembri 1945 sa postavil pred Národný súd, ktorý ho zbavil všetkých obvinení z kolaborácie s nacistami a ľudáckym režimom. V jeho prospech svedčili mnohí predstavitelia odboja a SNP a súd uznal jeho zásluhy v odboji. Vrátil sa k pedagogickej činnosti. V novembri 1946 sa stal dekanom bratislavskej právnickej fakulty. Zároveň pôsobil ako poradca vlády pre obnovu Slovenska. V rokoch 1947 – 1948 bol predsedom Medzinárodného výkonného výboru kúpeľov. Publikoval svoje najvýznamnejšie vedecké dielo Základy hospodárskej vedy.
Po februárových udalostiach roku 1948 odmietol spoluprácu s komunistickou stranou, čo malo v máji roku 1949 za následok zatknutie, obvinenie z velezrady a po vykonštruovanom súdnom procese odsúdenie štátnym súdom v Prahe na dva roky väzenia a stratu majetku. Odmietol pritom viacero ponúk na exil do USA a západnej Európy v prvých mesiacoch po februárovom prevrate. V roku 1953 bol v rámci tzv. „B-akcie“ vysťahovaný s celou rodinou z Bratislavy a žil v Tatranskej Lomnici, kde si privyrábal doučovaním cudzích jazykov. V roku 1958 bol druhýkrát obvinený a odsúdený pre špionáž a velezradu na sedemnásť rokov väzenia. V ilavskom väzení sa mu obnovili epileptické záchvaty a takmer prišiel o zrak. O dva roky neskôr bol amnestovaný a roku 1969 bol úplne súdne rehabilitovaný. Po treťom infarkte zomrel v Bratislave dňa 20. februára 1981.
Vyznamnenia
Za celoživotné dielo, za zásluhy o demokraciu a ľudské práva mu bolo in memoriam udelených niekoľko vyznamenaní. Roku 1991 mu bol udelený Řád T. G. Masaryka III. triedy. 1. januára 2001 mu prezident Slovenskej republiky Rudolf Schuster udelil Pribinov kríž I. triedy. Od roku 1998 udeľuje Ekonomická univerzita v Bratislave osobnostiam, ktoré sa významným spôsobom zaslúžili o rozvoj Ekonomickej univerzity alebo významne prispeli k rozvoju ekonomickej vzdelanosti a ekonomickej vedy a významným osobnostiam ekonomickej teórie a praxe, Medailu Imricha Karvaša.
Vedecká práca
Vo vedeckej práci sa zaoberal otázkami hospodárskej konjunktúry a monopolov. Bol predstaviteľom hospodárskej politiky regionalizmu. Usiloval sa o posilnenie hospodárskej pozície Slovenska v rámci prvej československej republiky. Publikoval 13 monografií a množstvo odborných článkov. Za najvýznamnejšie dielo sa považuje dvojzväzková práca Základy hospodárskej vedy (Martin, 1947).
Vo svojej národohospodárskej práci počas medzivojnového obdobia venoval veľkú pozornosť analýzam príčin ekonomického zaostávania Slovenska v novej republike, pričom žiadal, aby boli zohľadňované špecifiká Slovenska. Svojimi ekonomickými názormi ho ovplyvnil okrem iných český profesor národného hospodárstva a minister financii Karel Engliš, ktorý sa prikláňal k prehlbovaniu úlohy štátu v ekonomike. Po vypuknutí veľkej ekonomickej krízy v roku 1929 systematicky hľadal prostriedky na jej prekonanie. Prikláňal sa k cieľavedomej ekonomickej politike štátu a k hospodárskym plánom, ktoré pokladal za dôležité aj v prípade ekonomickej situácie na Slovensku. Medzi jeho významných spolupracovníkov a priateľov patril národohospodár Peter Zaťko.
Kőszárhegy
Má rozlohu 590 ha a žije tu 1564 obyvateľov (2007).
Korenie
thumb|300px|right|Korenie
Korenie alebo korenina je prírodná pochutina používaná na zvýraznenie alebo vytvorenie chuti jedla. Korenia sú ponímané ako časti špeciálnych rastlín, preto napríklad soľ sa v tomto zmysle nepovažuje za korenie.
Korenie v užšom zmysle je len čierne korenie.
Dejiny
Korenie sa v minulosti privážalo najskôr z Ázie a bolo predmetom výnosného obchodu. Neskôr po vytvorení obchodných vzťahov s objavenou Amerikou sa sortiment rozšíril najmä o indiánske korenia.
Modest Petrovič Musorgskij
Modest Petrovič Musorgskij (* 21. marec 1839, Karevo, Ruská ríša - † 28. marec 1881, Petrohrad) bol ruský hudobný skladateľ.
Život
Pochádzal zo šľachtickej rodiny a hoci už v detstve prejavoval mimoriadne hudobné nadanie, musel sa podrobiť vôli otca a vyštudovať kadetskú vojenskú školu. Radšej sa však venoval nezáživnej úradníckej práci, žil v spoločnosti petrohradských učencov, niekedy aj spoločne s niektorými členmi tzv. Mocnej hŕstky.
Musorgskij bol vynikajúci klavirista a ešte lepší improvizátor, klavír ho učila v detstve matka, neskôr študoval u Antona Gerkeho.
Napriek nedostatočnému vzdelaniu bola osobitosť a svojráznosť jeho talentu mimoriadna, čo sa prejavilo v opere Boris Godunov. Je to opera, ktorej libreto si autor napísal sám na motívy Puškinovej tragédie obohatenej o niektoré historické skutočnosti. Táto opera z rokov 1868 - 1872 je úplne nezávislá od západoeurópskych hudobných diel. Toto dielo sa len veľmi ťažko prezentovalo na javisku. Až po dvanástich rokoch od poslednej autorovej revízie ju uviedol na scénu v petrohradskom Mariinom divadle dirigent českého pôvodu Eduard Nápravník. Cár Alexander III. spočiatku dielo zakázal kvôli realisticky vykreslenej postave cárovho vraha, ako aj presvedčivo vyjadrenému hnevu ľudu proti šľachte - bojarom.
Skladateľ pracoval aj na ďalších operách, napríklad na Chovančine, v ktorej chcel zobraziť hĺbku utrpenia ruského ľudu, žiaľ, napísal iba klavírne skice. Rovnako dopadla aj opera Soročinský jarmok. Neschopnosť dokončiť uvedené diela pramenila z autorovho neusporiadaného života a alkoholizmu.
Musorgskij sa významne zapísal aj do histórie piesňovej tvorby; skomponoval asi 60 piesní. Medzi najvýznamnejšie patria tri cykly: Detská izba, Bez slnka a Piesne a tance smrti. Jeho najslávnejšou piesňou je Pieseň o blche. Z orchestrálnych skladieb je známe predovšetkým symfonické dielo Noc na Lysej hore. Z klavírnych skladieb je to cyklus Obrázky z výstavy, inšpirované maliarom Viktorom Hartmanom.
Musorgskij nezaprel svoju genialitu v jasnozrivom odhade budúceho vývoja. Je označovaný nielen za tvorcu realizmu v hudobnej dráme, ale aj za priameho predchodcu hudobného impresionizmu.
Am9080
right|thumb|Am9080
Jack Rozparovač
Obete
Ako oficiálne obete sú uvádzané Mary Ann Nicholsonová, Annie Chapmanová, Elizabeth Strideová, Kate Eddowesová a Mary Jane Kellyová, ale obetí mohlo byť pravdepodobne oveľa viac. Vrah obetiam odrezal hlavu a rozpáral brucho s výnimkou Elizabeth Strideovej, ktorá bola len podrezaná, pretože brutálneho vraha pri útoku pravdepodobne niečo vyrušilo. Mary Kellyovú dokonca zavraždil priamo v jej dome (Miller´s Court 13). Jej telo bolo príšerne zohavené, vnútornosti ležali vedľa nej na posteli a kúsky mäsa boli rozvešané po celej izbe. Legendy okolo Jacka Rozparovača sú kombináciou právoplatných historických výskumov, konšpiračných teórii a folklóru. Počas vyšetrovania sa zistilo, že vrah má znalosti anatómie a vie zručne pracovať skalpelom, britvou alebo iným ostrým nožom, keďže Eddowesovej dokázal vypitvať obličku v úplnej tme. Preto sa dodnes tvrdí, že vrah bol pravdepodobne lekár.
Am9080
Am9080 bol procesor vyrábaný firmou AMD. Vyrábal sa pôvodne bez licencie ako klon procesora Intel 8080. Neskôr bola dosiahnutá s Intelom dohoda o jeho výrobe. Prvá verzia bola k dispozícii v apríli 1974. Pracoval na frekvencii 2 MHz.
Jack Rozparovač
Listy Jacka Rozparovača
Scotland Yard v tejto dobe obdržal asi 600 listov, ktorých autori sa podpisovali ako Jack Rozparovač. Za pravé sú však uznávané len tri ("Vážený šéfe","Smelý Jack" a "Z Pekla"), niektoré zdroje tvrdia, že pravý bol len list "Z Pekla". Prvý list, podpísaný ako Jack Rozparovač, menom podľa ktorého tento sériový vrah získal pomenovanie a prezývku, bol adresovaný Central News Agency, 27. september 1888. Kuriózne je, že prvý list doniesol na policajnú stanicu pravdepodobne sám Jack Rozparovač.
NGC 311
NGC 311 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 15. septembra 1828.
Jack Rozparovač
"Smelý Jack"
Druhý list bola vlastne pohľadnica.
NGC 311
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Seyches (kantón)
Seyches je francúzsky kantón v obvode Marmande departemente Lot-et-Garonne v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 15 obcí.
Jack Rozparovač
"Z Pekla"
Tretí list obdržal predseda vyšetrovacieho výboru George Lusk, spolu s obličkou Kate Eddowesovej.
Identita Jacka Rozparovača
Vzniklo tiež mnoho teórií o možnej identite Jacka Rozparovača. Osoby, ktoré sú dodnes najviac podozrivé:
Ďalší podozriví
Toto všetko sú však iba dohady. Žiadny skutočný dôkaz neexistuje a pravá identita Jacka Rozparovača zostane už zrejme navždy tajomstvom.
Iné projekty
.
Spovedaj ma zo spomienok
Spovedaj ma zo spomienok je štúdiový album Vaša Patejdla, ktoré vydal Polygram 1. júla 1997.
V roku 2002 album vyšiel vo vydavateľstve Universal Music v reedícii bez úvodnej nahrávky „Hmm hmm“, ku ktorej boli pridané štyri bonusové skladby, medzi ktorými je aj skladba textára Joža Urbana „Voda, čo ma drží nad vodou“.
Illinois
Illinois je štát USA. Do únie vstúpil 3. decembra 1818 ako 21. štát v poradí. Jeho názov pochádza zo slova Illiniwek, ktorým sa označovalo niekoľko pôvodných kmeňov.
Klíma
Na klímu veľmi vplýva kontinentalita, ktorá spôsobuje rôznosť klímy a extrémne výkyvy počasia. V Illinois sú časté búrky, tornáda a výdatné snehové búrky spojené so studenými vlnami, ktoré môžu priniesť ochladenie i o 40 °C. Illinois má vlhké kontinentálne podnebie s horúcimi, vlhkými letami a studenými zimami. Najjužnejšie časti štátu, južne od mesta Corbondale majú vlhké subtropické podnebie s miernejšou zimou. Zrážky sa v priemere pohybujú od 890 na juhu až po 1200 mm zrážok v severných častiach. Bežne snehová pokrývka presahuje 96 cm, v Chicagu a v severnejších častiach, zatiaľ čo v južných častiach nepresiahne 35 cm snehu. Rekord najvyššej snehovej pokrývky v Chicagu je zo zimy 1978/79 a to 228 cm. Najvýdatnejšie sneženie bolo zaznamenané 26.januára 1967, kedy v priebehu 10 hodín spadlo 58 cm snehu. Maximálna teplota bola nameraná 14.júla 1954 a to 47 °C. Najnižšiu namerali 15.januára 2009 a to −39 °C.
Ekonomika
Najvýznamnejšími poľnohospodárskymi produktami sú: kukurica, sója, dobytok, mliečne produkty a pšenica. Najrozšírenejšími priemyselnými odvetviami sú: strojárstvo, potravinárstvo, chemický priemysel, elektrotechnický priemysel, metalurgia farebných kovov, dopravné strojárstvo. Významné sú tiež náleziská uhlia a ropy.
Neurey-lès-la-Demie
Neurey-lès-la-Demie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Polminhac
Polminhac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Teória mravného citu
Teória mravného citu je teória vysvetľujúca pôvod a povahu morálky tým, že pre ľudí je príznačný osobitný cit odobrovania a odsudzovania, ktoré v nich rozličné javy vyvolávajú.
Teórie mravného citu vznikli v Anglicku v 17. až 19. storočí (A. Smith, D. Hume, Shaftesbury, F. Hutcheson). V 20. storočí rozvíjali tieto teórie E. Westermarck (Fínsko), W. McDougall, A. Rodgers, F. Sharp (USA), A. Sutherland a A. Shand (V. Británia).
NGC 312
NGC 312 je galaxia v súhvezdí Fénix, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. septembra 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Kulcs
Kulcs je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Dunaújvárosskom okrese.
Má rozlohu 1673 ha a žije tu 2308 obyvateľov (2007).
Viera Šimčisková
Viera Šimčisková (rodená Stará; * 15. september 1904, Litomyšl – † 13. august 1997, Bratislava) bola česko-slovenská pedagogička a matematička.
Životopis
Do roku 1927 študovala matematiku na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. V roku 19271934 učiteľka na gymnáziu v Příbrame. V roku 1934 prišla na Slovensko, učila na reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici. Roku 1940 prišla do Bratislavy na dievčenské gymnázium na Dunajskej ulici. V rokoch 19451957 bola doma pri deťoch, v roku 1957 išla opäť do školy a až do roku 1975 pôsobila na Strednej škole na Novohradskej ulici (dnešné Gymnázium Jura Hronca). Starala sa o matematické talenty, prispievala do učebníc matematiky a veľmi úspešne pracovala v Matematickej olympiáde. Čestná členka Jednoty československých matematikov a fyzikov. Roku 1965 vyznamenaná medailou Jednoty československých matematikov a fyzikov, 1969 zaslúžilá učiteľka. V roku 1975 išla do dôchodku a ešte niekoľko rokov učila externe.
Heuristika (história)
Heuristika je zhromažďovanie resp. náuka o zhromažďovaní historických prameňov a iných podkladov. Nadväzuje na ňu kritický rozbor prameňov.
Množstvo materiálu vykazovalo okamžite rozdiely, čo sa nedalo nevšimnúť a vznikali prvé delenia na archeologické kultúry. Na ich základe vznikali v povojnom období moderné inštitúcie i moderné vyhodnotenia materiálu a archeologických kultúr.
Materiálny prejav
Materiálny prejav je výsledkom každodennej ľudskej činnosti od dôb paleolitu. V prehistorických kultúrach je jediným prameňom poznávania minulosti. Z neho rekonštruujeme (pokúšame sa) aj duchovný prejav, umelecký prejav, vieru v záhrobný život, kult, náboženstvo či sociálne vzťahy. K tejto pramennej báze pristupuje ďalej výskum sídlisk, pohrebísk, výrobných centier, obchodných ciest, čo pomáha plasticky dokresliť minulú skutočnosť.
Archeologická kultúra
Archeologická kultúra alebo kultúra má niekoľko podobných definícií, napr.:
Archeologické kultúry sú vypracované metódou heuristiky a komparácie. Archeologhická kultúra je látkový pozostatok určitej živej kultúry, ktorá je komplexom materiálnych a duchovných hodnôt utváraných ľudskými pospolitosťami v dejinnom vývoji vo všetkých sférach činnosti. Archeologické kultúry nemožno apriori považovať za etnickú, ani za hospodársku, ani za spoločensko-organizačnú jednotku (napr. kmeň), hoci takýmito jednotkami niekedy môže byť.
Pomenovanie
Archeologické kultúry sa pomenúvajú:
Zaradenie a delenie
Klasifikácia archeologických zoskupení nie je ustálená ani štandardizovaná. Možno však konštatovať aspoň nasledovné:
Viacero kultúr tvorí kultúrny okruh, prípadne kultúrny komplex či etnokomplex. Ešte všeobecnejší (teda širší) je pojem civilizácia.
Z chronologického hľadiska sa kultúra delí na stupne a tie zas na fázy (etapy, subfázy).
Kultúrna skupina (skupina, zriedkavo: vetva) je (a) synonymum kultúry alebo súbor materiálnych prejavov, u ktorého nie je isté, či je primerané ho považovať priamo za "kultúru", alebo (b) časť archeologickej kultúry (vymedzená charakteristikami, ale často sekundárne aj chronologicky).
Staršie sa namiesto výrazu skupina alebo ako označenie relatívne malej skupiny alebo len súboru pamiatok používalo označenie typ (archeologický typ). Tento výraz novšie znamená už len skupinu podobných predmetov či javov ktoré sú výtvorom jednej tradície (napr. ihlice unětického typu).
Lovasberény
Lovasberény je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Stoličnobelehradskom okrese.
Harry Potter
Harry Potter môže byť:
NGC 313
NGC 313 je dvojhviezda v súhvezdí Ryby, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 19. novembra 1850.
Teória násilia
Teória násilia je teória, podľa ktorej spoločenskú nerovnosť vyvoláva násilie, ktoré páchajú jedni ľudia na iných ľuďoch.
2. marec
Úmrtia
thumb|upright|[[Ľudmila Podjavorinská († 1951)]] thumb|upright|[[Mikuláš Klimčák († 2016)]]
Bayer
Bayer môže byť:
3. december
Narodenia
thumb|upright|[[Jean-Luc Godard (* 1930)]] thumb|upright|[[Ozzy Osbourne (* 1948)]] thumb|upright|[[Julianne Moore (* 1960)]] thumb|upright|[[Adam Małysz (* 1977)]] thumb|upright|[[David Villa (* 1981)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Pierre Auguste Renoir († 1919) ]]
Harry Potter a Kameň mudrcov
Harry Potter a Kameň mudrcov môže byť:
Terakota
náhľad|Glazúrované džbány z terakoty pochádzajúce z 15./16. storočia. Terakota je druh keramiky. Je to pálená pórovitá hlina tehlovej, hnedej alebo hnedožltej farby. Ide o porézny neglazovaný výrobok z pálenej hliny. Terakota je známa už od praveku (kultové alebo dekoratívne sošky z vypálenej hliny zobrazujúce človeka alebo zvieratá).
Magyaralmás
Magyaralmás je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Mórskom okrese.
Má rozlohu 2242 ha a žije tu 1494 obyvateľov (2007).
NGC 315
NGC 315 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,2.
Pradiers
Pradiers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cantal, v regióne Auvergne.
Stephen F. Austin
Stephen Fuller Austin, (* 3. november 1793, Wythe County, Virgínia, USA – † 27. december 1836, West Columbia, Texas), známy ako Father of Texas (Otec Texasu) bol americký politik, zakladateľ Texaskej republiky.
Pradiers
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Stephen F. Austin
Životopis
Stephen F. Austin vyrastal v Missouri. Jeho otec Moses Austin v roku 1820 požiadal španielske úrady o povolenie na založenie kolónie v Texase. Toto povolenie získal, ale neočakávane v roku 1821 zomrel a v jeho diele pokračoval syn Stephen. V tom čase ale Mexiko vyhlásilo nezávislosť od Španielska a Stephen Austin bol nútený vydať sa do Mexika, aby povolenie na kolonizáciu prejednal, čo sa mu podarilo. Ku koncu roku 1825 prišlo do Texasu prvých tristo amerických rodín. Austin mal na starosti organizáciu správy kolónií. Pod jeho vedením boli sformované vojenské oddiely, ktorých úlohou bola ochrana kolonistov, rangeri. V roku 1832 už počet kolonistov predstavoval číslo 11 000.
Pradiers
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Stephen F. Austin
Životopis
V roku 1830 ale mexické úrady zakázali ďalšie prisťahovalectvo do Texasu. Od tohto času texaskí kolonisti predkladali viacero požiadaviek mexickej vláde, ktoré ale neboli naplnené. V roku 1833 Stephen Austin odcestoval do Mexika, kde sa mu podarilo vyjednať s mexickou vládou niektoré ústupky pre kolonistov.
Pradiers
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stephen F. Austin
Životopis
V roku 1835 sa mexickým prezidentom stal Antonio López de Santa Anna, ktorého podporoval aj Stephen Austin. Jeho politika ale vyvolávala nevôľu amerických kolonistov. V roku 1835 sa vzťahy oboch strán vyhrotili a začala sa Texaská revolúcia. Stephen Austin sa jej zúčastnil ako veliteľ texaských vojsk pri bitke pri Bexar, potom ale odcestoval do Spojených štátov, aby si zaistil ich podporu. Sam Houston bol Stephenom Austinom vymenovaný za najvyššieho veliteľa Texaskej armády. 21. apríla 1836 sa texaským silám podarilo vybojovať rozhodujúce víťazstvo nad mexickou armádou. V prvých prezidentských voľbách Texaskej republiky Stephen Austin ohlásil svoju kandidatúru, rovnako, ako Sam Houston. Sam Houston sa stal víťazom a Stephena Austina vymenoval za ministra zahraničných vecí (First Secretary of State). Tento úrad zastával ale len dva mesiace pred svojou tragickou smrťou, zapríčinenou zápalom pľúc.
Harry Potter a Tajomná komnata
Harry Potter a Tajomná komnata môže byť:
Springfield (Illinois)
Springfield je hlavné mesto Illinois, štátu USA. Okresné mesto Sangamon County. Žije tu vyše 117 000 obyvateľov (sčítanie 2013).
Zváranie
náhľad|Zváranie thumb|Zváranie pod vodou
Zváranie je technológia spájania dvoch taviteľných materiálov pomocou lokálneho roztavenia, zliatia a následného ochladenia. Oblasť spojenia materiálov sa volá zvar. Odbor zaoberajúci sa zváraním sa nazýva zváračstvo
Úvod
Základné pojmy z oblasti zvárania kovov definuje norma STN 05 0000.
Norma STN 05 0000 delí zváranie podľa:
Tavné
Lokálne stavenie zváraných častí bez použitia tlaku. rozlišujú sa podľa zdroja ohrevu:
Tlakové
Vyžaduje ešte pôsobenie vonkajšieho tlaku:
Podľa hrúbky materiálu
Pri hrubých materiáloch sa používajú zvary V alebo X. Zvar V je, keď sú zvarové okraje šikmo zbrúsené, takže pri dotyku zvarencov vznikne tvar V. Tento priestor sa postupne (veľmi pracne) vyplní zváracím materiálom. Zvar tvaru X je to isté ako V, len je obojstranný. Používa sa pri extrémnych hrúbkach. Pred a počas zvárania je potrebné mať materiál upevnený. Buď sa drží ručne alebo fixovacími zvierkami, alebo magnetickým uholníčkom. Pri zváraní rozmernejších materiálov je potrebné urobiť fixovacie bodové zvary. Pri nadkladaní zvarov (kladení zvarov na seba) je potrebné tieto nahrubo očistiť drôtenou kefou (odstrániť trosku z tavidla). Pri zváraní v ochrannej atmosfére toto nie je potrebné, pretože troska nevzniká.
Oceľ
Oceľ sa najlepšie zvára v ochrannej atmosfére. Ale celkom dobre sa dá zvárať aj bez nej. Kyslík musí byť ale ešte predtým spálený obaľovacím materiálom, aby sa nedostal do styku s elektródou a zváraným materiálom.
Hliník
Hliník sa zvára pod ochrannou atmosférou (argón) MAG,WIG resp. TIG, plameňom za pomoci hliníkových drôtov a pasty, pretože kyslík je pri zváraní hliníka silne oxidujúci alebo sa používa zváranie hliníkovou elektródou.
Dodatočné prepracovanie
Pri zvaroch vznikajú pomerne vysoké zvyškové napätia. Preto treba zvary následne žíhať alebo popúšťať, inak by boli lámavé. Toto pozoroval Ing. Jozef Čabelka koncom 40-tych rokov na zvaroch lodných trupov a vynašiel metódu dodatočného žíhania zvarov.
Kalené zvary sú silnejšie v statickom namáhaní ale nemajú elasticitu a pri dynamickom zaťažovaní alebo nárazoch môžu prasknúť.
Pre dynamicky zaťažované zvary sa zvary popúšťajú alebo bainitujú. To sa robí popúšťačkou, čo je zariadenie podobné ako zváračka, čo dokáže pomocou elektrického prúdu s definovanou frekvenciou izotermicky žíhať zvary, aj s presným žíhacím programom.
V praxi ale stačí na ešte rozpálený zvar (austenit) prsknúť (napr. rozprašovačom) krátko 3 po sebe vodu (alebo iné chlad. médium), aby sa táto zakaždým v zlomku sekundy vyparila (neúplná bainitická reakcia). Toto ale vyžaduje určitý cvik. Pri menších nárokoch na pevnosť ale stačí nechať zvar pomaly vychladnúť.
Ďalej sa zvary pri kvalitných produktoch ešte dobrusujú.
V praxi je zvar vždy pevnejší ako zváraný materiál. Samozrejme pri kvalitnom zvare a prevarení koreňa.
Chyby a nedostatky zvarov
Nepríjemnou poruchou zvarov môžu byť napr. vzduchové bubliny. Tým sa treba vyhnúť. Chyby vo zvaroch sa zisťujú: Nedestruktivne skúšky rengen tvaru, ultrazvukova kontrola zvaru. Povrchové chyby zisťuju pomocou kapilarnych skúšiek magnetická skúška.
Mány
Mány je obec v Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe v Bicsskom okrese.
Má rozlohu 4472 ha a žije tu 2374 obyvateľov (2007).
Taranaki
Taranaki (alebo Mount Egmont) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v centrálnej časti Severného ostrova bokom od hlavnej vulkanickej reťaze, na západnom pobreží na Novom Zélande. Sopka má výšku 2 518 m a jej masív je budovaný prevažne andezitmi (je to najväčší andezitový masív krajiny). Sopka má symetrický kužeľový tvar, vďaka čomu je využívaná ako filmárska kulisa (napr. vo filme Posledný samuraj, kde „zastupovala“ japonskú sopku Fudžisan).
Taranaki vznikla približne pred 135 000 rokmi, posledná erupcia sa odohrala v druhej polovici 19. storočia. Sopka, presnejšie kruh na vrchole s polomerom 9,6 km, tvorí národný park Egmont National Park, založený v roku 1900 ako druhý národný park na Novom Zélande.
Simone Weilová
Simone Weilová (* 3. február 1909, Paríž, Francúzsko† 24. august 1943, Londýn, Spojené kráľovstvo) bola francúzska filozofka, bojovníčka za sociálne a politické práva, agnostička, kresťanka, marxistka, mystička a účastníčka francúzskeho odboja počas druhej svetovej vojny.
Detstvo a mladosť
náhľad|Simone Weilová so svojim otcom Simone Weil sa narodila 3. februára 1909 v Paríži na Boulevard de Strasbourg č. 19. Rodina jej otca Bernharda Weila pochádzala z Alsaska a rodina matky Selmy z Haliča v Rusku. Mala brata Andrého, ktorý sa neskôr stal významným matematikom. Nadanie súrodencov býva pripisované skôr rodine matky, ktorá bola voľnomyšlienkárska a mala menšie väzby k židovskému náboženstvu. Vzťahy v rodine boli veľmi silné a rodičia robili veľa pre výchovu a vzdelanie svojich detí. U Simone Weilovej sa už v detstve objavili sklony k sebaobmedzovaniu a altruizmu. Na jej vzdelávanie mal vplyv brat, ktorý ju učil čítať, vysvetľoval jej astronómiu a už čoskoro sa prejavil ako matematický génius. U súrodencov sa objavil strach z baktérií a s tým spojené odmietanie telesného kontaktu. Po nástupe do školy sa Weilová prejavila ako vynikajúca žiačka, pričom mala veľký vplyv na spolužiačky, čo sa prejavilo spoločným hraním klasických tragédií a čítaním básní. Už v mladosti sa Simone Weillová začala zaujímať o politiku a vo veku jedenástich rokov o sebe prehlásila: „Ja som boľševička“. Už ako dieťa sa stavala na stranu ľudí na okraji spoločnosti a učastnila sa demonštrácie nezamestnaných. Študovala na konzervatívnom gymnáziu Viktora Duruya, pričom do školy nosievala noviny radikálnych politických strán. Po maturite prestúpila na gymnázium Henricha IV., aby sa mohla pripraviť na štúdium na vysokej škole pre gymnaziálnych profesorov École Normale. Tu sa stretla s učiteľom filozofie Emilom Chartierom, ktorý ju výrazne ovplyvnil.
Štúdium
Mladá Simone Weilová bola agnostička: ''„Už mladosti som bola toho názoru, že problém Boh je problém, pre ktorý nám na tomto svete chýbajú predpoklady, a že jediná istá metóda, ktorá by zamedzila falošnému riešeniu, spočíva v tom, že sa ním nebudeme zaoberať. Teda som sa s tým nezaoberala. Ani som s ním nesúhlasila, ani som ho nepopierala.“'' V období štúdií bola jej osobnosť vyhranená, prejavovala sa odhodlanosť a rozhodnosť. Jej vzhľad bol na tú dobu nekonvenčný. Nosila odev s mužským strihom a topánky bez podpätkov. Priala si, aby s ňou rodina hovorila ako s mužom, čo rodina akceptovala. Odmietla lásku a manželstvo. Zaujímala sa predovšetkým o filozofiu a latinčinu. Na gymnáziu protestovala proti oddelenému sedeniu chlapcov a dievčat, kvôli čomu si znepriatelila vedenie školy. Jej priateľmi sa stali René Chateau, Jacques Ganuchaud a Pierre Letellier. Rada chodila na kávu, diskutovala a fajčila vlastnoručne vyrábané cigarety. Sympatizovala s komunistickou stranou, čítala stranícke noviny L’Humanité, do svojich poznámok a listov kreslila kosáky a kladivá, avšak do komunistickej strany nevstúpila. Spoluorganizovala vzdelávacie prednášky pre nižšie vrstvy a v participovala na založení organizácie Groupe d’éducation sociale. Odmietla však označenie feministka. V roku 1928 nastúpila na École Normale. Na škole sa politicky angažovala. Podporila kampaň, ktorej cieľom bolo, aby sa študenti mohli slobodne rozhodnúť pre alebo proti vojenskej službe. Vstúpila do Ligy za ľudské práva a bola literárne činná. V roku 1930 sa u Simone Weilovej objavili silné bolesti hlavy, ktoré ju sprevádzali aj neskôr. Ich príčina nie je známa. Zriekala sa jedla a spánku. V roku 1931 zložila štátnu skúšku (agrégation) a dostala učiteľské miesto v južnom Francúzku, v meste La Puy. Preferovala však miesto v Le Havre alebo v nejakom inom priemyselnom meste, aby mohla byť v blízkosti pracujúcich. V tomto období plánovala pracovať nejakú dobu v továrni ako robotníčka, kvôli hospodárskej kríze sa však tento projekt odložil.
Učiteľské povolenia
Od júna do septembra 1932 sa Simone Weilová zdržovala v Nemecku, kde pozorovala vzostup nacistov a situáciu v ľavicovom hnutí. Kritizovala slabosť sociálnej demokracie (SPD) a komunistickej strany (KPD) a ich nepripravenosť spojiť sa v boji proti nacizmu. V Berlíne sa stretla so synom Leva Trockého, ktorý ju požiadal, aby preniesla do Paríža kufor s dokumentami obsahujúcimi mená nemeckých trockistov.
Po návrate z Nemecka pracovala ako učiteľka v meste Auxerre, kde nemala dobré vzťahy s kolegami ani s vedením školy. Angažovala sa v odboroch pre výchovu. Politiku komunistickej strany považovala za málo radikálnu a kritizovala postup KPD v Nemecku, ako aj pomery v Sovietskom zväze, kvôli čomu sa dostala do konfliktov s komunistami. Riaditeľka školy odstránila Simone zo školy zrušením kurzu filozofie. Od 5. do 7. augusta sa v Remeši konal kongres Fédération unitaire de l’enseignement, kde sa streli rôzne tendencie v odborovom hnutí. Simone vystúpila s kritikou Sovietskeho zväzu a postavila sa proti nemeckej komunistke Márii Reese. Od 23. do 29. septembra sa zúčastnila národného kongresu Fédération unitaire de l’enseignement, pričom bola znechutená postupom stalinistov. V recenziách na práce Rózy Luxemburgovej sa venovala viac jej osobnosti, než jej politickým myšlienkam. Kritizovala Leninove a Stalinove myšlienky. V decembri 1933 sa stretla s Levom Trockým.
Práca v továrni
náhľad|Plaketa na ulici la rue Auguste-Comte (Paríž), kde Simone Weilová žila v rokoch 1929-1940 V rokoch 19341935 pracovala Simone Weilová ako robotníčka v továrni, pričom svoje skúsenosti podrobne zachytávala v denníku. Kvôli bolestiam hlavy, fyzickej konštrukcii a nedostatočnej manuálnej zručnosti nestíhala pracovať v požadovanom tempe. V apríli 1934 prijala miesto vo firme v Boulogne-Billancourt, kde panovali ťažké pracovné podmienky. Následne pracovala v Renaulte ako frézarka. Pracovný úraz ju pripravil o kus palca. Jej cieľ – nájsť cestu medzi robotníkov sa jej nepodarilo naplniť. Jej skúsenosť ju utvrdila v potrebe zásadnej štrukturálnej reformy sveta priemyslu a zrušenia odcudzenia všetkého druhu. Skúsenosť z továrne v nej vyostrila politický pesimizmus. Na konci svojho denníku uviedla: „Jednoznačne neúprosné a neprekonateľné utlačovanie neprináša ako bezprostrednú reakciu žiadnu revoltu, ale podmanenie.“ Niekoľko týždňov po ukončení práce v továrni odišla so svojimi rodičmi do Portugalska, kde zažila „prvý z troch kontaktov s katolicizmom, ktoré mali pre ňu mimoriadny význam.“ Po návrate nastúpila na učiteľské miesto v Bourges, kde boli vzťahy s kolegami, vedením a žiakmi lepšie ako na predošlých pôsobiskách.
Španielska občianska vojna
náhľad|Simone Weilová počas španielskej občianskej vojny Po vypuknutí španielskej občianskej vojny odišla Simone Weilová do Barcelony a pridala sa k anarchistom bojujúcim v Durrutiho kolóne. V oddiele vznikla malá medzinárodná skupina. Kvôli nešikovnosti a krátkozrakosti, ktoré sťažovali jej ovládanie zbraní, pracovala v kuchyni. Náhodou stupila do hrnca s rozpáleným olejom a utrpela popáleniny. Ošetrovaná bola v meste Pina a v Barcelone, kde ju zastihli správy o krutostiach páchaných spolubojovníkmi, ktoré v nej vyvolali zlosť. K politickej budúcnosti Španielska bola skeptická a obávala sa že, by mohla skončiť podobne ako v Rusku.
Sturm und Drang
Sturm und Drang (doslova zhruba „búrka a tlak“), po slovensky Búrka a vzdor alebo Búrka a nápor, bolo literárne hnutie v Nemecku v rokoch asi 1767–1785, ktorého názov bol odvodený z hry Friedricha Maximiliana von Klinger.
Hlavnými predstaviteľmi hnutia boli Johann Wolfgang Goethe a Friedrich Schiller. V roku 1767 vyšli Fragmenty Johanna Gottfrieda Herdera a v roku 1785 nastupuje nemecká klasika čiže zrelé obdobie tvorby Goetheho a Schillera. Hnutie Sturm und Drang je charakterizované ako prúd nemeckého preromantizmu, ktorého všetky základné znaky nesie. Špecifické pre toto hnutie je najmä idealizovanie individuálnej vzbury silného jednotlivca, génia v prométeovskom zmysle, v dôsledku čoho sa označovalo aj ako Genienperiode (obdobie génia).
Proti intelektualizmu osvietencov a racionalizmu klasicistov stavia Sturm und Drang cit a vášeň, proti umŕtvenej spoločenskej hierarchizácii a estetickej kanonizácii starého absolutistického obdobia zdôrazňuje tvorivú slobodu osobnosti, nespútanej žiadnymi konvenciami a riadiacej sa len zákonmi vlastného srdca, a proti znásilňujúcej moci mestskej civilizácie kladie voľnosť prírody a života v nej a prikláňa sa k ľudovým tradíciám a vzorom.
Xylofón
thumb|Detský xylofón.
Xylofon (z gréčtiny xylos - drevo a phoné - hlas) je hudobný nástroj zo skupiny bicích nástrojov. Podľa Sachsovho a Hornbostelovho delenia patrí xylofon medzi úderové idiofóny. S najväčšou pravdepodobnosťou pochádza z Indonézie a do Európy sa dostal asi v 15. storočí.
Skladá sa zo sústavy ladených drievok, na ktoré sa hrá udieraním drevenou, gumenou alebo plastovou paličkou. Pod drievkami sa nachádza sústava rezonátorov. Tónový rozsah sa riadi počtom drievok, najčastejšie je od c1 do g3, až c4. Xylofón má krátky a ostrý tón. Drievka sú ladené chromaticky.
V symfonickom orchestri sa používa ako sólový nástroj.
Xylofon v hudobných dielach
Xylofon sa nachádza v mnohých dielach európskej klasickej hudby. Jedny z prvých diel s xylofonom sú skladby Danse macabre (1874) a Karneval zvierat (1886) od francúzskeho skladateľa Camilla Saint-Saënsa. Taktiež Gustav Mahler použil xylofon vo svojej Šiestej symfónii. K popularizácii xylofonu v Spojených štátoch amerických na začiatku 20. storočia prispela najmä obľuba hudobného štýlu ragtime.
Neuvelle-lès-Cromary
Neuvelle-lès-Cromary je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sylogizmus
Sylogizmus (gr. συλλογισμός – úsudok) je forma deduktívneho dôkazu, v ktorom z dvoch výrokov, v úlohe premís, vyplýva záver (konklúzia). Sylogizmy sú predmetom skúmania sylogistiky.