cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fúrik
Dejiny
Táčky vznikli ďalším vývojom z tragača. Boli jedným z prelomových vynálezov, lebo pre krátke vzdialenosti, ako je napr. na stavbe, sa s nimi na rozdiel od zvieratami ťahaných kár dalo dostať všade. Aj keď nemali takú nosnosť ako veľká kára, uniesli stále viac ako priemerný človek.
Táčky enormne zvýšili celkovú efektivitu práce a urýchlili (aj keď nie priamo) priemyselnú revolúciu.
V starej Číne sa dokonca používali táčky s veternou plachtou.
Qatar ExxonMobil Open 2000
Qatar ExxonMobil Open 2000 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 3. do 10. januára 2000  na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v katarskom hlavnom meste Dauha. Titul v dvojhre získal Francúz Fabrice Santoro, ktorý vo finále porazil obhajcu Rainera Schüttlera. Bol to jeho tretí titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získal bahamsko-bieloruský pár Mark Knowles, Max Mirnyj, ktorý vo finále porazil obhajcov O'Briena s Palmerom. Pre Knowlesa to bol 13. a pre Mirného 6. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Štvorhra mužov
🇧🇸 Mark Knowles / 🇧🇾 Max Mirnyj vs. 🇺🇸 Alex O'Brien / 🇺🇸 Jared Palmer 6-3 6-4
2305 King
2305 King je planétka s priemerom 58 km, ktorú objavil Harvard Observatory 12. septembra 1980.
Macaulay Culkin
Macaulay Carson Culkin (* 26. august 1980, New York) je americký herec a hudobník, známy predovšetkým zo série filmov Sám doma a Sám doma 2: Stratený v New Yorku, kde hral ako chlapec. V čase uvedenia týchto filmov bol považovaný za najúspešnejšieho detského herca od čias Shirley Jane Templovej
Súčasnosť
Pracuje ako DJ v nočnom klube. 5. apríla 2021 sa mu s priateľkou Brendou Song narodil syn Dakota Song Culkin.
(143649) 2003 QQ47
(143649) 2003 QQ47 je planétka.
Štefanovičova ulica (Bratislava)
Štefanovičova ulica je ulica v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenovaná podľa advokáta a verejného činiteľa Miloša Štefanoviča (1854 - 1904).
Sídli na nej Ministerstvo financií Slovenskej republiky.
3753 Cruithne
3753 Cruithne je planétka s priemerom 18 km, ktorú objavil amatérsky astronóm Duncan Waldron 10. októbra 1986.
Patrí do skupiny Aten planétok, ktorých obežné dráhy sa nachádzajú blízko dráhy Zeme a časť alebo celá ich obežná dráha je vo vnútri obežnej dráhy Zeme. 3753 Cruithne má obežnú dráhu okolo Slnka v pomere 1:1 orbitálnej rezonancie so Zemou, je teda ko-orbitálnym objektom Zeme. Ide o planétku, ktorá sa vzhľadom na Zem pohybuje po dráhe podobnej fazuli, no ktorá sa v konečnom dôsledku podobá skôr na podkovu, a môže prechádzať do kvázi-obežnej dráhy družice. To bolo dôvodom, prečo bola nie celkom správne nazvaná „druhým mesiacom Zeme“. Cruithne totiž neobieha okolo Zeme, pokiaľ je na druhej strane Slnka. Jej obežná dráha je vtedy vo vnútri dráhy Merkúru a zvonku obežnej dráhy Marsu. Cruithne obehne okolo Slnka približne raz za rok, ale trvá 770 rokov, kým sa dostane do rovnakej polohy voči Zemi.
Meno Cruithne znamená v starej írčine (keltčine) ľud Piktov (keltsky: Cruthin) zachytených v Annals of Ulster a meno ich kráľa („Cruidne, syn Cinge“) v tzv. Kronike Piktov.
Objav
Cruithne bola objavená 10. októbra 1986 Duncanom Waldronom na fotografickej doske nasnímanej britským ďalekohľadom Schmidt v Siding Spring Observatory, Coonabarabran, v Austrálii. Waldron vypočítal dráhu, čo umožnilo Crutine identifikovať na pozorovaní z roku 1983 (1983 UH), ktoré uskutočnili Giovanni de Sanctis a Richard M. West z Európskeho južného observatória v Čile.
Až v roku 1997 bola stanovená jej obežná dráha Paulom Wiegertom a Kimmom Innanenom (York University v Toronte) a Seppom Mikkolom (univerzita v Turku vo Fínsku).
Rozmery a obežná dráha
Hoci obežná dráha Cruithne sa v dlhodobom horizonte nepovažuje za stabilnú, výpočty Wiegerta a Innanena ukázali, že je pravdepodobne dlhodobo synchronizovaná so zemskou obežnou dráhou. Počas najbližších miliónov rokov neexistuje žiadne nebezpečenstvo kolízie so Zemou. Jej obežná dráha a dráha Zeme sa nepretínajú. Obežná rovina je v súčasnej dobe naklonená oproti Zemi o 19,8°. Maximálna zdanlivá veľkosť Cruithne v blízkosti Zeme je 15,8 - je teda slabšia viditeľná než Pluto a na jej pozorovanie je potrebný aspoň zrkadlový ďalekohľad s reflektorom aspoň.
Eliptická obežná dráha Cruithne okolo Slnka má v súčasnej dobe dobu obehu približne 364 dní - je takmer rovnaká ako obeh Zeme. Z tohto dôvodu môže Cruithne "nasledovať" Zem na dráhe okolo Slnka. To je dôvod, prečo je Cruithne niekedy nazývaná nesprávne ako "druhý mesiac Zeme". Avšak Cruithne neobieha okolo Zeme a preto označenie "druhý mesiac Zeme" je nesprávne.
Vzhľadom na vysokú výstrednosť dráhy Cruithne sa jej vzdialenosť od Slnka a orbitálna rýchlosť podstatne líši od Zeme. Z pohľadu zo Zeme Cruithne vlastne opisuje tvar obličky, fazule alebo podkovy (Horseshoe orbit) pričom obeh "po obvode fazule" trvá o niečo menej ako jeden rok. Vzhľadom na jej dráhu Zem postupne z roka na rok "zaostáva" za "fazuľou Cruithne" a tak z nášho pohľadu jej dráha nie je úplne uzavretá, ale sú to skôr špirálové fazuľové slučky, po ktorých sa pohybuje pomaly smerom od Zeme.
Po mnohých rokoch bude Zem až tak pozadu, že ju Cruithne začne "dobiehať" z "opačnej strany". Keď sa tak stane, bude Cruithne po niekoľko rokov tak blízko k Zemi, že si začne gravitačne vymieňať orbitálnu energiu so Zemou. Tým sa zmení orbita planétky približne o pol milióna kilometrov, zatiaľ čo orbita Zeme približne o - jej doba obehu okolo Slnka sa predĺži na viac ako rok. Potom sa "fazuľa" začne sťahovať ďalej od Zeme v opačnom smere - namiesto "zaostávania" Zeme za fazuľou, budeju Zem "ťahať za sebou". Najbližší rad blízkych priblížení bude v období okolo júla roku 2292 - vtedy sa Cruithne priblíži k Zemi až na.
Po približne 380 - 390 rokoch sa fazuľa priblíži k Zemi opäť z druhej strany a Zem opäť zmení dráhu Cruithne tak, že doba obehu okolo Slnka bude opäť o niečo menej ako rok (toto sa naposledy stalo v rade blízkych priblížení v strede roku 1902 a opäť sa stane v roku 2676). Tento vzor sa opakuje.
Podobné drobné planéty
Okrem Cruithne bolo objavených viacero podobných skoro-rezonančných objektov (NEOS - near-resonant near-Earth objects). Patrí medzi ne 54.509 YORP,,   a , ktoré obiehajú v rezonančných dráhach podobných Cruithne. je prvý a doposiaľ jediný identifikovaný trójan Zeme.
Mars má štyri známe ko-orbitálne planétky: 5261 Eureka,,   a ; všetky sa nachádzajú v jeho libračných bodoch. Jupiter má veľa (odhadom milión) viac ako 1 km v priemere veľkých trójanov. Saturn má viacero malých, ko-orbitálnych mesiacov v systéme: Telesto a Calypso s Tethys, Helene a Polydeuces s Dione. Avšak žiadny z nich nemá obežnú dráhu podkovy.
Cruithne v populárnej kultúre
Cruithne hrá hlavnú úlohu v románe Stephena Baxtera Manifold: Time, ktorý bol nominovaný na cenu Arthura C. Clarka za sci-fi v roku 2000.
Cruithne bola v britskej kvízovej hre QI (Quite Interesting) sezóna 1, epizóda "astronómia", nesprávne označovaná ako druhý mesiac Zeme.
V komikse Astonishing X-Men, je Cruithne pozemok tajného laboratória, ktorý napadne Abigail a S.W.O.R.D. tím.
Milan Hnat
doc. akad. mal. Milan Hnat, ArtD. (* 16. november 1959, Údol) je vizuálny umelec, vysokoškolský pedagóg. Venuje sa maľbe, digitálnej grafike, fotografii, kresbe, inštalácií, reštaurovaniu a pedagogickej činnosti. Jeho manželkou je akademická maliarka Eva Hnatová, rod. Šmeringaiová. Od roku 1990 žije a pracuje v Banskej Bystrici.
Životopis
V roku 1982-1988 absolvoval štúdium na VŠVÚ v Bratislave. V rokoch 1988 a 1989 pôsobil ako slobodný umelec v Liptovskom Mikuláši a v Banskej Bystrici.
Od roku 1993 až do roku 2008 bol odborným asistentom na Katedre výtvarnej tvorby Fakulty humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. V roku 2001-2005 absolvoval doktorandské štúdium - Voľná výtvarná tvorba na VŠVÚ v Bratislave. Od roku 2009 vedie Prípravný ateliér na Katedre maľby Fakulty výtvarných umení Akadémii umení v Banskej Bystrici.
Vystavoval na samostatných a kolektívnych výstavách doma i v zahraničí - Japonsko, USA, Kanada, Taiwan, Francúzsko, Nemecko, Izrael, Severné Macedónsko, Poľsko.
Reštauroval interiér karneru sv. Ondreja v Kremnici (člen kol., 1992-1994), portrét J. Kučeru od P. M. Bohúňa (1996) a iné. Jeho tvorba je zastúpená v zbierkach týchto galérií:
Henry Peach Robinson
Henry Peach Robinson (* 9. júl 1830, Ludlow, Spojené kráľovstvo – † 21. február 1901, Turnbridge Wells) bol anglický fotograf známy svojimi kombinovanými tlačami – spájaním mnohých negatívov do jednotlivých obrazov, predchodca fotomontáže.
Životopis
Robinson bol najstarší zo 4 detí Johna Robinsona, učiteľa na škole v Ludlowe a jeho ženy Elizy. Do svojich 13 rokov študoval na Horatio Russell Academy v Ludlowe. Po roku, kedy študoval kresbu u Richarda Penwarneho, ho dali do učenia ludlowskému kníhkupcovi a tlačiarovi – Richardovi Jonesovi.
V roku 1852 vystavoval v Kráľovskej akadémii umení olejové maľby pod názvom „On the Teme Near Ludlow“.
V tom istom roku začal fotografovať. O 5 rokov neskôr sa stretol s fotografom H. W. Diamondom a rozhodol sa intenzívnejšie venovať tomuto umeleckému smeru. V roku 1855 otvoril v Leamingtonských kúpeľoch ateliér, v ktorom predával portréty.
O 4 roky neskôr sa oženil s Seline Grieves, dcérou lekárnika Johna Edwarda Grievese.
Vo veku 34 rokov, v roku 1864, bol Robinson nútený vzdať sa svojho ateliéru, okrem iného z dôvodu jeho zlého zdravotného stavu, na ktorý mali vplyv jedovaté fotografické chemikálie. Presťahoval sa do Londýna, kde sa venoval teoretickej stránke fotografie, písal eseje „Pictorial Effect in Photography, Being Hints on Composition and Chiaroscuro for Photographers“ publikované v roku 1868. V tejto dobe sa zlepšil aj jeho zdravotný stav natoľko, že si otvoril nový ateliér v Tunbridge Wells spoločne s Nelsonom Kingom Cherrillom. V roku 1870 sa stal viceprezidentom Fotografickej spoločnosti.
Spoločenstvo s Cherrillom sa rozpadlo v roku 1875, Robinson však pokračoval vo svojom podnikaní až do penzie v roku 1888. Následné vnútorné rozpory s Fotografickou spoločnosťou viedli k Robinsonovej rezignácii. Ešte v tom istom roku 1891 sa stal členom konkurenčnej spoločnosti Linked Ring, v ktorej bol aktívny do roku 1900. Za svoje celoživotné dielo bol zvolený čestným členom Kráľovskej fotografickej spoločnosti.
Zomrel na začiatku roku 1901 a bol pochovaný v Tunbridge Wells.
Fotografická tvorba
Bol jedným z popredných fotografov svojej doby, často považovaný za konvenčného, ba dokonca akademického umelca. Podľa svojich listov bol ovplyvnený obrazmi J. M. W. Turnera. Bol stúpencom pre-raphaelistov a bol ovplyvnený estetickým pohľadom Johna Ruskina. Vo svojej pre-raphaelistickej fáze sa pokúšal o realizáciu momentov časovej významnosti v stredovekom prostredí.
Robinson patril k priekopníkom a teoretikom piktorializmu – výtvarnej fotografie. Jeho prvá a tiež najobľúbenejšia kompozícia „Fading away“ (po slovensky „Odchádzanie“) bola populárna a súčasne módne morbídna. Zobrazuje zomierajúcu dievčinu obklopenú príbuznými. Ide o montáž 5 snímok, ktorou sa autor snažil čo najviacej priblížiť maliarskemu obrazu. Realisticky pôsobiaca scéna, umocnená fotografickou technikou, bola veľmi dojímavá v súlade s autorovým zámerom. U divákov, ktorí v nej nepoznali fikciu, vyvolávala pohoršenie.
Koncom osemdesiatych rokov Robinson od fotomontáže upustil. Uchyľoval sa k nej iba vtedy, pokiaľ zámer nebolo možné realizovať jedinou snímkou.
Bordères-sur-l’Échez (obec)
Bordères-sur-l’Échez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lukianos zo Samosaty
Lukianos / Lúkiános / Lukián / Lucián zo Samosaty (niekedy nesprávne zo Samostaty; gr. Λουκιανὸς ὁ Σαμοσατεύς - Lukianos o Samosateus; lat. Lucianus Samosatensis; okolo 125 Samosata, Sýria - † okolo 180 Atény) bol rečník a filozoficky ladený spisovateľ a satirik; svojimi názormi sa blížil kýnickej škole, vysmieval sa slabostiam človeka, najmä jeho poverčivosti.
Filozoficky relevantný je Lukianos hlavne preto, že sa zachovala jeho kritika vtedajšieho robenia filozofie. U Lukiana je už idea nadčloveka.
Eva Hnatová
Eva Hnatová (* 26. február 1963, Liptovský Mikuláš) je slovenská maliarka a vysokoškolská pedagogička.
Životopis
V roku 1982-1988 absolvovala štúdium na VŠVÚ v Bratislave. Pôsobila ako slobodná umelkyňa v Liptovskom Mikuláši a v Banskej Bystrici (1988 až 1989). Od roku 1993 je odbornou asistentkou na Katedre výtvarnej tvorby Fakulty humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Vystavovala na samostatných a kolektívnych výstavách doma aj v zahraničí.
Paolo Gregoletto
Paolo Gregoletto (* 14. september 1985, Miami, Florida, USA) je hráč na basovú gitaru, v súčasnosti v skupine Trivium.
Pôvodne mal zostať so skupinou len na turné s Machine Head. Nakoniec však nahradil basgitaristu Brenta Younga a nahral s Trivium album Ember to Inferno. Jeho hracia technika je rôzna. Na albumoch Ember to Inferno a Ascendancy používa pri hre brnkadlo, no na The Crusade a Shogun uprednostnil prsty. V pesničke „Becoming The Dragon“ má na jej konci basové sólo, kde sa vyskytuje aj "tapping".
Brzdné žiarenie
Brzdné žiarenie je žiarenie elektrónov zapríčinené zabrzdením ich pohybu, keď sa priblížia k iónom (napr. k atómovému jadru). Brzdné žiarenie zodpovedá voľným prechodom elektrónov, preto má spojité spektrum, ktoré podľa tepelných podmienok plynu môže siahať od rádiových vĺn po rtg žiarenie. V kozmických podmienkach sa brzdné žiarenie prejavuje napr. rádiovým žiarením slnečnej koróny, oblastí H II a planetárnych hmlovín, resp. rtg žiarením niektorých rtg zdrojov. Vo fyzike sa pod brzdným žiarením obyčajne rozumie len rtg žiarenie vyvolané zabrzdením rýchlych elektrónov, ktoré sa stretli s tvrdým telesom alebo s atómovými jadrami. Žiarenie elektrónov, ktoré zapríčinilo ich zabrzdenie vo vonkajšom magnetickom poli, je magnetobrzdné žiarenie.
Pre brzdné žiarenie elektrónov, ktoré boli urýchlené elektrickým poľom platí Duaneov - Huntov zákon, ktorý definuje minimálnu vlnovú dĺžku žiarenia v závislosti od urýchľovacieho napätia elektrónu:
lmin = 1234,5 / Umax
kde lmin je minimálna vlnová dľžka v [nm] a Umax  je maximálne napätie vo voltoch.
Rondônia
Rondônia je spolkový štát v Brazílii. Leží na juhozápade jej územia, pri hranici s Bolíviou. Jeho hlavným mestom je Pôrto Velho.
Dejiny
Rondônia je pomenovaná po Cândidovi Rondonovi, brazílskom prieskumníkovi, ktorý túto oblasť objavoval na začiatku 20. storočia. Územie sa oddelilo od Mato Grossa v roku 1943 pod názvom Guaporé, ako súčasť plánu vtedajšieho prezidenta Brazílie, Getulia Vargasa na zlepšenie osídlenia pohraničných oblastí. V 60. a 70. rokoch nastal rozvoj ťažby dreva, zakladanie fariem a kávových plantáží. Od roku 1982 je Rondônia štátom, ktorý je zároveň z celej federácie najmladší.
Charakter štátu
Štát hraničí na juhu s Bolíviou, na severe so štátom Amazonas, na východe so štátom Mato Grosso a na západe má ešte krátku hranicu so štátom Acre. Takmer celé jeho územie pokrývajú tropické lesy, na juhu sa nachádza náhorná plošina Chapada dos Parecis. Z nej vytekajú rieky, ktoré vtekajú do veľtoku Rio Madeira, ktorý sa neskôr vlieva do Amazonky. Obyvatelia sú Brazílčania, v pralesoch však dodnes ešte žijú domorodí indiáni. Rondônia je veľkým exportérom dreva, kávy a dobytka. Komunikácie sú zlé; železnica neexistuje a cestná sieť je extrémne riedka.
Anaïs Nin
Anaïs Nin, celým menom Angela Anaïs Juana Antolina Rosa Edelmira Nin y Culmell (* 21. február 1903, Neuilly-sur-Seine, Francúzsko – † 14. január 1977, Los Angeles, Spojené štáty) bola americká spisovateľka dánsko-kubánskeho pôvodu. Pravidelne publikovala intímne denníky, ktoré sa objavovali viacero desaťročí v tlači. Poskytovali pohľad do hĺbok osobného života a vzťahov ženy. Necenzurovaná verzia týchto denníkov bola uverejnená až po jej smrti a smrti jej manžela. Je tiež jednou z prvých žien, ktoré písali erotickú literatúru.
Život
Jej matka, pôvodom Dánka, potom ako ju opustil manžel, kubánsky skladateľ Joaquín Nin, odišla do New Yorku s dcérou a dvoma synmi.
Keď mala Anaïs Ninová štrnásť rokov, opustila školu a začala pracovať ako manekýnka. V roku 1923 sa vydala za Hugha Parkera Guilera. V nasledujúcom roku sa usídlili v Paríži, kde Guiler pokračoval vo svojej kariére bankára. Nin sa dala na písanie. Jej prvé dielo bola kniha o spisovateľovi D. H. Lawrenceovi. Začala študovať aj freudovskú psychológiu spolu s psychoanalytikom Ottom Rankom.
V roku 1955 sa v Kalifornii znovu vydala za Ruperta Polea.
Nin bola priateľkou a metresou mnohých spisovateľov, napríklad: Antonin Artaud, Henry Miller, Edmund Wilson, Gore Vidal, James Agee a Lawrence Durrell. Jej priateľstvo a vášnivá láska k Millerovi a jeho manželke June silno ovplyvnili jej tvorbu a život.
Za svoje inšpiračné zdroje považovala autorov: Marcel Proust, André Gide, Jean Cocteau, Paul Valéry a Arthur Rimbaud.
V roku 1973 dostala titul doctor honoris causa na „Philadelphia College of Art“. Bola zvolená za členku „National Institute of Arts and Letters“ v roku 1974. Zomrela na rakovinu v Los Angeles v roku 1977. Pochovaná bola v Santa Monice.
Bitka o Priechod pri Karbalá’
Bitka o Priechod pri Karbalá’ sa odohrala začiatkom apríla 2003 a bola súčasťou vojny v Iraku. Priechod pri Karbalá’ je oblasť dlhú 30 – 40 km, ktorá je na západe ohraničená jazerom Razáza a na východe riekou Eufrat. Podľa predpokladov irackých veliteľov išlo o kľúčovú oblasť pri ceste smerom na Bagdad, takže bola bránená jednými z najlepších jednotiek irackej Republikánskej gardy. Americký útok začal intenzívnymi leteckými údermi po ktorých nasledovali útoky mohutných obrnených formácií ktoré obkľúčili iracké vojská a následne ich zničili.
Prvé kroky
Priechod bol pôvodne bránený dvoma divíziami Republikánskej gardy. Spojenci ale už istý čas vykonávali diaľkové údery na severe Iraku v snahe presvedčiť nepriateľa, že hlavný útok bude vedený 4. pešou divíziou z tureckého územia. Tento plán vyšiel, čo dokazuje aj počínanie syna Saddáma Husajna Kusaía, ktorý ešte 2. apríla trval na tom, že útok z juhu má za účel zmiasť iracké velenie. Generálporučík Ra'ad al-Hamdání zodpovedný za vojská v oblasti dostal rozkaz presunúť jednotky na sever od Bagdadu. Ten protestoval a tvrdil, že ak svoje jednotky presunie americké vojská budú v priebehu 48 hodín pri Bagdade. Jeho námietkam ale nik nevenoval pozornosť.
Američania pokračovali v postupe a v meste Musajjib sa prebojovali k brehom Eufratu. Panovali obavy z irackého chemického útoku, no k tomu nedošlo. Vojaci následne prekročili rieku a dobyli dôležitý most al-Kaed skôr, než ho Iračania vyhodili do vzduchu. Generálporučík Hamdání dostal rozkaz k protiútoku. Opäť tvrdil, že to nie je možné a chcel vytvoriť obrannú líniu pozdĺž rieky Usfija (?), no nakoniec bol prinútený spustiť protiútok.
Protiútok
10. obrnená brigáda divízie Medina a 22. obrnená brigáda divízie Nebuchadnesar podporované delostrelectvom sa pokúsili o dobytie amerického predmostia v meste Musajjib. Avšak americké jednotky útok bez väčších problémov odrazili. Nasledujúci deň spojenecké lietadlá a helikoptéry spustili intenzívny útok na zvyšné jednotky Republikánskej gardy. Bolo zničené veľké množstvo vojenského materiálu a nepriateľské vojská sa ako celok rozpadli. Ku koncu dňa jednotky 3. pešej divízie dobyli veliteľstvo generálporučíka Hamdáního. Američania zabili okolo 230 – 300 irackých vojakov, pričom sami neprišli ani o jediného muža.
Zničenie divízie Medina
Následne dostala 2. brigáda povel pokračovať smerom na juh, kde sa nachádzali zvyšky 2. a 10. brigády divízie Medina. Podľa dostupných informácií malo byť 80% techniky týchto jednotiek zlikvidovaných, no ako sa ukázalo šlo o hrubý omyl. Iračania presunuli svoju techniku z pripravených obranných postavení a skryli ju v zastavaných oblastiach a vegetácii. Pred náletmi sa im podarilo zachrániť stovky kusov ťažkej techniky. No i tak sa im nepodarilo silný americký útok odraziť a väčšina irackých vojakov opustila bojisko bez boja. Divízia Medina následne prakticky prestala existovať.
Následky
Priechod pri Karbalá’ bol bez väčších problémov ovládnutý americkými jednotkami, a to aj napriek tomu, že proti ním stáli jedny z najlepších irackých jednotiek. Útoku na Bagdad už nič nebránilo. Nasledujúci deň plukovník Perkins viedol prvý obrnený útok do mesta. Bagdad padol v priebehu niekoľkých dní.
Nirvana (rozlišovacia stránka)
Nirvana alebo nirvána môže byť:
Lignol-le-Château
Lignol-le-Château je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 203 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
149 Medusa
149 Medusa je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavil J. Perrotin 21. septembra 1875.
Germigny (Marne)
Germigny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Victoire Thivisol
Victoire Thivisol (* 6. júl 1991) je francúzska herečka.
Thivisol prvýkrát zapôsobila svojou úlohou vo filme Ponette, kde stvárnila postavu dieťaťa, ktoré sa musí vysporiadávať so smrťou svojej matky. Režisér Jacques Doillon ju objavil a obsadil do titulnej úlohy v Ponette, keď mala ešte len tri roky.
Hurikán Katrina
thumb|Satelitná snímka hurikánu Katrina z 29. augusta 2005. Hurikán Katrina bol tropický cyklón, ktorý 29. augusta 2005 spôsobil enormné škody na juhovýchode USA, a to tak priamo, ako aj prelomením hrádzí pri meste New Orleans, ktoré spôsobilo zaplavenie takmer celého územia mesta. Zasiahnuté boli štáty Florida, Louisiana (najmä oblasť New Orleans), Mississippi, Alabama a Georgia. Išlo o tretiu najväčšiu víchricu Atlantického oceána v roku 2005. Konečný počet obetí sa začiatkom septembra odhadoval na tisícky. Jeden milión ľudí sa stal bezdomovcami. Celkové škody sa odhadovali na vyše $108 miliárd dolárov.
Hurikán, ktorý občas dosahoval 5. stupeň intenzity sa považuje za jednu z najničivejších katastrof v dejinách USA. Hurikán vznikol 24. augusta nad Bahamami. Spočiatku sa presúval na severozápad, potom sa mimo bežných očakávaní stočil na juhozápad. 27. augusta prešiel ponad južný cíp Floridy a ocitol sa nad otvorenými vodami Mexického zálivu. Hurikán rýchlo nabral na sile a postupne dosiahol až najvyšší - 5. stupeň škály intenzity. Nárazy vetra vo vnútri hurikánu dosahovali rýchlosť vyše 400 km/h. Hurikán znova nabral severný smer a pomaly sa blížil k ústiu rieky Mississippi. Vyše 1,3 milióna ľudí v očakávaní katastrofy pobrežné územie opustilo, najmä v rámci nútenej evakuácie mesta New Orleans a okolia 28. augusta. Asi 20 000 – 60 000 ľudí v New Orleans, ktorých sa nepodarilo evakuovať, bolo umiestnených v budove Louisiana Superdome. V momente dosiahnutia pevniny 29. augusta sila hurikána dosahovala už len tretí stupeň – ale aj to stačilo na vzdutie hladiny mora a jeho preliatie do New Orleans. S naďalej klesajúcou intenzitou hurikán pokračoval na sever, 31. augusta dosiahol Welsville v štáte New York a 1. septembra zanikol.
Pri New Orleans, ktorý z veľkej časti leží pod hladinou mora, hurikánom spôsobené vlny prelomili dve hrádze, čo spôsobilo, že voda z jazera Pontchartrain neustále prúdila do mesta (1. septembra bolo zatopených 80% územia mesta). Začiatkom septembra bolo už hlásené, že ľudia v Louisiana Superdome postupne umierajú, a že v jeho okolí boli zapálené ohne.
Záchranu ľudí v oblasti skomplikoval popri záplave územia aj
John Frank House
thumb|John Frank House John Frank House je dom, ktorý bol postavený v roku 1955 v Sapulpa v Oklahome v Spojených štátoch amerických. Navrhol ho architekt Bruce Goff. Bol určený pre Johna Franka, zakladateľa Frankoma Pottery. Bol špeciálne prevedený tak, aby predvádzal Frankovu lásku ku keramike. John a Grace Lee Frank glazovali a vypaľovali keramické dlaždice, ktoré sa nachádzajú po celom dome. V roku 2002 bol zaradený do National Register of Historic Places.
Patriarcha
Patriarcha môže byť:
Kvalimetria
Kvalimetria je vedný odbor, ktorý zjednocuje a zovšeobecňuje kvantitatívne metódy merania a hodnotenia akosti, ich výsledky využíva na rozhodovanie v oblasti starostlivosti o akosť, pri riadení akosti a pri technickej normalizácii.
150 Nuwa
150 Nuwa je planétka s priemerom 157 km, ktorú objavil kanadsko-americký astronóm James Craig Watson 18. októbra 1875.
Levice (Slovensko)
Levice sú mesto na Slovensku ležiace v Nitrianskom kraji. Levice sú sídlom najväčšieho okresu na Slovensku a zároveň 18. najväčším mestom na Slovensku.
Polohopis
Mesto sa nachádza v dolnom Pohroní, v severovýchodnej časti Podunajskej pahorkatiny, južne od Štiavnických vrchov. Centrom prechádza cesta I/51 (NitraHontianske Nemce), ktorú vo východnej časti mesta križuje II/564 (TlmačeŠtúrovo). Železničná trať Nové Zámky – Zvolen tu križuje trať do Štúrova.
Levice sú vzdialené východne od Nitry,  južne od Novej Bane,  juhozápadne od Banskej Štiavnice a  severne od Štúrova. Najbližším mestom sú vzdialené Tlmače.
Ulice a námestia
V meste sa nachádzajú nasledovné ulice a námestia:
A. Dvořáka, A. Kmeťa, A. Sládkoviča, Agátová, B. Němcovej, B. Smetanu, B. S. Timravy, Bátovska cesta, Bernoláková, Brestová, Červenej armády, Čsl. armády, Dopravná, Dostojevského, Družstevnícka, F. Engelsa, F. Hečku, Gaštanová, Hlboká, Holubyho, Hontianska, Hronská, Hurbanova, I. Krasku, J. Bottu, J. Černáka, J. Dózsu, J. Holého, J. Jesenského, J. Kalinčiaka, J. Kollára, J. Švermu, Jarná, Javorová, Jubilejná, Jurska cesta, Južná, K. Marxa, Kalnícka cesta, Kalvínske námestie, Kasárenská, Kľačianska, Koháryho, Komenského, Konopná, kpt. Jaroša, kpt. Nálepku, Krátka, Ku Bratke, Kuzmányho, Kvetná, Kyjevská, L. Exnára, Ľ. Ivana, Ľ. Podjavorinskej, Ľ. Štúra, Ľanová, Lipová, Ludanská cesta, M. Kukučína, M. R. Štefánika, Mestský majer, Mierová, mjr. Samojlenku, Mládežnícka, Mlynská, Mochovská, Montua, Moyzesova, Mudroňova, Muštová, Muškátová, Na bašte, Na lúkach, Nábrežná, Nádražný rad, Námestie E.M. Šoltésovej, Námestie hrdinov, Narcisová, Obrancov mieru, Okružná, Orgovánová, P. Jilemníckeho, P. O. Hviezdoslava, Palackého, Palárikova, Partizánov, Perecká, Pionierska, Pivničná, Pod amfiteátrom, Pod Urbanom, Podhradie, Poľná, Požiarnicka, Pradiarska, Pri Podlužianke, Pri tehelni, Priateľstva, Robotnícka, Rozmarínová, Ružová, Rybáreň, S. Chalupku, Saratovská, Severná, Skalný rad, Slobody, SNP, Sokolovská, Súkenícka, Sv. Michala, Š. Majora, Šafárikova, Školská, T. Vansovej, Tabaková, Tatranská, Tekovská, Textilná, Tolstého, Turecký rad, Tyršova, Vajanského, Vinohradnícka, Vojenská, Východná, Vysoká, Z. Nejedlého, Záhradná, Železničná, Ul. M. Monaca, Tichá, Nová, 1. mája, 28. októbra, 29. augusta.
Vodstvo
Mestom preteká potok Podlužianka, potok Telér a kanál Perec (voda je doňho privedená z Hrona pri hati vo Veľkých Kozmálovciach).
Vodné plochy
Pri meste sa nachádzajú Levické rybníky.
V roku 1974 boli vyhlásené za chránený areál.
V súčasnosti slúžia ako oddychový areál a sú v súkromnom vlastníctve.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o troch osadách na území dnešných Levíc pochádza z roku 1156 a je zachovaná v odpise z roku 1347. Ostrihomský arcibiskup Martirius vysvätil kostol Sv. Martina v obci Bratka, ktorý postavil komes Euzidinus a obdaroval ho nehnuteľným aj hnuteľným majetkom. Arcibiskup súčasne pričlenil k tomuto kostolu tri obce, okrem Bratky aj dediny Levice a Vitk. Je tu zmienka o osade hostí v Leviciach. Hostia – cudzinci boli spravidla remeselníci a obchodníci, ranostredoveké Levice mali tak už v polovici 12. storočia dobré predpoklady rastu na remeselné a trhové stredisko.
Z roku 1300 je druhá listinná zmienka o Leviciach v súvislosti s cestou, ktorá k nim viedla. V roku 1313 v listine kaločskej kapituly sa spomína kastelán Levického hradu Imrich Bečej aj ako tekovský župan.
Roku 1318 v listine Matúša Čáka sa spomína ako kastelán Levického hradu komes Július z Topoľčianok. Roku 1321 Július z Topoľčianok vydal Levický hrad po smrti Matúša Čáka kráľovi Karolovi Róbertovi.
V roku 1330 po atentáte na Karola Róberta, ktorý spáchal Felicián Zach, bolo celé atentátnikovo príbuzenstvo tvrdo potrestané. Pred Levickým hradom Imrich Bečej sťal Šebe, najstaršiu dcéru Felicána Zacha.
V roku 1332 zoznamy pápežských desiatkov uvádzajú príjem levického farára Šalamúna z kostola Sv. Martina. Je to prvá zmienka o levickej farnosti, ktorá sem bola preložená z Bratky, čo naznačuje, že Levice už boli fakticky, aj keď nie právne, mestečkom.
V roku 1388 kráľ Žigmund daroval Levický hrad a hradné panstvo Ladislavovi zo Šaroviec, predkovi rodiny Levických.
Prvý raz sa spomína právo vyberať mýto a týždenné trhy v Leviciach, čo je významným prvkom mestskosti.
Thomas Brothers Store
thumb|Thomas Brothers Store Thomas Brothers Store, tiež známy ako Biglerville Country Store, je historický obchod a dom stojaci v Biglerville, Adams County v Pensylvánii. Bol postavený v roku 1912 z tehál, má dve poschodia a obdĺžnikový tvar s plochou strechou. Sedí na kamenných základoch a na priečelí je rímsa a pasáž. Druhé poschodie zaberá konferenčná miestnosť zvaná Thomas Hall. K obchodu je pripojený dvojposchodový obytný dom postavený tiež v roku 1912.
Levice (Slovensko)
Dejiny
Roku 1395 kráľ Žigmund definitívne udelil Levické hradné panstvo aj s mestečkom Levice Ladislavovi zo Šaroviec. Roku 1396 syn Ladislava zo Šaroviec sa od tohto roku uvádza v listinách ako Peter z Levíc.
Thomas Brothers Store
V roku 2008 bol zaradený do National Register of Historic Places.
Levice (Slovensko)
Dejiny
V roku 1428 prvá zmienka, ktorá uvádza Levice už ako mestečko. Ako súčasť hradného panstva podliehali Levice kastelánovi Levického hradu.
V roku 1434 husiti vypálili Levický hrad, pričom sa zničili tam uložené listiny. 28. decembra 1441 kráľ Vladislav I. udelil Ladislavovi Levickému právo raziť na Levickom hrade strieborné mince „na spôsob mesta Budína“. Z roku 1526 je prvá správa o prekvitajúcom vinohradníctve v Leviciach. Levičania boli významnými dodávateľmi vína pre Banskú Štiavnicu.
V roku 1529 po zrade Žigmunda Levického kráľ Ferdinand I. skonfiškoval levické hradné panstvo a daroval ho svojej manželke Anne Jagelovskej.
Roku 1537 kráľ vrátil levické hradné panstvo Gabrielovi Levickému, ktorý stál na strane Habsburgovcov, a vymenoval ho zároveň za tekovského župana. V roku 1542 po smrti Gabriela Levického sa majiteľom hradu stal Melchior Balaša, ktorý si zobral za manželku vdovu po Gabrielovi, Annu Turzovú.
Roku 1544 sa prvý turecký útok na Levice skončil vypálením mesta. Hrad, ktorý bránil Melchior Balaša, sa útoku ubránil. Roku 1549, potom ako v roku 1548 uhorský snem prijal prísne opatrenia proti Melicherovi Balašovi, pre jeho lúpežnú činnosť, začalo sa 22. apríla obliehanie Levického hradu cisárskym vojskom pod velením Mikuláša zo Salmu. Po niekoľkých týždňoch posádka hradu, vedená Tomášom Dócim, kapitulovala a časť jej príslušníkov bola pod hradom popravená. Mesto bolo počas bojov vypálené.
V roku 1553 po smrti Jána Levického († 12. september 1553), údajne posledného príslušníka rodu Levických, pripadol hrad s celým panstvom späť kráľovi.
V roku 1554 na panovníkov príkaz bol spísaný urbár levického hradného panstva. Mestečko Levice malo podľa neho 55 sedliackych usadlostí a desať rodín želiarov, jeden mlyn a mýtnu stanicu, v Starých Leviciach bolo 16 poddanských usadlostí a 15 rodín želiarov.
Dňa 1. septembra 1578 turecké vojsko prepadlo a vypálilo tzv. dolné mesto a mnohých obyvateľov zajalo. Ďalší turecký útok proti Leviciam odrazila levická posádka v roku 1587.
Roku 1602 po vymretí rodu Dobóovcov sa stal majiteľom Levického hradu a hradného panstva protestant Sigfried Kolonič. Zomrel zadlžený v roku 1623, preto 15 rokov ležal nepochovaný na Levickom hrade.
Roku 1604 z tohoto roku pochádza prvá známa pečať mesta Levice.
Roku 1605 na jar bolo mesto vypálené kuruckým veliteľom Františkom Rhédeyim.
Roku 1613 Turci od základu vypálili osadu Staré Levice, ktorá už nikdy nebola obnovená.
Roku 1635 v rámci dobudovania opevnenia Levíc boli vonkajšie hradby spojené s mestskými hradbami do spoločného obranného systému s hradom.
Roku 1636 donačnou listinou Ferdinand III. daroval Levický hrad, hradné panstvo a mesto svojmu synovi Ferdinandovi.
Roku 1640 majiteľom hradu i mesta sa stal rod Csáky. Dedičným hradným kapitánom bol v tom období gróf Ladislav Csáky a po ňom jeho syn Pavol, ktorý zomrel v r. 1680.
Roku 1663 2. novembra obsadili mesto a hrad Turci. V rokoch 1663 – 1664 turecký cestovateľ Evlija Čelebi navštívil Levice a v jeho diele Kniha ciest sa zachoval popis mesta a hradu Levice.
Roku 1664 12. júna cisárska armáda oslobodila mesto a hrad Levice spod tureckej okupácie. 19. júla v bitke pri Leviciach cisárske vojská pod velením generála Louisa Raduita de Souches porazili Turkov. V boji padol Štefan Koháry, hlavný kapitán banských miest a župan Hontianskej stolice.
Roku 1667 v písomných prameňoch sa spomína Cigánska ulica, ale rómski obyvatelia tu boli už o niekoľko desaťročí skôr, živili sa obchodom s koňmi a kováčstvom.
Roku 1675 v meste bol založený františkánsky kláštor a kostol Sv. Jozefa.
Roku 1690 Levický hrad, mesto a hradné panstvo získal od panovníka knieža Pavol Eszterházy.
Roku 1699 z Levického hradu odišla kráľovská vojenská posádka, čím hrad stratil charakter proti tureckej pevnosti.
Roku 1703 17. septembra dobyl mesto kurucký veliteľ Ladislav Očkaj, ktorý tu mal aj svadbu s Ilonou Tisza. 31. októbra dobyli naspäť hrad s mestom cisárski vojaci, mesto vyrabovali a vypálili.
Roku 1705 3. januára sa v Leviciach uskutočnila vojenská poradu Františka II. Rákóciho s jeho kuruckými veliteľmi.
V rokoch 1708 – 1709 kurucký generál Mikuláš Berčéni prepustil Levický hrad cisárskemu vojsku. Pri ústupe z Levíc veliteľ kurucov Ján Bottyán dal zapáliť pracháreň a zasypať zeminou hradnú priekopu. Dnes na mieste niekdajšej vodnej priekopy ktorá bránila prístup k hradu, je Obchodná Akadémia a hradný park.
Primátori mesta Levice
Prvým primátorom mesta Levice po Nežnej revolúcii sa stal Ing. Ladislav Kisely /nar.17.2.1954 v Leviciach/ kandidujúci ako nezávislý kandidát s podporou VPN a demokratických strán. Funkciu primátora vykonával aj v ďalších dvoch volebných obdobiach do roku 2002.
Štefan Mišák bol zvolený za primátora mesta Levice:
Ján Krtík bol zvolený za primátora mesta Levice vo voľbách 10. novembra 2018 počtom hlasov 2920 z 9498 ako nezávislý kandidát.
Kultúra a zaujímavosti
Na Slovensku sa koná každoročne súťaž o najkrajšie mesto Slovenska. V roku 2010 sa Levice umiestnili na 9. mieste. Mesto od roku 2009 vyhlasuje každoročne súťaž "Tu som doma Tu dovolenkujem", mesto sa snaží zaujať turistov a ale aj miestnych rôznymi podujatiami v regióne.
Pomníky
Parky
Hudba
Významné hudobné festivaly, World & Etno Fest (každý rok na prelome júna a júla) a Jazz & Blues Fest (každý rok 2. novembrový víkend). Hudobný cyklus s názvom "Blues.LV" (pravidelné koncerty prevažne z oblasti jazzu, blues a podobných žánrov)
Teplá (okres Cheb)
Teplá je mesto v Česku v okrese Cheb v Karlovarskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 069 obyvateľov, z toho 1 556 mužov a 1 513 žien, pričom priemerný vek v meste bol 39,0 roka (muži 37,3 roka, ženy 40,7 roka).
2306 Bauschinger
2306 Bauschinger je planétka s priemerom 23 km, ktorú objavil K. Reinmuth 15. augusta 1939.
Jozef Jaroslav Hodža
Jozef Jaroslav Hodža (* 23. október 1840, Rakša – † 19. máj 1918, Banská Bystrica) bol slovenský evanjelický kňaz a náboženský publicista.
Životopis
Ľudovú školu vychodil v Háji a v Martine, od 1857 študoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, od 1860 na gymnáziu v Levoči od roku 1864 študoval teológiu vo Viedni, Lipsku, Rostoku a Berlíne. V roku 1869 sa stal kaplánom u Andreja Sládkoviča v Radvani a po básnikovej smrti ho zvolili za jeho nástupcu. V cirkvi bojoval proti maďarizácii, bránil cirkevné školy i slovenčinu a zakladal cirkevné základiny pre slovenských študentov. Zaoberal sa históriou, autor článkov s národnou a sociálnou tematikou a životopisov v náboženskej tlači.
Bordes (Hautes-Pyrénées)
Bordes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Lirey
Lirey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bordes (Hautes-Pyrénées)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Lirey
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 96 obyvateľov (2009).
Bordes (Hautes-Pyrénées)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lirey
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paraíba
Paraíba je brazílsky štát na severovýchode Brazílie. Rozprestiera sa na najvýchodnejšej časti Ameriky.
Geografia
Paraíba hraničí s brazílskymi spolkovými štátmi Rio Grande do Norte, Ceará a Pernambuco, nachádza sa na pobreží Atlantického oceánu. Dve tretiny štátu ležia v nadmorskej výške 300 až 900 metrov.
Podnebie je tropické, vo vnútrozemí sú dlhé obdobia sucha, na pobreží sú zrážky častejšie.
Mestá
Najväčšie mestá spolkového štátu Paraíba, počet obyvateľov k 1. júlu 2004:
Chlorid meďnatý
Chlorid meďnatý (CuCl2) je anorganická zlúčenina. Ide o žltohnedú tuhú látku, ktorá pomaly pohlcuje vlhkosť a tvorí modrozelený dihydrát. Chlorid meďnatý je druhou najrozšírenejšou meďnatou zlúčeninou po sírane meďnatom.
Štruktúra
Bezvodý chlorid meďnatý má štruktúru vychádzajúce z tej, ktorú poznáme od jodidu kademnatého. Meďnaté centrá sú osemstenné. Väčšina meďnatých zlúčenín vykazuje deformácie oproti ideálnej osemstennej geometrii vplyvom Jahn-Tellerovho efektu, ktorý tu popisuje lokalizáciu jedného elektrónu d v orbitále, kde je silne antiväzobný oproti páru chloridových ligandov. V dyhidráte chloridu meďnatého má meď opäť silne zdeformovanú osemstennú geometriu; centra medi sú obklopené dvoma ligandami vody a štyrmi chloridovými, ktoré asymetricky premosťujú meďnaté centrá.
Chlorid meďnatý je paramagnetický. V histórii bol dyhidrát chloridu meďnatého použitý pre prvé meranie elektrónovej paramagnetickej rezonancie, a to Jevgenijom Zavojskijim v roku 1944.
Vlastnosti a reakcie
náhľad|vľavo|Kryštály dihydrátu chloridu meďnatého. Pri 1 000 °C sa chlorid meďnatý rozkladá na chlorid meďný a chlór:
S chlorovodíkom alebo inými zdrojmi chloridu tvorí komplexné ióny: červený CuCl3- alebo žltý CuCl42-.
Niektoré z týchto komplexov môžu kryštalizovať z vodných roztokov a získavajú širokú škálu rôznych štruktúr.
Pri pridaní hydroxidu sodného do roztoku chloridu meďnatého sa zráža hydroxid meďnatý:
Chlorid meďnatý tvorí tiež rôzne koordinačné komplexy s ligandmi, napríklad s pyridínom alebo trifenylfosfánoxidom:
Pravdaže niektoré „mäkké ligandy“, napríklad fosfánové (napr. trifenylfosfán), jodidové alebo kyanidové, rovnako ako napríklad niektoré terciárne amíny, spôsobujú redukciu na meďnatý komplex. Pre prevod chloridu meďnatého na medné deriváty je ale všeobecne bežnejšie redukovať vodný roztok oxidom siričitým:
Hydrolýzou chloridu meďnatého vzniká oxychlorid meďnatý, Cu2Cl(OH)3, ktorý je populárnym fungicídom.
Príprava
Chlorid meďnatý sa komerčne pripravuje chloráciou medi:
Možno ho vyrábať aj z hydroxidu, oxidu alebo uhličitanu meďnatého pôsobením kyseliny chlorovodíkovej. Elektrolýzou vodného roztoku chloridu sodného s medenými elektródami vzniká (okrem iného) modrozelená pena, ktorú je možné zbierať a prevádzať na hydrát chloridu meďnatého.
Bezvodý chlorid meďnatý je možné pripravovať priamo zlučovaním prvkov, teda medi a chlóru.
Chlorid meďnatý je možné čistiť kryštalizáciou z horúcej zriedenej kyseliny chlorovodíkovej, ochladzovaním v kúpeli chloridu vápenatého a ľadu.
Výskyt v prírode
Chlorid meďnatý sa v prírode vyskytuje ako veľmi vzácny minerál tolbachit a v podobe dihydrátu ako eriochalcit. Oba sa objavujú blízko fumarolu. Rozšírenejšie sú zmiešané oxyhydroxid-chloridy, napríklad atacamit Cu2(OH)3Cl, objavujúce sa v oxidačných zónach slojov medenej rudy za suchého podnebia (tiež v niektorých pozmenených usadeninách).
Kokatalyzátor vo Wackerovom procese
Hlavnou priemyselnou aplikáciou chloridu meďnatého je jeho použitie ako kokatalyzátora (spolu s chloridom paládnatým) vo Wackerovom procese. Tu sa etylén prevádza na etanál (acetaldehyd) pomocou vody a vzduchu. Pri reakcii sa chlorid paládnatý redukuje na elementárne paládium, chlorid meďnatý ho oxiduje späť na chlorid paládnatý. Vzduch potom oxiduje výsledný chlorid meďný späť na chlorid meďnatý, čím sa cyklus uzavrie.
Celý proces možno zapísať takto:
Chlorácia
Chlorid meďnatý katalyzuje chloráciu pri výrobe vinylchloridu a dichlóretánu.
Ďalšie aplikácie v organickej syntéze
Chlorid meďnatý má množstvo rôznych špecializovaných aplikácií v syntéze organických zlúčenín. Chlóruje aromatické uhľovodíky – často za prítomnosti oxidu hlinitého. Je schopný chlórovať alfapozíciu karbonylových zlúčenín:
Táto reakcia prebieha v polárnych rozpúšťadlách, napríklad dimetylformamide (DMF), často v prítomnosti chloridu lítneho, ktorý reakciu urýchľuje.
Za prítomnosti kyslíka môže chlorid meďnatý oxidovať fenoly. Takto možno získavať chinóny alebo spriahnuté produkty oxidatívnej dimerizácie. Druhý z procesov poskytuje (s veľkou výťažnosťou)1,1’-bi-2-naftol (BINOL):
Takéto zlúčeniny sú surovinami pre syntézu 2,2'-bis(difenylfosfino)-1,1'-binaftylu (BINAP) a jeho derivátov.
Dihydrát chloridu meďnatého vyvoláva hydrolýzu acetonidu, t. j. deprotekciu k regenerácii diolov alebo aminoalkoholov, ako v tomto príklade (kde TBDPS = terc-butyldifenylchlórsilán):
Pyrotechnika
Chlorid meďnatý možno použiť v pyrotechnike na farbenie plameňa na modrozeleno (podobne ako ďalšie zlúčeniny medi).
Madhjámika
Madhjámika alebo madhjáma-márga (sanskr. माघ्यमक mádhjamaka – stredná cesta) alebo šúnjaváda (sanskr., doslova: učenie o prázdne) je filozofická škola mahájánového budhizmu založená Nágárdžunom ako stredná cesta medzi tými, ktorí hlásajú reálne bytie (podľa Nágárdžunu to boli najmä hínajánisti) a tými, ktorí hlásali nebytie (nihilisti, čiže v podstate v indickom poňatí materialisti hlásajúci neexistenciu morálneho zákona skutkovej následnosti).
Oscar Gustave Rejlander
Oscar Gustave Rejlander (* 1813, Švédsko – 18. január 1875, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol piktorialistický fotograf.
Životopis
Oscar Gustave Rejlander sa narodil vo Švédsku v roku 1813. Výtvarné vzdelanie nadobudol v Ríme, kde okrem štúdia maľoval portréty a kopíroval starých majstrov. V roku 1841 odišiel do Anglicka.
Začal fotografovať najskôr preto, aby si mohol urobiť skice pre svoje obrazy. Neskôr si však otvoril fotoateliér a zarábal si portrétovaním. V polovici päťdesiatych rokov učil tiež fotografovať Lewisa Carrolla.
Roku 1854 začal Rejlander experimentovať so skladaním obrazov z viacerých negatívov. Prvú fotomontáž z 3 snímok vystavoval v decembri 1855. V nasledujúcom roku bol zvolený za člena Royal Photographic Society of London.
V roku 1857 vystavil Rejlander v Manchestri na výstave súdobého umenia alegorickú fotomontáž Dva spôsoby života. Snímka o rozmeroch 40×80 cm sa skladala z 30 záberov. 25 modelov znázorňuje na jednej polovici cnosti a na druhej zábavu a neresti. Fotografia vyvolala pohoršenie i nadšenie. Uznanie sa autorovi dostalo od kráľovnej Viktórie, ktorá fotografiu zakúpila pre princa Alberta. Vzhľadom k nákladnosti alegorických fotomontáží a neporozumenia zo strany verejnosti sa Rejlander časom vrátil k portrétnej fotografii, ktorá ho však rovnako nedokázala materiálne zaistiť
Rejlander spolupracoval s Charlesom Darwinom, pre ktorého publikáciu Prejav citov u človeka a zvieraťa, ktorá vyšla v roku 1873, urobil 28 fotografií.
Ľubo Virág
Ľubo Virág (* 20. november 1955, Pata ) je slovenský spevák, hudobník, skladateľ a textár. Založil skupinu Zenit, Čarovné husle.
Hans Herr House
thumb|Hans Herr House, 1851 Hans Herr House je komunitný dom mennonitov stojaci na 1849 Hans Herr Drive v West Lampeter Township, Lancaster County v Pensylvánii. Bol postavený v roku 1719 synom Hansa Herra, prvého biskupa mennonitov v USA. Je z pieskovca, v nemeckom štýle. Prízemie je tvorené tromi miestnosťami: kuchyňou, svetlicou a špajzou. Spálne sú na poschodí. Ide o najstaršie dochované obydlie v Lancaster County a najstarší mennonitský komunitný dom v USA. Do pôvodnej podoby bol zreštaurovaný v rokoch 1972-73 a dnes je tu múzeum.
V roku 1971 bol zaradený do National Register of Historic Places.
2307 Garuda
2307 Garuda je planétka s priemerom 45 km, ktorú objavil La Plata Observatory 18. apríla 1957.
Poluvsiansky potok (prítok Stránskeho potoka)
Poluvsiansky potok je potok v Lúčanskej Malej Fatre na Hornom Považí na území okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Stránskeho potoka a je tokom V. rádu.
Opis toku
Od prameňa tečie málo výdatný potôčik severným smerom (čiastočne podzemím) okolo obecného družstva až k rázcestiu Medzihorskej cesty a cesty k cintorínu, kde sa stáča na západ. Prechádza zväčša južnou stranou obce a až pri autobusovej otočni prechádza podzemím na severnú časť. Pár metrov pred sútokom so Stránskym potokom je vybudovaný mostík pre cestu, ktorá vedie do Stránskeho. Do Stránskeho potoka sa vlieva v nadmorskej výške, ktorý po cca 400 metroch končí sútokom s Rajčankou.