cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Banana Pi
Rozširujúci SATA Multiplier
Modul JMB 321 možno prakticky využiť pre pripojenie viacerých pevných diskov k Banana Pi, či neskoršieho vytvorenia softvérového poľa RAID. Ideálne je tiež pre použitie v systémovej konfigurácii operačného systému BananaNAS (či OpenMediaVault).
Marches
Marches je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Svetová futsalová asociácia
220px|náhľad|Logo AMF Svetová futsalová asociácia (skr. AMF – Asociation Mondiale de Futsal) je medzinárodná športová organizácia združujúca 46 národných zväzov sálového futbalufutsalu na celom svete, sídliaca v Asuncióne, v Paraguaji. Vznikla v roku 1971 ako FIFUSA a pod názvom AMF vystupuje od roku 2002. Na jej čele v súčasnosti stojí Paraguajčan Rolando Alarcon Rios. AMF nie je členom MOV.
História
Predchodca AMF, Federación Internacional de Fútbol de Salón (FIFUSA) vznikla 25. júla 1971 v dôsledku rozširovania sa tohto športu z Južnej Ameriky do ostatného sveta. Medzi jej zakladateľských členov patrili: Argentína, Bolívia, Brazília, Paraguaj, Peru, Portugalsko a Uruguaj. O 11 rokov neskôr organizuje FIFUSA prvé majstrovstvá sveta. Kvôli sporu s FIFA kvôli používaniu názvu futbal (v názve sálový futbal) si v roku 1985 FIFUSA zaregistrovala vlastný názovfutsal. V reakcii k stagnácii činosti FIFUSA vytvorili zástupcovia PANAFUTSAL novú zastrešujúcu organizáciu pre nezávislý medzinárodný futsal. Velkým medzníkom AMF bolo zorganizovanie prvých ženských majstrovstiev sveta v roku 2008.
AMF je jednou z mála športových organizácií, ktoré umožnia tímom oficiálne neuznaných krajín, ako sú Abcházsko, Južné Osetsko, Kosovo, Katalánsko, Baskicko či Galícia zúčastniť sa vrcholných podujatí a reprezentovať tieto autonómne územia. Najväčším bojkotérom takýchto akcií je Španielsko, v súčasnosti najlepší futsalový tím pod patronátom FIFA.
Členské zväzy
Európa
Ázia
Oceánia
Gaston Leroux
Gaston Louis Alfred  (* 6. máj 1868, Paríž, Francúzsko† 15. apríl 1927, Nice) bol francúzsky spisovateľ, dramatik a novinár.
Svetová futsalová asociácia
Členské zväzy
Afrika
Gaston Leroux
Životopis
Narodil sa v Paríži, mladosť prežil v Normandii a roku 1886 získal zmaturoval na lýceu v Caen. Potom sa presťahoval do Paríža a prihlásil sa na štúdium práv. Štúdium dokončil v roku 1889 a stal sa advokátom. Keď zdedil takmer milión frankov prehýril celé svoje dedičstvo v alkohole a v hazardných hrách a preto začal pracovať ako reportér a divadelný kritik pre L'Echo de Paris. V roku 1890 sa stal novinárom na plný úväzok. V rokoch 1894 až 1906 precestoval Európu, Áziu a Afriku ako spravodajca denníka Le Mattin.
Svoj prvý román napísal už v roku 1903, ale až od roku 1907 sa výhradne začal venovať písaniu. Väčšina jeho diel vyšla najskôr na pokračovanie v novinách a časopisoch (La République française, Le Matin, L'Illustration, Je sais tout, Le Gaulois a ďalšie). Svojim románom Tajomstvo žltého izby (Le Mystère de la chambre jaune, 1907), v ktorom vytvoril postavu novinára a detektíva-amatéra Josepha Rouletabilla, sa stal jedným zo zakladateľov detektívnej literatúry. Niektorými svojimi príbehmi, plnými prevlekov a hrozivých a tajuplných zápletiek zapôsobil na surrealistov. Išlo najmä o jeho najslávnejší román Fantóm opery (Le Fantóm de l'Opéra) z roku 1910, alebo o knihu Stroj na vraždenie ( 1923, La machine à Assassin).
Svetová futsalová asociácia
Členské zväzy
Amerika
Gaston Leroux
Životopis
V roku 1919 založil spoločne s Arthurom Bernedom vlastnú spoločnosť Société des Cinéromans, ktorá sa venovala nakrúcaniu filmov.
Svetová futsalová asociácia
Členské zväzy
Sympatizujúci členovia
Gaston Leroux
Životopis
Zomrel na akútnu infekciu močových ciest.
Príbehy Josepha Rouletabilla
náhľad| Le Mystère de la chambre jaune, druhé vydanie z roku [[1908]] náhľad| Le Parfum de la dame en noir, vydanie z roku [[1910]]
Svetová futsalová asociácia
Podujatia
Národné tímy Kluby
Craon (Vienne)
Craon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Zoznam epizód seriálu Horná Dolná
Zoznam epizód seriálu Horná Dolná, z pôvodnej produkcie TV Markíza, eviduje celkom štrnásť odvysielaných sérií vrátane stopädesiatich deviatich epizód, jedného dokumentu zo zákulisia seriálu a jedného karanténeho špeciálu.
Craon (Vienne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam epizód seriálu Horná Dolná
Špeciálne
Dva týždne po premiére piatej série, TV Markíza odvysielala dokument zo zákulisia výroby seriálu „Tajomstvo úspechu“. Špeciál v réžii Braňa Špačka, zhliadlo približne 454-tis. divákov.
Počas koronakrízy a stiahnutí 11. série bola nakrútená špeciálná epizóda Horná Dolná v karanténe, ktorá mala premiéru 14. mája 2020.
Craon (Vienne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Élisabeth Louise Vigéeová-Lebrunová
Élisabeth Louise Vigéeová-Lebrunová alebo Élisabeth-Louise Vigée-Lebrunová (* 16. apríl 1755, Paríž, Francúzsko† 30. marec 1842, tamže) bola francúzska maliarka, jedna z najobľúbenejších a najúspešnejších portrétistov 18. storočia za vlády Ľudovíta XVI. a Márie Antoinetty aj na začiatku 19. storočia.
Životopis
Narodila sa v Paríži, ale rodičia ju dali do starostlivosti dojke na vidieku, kde žila až do svojich piatich rokov. Jej otec Louis Vigée bol úspešný portrétista a potom, čo ju odviezol späť do Paríža, ju v jej maliarskych začiatkoch podporoval. V rokoch 1760 - 1765 sa zdržiavala v kláštornom internáte Svätej trojice, kde preukazovala veľké nadanie pre výtvarné umenie, najmä pre kresbu. Keď v roku 1767 jej otec zomrel, matka Jeanne roz. Massin sa vydala za bohatého klenotníka menom le Sèvre a rodina sa presťahovala blízko ku kráľovskému palácu. vľavo|náhľad|Portrét matky, Madame le Sèvre Élisabeth potom vzala do ochrany princezná Lujza Mária Bourbonská a učila sa u slávnych maliarov, napríklad Josepha Verneta a H. Roberta. Roku 1770 už začala maľovať ako profesionálna portrétistka. V roku 1776 sa vydala za Jeane-Baptista Pierre Lebruna, maliara a zberateľa umenia. 12. februára 1780 sa im narodilo ich jediné dieťa, dcéra Jeanne Julie Louise.
V nasledujúcich rokoch namaľovala mnoho obrazov členov kráľovskej rodiny, len samotnú Máriu Antoinettu portrétovala tridsaťkrát. Roku 1781 cestovala s manželom po Holandsku a roku 1783 bola prijatá do Académie royale de peinture et de sculpture. V roku 1789 kvôli revolučným udalostiam opustila s deväťročnú dcérou Paríž. Sprvu žila a maľovala v Taliansku, najmä v Ríme. Navštívila aj Neapol, kde vytvorila niekoľko obrazov preslávenej lady Hamilton, manželky britského veľvyslanca, známej predovšetkým ako milenka admirála Nelsona. Potom sa zdržiavala v rakúskej Viedni.
Z Rakúska odišla do Ruska, kde strávila šesť rokov. V roku 1800 bola prijatá za čestnú členku petrohradskej Akadémie krásnych umení. Portrétovala mnoho slávnych osôb, vrátane cárskej rodiny, a získala značný majetok. Až v roku 1802 sa mohla vrátiť do Paríža. Čoskoro potom však odišla do Anglicka, kde portrétoval okrem iného aj lorda Byrona, v roku 1807 navštívila Švajčiarsko a v roku 1835 a 1837 vydala zaujímavé pamäte. Zomrela roku 1842 v Paríži, pravdepodobne na arteriosklerózu, a bola pochovaná na cintoríne v Louveciennespri Paríži, kde istý čas žila.
Samuel Libai (1755 – 1818)
Samuel Libai alebo Samuel Libay (* 1755† 3. november 1818, Pezinok) bol slovenský zlatník, evanjelického náboženstva.
Élisabeth Louise Vigéeová-Lebrunová
Dielo
Bola neobyčajne plodnou maliarkou, zanechala cca 660 portrétov a asi 200 krajinomalieb. Najväčšia zbierka jej obrazov je vo Versailles, je však zastúpená takmer vo všetkých veľkých galériách. Spočiatku bola typickou predstaviteľkou slohu Ľudovíta XVI. alebo rokoka, neskôr sa na jej obrazoch objavujú stále silnejšie vplyvy klasicizmu či empíru a dokonca aj romantizmu.
Samuel Libai (1755 – 1818)
Životopis
Samuel Libay získal znalosti zlatníckeho remesla v Novom Meste u zlatníckeho majstra Martina Hofmana, ktorý sa spomína v meste v rokoch 1768 – 1774. Po vyučení odišiel v roku 1779 do Modry, kde sa v mestských archívnych dokumentoch prvýkrát spomína o rok neskôr, a to v roku 1780. Ako zlatník bol Samuel Libay vedený v administratívnych zápisoch prvý – a jediný – raz v roku 1788. Je to zároveň aj posledný rok, kedy rodina žila v Modre. Počas 9-ročného pôsobenia v Modre môžeme usúdiť, že sa Samuel Libay v meste nemienil usadiť natrvalo, pretože si neotvoril zlatnícku dielňu, kde by bol mohol pôsobiť ako majster. Jeho časté sťahovania sú dokladom, že remeslo vykonával iba „súkromne“, s výnimkou posledného roka.
Élisabeth Louise Vigéeová-Lebrunová
Dielo
Medzi najznámejšie diela patria:
Samuel Libai (1755 – 1818)
Rodina
V Modre sa Samuel Libay prvý raz oženil s Justínou Echtach. Manželom sa 11. júla 1779 narodila dcéra Zuzana, ktorá po šiestich dňoch zomrela. Po smrti dcéry náhle zomrela 13. augusta 1779 aj Samuelova manželka Justína. Mladý 24-ročný vdovec sa ešte v tom istom roku oženil a za manželku si 22. novembra 1779 vzal Alžbetu Rázgovú. Manželia mali spolu desať detí (šesť dcér a štyroch synov – traja z nich sa stali zlatníkmi), z ktorých sa v Modre narodili:
Do Pezinka sa Libayovci presťahovali v roku 1788, kde bývali v dome pod poradovým číslom 30, čo bola bývalá kúria Mednyanszkých. V Pezinku pribudli do rodiny nasledovné deti:
Otec rodiny Samuel Libay zomrel v Pezinku 3. novembra 1818 vo veku šesťdesiattri rokov.
Margès
Margès je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zatmenie slnka 21. augusta 2017
náhľad|Úplné zatmenie v Tennessee náhľad|Animácia tieňa Mesiaca '''Zatmenie slnka 21. augusta 2017''' bolo úplné zatmenie Slnka pozorovateľné v celej Severnej a Strednej Amerike a čiastočne aj v severnej časti Južnej Ameriky a najzápadnejších častiach Afriky a Európy.
Tieň Mesiaca sa zemského povrchu dotkol o 15:46 UTC. Pás totality sa vytvoril o 16:48 UTC v severovýchodnom Tichom oceáne a pokračoval juhovýchodným smerom cez USA (postupne prechádzal štáty Oregon, Idaho, Montanu, Wyoming, Nebrasku, Kansas, Iowu, Missouri, Illinois, Kentucky, Tennessee, Georgiu, Severnú Karolínu a Južnú Karolínu). Maximálne zatmenie nastalo o 18:26 UTC v Illinois a trvalo 2 minúty a 40 sekúnd.
Pás totality ďalej pokračoval do západného Atlantického oceánu, kde skončil o 20:01 UTC.
Lesné hospodárstvo
náhľad|Drevo pripravené na odvoz z lesa v [[Rakúsko|Rakúsku]] Lesné hospodárstvo alebo lesníctvo je odvetvie národného hospodárstva, ktoré patrí do prvovýroby a ktorého základným (vedome využívaným) výrobným prostriedkom je les, podmieňovaný a vytváraný spoločenstvom pôdy, ovzdušia (resp. podnebia) a vlastného porastu (najmä porastu drevín). Lesné hospodárstvo zahŕňa: pestovanie lesov, zakladanie lesných porastov (zalesňovanie, lesotechnické meliorácie), výchovu lesov, obnovu lesov, ochranu lesov pred živelnými pohromami, prirodzenými škodcami a poškodeniami spôsobenými človekom, hospodársku úpravu lesov (iné názvy: zariaďovanie lesov, riadenie lesného hospodárstva ), lesnú ťažbu a lesnú dopravu. Lesné hospodárstvo je hlavnou súčasťou lesníctva v širšom zmysle. Je aj súčasťou pôdohospodárstva.
Podobný, ale užší, je termín hospodárenie v lese, ktorý označuje "súbor odborných činností úmyselne vykonávaných v lesných porastoch zameraných na pestovanie lesa (obnova lesa, výchova lesa, ťažba), ochranu lesa a ostatné činnosti potrebné na komplexné zabezpečenie funkcií lesa". Tento termín používa aj súčasný slovenský zákon o lesoch, ktorý ho definuje takto: "odborná činnosť zameraná na pestovanie lesa, ochranu lesa a ostatné činnosti potrebné na zabezpečenie funkcií lesov".
1. – 16. storočie
Lesy v oblasti strednej Európy začali byť ovplyvňované činnosťou človeka od začiatku minulého tisícročia. Aj vďaka geografickým podmienkam na území súčasného Slovenska (horský ráz krajiny, neprístupnosť územia, atď.) bola táto oblasť vystavená intenzívnejšiemu vplyvu človeka až v neskoršom období (8. – 9. storočie). Grécky historik Herodotos uviedol, že „kraj na sever od Dunaja je pustý a plný včiel“.
Zmeny v lesoch nastali vplyvom rozširovania osídľovania, a tým súvisiaceho poľnohospodárstva, kedy sa výmera lesa začína zmenšovať hlavne vplyvom klčovania (Valašská kolonizácia). Ďalším významným faktorom, ktorý negatívne ovplyvnil výmeru a stav lesov na území súčasného Slovenska, je rozmach baníctva a spracovania rúd. Potrebu dostatku dreva pre bane dokumentuje aj listina kráľa Vladislava II. z roku 1502, ktorou potvrdil stredoslovenským banským mestám ich staré právo, že môžu v okolitých kráľovských lesoch slobodne ťažiť drevo a dovážať ho do miest pre potreby banských diel. Baníctvo, a s ním spojené spracovanie rúd, si vyžadovali obrovské množstvo dreva. Tento veľký dopyt zapríčinil, že v 16. storočí sa museli stavať cesty cez Nízke Tatry, aby bolo možné zásobovať banské mestá na Pohroní drevom.
Na základe nepriaznivého stavu lesov sa pristúpilo k ich ochrane a obnove s cieľom zabezpečiť vyrovnané a nepretržité dodávky dreva pre banské mestá. V roku 1556 vydal Maximilián II. Habsburský Maximilánov lesný poriadok (Constitutio Maximiliana). Účelom bolo zamedziť plytvaniu drevom a zabezpečiť jeho dostatok pre komorské banské a hutné podniky. Bol zameraný na šetrné obhospodarovanie lesa, lepšiu hospodárnosť s drevnou hmotnou a na ochranu lesov, najmä proti paseniu dobytka. Od vydania tohto poriadku sa datuje vznik cieľavedomého lesného hospodárstva. V nasledujúcom období, na území terajšieho Slovenska, jednotlivé obce a mestá vydali lesné poriadky, ktoré upravili obhospodarovanie lesov. Vo všeobecnosti pretrvával tlak na lesy zo strany baníctva a na druhej strane boli lesy devastované hlavne pastvou. V roku 1626 vznikol Oravský komposesorát, ktorý prostredníctvom spoluvlastníctva obhospodaroval lesy vo vlastníctve Thurzovského rodu. Komposesorát vykonával svoju činnosť až do roku 1931, kedy sa Československá republika stala jeho väčšinovým akcionárom
17. – 19. storočie
Ďalší významný krok na zabezpečenie a rozvoj obhospodarovania lesov na Slovensku predstavuje Lesný poriadok pre Uhorsko, ktorý vydala panovníčka Mária Terézia 22. decembra 1769. Na rozdiel od predchádzajúcich nariadení cisárskeho dvora, ktoré sa vo väčšej miere zamerali na riešenie konkrétnych oblastí obhospodarovania lesov alebo území, tento poriadok komplexne riešil obhospodarovanie lesov v Uhorsku. Bol prijatý aj napriek odporu šľachty, ktorá v ňom videla nástroj na obmedzovanie slobodnej voľby pri správe majetku. Poriadok mal 55 bodov a bol zameraný na 3 hlavné ciele: Rozvoj lesníctva na území Slovenska je v 18. a 19. storočí spojený s viacerými významnými lesníkmi. Išlo predovšetkým o zahraničných odborníkov z nemecky hovoriacich krajín, ktorí prinášali nové poznatky o obhospodarovaní lesov a ich činnosť je spojená hlavne s Baníckou akadémiou v Banskej Štiavnici. Medzi odborníkov, ktorí priamo ovplyvnili obhospodarovanie lesov v praxi, patril rodák z Čierneho Baloga Jozef Dekrét Matejovie.
Ďalším významným legislatívnym predpisom upravujúcim obhospodarovanie lesov je Uhorský lesný zákon z roku 1879. Prínosom tohto zákona bola povinnosť obhospodarovať lesy podľa schválených lesných plánov a kvalifikovaného lesného personálu. Toto nariadenie sa ale nevzťahovalo na lesy vo vlastníctve súkromných osôb, čo prakticky znamenalo že povinnosti majiteľov lesov neboli rovnaké.
1900 – 1918
Začiatkom 20. storočia sa v niektorých prípadoch začalo s obnovu lesa na územiach, ktoré boli v minulosti devastované extenzívnou poľnohospodárskou činnosťou – hlavne pasením dobytka. Potrebu rekultivácie týchto území si vyžiadala skutočnosť, že tieto zdevastované plochy zapríčiňovali vznik povodní, ktoré ohrozovali mestá a obce. Obnova lesa v týchto extrémnych podmienkach si vyžadovala kombináciu technických a biologických opatrení, ktoré boli finančne veľmi nákladne a preto vo väčšine prípadov financované štátom. Pri realizácii týchto činností sa využívali nové lesnícke poznatky a rovnako sa na výsadbu používali nové, introdukované dreviny. Príkladom úspešnej práce lesníkom na strednom Slovensku je napríklad realizácia projektu zalesnenia Podlavických výmoľov. V prvej etape, ktorá sa začala v roku 1902, sa pri stabilizačných prácach na ploche s rozlohou 6,15 ha použilo 55 000 kolov a takmer 5 000 zväzkov prútia. Následne bolo vysadených na ploche 6,15 ha takmer 500 tisíc kusov sadeníc (hlavne agát biely, borovica čierna, borovica sosna a ďalšie). Celkové náklady na výsadbu boli šestnásťnásobne vyššie ako sú súčasne náklady na zalesňovanie.
S rozvojom lesného hospodárstva sa pozornosť začala sústreďovať na záchranu pôvodných pralesových zvyškov. Na základe návrhu iniciatívy lesníka Karola Kaána bol vypracovaný v roku 1913 zoznam prírodných pamiatok Uhorska, do ktorého boli zaradené aj Dobročský a Badínsky prales.
V roku 1915 postihla Vysoké Tatry ničivá vetrová kalamita ktorá na ploche 823 ha vyvrátila drevnej suroviny. Kalamita bola sústredená v nadmorskej výške 850 –  od Danielovho domu až po Horný Smokovec. Poškodené boli hlavne staršie porasty a nich dreviny smrek (74 %), smrekovec (16 %) a borovica (10 %). Okrem samotného poškodenia vetrom boli hlavne smrekové porasty následne vystavené silnému ataku podkôrného hmyzu a následky kalamity sa spracovávali tri roky. . Hospodárenie v lesoch bolo negatívne ovplyvnené prvou svetovou vojnou, keď klesla úroveň ochrany lesa štátom a v lesoch sa často realizovali neplánové a neriadené zásahy.
1919 – 1945
Vznik Česko-Slovenska výrazne ovplyvnil aj hospodárenie v lesoch. Zo Slovenska po skončení vojny prakticky odišli všetci štátni zamestnanci, ktorí vykonávali svoju činnosť v službách Uhorska. Toto sa dotklo aj lesného hospodárstva, kde sa prejavil nedostatkom kvalifikovaných zamestnancov, a tento stav sa riešil príchodom štátnych zamestnancov z Česka. V Banskej Štiavnici v roku 1919 skončila svoju činnosť Vysoká škola banská a lesnícka, ktorá sa aj z celým profesorským zborom a podstatnou časťou vybavenia presunula do mesta Šopron. Týmto zaniklo vysokoškolské lesnícke vzdelávanie na Slovensku a v priestoroch už bývalej univerzity vznikla Československá štátna vyššia lesnícka škola. Vznikla aj nová organizačná štruktúra štátnych lesov, kde je v Banskej Bystrici v roku 1919 vymenovaný Ing. Jozef Opletal za prvého generálneho riaditeľa Štátnych lesov a majetkov pri Ministerstve pôdohospodárstva v Prahe. V roku 1920 dosiahla výmera lesov na Slovensku 1 548 381 ha (31,7 % lesnatosť) a z toho je 39,2 % súkromných, 24,4 % urbárskych, 19,3 % lesov štátnych, 11,9 % obecných a mestských a 5,2 % cirkevných. V priebehu ďalších rokov, vplyvom pozemkovej reformy a zoštátnenia, vzrástol podiel lesov vo vlastníctve štátu, čo sa prejavilo aj v zmene organizačnej štruktúry a názvu kedy od 1. januára 1935 vznikol podnik Štátne lesy a majetky, ktoré patrili pod Ministerstvo zemědelství v Prahe. Na Slovensku správu lesov vo vlastníctve štátu zabezpečovali riaditeľstvá so sídlom v Solivare, Liptovskom Hrádku, Oravskom Podzámku, Žarnovici a Banskej Bystrici. V rámci štátnych lesov bola celková ťažba v roku 1937 na úrovni. V roku 1936 výrazne pokročili aj práce na zriadenie Národného parku vo Vysokých Tatrách, keď bol samotný projekt predložený na schválenie do parlamentu. Jeho samotné vyhlásenie bolo odložené z titulu rozpadu Československa a II. svetovej vojny.
Zánik Československa a následná viedenská arbitráž, ktorá rozhodla o zmenšení územia Slovenska, mala vplyv na výmeru lesov, ktorá bola 1,458 mil. ha, čo predstavovalo 38 % lesnatosť. Vo vlastníckej štruktúre dominovali súkromné lesy (35,2 %), štátne lesy (26,3 %) a spoločenstevné a urbárske lesy (23,5 %). Pre zabezpečenie dostatku lesníckych odborníkov bolo potrebné urýchlene vyriešiť vysokoškolské lesnícke vzdelávanie. V rámci Slovenskej vysokej školy technickej (odbor lesnícky a poľnohospodársky) v Bratislave sa v októbri začalo lesnícke vyučovanie. V roku 1941 bola dokončená vo Zvolene budova Riaditeľstva štátnych lesov a majetkov, ktorá v nasledujúcich rokoch sa stáva sídlo významných lesníckych inštitúcií zameraných hlavne na hospodársku úpravu lesov. Vojnové udalosti a prechody frontu negatívne ovplyvnili nielen hospodárenie v lesoch (nekontrolovaná ťažba, pasenie dobytka v lese), ale často dochádzalo aj k ničeniu hnuteľného a nehnuteľného majetku.
1949 – 1988
Zmeny politického systému, ktoré sa začali po Februárovom prevrate 1948 ovplyvnili celú spoločnosť vrátane lesného hospodárstva. Jedno z prvých opatrení novej vlády bolo zamerané na pozemkovú reformu, kedy bola prakticky znárodnená všetkým majiteľom poľnohospodárska a lesná pôda o výmere väčšej ako 50 ha. Koncom roka 1948 vyvrcholila dlhoročná snaha lesníkov, kedy bol vyhlásený Tatranský národný park. V roku 1952 bola lesnícka časť Vysokej školy poľnohospodárskej a lesníckej presunutá vo Zvolena, kde vznikla Vysoká škola lesnícka a drevárska, dnešná Technická univerzita vo Zvolene. V roku 1953 sa ukončila prvá inventarizácia lesov na Slovensku a podľa jej výsledkov výmera lesov dosahovala 1,771 mil. ha z čoho vo vlastníctve štátu bolo 1,108 mil. ha a ďalších 662 tisíc ha v odbornej štátnej správe. Na zvládnutie vypracovávania plánov pre štátne lesy bol v roku 1952 zriadení národný podnik Lesoprojekta so sídlom vo Zvolene. Hoci lesy boli takmer výlučne obhospodarované štátom, prebiehali časté reorganizácie ich riadenia. Niektoré organizačné zmeny mali negatívny vplyv na stav lesov (napr. oddelenie pestovnej a ťažbovej činnosti), ktoré spôsobilo veľké problémy v riadení lesného hospodárstva. Reorganizácie sa dotýkali aj lesníckeho výskumu, kedy v roku 1957 sa lesnícky výskumný ústav v Banskej Štiavnici osamostatnil od českého lesníckeho výskumu. Následne bol Výskumný ústav lesného hospodárstva presťahovaný v roku 1964 do Zvolena, kde prostredníctvom 6 výskumných staníc začal komplexne zabezpečovať riešenie vedecko výskumných úloh pre lesné hospodárstvo. V nasledujúcich rokoch lesnícky výskumný ústav prešiel viacerými zmenami a od roku 2006 sa stal súčasťou Národného lesníckeho centra.
Po prijatí novej ústavy pokračovala centralizácia riadenia v štáte, ktorá sa nevyhla ani lesnému hospodárstvu a v roku 1960 boli lesy na Slovensku riadené Ministerstvom poľnohospodárstva, lesného a vodného hospodárstva v Prahe. Zmeny v riadení lesného hospodárstva na najvyššej úrovni boli spojené s vytvorením československej federácie, kedy 1. januára 1969 vzniklo Ministerstvo lesného a vodného hospodárstva Slovenskej socialistickej republiky. V tomto období sa v lesnom hospodárstve začal prejavovať nedostatok kvalifikovanej robotníckej pracovnej sily. Preto v roku 1978 vznikol Ústav pre výchovu a vzdelávanie pracovníkov lesného a vodného hospodárstva SSR, ktorého hlavnou úlohou bolo metodické riadenie lesníckych odborných učilíšť. Koncom sedemdesiatich rokov minulého storočia sa ukončila transformácia užívania a obhospodarovania lesov, kedy 99,15 % z celkovej výmery lesov boli v užívaní štátu resp. družstiev a len 0,04 % (809 ha) ostalo v užívaní súkromných osôb. Celková výmera lesov bola 1 906 366 ha. V roku 1983 sa inštitucionálne posilnil základný výskum súvisiaci s ekológiou lesa, kedy vo Zvolene vznikol Ústav ekológie lesa.
1989 – 2000
V novembri 1989 sa uskutočnila Nežná revolúcia, ktorá odštartovala významné politické a spoločenské zmeny v Československu a na Slovensku. Tieto zmeny sa už začali čiastočne premietať aj do Akčného plánu lesného hospodárstva, ktoré vydalo začiatkom roku 1990 Ministerstvo lesného a vodného hospodárstva a drevospracujúceho priemyslu na Slovensku. Tento akčný plán zdôraznil nutnosť zavádzania jemnejších spôsobov obhospodarovania lesa, ochranu genetických zdrojov lesných drevín a zvýšenú pozornosť venovala aj otázkam ekonomiky lesného hospodárstva, kde zdôrazňuje potrebu oceňovanie ekosystémových služieb lesa. Začiatkom deväťdesiatych rokov minulého storočia začína reštitúcia lesov, ktoré sa vracajú pôvodným majiteľov. V roku 2000 je vlastnícka štruktúra lesov nasledovná:
Lesy vo vlastníctve štátu a lesy neznámych vlastníkov sú obhospodarované nasledovnými lesníckymi subjektmi: Lesy SR š.p. Banská· Bystrica, štátne lesy TANAP, Lesopoľnohospodársky majetok, š.p. Ulič, Vojenské lesy a majetky Pliešovce, školské lesy - TU Zvolen a stredné lesnícke školy. V tomto období vznikajú rôzne združenia vlastníkov lesa a samosprávne lesnícke organizácie: Únia regionálnych združení vlastníkov neštátnych lesov Slovenska, Združenie vlastníkov súkromných, spoločenstvených a obecných lesov Pohronskonovohradského regiónu, Združenie obecných lesov Slovenska, Únia diecéznych lesov Slovenska, Slovenská lesnícka komora, Združenie zamestnávateľov lesného hospodárstva SR. Podiel lesné hospodárstva na celkovom HDP Slovenka dosahuje úroveň 0,56%.
Octavia Spencerová
Kariéra
Svoju kariéru zahájila v roku 1996 vo filme Čas zabíjať spolu so Sandrou Bullockovou. Neskôr si zahrala menšie úlohy vo filmoch ako príklad Nepobozkaná s Drew Barrymore, či druhej časti filmu Spiderman. Účinkovala aj v televíznych seriáloch ako Pohotovosť či Teória veľkého tresku.
Viac dariť sa jej začalo až v roku 2008, keď sa začala objavovať v dôležitejších filmových úlohách. Taktiež režírovala krátky film The Capitain z roku 2009.
V roku 2011 bola obsadená do filmu Farba citov, kde sa objavila ako dobrosrdečná slúžka Minny. Za túto úlohu získala ocenenia Oscar, Zlatý glóbus či BAFTA a stala sa z jednou najvyhľadávanejších herečiek Hollywoodu.
Croutelle
Croutelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Octavia Spencerová
Kariéra
Hrala aj v snímkoch ako Rezistencia (2015), Otcovia a dcéry (2015) či Skryté čísla (2016) za ktorý si vyslúžila druhú nomináciu na Oscara. Tiež prepožičala svoj hlas v animovanej rozprávke Zootropolis (2016).
Croutelle
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Christian Mayer
Christian Mayer (* 20. august 1719, Modřice† 16. apríl 1783, Mannheim) bol česko-nemecký jezuita, fyzik, astronóm, geodet, kartograf a meteorológ. Preslávil sa predovšetkým objavmi a štúdiom dvojhviezd. Založil hvezdáreň.
Život
Narodil sa na Morave. Vyštudoval teológiu v Mainzi a potom, roku 1745, vstúpil do Spoločnosti Ježišovej v Mannheime. Tu dostal učiteľské školenie a začal učiť matematiku a klasické jazyky v Aschaffenburgu. V roku 1751 bol menovaný profesorom filozofie na univerzite v Heidelbergu, v roku 1752 sa stal tamtiež profesorom experimentálnej fyziky.
Pri pobyte v Paríži, kde študoval hydrológiu, sa od tunajších astronómov, ktorými boli Nicolas Louis de Lacaille, Jérôme Lalande, César François Cassini de Thury či Pierre Bouguer, naučil využívať nové astronomické a geodetické prístroje. Po návrate do Nemecka si v palácovej záhrade vo Schwetzingene zriadil prvé observatórium a pozoroval potom návrat kométy (1759), tranzit Venuše (1761) aj čiastočné zatmenie v rokoch 1765 a 1778. Roku 1769 pozoroval ďalší prechod Venuše cez Slnko v Petrohrade, spolu s Andersom Johanom Lexellom. So svojím kolegom Johannom Metzgerom objavili vyše sto dvojhviezd. Mayer ako prvý vyslovil myšlienku, že sa dvojhviezdy točia okolo spoločného ťažiska.
Roku 1763 bol menovaný dvorným astronómom. V roku 1768 bol zvolený za člena Nemeckej akadémie vied - Leopoldina. V roku 1771 bol poverený riadením výstavby Mannheimskej hvezdárne, neskôr sa stal jej prvým riaditeľom. Roku 1773 sa stal členom britskej Kráľovskej akadémie vied (Royal Society).
Silénos
náhľad|445x445bod|Rímska kópia helenistickej sochy Siléna držiaceho strapec hrozna a pohár vína, Vatikánske múzeá (Pius-Clementine Museum, Izba múz), Rím Silénos alebo Seilénos je v starogréckej mytológii vychovávateľ a sprievodca boha vína Dionýza. Obvykle je zobrazovaný ako trochu pupkatý, plešatý a podgurážený starec s konskými ušami.
Pôvod
O jeho pôvode sa nevie nič určité. Niekedy sa uvádza, že sa zrodil z krvi zmrzačeného Úrana, inokedy sa za jeho otca považuje boh Hermes alebo Pan a za matku Kybelé. Nič nie je známe ani o jeho mladosti, lebo v mýtoch ho opisujú už len ako starca. Silénos bol daimón, ktorý predstavoval ducha divokej prírody. V umení bol často zobrazovaný ako napoly človek a napoly zviera, s ušami a niekedy i nohami a chvostom koňa. Často sa jeho meno uvádzalo v plurále (Siléni). Neskorší siléni boli opití stúpenci Dionýza; zvyčajne holohlaví a tuční s hrubými perami, skrčenými nosmi a s nohami človeka. Neskôr sa množné číslo „siléni“ prestalo používať a asociovalo sa to len so Silénom, učiteľom a verným spoločníkom boha vína Dionýza. Siléni boli starovekými autormi často zamieňaní so satyrmi a niekedy aj za boha Pana. Niekedy môže byť zložité rozlíšiť v umení zobrazenia silénov od satyrov, aj keď satyrovia mali kozie nohy a boli väčšinou mladí, kým siléni sa zobrazovali ako starí muži s konskými ušami.
Silénos bol notoricky známy konzument vína, býval zvyčajne opitý a museli ho podopierať satyrovia alebo ho niesol somár. Silénos bol opísaný ako najstarší, najmúdrejší a najopitejší zo stúpencov Dionýza a hovorilo sa o ňom, že je vychovávateľom mladého boha. Vďaka tomu spadá do kategórie učiteľov či vychovávateľov bohov, ktorá zahŕňa napríklad aj Priapa, Hermafrodita, Kédalióna či Cheiróna.
Keď bol Silénos opitý, tak mal jedinečné znalosti a moc proroctva. Najznámejší príbeh, ktorý sa so Silénom spája, je príbeh, kedy sa stratil a blúdil vo Frýgii, až kým ho roľníci nezachránili a nevzali k ich kráľovi Midasovi, ktorý sa k nemu správal láskavo. Na oplátku za Midasovu pohostinnosť mu Silénos porozprával niekoľko príbehov a kráľ, očarený Silénovým rozprávaním, ho zabával päť dní a nocí. Dionýzos ponúkol Midasovi odmenu za jeho láskavosť voči Silénovi a Midas si vybral silu premeniť všetko, čoho sa dotkol, na zlato.
Silénos bežne figuruje v rímskych námetoch pre sarkofágy, stelesňujúcich transcendentné prísľuby dionýzovského kultu.
Papposilénos
Papposilénos „tatko Silén“ je reprezentácia Siléna, ktorá zdôrazňuje jeho starobu, často vykresľovaný v satirických hrách alebo komédiách. Na maľbách na vázach sú jeho vlasy často biele a ako aj na soškách, tak má vypuklé brucho či ochabnuté prsia. V týchto zobrazeniach je často jasné, že Papposilénos je herec, ktorý hrá rolu.
V umení
Koncom 19. storočia bol v Nemecku a vo Viedni symbolizmus zo starovekého Grécka reinterpretovaný prostredníctvom novej freudovskej prizmy. Približne v rovnakom čase secesný umelec Gustav Klimt používa neúctivého Silena s bacuľatou tvárou ako motív v niekoľkých dielach. náhľad| Silénos s malým Dionýzom, mramorová socha, rímska kópia z polovice 2. storočia nášho letopočtu podľa gréckeho originálu od [[Lysippos|Lysippa (cca 300 pred Kr. ]]
Hvannasund
Hvannasund (dánsky: Kvannesund, starší názov Quannesund) je dedina na Faerských ostrovoch, čo je autonómna oblasť v Dánsku.
Poloha
Hvannasund sa nachádza na západnom pobreží ostrova Viðoy. Súsedí s dedinou Norðdepil, ktorá je na ostrove Borðoy. Dediny sú vzájomne prepojené pomocou priehrady. Severne od Hvannasundu ležia veľký popraskané skaly majúce názov Skrudhettan. Stará legenda hovorí, že skaly sa rozpadli vo chvíli, keď sa Ježiš narodil.
Zaujímavosti
Dňa 26. mája 2008 zasiahlo osadu mini-tsunami. Katastrofa sa však obišla bez zranení či stratách na životoch.
Dňa 3. septembra 2008, mestská rada vyhlásila, že sa bude konať referendum o zlúčení osady Hvannasund s mestom Klaksvík. Referendum sa konalo 17. septembra. Z celkového počtu 321 oprávnených, 278 hlasovalo. Výsledkom bolo 68 za, 208 proti a 2 hlasovacie lístky boli prázdne, a tak bolo spojenie odmietnuté.
Externé odkazy
Oficiálna stránky mesta
Magnetová ulica
Magnetová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Križuje sa len s Olbrachtovou ulicou.
Veterný vrch (vrch vo Veľkej Fatre)
Veterný vrch je vrch vo Veľkej Fatre. Leží nad obcou Liptovské Revúce, približne severne od Banskej Bystrice. )
Poloha
Nachádza sa v juhovýchodnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Hôľna Fatra. Vrchom vedie hranica medzi Žilinským a Banskobystrickým krajom a zároveň okresmi Banská Bystrica a Ružomberok. Zasahuje na katastrálne územia obcí Liptovské Revúce a Staré Hory. Najbližšími sídlami sú južne situovaná osada Valentová, patriaca k obci Motyčky, juhozápadne ležiace Staré Hory a severovýchodným smerom obec Liptovské Revúce. Vrch patrí do Národného parku Veľká Fatra.
Opis
Veterný vrch je súčasťou mohutného hrebeňa, ktorý vedie z masívu Krížnej východným smerom cez Šturec  na Zvolen. Severným smerom sa nachádza vrch Ostré brdo, Ploská a Čierny kameň , východným Čierna hora , Šturec  a Bukovec , južným Jelenská skala  a Stará hora  a západným Majerova skala , Krížna, Repište , Frčkov  a Ostredok. Severná časť hrebeňa je odvodňovaná riekou Revúca do Váhu, vodu z južných svahov odvádza potok Rybie do Starohorského potoka a Bystrice v povodí Hrona. Vrcholom vedie turistická magistrála z Krížnej na Donovaly. Na východnom úpätí sa nachádza Východné Prašnické sedlo, ktorým v minulosti viedla jedna z cestných spojníc Pohronia a Liptova.
Výhľady
Vrch i hrebeň pokrýva súvislý lesný porast, neumožňujúci rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité veľkofatranské vrcholy a blízke Starohorské vrchy, pri priaznivých podmienkach tiež Kremnické vrchy, Poľanu a Nízke Tatry.
Cuhon
Cuhon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Marignac-en-Diois
Marignac-en-Diois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marsanne (obec)
Marsanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
2011 CQ1
2011 CQ1 je malý 1,3 metrový asteroid, ktorý bol objavený 4. februára 2011. V deň objavu tesne preletel okolo Zeme vo výške asi 5 500 kilometrov. Zem by však neohrozil, pravdepodobne by sa rozpadol ešte v atmosfére.
Curçay-sur-Dive
Curçay-sur-Dive je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Femto-
Femto- (symbol f) je predpona jednotiek v metrickej sústave vyjadrujúca násobok 10−15. Do sústavy SI bola pridaná v roku 1964. Pochádza z dánskeho slova femten, "pätnásť".
Príklady použitia:
Femtometer zdieľa symbol jednotky (fm) so staršiou jednotkou fermi, ktorá nie je súčasťou sústavy SI, ale veľkostne je s femtometrom zhodná. Fermi, jednotka pomenovaná na počesť Enrica Fermiho, sa často vyskytuje v jadrovej fyzike.
Prímorské Alpy
Prímorské Alpy (francúzsky Alpes Maritimes; taliansky Alpi Marittime) je pohorie nachádzajúce sa úplne na juhu Álp. Desatinou svojej rozlohy leží na talianskom území a väčšinou vo Francúzsku. Najvyšším vrchom pohoria je Monte Argentera (3 297 m) nachádzajúcim sa v Taliansku. História pohoria bola pre svoju krásu a divokosť spomínaná už z dôb starého Ríma, v tejto dobe ešte nemalo pevne stanovené hranice.
Poloha
Rozloha pohoria je 7 000 km², čo ho radí jedným z najväčších celkov v Alpách. Od Kottických Álp je pohorie oddelené na severe údoliami riek Stura a Ubaye. Cestné sedlo Colle di Tenda a toky riek Vermenagna a Roya tvoria hranice na východe, kde Prímorské Alpy susedia s Ligúrskymi Alpami. Na západe a juhozápade sú hranicou toky riek Verdon, Artuby a Argens. Južné svahy pohoria splývajú až k Azúrovému pobrežiu.
Geológia a geografia
Geomorfologicky sú Prímorské Alpy súčasťou Vonkajších kryštalických Álp. Sú tvorené hlavne kryštalickými horninami ako sú bridlice, žula a kompaktná rula. Cez pomerne veľkú výšku tu ľadovce dnes už neexistujú, aj keď sú stále uvádzané niektoré celoročné firnoviska. Ešte na počiatku 20. storočia tu boli dva ľadovce v najvyššej oblasti Argentera. Ako pozostatky posledného glaciálu sú ostro vyhĺbené údolia na juhu pohoria. Najznámejším kaňonom oblasti je Grand canyon du Verdon. Ten je dlhý 21 km a až 700 m hlboký. Na jeho dne preteká rieka Verdon a je jedným z najnavštevovanejších prírodných kútov Francúzska. Ďalším veľkým zárezom je kaňon rieky Cians, ktorého výškový rozdiel 1 600 m prekonáva rieka iba 25 km. Na talianskom území zasahujú od severu do pohoria iba tri významnejšie údolia: Vallone della Rovina, Valle Valleta a Val Sankt´Anna.
Členenie
Pohorie sa delí na niekoľko pomerne veľkých celkov. Na talianskej strane sú to Argentera a Tenibre. Vo Francúzsku sú to plošne rozsiahle skupiny Mercantour, Pelat, Niceské predhorie a Castellanské predhorie.
Vrcholy
náhľad|Monte Pelat náhľad|Corno Stella Najvyšším vrcholom celého pohoria je Monte Argentera. Najvyšším vrcholom francúzskej časti je Monte Gelàs.
Príroda
náhľad|Dolina Vallon de Mollières v národnom parku Mercantour náhľad|Sedlo Col de la Bonette a vrchol Cime de la Bonette (2 860) Veľké výškové rozdiely a tým pádom značné klimatické rozpätie má za následok veľmi bohatú flóru a faunu v horách a predhoriach. Sú tu napríklad, vo Francúzsku už vzácne, rozsiahle smrekovcové lesy. Horná hranica lesov tu dosahuje výšky okolo 2 500 m. Vyššie sa tiahnu na vegetáciu bohaté alpínske lúky často porastené rododendrony. Z klasickej horskej fauny tu žije svišť, kamzík, kozorožec či muflón. Na francúzskom území sa pri hranici s Talianskom rozkladá Národný park Mercantour (údolie Vallée des Merveilles), ktorý je zároveň najmladším národným parkom vo Francúzsku, založeným v roku 1979. Plocha parku je 68 000 ha. Na talianskom území sa nachádza prírodná rezervácia Parco Naturale dell´Argentera. V blízkosti sedla Colle di Tenda leží chránená oblasť Riserva Naturale della Bosco e Laghi Palanfré.
Turizmus
Hlavnými turistickými centrami oblasti sú mestá Valdieri, kúpele Therme di Valdieri (1 368 m) (východzí bod výstupu na Monte Argentera), Cannes, Nice, Barcelonnette, Draguignan. V blízkosti vrcholu Monte Bego (2 873 m) boli objavené dávne kresby staré 3-4 tisíc rokov. Celkom sa dochovalo 45 000 obrazcov a malieb. V údolí Vallée des Merveilles sa nachádza ďalšie nálezisko nástenných kresieb. Komunikačne je pohorie veľmi dobre prístupné. Je tu hustá sieť ciest priamo križujúcimi horami, ktoré často vedú cez horské cestné sedlá značných výšok. V masíve Mercantour sa nachádza štvrté najvyššie položené alpské cestné sedlo Col de la Bonette (2 715 m). Z tohto sedla odbočuje okružná cesta okolo vrcholu Cime de la Bonette, ktorá kulminuje vo výške 2 802 m a vracia sa naspäť na Col de la Bonette. Je to najvyššie miesto, kadiaľ kedy viedla trasa cyklistických pretekov Tour de France. Medzi horolezcami je obľúbené centrum Saint-Martin-Vésubie. Najznámejším zimným strediskom pohoria je Isola 2000 (2 091 m) postavená v roku 1971.
náhled|stred|800px|Panoráma masívu Mercantour
Curzay-sur-Vonne
Curzay-sur-Vonne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mestská hromadná doprava v Piešťanoch
Mestská hromadná doprava v Piešťanoch je zabezpečovaná autobusovou dopravou, ktorú prevádzkuje spoločnosť ARRIVA Trnava. Služby MHD sú poskytované na 11 autobusových linkách s číslovaním 1 – 4, 8, 11 – 14, 18 a 20. ARRIVA Trnava prevádzkuje v Piešťanoch 2 typy vozidiel.
Centristická demokratická internacionála
Centristická demokratická internacionála (CDI, :Centrist Democrat International, :Internacional Demócrata de Centro) je celosvetová kresťansko-demokratická politická organizácia, združujúca kresťansko-demokratické, centristické a ďalšie politické strany.
História
Organizácia bola založená v roku 1961 na svetovej konferencii v Čile ako Kresťansko-demokratická svetová únia (CDWU), ktorá sa snažila vybudovať novú jednotnú organizáciu na odkazoch kresťansko-demokratických internacionál v minulosti a vytvoriť tak na ideách kresťanskej tretej cesty alternatívu ku Socialistickej internacionále. V roku 1982 bola premenovaná na Kresťansko-demokratickú internacionálu (CDI), potom v roku 1999 na názov Kresťansko-demokratická internacionála ľudových strán (CDPPI) a v roku 2001 na súčasný názov Centristická demokratická internacionála (CDI).
Tatranský pohár 2021
Tatranský pohár 2021 bol 74. ročník hokejového turnaja v ľadovom hokeji. Konal sa na Zimnom štadióne v Poprade v termíne od 19. do 22. augusta 2021 aj s medzinárodnou účasťou. Turnaja sa nezúčastnil pôvodne pozvaný tím Cardiff Devils, ktorému kvôli zdĺhavému procesu vybavovania pracovných povolení nestihli prísť načas zahraniční hráči a preto ich na turnaji nahradil tím MHK 32 Liptovský Mikuláš.
Janečko
Janečko je priezvisko, pozri Janečko (priezvisko), napr.:
Dangé-Saint-Romain
Dangé-Saint-Romain je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Vienne, v regióne Poitou-Charentes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marsaz
Marsaz je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Plávanie na Letných olympijských hrách 2016 – 400 metrov polohové preteky ženy
Disciplína 400 metrov polohové preteky ženy na Letných olympijských hrách 2016 sa konala 6. augusta v Estádio Aquático Olímpico.
Rekordy
V priebehu disciplíny bol rekord prekonaný.
Cesta I. triedy 59 (Česko)
Cesta I. triedy 59 je česká cesta I. triedy, ktorá začína v Ostrave na križovatke s cestou I/11 a pokračuje cez Orlovú do Karvinej, kde končí na križovatke s cestou I/67.
Manuel I. (Byzantská ríša)
Manuel I. Komnénos (, prezývaný aj Porfyrogennétos narodený v purpure; * 28. november 1118, Konštantínopol† 24. september 1180, Konštantínopol) bol byzantský cisár v rokoch 11431180.
Jeho vláda bola spojená s početnými bojmi, druhou križiackou výpravou a prijímaním západného štýlu života v Byzantskej ríši. Snažil sa upevniť byzantskú moc na Balkáne a v Malej Ázii. Na uhorský trón dosadil Arpádovca Bela III. a spolu s rímskym cisárom Konrádom III. viedol boje s Normanmi na Sicílii. Po Konrádovej smrti sa neúspešne snažil od pápeža získať západnú cisársku korunu, po nezdare zase obmedziť vplyv Fridricha I. v Itálii. Moc nad Levantou sa mu podarilo získať len čiastočne, získal moc v Kilikii a Antiochijsku, no Jeruzalemské kráľovstvo zostalo relatívne nezávislé. Boj proti moci Benátok vyústil v konfiškáciu benátskych majetkov v roku 1171. Spočiatku úspešné boli aj Manuelove boje proti rúmskym Seldžukom, cisárove prísne požiadavky však spôsobili, že sultán Kilič Arslán II. nebol ochotný akceptovať ponúkaný mier, čo viedlo byzantskej porážke v bitke pri Myriokefalone.
Vo vnútornej politike sa Manuel držal spojenectva s cirkvou a bojom proti heretikom. Bol významným mecenášom umenia. Doboví historici ako Eustathios Solúnsky, Ióannes Kinnamos, či Nikétas Choniates jeho vládu hodnotia pozitívne a nebránia sa ani Manuelovej glorifikácii. Súčasná historiografia sa na Manuela pozerá kritickejšie a v konci jeho vlády vidí prvé zárodky úpadku Byzancie v 12. storočí. Na trón po jeho smrti nastúpil jeho syn Alexios II.
Raný život a nástup na trón
vľavo|náhľad|Smrť [[Ján II. (Byzantská ríša)|Jána II. a korunovácia cisára Manuela, iluminácia z manuskriptu dejín Viliama z Týru, dnes Bibliothèque nationale de France]] Manuel sa narodil 28. novembra 1118 ako štvrtý syn byzantského cisára Jána II. Komnéna a Ireny Uhorskej. Jeho starým otcom bol uhorský kráľ Ladislav Svätý. Podobne ako väčšina byzantských panovníkov, aj Manuel bol vzdelaný človek s rozsiahlymi záujmami. V mladosti sa zúčastnil ťažení Jána II. v Anatólii, kde sa vyznamenal svojou statočnosťou. Zasnúbený bol s Bertou zo Sulzbachu, ktorá bola spriaznená s rímsko-nemeckým panovníkom Konrádom III.
Situácia pre Manuela ako nástupcu na trón spočiatku nebola prívetivá. Hoci bol nástupnícky systém v Byzantskej ríši pomerne voľný, ako štvrtý syn nemal veľké šance na to, stať sa cisárom. Ján mu však plánoval pripraviť panstvo pozostávajúce z územia Kilíkie, Antiochie a Cypru. Situácia sa zmenila po tom, čo cisárovho najstaršieho syna, cézara Alexia a následne aj druhorodeného Andronika postihla nejaká choroba, snáď virulentná horúčka a obaja v roku 1142 zomreli.
Kontrabas
Kontrabas je najväčší sláčikový hudobný nástroj. Má hlboký tónový rozsah. Má široké využitie v modernom symfonickom orchestri ale aj v džeze a v hudobných žánroch ako rock and roll, rockabilly/psychobilly, folk a iné.
Manuel I. (Byzantská ríša)
Raný život a nástup na trón
Okrem Manuela žil ešte jeho starší brat Izák. Cisár Ján v roku 1143 počas výpravy v Kilíkii vážne ochorel a na smrteľnej posteli za svojho nástupcu zvolil Manuela, ktorý s ním bol na ťažení. Stalo sa tak podľa jeho slov pre Manuelovu odvahu a pripravenosť. Izák mal byť na rozdiel od neho nestabilný a pyšný. Po tom, čo 8. apríla 1143 Ján zomrel, prehlásili byzantské vojská dvadsaťštyri ročného Manuela neďaleko mesta Anazarbos za cisára.
Aby si udržal moc, rozhodol sa Manuel rýchlo vrátiť do Konštantínopola, kde v tom čase prebýval jeho brat. Do mesta vyslal svojho generála, domestika Ióanna Axoucha, aby Izáka a cézara Rogera zadržal a pripravil pôdu na jeho návrat. Okrem získania podpory mešťanov a cirkvi bolo tiež potrebné vybaviť cisárov pohreb a uskutočniť korunováciu. Tá sa uskutočnila po Manuelovom návrate, možno v novembri 1143, vykonal ju patriarcha Michal II. Kurkuas. Krátko na to Manuel svojho brata prepustil a uzmierili sa.
náhľad|[[Križiacky štát|Križiacke štáty na Blízkom východe v roku 1135]]