cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plaveč (okres Stará Ľubovňa)
Dejiny
Pred rokom 1269 bola na čas majetkom liptovského šľachtica Bohumíra, neskôr patrila Detrikovmu synovi Arnoldovi zo Spiša, ktorému plavečské panstvo daroval kráľ Štefan V. Hradné panstvo Plaveč zostalo vo vlastníctve Arnolda len do roku 1294, keď ho výmenou za majetok Švábovce na Spiši získal kráľ Ondrej III. Roku 1317 kráľ Karol Róbert plavečské panstvo daroval Filipovi Drugetovi. Po smrti Filipa Drugeta, ktorý nemal potomkov, Karol Róbert roku 1327 dal jeho majetky Filipovmu synovcovi Viliamovi. V 2. pol. 14. storočia bolo panstvo opäť kráľovským majetkom. Koncom 14. alebo začiatkom 15. storočia sa vlastníkmi panstva stali šľachtici Bubekovci, ktorí okolo roku 1427 boli už trvalými vlastníkmi majetkov plavečského panstva.
Roku 1449 sa hradu zmocnilo bratrícke vojsko a stal sa sídlom vodcu bratríkov Petra Aksamita, ktorý ho roku 1455 dostal do zálohu. Koncom 15. a začiatkom 16. storočia vlastníkmi panstva boli Zápoľskovci, ktorí ho roku 1505 predali šľachticovi Michalovi Horvátovi z Lomnice. Plavečských Plavcov, ktorí tu vykonávali vojensko-strážnu službu od začiatku 13. storočia, uhorskí králi postupne premiestnili, prípadne tu usadili nových strážcov. Časť z nich postupne upadla medzi poddaných alebo za zvláštne zásluhy ich králi povýšili na zemepánov. V 2. polovici 13. storočia tu žili len poddanské domácnosti.
Pravdepodobne zač. 14. storočia sa v Plavči usadilo nové obyvateľstvo podľa zákupného práva. V 14. storočí tu jestvovalo šoltýstvo, ktoré neskôr zaniklo. V 16. storočí pôsobil už volený richtár. V 1. polovici 14. storočia jestvoval plavečský dištrikt, do ktorého patrili okolité farnosti. Plavečská farnosť jestvovala aj v 15. a 16. storočí. Cez Plaveč viedla krajinská cesta tiahnuca z údolia Torysy do údolia Popradu.
V 13. alebo začiatkom 14. storočia na tejto ceste zaviedli zemepáni vyberanie mýta pod hradom. Mýtnica a vyberanie mýta sa udržalo aj v 15. a 16. storočí. Z iniciatívy zemepánov sa v Plavči v 14. alebo 15. storočí zaužívalo konanie trhu. Od konca 15. storočia sa vyvíja ako poddanské mesto. Mestský vývoj posilnili aj tri jarmoky, ktoré sa mohli konať od roku 1505, keď mesto dostalo trhové právo. Roku 1427 roľnícke domácnosti zdanili od 76 port, takže Plaveč patril k stredne veľkým mestám. Bol jediným mestom na plavečskom panstve. Roku 1600 bolo v sídlisku 44 domov, mýtnica, mlyn, kostol, fara, škola a 2 kúrie šľachticov Horvátovcov. Roku 1456 a 1631 sa poddaní hradu vzbúrili proti poddanským ťarchám. V 18. storočí boli zemepánmi Horvátovci, v 19. storočí tu mali majetky Salamonovci. Roku 1756 mestečko vyhorelo. V roku 1787 malo 64 a roku 1828 130 domov. Začiatkom 20. storočia tu založili závod na výrobu syrov a otvorili kameňolom. Po roku 1918 obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom.
Obec bola oslobodená 23. 1. 1945. Počas bojov zhorelo v obci 41 domov, 145 stodôl a 81 maštalí. Vo voľbách 1946 zvíťazila Demokratická strana, zo 673 hlasov získala 435, KSS 215, Strana práce 17 a Strana slobody 2 hlasy. Povodeň r. 1948 spôsobila veľké hospodárske škody. ŠM, založený r. 1962, bol pod správou ŠM Lipany do r. 1969, od 1970 do 1975 bol pod správou ŠM Stará Ľubovňa, od 1975 JRD Rozvoj. Po oslobodení obec zaznamenala hospodársky a kultúrny rozvoj. Po r. 1945 bola v obci zavedená elektrická sieť (1957), miestny rozhlas, verejné osvetlenie, vodovod (1990), postavená základná škola (1958), kultúrny dom a budova MNV (1967), most cez rieku Poprad (1973), budova Jednoty SD (1981), reštaurácia (1983), stredisko služieb (1984), požiarna zbrojnica (1985), športový štadión (1988), nové rodinné domy, objekty JRD. Uvedením železničnej trate Podolínec – Plaveč do prevádzky v r. 1966 obec získala železničné spojenie.
NGC 4144
NGC 4144 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 10. apríla 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
Letiny
Letiny je obec v Česku v okrese Plzeň-juh v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 636 obyvateľov, z toho 306 mužov a 330 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,5 roka (muži 40,5 roka, ženy 44,3 roka).
Čierny potok (prítok Lesnianky)
Čierny potok je potok na Hornom Považí, v južnej časti okresu Žilina. Je to ľavostranný prítok Lesnianky, meria 3,1 km a je tokom V. rádu.
Prameň
Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, na severnom svahu Skaliek (1 190,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 130 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie najprv na sever, potom sa stáča na severozápad a zľava priberá prítok zo severozápadného svahu Skaliek. Následne preteká dolinou Čierne, kde sa postupne stáča na sever a nepriberá už žiadne prítoky. Juhovýchodne od obce Rajecká Lesná ústi v Rajeckolesnianskej doline v nadmorskej výške cca 614 m n. m. do Lesnianky.
Vanád
Vanád (po latinsky vanadium - zo severogermánskeho Vanadis, mena germánskej bohyne krásy Freyje, podľa nádherného vzhľadu niektorých vanádových zlúčenín) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku V a protónové číslo 23. Vanád je zriedkavý, mäkký, nemagnetický, tuhý, kujný a striebristý prechodový kov. Vykazuje vysokú odolnosť voči korózii. Stálosť zachováva v alkáliách (zásadách), kyseline sírovej a chlorovodíkovej. Pri teplotách nad 933 K (660 °C) oxiduje na oxid vanadičný V2O5.
Vanád vykazuje vysokú mechanickú pevnosť.
V zlúčeninách má vanád najčastejšie oxidačný stupeň (oxidačné číslo) +5, ale často sa vyskytuje aj +2, +3, +4, aj keď s tendenciou prechádzať na stupeň +5. Oxidy vanadnaté a vanadité reagujú zásadito, oxid vanadičitý amfotericky a oxid vanadičný kyslo.
Obľúbeným experimentom na farebné zobrazenie týchto 4 oxidačných stupňov je redukcia bezfarebného vanadičnanu (?-)amónneho (NH4VO3) kovovým zinkom. Postupne sa vytvorí modrý (IV), zelený (III) a bledofialový (II) slaný roztok vanádu. Nižšie mocenstvá pôsobením vzduchu zoxidujú znova na zlúčeninu V. Pre túto ľahkú menitelnosť mocenstva sa vanád používa aj ako katalyzátor. Oxidačný stupeň +1 sa vyskytuje zriedka. Ale možné sú aj stupne 0, -1 a -3.
Využitie
Zhruba 80 % vyrobeného vanádu sa predáva vo forme ferovanádu alebo spotrebuje ako legujúca prísada (zliatinový prvok) v oceliarskom priemysle. Tvrdé a húževnaté vanádové ocele však zriedka obsahujú viac ako 1 % vanádu.
História
Vanád najprv objavil Andres Manuel del Rio, španielsky mineralóg v roku 1801 v Mexiku v olovenej rude s dnešným názvom vanadinit (vanadičnan (?-)olova), ktorý nazval "brown lead". Pre farby podobné chrómu rôznych zlúčenín tohoto prvku ho nazval panchróm. Neskôr del Rio zmenil jeho meno na erythronium (po gr. červený), pretože pri zahriatí sa farbil väčšinou na červeno.
Francúzski chemici presvedčili del Rio, že "brown lead" je bázický chróman olovnatý, takže erythronium je len znečistený chróm. Del Rio sa dal presvedčiť a na jeho objav sa zabudlo. Roku 1831 znovuobjavil vanád Švéd Nils Gabriel Sefström pri experimentovaní so železnými rudami. V tom istom roku potvrdil Friedrich Wöhler del Riove skoršie práce. Kovový vanád bol vyrobený roku 1867 Henrym Enfieldom Roscoe redukciou chloridu vanaditého pomocou vodíka.
Fyziológia
V biologických sústavách je vanád esenciálnou súčastou niektorých enzýmov. Nitrogenázu vanádu (?) používajú niektoré mikroorganizmy oxidujúce dusík.
Potkany a sliepky vo veľmi malých množstvách taktiež potrebujú vanád. Nedostatok vanádu u nich vedie k zníženému rastu a slabšiemu rozmnožovaniu.
Ióny vanadičnanu VO43- majú podobný účinok ako inzulín. Bohužiaľ sú však potrebné dávky toxické. Oveľa menej toxický je vanadylion(?) VO2-, ale telo ho nevie vstrebať v potrebnom množstve. Sľubné sú organické vanadylové komplexy. Vanád sa okrem toho dnes používa aj ako anorektikum, ktoré pomáha cítiť sa rýchlejšie sýty. Je napr. v tabletkách na chudnutie TrimSpa.
Výskyt
Vanád sa vyskytuje len vo forme zlúčenín. Momentálne je známych 65 nerastov.
Aj bauxit a fosílne nosiče energie ako ropa, uhlie, olejová bridlica a dechtový piesok obsahuje nezanedbateľné množstvá vanádu.Spektrálnou analýzou možno vanád preukázať v slnečnom svetle a svetle niektorých hviezd.
Výroba
Kovový vanád sa najčastejšie vyrába redukciou oxidu vanadičného V2O5 pomocou vápnika pod pretlakom.
Zlúčeniny
Oxid vanadičný (V2O5) sa používa ako NH3-SCR-katalyzátor v spaľovniach odpadu (TiO2-WO3-V2O5) a ako farbivo. Vo vode je len nepatrne rozpustný. Od oxidu vanadičného sa odvodzuje zložitá chémia vodných roztokov izopolyvanadičnanov, ktoré sú predzvesťou ešte rozsiahlejšej chémie polymolybdénanov a polyvolfrámanov v nasledujúcej šiestej skupine.
Bezpečnostné opatrenia
Vanád je vysoko horľavý. Zlúčeniny vanádu sú vysoko jedovaté. Vdychovaný prach obsahujúci vanád môže spôsobiť rakovinu pľúc.
Katión
náhľad|Graficky znázornený katión Katión je kladne nabity ión. Atóm sa stáva katiónom vtedy, ak elektroneutrálny atóm stratí jeden alebo viac elektrónov z elektrónového obalu.
Omonville-la-Rogue
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kresba (umenie)
náhľad|[[Vitruviánsky muž]]
Kresba (iné názvy: kresliarske umenie, kresličstvo, kresliarstvo) je umelecké kreslenie, teda vizuálne umenie, ktoré je vytvárané kresliacou pomôckou na dvojrozmerné médium. Ako kresliace pomôcky sa bežne používajú napr. ceruzky, pastelky, voskové ceruzky, pastely, voskové pastely, kriedy, rudky, uhoľ, olovko, pero a tuš. Umelec, ktorý kreslí môže byť označený ako kreslič alebo kresliar. Výsledok (výtvor) umeleckého kreslenia sa nazýva kresba.
Podväzkový rád
thumb|Insignie Podväzkového radu Podväzkový rád je rytiersky rád Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, ktorý založil v polovici 14. storočia anglický kráľ Eduard III. Podväzok rádu sa nosí pod kolenom ľavej nohy, kráľovná pod ľavým lakťom, a rytieri dostávajú navyše vedľa šerpy, odznaku a hviezdy aj rádový plášť. Rád má svoje sídlo v kaplnke sv. Juraja na Windsore.
Kresba (umenie)
Malé množstvo materiálov uvoľňujúce sa na dvojrozmerný materiál za sebou zanecháva viditeľnú stopu - proces je podobný maľovanie. Najčastejšie sa na kresbu používa papier, tiež sa používa kartón, koža, plast, plátno, dosky a mnoho iného. Dočasne môžu byť taktiež využívané tabule. Kresba je tiež populárna ako prostriedok verejného prejavu - grafiti.
Podväzkový rád
Dejiny
Kráľ Eduard III. založil rád medzi rokmi 1348 - 1350. Historik alžbetínskeho Anglicka William Camden (1551-1623) uvádza, že sa tak stalo pri príležitosti bitky pri Kreščaku.
Kresba (umenie)
Častými, ale nie rozlišovacími znakmi kresby je použitie jednej farby, obraz vytvorený pomocou čiar a len čiastočné pokrytie podkladu.
V minulosti bola hojne používaná tzv lavírovaná kresba, keď je kresba rozmývaná pomocou mokrého štetca, niekedy aj namočeného do riedkej tekutej farby.
Podväzkový rád
Mýtus
Živá je však aj romantická legenda o založení rádu. Podľa nej vraj kráľ tancoval na jednej slávnosti so svojou milenkou Joan, grófkou zo Salisbury, ktorej sa pri tanci uvoľnil podväzok a padol na zem. Prítomní šľachtici využili situáciu na zosmiešnenie grófky a prepukli do škodoradostného smiechu. Kráľ sa nahneval, pokľakol pred grófkou, zobral podväzok a v starej francúzštine (úradnej reči na dvore anglických kráľov od čias Viliama I. až po Richarda II.) údajne zvolal: „Honi soit qui mal y pense!“ („Hanba tomu, kto v zlom to myslí!“) V duchu vtedajších rytierskych cností tak zachránil grófke česť a dosiahol pravého opaku – všetci, čo sa smiali si v budúcnosti pokladali za česť Podväzkový rád nosiť.
Kresba (umenie)
Kresba býva spravidla používaná pri vytváraní pomocných štúdií, keď si maliar, sochár alebo architekt skúša a upresňuje kompozíciu a ďalšie aspekty pripravovaného umeleckého diela, reliéfu, sochy, maľby, architektonickej realizácie a pod.
Podväzkový rád
Štruktúra
Podväzkový rád má len jednu triedu a skladá sa z panovníka a 25 členov – rytierov (do tohto počtu sa nezahŕňajú princovia kráľovskej krvi a zahraniční monarchovia).
Rádový sviatok je 23. apríla na deň sv. Juraja, v Británii patróna poriadku a celého rytierstva. Prelátom poriadku je biskup z Winchesteru, kancelárom biskup z Oxfordu a ceremoniárom Garter Principal King of Arms.
František Rábek
Mons. František Rábek (* 17. február 1949, Močenok) je slovenský rímskokatolícky biskup a prvý ordinár Ordinariátu ozbrojených síl a ozbrojených zborov Slovenskej republiky.
Životopis
Za kňaza bol vysvätený 17. júna 1972 po štúdiách na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte a po kňazskej formácii v Kňazskom seminári sv. Cyrila a Metoda v Bratislave. Ako kaplán pôsobil v rokoch 1972-1973 v Bošanoch, v rokoch 1973-1979 v Nitre-Horné mesto, v rokoch 1979-1982 pôsobil ako správca pútnického miesta Nitra-Kalvária, v rokoch 1982-1989 bol správcom farnosti Drážovce a v rokoch 1989-1990 bol správcom farnosti v Čiernom pri Čadci. Po nástupe do úradu nitrianského diecézneho biskupa Mons. Jánom Chryzostomom Korcom SJ bol menovaný vo februári 1990 za generálneho vikára Nitrianskej diecézy.
Dňa 13. júla 1991 ho pápež sv. Ján Pavol II. vymenoval za pomocného biskupa Nitrianskej diecézy a zveril mu titulárne sídlo Catrum. Biskupskú vysviacku prijal 27. júla 1991. Vysvätil ho diecézny biskup Nitrianskej diecézy a kardinál Mons. Ján Chryzostom Korec SJ, spolu s arcibiskupom Trnavskej arcidiecézy a metropolitom Slovenska Mons. Jánom Sokolom a apoštolským nunciom v Česko-slovensku Mons. Giovannim Coppom Dňa 20. januára 2003 ho pápež sv. Ján Pavol II. vymenoval za prvého ordinára novozriadeného ordinariátu Ozbrojených síl a ozbrojených zložiek Slovenskej republiky. Funkciu prebral 1. marca 2003
V rámci Konferencie biskupov Slovenska je predsedom Rady pre vedu, vzdelanie a kultúru. Pápež Benedikt XVI. ho v roku 2010 vymenoval za konzultora Kongregácie pre biskupov a jej Úradu pre riadenie vojenských ordinariátov. V roku 2012 bol prijatý za riadneho člena Európskej akadémie vied a umení v rakúskom Salzburgu.
Dňa 3. marca 2015 slávnostné otvoril Synodu Ordinariátu OS a OZ Slovenskej republiky, ktorá trvala do 1. marca 2017. Cieľom synody bolo zhodnotiť doterajšie skúsenosti ordinariátu a stanoviť smernice pre ďalší rozvoj.
Heliogabalus
200px|náhľad|Heliogabulus, busta Heliogabalus alebo Elagabal, celým menom Varius Avitus Bassianus Heliogabalus (* cca 204 – † 222) bol rímsky cisár zo severovskej dynastie, ktorý vládol v rokoch 218 – 222. Heliogabalus bol po matke arabského a sýrskeho pôvodu, nepoznáme pôvod jeho otca Marcella, bol buď italského, sýrskeho, alebo gréckeho pôvodu.
Na trón sa dostal hlavne vďaka tomu, že bol prasynovcom Julie Domny, matky jeho predchodcu, cisára Caracalla. Na trón sa dostal potom, čo sa vojsko obrátilo proti cisárovi Macrinovi. Predtým pôsobil ako kňaz sýrskeho boha slnka. Zaradil sa medzi cisárov, ktorí vládli veľmi zle. Voči senátu sa správal veľmi arogantne a obmedzoval jeho právomoc. Do Ríma priniesol sýrske zvyky, ktoré sa priečili konzervatívnym Rimanom, a tak si znenávidel celý ľud.
Žil veľmi nerestným životom, pre ktorý ho nezniesli ani tí najzvrhlejší prétoriáni. Keď sa pokúsil dať zavraždiť svojho neskoršieho nástupcu, trinásťročného chlapca Alexandra Severa, pohár trpezlivosti prétoriánov sa naplnil. Ubili ho na smrť a jeho telo hodili do Tiberu.
Istrorumunčina
Istrorumunčina je románsky jazyk, patriaci do balkánskorománskej a rumunskej jazykovej podskupiny, ktorým sa momentálne hovorí v pár dedinách a samotách na polostrove Istria v Chorvátsku.
Rozšírenie
Ešte v 19. stor. sa hovorilo týmto jazykom od vrchu Ćićarija (starovekého Mons Carusadius) až do Terstu. Hovoriaci boli nazývaní Vlasi, ale aj Rumeni, Rumeri, Rumunjevi, Rumini, Čiribiru (tento názov používajú Taliani).
Dnes sa delia na dve malé skupiny :
Pred druhou svetovou vojnou sa ich mnoho vysťahovalo, najmä do USA, Argentíny, Švédska, Kanady a Nemecka. Počtom asi 500 hovoriacich sa radia medzi vymierajúce jazyky, Istrorumuni sú nazývaní „najmenšou jazykovou skupinou v Európe“ a sú zaradení v UNESCO Red book of endagered languages (červenej knihe ohrozených jazykov). Obývajúc len asi 8 samôt a 2 spomenutia hodné dediny (vyššie spomenuté Žejane a Šušnjevica) nepovažuje ich Chorvátska vláda za dostatočne významných na založenie vlastného školstva a kultúrnych inštitúcií. Niekoľko stoviek hovoriacich, zachovávajúc si svoj materinský jazyk žije v New Yorku.
Literatúra
Jazyk má síce kodifikovanú spisovnú podobu, no nijaké väčšie literárne diela v ňom nevznikli. Každopádne však Andrea Glavina, Istrorumunka, vzdelaná v Rumunsku, napísala roku 1905 Calendaru lu Rumeri din Istrie („kalendár istrijských Rumunov“), v ktorom bolo napísaných mnoho príbehov jednoduchého ľudu – Rumunov z Istrie. Roku 1998 zostavil zbierku Istrorumunských ľudových piesní a príbehov A. Kovačec. Keď sa Andrea Glavina stala starostkou Valdarsy a založila tam roku 1922 školu s vyučovacím jazykom Rumunčinou, napísala po Rumunsky nasledujúci „Imnul Istro-Romanilor“:
Kreslenie
Kreslenie môže byť:
Osoba venujúca sa zobrazovaniu (vyznačovaniu) čiarami sa volá kreslič.
Lexikón
Lexikón (do 80. rokov bol kodifikovaný tvar lexikon) môže byť:
1776 Kuiper
1776 Kuiper je planétka s priemerom 39 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
NGC 4145
NGC 4145 je galaxia v súhvezdí Poľovné psy, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. marca 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,8.
Lacave (Ariège)
Lacave je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 122 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hasparren (obec)
Hasparren je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Staten Island Ferry
náhľad|Staten Island Ferry v roku 2004 Staten Island Ferry je pravidelný prievoz medzi Manhattanom a Staten Islandom, ktorý prevádzkuje spoločnosť New York City Department of Transportation. Jazdí každodenne, nalodiť sa dá na stanici South Ferry, na najjužnejšom cípe Manhattanu blízko Battery Parku.
Je to jedna z najpopulárnejších atrakcií New Yorku, cesta je zadarmo a približne 22 míľ dlhú trasu prejde loď za 22 minút – je tak dostatok času na obdivovanie panorámy Manhattanu a Sochy Slobody.
Pre turistov je to jedna z mála šancí dostať sa na trošku zabudnutý a menej hektický Staten Island.
Istrocon
Istrocon alebo IstroCON je festival sci-fi, fantasy a hororu v Bratislave, jeden z najznámejších a najväčších festivalov svojho druhu v strednej Európe.
Náplň
Ďalšie rozšírenie priniesol neskôr IstroCON 2000 o sekciu anime. Takže od roku 2000 pribudli na festivale kostýmy samurajov či školáčok z anime titulov. Preto bol hladko a bez badateľných ťažkostí neskôr Istrocon obnovený pod menom Comics Salón, pribratím tém japonskej tradičnej kultúry i japonskej pop-kultúry.
Kvôli narastajúcej popularite anime, komiksu a mangy sa organizátori v roku 2007 rozhodli obnoviť IstroCON v pôvodnej veľkosti čisto zameraný na sci-fi, fantasy a horor, pričom Comics Salón si ponechal svoje zameranie na komiksy, anime a hry.
História
Existoval od roku 1988 do roku 2003, v roku 2004 sa organizátori éry 1999-2003 rozhodli tento festival neorganizovať z dôvodu námahy.
V roku 2004 sa organizátori IstroCONu spolu s občianskym združením Animecrew rozhodli pokračovať v tradícii Istroconu a zorganizovať Comics Salón 2004, ktorý bol mimoriadne úspešný a jeho návštevnosť v roku 2005 takmer dosiahla návštevnosť Istroconu. Comics Salón sa konal aj v roku 2006, kde jeho návštevnosť dosiahla takmer dvojnásobok z roku 2005.
Istrocon sa konal aj v roku 2007 spolu s festivalom Comics Salón v budove SÚZA v Bratislave v dňoch 14. až 16. septembra. Tento rok sa však začala prejavovať nedostatočná kapacita budovy SÚZA, pretože prišlo vyše 6000 návštevníkov a preto usporiadatelia začali uvažovať na ďalší rok usporiadať festival v budove Istropolis, podstatne väčšej, lepšie prístupnej a s výhodnou pozíciou prístupu do mesta.
V roku 2008 sa Istrocon opäť konal spolu s festivalom Comics Salón v Istropolise v Bratislave v dňoch 12. až 14. septembra. Navštívilo ho dokopy 8095 návštevníkov.
V roku 2009 sa Istrocon opäť konal spolu s festivalom Comics Salón v Istropolise v Bratislave v dňoch 11. až 13. septembra. Navštívilo ho dokopy 9006 návštevníkov.
Abell 1689
Abell 1689 je skupina galaxií v súhvezdí Panna. Je jednou z najväčších známych skupín galaxií a správa sa ako gravitačná šošovka tým, že skresľuje fotografie galaxií, ktoré sa nachádzajú za ňou.
Barry Meeker
Barry Meeker (* 1941 alebo 1942, Hartford, Connecticut, USA – † 16. apríl 1982, Hinton, Oklahoma, USA) bol americký vojnový pilot vrtuľníka, veterán z vietnamskej vojny, ktorý sa stal celosvetovo známy niekoľkými odvážnymi preletmi cez Železnú oponu, pri ktorých pomohol utečencom z NDR dostať sa z česko-slovenského územia na Šumave do slobodného Nemecka.
Barry Meeker bol absolvent Columbia University, plynule hovoril šiestimi jazykmi. Zúčastnil sa vojny vo Vietname, kde bol sedemkrát zostrelený. Bol nositeľom Purpurového srdca, troch leteckých medailí, bronzovej hviezdy a leteckého kríža.
V roku 1974 sa usídlil v Mníchove, kde pôsobil ako letecký záchranár v oblasti Bavorských Álp. Tu sa zoznámil s JUDr. Heinzom Heidrichom – bývalým občanom NDR, ktorý v roku 1973 utiekol do západného Nemecka. Heidrich vymyslel jednoduchý plán, ako dostať utečencov z NDR cez železnú oponu. Barry Meeker mal uskutočniť neohlásený prízemný let vrtuľníkom, doletieť na vopred dohodnuté miesto v Česko-Slovensku, naložiť čakajúcich utečencov a vrátiť sa cez hranice naspäť do Nemecka.
Prvá akcia sa uskutočnila 17. augusta 1974 a Meeker spolu s Heidrichom úspešne dopravili zo Šumavy do Nemecka Heidrichovu ženu a syna. Druhý prelet česko-slovenskej hranice sa konal 15. augusta 1975. Barry Meeker vyzdvihol vrtuľníkom 4 utečencov z NDR a prepravil ich v poriadku do Nemecka.
Osudný tretí prelet bol naplánovaný na 17. augusta 1975. Na poli v oblasti Dolní Vltavice na neho čakali rodičia Heidrichovej priateľky, ich 14-ročná dcéra a istý Thomas B. Utečenci aj samotný vrtuľník s Barrym Meekerom a jeho pomocníkom Kobrzynskim sa dostali pod paľbu Pohraničnej stráže. Do vrtuľníka sa nepodarilo nastúpiť všetkým – na poli ostali Kobrzynski a pani Neukirchnerová. Meeker utrpel dve ľahké strelné zranenia, ale podarilo sa mu odštartovať a úspešne preletel do Rakúska a následne do Nemecka, kde pristal pri nemocnici, pre ktorú pracoval ako záchranár.
Celá udalosť bola medializovaná nielen na Západe, ale aj v komunistickom Česko-Slovensku. Česko-Slovenský súd odsúdil Barryho Meekera v neprítomnosti na 10 rokov odňatia slobody za porušovanie predpisov o medzinárodných letoch a dvojnásobný trestný čin nedovoleného opustenia republiky. Jeho pomocník Kobrzynski dostal 6 rokov a žena 2 roky.
Barry Meeker pracoval v neskoršom období ako komerčný pilot vrtuľníka v USA. Jeho osud sa naplnil 16. apríla 1982 v Oklahome v USA, keď pri rutinnom lete neprežil haváriu vrtuľníka, ktorý pilotoval.
Augustova šifra
Augustova šifra je šifrovací systém, ktorý je založený na posune písmena otvoreného textu o nasledujúce písmeno abecedy. Posledné písmeno medzinárodnej abecedy Z sa nahradzuje dvojicou písmen AA. Pri použití slovenskej abecedy sa nahradzuje písmeno Ž. Tento systém je veľmi podobný Cézarovej šifre, pričom práve Cézarov synovec Augustus sa pričinil o jej vznik. Je to systém, ktorý má obmedzený algoritmus (restricted algorithm) a z hľadiska bezpečnosti je menej bezpečný ako Cézarova šifra.
Kissi
Kissi môže byť
Corgoň liga 2004/2005
Corgoň liga v sezóne 2004/2005 bol v poradí 12. ročník slovenskej najvyššej futbalovej súťaže. Pravidelne ju usporadúva Slovenský futbalový zväz.
Majster
Zostava víťaza Corgoň ligy Artmedia Petržalka:
Letkov
Letkov je obec v Česku v okrese Plzeň-mesto v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 608 obyvateľov, z toho 313 mužov a 295 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 38,6 roka, ženy 40,0 roka).
Ivan Čajda
Ivan Čajda (* 9. apríl 1921, Martin – † 20. apríl 2000, Martin) bol spisovateľ pre deti a mládež.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Martine, kde roku 1939 maturoval, 19391946 na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave. Od roku 1958 bol hygienikom Krajskej hygienickej stanice v Martine a v Banskej Bystrici. Ako autor literatúry pre deti a mládež popri časopiseckých článkoch vydal leporelo Letíme vesmírom. Potom sa zameral na literatúru faktu z oblasti popularizácie prírodných vied a ochrany prírody. Pochovaný je v Martine na Národnom cintoríne.
Krzysztof Penderecki
Krzysztof Eugeniusz Penderecki [kšyštof] (* 23. november 1933, Dębica, Poľsko† 29. marec 2020, Krakov ) bol poľský hudobný skladateľ vážnej hudby a opier, jeden z najvýraznejších predstaviteľov hudobnej avantgardy druhej polovice dvadsiateho storočia.
Skladateľstvo študoval na Vysokej hudobnej škole (Wyższa Szkoła Muzyczna, teraz Akademia Muzyczna) v Krakove u Artura Malawského, ukončil ju v roku 1958. Jeho zvukovým jazykom bol zo začiatku zo serializmu vychádzajúci sonorizmus, za tvorcu ktorého je považovaný (napr. žalospev Ofiarom Hiroszimy, Obetiam Hirošimy, Polymorphia, De natura sonoris). V polovici 70. rokov sa Penderetsky stal profesorom na Yale School of Music. Na prahu sedemdesiatych rokov chcel vyjadrovať stav človeka a bolesť jeho existencie, zavrhol estetiku sonorizmu a šiel v smere využívania prínosu nemeckej symfonickej hudby 19. storočia (Symfonia wigilijna, Štedrovečerná symfónia), čím sa stal snáď najvýznamnejším epigónom tejto formácie. V roku 2005 ho poľský prezident vyznamenal Rádom bieleho orla.
Technické kreslenie
Technické kreslenie je grafický vyjadrovací prostriedok používaný pri kreslení výkresov v rôznych technických odboroch.
Druhy technického kreslenia: Elektrotechnické, Stavbárske, Zememeračské
Andrej Caban
Andrej Caban (iné mená: Ondrej Caban, Ambrozius Caban; * 7. december 1813, Selce – † 2. máj 1860, Komjatice) bol národný buditeľ, osvetár, katolícky kňaz, národnokultúrny pracovník, mecén. Autor príspevkov, kázní, úvah, prózy, prekladov a učebníc. Bol prezývaný ako aj komjatický národný buditeľ.
Hovoril v ôsmich jazykoch: latinsky, maďarsky, nemecky, slovensky, rusky, slovinsky, francúzsky a poľsky.
Životopis
Cabanovou matkou bola Mária Mesíková a otec Martin Caban, ktorý študoval teológiu, ovládal latinčinu. Ondrej Caban sa narodil v stredoslovenskej dedine Selce 7. decembra 1813. Po krste dostal dve mená: Andreas Ambrosius.
Ľudové školy a gymnázium vychodil v Banskej Bystrici, Leviciach a v Ostrihome, teológiu, právo a filozofiu študoval v Trnave (1828). V roku 1834 dokončil štúdium. V tom čase sa venoval literárnej činnosti, písal básne.
V roku 1837 bol vysvätený za kňaza v Ostrihomskej katedrále. Za kaplána sa dostal v obci Komjatice, 2. mája 1844, kde v tej dobe nahradil Karola Kelzborna, ktorý odišiel do zboru kanoníkov do Trnavy. Ondrej Caban prichádza do obce, ktorá je v stave rozvratu, alkoholizmu a negramotnosti. Ondrej Caban bol už v tej dobe podozrivý ako "protištátny živel a pansláv", farnosť dostal iba preto, že o ňu nebol záujem (fárar z neďalekej Ivanky, kaplán Domu invalidov v Trnave, i Štefan Holčík z Nádaša tu odmietil slúžiť). Ondrej Caban v obci rozvíjal vzdelanosť, učil sadiť stromy, obrábať pôdu, chovať včely. Viera Vrabcová pripomína, že Ondrej Caban zdedil farnosť v zúfalom stave, kostoly boli v dezolátnom stave. Caban získal peniaze na opravy kostolov od, na ktorých sa sám podieľal. Opravil tak kostoly Sv. Petra a Pavla aj kostol sv. Alžbety a špitálsku kaplnku. Dal postaviť školu v Komjaticiach, dodával deťom učebnice a školské pomôcky. Škola mala vlastnú záhradu.
V roku 1848 bol na neho za podporu národnej emancipácie Slovákov vydaný zatykač a hrozila mu poprava. Utiecť sa mu podarilo v truhle na lúku. Utiekol do Rakúska, kde zastával miesto vojenského kaplána. Po revolúcii sa vrátil do Komjatíc, kde našiel faru zničenú. V poslednej etape života trpel na pľúcne ochorenia, v roku 1860 sa vzdal úradu farára. V testamente odkázal peniaze, nábytok a celý svoj majetok na dostavbu kostolov (v rodnej obci Selce), na štipendiá chudobným študentom a slúženie omší.
Pred smrťou napísal: "Už sa stala so mnou božská vôľa, ktorej žiaden človek neodolá. Zavolal mi hlas, a já tak naraz. Musel som vypustiť Ducha – svet opustiť.... Nech sa žiaden tej smrti neľaká. Tento je obecný lós človeka... S Bohom všetci farníci zostaňte, S Bohom aj mne dávať neprestaňte. Hľa, ja duchovný, Váš pastier verný."
Caban zomrel na chorobu pľúc 2. mája 1860 vo veku 46 rokov.
Sociálny prínos
Kňaz Marián Dragúň pripomína, že Caban si uvedomoval, že materiálnej biede predchádza duchovná bieda. Podľa Cabana ľudia bez vzdelania nedokážu správnym spôsobom naplniť svoje poslanie. V rámci pôsobenia v Komjaticiach sa usiloval o morálne aj materiálne povznesenie človeka. Kritizoval úžeru, alkoholizmus, lenivosť, mravný úpadok, pýchu a povýšenectvo. Caban bol živým aktérom spolkov striezlivosti (zúčastnil sa na zakladajúcom zhromaždení spolkov striezlivosti vo Veselom).
V Komjaticiach sa stal "ochrancom núdznych a chudobných", sám písal žiadosti na úrady, sám platil administratívne poplatky, kolky a zastupoval ich aj na súdoch. Caban svoje úsilie fokusoval na zvyšovanie hmotného zabezpečenia najširších vrstiev a ich vzdelanie. Sociálne motívy má aj Cabanova próza, ktorá kritizuje úžeru, alkoholizmus, hazard a nepoctivú akumuláciu majetku, ktorá vedie k strate mravnosti.
Pedagogický prínos
V spolku Tatrín bol členom výboru a komisií pre jazykovedný výskum a vydávanie učebníc. Sám dodával v Komjaticiach do školy učebnice, školské pomôcky, knihy, šlabikáre; sám opravoval poškodené učebnice, kreslil mapy, deťom dával písanky, atrament, abecedné tabuľky. Dosiahol, že v tej dobe všetky deti z Komjatíc navštevovali školu. Stretol sa aj so zakladateľom prvého potravinového družstva Samuelom Ormisom, ktorému dal peniaze na založenie Podsitnianskeho spolku na vydávanie lacných školských kníh. Zdôrazňoval dôležitosť štúdia dejín národa. Venoval sa ľudovýchove, zakladal a organizoval učebne. Zdôrazňoval potrebu všeobecnej, bezplatnej vzdelanosti. V roku 1847 preložil a publikoval v Budíne pedagogické dielo Educator (Prostonárodnó vichovosloví čili paedagogia populárna) Štefana Majera, kde sa autor venuje príkladom vyučovania a výchovy; výchove tela a výchove ducha. Pedagogický prínos mala aj Cabanova próza (Prechádzka po slovenských počiatočných školách, Raňajšia rozprávka dvoch súsedkýň), v ktorej mapoval vtedajší stav školstva.
Teologický prínos
Caban pracoval na poli evanjelizácie, katechézy, farskej administratívy. Zdôrazňoval význam Cyrila a Metoda (stal sa členom spolku Dědictví svatého Cyrila a Metoda v Brne, na ich počesť napísal básne Divný závet čili testament, Púť do Nitry a čudné tam videnie). Založil Spolok svätého ruženca ako znak mariánskej úcty. Ako jediný Slovák sa stal členom spolku sv. Jána Nepomúckeho v Prahe. Caban pôsobil v Spolku svätého Vojtecha, podieľal sa spolu s Radlinským na návrhu stanov. Do spolku daroval Caban 100 zlatých.
Historiografia
Caban je autorom histórie svojej farnosti pod názvom Memorabilia Parochiae Komjáth sub Andrea Czaban ab anno Domini 1844 – Pamäti komjatickej farnosti z čias Ondreja Cabana od roku 1844.
Význam v národnom hnutí
Zúčastňoval sa na významných národných podujatiach. Hlásil sa ku bernolákovcom, no neskôr sa Caban usiloval o spojenie a jednotný postup bernolákovcov a štúrovcov. Sám ako katolík (aj pre svoje stredoslovenský pôvod ) prijal štúrovskú slovenčinu, teda stredoslovenské nárečie a ako vyslanec spolku Tatrín bojoval za práva národa v kráľovskej rade v Budíne.
Aj preto je na pamätnej tabuli stretnutia bernolákovcov a štúrovcov v Čachticiach (literárny spolok Tatrín, 10. august 1947) uvedený hneď na prvom mieste spolu s Hurbanom, Štúrom, Kalinčiakom, Hodžom a Franciscim. Bol súčasťou komisie, ktorá mala definitívne určiť pravopis spisovného slovenského jazyka a členom tzv. druhej jazykovej komisie.
Caban mal silné sociálne cítenie, no napriek tomu sa postavil na ochranu monarchie, predovšetkým ako reakciu na maďarizáciu a kalvinizáciu. 10. mája 1848 vystúpil v Nitre na ľudovom zhromaždení v Nitre proti maďarizácii. Postavil sa proti Kussutovi a bol označený za pansláva. Ako uvádza monografia Komjatíc: "Krátko potom ho čakalo na fare v Komjaticiach rozhodnutie o zatknutí a jeho výkonom bol poverený František Kamanhazy, ktorý údajne sám prostredníctvom Vietorisa, farára v Sobotišti, oznámil Cabanovi hroziace nebezpečenstvo a odporúčil mu, aby sa zdržiaval mimo komjatickej fary." V septembri 1848 vystupoval u františkánov v Nových Zámkoch za obhajobu slovenčiny ako úradného jazyka v nitrianskej stolici. 24. novembra bol predvolaný do Nitry, kde obhajoval svoju neviny pred nitrianskym županom. V roku 1849 prichádzali do Komjatíc cisárske, i maďarské vojská. Caban bol nútený ujsť pred maďarskými žandármi 20. apríla 1849. Po revolúcii sa opäť vrátil do Komjatíc, a opäť bojoval za slovenské národné práva a bol aktérom slovenských spolkov.
Caban sa stal významným rovnako pre svoj prínos rovnako pre katolíkov, ako aj protestantov. Po smrti obe strany uznali, že ide o veľkú stratu. Písali o ňom nekrológy ako o "hviezde prvej veľkosti," "najvernejšom synovi Matky Slávy," a "perle národy a ozdobe kňazstva a Cirkvi."
Literárny a umelecký prínos
Napísal niekoľko básní a článkov, ktoré sa objavili v slovenských novinách Priateľ školy a literatúry a Cyril a Metod.
Písal aj prozaickú tvorbu. Podľa Štefana Cifru sa v rámci prozaickej tvorby zaraďoval do radlinského moralizátorskej prózy, od literatúry vyžadoval aby mala aj morálny charakter a bojovala proti neduhom spoločnosti (úžera, alkoholizmus, odnárodňovanie). Prvá veľká Cabanova próza Prechádzka po slovenských počiatočných školách bola uverejnená v troch za sebou idúcich číslach časopisu Cyril a Metod a mapuje v nej úroveň vtedajšieho vzdelávania v obciach, ktoré pomenúva podľa charakteru: Nedbalice, Starovce, Pokročice, Mrzutice, Leňošice, Velebnice. V ďalšej próze, Jako sä úžernosť pomstieva opisuje žobráka, ktorý príde na faru a rozpráva svoje zážitky o úžerníckom otcovi a o tom ako prišiel o celý majetok. V tretej próze ''Slovák! Varuj sä náruživého vkladania do lotérie'', nadväzuje na predchádzajúcu poviedku. Opisuje osud obuvníka Imricha, ktorého výhra v lotérii zbavila mravného cítenia, odnaučila ho pracovať a navykla na prepych. Potom čo obuvník Imrich prostriedky minul, dal sa na krádeže a dostáva sa do žalára, kde pácha samovraždu.
K ďalším prózam patrí Dialóg I. a Dialóg II., humorno-poučné príspevky kde parodizuje pomaďarčovanie. K ďalším dielam patria Raňajšia rozprávka dvoch súsedkýň, Nápis na hrobníku Jána Gotzmana, Parabola (vydané po smrti). Ukážka z Cabanovho štýlu:
"Bol jeden ťažko nemocný, ktorý nevedel sám, žeby tak veľmi ťažko nemocný bol, o seba dosť mála, ba temer nič nedbal. Leš vedeli to dobre druhí, bo však to bolo na ňom vidieť, že je veľmi zle, bárs jeho nemoci aj sami pochopiť nemohli, lebo bola to podivná nemoc... Nikdy neležal, a hlavu hore nosiť predsa nevládal. Krivý nebol, a predsa na vlastných nohách chodiť nemohol. Odkuď i domnienky o jeho nemoci bývaly všelijaké a rozličné. Niektorí mysleli, že má závrat v hlave, druhí, že má hotec v nohách, iní zas hovorili, že má kŕče v žalúdku alebo v srdci, a zas ostatní tvrdili, že má suchoty a z toho sa všetci radovali. Lebo veru on pri všetkej svojej biede, takých priateľov nemal, ktorí by ho boli ľutovali alebo jemu uzdravenie priali..." (Parabola)
''T.: Žobrák! Čo si?/ Ť.: Prosím ponížene, chudobný žobrák./ T.: Hm! Ale či si Uhor, Nemec alebo Slovák?/ Ť.: A čo inšie ako Slovák?/ T.: No, keďbys´ bol inšie, dal byt ti groš, ale keď si Slovák, tu máš (len) pôlkrajciar./ Ť.: Pán Boh, zaplať; keď ale tak, už teda oni by to chceli, aby i každý žobrák bol len z Uhra lebo Nemca; no nech jim ta Pán Boh dá!" '' (Dialog reagujúci satiricky na pomaďarčovanie)
Zbieral básne a povestí v nitrianskom nárečí, ktoré odoslal v roku 1859 Pavlovi Dobšinskému (Sbierka Cabanova uverejnené v Prostonárodných povestiach; poviedky Popeluša, Zázračný zámek, Zlatý klúč, Belzebub).
Povedali o ňom
"Hviezdy, ktoré vidíme voľným okom mnohé zanikli, no ich svetlo môžeme stále vidieť. Tento obraz vesmíru môžeme aplikovať aj na ľudí, ktorí tu žili medzi nami, ale fyzicku už odišli z tohto sveta. Medzi takéto hviezdy patrí aj kňaz, publicista, osvetový pracovník, Ondrej Caban, ktorý prežil celý svoj kňazský život v Komjaticiach." Mons. prof. ThDr. Viliam Judák
"Hľa, toto bol náš farár: kňaz múdry, pobožný, horlivý, pracovitý, panenskej čistoty, vrúcny milovník rodu svojho, hájiteľ utláčanej pravdy, obzvlášte jestli sa chudoby týkala, každému od srdca povedal a neznal sa žiadnemu podlizovať..." Gabriel Paulík, pohrebná reč
''"Jako nedávno v Světozore" oznámil istý astronóm ruský, že jedna hviezda zmizla na obzore nebeskej, tak aj ja pospiecham sdeliť veľactenému Obecenstvu, že dňa 2-ho mája na obzore národnosti našej podobná zmizla hviezda prvej velikosti v osobe známeho patriarchy národa nášho, prevelebného farára v Komňaticiach Ondreja Cabana.... Genius času zavrel oči jeho vyvedúc ducha jeho do krajov pokojnejších, do krajov blaženejších"'' Juraj Holček, Nekrológ, Priateľ školy/Sokol
"Postoj súdruhu môj so mnou trochu pri hrobe Syna! Zaplač vlasti milá nad ztratou nezhodjiteľnou... Nevstane však ale náš Caban; on zanechal sveta časnosť, Večonom už veselí Pána sa svojho nebi. Už svoj slávny život dokonal si v národe lône; V národe Tvá blažená žiť vždy pamiatka bude." J. Polanovič, U hrobu Ondreja Cabana
"Preto nežial srdce, vystav večný V sebe pomník Cabanovi. Tak i jeho život nekonečný, Krásny bude a vždy nový." Mikler, Truchlospev Cabanovi, Priateľ školy
Pocta
Hodža uviedol Cabana v spise Der Slovak medzi uvedomelých Slovákov. Viliam Paulíny-Tóth venoval Cabanovi v Sokolove životopisný portrét, kde zaradil Cabana k štrnástim národovcom. 4. decembra 1927 bol obnovený Cabanov hrob. V roku 1967 – 1970 pôsobil v obci Komjatice recitačný krúžok Ondreja Cabana.
Po Ondrejovi Cabanovi je od roku 1999 pomenovaná základná škola Komjaticiach, na námestí, taktiež pomenovanom po Cabanovi, a pri kostole sú umiestnené Cabanove busty (pri Kostole sv. Alžebety a na Námestí Ondreja Cabana) a pamätné tabule (na fare a na dome č. 21 a rohu námestia). V obci Selce je umiestnený pamätník a tabuľa na rodnom dome Ondreja Cabana.
V obci Komjatice sa každoročne pripomína výročie Ondreja Cabana slávnostnou omšou, ktorej sa zúčastňujú detí zo ZŠ O. Cabana.
V roku 1970 sa konala pri príležitosti 110. výročia Cabanovej smrti spomienkova slávnosť.
Pri príležitosti 200. výročia narodenia Cabana zorganizovala obec Komjatice výročné podujatie. Akciu sprevádzal výstava výtvarných, literárnych prác žiakov a umelcov, predstavenie novej knihy a  taktiež vernisáž fotografií.
Lézia
Lézia (lat.) je poškodenie, poranenie, porucha (napr. traumatická lézia - porucha zdravia spôsobená úrazom).
NGC 4146
NGC 4146 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Jan Černý
Jan Černý (* 4. marec 1874, Uherský Ostroh, okres Uherské Hradiště – † 10. apríl 1959, Uherský Ostroh) bol český politik a úradník. Zastával dvakrát funkciu predsedu česko-slovenskej vlády, okrem toho tiež pôsobil ako minister vnútra.
Jan Černý vyštudoval práva na právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. V roku 1899 nastúpil ako zamestnanec hodonínskeho okresného hajtmanstva. Od roku 1908 pôsobil ako úradník na ministerstve verejných vecí vo Viedni.
V roku 1912 sa Jan Černý stal prednostom moravského miestodržiteľstva v Brne, ktorým zostal až do roku 1918. Pri vyhlasovaní samostatného štátu sa podieľal na preberaní úradu do českých rúk.
V rokoch 19201928 bol Jan Černý prezidentom politickej krajinskej správy na Morave, potom až do roku 1939 pôsobil vo funkcii krajinského prezidenta Moravskosliezskej krajiny. Počas svojho pôsobenia vo vládnych funkciách bol na týchto postoch zastupovaný.
15. septembra 1920 sa stal predsedom vlády a ministrom vnútra takzvanej úradníckej vlády. Na poste ministra vnútra zostal i po zostavení novej vlády, ktorú viedol Edvard Beneš. Po vzniku 1. Švehlovej vlády sa vrátil ku svojej úradníckej práci na Morave.
Po druhý raz sa stal predsedom úradníckej vlády v roku 1926 (18. marca12. októbra), ministrom vnútra potom zostal až do roku 1929. V tejto funkcii pôsobil i vo vládach agrárnikov Františka Udržala a Jana Malypetra a v roku 1938 i v úradníckej vláde generála Jana Syrového, ktorá prijíma Mníchovskú dohodu.
V marci 1939 požiadal Jan Černý na vlastnú žiadosť o penzionovanie, v máji bol penzionovaný a svoj život dožil v ústraní v Uherskom Ostrohu, kde i v roku 1959 zomrel.
1777 Gehrels
1777 Gehrels je planétka s priemerom 80 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
Department (Peru)
Peru je na najvyššej úrovni administratívne rozdelené na 24 departmentov (departamentos) a Ústavnú provinciu Callao. Tieto jednotky sa niekedy nepresne označujú aj ako regiónypozri Administratívne členenie Peru.
Zoznam športových článkov/3
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
3.
3. liga
Universal Mobile Telecommunications System
Universal Mobile Telecommunications System (UMTS) je jedna z technológií tretej generácie (3G) mobilných technológií. Používa W-CDMA ako základný štandard, je štandardizovaná podľa 3GPP a je európskou odpoveďou na požiadavky ITU IMT-2000 pre mobilné siete 3G.
UMTS je niekedy označovaná ako 3GSM, čím sa zdôrazňuje kombinácia 3G povahy technológie a GSM štandardu, ktorý má postupne nahradiť.
UMTS znamená, že mobilný telefón podporujúci tento systém umožňuje dvom užívateľom sa aj vidieť (videohovor).
Haut-de-Bosdarros
Haut-de-Bosdarros je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lhůta
Lhůta je obec v Česku v okrese Plzeň-mesto v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 168 obyvateľov, z toho 85 mužov a 83 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 41,4 roka, ženy 43,4 roka).
Orglandes
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 4147
NGC 4147 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 14. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,4.
Zoznam športových článkov/4
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
4.
4. liga
Rané kresťanstvo
Rané kresťanstvo je obdobie vývinu kresťanstva od narodenia Krista po Prvý nicejský koncil v roku 325.
Pre toto obdobie sú charakteristické spisy apoštolov Pavla a Jána:
Tieto dva postoje sú akoby prototypmi dvojakej tradície, ktorú reprezentuje na jednej strane Tertullianus a na druhej strane Origenes.
Lacourt
Lacourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 199 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čierny potok (prítok Píľanského potoka)
Čierny potok je potok na Strednom Pohroní, v západnej časti okresu Žarnovica. Je to ľavostranný prítok Píľanského potoka, meria 4,9 km a je tokom V. rádu.
Pramení v pohorí Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, v časti Vígľaš, juhojuhozápadne od kóty 954,2 m. v lokalite Tatričky, v nadmorskej výške približne 680 m n. m. Na celom toku tečie severojužným smerom, na hornom toku vytvára oblúk prehnutý na západ a zľava priberá prítok zo západoseverozápadného svahu Markovho vrchu (937,1 m n. m.). Ďalej priberá krátky ľavostranný prítok od Francovho štálu, potom z tej istej strany prítok z juhozápadného svahu Markovho vrchu. Na dolnom toku ešte zľava priberá krátky prítok od Škriniarovho štálu a preteká intravilánom obce Píla. Na okraji obce ústi v nadmorskej výške cca 382 m n. m. do Píľanského potoka.
Preteká osadami Francov štál, Škriniarov štál a Šmechov štál.
1778 Alfven
1778 Alfven je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 26. septembra 1960.
Ferdinand Heinrich Hermann Strecker
Dr. Ferdinand Heinrich Hermann Strecker (* 24. marec 1836, Philadelphia, Pensylvánia, USA – † 30. november 1901, Reading, Pensylvánia, USA) bol americký entomológ, nemeckého pôvodu.
Biografia
Ferdinand Heinrich Hermann Strecker bol synom nemeckého sochára Ferdinanda Streckera (* 7. september 1804, Stuttgart - † 15. august 1856, Reading (Pensylvánia)) a matky Anna Kern. Rodina sa v roku 1831 presťahovala (vysťahovaleckou loďou "Lewis") z Nemecka do New Yorku. Tu si Streckerov otec v roku 1832 založil sochársky ateliér (pre skulptúry a náhrobné pomníky). Ferdinand Heinrich Hermann Strecker zomrel v roku 1901.
Michal Mravík
Michal Mravík (* 5. február 1971, Trenčín – † 2. apríl 2008, Skalka nad Váhom) bol slovenský hokejista.
Kariéra
Michal Mravík získal dva tituly majstra Slovenska v ľadovom hokeji. V sezóne 1996/1997 a 2003/2004 s klubom HC Dukla Trenčín. Zomrel pri autonehode 2. apríla 2008 medzi Skalkou nad Váhom a miestnou časťou Nemšovej Kľúčovým po tom, ako sa vracal z golfu.
Ján Čajda
Ján Čajda (* 27. január 1840 Veľké Rovné - † 14. október 1919 Kolárovice) bol včelár, ovocinár, pedagóg.
Jeho otec Jozef Čajda, jeho matka Karolína rod. Mužiková
Životopis
Ľudovú školu navštevoval vo Veľkom Rovnom, učiteľský ústav v Banskej Bystrici. Pôsobil ako učiteľ, neskôr notár v Kolároviciach. Propagátor moderného včelárstva, spoluzakladateľ Spolku slovenských včelárov. Autor praktickej príručky racionálneho včelárenia a odborných článkov. Člen Prírodovedného spolku župy Trenčianskej.
Márcio Roberto dos Santos
Márcio Roberto dos Santos (* 15. september 1969, São Paulo) je bývalý brazílsky futbalový reprezentant. Počas svojej kariéry hrával za kluby ako Internacional, Fiorentina a Ajax. Bol súčasťou brazílskeho mužstva, ktoré vyhralo Majstrovstvá sveta 1994. V drese 🇧🇷 vyhral aj Copa América 1997.