cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heinrich Himmler
Koncentrácia moci
Dňa 17. júna 1936 H. Himmler ukončil koncentráciu výkonnej moci uniformovaných zložiek polície tzv. Ordnungspolizei a kriminálnej polície Kriminalpolizei, takže väčšina príslušníkov oboch organizácií bola zároveň členmi Schutzstaffel (SS). H. Himmler bol schopným organizátorom a správcom, bol pracovitý a výkonný úradník, ktorý priviedol k dokonalosti všetky metódy organizovaného štátneho teroru proti politickým ako aj ostatným odporcom a nepriateľom režimu. Za nepriateľov nemeckého národa považoval niektoré národy ako Židov, Rómov, nemenej brutálne neskôr jednal so Slovanmi. Jedným z krokov bolo zriadenie koncentračného tábora v Dachau neďaleko Mníchova. Jeho strážením a neskôr aj strážením ostatných táborov boli poverené zvláštne oddiely Schutzstaffel (SS), tzv. SS-Totenkopfverbände. V nasledujúcom období s Hitlerovým súhlasom rozšíril počet väzňov, ktorí boli v rozrastajúcej sa sieti táborov internovaní. H. Himmlerovi podriadené jednotky postupne premenili koncentračné tábory na tábory smrti, ktoré pracovali na takmer priemyselnom základe.
H. Himmler vyznával filozofický mysticizmus, nadchýnal sa názormi mesmerizmu, zaujímal sa o okultizmus, prírodné liečiteľstvo a homeopatiu. Bol fanatický rasista a presadzoval árijský mýtus o nadčloveku a nadradenosti nemeckého národa. Rasovú teóriu a eugeniku preniesol do praxe pri výstavbe jednotiek Schutzstaffel (SS). Jej príslušníci boli vyberaní na základe kritérií vzhľadu, duševných a fyzických testov, čo sa uplatňovalo najmä do začiatku vojny. Mali byť predstaviteľmi nového človeka, bojovníka, správcu, učiteľa a vodcu, aby boli pripravení pre kolonizáciu východných území. Podieľal sa na zavedení zvláštneho pravidla pre sobáše príslušníkov tak, aby sa zaistilo spájanie ľudí podľa predstáv rasovej čistoty. Založil štátom organizovaný domov pre matky Lebensborn.
Druhá svetová vojna
Koncom 30. rokov získal H. Himmler v súvislosti s rastom moci A. Hitlera nové možnosti rozmachu. V októbri 1939 ho A. Hitler tajne vymenoval za ríšskeho komisára pre upevnenie nemeckej národnej svojbytnosti. H. Himmler tým získal moc nad novodobytým územím Poľska. V tejto funkcii zodpovedal za návrat nemeckého obyvateľstva z novonadobudnutých území do Tretej ríše. Vypracoval plány na výmenu Poliakov a Židov na území Poľska za nemeckých obyvateľov (Volksdeutsche) z pobaltských zemí a ďalších oblastí v Poľsku. V priebehu jediného roka tak bolo viac než milión Poliakov a 300 tisíc Židov odsunutých na východ.
V rokoch 1940 až 1941 sformuloval základy východného generálneho plánu osídľovania východných okupovaných území Generalplan Ost a v roku 1941 bol poverený Hitlerom aby dozeral na tzv. konečné riešenie židovskej otázky. Úspešne sa mu podarilo presvedčiť podriadených, že nemajú žiadnu vinu ani zodpovednosť za masové vyvražďovanie tisícov ľudí. Na rozdiel od A. Hitlera však navštívil mnoho koncentračných táborov a špeciálnych jednotiek Einsatzgruppen. Keď bol v auguste 1941 prítomný na masových popravách Židov v Minsku, takmer stratil vedomie, po tom čo na jeho kabát dopadli čiastočky mozgu jedného z popravených. Po tomto incidente začal vážne uvažovať o iných metódach vraždenia, ktoré vyvrcholili použitím plynových komôr a jedovatých plynov. Odôvodňoval to potrebou odľahčiť poslanie popravčích čiat, ktoré v dôsledku aplikácie brutálnych metód časom trpeli duševnými problémami.
H. Himmler mal problém s náborom do útvarov Schutzstaffel (SS). V Nemecku platil branný zákon, takže všetci muži mu podliehali a armáda tvrdo trvala na jeho dodržiavaní. Schutzstaffel (SS) nespadala pod armádu, takže jej príslušníci sa vymykali brannému zákonu. Riešenie našiel v nábore medzi nemeckou komunitou v iných štátoch ako Slovensko, Maďarsko, Rumunsko, atď.. Všetci príslušníci daných nemeckých menšín bojovali ako príslušníci Schutzstaffel (SS), nie Wehrmachtu. V období vojny proti ZSSR podporoval vstup iných národov do Schutzstaffel (SS). Využil na to myšlienku boja proti žido-boľševizmu, na ktorú zlákal mnohých Dánov, Nórov, Švédov, Holanďanov, Belgičanov, Francúzov, Španielov, ale aj príslušníkov nespokojných národov ZSSR, najmä Rusov, Ukrajincov, Lotyšov, Litovcov a Estóncov, ale aj ďalších. Ku konci vojny stavy týchto príslušníkov dosahovali okolo 35% celkového počtu. Mnohí ich príslušníci ani nevedeli po nemecky.
V roku 1942, po atentáte na Reinharda Heydricha, Himmlerovi podriadení organizovali kruté perzekúcie po celom protektoráte Čechy a Morava. Kvôli podozreniu z napomáhania atentátnikom bez váhania súhlasil s likvidáciou obce Lidice s kompletným obyvateľstvom. V roku 1943 bol vymenovaný do funkcie ríšskeho ministra vnútra. 4. októbra 1943 mal H. Himmler prejav k dôstojníkom Schutzstaffel (SS) v okupovanej Poznani.
Vo februári 1944 mu bola podriadená armádna spravodajská služba Abwehr, ktorej šéf Wilhelm Canaris bol pre nespoľahlivosť a odpor k nacistom zosadený a nahradený Walterom Schellenbergom. Po atentáte na A. Hitlera 20. júla 1944 sa stal veliteľom záložnej armády Ersatzheer, ktorej pôvodní velitelia vystúpili proti nacistickému režimu. V novembri bol poverený velením skupiny armád Horný Rýn, ktorá bojovala proti americkej 7. a francúzskej 1. armáde na západnom brehu Rýna. V januári 1945 sa počas visliansko-oderskej operácie stal veliteľom skupiny armád Visla. Ako frontový veliteľ nemal žiadne skúsenosti a bol čoskoro nahradený generálom Gotthardom Heinricim.
V období katastrofálnych porážok Nemecka 23. apríla 1945 ponúkol západným spojencom rokovania o separátnom mieri, ak nebude trestne stíhaný za svoje zločiny, za čo ho 29. apríla Hitler zbavil všetkých funkcií a vylúčil z NSDAP. 5. mája 1945 nástupca A. Hitlera, admirál Karl Dönitz jeho služby odmietol. H. Himmler sa niekoľko dní skrýval v oblasti mesta Flensburg, blízko dánskych hraníc, kde sa vydával za dôstojníka vojenskej polície pod menom Heinrich Hitzinger. Navyše si ostrihal fúzy a na oko dal pásku. Jeho neopotrebované dokumenty, ktoré sa inak zdali byť celkom v poriadku, vzbudili nedôveru britského vojaka, ktorý ich preveroval. Dňa 22. mája 1945 bol zadržaný a jeho totožnosť odhalená.
thumb|250px|Mŕtve telo Heinricha Himmlera, po tom, čo spáchal samovraždu po odhalení v britskom zajatí.
Smrť
Dňa 23. mája 1945 vykonával Himmlerovu lekársku prehliadku pred začatím výsluchu v meste Lüneburg na Ülzener Strasse 31 kapitán C. Wells. Všimol si v ústach kyanidovú kapsulu, ale kým stihol zareagovať, H. Himmler ju prehryzol a spáchal samovraždu. Lekár sa so strážiacim majorom Whittakerom pokúšali Himmlera zachrániť, smrť nastala približne 20 minút pred polnocou. Telo nechali ležať na zemi od pása prikryté prikrývkou. Na druhý deň potvrdili totožnosť tela Američania aj Sovieti. Následne veliteľ 2. armády, generál Dempsey, rozhodol o tajnom pohrebe tela. Telo pochovali štyria muži pod vedením majora Whittakera na neoznačenom mieste vojenského cvičiska vo Wendisch Evern.
Povojnové zistenia
V tajných dokumentoch britskej spravodajskej služby v Londýne boli objavené dokumenty poukazujúce na to, že H. Himmler koncom vojny uskutočnil pokus získať politický azyl pre seba a 200 popredných nacistov, a to výmenou za 3500 Židov z koncentračných táborov. Podľa dokumentov boli väzni z jedného koncentračného tábora odoslaní do Švajčiarska v dvoch nákladných vlakoch. Po vojne sa dvakrát objavila falošná správa o náleze hrobu H. Himmlera. V oboch prípadoch vycestoval major Whittaker na jemu známe miesto do Nemecka aby sa uistil, že skutočný hrob zostal neporušený. Historici a psychológovia sa dodnes sporia o Himmlerových pohnútkach, ktoré ho viedli k organizácii zločinov proti ľudskosti, aké v podobnej miere neboli už nikdy zopakované. Podľa niektorých názorov bol vykonávateľom Hitlerových rozkazov a vôle, podľa iných jednal s veľkou mierou samostatnosti.
Konšpiračné teórie
Existujú aj iné konšpiračné teórie o jeho smrti. Podľa niektorých bol zavraždený príslušníkmi britských spravodajských jednotiek, iní tiež hovoria o úteku do zahraničia s pomocou organizácie ODESSA, pričom samovraždu považujú za klamlivý trik pomocou dvojníka.
Gustav Meyrink
Gustav Meyrink vlastným menom Gustav Meyer (* 19. január 1868 Viedeň, Habsburská monarchia - † 4. december 1932 Starnberg, Nemecko) bol rakúsky spisovateľ. Centrami jeho literárneho života boli Praha a Mníchov, ku ktorým ho viažu aj nešťastné lásky.
Život
V roku 1868 sa narodil vo Viedni ako nemanželský syn würtemberského štátneho ministra baróna Karl von Varnbüler a zu Hemmingen a dvorskej herečky Maria Wilhelmina Adelheyd Meierovej. Školské roky strávil v Mníchove, Hamburgu a Prahe. Od roku 1884 žil s matkou v Prahe, kde chodil na gymnázium a obchodnú akadémiu. V období 1889-1902 viedol so svojím synovcom Christianom Morgensternom banku Meier&Morgenstern v Prahe, ktorej kapitál pochádzal aj z jeho dedičského podielu po otcovi. V roku 1902 bol nespravodlivo obvinený z podvodov a ako zbavený viny súdom bol donútený odísť z bankového domu. V roku 1903 sa zamestnal vo viedenských časopisoch ako redaktor Lieber Augustin a Simplicissimus. V roku 1905 presídlil do Mníchova, kde sa dal na spisovateľskú dráhu. Od 1911 až do svojho skonu 1932 žil v Starnbergu, kde si kúpil vilu za peniaze zarobené publikačnou činnosťou. Jeho román Zelená tvár vyšiel v 40 000-ovom náklade a Golem v stotisícovom, obidva v nemeckom jazyku. V roku 1919 mu jeho otec chcel prenechať rodové meno von Varnbüler, ale Meyrink ho odmietol. V roku 1927 konvertoval z protestantizmu na mahájána budhizmus. Až do konca života cvičil jógu, ktorá mu pomáhala prekonávať bolesti chrbta spôsobené diabetom.
Ako prvý v nemeckom jazykovom priestore písal Meyrink fantastické romány. Počas svojho skorého tvorivého obdobia vtedajším malomeštiactvom odsudzovaného sa zaoberal prostredím starej Prahy a metafyzickými existenciami (Golem, Zelená tvár, Biely Dominikán, Anjel západného okna.) V týchto románoch tak ako aj v rôznych článkoch vyjavil Meyrink ako člen teozofickej lóže Germania ezotericko-mystické názory, ktoré pozostávali z religiózno-mesianistických ideí a prvkov budhizmu, tiež z judaistickej a kresťanskej mystiky, teozofie a alchýmie.
V rozenkruciánstve a teozofii 20. storočia, tak ako i zo záujmu o ezoteriku, ťažilo jeho vtedajšie dielo. Meyrink sa zúčastňoval na sedeniach s rakúskym médiom Willi Schneiderom (synom slobodného pána Alberta von Schrenck-Notziga) zároveň s Thomasom Mannom a publikoval state o parapsychológii Na druhej strane súcna.
Meyrink preložil okrem iného dielo Charlesa Dickensa a Rudyarda Kiplinga. Pre Lipské vydavateľstvo urobil preklad Georgea Sylvestra Vierecksa a Paula Eldridgesa Mojich prvých 2000 rokov: autobiografia Večného Žida.
Geršom Scholem, jeden z významných odborníkov na židovskú mystiku, navštívil Meyrinka v roku 1921 v Starnbergu, aby s ním diskutoval o jeho románe Golem. O 60 rokov neskôr charakterizoval Meyrinka ako jedného z bývalých slávnych spisovateľov, ktorého mimoriadna vloha pre antiobčiansku satiru a mystické písačky spájala s tými, čo tvorili strašné príbehy, čiastočne silného dojmu, ktorých literárna hodnota je v súčasnosti prekonaná Jorgem Luisom Borgesom.
V roku 1958 bola podľa neho pomenovaná Meyrinkgasse vo Viedni-Liesingu.
Dr. Henri Clemens Birven sa zmieňuje vo svojej knihe „Lebenskunst in Yoga und Magie“ (Origo Verlag, Zürich 1953.), že spolu s Meyrinkom a Dr. Ernstom Peithmanom, prominentným predstaviteľom gnosticko-katolíckej cirkvi, robili bádanie mysterióznej identity zakladateľky Zlatého úsvitu - (Golden Dawn).
Dielo
Meyrinkove romány sú tematicky živené zo zdroja mystiky každého druhu, vyplnené spleťou postáv a ich vzťahov v prvej rovine. V druhej rovine ožívajú symboly z tajných náuk, ktoré sa zjavujú najprv okrajovo, neskôr nadobúdajú dôležitosť a vytvárajú tak druhotný labyrint štruktúr. Okrem toho tu existuje aj vzťah medzi postavou a jej priradeným symbolom. Meyrinkova románová štruktúra je svojím poňatím najbližšie k Jungovmu konceptu archetypov, a z nich je to hlavne anima, ženský element v duši každého človeka. C.G. Jung aj Meyrink sa zanorili do duchovnej interpretácie alchýmie a jej ústredný motív videli zhodne v chýmickej svadbe, v zrode hermafrodita. Sám Carl Gustav Jung viackrát citoval vo svojom diele Meyrinka, ktorý povýšil ezoterickú tradíciu nad kresťanstvo.
Grafická karta
thumb|Grafický čip GeForce 6600GT thumb|Historická grafická karta Hercules z roku 1984
Niekedy (najmä u lacnejších počítačov a počítačov nevyžadujúcich grafický výkon), je grafická karta (grafický čip a podporné obvody) integrovaná na základnej doske, prípadne je priamo integrovanou súčasťou čipovej sady (chipset). Obvykle je potom grafická pamäť zdieľaná s operačnou pamäťou procesora. Takéto riešenie ide samozrejme na úkor výkonnosti v zobrazovaní grafiky, a aj na úkor výkonu samotného hlavného procesora. Moderné integrované riešenia sú však schopné nahradiť externé grafické karty s 3D akceleráciou nižšej triedy.
Dôležité parametre grafickej karty sú: rýchlosť (bodová frekvencia/riadková a snímková frekvencia), rozlíšenie (počet zobrazených bodov v oboch smeroch), farebná hĺbka (počet zobraziteľných farieb, často vyjadrené počtom bitov), veľkosť pamäte, jej typ a rýchlosť a typ zbernice prostredníctvom ktorej je karta pripojená ku základnej doske.
V minulosti výkonnosť grafických kariet určovala hlavne veľkosť pamäte ktorou karta disponovala. Bolo jasné, že grafická karta s pamäťou 32 MB je výkonnejšia ako karta disponujúca len s 16 MB pamäťou. Hlavným parametrom výkonu grafickej karty je však dnes najmä typ použitého grafického procesora (GPU) a pamäťovej zbernice. Keďže je stále pomerne bežné medzi spotrebiteľmi posudzovať výkony jednotlivých kariet na základe veľkosti ich pamäte, výrobcovia často používajú marketingové triky – karty s nižším výkonom, resp. brzdené nedostatočnou šírkou pamäťovej zbernice, sú vybavené väčšou pamäťou, než akú sú schopné pri svojej činnosti využívať, aby vznikol falošný dojem výkonnosti.
V počiatkoch znázorňovania 3D objektov v počítačovej grafike bolo požadované, aby sa trojrozmerná scéna prepočítala a zobrazila (vyrenderovala) za niekoľko minút. Dnešné grafické karty musia takýchto trojrozmerných scén zvládnuť okolo 70 za jedinú sekundu.
Zobrazenie
Obraz viditeľný na monitore je vytváraný zložitým postupom. Aplikácia, ktorá potrebuje zobraziť nejaký objekt na obrazovke je spracovaná procesorom – CPU, ten vyšle príkaz grafickému rozhrania (grafickému) driveru, ktorý je spojnicou medzi hardvérom grafickej karty a operačným systémom. Ovládač vyšle digitálne údaje v novom formáte na renderovanie grafickej karte. Dáta sa presunú po zbernici PCIe, alebo AGP do vyrovnávacej pamäte systému (buď priamo na karte alebo v systémovej pamäti). Dáta sa spracujú – ak ide o 3D objekt ten je „dodaný“ vo forme polygónov, textúr a efektov (oheň, hmla, záblesk...). Výsledný 3D obraz vrátane efektov, trojrozmernej hĺbky obrazu, osvetlenia scény tieňov a následného pohybu je vygenerovaný v pamäti grafickej karty pomocou API a prerenderovaný do 2D obrazu na jednotlivé body. Digitálne údaje sú premenené na body, z ktorých sa skladá výsledný obraz na monitore. Pre rozlíšenie 1280 x 1024 bodov, musí grafická karta na vykreslenie jednej obrazovky vypočítať polohu a farbu pre 1 310 720 bodov. Tento proces sa opakuje 50200x za sekundu. Body sú prevedené pomocou RAMDAC na analógový signál potrebný pre analógové monitory. Pre DVI je zasielaný do monitora priamo, v digitálnej forme.
Zemný plyn
náhľad|vpravo|Vrtná veža na dobývanie zemného plynu, Texas, USA. Zemný plyn je vysokohodnotná horľavá plynná zmes vyskytujúca sa vo veľkých ložiskách v zemskej kôre (často spolu s ropou). Z chemického hľadiska je to plynná zmes najmä alkánov (najčastejšie najnižších päť alkánov, čiže metán, etán, propán, bután, pentán) s prímesou vyšších uhľovodíkov a ďalších plynov (dusík, oxid uhličitý, sulfán, vzácne plyny a pod.), v ktorej prevažuje metán (od 50 % či 75 % do 99 % objemu). . V užšom zmysle pojem zemný plyn nezahŕňa vyššie uvedené neuhľovodíkové prímesy.
Grafická karta
História
Grafická karta začala písať svoju históriu v roku 1960, keď tlačiareň (čo bolo najbežnejšie výstupné zariadenie počítača) bola nahradená obrazovkou, a bolo potrebné výstupné informácie z počítača vizualizovať. Prvé grafické karty zobrazovali len v textovom režime a len monochromaticky. Prípadné obrázky sa len skladali z textových znakov.
Prvé grafické karty použilo vo svojich počítačoch IBM (prvé IBM PC) v roku 1981. Bola to karta štandardu MDA (Monochrome Display Adapter). Pracovala len v textovom režime 25x80 riadkov na obrazovke. Mala 4kB videopamäť a len jednu farbu. Karty sa postupne s nárokmi užívateľov vyvíjali, a vznikali firmy špecializujúce sa práve na grafické karty (ATI, CirrusLogic, S3, Matrox). V roku 1987 vznikol štandard VGA (Video Graphic Array – 640x480 bodov pri 256 farbách) a neskôr SVGA (Super VGA) ktorý už potreboval 2 MB pamäte a dokázal zobraziť 1024x768 bodov pri 256 farbách.
Zemný plyn
Zemný plyn je ľahší ako vzduch, nie je otravný, ale je nedýchateľný a dusivý. Je bezfarebný a bez zápachu, preto sa pri úprave odorizuje tetrahydrotiofénom, aby bol identifikovateľný.
Grafická karta
História
Tieto štandardy sa líšili len počtom zobrazených bodov a farieb. Evolučným skokom vo vývoji boli prvé karty označované ako 2D/3D (Matrox, Creative …). Tieto karty podporovali SVGA štandard, ale ako novinku mali zabudované 3D funkcie (podporu pre 3D zobrazenie). V 1997 firma 3dfx prišla s revolučným čipom Voodoo, ktorý obsahoval nové 3D funkcie a efekty (Mip Mapping, Z-buffering, Anti-aliasing...). Tieto karty boli doplnkom ku klasickej grafickej karte, boli s ňou prepojené, a spúšťali sa len pri programoch, ktoré ju podporovali. Tieto karty sa dali používať pre počítačové hry, ktoré sa stali hybným motorom celého tohoto odvetvia. Nastal rýchly rozvoj grafických kariet, ktorý trvá podnes. Nové karty vyžadovali stále väčší objem dát prenášaných cez systémovú zbernicu PCI, táto postupne prestala nárokom postačovať. Preto v 2002 prišiel Intel s novým portom AGP (Accelerated Graphics Port) ktorý riešil úzke miesto medzi procesorom a grafickou kartou. AGP bol prvý špecializovaný port len pre grafickú kartu.
Zemný plyn
Vlastnosti
Zemný plyn je bezfarebná zmes najjednoduchších nasýtených uhľovodíkov (alkánov), hlavne metánu (CH4), bután (C4H10), propán (C3H8), kvapalné uhľovodíky (C5H12 do C10H22) a ďalších neuhľovodíkových plynov (ako je CO2, H2S, H2) a vzácnych plynov (napr. He, ktoré zvyčajne tvoria menej ako 1%).
Grafická karta
História
V roku 2002 nVidia začala kontrolovať trh s grafickými kartami, prevzala firmu 3dfx a vytvorila rodinu GeForce. Nové 3D algoritmy, väčší výkon grafických procesorov, nové pamäteSDRAM, DDRAM, DDR2, DDR3 so stále rastúcimi frekvenciami a veľkosťami 8... 512 MB GRAM...
Zemný plyn
Vlastnosti
Súčasti zemného plynu: etán, propán, bután a kvapalné uhľovodíky sa súborne označujú skratkou (NGL - natural gas liquids), sú dôležitou surovinou pre petrochemický priemysel. Tieto sú väčšinou pri spracovaní zemného plynu odstraňované, väčšinou skvapalňovaním pri rôznych kombináciách teplôt a tlakov. Skvapalnený plyn sa označuje ako (LPG - liquefied petroleum gas), obyčajne obsahuje propán a bután, skladuje sa pod tlakom.
Grafická karta
História
Dnes je trh s grafickými procesorami kontrolovaný firmami nVidia a AMD (bývalá ATI) s rodinami grafických čipov GeForce a Radeon. Ostatné firmy sa špecializujú na zvláštne karty pre profesionálne využitie (Matrox...)
Komponenty
Grafická karta je doska plošného spoja obsahujúca elektronické komponenty (procesor, pamäť, radiče...) a mechanické komponenty (chladiče...).
Zemný plyn
Vlastnosti
V tabuľke sú uvedené obvyklé rozsahy hodnôt základných vlastností pre zemný plyn. Zloženie a výhrevnosť plynu výrazne závisí od jeho pôvodu (náleziska). Pre porovnanie sú v tabuľke uvedené aj hodnoty zemného plynu, distribuovaného Slovenským plynárenským priemyslom na Slovensku.
Grafická karta
Grafický procesor
GPU obsahuje radič pamäte, unifikované shadery, TMU jednotky, ROP jednotky a ďalšie.
Tichov
Tichov je obec v Česku v okrese Zlín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 337 obyvateľov, z toho 174 mužov a 163 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,8 roka (muži 36,1 roka, ženy 39,7 roka).
Grafická karta
Grafický procesor
Unifikované shadery Shader je mikroprogram slúžiaci na riadenie jednotlivých častí grafického reťazca grafickej karty. Používa špecializované programovacie jazyky (shader jazyky – napr. GLSL pre OpenGL, Cg alebo HLSL pre DirectX). Tento program je potom preložený prekladačom do strojového kódu grafickej karty. Každá firma má svoju vlastnú architektúru shaderov. Sú programovateľné a vďaka tomu nemusí počítať iba zobrazovateľné dáta, ale aj vedecké výpočty, šifrovanie a iné. Shadery sa rozdeľujú na niekoľko základných typov podľa toho, pre ktorú jednotku grafického reťazca sú určené. V súčasnosti patria medzi najdôležitějšie vertex, pixel a geometry shader.
Radič pamätí – stará sa o komunikáciu medzi grafickou pamäťou a GPU.
Zemný plyn
Vlastnosti pri spaľovaní
Vďaka tomu, že obsahuje predovšetkým metán, má v porovnaní s ostatnými fosílnymi palivami pri spaľovaní najmenší podiel CO2 na jednotku uvoľnenej energie. Ako plynné palivo má všeobecnú schopnosť dobre vytvárať zápalnú zmes, spaľovanie preto prebieha s vysokým využitím kyslíka aj paliva. Spaľovanie je čisté a bezzápachové. Je preto považovaný za ekologické palivo napriek tomu, že v atmosfére taktiež prispieva k spôsobovaniu skleníkového efektu.
Grafická karta
Grafický procesor
TMU jednotka (Texture mapping unit) – mapuje textúry na objekty.
Zemný plyn
Ťažba zemného plynu
600px|thumb|Mapa objemu ťažby zemného plynu v metroch kubických za rok. Zemný plyn sa nachádza v podzemných náleziskách buď samostatne, alebo spoločne s ropou a vodou. V ložisku sa nachádza v jeho vrchnej časti kde tvorí tzv. plynovú čapicu. Ložiská zemného plynu sú rozložené nerovnomerne. Medzi najväčších producentov patria USA, Rusko (Jamalský polostrov) a Kanada. Na mape sú farebne vyznačené štáty podľa ročnej produkcie zemného plynu v metroch kubických.
Zemný plyn ťažený z ložísk v bridličnatých usadených horninách sa označuje ako bridlicový plyn.
Grafická karta
Grafický procesor
ROP jednotka (Render Output unit) – zabezpečuje výstup dát z grafickej karty.
Zemný plyn
Horná výhrevnosť podľa pôvodu
Nasledujúca tabuľka uvádza prehľad hornej výhrevnosti zemného plynu z vybraných lokalít. Hodnoty sú zoradené podľa výhrevnosti.
Využitie
vpravo|náhľad|Autobus MHD Mercedes Citaro s pohonom na stlačený zemný plyn (CNG) Zemný plyn sa používa ako palivo na vykurovanie, vo forme stlačeného zemného plynu (CNG) ako palivo pre motory vozidiel, ako zdroj vodíka pri výrobe dusíkatých hnojív a tiež ako vstupná surovina pri výrobe elektrickej energie (napr. TE Vojany).
Grafická karta
Grafická pamäť
Ak je grafická karta integrovaná na základnej doske, používa pamäť RAM počítača (zdieľaná pamäť – menšia priepustnosť). Ak je pamäť na karte, tak je označená ako VRAM (Video RAM). Kapacita VRAM u moderných kariet dosahuje 1GB24 GB. Pred rokom 2003 bola typicky používaná pamäť typu DDR, teraz sa používajú pamäte typu DDR2, DDR3 ,GDDR3, DDR4 ,GDDR4, DDR5, GDDR5, GDDR5X a taktiež v High-end rade GDDR6. Obnovovacia frekvencia pamätí je 4008 000 MHz vo výnimočných prípadoch aj vyše 10 000Mhz. Dôležitou súčasťou video pamäte je tzv. Z-buffer, v ktorom sú uložené hodnoty koordinátov (súradníc) pri zobrazení v 3D režime.
Video BIOS
Video BIOS (firmware) je čip obsahujúci základný program ovládajúci operácie na grafickej karte, a vykonáva inštrukcie dávané grafickému procesoru z hlavného procesora. Má na starosti aj správu pamäti VRAM (časovanie, operačná rýchlosť, napätia a iné…) Niekedy je umožnený zápis do BIOSu (BIOS je odomknutý) a je možné zmeniť hodnoty napr. časovania pamätí (pretaktovanie). Táto činnosť je však potenciálne pre kartu nebezpečná – po zadaní nesprávnych parametrov hrozí jej zničenie.
RAMDAC
Digitálno – analógový prevodník (Random Access Memory Digital-to-Analog Converter) prevádza digitálny signál z procesora grafickej karty do analógovej formy pre monitor (displej). V závislosti od použitého počtu bitov sa líši aj použitá obnovovacia frekvencia. S CRT monitormi je najpoužívanejšia frekvencia 75 Hz. LCD panel s digitálnym vstupom už RAMDAC nevyžaduje. Prepojenie je priamo digitálne (DVI konektor, HDMI alebo DisplayPort).
Výstupy
Na grafických kartách býva viacero konektorov slúžiacich na prepojenie karty a monitora, alebo iných prídavných zariadení.
Chladenie
So zvyšovaním výkonu grafických kariet stúpa aj stratový výkon, a karty sa čoraz viac nahrievajú. Dnešné moderné karty dosahujú stratový výkon extrémne až 700W, preto je už vyžadované prídavné chladenie pasívnymi, vyššie rady aj aktívnymi chladičami. Pri pretaktovaní je nutné karty chladiť dodatkovým chladením vrátane chladenia pamätí. Na chladenie sa používajú pasívne chladiče z hliníka, alebo medi, obvykle tiež s prídavným ventilátorom alebo heatpipe chladenie. Taktiež sa používa aj hybridné chladenie (kombinácia vodného chladenia a heatpipe chladenia z pridavným ventilatorom na odvod tepla).
Napájanie
Do roku 2006 nebol so spotrebou grafických kariet vážnejší problém. So stúpajúcim výkonom však stúpla aj energetická náročnosť kariet. Niektoré karty pre PCIe dosahujú spotrebu až 250W a viac, preto potrebujú dodatočný prívod energie na kartu (prídavné napájacie konektory) prepojené priamo so zdrojom počítača. Tak isto zdroj počítača musí byť dimenzovaný na zvýšenú spotrebu.
Grafické rozhrania (API)
API (Application Programming Interface) – rozhranie pre programovanie aplikácií. Ide o procedúry, funkcie a triedy knižnice, ktoré môže použiť programátor využívajúci knižnicu. API určuje, akým spôsobom sa funkcie knižnice budú volať zo zdrojového kódu programu. Funkcie API sú teda programové celky, ktoré programátor používa namiesto toho, aby ich sám naprogramoval. Dnes sa najviac používajú dve grafické API – OpenGL a DirectX, ktoré sú štandardizované, a programátor ich môže v softvéri použiť. Spôsob ich vykonania závisí na konkrétnom počítači, podľa jeho výkonu a podľa výkonu grafickej karty. Programu – napríklad hre už potom nezáleží na type a výkone grafického procesora, ale len na tom ktoré API karta podporuje.
Grafické techniky
Niektoré z často používaných efektov, funkcií a pojmov používaných v súvislosti s grafickými kartami.
Budúcnosť
Dnes je jedinou hnacou silou pre neustály vývoj grafických kariet hranie počítačových hier. Iné bežné činnosti nedokážu výpočtový výkon grafických kariet využiť ani na zlomok percenta. Dnešné grafické karty majú výkon a kapacitu pamäte väčšiu, ako celé počítače len spred niekoľkých rokov. Cieľom je dosiahnuť fotorealistickú kvalitu vrátane 3D zobrazenia, aby človek z obrazu a pohybu nedokázal určiť, či ide o reálne, alebo len o vykreslené postavy a objekty. Ak sa obzrieme dozadu na doterajší vývoj grafických kariet a tempo ich vývoja je jasné, že táto budúcnosť už nie je ďaleko.
Výrobcovia grafických procesorov.
Pre integrované grafické karty
Výrobcovia kariet
Výrobcovia grafických kariet s čipmi od spoločností ATI a nVidia:
Polyfontes
Polyfontes alebo Polyfontés (Polyfontes/iný prepis: Polyfontés) môže byť v gréckej mytológii:
Sillé-le-Philippe
Sillé-le-Philippe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Sarthe, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Podbeľová ulica
Podbeľová ulica je ulica:
Reno (Nevada)
Reno je mesto v štáte Nevada v Spojených štátoch. Má rozlohu. Je to 3. najväčšie mesto Nevady po Las Vegas. Leží na západe krajiny, severne od hlavného mesta Carson City.
Pat Cash
Počas svojej kariéry Pat Cash vyhral 7 turnajov ATP v dvojhre:
Hegyhátmaróc
Hegyhátmaróc je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Komlóskom okrese.
Má rozlohu 759 ha a žije tu 174 obyvateľov (2007).
Pasívny príjem
Pasívny príjem alebo pasívny dôchodok má v oblasti podnikovej ekonomiky a daní niekoľko (väčšinou podobných, ale odlišných) definícií:
Pasívny príjem ako bezprácny príjem
Výraz pasívny príjem sa primárne používa ako nejasne definované skôr hovorové označenie pre príjem dosahovaný (spravidla pravidelne) s malým alebo nulovým úsilím (alebo len s nejakým úsilím úplne na začiatku plynutia príjmu), resp. dosahovaný bez aktívnej práce. Konkrétne pasívny príjem zahŕňa v užšom zmysle príjmy z prenájmu a príjmy z podielov v podnikoch ktoré dotyčný neriadi, v širšom zmysle aj úroky a príjmy z cenných papierov a fondov (dividendy, kupóny, výnosy z fondov a pod.), licenčné poplatky (vrátane tantiém autorov), kapitálové zisky (napríklad nárast ceny akcie či nehnuteľnosti) a v najširšom zmysle aj výnosy z automatizovaných obchodovacích systémov, výnosy z reklamy umiestnenej na vlastnej webovej stránke, starobný dôchodok, výhru v lotérii, prácu z domu (online) a pod.
Pasívny príjem podľa § 469 Daňového zákonníka USA
Pasívny príjem („passive income“ alebo „passive activity income“) je príjem (ako opak straty) z tzv. pasívnych aktivít, t.j. z prenájmov a podnikateľských činností, na ktorých činnosti sa dotyčný „nezúčastňuje podstatným spôsobom“. Patrí sem (odhliadnuc od pár výnimiek) príjem z prenájmu zariadenia a nehnuteľností a príjem z podielov v podnikoch, na ktorých sa dotyčný nezúčastňuje podstatným spôsobom, okrem príjmu z akcií akciových spoločností. Pasívny príjem sa na daňové účely smie započítať len s pasívnou stratou. Opakom je nepasívny príjem, t. j. aktívny príjem a portfóliový príjem.
Kivi
Kivi alebo nesprávne kiwi môže byť rod vtáka, pozri kiviovité.
Kivi alebo kiwi môže byť aj plod druhov aktinídia lahodná a aktinídia čínska a prípadne aj podobných druhov (napr. aktinídia význačná a aktinídia kolomiktová), synonymá: kiva, čínsky egreš, pozri kivi (ovocie).
Kiwi môže byť ај:
Podhorská ulica
Podhorská ulica je ulica:
Pauly-Wissowa
Pauly-Wissowa (skr. P.-W.) alebo Pauly-Wissowa-Kroll alebo jednoducho RE sú najčastejšie používané skratky pre rozsiahlu encyklopédiu antiky Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
„Veľký Pauly“ (RE)
Na základe pôvodného Paulyho začal roku 1890 Georg Wissowa vydávať ''Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft. Neue Bearbeitung. Unter Mitwirkung zahlreicher Fachgenossen herausgegeben von Georg Wissowa [später ...] fortgeführt von Wilhelm Kroll und Karl Mittelhaus'' (ďalej RE). Projekt mal podľa pôvodného plánu trvať len 10 rokov; nakoniec však trval celých 78 rokov. Po Wissowovi vo vydavateľskej práci pokračovali: Wilhelm Kroll (1906–1939), Karl Mittelhaus (1939–1946), Konrat Ziegler (1946–1974) und Hans Gärtner (1974–1980). Lexikón vychádzal najprv vo vydavateľstve J. B. Metzler, neskôr vo vydavateľstve Druckenmüller. Dnes vlastní všetky autorské práva opäť Metzler.
RE má 66 zväzkov, 15 zväzkov doplnkov a dva registre (k pôvodným zväzkom a doplnkom), ktoré vyšli roku 1980. V roku 1997 vyšiel súhrnný register v dvoch častiach: zoradený alfabeticky a systematicky. Obe vyšli v roku 2000 aj na CD-ROM.
Každý článok v RE písali uznávaní experti v danej oblasti. Niektoré články je možné s ohľadom na ich dĺžku považovať už za menšie monografie (známy je napr. článok Matthiasa Gelzera „Cicero als Politiker“, Cicero ako politik). Niektoré články boli dokonca vydané samostatne (napr. Albin Lesky, „Homeros“). Mnoho článkov je už v dnešnej dobe zastaraných, čo ale s ohľadom na tri generácie trvajúcu prácu na encyklopédii nie je prekvapujúce. Viaceré biografické články napísal Friedrich Münzer, obdobie neskorej antiky dôležitými článkami autorsky pokryli Otto Seeck, Wilhelm Enßlin a Adolf Lippold.
Napriek tomu, že RE reprezentuje stav bádania, ktorý už v mnohom nezodpovedá tomu dnešnému, je Pauly-Wissowa dodnes neprekonaným súhrnom všetkých poznatkov o antike, ktoré boli v dobe jej vydania k dispozícii.
„Malý Pauly“ (Der Kleine Pauly, DKP)
Pretože kompletná RE je so svojimi vyše 80 zväzkami pre bežného používateľa pomerne nepraktická a už pred svojím dokončením bola aj čiastočne zastaraná, vyšiel v rokoch 1964–1975 päťzväzkový lexikón ''Der kleine Pauly. Lexikon der Antike. Auf Grundlage von Pauly's Realenzyklopädie der classischen Altertumswissenschaft unter Mitwirkung zahlreicher Fachgelehrter herausgegeben von Konrat Ziegler, Walther Sontheimer und Hans Gärtner''.
Autormi nových článkov boli uznávaní odborníci, ako napr. Manfred Fuhrmann, Adolf Lippold, Michael von Albrecht, Heinz Bellen, Dietz Otto Edzard, Werner Eisenhut, Hans Georg Gundel, Otto Hiltbrunner, Ernst Meyer, Fritz Schachermeyr, Ernst Günther Schmidt, Walther Sontheimer a mnohí ďalší. Články tiež boli vybavené bibliografickými odkazmi s novšou literatúrou. Napriek svojmu veku sa „Malý Pauly“ považuje za pomerne spoľahlivé referenčné dielo. Každý zväzok navyše obsahuje doplnky a opravy k predchádzajúcemu zväzku, posledný ešte aj ďalšie k všetkým zväzkom dohromady. Na rozdiel od RE sa „Malý Pauly“ intenzívnejšie venuje okrajovým oblastiam klasických vied, ako napr. poznatkom z dejín kresťanstva, orientalistiky a byzantinistiky. Heslá sú tiež pre čitateľa praktickejšie zoradené (napr. Marcus Tullius Cicero je v KIP uvedený pod svojím známym menom Cicero, v RE stojí pod svojím rodovým menom Tullius).
„Malý Pauly“ je pomerne rozšírený, vo vedeckej oblasti je už napr. zaužívaný jeho systém skratiek. Nemecké nakladateľstvo Deutscher Taschenbuch Verlag vydalo cenovo výhodné paperbackové vydanie.
„Nový Pauly“ (Der Neue Pauly, DNP)
Po tom, čo nakladateľstvo J. B. Metzler získalo roku 1996 naspäť autorské práva na RE, začalo vydávať novú encyklopédiu antiky pod názvom ''Der Neue Pauly. Enzyklopädie der Antike''. Obsahuje asi 24 000 článkov a na jeho zostavení sa podieľalo asi 700 autorov a 23 odborných redaktorov.
Okrem antiky sa Nový Pauly vo svojich heslách zaoberá aj koreňmi a základmi grécko-rímskej civilizácie v staroorientálnych a egyptských kultúrach, takisto vplyvmi okolitých národov a kultúr a byzantinistikou. V súlade so súčasným bádateľským trendom si „Nový Pauly“ omnoho pozornejšie všíma transformáciu starovekého sveta v neskorej antike a rozširuje tak svoj časový rámec až k roku 600 a ďalej.
Špecifické pre projekt Nového Paulyho sú zvláštne zväzky venované vnímaniu antiky a dejinám bádania o antike. Pôvodne malo nakladateľstvo v pláne vydať 12 zväzkov Lexikónu antiky, 3 zväzky k Recepcii antiky a jeden register. Namiesto 16 zväzkov ich nakoniec vyšlo 19. V roku 2004 navyše vyšiel prvý zväzok doplnkov a ďalšie (zatiaľ 6) sa pripravujú. Od roku 2002 vychádza v leidenskom nakladateľstve Brill anglická verzia „Nového Paulyho“ (Brill′s New Pauly).
Na rozdiel od svojich predchodcov bola redakčná a vydavateľská činnosť na „Novom Paulym“ decentralizovaná, okrem hlavných vydavateľov mal každý tematický okruh vlastného vydavateľa, ktorý ho mohol spracovávať pomerne nezávisle od ostatných.
Recenzie vytýkali prvým zväzkom napr. výber literatúry a nedostatočnú kvalitu niektorých príspevkov, ktoré boli vypracované pod časovým tlakom. Do prvého zväzku sa dokonca dostala tzv. „ponorka“, žartovný článok Apopudobalia o fiktívnej antickej paralele futbalu. Prvé dva zväzky preto nemožno kvôli redakčným, ortografickým a vecným nedostatkom odporúčať. Väčšina chýb však bola počínajúc štvrtým zväzkom odstránená. Pozitívne bývajú ohodnotené obrázky, mapy a veľké tematické články, napr. o architektúre, náboženstve, sexualite apod. Spoľahlivé a aktuálne sú údaje o historických osobnostiach. Odborná terminológia je vysvetlená, a teda prístupná aj pre laika (odborníka však môžu vysvetlivky pri čítaní zdržiavať). Pretože sa redakcie dvoch častí lexikónu (Lexikón antiky, Recepcia antiky) nachádzali na rozličných miestach, panuje medzi týmito dvoma časťami istá nejednotnosť.
„Nový Pauly“ nie je taký vyčerpávajúci ako RE, ani taký prehľadný ako „Malý Pauly“. V odborných kruhoch býva hodnotený rozlične, v praxi sa však kvôli svojej aktuálnosti často používa. V súčasnosti nejestvuje lexikón podobného rozsahu, ktorý by vyšiel v porovnateľne krátkom čase.
Snehuľkovia
Snehuľkovia je česko-slovenský bábkový seriál, ktorý zobrazuje príhody trinástich eskimáckych škriatkov. Seriál bol vyrobený v roku 1971. Režisér bol Josef Pinkava.
Hegyszentmárton
Hegyszentmárton je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Sellyskom okrese.
Má rozlohu 1878 ha a žije tu 437 obyvateľov (2007).
Podkarpatská ulica
Podkarpatská ulica je ulica:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Čakajovce
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Čakajovce v okrese Nitra.
Ahmose I.
Ahmose I. (známy aj ako Amasis I alebo Amosis I.; trónne meno: Nebpehtejre) bol faraón v starovekom Egypte a zakladateľ 18. dynastie a prvý vládca Novej ríše. Vládol približne v roku 1550 pred Kr.–1525 pred Kr.
Život
Patrí medzi najvýznamnejších panovníkov starovekého Egypta. Zaslúžil sa o historické ukončenie nadvlády ázijských Hyksósov. Jeho brat bol Kamose a otec Sekenenre, ktorí vládli vo Wesete nad Horným Egyptom. Podľa Egyptských pamätihodností vládol 25 rokov, posledný datovaný dokument je z 22. roka vlády. Víťazstvo nad Hyksósmi stálo veľa krvi a času. Títo dobyvatelia sa cítili v Egypte ako doma. Je možné, že ich králi (po egyptsky hekau chasut) ovládli len Dolný Egypt, kde si vybudovali opevnené mesto Hutwarete (v neskoršom Džanete) a Horný Egypt nikdy nedobyli. Prvý, o ktorom vieme, že sa im postavil na odpor bol kráľ Sekenenre, no padol v boji. Po ňom znovu povstal jeho syn a nástupca Kamose, Apopi II., ale mesto ubránil. Úspechy Kamoseho umožnili potom Ahmosemu I., aby boj víťazne dokončil.
Ahmose I. bol vynikajúci vojvodca a organizátor. V stupajach svojho predchodcu sa vypravil na sever, s vojskom a loďstvom sa dostal pred Hutwartet a mocným úderom ho dobyl. Zvyšky jeho vojsk vyhnal za východné hranice Egypta a prenasledoval ich hlboko do Ázie, kde postupne zničil všetky ich oporné body. Zlikvidoval vyše dvestoročnú anarchiu a nastolil v krajine vládu podľa domácich tradícií. Dal vyčistiť zavlažovacie kanály, postaviť zničené mestá a obnoviť chrámy zrúcané Hyksósmi (medzi nimi aj prastarý chrám v Mennofere čiže Memfise). Pochovať sa dal na starom pohrebisku Wasetských kráľov pri dnešnej Dra Abú ´n-Nage. Nechal si tam postaviť pyramídu. Malou pyramídou si dal ozdobiť svoj symbolický hrob v Abdžu (Abyde). Jeho hrobku síce vykradli už v staroveku, ale múmiu sa už predtým podarilo „kňazským kráľom“ z 21. dynastie zachrániť.
Potomkovia
Ahmose I. sa oženil s Ahmose-Nefertari, svojou sestrou a mali niekoľko detí vrátane:
Jeho syn, Amenhotep I, bol jeho následník.
Archeológia
Roku 1881 jeho múmiu našli archeológovia, ktorí išli po stopách arabských vykrádačov hrobov. Objavili ju spolu s múmiami ďalších kráľov Novej ríše v tajnom úkryte pri Dér el-Bahrí. Dnes je aj s drahocennou pozlátenou truhlou v Egyptskom múzeu v Káhire.
Tlumačov (okres Zlín)
Tlumačov je obec v Česku v okrese Zlín v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 523 obyvateľov, z toho 1 256 mužov a 1 267 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 39,3 roka, ženy 41,6 roka).
Gent
Gent je mesto v Belgicku. Leží na sútoku Šeldy a Leie asi západne od hlavného mesta Bruselu a je správnym centrom flámskej provincie Východné Flámsko. 1. januára 2019 malo 262.219 obyvateľov a jeho rozloha je asi.
V stredoveku bol Gent významným a prosperujúcim centrom. Počtom obyvateľov bol len o niečo menší než Paríž a väčší ako napríklad Londýn. Dnes je Gent univerzitným a prístavným mestom. Gentský prístav sa rozkladá na a vďaka kanálom má spojenie s morom.
Najstaršie dejiny
Podľa archeologických výskumov bolo okolie sútoku riek Šeldy a Leie osídlené už v dobe kamennej a železnej. Názov mesta súvisí s jeho geografickou polohou. Pochádza totiž pravdepodobne z keltského slova „ganda“, ktoré sa dá preložiť ako „sútok riek“. Niekedy okolo začiatku letopočtu sa územie ocitlo pod kontrolou Rimanov a v tej dobe na sútoku týchto riek začala vznikať osada. Rímska nadvláda skončila na začiatku 5. storočia, kedy do oblasti vpadli Frankovia a osídlili ju.
Stredovek
Sľubný vývoj však netrval dlho. V rokoch 879883 do mesta vtrhli Vikingovia a vyplienili ho. Obe opátstva boli zrovnané so zemou.
Po invázii Vikingov sa stal Gent súčasťou flámskeho grófstva, ktoré patrilo k francúzskemu kráľovstvu.
Na mieste dnešného donjonu hradu Gravensteen na ľavom brehu rieky Leie bola vybudovaná drevená pevnosť. Vďaka tomu sa oblasť stala opäť bezpečnou a začali sa v nej usadzovať obyvatelia z okolia, ktorí sa koncentrovali najmä v priestore medzi Šeldou a Leie.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 1942
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 1942 boli v poradí 10. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBASQUET). Konali sa v Santiagu, v Čile v dňoch od 7.17. marca 1942, za účasti 5 tímov. Čile bolo organizátorom juhoamerického šampionátu mužov tretíkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1932 a 1937. Svoj tretí titul získala 🇦🇷, ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred 🇺🇾 a domácim 🇨🇱.
Astéria Kuffelová
V roku 1949 nastúpila do Dedinského divadla so sídlom v Bratislave, v ktorom pôsobil tím hercov - neskôr pilierov slovenského divadelníctva a mnohí z nich predstavovali jadro Krajového divadla v Trnave. V rokoch 1960 až 1965 bola členkou Krajového divadla v Trnave. Jej výrazný altový hlas a civilný herecky prejav, ako uvádza divadelný kritik Ján Jaborník, ju predurčili na stvárnenie charakterových postáv. Zrušenie Krajového divadla v Trnave znamenalo pre ňu profesionálny odchod z divadelných dosiek.
Gent
Stredovek
Kvôli nárastu počtu obyvateľov bolo treba vybudovať nové cirkevné budovy. Najvýznamnejší z nich bol kostol sv. Jána, dnešná katedrála sv. Bavona.
Astéria Kuffelová
S manželom Vendelínom žila v Trnave, má tri dcéry.
Gent
Stredovek
Počas 11. až 13. storočia sa Gent stal dôležitým obchodným centrom. Jeho význam spočíval najmä v produkcii kvalitného súkna na ktorého výrobe sa podieľala značná časť pracujúcich obyvateľov. Súkno sa vyvážalo do veľa zemí, napr. do Nemecka, do Francúzska, na Pyrenejský polostrov a dokonca i do oblastí severnej Afriky. Naopak do Gentu sa z cudziny dovážal rôzny spotrebný tovar, najdôležitejšou dovoznou surovinou však bola anglická vlna, ktorú bolo treba na výrobu súkna.
Spoločne s rozvojom priemyslu stúpal v Gente počet obyvateľov. Odhaduje sa, že v 13. – 15. storočí žilo v meste približne 65 000 ľudí a bolo po Paríži druhým najväčším mestom Európy na sever od Álp. thumb|left|Hrad Gravensteen z roku [[1180]] Vďaka ekonomickému vzostupu Gentu bohatla najmä vrstva podnikateľov (pôvodných majiteľov pôdy). Takmer výlučnú ekonomickú moc v Gente malo v rukách menej než päťdesiat rodín. Flanderský gróf Filip Alsaský mal obavy, že sa tieto rodiny budú miešať do politických záležitostí a usilovať sa o osamostatnenie Gentu na flanderskom grófstve, a aby posilnil svoju kontrolu nad mestom, dal v roku 1180 prebudovať drevenú pevnosť na ľavom brehu rieky Leie na kamenný hrad zvaný Gravensteen.
Majetkové rozdiely medzi majetnou a pracujúcou vrstvou sa postupne zväčšovali a na začiatku 14. storočia sa situácia stala neúnosnou v Gente i v iných flámskych mestách, napr. v Bruggách. Okrem toho v tej dobe prišlo k zhoršeniu vzťahov s francúzskym kráľom Filipom IV., ktorý sa snažil posilniť svoju moc vo Flámsku na úkor flámskeho grófa Guya z Dampierre. 11. júla 1302 sa odohrala bitka pri Courtrai, ktorá býva označovaná ako „bitka zlatých ostrúh“. V tejto bitke bojovali obyčajní občania flámskych miest spoločne s flámskym grófom proti francúzskej armáde, pričom majetné vrstvy sa pridali na stranu Francúzska. Oproti očakávaniu bitka skončila zdrvujúcim víťazstvom flámskych občanov. Po tejto udalosti sa situácia remeselníkov v Gente zlepšila. Od tej doby boli remeselníci združení v cechoch, ktoré mali možnosť podieľať sa na politickom rozhodovaní v mestskej rade. thumb|Socha Jacoba van Arteveldeho na Vrijdagmarkte K ďalšej kríze prišlo počas storočnej vojny.
Flámsky gróf Ľudovít I. sa vtedy pridal na stranu Francúzska proti Anglicku. Z toho dôvodu bol prerušený dovoz anglickej vlny do Flámska, čo malo za následok obrovský nárast nezamestnanosti v Gente a ďalších flámskych mestách, ktoré boli jednostranne ekonomicky závislé na produkcii súkna.
V tejto nepriaznivej situácii sa obyvatelia Flámska búrili a vypuklo ľudové povstanie v čele ktorého stál bohatý mešťan z Gentu Jacob van Artevelde. V roku 1338 sa Artevelde ujal vlády vo Flámsku a gróf Ľudovít I. musel utiecť do Francúzska. Artevelde sa rozhodol vyriešiť krízu diplomatickou cestou a nadviazal kontakt s anglickým kráľom Eduardom III. V roku 1340 bol Eduard III. pozvaný do Gentu, kde bol verejne vyhlásený za kráľa Francúzska. Po tomto bol obnovený dovoz anglickej vlny a Jacob van Artevelde zostal vo Flámsku pri moci do roku 1345, kedy bol zavraždený.
V roku 1369 sa dcéra posledného flámskeho grófa Ľudovít II. vydala za burgundského vojvodu Filipa Smelého a v rokoch 1384 – 1477 bolo Flámsko súčasťou burgundského vojvodstva. V období burgundskej nadvlády sa v Gente objavovali snahy o osamostatnenie mesta, ale boli potlačené.
Nakoniec Gent utrpel ťažkú porážku od vojska burgundského vojvodu Filipa III. v bitke pri Gavere v roku 1453.
Po ekonomickej stránke sa však Gentu i naďalej darilo, a to i napriek tomu, že produkcia súkna už nebola tak výnosná ako predtým kvôli konkurencii výrobcov v iných mestách v Brabantsku, Holandsku a Anglicku. Hlavným zdrojom príjmov bol vtedy obchod s obilím a s vínom.
Novovek
V roku 1500 sa v Gente narodil Karol V., ktorý sa neskôr stal cisárom Rímsko-nemeckej ríše a kráľom Španielska. V roku 1506 zdedil po svojom otcovi Filipovi Habsburskom územie Burgundska ku ktorému patrila i oblasť Nizozemsko vrátane Flámska.
Karol V. viedol početné vojny, ktoré bolo treba financovať, a preto v roku 1537 zaviedol v Nizozemsku vysoké dane. To však pobúrilo gentských občanov, a tak v roku 1539 vypuklo v meste povstanie.
Karol V. osobne prišiel do Gentu a povstanie tvrdo potlačil. Okrem toho na mesto uvalil prísny trest v podobe obmedzenia jeho práv a vodcovia povstania museli bosí a so slučkou okolo krku prosiť Karola V. o milosť. Odvtedy sú obyvatelia Gentu nazývaní „stropdrager“ (alebo skrátene „stropke“), čo sa dá preložiť ako „ten, kto nesie slučku“.
V druhej polovici 16. storočia prichádzalo v Gente k náboženským konfliktom medzi protestantmi a katolíkmi. Protestanti ničili cirkevné budovy ako kostoly a kláštory.
V rokoch 1577 – 1584 bol Gent mestským štátom v ktorom vládli kalvinisti, v roku 1584 však španielska armáda znovu nastolila katolicizmus. Veľa ľudí, najmä protestantov, v tej dobe odišlo do emigrácie do severného Nizozemska, Nemecka, alebo Anglicka. V prvej polovici 17. storočia boli opravené, alebo znovu postavené cirkevné budovy poškodené, alebo zničené v období náboženských nepokojov.
Krisztián Németh (1989)
Krisztián Németh (* 5. január 1989, Győr) je maďarský futbalista, ktorý v súčasnosti hráva v premierleagovom klube FC Liverpool. Do tohto klubu prestupoval v roku 2007 spolu s ďalším maďarským futbalistom Andrásom Simonom.
V roku 2006 hral na Majstrovstvách Európy hráčov do 17 rokov a v roku 2008 aj na Majstrovstvách Európy hráčov do 19 rokov, kde strelil jeden gól.