cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vachotovice
História
Osada sa prvý krát spomína v roku 1392 ako Vahotfolua, v roku 1504 ako Wachotowytz, 1773 ako Vachotfalva, Vahotfalva, Wachotowicze, 1786 ako Wachotfalwa, Wachotowce, 1863 ako Vahotfalu. Volá sa podľa predka Bodovcov z Bodovíc - Vahoya, spomínaného v roku 1258. V roku 1663 tu vyhorela kúria. V roku 1715 sa obec spomína ako celkom opustená, od roku 1785 ako samota obývaná rodom Vachotovcov, ktorí tu žili v jednom dome. Naposledy sa ako kuriálna obec spomína v roku 1863, neskôr už len ako súčasť Blažoviec (na prítomnosť kuriálnej osady upozorňuje pravdepodobne korunka v erbe Blažoviec). V roku 1952 sa na mape v tejto lokalite uvádza už len salaš.
Obyvateľstvo
Vývoj počtu obyvateľov od roku 1715 po 1828 (na základe dostupných údajov) vyjadruje nasledovný graf :
Ancy-le-Libre
Ancy-le-Libre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
U Sihelníka
náhľad|Osada u Sihelníka U Sihelníka (aj U Siheľníka) je mestská časť mesta Čadca. Nachádza sa na západnom okraji katastrálneho územia mesta, približne 2 km západne od centra. Nachádza sa v Hornokysuckom podolí (podcelok Turzovskej vrchoviny), v oblasti potoka Sihelník.
Na severe susedí s mestskou časťou Podzávoz, na východe s časťou U Hluška, na juhu a západe s Rakovou.
Bayezid I.
Bayezid I. (osm. tur. بايزيد اول, mod. tur. I. Bayezid, Yıldırım Bayezid (prezývaný Yildirim (osm. tur. یلدیرم), "Blesk"); * 10. máj 1354, Osmanský bejlik – † 8. marec 1403, Tímúrovská ríša) bol sultán Osmanskej ríše v rokoch 1389 - 1402. Bol synom a nástupcom Murada I. Bol jedným z najvýbojnejších osmanských sultánov. Počas jeho vlády sa Osmania, jeden z mnohých tureckých kmeňov Malej Ázie, zmocnili takmer celého Balkánu (až na západné pobrežie) a vyvrátili turecké emiráty v Malej Ázii. Po Bayezidovej porážke proti Tímúrovi v roku 1402 sa Osmanská ríša zvíjala 11 rokov v agónii, než jej najmladší Bayezidov syn Mehmed I. navrátil stabilitu.
Chapelle-Royale
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rieka (Čadca)
Rieka je mestská časť mesta Čadca. Nachádza sa v juhozápadnej časti katastrálneho územia mesta, približne 2 km od centra, v oblasti potoka Rieka v severovýchodnej časti Rakovskej hornatiny (časť Javorníkov). Územie sa delí na súvisle osídlené údolie potoka Rieka s osadami: Belajka, Gajdošovci, Kapustovci, Kraviarky, Rebrošovci a Rieka a osady Husárikovci a Krkoškovci, roztrúsené po okolitých kopcoch.
Na severozápade susedia s mestskou časťou U Hluška, na severovýchode s centrom, na východe s Horelicou, na juhovýchode s Vojtami, na juhozápade so Zákopčím a na západe s Rakovou. Spojenie verejnou dopravou zabezpečujú linky MHD číslo 3 (z centra) a 8 (do centra).
Cez Rieku prebieha Javornícka magistrála, pri hoteli Husárik začína jeden úsek Beskydsko - Javorníckej lyžiarskej bežeckej magistrály.
Myia
Myia môže byť:
Vojty
náhľad|Kaplnka v osade Murčovci Vojty sú mestská časť mesta Čadca. Nachádza sa v najjužnejšej časti katastrálneho územia mesta, približne 4 km južne od centra, v oblasti potoka Rieka v severovýchodnej časti Rakovskej hornatiny (časť Javorníkov). Na území Vojtov sa nachádza najvyšší bod Čadce, Chotárny kopec. Územie sa delí na osady: Blažkovci, Burdovci, Črchľa, Janščovci, Lazy, Murčovci, Podhrady a Vojty. Hornaté územie je riedko a nesúvisle osídlené, v roku 2001 mala mestská časť iba 31 stálych obyvateľov, s predpokladom ďalšieho poklesu, využitie budov sa postupne mení na rekreačné (chaty, chalupy).
Na severe susedia s mestskou časťou Rieka, na severovýchode s Horelicou, na juhovýchode s Krásnom nad Kysucou, na juhu s Dunajovom, na juhozápade s Ochodnicou a na severozápade so Zákopčím. Prístup verejnou dopravou je obmedzený, konečná zastávka MHD sa nachádza na severnom okraji územia, na hranici s Riekou.
Cez Vojty prebiehajú viaceré turistické chodníky, vrátane Javorníckej magistrály, v zimnom období sa upravuje Beskydsko - Javornícka lyžiarska bežecká magistrála. Na území mestskej časti sa nachádzajú tri minerálne pramene prepojené náučným chodníkom, jeden z nich tvorí prírodnú pamiatku Vojtovský prameň.
U Hluška
náhľad|Sídlisko Kýčerka U Hluška je mestská časť mesta Čadca. Nachádza sa v západnej časti katastrálneho územia mesta, približne 1 km západne od centra a spolu s časťou U Sihelníka tvorí urbanistický okrsok, v ktorom žije zhruba polovica obyvateľov mesta. Nachádza sa v Hornokysuckom podolí (podcelok Turzovskej vrchoviny), nad ktorým sa dvíhajú severné svahy Briavy. Podstatnú časť územia tvoria sídliská Kýčerka a Sídlisko III, okrem nich sa tu nachádza aj Kysucká nemocnica s polikinikou a niekoľko osád na okolitých kopcoch.
Na severe susedí s mestskou časťou Podzávoz, na východe s centrom mesta, na juhovýchode s Riekou, na juhozápade s Rakovou a na západe s časťou U Sihelníka.
Ján Lichner
Ján Lichner môže byť:
Oxid arzenitý
Oxid arzenitý (As2O3) je anorganická dvojprvková zlúčenina, jeden z oxidov arzénu.
Vlastnosti
V pevnom skupenstve sú známe tri formy: kubická, monoklinická a amorfná. Vo všetkých troch formách, ako aj v roztoku a plynnej fáze sa vyskytuje vo podobe diméru As4O6, izoštruktúrny s (Oxid fosforitý|P4O6). Pri teplote nad 800 °C disociuje na monomér As2O3.
Chemické vlastnosti
Pripravuje sa oxidáciou vzdušným kyslíkom pri zvýšenej teplote:
, priemyselne žíhaním rúd arzénu, napr. arzenopyritu, alebo auripigmentu
Oxid arzenitý je amfotérny, roztoky majú slabo kyslý charakter. Reakciou s roztokmi hydroxidov alkalických kovov vznikajú príslušné arzenitany. Na rozdiel od oxidu fosforitého, oxid arzeničný vznikne len reakciou so silnými oxidačnými činidlami ako ozón, peroxid vodíka a kyselina dusičná. Redukciou, v závislosti od podmienok, vznikne arzén, alebo až arzán:
Oxid arzenitý ako jed
Oxid arzenitý je historicky najviac známy jed. Jeho iné názvy sú arzenik, utrejch, otrušík. Na otravu má priam ideálne vlastnosti – je jedovatý, dobre rozpustný vo vode, bez chuti, bez zápachu, otrava pripomína ochorenie na choleru, ktorá bola v minulosti pomerne častou a smrteľnou chorobou, bol ľahko dostupný ako jed na potkany a šelmy a používal sa pri love kožušinovej zveri.
Smrteľná dávka oxidu arzenitého pre človeka je 14 mg na kilogram jeho hmotnosti.
História
Uvažuje sa, že arzenikom bol otrávený Napoleon i slávny americký polárnik Charles Francis Hall, ktorý zomrel počas jeho výpravy za polárny kruh. Asi sa námorníkom už nechcelo mrznúť. Až po mnohých desaťročiach sa zistilo, že arzenikom bol otrávený aj jeden z historicky najslávnejších koní – austrálsky ryšiak Phar Lap.
V roku 1900 sa niekoľko tisíc ľudí v Manchesteri otrávilo na tento jed pitím piva, ktoré bolo vyrobené s použitím vody kontaminovanej arzénovými rudami. Okolo 70 ľudí vtedy prišlo o život.
V Číne bol oxid arzenitý použitý japonskou armádou ako bojový plyn počas druhej svetovej vojny.
Využitie
Používa sa pri solarizácii skla – zmene farby skla účinkom svetla počas jeho výroby.
Lichner
Lichner môže byť:
Sahara Shopping Park
Sahara Shopping Park alebo SAHARA Shopping Park je obchodná zóna nachádzajúca sa na Myslenickej, Okružnej a Obchodnej ulici v Pezinku v lokalite Sahara.
Patrí sem Nákupné centrum Mólo, obchodný dom a hypermarket TESCO, supermarket Lidl, pekáreň Bageta a predajňa náradia STAMET.
V susedstve je od roku 2017 v prevádzke obchodný dom Kaufland.
Červený Bicykel
Červený Bicykel je slovenská hudobná skupina z Bratislavy, ktorá sa prezentuje vlastnou tvorbou, prevažne so slovenskými textami. Kapela sprevádza poslucháčov rôznymi štýlmi, ale asi najčastejšie je zaraďovaná do kategórií indie, folk a rock.
Tvorba
Skupina má za sebou viacero vystúpení nielen na Slovensku, ale aj v Česku. S veľmi pozitívnymi reakciami sa Červený Bicykel stretol aj na multižánrovom festivale InterPorta 2019, kde sa mu v medzinárodnej konkurencii podarilo obsadiť tretie miesto v hlavnej súťaži.V roku 2019 skupina vydala debutový album Nechaj sa zviesť.
Charbonnières (Eure-et-Loir)
Charbonnières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Andryes
Andryes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bejzbal na Panamerických hrách 1951
Bejzbal na Panamerických hrách 1951 bol bejzbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1951. Konal sa v Buenos Aires, v Argentíne v dňoch od 27. februára do 6. marca 1951, za účasti 8 mužských tímov. Zápasy sa odohrali na štadióne v Buenos Aires s kapacitou 2 000 sediacich divákov, hoci priemerné návštevy na zápasoch boli 4 000, na zápase Kuby a USA to bolo až 8 000 divákov. V dôsledku vážneho poškodenia štadióna kvôli búrkam sa turnaj oneskoril o niekoľko dní. Turnaj sa hral jednokolovým systémom každý s každým.
Titul získala 🇨🇺, ktorá sa v osemčlennej skupine umiestnila pred 🇺🇸 a 🇲🇽. Kuba vyhrala nad USA v poslednom zápase turnaja výsledkom. Tím USA tvorili hráči univerzitného tímu Wake Forest University.
Charonville
Charonville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dikarboxylová kyselina
náhľad|Štruktúrny vzorec kyseliny šťaveľovej náhľad|Kyselina asparágová náhľad|Kyselina glutámová Dikarboxylové kyseliny sú organické zlúčeniny, ktoré majú dve karboxylové skupiny. Všeobecne sa dajú zapísať ako HO2C−R−CO2H, kde R môže byť alifatický alebo aromatický zvyšok. Všeobecne vykazujú podobné vlastnosti, ako monokarboxylové kyseliny. Dikarboxylové kyseliny sa využívajú pri tvorbe kopolymérov ako sú polyamidy alebo polyestery. Najbežnejšie používanou dikarboxylovou kyselinou je kyselina adipová, z ktorej sa vyrába nylon.
Medzi dôležité substituované dikarboxylové kyseliny patria aminokyseliny kyselina asparágová (aspartát) a kyselina glutámová (glutamát), ktoré sú dôležitou súčasťou mnohých bielkovín a enzýmov. Podobne dôležité sú napríklad kyselina fumarová (fumarát), jablčná (malát) alebo oxaloctová, ktoré vystupujú ako medziprodukty v Krebsovom cykle.
Annay-la-Côte
Annay-la-Côte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mlok horský
Mlok horský (staršie: mlok vrchovský, mlok alpský ; lat. Ichthyosaura alpestris, Mesotriton alpestris, Triturus alpestris, Molge alpestris) je druh mloka z čeľade salamandrovité.
Rozšírenie
Je rozšírený hlavne stredom Európy: sever Španielska, veľmi riedko na Britských ostrovoch, od Francúzska po Nemecko a juh Poľska, na východ po Karpaty, na juh po Taliansko a Balkán. Obýva hlavne horské a podhorské oblasti až do výšky Je viazaný na vodu a chladné oblasti. V nižších polohách obľubuje zatienené vodné plochy, vo vyšších polohách slnečné. V miestach výskytu je hojný.
Na Slovensku je zákonom chránený.
Opis
Medzi európskymi druhmi je veľmi farebný. Samce sú počas párenia svetlé, majú oranžový až červený spodok, čierne bodky a modrobiele pruhy na bokoch. Farebnosť samcov sa po párení vráti do strakato hnedej. Farebnosť je variabilná. Samice sú menej pestré, majú žlté bruško a chrbát strakato hnedý, kamuflovaný.
Je aktívny cez deň aj v noci. Počas párenia žije hlavne vo vode, mimo tohto obdobia žije na súši.
Patrí medzi stredne veľké druhy mloka. Samice sú väčšie a dorastajú do 12 cm, samce do 9 cm. Samica kladie 250 až 530 vajíčok.
Dospelé jedince sa živia hmyzom, červami, slimákmi ale aj žubrienkami a larvami iných mlokov a žiab. Má sklon ku kanibalizmu.
U tohto druhu sa často objavuje juvenilizácia, čiže pohlavná zrelosť lariev a dospelé jedince so žiabrami. S inými druhmi sa kríži výnimočne. Dožíva sa 10 až 20 rokov.
Jaseň (rod)
Jaseň (Fraxinus) je rod listnatých stromov z čeľade olivovité. Zahŕňa približne 60 druhov, ide o stredné až väčšie opadavé stromy, aj keď niektoré subtropické druhy sú neopadavé.
Na území Slovenska sa vyskytujú dva druhy : najrozšírenejší jaseň štíhly (Fraxinus excelsior) a jaseň mannový (Fraxinus ornus). Mohutné jasene ešte v 90-tych rokoch min. st. rástli v masíve Popričného (995 m n. m.; Vihorlatské vrchy). Jaseň s obvodom cca 5 m v prsnej výške rastie dodnes na stratovulkáne Bradlo v (840 m n. m.; Slanských vrchoch, neďaleko prameniska Zimného potoka. Plošne väčšie porasty jaseňov pokrývajú miestami južné svahy planiny Horný vrch a Zádielskej planiny v Slovenskom krase.
Mytológia
V eddických piesňach z 13. storočia a ďalších dokumentoch a povestiach týkajúcich sa severskej mytológie existoval mýtický jaseň zvaný Yggdrasil, ktorý spájal rôzne svety (napr. Asgard, Midgard, Jotunheim, atď.), a teda plnil funkciu akéhosi "centra kozmu". Pri jeho koreňoch sedávali tri sudičky (Norny) a spriadali vlákna osudu.
Margaret Morrisonová (filozofka)
Emer. prof. Margaret „Margie“ C. Morrisonová, PhD. (neprechýlene: Margaret C. Morrison; * 19. máj 1954† 9. január 2021) bola kanadská filozofka, ktorá sa zameriavala na filozofiu vedy.
V počiatočnej fáze svojej kariéry skúmala získavanie konkrétnych dát z abstraktných matematických reprezentácií, čo zavŕšila monografiou Unifying Scientific Theories: Physical Concepts and Mathematical Structures („Zjednocujúce vedecké teórie: Fyzické koncepty a matematické štruktúry“, Cambridge University Press, 2000).
Ara zelenokrídla
Popis
Nápadný, až 100 cm veľký vták s rozpätím krídel okolo 125 cm a hmotnosťou nad 1 kg. Rovnako ako ostatné ary má nápadne sfarbené štíhle telo, nápadne dlhý chvost a silný zobák. Má červené brucho, lopatky a hlavu s bielou kožou na tvári, okolie nad chvostom svetlo modré, chrbát a krídla s temne zeleným sfarbením. Samec aj samica sú sfarbení rovnako, mladé vtáky sa podobajú dospelým, ale majú kratší chvost. Vo voľnej prírode býva veľmi často zamieňaný s podobnou arou arakangou (Ara macao), v jej spoločnosti sa bežne zdržuje.
Rozšírenie
Vyskytuje sa vo veľkom množstve v tropických lesoch na v severnej a strednej časti Južnej Ameriky. Celá juhoamerická populácia nebola zatiaľ vyčíslená, ale odhaduje sa že žije na ploche väčšej ako 8 100 000 km2. V súčasnej dobe pre aru zelenokrídlu predstavuje najväčšiu hrozbu ničenie jeho prirodzeného biotopu, zabíjanie dospelých vtákov pre mäso a perie a vyberanie mláďat z hniezd pre domáci chov.
Pre svoje výrazné sfarbené perie býva tento vták súčasťou súkromných chovov, a to napriek skutočnosti, že jeho odchov je relatívne náročný, z dôvodu jeho častého a prenikavého kriku. Na Slovensku je chovaný v Zoo Bojnice, kde v roku 1972 zaznamenali prvé rozmnoženie v podmienkach československých zoo. Odchov sa však nepodaril.Neskôr tu pár zostavený začiatkom 90ych rokov minulého storočia odchoval viac než 20 mláďat.
Ekológia
Žije v pároch alebo v kŕdľoch, často sa mieša s kŕdľami ostatných druhov ár. Dospelé vtáky sa medzi sebou dorozumievajú hlučnými škrekmi, vďaka ktorým môžeme ich prítomnosť spozorovať aj na dlhšiu vzdialenosť. Je veľmi dobrým letcom, ale väčšinou nepodniká žiadne dlhé výpravy.
Živí sa semenami, plodmi, kvetmi a orechmi, ich tvrdú škrupinku dokáže ľahko zdolať vďaka veľmi silnému zobáku, ktorý dokáže pri pevnom stisku rozlomiť na polovicu aj násadu od metlu. Z dôvodu potravinovej konkurencie sa živí aj nezrelými plodmi a rastlinami, ktoré sa chemicky postrekujú proti okusovaniu. Pred otravou sa potom bráni jedením zeminy, ktorá v jeho žalúdku pôsobí ako protijed.
Charpont
Charpont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cugarský prieliv
thumb|Cugarský prieliv Cugarský prieliv (Cugaru-kaikjó, angl. Tsugaru Strait) je úžina oddeľujúca ostrovy Honšú a Hokkaidó a spájajúca Tichý oceán s Japonským morom. Dlhá je približne 100 km, široká 20 až 50 km. Aby cudzie lode mohli voľne preplávať prielivom, Japonsko sa kvôli jeho malej šírke vzdalo tradičného 12 míľového pobrežného pásma a uplatňuje tu len 3 míľové pásmo. Dnes sa je možné cez úžinu dostať železničným tunelom Seikan, ktorý bol až do roku 2010 najdlhším tunelom na svete (53 850 m).
Angely
Angely je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivan Ilić
Ivan Ilić (v srbskej cyrilike: Иван Илић, * 14. august 1978, Belehrad, Srbsko) je americký klavírny virtuóz srbského pôvodu. Momentálne žije v Paríži.
Životopis
Narodil sa 14. augusta 1978 v Belehrade, vo vtedajšej Juhoslávii. Na Kalifornskej univerzite v Berkeley študoval odbory matematika a hudba. Chvíľu taktiež navštevoval hudobné konzervatórium v San Franciscu. Absolvoval postgraduálne štúdium na parížskom konzervatóriu, kde získal Premier Prix. Pokračoval na École Normale de Musique de Paris. Jeho učiteľmi vo Francúzsku boli medzi inými aj François-René Duchâble, Christian Ivaldi a Jacques Rouvier.
Kariéra
Vystupujúc v prvom rade ako sólista, Ilić je známy svojimi interpretáciami francúzskej hudby, predovšetkým prác Clauda Debussyho. V októbri 2008 mu na francúzskom nahrávacom labeli Paraty vyšla jeho nahrávka 24 Debussyho prelúdií (Debussy - Préludes pour piano, Livres 1 et 2), ktorá bola vo Francúzsku ocenená Mezzo TV´s Critics Choice. Kritici Fanfare Magazine zaradili nahrávku medzi 5 najlepších roku 2008. Rovnakým spôsobom bola ocenená aj francúzskou internetovou stránkou Classique News. Ilić, ktorý upravil poradie prelúdií na albume, musel neskôr svoje kontroverzné rozhodnutie vo viacerých interview obhajovať.
Sústredí sa predovšetkým na sólistický repertoár. Nahral práce od J.S. Bacha, Händla, Haydna, Beethovena, Chopina, Schumanna, Liszta, Brahmsa, Debussyho, Ravela a Luciena Durosoira. Do svojich recitálov však často zahŕňa aj súčasú hudbu. Medzi rastúcim počtom skladateľov, ktorí pre neho napísali nové práce nechýbajú mená ako John Metcalf, Keerif Makan a Dmitri Tymoczko. Jeho ďalšou nahrávkou bude album štúdií na Chopinove etudy od Leopolda Godowského (22 Chopin Studies by Leopold Godowsky).
Ilić vystupoval v Carneggie Hall, Weill Hall v New Yorku, Wigmore Hall, Glenn Gould Studio a v írskej National Concert Hall.
Od začiatku júna 2011 sú viaceré nahrávky Ivana Ilića k dispozícii na stránke IMSLP.
Herectvo a písanie
V roku 2010 herecky debutoval v krátkom filme Luca Plissonneaua, Izákova voľba (Les Mains), kde sa predstavil v hlavnej role Izáka. V roku 2011 si zahral postavu Glenna Goulda v novom krátkom filme Benoîta Maireho, Pastier (Le Berger) po boku známeho herca Lou Castela. Píše o hudbe na internetovú stránku Washington Times.
Let Poland be Poland (televízny program)
Let Poland be Poland (Nech je Poľsko Poľskom) – televízny program v réžii Martyho Pasetta, ktorý vykonala United States International Communications Agency v spolupráci s ministerstvom obrany USA. Bol odvysielaný 31. januára 1982.
História
Program sledovalo 185 miliónov divákov v 50 krajinách sveta. Zvukovú verziu Hlas Ameriky pripravil v 39 jazykových verziách. Program vysielali aj Rádio Slobodná Európa, Rádio Liberty a Radio France Internationale.
Nech je Poľsko Poľskom je relácia o udalostiach z 30. januára 1982. Tento deň bol vyhlásený za Medzinárodný deň solidarity s Poľskom.
Program moderoval Charlton Heston. Programu sa okrem iných zúčastnili: Romuald Spasowski, Zdzisław Rurarz, Adam Makowicz, Czesław Miłosz, Mstisław Rostropowicz, Kirk Douglas, Max von Sydow, James Miechner, Henry Fonda, Glenda Jackson, Benny Andersson, Agnetha Fältskog, Anni-Frid Lyngstad, Paul McCartney, Björn Ulvaeus, Orson Welles, Madeleine Albright. Pieseň „Ever Homeward” (slov. „Voľné srdcia“) zaspieval Frank Sinatra (fragment zaspieval v poľštine).
Počas programu bol naviazaný kontakt s lídrami krajín a politikmi, aby urobili svoje vyhlásenia. Boli to okrem iných: prezident Spojených štátov amerických Ronald Reagan, predsedníčka vlády Spojeného kráľovstva Margaret Thatcherová, predseda portugalskej vlády Francisco Pinto Balsemão, kancelár Nemeckej spolkovej republiky Helmut Schmidt, predseda vlády Islandu Gunnar Thoroddsen, predseda vlády Belgicka Wilfried Martens, predseda vlády Japonska Zenkō Suzuki, predseda vlády Talianska Arnaldo Forlani, predseda vlády Nórska Kåre Willoch, predseda vlády Kanady Pierre Trudeau, predseda vlády Turecka Bülent Ulusu, predseda vlády Luxemburska Pierre Werner, predseda vlády Španielska Adolfo Suárez González, prezident Francúzska François Mitterrand, predseda Snemovne reprezentantov Tip O'Neill, líder senátnej väčšiny Howard Baker, senátor, člen výboru pre zahraničné veci Senátu Clement Zablocki.
Politici sa zamerali na kritiku autoritárskych poľských úradov a úradov Sovietskeho zväzu, prejavy podpory poľskému národu, solidaritu s utláčanými a ubezpečenia o pomoci, vrátane materiálnej pomoci.
Boli tiež zobrazené aj demonštrácie pre podporu Poliakov z rôznych miest sveta: New York, Londýn, Brusel, Tokio, Lisabon, Sydney, Washington, Toronto, Chicago.
Názov programu odkazuje na pieseň Jana Pietrzaka "Żeby Polska była Polską".
V Poľsku tento program prvýkrát odvysielala TVP Historia 13. decembra 2011.
Athamas (mytológia)
Athamas (iné názvy: Athamás, Atamas, Atamás; gr. starogr. Αθάμας - Athamas/iný prepis: Athamás) bol v gréckej mytológii syn tesálskeho kráľa Aiola, jeho starý otec bol Hellén, praotec všetkých Grékov. Stal sa kráľom v boiótskom meste Orchomenos.
Jeho bratmi boli:
Koniec Athamantov nie je v mýtoch doložený, samovražda je ale predpokladaná. Príbeh Athamasa a jeho syna Frixa stojí na začiatku ďalších veľkých mýtov, najmä vo veľkej výprave Iasóna a Argonautov do Kolchidy pre zlaté rúno.
Annay-sur-Serein
Annay-sur-Serein je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Čajkovič
Čajkovič (ženský variant: Čajkovičová) je slovenské a české priezvisko so zaznamenaným rozšírením na Slovensku a v Česku.
Na Slovensku sa v roku 1995 nachádzalo 298-krát. Najčastejšie sa vyskytovalo v lokalitách ako Pezinok, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (64); Mojzesovo, okres Nové Zámky (26); Ružinov (obec Bratislava), okres Bratislava II (24); Karlova Ves (obec Bratislava), okres Bratislava IV (22); Trnava, okres Trnava (21); Vištuk, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (10); Nováky, okres Prievidza (8); Vráble, okres Nitra (5); Petržalka (obec Bratislava), okres Bratislava V (4); Rimavská Sobota, okres Rimavská Sobota (4); Viničné, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (4); Šenkvice, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (4) a Belek (obec Podhájska), okres Nové Zámky (3).
Charray
Charray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Annéot
Annéot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
100 najlepších slovenských albumov
100 najlepších slovenských albumov je zoznam najlepších vydaných albumov slovenských hudobných umelcov. Ako prvý takýto zoznam prezentovaný na Slovensku ho zverejnil denník Nový Čas 22. septembra 2007.
Zoznam je celý zostavený zo slovenských, prípadne bývalých československých umelcov a obsahuje všetky domáce albumy vydané od 60. rokov 20. storočia po 0. roky 21. storočia. Niektoré z nominovaných nahrávok mohli byť nahrané aj v inom jazyku (občas v angličtine, ale len čiastočne). Samotné hodnotenie bolo založené na hlasoch získaných od dvadsiatich piatich vybraných domácich hudobníkov, autorov, hudobných producentov, vydavateľov, dramaturgov, kritikov a rozhlasových moderátorov. Každý z nich zvolil desať najvýznamnejších slovenských hudobných albumov za posledné štyri desaťročia.
Zatiaľ čo víťazným albumom sa stal Zvoňte, zvonky (1969) skupiny Prúdy, najviac zastúpeným hudobným počinom je speváčka Marika Gombitová, ktorá má na konte celkovo šesť z deviatich štúdiových albumov, ako aj, na 27. mieste, ako hosťujúci umelec na soundtracku Neberte nám princeznú (1980). Do zoznamu sa dostal aj jeden koncertný album Live (1973) od skupiny Collegium Musicum. Najviac albumov bolo vydaných v 80. rokoch. Najstarším albumom je spomínaný víťaz, pričom najnovším Shine (2007) Jany Kirschner.
Chartainvilliers
Chartainvilliers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Eure-et-Loir, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bitka pri Mantzikerte
Bitka pri Mantzikerte bolo vojenské stretnutie medzi Byzantskou ríšou a Seldžuckou ríšou, ktoré sa uskutočnilo 26. augusta v roku 1071. Byzantské jednotky na čele s cisárom Romanom IV. boli porazené a cisár zajatý seldžuckým sultánom Alp Arslánom, čo viedlo k destabilizácii Byzantskej ríše v 11. storočí. Napriek tomu, že sultán po bitke bol ochotný uzavrieť s Byzanciou pomerne výhodný mier, vzbury aristokratov a prevraty v krajine viedli k tomu, že seldžuckí náčelníci prenikli ďalej do Anatólie a do roku 1100 ju prakticky celú obsadili a na jej území založili nové štáty, predovšetkým Rumský sultanát.
Vývoj pred bitkou
V 40. rokoch 11. storočia sa na východných hraniciach Byzantskej ríše objavila nová hrozba v podobe Seldžuckých Turkov pochádzajúcich zo stepí Strednej Ázie, spomedzi riek Oxus (Amudarja) a Jaxartes (Syrdarja). Seldžuci boli v tomto období ešte stále nomádske kmene, ktoré síce ovládli Perziu, no naďalej sa živili lúpením a plienením. V Perzii prijali sunnitský islam a ich úhlavnými nepriateľmi sa stal šiítsky egyptský kalifát. Prvý kontakt s Byzanciou Seldžuci naviazali už za vlády Konštantína IX. Monomacha, keď ich cisár presvedčil k útoku na arménske kráľovstvo Ani, ktoré povstalo proti byzantskému náboženskému útlaku, a ktoré bolo po Seldžuckom zásahu následne znovu pripojené k Byzancii. Ziskom Arménie zanikla nárazníková zóna medzi Byzanciou a Seldžukmi, čo viedlo k tomu, že Seldžuci začali byzantské územie od roku 1048 napádať a plieniť. Cisár Konštantín IX. rezignoval na obranu hraníc pred útokmi a rozpustil značnú časť arménskych posádok, čo viedlo k tomu, že sa Seldžuci vo svojich výbojoch dostali až k Trabzonu a v roku 1057 dokonca zničili horno-mezopotámske mesto Melitene (Malatya). Podobne situáciu podceňovali aj ďalší cisári Izák I. a Konštantín X.
vľavo|náhľad|Byzancia okolo roku [[1045]] vľavo|náhľad|Byzantsko-seldžucké vojenské kampane pred Mantzikertom vľavo|náhľad|Postup jednotlivých vojsk pred bitkou v roku [[1071]] Nedbalá byzantská politika viedla k strate oblasti okolo mesta Ani, ktorú sultán Alp Arslán získal v roku 1064, a ktorá sa stala seldžuckou vstupnou bránou do Anatólie. Kritickým okamihom bolo dobytie Cézarey (Kayseri) v roku 1067.
Nový cisár Roman IV. bol skúseným bojovníkom a na rozdiel od svojho predchodcu Konštantína X. sa proti situácii na východe pokúsil zasiahnuť. V roku 1068 sa na čele armády vybral do Sýrie, kde dobyl mesto Hierapolis. Jeho absenciu v Anatólii však zároveň Seldžuci využili k vyplieneniu Amorionu. Roman IV. preto nasledujúceho roku pripravil novú výpravu do Arménie, kde chcel dobyť pevnosť Achlat (Khlat), ale pre pripravovaný turecký nájazd na Ikonion (Konya) od tohto plánu upustil.
Ešte vo februári 1071 poslal cisár k sultánovi Alp Arslánovi, ktorý práve obľahol Edessu, svojich vyslancov s návrhom mierovej zmluvy a ponukou výmeny arménskych pevností za Hierapolis v Sýrii. Alp Arslán, ktorý za svojho úhlavného protivníka pokladal egyptských Fátimovcov cisárovu ponuku prijal, a vytiahol k fátimovskému Aleppu. V polovici marca byzantské vojsko čítajúce 40 00070 000 vojakov prekročilo Bospor. Okrem byzantských maloázijských tagmát a varjažskej gardy sa skladalo z normanských a francúzskych (v Byzancii stále označovaných ako franských), arménskych, gruzínskych a nomádskych žoldnierov.
Koncom júna Byzantínci došli k Theodosiopolu (Erzurum), kde sa cisár po porade so svojimi generálmi rozhodol na ďalšom postupe na východ. Cisár znovu poslal Seldžukom totožné požiadavky, no tentoraz s ultimatívnym tónom, na čo Alp Arslán na to reagoval urýchleným stiahnutím sa z Aleppa a návratom k Eufratu. V miestnej krajine sultán naverboval asi 10 000 kurdských jazdcov a posily sultánovi prišli aj z Azerbajdžanu. Počtom bolo Arslánovo vojsko menšie ako byzantské, na seldžuckej strane však stála lepšia znalosť miestnej krajiny a presné informácie o byzantskom pohybe.
Priebeh bitky
náhľad|Francúzska miniatúra z 15. storočia zobrazujúca bitku pri Mantzikerte v nepresnom západo-európskom štýle zbroje náhľad|[[Alp Arslán pokoruje cisára Romana IV., francúzsky ilustrovaný manuskript z 15. storočia]] Krátko po kapitulácii Mantzikertu narazil byzantský prieskum na prvý vážnejší odpor tureckých lukostrelcov. Cisár Roman, ktorý nevedel nič o Tarchaneitovej armáde mylne predpokladal, že sa pred ním nachádza len menší oddiel zo sultánovej armády. Vyčlenil preto západné tagmaty pod vedením Nikefora Bryennia, ktorý však čoskoro skončil v tuhom boji a bol nútený žiadať o podpory. Vyslaná podpora na čele s arménskym generálom Nikeforom Basiliaskom však padla do nastraženej pasce a sám Basiliaskes bol zajatý. I napriek hrozbe obkľúčenia Bryennios nakoniec Seldžukov zahnal späť k Mantzikertu.
Cisárske vojská sa znovu preskupili a očakávali nový nápor. Turci však počas dňa nezaútočili a vyčkávali až do večera, kým sa Byzantínci nevrátili do svojho tábora. Nový útok podporovaný drvivými lukostreleckými salvami prišiel v noci. Ráno cisárske vojsko zastihla zvesť o tom, že asi tisíc-členná žoldnierska jednotka Uzov prešla k Seldžukom, čo viedlo k zvýšeniu nedôvery voči ostatným turkickým jednotkám vo vojsku. Alp Arslán Romanovi ráno ponúkol zmier. Podľa Johna Norwicha tkvela sultánova ochota zmieru v obavách o priamy stret, ktorému sa Seldžuci ako nomádi snažili vyhynúť a skutočný záujem o boj s Fátimovcami a nie Byzantíncami. Cisár ponuku o zmier odmietol, pretože chcel seldžuckú hrozbu na východe raz a navždy vyriešiť a nové ťaženie by bolo nákladné a podkopalo by jeho autoritu v ríši.
Rozhodujúci boj sa uskutočnil 26. augusta 1071. Cisár Roman nechal svoje vojská sformovať dvojitú líniu s jazdectvom po stranách a sám zaujal bojové postavenie uprostred. Ľavému krídlu velil Nikeforos Bryennios, kým pravému kapadócky stratég Theodoros Allyates. Zadným podporným vojom velil Andronikos Dukas, syn cézara Jána Duku. Seldžuci stavali vojsko do polkruhovej formácii a sultán Alp Arslán boj sledoval z neďalekého pahorku.
Útočnú iniciatívu ako prvý prevzali Byzantínci. Seldžuci sa však s typickou nomádskou taktikou vyhýbali priamemu stretu a lukostreleckým ostreľovaní, sa snažili čo najviac preriediť rady útočiacich vojsk. Situácia sa zmenila po tom, čo cisár prikázal vojakom sa stiahnuť do tábora, na čo na ustupujúce vojská zaútočila seldžucká jazda. Byzantské vojsko bolo obkľúčené a navyše si niektorí žoldnieri pokyn na ústup vysvetlili ako údajný cisárov skon. Podľa Michala Attaleia (a k tej verzii sa prikláňa aj Norwicha) navyše fámy o cisárovej smrti vyvolával aj veliteľ zadného voja Andronikos Dukas. Vo vojsku zavládla panika a iba oddielom Nikefora Bryennia si dokázali z obkľúčenia prebiť cestu von. Cisár Roman IV. bol zranený a zajatý.Byzantský autori sa v popise boja pomerne značne rozchádzajú. Kým podľa Michala Attaleiata, ktorý bol priamy účastník bojov po Romanovom nariadení na ústup Andronikas Dukas cisára zradil a pod zámienkou jeho smrti vojsko opustil, čo viedlo k byzantskej porážke, podľa Nikefora Bryennia mladšieho padla byzantská armáda do seldžuckej pasce. Nutno však dodať, že Bryennios mladší bol manželom dcéry Alexia I. Anny Komnény a bol vrúcnym podporovateľom komnénovskej dynastie, ktorá svojmu vzostupu vďačila politickej únii s Dukovcami. Moslimské pramene sa prikláňajú predovšetkým k druhej verzii a zásluhy pripisovali sultánovi a nie zrade v byzantských radoch.
náhľad|Územný rozsah byzantskej ríše okolo roku [[1081 (do roku 1100 bola následne stratená väčšina Anatólie)|vľavo]]
Následky bitky
Názory ohľadne byzantských vojenských strán sú nejednoznačné. Isté však je, že bitka priniesla byzantskej ríši vážnu ranu na prestíži a zajatie cisára Romana aj vnútroštátny kolaps. Roman IV. sa stal prvým byzantským cisárom, ktorý bol zajatý v boji s cudzím nepriateľom. Sám Alp Arslán odmietal uveriť, že muž v reťaziach a bežnom vojenskom oblečení, ktorého pred neho priniesli bol naozaj cisárom. K svojmu väzňovi sa však správal s úctou a so všetkými poctami. Uzavrel taktiež s Byzanciou pomerne prijateľné mierové podmienky, v rámci ktorých mal získať Mantzikert, Edessu, Antiochiu a Hierapolis. Okrem toho sa mala uskutočniť svadby cisárovej dcéry a sultánovho syna a ríša mala zaplatiť tribút 10 miliónov solidov. Neskôr bola suma upravená na 1,5 milióna a ročný poplatok 360 000. Asi po týždni bol Roman Alp Arslánom oslobodený a poslaný do Konštantínopolu. Tam sa však medzitým situácia zmenila a aristokratický rod Dukovcov usporiadal štátny prevrat. Na trón bol dosadený Michal VII., syn Konštantína X. Roman preto v Anatólii zoskupil svoje vojská a vytiahol proti uzurpátorovi, ale opakovane bol porazený dukovskými vojskami. Roman sa preto svojim protivníkom vzdal výmenou za zmier, ktorý však netrval dlho, pretože ho Ján Dukas nechal oslepiť, na čo Roman zomrel.
Napriek výmenám na byzantskom tróne sa Alp Arslán cítil byť viazaný svojimi sľubmi a až do svoje smrti v roku 1072 proti ríši nič nepodnikol. Proti Byzantskej ríši sa však stavali pomerne nezávislí seldžuckí náčelníci, ktorí zmluvy neuznávali a pustošili východné krajiny. Proti nájazdníkom sa preto museli stavať jednotlivý maloázijskí magnáti sami, tí však nedokázali zabrániť postupnej strate jednotlivých území. Neúspechom skončila aj kampaň organizovaná Dukovcami na jar v roku 1073. Žoldniersky veliteľ Roussel de Bailleul sa v priebehu kampane vzbúril a na území themy Armeniakon vytvoril vlastné panstvo. Územie na východe až po Kapadóciu medzitým plne obsadili Seldžuci pod taktovkou nového sultána. Michal VII. proti Rousselovi poslal Jána Duku, ktorý však neuspel. Roussel sa preto prehlásil cisárom a vytiahol na Konštantínopol, pričom vyraboval maloázijský Chrysopolis (Üsküdar). Byzantský cisár Michael sa na o obrátil na Seldžukov, aby Bailleuia porazili, čo aj urobili a čo znamenalo, že posledná prekážka k dobytiu Anatolie padla.
Koncom roku 1077 proti Michalovi povstal proti cisárovi anatólsky stratég Nikeforos Botaneiates a na západe zase Nikeforos Bryennios. Na Botaneiatovu stranu sa postavil aj seldžucký emir Sulejman ibn Kutalmiš, ktorý v jeho mene obsadil bythýnske mestá a následne aj Nikáiu. Mestá neskôr Sulejman Byzancii odmietol naspäť vydať a stali sa základom vznikajúceho Rumského sultanátu. Obdobie úpadku Byzantskej ríše a konsolidácia jej územia následne nastala až po nástupe Alexia I. a Komnénovcov na byzantský trón.
Hodnotenie
Historické kruhy obvykle na bitku pri Mantzikerte nazerajú ako na katastrofu pre Byzantskú ríšu, ktorá vyústila k strate tradičnej nárazníkovej zóny pri obrane voči moslimskému svetu – Anatólie. Uznávaný britský byzantológ John Julius Norwich vo svojich dielach o byzantských dejinách zastáva názor, že porážka pri Mantzikerte bola pre Byzanciu smrteľným úderom, z ktorého sa i napriek nie okamžitému jej zániku už nikdy nedokázala úplne spamätať – konkrétne "najväčšia pohroma, akú ríša za sedem a pol storočí svojej existencie utrpela." Podobne i rusko-americký historik Alexander A. Vasiliev porážku hodnotí ako: "smrteľnú ranu byzantskej dominancii v Malej Ázii, kľúčovej časti ríše, kde po roku 1071 nebola žiadna byzantská armáda, ktorá by vzdorovala Turkom." Byzantský vojenský historik John Haldon bitku nepokladá až za takú veľkú katastrofu, ale rozpad byzantskej správy prisudzuje najmä nasledujúcim vnútorným rozbrojom v Byzancii.
Byzantské pramene sa k bitke stavajú odlišne. Kým Michal Attaleiates ju označuje ako katastrofu, Michael Psellos bitke venuje pomerne malú pozornosť. Anna Komnéna Mantzikert uznáva ako závažnú historickú udalosť, ale nepovažuje ju za osudový katastrofický zvrat.
Annoux
Annoux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Yonne, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lejľa Iliasivna Adžametovová
Lejľa Iliasivna Adžametovová (* 3. september 1994, Uzbekistan) je ukrajinská atlétka, paralympijská zlatá medailistka.
Športová činnosť
S paraatletikou začala v roku 2006 v meste Ašta na Ukrajine vo veku 11 rokov. V roku 2016 vytvorila európsky rekord na 200 metrov.
Paralympijské hry
Na Letných paralympijských hrách 2016 v Riu vytvorila svetový rekord na 100 metrov 11,86 už v rozbehoch, vo finále ho ešte znížila na 10,79. Vyhrala tiež bronz na 400 metrov.
Na svetovom šampionáte v roku 2017 získala tri zlaté medaily v kategórii T13: 100 m s časom 12,00; 200 m s časom 24,63 (novým európskym rekordom) a 400 m s časom 56,58.
Ľudovít a Zélia Martinoví
Ľudovít Martin, celým menom franc. Louis Joseph Aloys Stanislas Martin (* 1823, Bordeaux, Francúzsko – † 1894, Arnières-sur-Iton, Francúzsko; pochovaný v Lisieux), povolaním hodinár, a jeho manželka rodená Azélia-Mária Guérinová (fr. Azélie-Marie Guérin), častejšie známa ako „Zélia“ (* 1831, Gandelain, Francúzsko – † 1877, Alençon, Francúzsko), povolaním čipkárka, patrili k normandskej buržoázii z mesta Alençon. V roku 2008 boli blahorečení za príkladnú povahu ich manželského života a kanonizovaní pápežom Františkom v Ríme v roku 2015.
Sú rodičmi svätej Terézie z Lisieux, známej pod náboženským prímením Terézia od Dieťaťa Ježiša a Svätej Tváre, ktorá bola kanonizovaná v roku 1925.
Ľudovít Martin
Ľudovít Martin sa narodil 22. augusta 1823 v Bordeaux. Jeho rodičmi boli Pierre-François Martin (1777 – 1865) a Fanie Boureau (1800 – 1883). Ako posledný z detí skladajúcich sa z troch dievčat a dvoch chlapcov bol často vychovávaný v posádkach svojho otca, profesionálneho vojaka. Po štúdiách sa Ľudovít vyučil za hodinára. Keď mal približne 22 rokov, priťahovaný mníšskym životom, požiadal o vstup do kláštora svätého Bernarda Veľkého. Jeho kandidatúra bola zamietnutá, pretože neovládal latinčinu. Potom strávil tri roky v Paríži, z ktorého sa následne presťahoval do Alençonu so svojimi rodičmi, ktorí tam otvorili hodinárstvo-zlatníctvo.
Revaskularizácia
Revaskularizácia je obnovenie prietoku krvi tepnou do orgánu, jeho časti alebo časti tela. V tomto článku sa opisuje liečebný výkon, okrem neho jestvuje aj fyziologická revaskularizácia, ku ktorej dochádza postupnou novotvorbou ciev.
Ľudovít a Zélia Martinoví
Ľudovít Martin
Ľudovít Martin viedol osem rokov pracovitý, pokojný a meditatívny život. Jeho voľnočasovou aktivitou boli dlhé rybačky, niekoľko poľovačiek a večery s priateľmi v Katolíckom klube "Vital Romet". Jeho viera bola neustále pevná, bol oddaným kresťanom: chodieval pravidelne na omše v nedeľu a cez týždeň, zúčastňoval sa adorácií Najsvätejšej sviatosti (raz za mesiac celonočnej, aj počas manželstva ) a chodil na púte. V Alençone kúpil Pavillon, vežu obklopenú pozemkom, aby sa mohol venovať záhradničeniu, čítaniu a meditácii. Ako 34-ročný bol stále slobodný, z čoho bola jeho matka zúfalá.
Revaskularizácia
Indikácie revaskularizácie
náhľad|347x347bod|Angioplastika - rozšírenie zúženej tepny pomocou balónika, zavedeného po vodiči do zúženého miesta. Ošetrené miesto je možné stabilizovať stentom. Podľa naliehavosti sa rozlišuje urgentná revaskularizácia pri náhle vzniknutom, život alebo zdravie bezprostredne ohrozujúcom uzávere tepny (akútny infarkt myokardu, náhla cievna mozgová príhoda, akútna končatinová alebo mezenterická ischémia) a plánovaná revaskularizácia, ktorej potreba vznikne pri postupne vznikajúcom zúžení cievy, ktoré sa nepodarilo dostatočne ovplyvniť konzervatívnou liečbou.
Ľudovít a Zélia Martinoví
Zélia Guerinová
Azélia-Mária Guérinová, známa pod prezývkou Zélia, sa narodila 23. decembra 1831 v Gandelain, obci v departmente Orne neďaleko mesta Saint-Denis-sur-Sarthon. Jej otec Izidor Guérin (1777 – 1865), bývalý vojak napoleonskej Veľkej armády, ktorý kedysi bojoval v bitke pri Wagrame, bol v tomto období žandárom v Saint-Denis-sur-Sarthon. Tam bola Zélia pokrstená. Jej matka Louise-Jeanne Macé (1805 – 1859) bola pomerne drsná roľníčka. Zélia mala staršiu sestru Máriu-Lujzu (1829 – 1877) a jej brat Izidor (1841 – 1909), pomenovaný po otcovi, sa narodil o desať rokov neskôr.
Revaskularizácia
Indikácie revaskularizácie
Alternatívou revaskularizačného výkonu je aplikácia fibrinolytickej (trombolytickej) liečby pri náhlom uzatvorení tepny krvnou zrazeninou (trombom alebo embolom). Používa sa pri infarkte myokardu, pľúcnej embólii, pri niektorých uzáveroch končatinových tepien, pri liečbe ischemickej cievnej mozgovej príhody (samostatne alebo popri endovaskulárnej intervencii).
Ľudovít a Zélia Martinoví
Zélia Guerinová
V septembri 1844 sa Zéliini rodičia usadili v Alençone. Pätnásťročná Mária-Lujza a trinásťročná Zélia dostali obsiahle vzdelanie v internátnej škole mníšok Kongregácie Najsvätejších Srdcí Ježiša a Márie, ktorá sa nachádzala na ulici Rue de Lancrel. Inteligentná a pracovitá Zélia si zo svojho strohého vzdelania zachovala škrupulózny prístup, čo bolo v súlade s vtedajším duchovným životom. Vzťah s mamou mala ťažký a o svojom destve sa dokonca vyjadrila: „Moje detstvo, moja mladosť boli smutné ako rubáš.“ Bolo to pravdepodobne spôsobené povahou Zéliinho otca, ktorý bol často tvrdý a mrzutý, čím ovplyvňoval svoju manželku. Čoskoro pocítila volanie k svätosti, ktoré však držal pri zemi jej silný zdravý rozum: „Chcem sa stať svätou, nebude to ľahké […]“ Preto uvažovala o vstupe do špitálu v Alençone ako mníška, no predstavený ju od toho odhováral. Bola z toho sklamaná.
Nakoniec sa stala čipkárkou a ukázala sa ako mimoriadne nadaná na výrobu alençonskej čipkou, ktorá vyžadovala jemnú a precíznu prácu. V roku 1853, keď mala 22 rokov, si so sestrou Máriou-Lujzou otvorila obchod. Sestra ju však opustila, aby pod rehoľným menom Mária-Dositheos vstúpila do kláštora Rádu Navštívenia Panny Márie v meste Le Mans.
Revaskularizácia
Indikácie revaskularizácie
Hoci sa revaskularizácia vykonáva spravidla na tepnách, ojedinele sa používa aj pri rozsiahlej žilovej trombóze.
Spôsoby revaskularizácie
Chirurgickú revaskularizáciu je možné kombinovať s perkutánnou intervenciou napríklad pri revaskularizácii dolných končatín.
Komplikácie
Komplikácie revaskularizačných výkonov môžu byť celkové a lokálne. Medzi celkové, ktoré väčšinou nie sú špecifické pre revaskularizačný výkon, patria napríklad komplikácie kardiálne, respiračné a hemokoagulačné. Z lokálnych sa najčastejšie vyskytuje trombóza v oblasti rekonštrukcie, infekcia štepu, krvácanie. Ich výskyt závisí od lokalizácie výkonu a použitej techniky.
Ľudovít a Zélia Martinoví
Svadba
S cieľom získať kresťanské vzdelanie boli najstaršie dcéry poslané do internátnej školy Navštívenia Panny Márie v meste Le Mans, kde na nich dohladala ich teta Mária-Dosithos, Zéliina sestra. Nevyhli sa im rodinné starosti, akými boli napríklad Léoniine ťažkosti v škole či krehké zdravie Terézie, ktorú museli umiestniť k pestúnke Rose Taillé z dediny Semallé. Aj keď mala v manželstve nepochybne prevahu aktívna a energická manželka Zélia, nikdy neprestala vychvaľovať pokojnú Ľudovítovu dobrotu: „Môj manžel je svätý muž, takého prajem všetkým ženám.“
Revaskularizácia
Nasledovná liečba
Na poškodenom povrchu cievy hrozí vytvorenie trombu a opätovné jej uzatvorenie. Po revaskularizácii preto pacienti pravidelne užívajú antitrombotickú liečbu, väčšinou podľa osvedčeného protokolu pre daný typ výkonu. Prvá dávka (dávky) sa zvyčajne aplikujú už počas výkonu injekčne, nasledovná perorálna liečba je dlhodobá, niekedy až doživotná.
Ľudovít a Zélia Martinoví
Svadba
Napriek mnohým úmrtiam a jej chorobe Zélia venovala všetku svoju energiu obchodu. Ten prosperoval a Zélia zamestnávala až dvadsať pracovníkov. Vďaka tvrdej práci a úsporám sa stali Martinovci dosť finančne nezávislí. V roku 1870 Ľudovít predal svoje hodinárstvo synovcovi, aby pomáhal svojej manželke s výrobou a obchodom a aby spravoval majetok.