cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samuel Libai
Samuel Libay bol významnou osobnosťou mesta Banská Bystrica. Počas svojej zlatníckej kariéry bol majstrom, cechmajstrom, vychoval budúcich zlatníkov a svoju prajnosť prezentoval aj v sociálnej oblasti. Svojim dielom dokázal nenahraditeľnosť a jedinečnosť ručnej zlatníckej práce v období, keď v súťaži s lacnejšou strojovou výrobou strácala svoje pozície. Jeho práce svedčia o poctivej remeselnej príprave, sú dokladom jeho zručnosti, zlatníckeho majstrovstva, ale aj schopnosti umeleckého pozorovania.
Životopis
Samuel Libay, ml. (tiež Sámuel von Libay, Libaÿ, Libóy, Libai, Liebei, Libei) sa narodil 11. marca 1782 v Modre, v rodine miestneho zlatníka Samuela Libaya (1755 – 1818) a Alžbety rod. Rázga (1753 – 1826). Krstnými rodičmi mu boli modranskí mešťania – mäsiar Imrich Wolesch s manželkou Juditou a Ján Oblátkas s manželkou Teréziou. Keď mal Samuel 6 rokov, rodina sa presťahovala do neďalekého Pezinka.
Ako 16-ročný sa začal učiť za zlatníka v bratislavskej v dielni Jána Michala Tirtscha (tiež Johann Michael Turtsch, Tirsch), rodáka zo šarišských Lipian a žiaka banskobystrického majstra zlatníka Samuela Hallera. Ako 19-ročný (1801) sa stal zlatníckym tovarišom. V listinách bratislavského zlatníckeho cechu sa zachoval záznam, v ktorom sa píše „o prepustení učňa Samuela Libaya zo stavu učňovského“ a v zápise z 28. júna 1801 je zmienka, že „majster Tirtsch a cech prepúšťajú Samuela Libaya na stupeň tovariša“.
Po dokončení povinnej vandrovky sa Samuel Libay v roku 1805 usadil natrvalo v Banskej Bystrici. Slobodné kráľovské mesto sa stalo 23-ročnému mladému zlatníkovi celoživotným bydliskom a zlatníckym pracoviskom. Tu vytvoril svoje významné diela, ktoré mesto reprezentovali na významnej Mileniárnej výstave v Budapešti a Svetovej výstave v Paríži.
Dielo
Úžitkové aj umelecké predmety z dielne Samuela Libaya sa nachádzajú v slovenských, maďarských múzeách a súkromných zbierkach. Ich vznik inšpirovala príroda (roháče, kobylky, muchy, komáre) a jemná technika filigránu pripomína krehké japonské umelecké diela. Technikou, podobnou benátskej či bruselskej čipke, vyrábal Libay aj drobné ozdobno-úžitkové predmety (spony, ihlice, brošne, vinety, schránky, krstné medailóny) a veľké plastiky a busty.
Pokál Jozefa Glabitsa
Pozlátený pokál zo striebra darovali mešťania Banskej Bystrice richtárovi Jozefovi Glabitsovi v roku 1835 pri príležitosti jeho tretieho zvolenia za richtára nepretržite od roku 1823. Pokál predstavuje unikátnu zlatnícku prácu tepaného, liateho a rytého pozláteného striebra. Na profilovanej kruhovej nohe, nádobe a vrchnáku sa nachádza plastická godrona, pripomínajúca vajcovec (godrony sa v umeleckých remeslách objavujú v renesancii a klasicizme) a akantové listy (ide o paznechtík ostnatý, rastlinu z oblasti Stredozemného mora a z trópov). Akant sa svojimi tvarmi vždy prispôsobuje vládnemu slohu, zvyčajne má podobu voľných listov, rozvilín alebo ružíc, doplnených tyrkysmi. Na vrchnáku je umiestnená kytica s ametystami a zafírmi. Po obvode sa nachádza strieborná nápisová – dedikačná stuha, prerušovaná geometrickým ornamentom a erbom. Vo vlastnom štíte erbu je umiestnená postava bohyne Justície, symbolu súdnictva, so zviazanými očami, symbolom nestrannosti. V jednej ruke drží váhy, zvažuje vinu a nevinu.
V nápisovej striebornej stuhe sa nachádzajú tri symboly s rytými latinskými textami.
„''IOSEPHO GLABITS ab anno 1823 ex voto omnium, communibus suffragiis die 28. Jan. 1835 iterum et tertium Judici Civium Animi.''“
„''Jozefovi Glabičovi, od roku 1823 z vôle všetkých občanov spoločnými hlasmi dňa 28. januára 1835 opäť po tretí krát zvolenému richtárovi.''“
„Laeti et grati Cives Lib[erae] Reg[iae] ac Mont[anae] Civitatis Neozoliensis.“
„Radostní a vďační občania slobodného kráľovského banského mesta Banskej Bystrice.“
Pod nápisovou stuhou sa nachádza 24 kusov tyrkysových očiek, vsadených do rastlinného ornamentu. Pokál je unikátne navrhnutý a skonštruovaný. Po rozobratí sa skladá z 9 častí. Vo vnútri vrchnáka sa nachádza odnímateľná vnútorná časť v tvare kvetu s lupeňmi. Na lupeňoch sú vyryté mená členov vnútornej rady, richtára, mestských sudcov a advokátov z Banskej Bystrice, zvolených počas mestských volieb 28. januára 1835.
Na vrchnom kvete s piatimi lupeňmi sú vyryté mená: Ondrej Czilhert (mestský zástupca), Ján Sumrák (notár), Štefan Peťko (podnotár), Karol Szigethy (mestský advokát) a Michal Fischer (mestský zástupca).
Na spodnom 12-lupeňovom kvete, symbolizujúcu novozvolenú 12-člennú mestskú radu, sú vyryté mená členov: Jozef Glabits (richtár), Michal Rárus (starosta), Ján Svetnický, Matej Sinovicz, Maximilián Ondrejkovič, Karol Invitty, Dr. Karol Wecker, Michal Fischer, Leopold Pierl, František Némethy, Alojz Schenko a Ondrej Czilhert.
Podobne ako vrchnák, je skonštruovaný aj samotný pohár, ktorého vnútro sa dá od plášťa oddeliť. Vo vnútornej časti sa z vonkajšej strany nachádza v nemeckom jazyku odkaz samotného autora Samuela Libaya. Uvádza sa v ňom, že pokál bol zhotovený na objednávku Samuelom Libayom, v spolupráci s Jurajom Sodomkom, Františkom Rosenbergerom a Alojzom Herritzom. Pokál je uložený v špeciálnom drevenom puzdre na mieru vyrobenom pre tento vzácny artefakt. Pokál bol vystavený na Mileniárnej výstave v roku 1896 v Budapešti.
Výška pokálu je 24 cm. Priemer postavy je 7,9 cm a priemer pokála je 9,1 cm.
Výchova zlatníckeho dorastu
Samuel Libay počas svojej činnosti umeleckého zlatníka a strieborníka vychoval 14 budúcich zlatníkov. Patrili medzi nich: Pavol Kupec, Pavol Libay, Daniel Škultéty, Karol Miškovský, Alojz Herritz, Mikuláš Malagreda, Michal Schnell, Jakub Trauer, Karol Ľudovít Libai, Ján Nepomuk Zollner, Ján Wünsch, Ferdinand Reimlinger, Samuel Lettner a Karol Herman Teodor Lindtner. Niektorí z nich boli dôstojnými pokračovateľmi umenia svojho majstra a učiteľa.
Spolupracovníci v Libayovej dielni
V zlatníckom remesle Libayovej dielne kontinuálne pokračovali František Rosenberger a jeho žiak Viliam Emler, ktorý sa mimoriadnym spôsobom zaslúžil aj o zachovanie časti zlatníckej dielne majstrov Františka Rosenbergera a Samuela Libaya. Po smrti Viliama Emlera (1897) odovzdala vdova Juliana Linkesch (1853 – 1902) časť dielne do múzea.
Rodinný život
Do manželstva vstúpil Samuel Libay ako 29-ročný a za manželku si zobral 26. augusta 1811 v Bratislave 20-ročnú Frederiku Schröppel (1789 – 1862, tiež Anna Rosina Friederica Carolina Schrőpl, Schrőppl, Schrőp, Schreppel), dcéru mlynárskeho majstra Pavla Schröppela a manželky Barbory, rod. Haas. Schröppelovci pochádzali z bavorského mesta Erlangen. Na svadbe bol mladému zlatníkovi svedkom Andrej Czilchert, waldbürger z Banskej Bystrice, svedkom nevesty bol Gottlieb Zendy, obchodník z Bratislavy. Manželia Libayovci mali 6 detí, prvým dieťaťom bol Augustín Teofil, budúci lekár, po ňom prišli v Banskej Bystrici na svet Karol Ľudovít, budúci významný maliar a vedutista, Terézia Frederika, Augusta Ludovika, Viliam Móric a posledným potomkom bol Samuel Adolf.
Samuel Libay zomrel 7. augusta 1866 vo veku 84 rokov. Pochovaný je v rodinnej hrobke na miestnom evanjelickom cintoríne v Banskej Bystrici.
Viliam Lichner
Viliam Lichner (* 20. október 1902, Banská Bystrica – † 23. november 1977, Bratislava; pochovaný v Šamoríne) bol slovenský dôstojník a generál.
Martin Dejdar
Martin Dejdar (* 11. marec 1965, Vysoké Mýto) je český herec, dabér, komik, moderátor a producent.
Viliam Lichner
Životopis
V roku 19131921 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 19211924 na Vojenskej akadémii v Míloviciach. Získal dôstojnícku hodnosť. Účastník protifašistického odboja v armáde. Od roku 1944 zástupca veliteľa 2. čs. paradesantnej brigády v ZSSR. Po vypuknutí SNP 13. októbra 1944 presunutý spolu s jednotkou na povstalecké územie. Brigáda patrila k najlepším vojenským jednotkám v záverečných bojoch SNP. Zúčastnil sa na bojoch o Čierny Balog a pri oslobodení Brezna. Od roku 1945 prednosta MNO v Prahe. Dôstojník ČSĽA, od roku 1947 generálmajor. Zomrel v roku 1977 v Bratislave, pochovaný je v Šamoríne.
Martin Dejdar
Zo života
V druhej a tretej sérii projektu Česko Slovensko má talent v roku 2011 a v roku 2012 bol porotcom súťaže.
Jurovský les
Nachádza sa v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1993 na rozlohe 2,1369 ha a zaradené do 5. stupňa ochrany. Ochranné pásmo nebolo určené.
791 Ani
791 Ani je planétka s priemerom 106 km, ktorú objavil Grigorij Nikolajevič Neujmin 29. júna 1914.
Jurovský les
Predmetom ochrany je: ''Ochrana územia, ktoré je vzácnym zvyškom lužného lesa uprostred poľnohospodársky využívanej krajiny Podunajskej nížiny. Žijú tu populácie pôvodných druhov rastlín.''
3005 Pervictoralex
3005 Pervictoralex je planétka s priemerom 24 km, ktorú objavil Claes-Ingvar Lagerkvist 22. augusta 1979.
Cimoliasauridae
Cimoliasauridae je vyhynutá čeľaď veľmi slabo preštudovaných malých a odchýlnych dlhokrkých plesiosaurov z obdobia kriedy.
Michal Lichý
Michal Lichý (* 2. marec 1871, Rudlová † 23. august 1909, Banská Bystrica) bol slovenský stolár a priekopník robotníckeho hnutia.
Cimoliasauridae
Charakterizoval ich, na rozdiel od čeľadí Elasmosauridae a Plesiosauridae kratší krk a väčšia hlava ale ich zuby pripomínali tie z čeľade Plesiosauridae. Sú známe iba zo skromných ostatkov, väčšinou úlomkov.
Michal Lichý
Životopis
Vyučil sa za stolára, stolársky robotník v Budapešti, v Martine, vo Viedni a v Banskej Bystrici.
Priekopník robotníckeho hnutia. Organizátor robotníckych štrajkov, spoluzakladateľ org. Soc. dem. strany Uhorska, odborových organizácií, 1904 robotníckeho vzdelávacieho spolku Snaha.
Nový Oldřichov
Nový Oldřichov je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 742 obyvateľov, z toho 373 mužov a 369 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,5 roka (muži 37,7 roka, ženy 41,2 roka).
Majstrovstvá sveta v ragby žien 1991
Majstrovstvá sveta v ragby žien 1991 boli 1. majstrovstvá sveta v ragby žien, ktoré síce neorganizovala Medzinárodná ragbyová federácia (IRB), ale neskôr ich schválila. Konali sa od 6. – 14. apríla 1991 v piatich waleských mestách: Cardiff, Aberavon, Llanharan, Pontypool a Swansea, za účasti 12 tímov. Titul získali 🇺🇸, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazili nad 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿.
Marian Janušek
Marian Janušek (* 29. február 1960, Bratislava) je slovenský politik. V rokoch 20062009 bol ministrom výstavby a regionálneho rozvoja.
Osová súmernosť
náhľad|Osová súmernosť v prírode Osová súmernosť alebo zrkadlový obraz určený osou o, je zhodné zobrazenie v rovine, ktoré k bodom priamky o priradí tie isté body, a k bodu A ktorý neleží na priamke o priradí bod A’, pričom zároveň platí vzdialenosť [A,o]=[A’,o] a úsečka [A,A’] je kolmá na priamku o. Osová súmernosť je typ geometrického zobrazenia. Osová súmernosť zachováva vzdialenosti a uhly.
Veta
Nech o je ľubovoľná pevná priamka roviny. Osová súmernosť So (súmernosť podľa osi) je zobrazenie v rovine E2 (dvojrozmerná Euklidovská rovina), v ktorom je priamka o bodovo invariantná, a ktoré každému bodu A neležiacemu na osi o priradí práve jeden bod So(A) = A' tak, že úsečka AA' je kolmá na priamku o a stred AA' leží na osi o. Priamka o je potom osou súmernosti. Osová súmernosť je jednoznačne určená osou súmernosti a dvojicou rôznych bodov A, A' kde A' je obrazom A v tejto osovej súmernosti. Osou súmernosti je potom os úsečky AA'.
NGC 4834
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
Osová súmernosť
Veta
thumb|250px|Osová súmernosť 250px|right|thumb|Príklady osí súmerností objektov
Corneilla-del-Vercol
Corneilla-del-Vercol je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Letisko Slavnica-Dubnica nad Váhom
Letisko Slavnica-Dubnica nad Váhom (ICAO skratka LZDB) je verejné vnútroštátne letisko s nepravidelnou dopravou nachádzajúce sa v blízkosti mesta Dubnica nad Váhom.
Poloha
Nachádza sa v Považskom podolí na strednom Považí, severne od mesta Dubnica nad Váhom a v blízkosti obce Slavnica.
Charakteristika
V areáli letiska sa nachádza Letecké múzeum Slavnica. Spravuje ho Aeroklub Dubnica nad Váhom, ktorého členovia mu zabezpečili 10 lietadiel. Návšteva múzea je bezplatná.
International Bartenders Association
International Bartenders Association (Medzinárodná asociácia barmanov), často zamieňaná s International Bar Association, založená 24. februára 1951 v salóne Grand Hotela v Torquay v Anglicku, je medzinárodná asociácia, ktorá reprezentuje najlepších barmanov sveta.
IBA organizuje každoročne akcie World Cocktail Competition (WCC) a World Flairtending Competition (WFC) a taktiež schvaľuje zoznam oficiálnych koktailov.
Koktaily IBA sú merané v centilitroch než vo viac používaných mililitroch.
Montauriol (Aude)
Montauriol je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Corneilla-la-Rivière
Corneilla-la-Rivière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Orientales, v regióne Languedoc-Roussillon.
Montauriol (Aude)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 77 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Corneilla-la-Rivière
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 4835
NGC 4835 je galaxia v súhvezdí Kentaur, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. júna 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
574
Úmrtia
7. júl Ján III., 61. pápež
Mešek I.
Mešek I. alebo Mieško I. (* asi 935 – † 25. máj 992) bol poľské knieža z dynastie Piastovcov.
Považuje sa za zakladateľa poľského štátu v oblasti Veľkopoľska (s hlavným mestom Hnezdno) a je jeho prvým historickým vládcom - mena jeho legendárnych predchodcov (Ziemonislav, Lešek, Ziemovit a Piast) boli uvedene až v 12. storočí prvým poľským kronikárom, známym ako Gallus Anonymus.
V roku 966 Mešek I. prijal kresťanstvo a oženil sa s Doubravkou z rodu Přemyslovcov, dcérou českého kniežaťa Boleslava I.. Získal Sliezsko a časť Pomoranska. Bol otcom prvého poľského kráľa Boleslava I. Chrabrého.
Július Satinský
Július Satinský (* 20. august 1941, Bratislava – † 29. december 2002, Bratislava) bol slovenský herec, komik, dramatik, prozaik, publicista, spisovateľ a autor literatúry pre deti. Zomrel 29. decembra 2002 vo veku 61 rokov na rakovinu hrubého čreva.
Životopis
Narodil sa 20. augusta 1941 a celé detstvo prežil v Bratislave. Herecké sklony sa u neho prejavovali už v mladom veku a v roku 1958 vyhral recitačnú súťaž Hviezdoslavov Kubín. Neskôr vyštudoval pedagogiku na Strednej pedagogickej škole, profesiu učiteľa však nikdy nevykonával, keďže jeho túžbou bolo herectvo, na ktoré ho neprijali. Na Vysokej škole múzických umení vyštudoval v rokoch 1962 – 1966 dramaturgiu a ako dramaturg v rokoch 19641967 pracoval v Československej televízii v Bratislave. Od roku 1959 spolu s Milanom Lasicom vystupovali ako komická dvojica v autorských reláciách. Účinkovali v Tatra revue a v Divadelnom štúdiu (Divadlo na korze). Po roku 1968, v období normalizácie, naráža aj so svojím hereckým partnerom Milanom Lasicom na množstvo prekážok a po zákaze činnosti na Slovensku pôsobia dva roky v českom divadle Večerní Brno a v rokoch 1972 – 1978 v spevohre Novej scény v Bratislave. V roku 1978 prestúpil do činohry Novej scény. Spolu s Milanom Lasicom je tiež signatárom Anticharty.
Július Satinský bol univerzálnou a tvorivou osobnosťou a svoj talent rozvinul aj ako autor veľkého množstva scénok, dialógov, celovečerných programov. Je tiež autorom viacerých kníh s tematikou jemu blízkych spomienok na Bratislavu, obľúbených kníh pre deti, ale aj prispievateľom do viacerých novín a časopisov. Snáď najpopulárnejší bol kabaretný program "Ktosi je za dverami", v ktorom vystupoval spoločne s Milanom Lasicom a rôznymi hosťami. Význam osobnosti Júliusa Satinského spočíval aj v jeho vplyve na samotného percipienta; glosovanie aktuálnych tém a poznávanie „čŕt Slovákov“ patrili k jeho celoživotnému dielu.
Jeho prvou manželkou bola členka Baletu SND, tanečnica Lúčnice a prekladateľka z angličtiny a španielčiny Oľga Lajdová. V roku 1985 (po dvadsiatich rokoch manželstva) zomrela – utopila sa pri kúpaní v Karibskom mori na Amerických Panenských ostrovoch, tam je aj pochovaná.
Pertoltice pod Ralskem
Pertoltice pod Ralskem je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 381 obyvateľov, z toho 209 mužov a 172 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,4 roka (muži 34,2 roka, ženy 36,8 roka).
Ján Martin Liebhardt
Životopis
Učil na nemeckej katolíckej škole v Banskej Bystrici (zmienky o ňom v roku 1720-1742).
Konopiská
Konopiská je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 2009 na rozlohe 7,5153 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
792 Metcalfia
792 Metcalfia je planétka s priemerom 63 km, ktorú objavil J. H. Metcalf 20. marca 1907.
3006 Livadia
3006 Livadia je planétka s priemerom 11 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 24. septembra 1979.
Klinika Grace
Klinika Grace (v origináli: Grey's Anatomy) je populárny americký seriál odohrávajúci sa na Klinike Grace vo washingtonskom meste Seattle. Seriál debutoval na americkom televíznom kanáli ABC v marci 2005. Na Slovensku sa seriál začal vysielať 23. novembra 2006 na STV. Hlavnou postavou seriálu je doktorka Meredith Grey, ktorá pracuje ako chirurg na spomínanej Klinike Grace.
Ocenenia
Seriál získal mnoho ocenení i nominácii v časovom období 2004 - 2009. Najhodnotnejšie výhry sú Cena Emmy za rok 2008 za najlepší televízny seriál - kategória dráma - najlepšia herečka Katherine Heigl, Zlatý glóbus za rok 2007 za najlepší televízny seriál - kategória dráma, Zlatý glóbus za rok 2006 za najlepšia herečka v seriáli, miniseriáli... Sandra Oh a Cena Emmy za rok 2006 za najlepší televízny seriál - kategória dráma.
Július Satinský
Životopis
So svojou druhou manželkou (od roku 1985) MUDr. Vierou Satinskou (* 1955) mal dcéru Luciu a syna Jána.
Ocenenia
Slovenská astronomická spoločnosť po ňom pomenovala planétku 15946 Satinský objavenú 8. januára 1998 Adriánom Galádom a Alexanderom Pravdom na Astronomickom a geofyzikálnom observatóriu Modra.
1989titul zaslúžilý umelec 1997získal Krištáľové krídlo za celoživotné dielo spoločne s Milanom Lasicom 2003vyznamenaný v Česku Medailou Za zásluhy I. stupňa in memoriam.
Herecké obsadenia
náhľad|Mosadzná plaketa na Moste slávy, Trenčianske Teplice
Serie A 1942/1943
Baráž o udržanie
Bari zostúpilo do Serie B.
Mesianizmus
Mesianizmus je náboženská viera v Mesiáša, v spásu osoby, náboženského alebo národného spoločenstva. Je to koncepcia vyvolenosti a osobitného poslania národa, hnutia a pod.
Lipovec
Lipovec môže byť:
Filmový klub
Filmový klub je subjekt, ktorý organizuje špecifickú kultúrnu činnosť, súvisiacu s filmovým umením.
Dejiny
Slovo filmový klub prvýkrát použil v roku 1920 Louis Delluc (francúzsky avantgardný filmový režisér, scenárista a kritik) vo svojom manifeste, ktorý oznamoval vydávanie nového týždenníka nesúceho tento názov. Týždenník mal podporovať vzťahy medzi obecenstvom a filmovými pracovníkmi a taktiež vyvíjať všetku možnú aktivitu, aby prispel k rozvoju francúzskej kinematografie. V júni 1920 došlo v parížskom kine „La Pépiniere“ k prvej akcii filmového klubu – odzneli tu prednášky André Antoina a Emile Cohla a 14. novembra 1921 sa uskutočnila prvá schôdza filmového klubu spojená s premietaním. V apríli 1921 založil Ricardo Canudo „Klub priateľov siedmeho umenia“, ktorý mal za úlohu podporovať umelecké zameranie filmu, študovať a rozvíjať filmovú estetiku. V roku 1924 sa tento klub spojil s Francúzskym filmovým klubom (ten vznikol po Dellucovom filmovom klube z podnetu Leona Moussinaca) a tak vznikol Filmový klub Francúzska. Pod vedením Germaine Dellucovej, Jacquesa Feydera a Leona Moussinaca obnovil filmové diela prehliadané obecenstvom alebo kritikou a zanedbávané majiteľmi kín. V marci 1945 sa filmové kluby oficiálne združili do Francúzskej federácie filmových klubov. Z jej iniciatívy vznikla v roku 1946 aj Medzinárodná federácia filmových klubov. Jej Zakladateľmi boli Georges Sadoul a Cesare Zavattini.
Filmové kluby a ich formovanie v bývalom Česko-Slovensku
Úsilie o založenie klubového hnutia v Česko-Slovensku malo niekoľko príčin. Po komunistickom prevrate v roku 1948 došlo k výraznému zhoršeniu repertoárovej ponuky v kinách a k jednostrannému uprednostňovaniu filmov zo ZSSR a ľudovo – demokratických krajín, čo predstavovalo 80 percent filmov v distribúcii. Ďalším dôvodom bol aj nedostatok kvalitných filmov zo Západu, o ktorých sa filmoví diváci dozvedali iba z filmových časopisov.
Prvé pokusy prišli v 50. rokoch 20. storočia. Zásluhu na tom mali najmä pražskí vysokoškoláci, ktorí chceli založiť podľa vzoru poľských vysokoškolských filmových kluboch podobnú aktivitu, ktorou by oboznámili širšie publikum s dielami, o ktorých sa bolo možné dozvedieť len z odbornej tlače, väčšinou zahraničnej. Podľa slov jedného zo zakladateľov Jaroslava Novotného, na jeseň roku 1957 vznikol pod patronátom Ústredného výboru Československého zväzu mládeže prípravný výbor Klubu priateľov filmového umenia vysokých škôl a v nasledujúcom roku začal aj premietanie. Pôvodných 180 členov sa počas dvoch rokov rozrástlo na 7 až 12 000 členov. Pôvodné projekcie v budove elektronickej fakulty na Karlovom námestí sa postupne preniesli do Národného technického múzea, potom do kina Belveder na Letnej a neskôr do najväčšieho pražského kina Humanita v Libni. Vtedy došlo ku kontaktom s vtedajším Ústredným výborom Československej spoločnosti pre šírenie politických a vedeckých poznatkov. Tento KPFU mal veľa nadšencov, ale nastali problémy s prenájmom premietacích sál, pretože Pražský filmový podnik pre túto činnosť nemal pochopenie, chýbala celoštátna koordinovanosť, Ústredné riaditeľstvo československého filmu sa stavalo k tejto aktivite nezúčastnene a tým došlo začiatkom roku 1963 k jeho rozpadu.
K najstarším filmovým klubom v Československu patrí aj FK v Brne, ktorý začal činnosť 14. októbra 1957 projekciou v Procházkovej sieni Domu umenia. Už o rok skôr, v roku 1956, však boli snahy o vytvorenie voľného združenia ctiteľov filmového umenia, ktoré by bolo postavené na kvalitatívne pevnej základni podľa vzoru podobných hnutí v zahraničí. Začatiu činnosti brnianskeho klubu predchádzal rok prípravných projektov takzvanej Ľudovej univerzity. V severomoravskom kraji boli prvé FK založené z iniciatívy Československej spoločnosti pre šírenie politických a vedeckých poznatkov v rokoch 1957, 1958 a v roku 1960 sústreďovalo 23 filmových klubov v najdôležitejších mestách a priemyslových strediskách kraja s počtom viac než 15 000 členov. Kluby pracovali do roku 1961.
Dvojročná prestávka v práci filmových klubov, celoštátne vynútená k vyriešeniu niekoľkých problémov (v skutočnosti boli kluby zrušené s odôvodnením, že vytvárajú nežiaduce spoločenské elity) porušila kontinuitu klubovej práce, ale neviedla k likvidácií FK. V druhom polroku 1963 začalo 10 filmových klubov opäť svoju činnosť. Vďaka cyklom ako Desať najlepších filmov sveta podľa bruselskej ankety, významné diela svetovej kinematografie, či slávne postavy svetovej filmovej veselohry sa ak k našim divákom dostali filmy napr. Sergeja Ezenštejna, Ingmara Bergmana, Orsona Wellsa, Charlieho Chaplina, Maxa Lindera a ďalších. Ďalej sa tiež uvádzali projekcie čs. filmov za účasti tvorcov, diskusie, niektoré FK aj publikačnú činnosť a výstavy. V Ostrave základňou klubového hnutia bolo Kino náročného diváka v Dome kultúry pracujúcich, ktoré ako jediné kino tohto druhu v Česko-Slovensku plnilo v prechodnom období niektoré predošlé úlohy. Ďalšie úspešné FK boli v Olomouci a v Opave. V Zlíne (vtedajšom Gottwaldove) začal činnosť Filmový klub náročného diváka v septembri 1958 – organizačne bol začlenený pod československú spoločnosť pre šírenie politických a vedeckých poznatkov, kde tvoril samostatnú sekciu. Zatiaľ čo na území Česka sa FK darilo, na Slovensku bol v tomto období len jeden filmový klub a to v Žiline. Jeho zakladateľom bol Ivan Sklovský.
Obdobie vzniku filmových klubov, príznačné svojim politickým zriadením a spoločenskými podmienkami, nebolo veľmi priaznivé pre rozvoj klubového hnutia. Priestor pre túto činnosť ale otvoril práve pokles návštevnosti v kinách na konci 50. a začiatkom 60. rokov. Prvé filmové kluby niesli názov Kluby priateľov filmového umenia. Podľa slov Daniela Bullu, ktorý stál pri formovaní klubového hnutia a tiež zmapoval jeho pozadie, bol názov filmový klub v tej dobe ideologicky neprijateľný.
Lupa
thumb|Lupa thumb|Zapálenie plameňa pomocou lupy
Lupa alebo zväčšovacie sklo je nástroj používaný na optické zväčšenie pozorovaného predmetu. Skladá sa zo šošovky, vyrobenej typicky zo skla alebo priehľadného plastu a držiaka, ktorý môže mať veľa rôznych podôb, od jednoduchej tyče, cez rôzne stojany, až po puzdra, do ktorých je možné lupu zároveň uschovať.
Filmový klub
Filmové kluby a ich formovanie v bývalom Česko-Slovensku
FK sa stali tiež alternatívou vtedajšej distribúcie a snažili sa vedome neplniť ideovo – politické úlohy na ne kladené. Všetky filmové kluby kládli dôraz na lektorské uvádzanie filmov, čo patrilo vtedy k ich základnej činnosti popri dramaturgií, ktorá v prvých rokoch ich existencie bola tlmená celoštátne nariadenými cyklami. V ľuďoch, ktorí stáli v pozadí filmových klubov, sa však vytvárala silná potreba alternatívnejšej práce z filmom, než akú ponúkali oficiálne orgány. To bol hlavný dôvod, ktorý stál pri zrode filmových klubov a ktorý ich formoval do podoby, v akej ich poznáme dnes.
Lupa
Lupu možno použiť aj na založenie ohňa. Natočením lupy k Slnku a umiestnením do vhodnej vzdialenosti od predmetu, ktorý chceme zapáliť, dôjde ku koncentrácii lúčov dopadajúcich zo Slnka na šošovku na malé miesto na povrchu predmetu.
Lupa je každá spojka s ohniskovou vzdialenosťou menej ako 25cm. Aby bol obraz po prechode spojkou zväčšený musíme predmet zaostriť tak, aby bol buď v ohnisku alebo medzi ohniskom a vrcholom, a zároveň tak, aby obraz vznikol vo vzdialenosti najlepšieho videnia, teda 25 cm od oka. Lúče sú po prechode rozbiehavé a obraz je neskutočný.
Filmový klub
Filmové kluby a ich formovanie v bývalom Česko-Slovensku
V rokoch 1964 a 1966 nastalo kolísanie počtu klubov aj členov, čo súviselo s viacerými postupne sa vyjasňujúcimi problémami v práci, najmä s organizačnou náplňou. ČSFFK ustanovená v 1965 združovala niekoľko desať tisíc ľudí vo viac ako 80 miestach republiky a bola rešpektovaná aj v zahraničí, nakoľko sa v septembri roku 1964 stala členom Medzinárodnej federácie filmových klubov.
Na jeseň 1966 sa dostáva filmovým klubom do rúk prvé číslo orgánu ČSFFK pre filmové kluby – klubový bulletin ČSFFK, ktorý nahradil bulletin Kinoklub. V úvode sa uvádza, že jeho poslaním je odovzdávať informácie o činnosti sekretariátu ČSFFK, o zasadaní predsedníctva Celoštátneho výboru filmových klubov a samotného celoštátneho výboru. V bulletíne mali byť správy o chystaní filmov pre kluby, metodické i polemické články, správy o činnosti FK u nás i v zahraničí a správy o činnosti medzinárodnej federácie FK.
Filmové kluby v armáde
Záujem o ne bol už začiatkom 60. rokov. Z počiatku v armáde tento záujem reprezentovali iba ojedinelé hlasy, ale vedelo sa, že hneď ako začnú pracovať filmové kluby civilne, tento záujem bude širší. Preto vojenská filmová distribúcia uzavrela potrebné dohody s Ústrednou požičovňou filmov a s federáciou čs. filmových klubov a objednala prvé kópie. Členovia vojenských filmových klubov sa tak mohli zoznámiť s modernými prúdmi svetovej kinematografie. FK v armáde pracovali na rovnakých zásadách ako kluby civilné. Nakoľko však nebolo možné zaistiť všetkým klubom lektora na úvodné prednášky a vedenie besied, dostávali kluby ku všetkým cyklom informačné a metodické materiály ktoré mohli, ale aj nemuseli lektora nahradiť.
Filmové kluby detí a mládeže
V druhej polovici 60. rokov sa Čs. Federácia filmových klubov usilovala rozšíriť svoje pôsobenie na mládež a v roku 1967 vydala brožúru Filmové kluby mládeže – príručka pre organizátorov. Organizačné pokyny pre zakladanie FKM vyšli aj v klubovom Bulletine v tom istom roku. Jedným z prvých FKM bol v Českých Veleniciach. Vznikol v r. 1967, ale o tri roky prestal existovať. Federácia vydala zoznam 175 filmov vhodných pre FKM. Boli nimi diela ako Dobrý voják Švejk, Jánošík, zo zahraničnej kinematografie filmy ako Ivan Hrozný, Muž s kinoaparátom, Zlodeji bicyklov, Utrpenie panny Orleánskej, Metropolis, Posledná štácia, či Nanuk. Na jeseň 1970 sa vo FKM sústreďovalo už viac ako 6000 členov.
Na začiatku 80. rokov sa upozorňovalo na kritickú situáciu vo filmových kluboch. Okrem 200 takzvaných stálych kópií v Slovenskej požičovni filmov a asi 70 titulov spoločných s českými klubmi, ktoré sa vždy na istý čas požičiavali na Slovensko, mali FK k dispozícií 10 premiérových titulov ročne. Išlo zväčša o „náhodný výber“, o tituly, ktoré sa podľa náhľadu na distribučných pracovníkov neuplatnia v takzvanej širokej distribúcií a podobne. Prakticky úplne prestal prísun klasických diel z dejín filmového umenia. Navyše filmy určené pôvodne pre FK sa dlho spracúvali, takže sa neraz premietali až tesne pred ukončením distribučných práv. Počet klubov aj návštevnosť však stále rástli. Koncom 80. rokov znamenal pre filmové kluby najmä postupné dopĺňanie titulov, ktoré patrili ku klenotnici svetovej kinematografie, a taktiež rozšírenie o české a slovenské trezorové filmy.
Asociácia filmových klubov a súčasnosť
V dnešných podmienkach je existencia FK alternatívou k hlavnému prúdu filmovej distribúcie. Ich dramaturgia sa sústreďuje predovšetkým na nekomerčné filmové tituly a umelecké snímky. V súčasnosti klubové hnutie na Slovensku zastrešuje Asociácia filmových klubov (ASFK), ktorá vznikla 1. apríla 1993 a jej sídlom bola a dodnes je Bratislava. ASFK vznikla ako výsledok potreby rozšírenia a zastrešenia klubového filmového hnutia na Slovensku, keďže ČSFFK zanikla v súvislosti z rozdelením spoločného štátu a menovou odlukou na mimoriadnom valnom zhromaždení vo februári 1993. Po tejto udalosti nastal aj istý úbytok filmových klubov na Slovensku aj v Česku. Zároveň tu neexistovala žiadna významnejšia podpora alternatívnej distribúcie. Pôvodcom myšlienky vytvoriť občianske združenie, ktoré by organizačne zabezpečovalo a metodicky riadilo činnosť filmových klubov bol Peter Dubecký. Ten bol zároveň aj zakladateľom. V čase vzniku združovala ASFK 28 aktívne pracujúcich filmových klubov. V posledných rokoch sa ich počet pohybuje medzi 40 až 50. ASFK neurčuje dramaturgiu jednotlivých filmových klubov. Je len na dramaturgoch jednotlivých klubov aké filmy a akú distribučnú spoločnosť si vyberú a ponúknu divákom. Výberom distribučných premiér a nákupom filmových práv však ASFK vytvára dramaturgickú výbavu na programovanie filmových klubov a kín.
Po rozdelení spoločnej organizácie filmových klubov začínala slovenská asociácia od nuly, pretože nástupníckou organizáciou ČSFFK sa stala Asociace českých filmových klubů (AČFK), ktorá vznikla koncom marca 1993. Znamenalo to, že celý archív a dokumentácia zostali v Čechách, nakoľko ČSFFK fungovala pri Československom filmovom archíve, neskôr Národnom filmovom archíve Praha. V tom čase však vedenie Slovenského filmového ústavu (SFÚ) – Národného kinematografického centra zobralo filmové kluby pod svoju ochranu a ich činnosť zastrešilo. Tento dôležitý moment zachránil existenciu klubového hnutia na Slovensku. Vznikom dvoch samostatných subjektov začala súbežná činnosť a spolupráca trvajúca dodnes.
Od svojho vzniku sa ASFK výraznejšie rozvinula najmä s pomocou nadácie Pro Helvetia. Vznikla tak tradícia programovacích seminárov pre dramaturgov kín a od roku 1995 vydáva ASFK tiež filmologický časopis Kino-ikon. Podpora nadácie Pro Helvetia bola kľúčová aj pri vzniku putovnej prehliadky filmov Projekt 100. Ten od roku 1995 funguje paralelne v Česku aj na Slovensku ako spoločný projekt ASFK a AČFK. Od tohto roku ASFK organizuje tiež filmový festival Febiofest. Po roku 1998 sa znova obnovila spolupráca s SFÚ, ktorý bol podporovateľom nákupu filmov do klubovej distribúcie. Tie obohatili klubotéku ASFK, nehovoriac o možnosti využívať fond slovenských filmov, ktorých práva SFÚ vlastnil. Dnes je ASFK najväčším distribútorom nekomerčnej a alternatívnej kinematografie na Slovensku a za svoju činnosť získala už niekoľko ocenení, ako napr. Národné ceny slnko v sieti, ceny slovenskej filmovej kritiky, či ceny portálu Kinema.
Ľudia
Pri formovaní klubového hnutia a vzniku či už AČFK, alebo ASFK stáli viacerí ľudia. Daniel Bulla rozdeľuje týchto ľudí na dve skupiny. Do prvej spadajú tí ktorí sa ku klubom dostali z povahy svojej práce a profesionálne pomáhali, druhá skupina sa skladá z filmových nadšencov, ktorí chceli sprostredkovať filmové umenie v mieste svojho bydliska, ktorí uvádzali klasické či moderné diela kinematografie príhovorom pred premietaním a boli schopní o diele dlho diskutovať, taktiež tí ktorí prispievali do klubových bulletinov či do krajskej alebo celoštátnej tlače o práci FK.
V prvej skupine uvádza mená: Stanislav Zvoníček, Eva Olivová, Zdeněk Štábla, Ivo Pondělíček, Eva Kačerová, Ján Kominář, František Goldscheider, Richard Vlech, Ľubomír Smrček, Pavol Branko, Martin Šmatlák, Peter Dubecký, Martin Ciel, Peter Mihálik, Peter Nágel, Pavel Taussig, Boris Jachin, Alena Rindlerová a Emil Zvarík.
V tej druhej: Ivan Sklovský, Ivan Školuda, Ján Bahýl, Ivo Veliký, Ján Valentko, Vojtek Benedikovič, Miloš Votruba, Ján Tydlitát, Rudolf Pogoda, Jiří Králik, Oľga Neštuková, Milan Líčka, Ivan Baranovič a ďalší.
NGC 4836
NGC 4836 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil Wilhelm Tempel 19. apríla 1882.
Andelot-Blancheville
Andelot-Blancheville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
3007 Reaves
3007 Reaves je planétka s priemerom 44 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 17. októbra 1979.
Južno-Mujskij chrebet
Južno-Mujskij chrebet je hrebeň v ruskom Buriatsku a Zabajkalskom kraji. Má dĺžku takmer 400 km a je súčasťou horského systému Stanovoje nagorie. Pohorie je tvorené žulami a kryštalickými bridlicami, premenenými vápencami a dolomitmi. Úbočia sú pokryté tajgou, nad 1 400 m rastú borovice trpasličie a alpínska tundra.
Výška cez 3 000 m bola na mapách zaznamenaná až v 90. rokoch 20. storočia, kedy bol uskutočnený prvovýstup.
Geografia
Pohorie leží v juhozápadnej časti horského systému Stanovoje nagorie. Tiahne sa zo západu na východ a dosahuje šírku až 80 km. Zo severu je ohraničené Mujskou kotlinou, z juhu Bauntovskou kotlinou. Jeho najvyšším vrcholom je Mujskij Gigant s výškou 3 067 m.
Pamätník obetiam teroristických činov
Pamätník obetiam teroristických činov je pamätník všetkým obetiam terorizmu v Izraeli od roku 1851. Pamätník je umiestnený na Národnom civilnom cintoríne Štátu Izrael na Har Herzl v Jeruzaleme. Pamätník obsahuje mena židovských aj nežidovských ľudí, ktorí boli zabití činmi teroru.
Jestřebí
Jestřebí môže byť:
Danny Boyle
Danny Boyle (* 20. október 1956, Radcliffe, Spojené kráľovstvo) je britský filmový režisér a producent. Danny Boyle sa preslávil predovšetkým svojím filmom Trainspotting podľa rovnomennej novely Irvina Welsha, alebo dobrodružným filmom Pláž s Leonardom DiCapriom v hlavnej role.
Letisko Boleráz
Letisko Boleráz (ICAO skratka LZTR) je neverejné vnútroštátne letisko s nepravidelnou dopravou nachádzajúce sa v blízkosti mesta Trnava.
Poloha
Nachádza sa v západnej časti Podunajskej nížiny, severozápadne od mesta Trnava, v blízkosti obce Boleráz.
Charakteristika
Trávnatá vzletová a pristávacia dráha má dĺžku 1 200 m a šírku 30 m (motorový pás). Okrem toho letisko disponuje voľnou vzletovou a pristávacou plochou dĺžky 2 700 m a šírky 200 m. V súčasnosti je letisko bez pravidelných liniek.
Tibor Ličko
MUDr. Tibor Ličko (* 29. jún 1924, Čierny Balog – † 22. marec 1976, Banská Bystrica) bol slovenský lekár-chirurg a vysokoškolský pedagóg.
Životopis
Štud na gymnáziu v Banskej Bystrici, na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, v roku 19671970 na študijnom pobyte vo Švédsku. Špecialista na traumatologickú chirurgiu. Pôsobil na LF UK v Bratislave (19671970). Primár chirurgického oddelenia KÚNZ v Banskej Bystrici. Po jeho vedením sa začala vykonávať hrudná chirurgia a kardiochirurgia. Autor a spoluautor kníh, odborných článkov a štúdií v domácich aj zahraničných časopisoch. Účastník SNP.
Unín
Unín môže byť:
Petrovice
Petrovice môžu byť:
793 Arizona
793 Arizona je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Percival Lowell 9. apríla 1907.
NGC 4837
NGC 4837 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 7. marca 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Polevsko
Polevsko je obec v Česku v okrese Česká Lípa v Libereckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 376 obyvateľov, z toho 189 mužov a 187 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,5 roka, ženy 41,5 roka).
Kráľovičovokračiansky park
Kráľovičovokračiansky park je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Nachádza sa v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené alebo novelizované v roku 1982 na rozlohe 12,8700 ha a zaradené do 4. stupňa ochrany. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: Ochrana historického parku v obci Kráľovičove Kračany.
Ondrej Lihany
Ondrej Lihany (* 2. polovica 16. storočia Slovensko - ?† 1. polovica 18. storočia) bol slovenský evanjelický kňaz.
Životopis
Slovenský kazateľ v roku 1588-1597. V Banskej Bystrici-Radvani pôsobil v roku 1598-1606. Farár v Špitáli sv. Alžbety v Banskej Bystrici v roku 1612-1626.
Alketos z Kleitoru
Alketos, syn Alkina z arkádskej obce Kleitor, zvíťazil v boxe dorastencov na 99. olympijských hrách v roku 384 pred Kr. V Olympii sa box dorastencov zaradil do programu na 41. hrách v roku 616 pred Kr. a prvý víťaz tejto disciplíny bol Filótas zo Sybaridy. V starovekom Grécku mal box (pygmé) voľnejšie pravidlá. Dovoľovalo sa takmer všetko okrem držania súpera, chmatov a úderov na pohlavné orgány. Boxer mal päste ovinuté remencami a zápasil vo vyhradenom priestore. Boj trval tak dlho, kým sa neskončil pre jedného zo súperov víťazstvom.
Socha Arkáďana Alketa stála kedysi v olympijkej Altide. V druhom storočí ju ešte nezničenú videl grécky cestovateľ Pausanias, ktorý o tom uvádza: „''za touto sochou stojí mainalský Xenokles, víťaz nad chlapcami, účastníkmi v zápasení, a Alketos, syn Alkinov, ktorý premohol chlapcov v pästnom zápase, sám taktiež Arkáďan, a to z Kleitoru. Jeho sochu vytvoril Kleón, Xenokleovu Polykleitos.''“
Texaská republika
50px|left right|thumb|Poloha republiky Texaská republika bol nezávislý štát v Severnej Amerike medzi Spojenými štátmi a Mexikom, ktorý existoval v rokoch 1836 až 1845. Vznikol ako republika, ktorá sa odtrhla od Mexika v dôsledku Texaskej revolúcie. Štát vyhlásil hranice, ktoré zahŕňali oblasť, ktorá dnes celá leží v súčasnom americkom štáte Texas, ako aj časti súčasných štátov Nové Mexiko, Oklahoma, Kansas, Colorado a Wyoming založené na zmluvách Velasco medzi novovytvorenou republikou a Mexikom. Východná hranica so Spojenými štátmi bola definovaná zmluvou Adams-Onís medzi Spojenými štátmi a Španielskom v roku 1819. Južná a najzápadnejšia hranica s Mexikom bola sporná počas celej existencie republiky, pričom Texas vyhlasoval, že hranicou je Rio Grande, zatiaľ čo Mexiko za hranicu považovalo rieku Nueces. Tento spor sa neskôr stal dôvodom vypuknutia mexicko-americkej vojny po anexii Texasu.
Miroslav Jureňa
Životopis
Jureňa v roku 1977 absolvoval Vysokú školu poľnohospodársku v Nitre. V rokoch 1977–1990 hlavným ekonómom jednotného roľníckeho družstva v Gbeloch. Bol členom KSČ. Po nežnej revolúcií 1989 začal od roku 1991 v poľnohospodárstve podnikať. Pôsobil vo výkonných riadiacich pozíciách a tiež ako člen orgánov obchodných spoločností. Vo svojej praxi sa venoval problematike pôdohospodárstva a vidieka.
Politická kariéra
Bol poslancom mestského zastupiteľstva v Gbeloch.
Jureňa bol ministrom pôdohospodárstva a rozvoja vidieka SR v prvej vláde Roberta Fica. V novembri 2007 bol prinútený odstúpiť z funkcie ministra po škandále so sporným prevodom pozemkov na Slovenskom pozemkovom fonde. Rozlúčkovú tlačovú konferenciu usporiadal v kravíne vo Vajnoroch, kde obvinil premiéra Fica zo zaujatosti a uviedol, že zodpovednosť za dianie v SPF nesie hlavne strana SMER-SD.
Externé odkazy
[http://www.miroslavjurena.sk Miroslav Jurena - of. web] http://www.sme.sk/c/5979193/jurena-mieri-do-sns-clenstva-v-hzds-sa-uz-vzdal.html
Holender
thumb|Holender Holender alebo holander je valcový mlyn na mletie celulózovej vlákniny pri výrobe papieroviny. Môžu sa v ňom uskutočňovať aj ďalšie fázy prípravy papieroviny, t.j. aj rozvláknenie suchej buničiny, plnenie, glejenie, farbenie (bielenie) a pridanie pomocných látok. Základ tvorí otáčajúci sa mlecí valec opatrený nožmi a vedľa neho brdo s protinožmi; vláknina sa melie na mieste styku nožov valca s protinožov brda.
Holender slúži na mletie (spracovanie) vláknitých surovín, napr. drevoviny, handier, papiera zo zberu. Po spracovaní v holenderi sa výsledný materiál použije na výrobu nového papiera. Holender bol vyvinutý v 17. storočí v Holandsku.
Paulín Lihán
Paulín Lihán (* marec 1724, Polomka - † 23. máj 1803, Prievidza) bol slovenský pedagóg.
Životopis
Roku 1743 vstúpil v Carei do piaristickej rehole. Roku 1748-1750 študoval filozofiu vo Váci, Debrecene a v Nitre, 1850-1853 teológiu v Nitre. Učiteľ filozofie, teológie a kanonického práva na rehoľných gymnáziách. Predstavený rehoľného domu v Prievidzi, v Brezne, v Nitre a Trenčíne. V roku 1791-1796 radca a tajomník rehoľnej rady v Pešti, od roku 1797 magister novicov a provinciál v Prievidzi. Vo výučbe filozofie sa zaoberal i prírodnými vedami, jeho práce zostali v rukopisoch. Vydal pohrebnú reč za biskupom Esterházim.
Montazels
Montazels je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aude, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 506 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 1998
'''Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 1998''' boli v poradí 2. Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji žien, druhé najvyššie kontinentálne podujatie v roku 1998, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konali sa od 23.25. januára 1998 v Slagelse, v Dánsku, za účasti 6 tímov. Nováčikmi ME boli družstvá Bieloruska a Ukrajiny.
Česko a Bielorusko, ako 2 najlepšie družstvá, sa kvalifikovali v roku 2000 na hlavné podujatie Majstrovstiev Európy.
Makov
Makov môže byť:
Ženská dvojhra na Wimbledone 2007
Ženská dvojhra na Wimbledone 2007 sa hrala ako súčasť Wimbledonu 2007 od 25. júna do 7. júla. Súťaže sa zúčastnilo 128 hráčov, z toho 32 nasadených, 12 kvalifikantiek, 8 hráčok s divokou kartou a 1 náhradníčka. Víťazkou sa po štvrtýkrát stala Venus Williamsová, ktorá vo finále porazila prekvapenie turnaja Marion Bartoliovú 6:4, 6:1.
Deň 1: 25. jún
Začiatok zápasov prvého dňa Wimbledonu bol kvôli dažďu posunutý o dve a pol hodiny a aj neskôr boli zápasy párkrát prerušené, takže sa nestihli odohrať všetky zápasy naplánované na prvý deň. Do druhého kola hladko v dvoch setoch postúpili nasadené favoritky Justine Heninová, Serena Williamsová, Marion Bartoliová, Sybille Bammerová, Šachar Peerová a Lucie Šafářová. Z nasadených hráčok sa najviac potrápili Martina Hingisová, ktorá v zápase proti Naomi Cavadayovej odvracala dva mečbaly, aby nakoniec vyhrala 6:7, 7:5, 6:0 a Patty Schnyderová, ktorá vyhrala tretí set pomerom 8:6. V súbojoch nenasadených do druhého kola postúpili Alicia Moliková, Kaia Kanepiová, Roberta Vinciová, Vera Duševinová a Laura Granvilleová. Slovenka Martina Suchá nestačila na Japonku Aiko Nakamurovú a prehrala v dvoch setoch 5:7, 2:6.
Deň 2: 26. jún
Ako prvá svoj zápas dohrala Slovenska Daniela Hantuchová, ktorá zmietla z kurtu Rusku Pavľučenkovovú 6:0, 6:1. Aj druhá Slovenka Jarmila Gajdošová postúpila po výhre nad Američankou Shaughnessyovou 6:2, 6:4. V druhom kole sa stretne s turnajovou trojkou, Jelenou Jankovićovou. Okrem turnajovej 30 Oľgy Pučkovovej všetky nasadené hráčky postúpili do druhého kola. Problémy mali iba Svetlana Kuznecovová, Michaëlla Krajiceková a Venus Williamsová, ktoré na postup potrebovali tri sety. Do ďalších bojov sa dostali aj kvalifikantky Hana Šromová, Oľga Govorcovová, Nika Ožegovićová a Ágnes Szávayová a domáca držiteľka divokej karty Katie O’Brienová.
Deň 3: 27. jún
Tretí hrací deň znova ovplyvnilo počasie. Hralo sa približne iba do šiestej večer miestneho času, kedy začalo pršať. Aj tak sa však stihli dohrať všetky zápasy prvého kola a aj niektoré zápasy druhého kola. Podobne ako v predchádzajúce dni aj tento deň vyhrávali favoritky. Z nasadených do druhého kola nepostúpila iba Anabel Medinová Garriguesová, ktorá podľahla svojej partnerke zo štvorhry Pascualovej v troch setoch. Do tretieho kola zase nepostúpila Sybille Bammerová, ktorá nestačila na Američanku Lauru Granvilleovú. Jediná Slovenka v stredajšom programe Jarmila Gajdošová prehrala s treťou nasadenou Jelenou Jankovićovou.
Deň 4: 28. jún
Štvrtý hrací deň sa začalo hrať o hodinu skôr, aby sa stihli odohrať zápasy z predchádzajúceho dňa. Po výhre nad Ruskou Jelenou Lichovcevovou do tretieho kola postúpila Slovenka Daniela Hantuchová. Stretne sa v ňom s Katarinou Srebotnikovou. Na úkor nasadených sa do ďalších bojov prebojovala mladučká Rakúšanka Tamira Paszeková, Viktorija Azarenková z Bieloruska, Francúzka Aravane Rezaïová, Akiko Morigamiová, ktorá vyradila nasadenú trinástku Dinaru Safinovú a Agnieszka Radwańská, ktorej pre zranenie vzdala Martina Müllerová. Ostatné favoritky zdolali svoje súperky po väčšine v dvoch setoch. Potrápili sa len Patty Schnyderová, Ai Sugijamová a Lucie Šafářová.
Deň 5: 29. jún
Piaty hrací deň priniesol dve prekvapenia. Nečakal sa postup Laury Granvilleovej cez Martinu Hingisovú a Michaëlly Krajicekovej cez Annu Čakvetadzeovú. Naopak svoj zápas tretieho kola ľahko zvládli Justine Heninová, Serena Williamsová a Marion Bartoliová. Slovenka Daniela Hantuchová na postup do štvrtého kola potrebovala  proti Katarine Srebotnikovej tri sety. Rovnako tri sety na postup Patty Scheiderová a Jelena Jankovićová.