cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operácia Bagration
Bobrujsk
Rokossovského útok bol veľmi silný, sovietska 3. armáda na severe čoskoro rozdrvila 134. divíziu a Batovova 65. armáda vytvorila na juhu napriek protiútoku 20. tankovej divízie prielom. Už 27. júna sa oba smery sovietskeho útoku stretli pri Bobrujsku, pričom obkľúčili XXXV. zbor generálplukovníka von Lützowa spolu s časťami XXXXI. tankového zboru a 20. tankovej divízie východne od Bereziny. v obkľúčení sa ocitli aj bojmi ostrieľané a kvalitné jednotky napr. 6. pechotná divízia pod vedením generálporučík Heyneho. Nemecké pokusy o protiútoky z oblasti boli odrazené pomocou delostrelectva a silnými náletmi sovietskeho letectva. Hitler v tej dobe odvolal Jordana z funkcie, dezorganizáciu podporilo aj zničenie veliteľstva 9. armády sovietskym náletom. Na pomoc bola vyslaná 12. tanková divízia. OKH prikázalo brániť Bobrujsk do posledného muža 383. divízii generálporučíka Edmunda Hoffmeistera. Veliteľom všetkých jednotiek v meste bol generálporučík Adolf Hamann. Zvyšok 20. tankovej divízie sa pokúsil spojiť s 12. tankovou divíziou útočiacou od rieky Śvisłač. Napriek tomu, že sa Nemcom podarilo preniknúť pozíciami 356. streleckej divízie 65. armády, boli na ústupe vystavení silnému ostreľovaniu a leteckým náletom, ktoré im spôsobili veľké straty. Do večera sa o únik z obkľúčenia pokúsila aj nemecká 383. divízia, no únik z Bobrujska sa podaril asi len 12 000 vojakom 9. armády. Ďalších 20 000 zajali Sovieti, zvyšných 50 000 padlo. Južná cesta na Minsk bola pre Sovietov voľná.
Minsk
náhľad|Mapa útoku na Minský kotol. Až 26. júna OKH pochopilo, že boje v Bielorusku sú skutočne hlavnou sovietskou ofenzívou, a že Minsk je jej hlavným cieľom. 5. tanková divízia bola rýchlo vyňatá spod velenia Skupiny armád Severná Ukrajina a 27. júna presunutá do oblasti Minska, aby sa pokúsila zastaviť rozpad Skupiny armád Stred. Situácia bola vážna. 3. tanková armáda na severe bola ťažko poznamenaná bojmi. Jej LIII. zbor bol zničený celkom, VI. zbor čiastočne a IX. zbor bol zatlačený ďaleko na západ. 9. armáda sa rozpadla na menšie nesúrodé zoskupenia, ktoré boli pod tlakom silných nepriateľských leteckých a delostreleckých útokov. Iba 4. armáda sa ešte držala pri svojom ústupe po hromade, no bola po krídlach obkľučovaná sovietskymi silami. Hitler nariadil zvyškom 9. armády aby zaistili obranu Minska, ktorý vyhlásil za pevnosť. 28. júna odňal Hitler velenie Ernstov Buschovi a poslal do oblasti Waltera Modela.
5. tanková divízia zaujala obranu pri meste Borisov severne od cesty smerom na Minsk, pluk ťažkých tankov Tiger bránil železničnú stanicu Krupki. Ustupujúce jednotky 4. armády, hlavne XII. zbor, zaisťovali obranu cesty a prechody cez rieku. K Minsku sa zatiaľ približovala zo severovýchodu 5. gardová tanková armáda a jej podriadený 3. gardový tankový zbor, z východu sa približoval 2. gardový tankový zbor. S pomocou streleckých jednotiek 11. gardovej armády Sovieti zatlačili Nemcov do Borisova, zablokovali spojenie s nemeckou 4. armádou a nakoniec prinútili Nemcov 30. júna vyhodiť mosty cez Berezinu do vzduchu. 5. tanková divízia sa pokúšala udržať súvislé pozície na severozápade, kde sa k železničnej trati prebíjala 5. gardová tanková armáda. K Minsku sa navyše prisúvala z juhu aj 65. armáda. Po tom čo sovietsky 2. tankový zbor aj napriek zničeným mostom prekročil Berezinu velenie skupiny armád Stred rozhodlo o evakuácií Minska. 2. júla tento rozkaz potvrdilo aj najvyššie velenie. Východne od mesta sa však stále nachádzali jednotky ustupujúcej 4. armády. Sovietsky 2. tankový zbor medzitým 3. júla dorazil na predmestia mesta a do večera sa rozpútali pouličné boje. Kým počas ďalšieho dňa časť sovietskych jednotiek zlikvidovala Nemcov v meste, západne od Minska sa spojili z juhu postupujúce zväzky 65. armády s jednotkami 5. gardovej tankovej armády útočiace z juhu. Východne od Minska zostalo v obrovskom kotli niekoľko desiatok tisíc vojakov nemeckej 4 .armády.
Likvidácia 4. armády
Niekoľko nasledujúcich dní sa jednotky 4. armády na čele so stále bojaschopnými oddielmi pokúšali prebiť z obkľúčenia. Ich najväčšiu skupinu predstavoval bývalý XII. zbor spolu s časťami XXVII. zboru, ktorým sa podarilo uniknúť z Orši a ktoré sa tak dostali do iného kotla pri Pekaline. Velitelia týchto zborov generálporučík Vinzenz Müller a Paul Völckers sa 5. júla rozhodli prebiť na severozápad a západ spoločne so zvyškom XXXIX. tankového zboru, no nachádzali sa už viac než, za sovietskou líniou.
Hrot útoku vedený o polnoci 5. júla 25. divíziou tankových granátnikov bol Sovietmi odrazený. Iba malým skupinkám nemeckých vojakov sa podarilo dosiahnuť vlastné línie severne od Minska. 57. pechotná divízia a divízia tankových granátnikov Feldherrnhalle sa pokúsili preniknúť južne od mesta ale boli rovnako zastavené. Rovnako ako 78. pechotná divízia a väčšina ostatných skupín. Niekoľko oddielov 14. pechotnej divízie spolu so svojim veliteľom generálporučíkom Flörkem sa spojili s oddielmi 31. a 12. pechotnej divízie a vytvorili bojovú skupinu Flörke, ktorej sa podarilo prebiť k jednotkám 12. tankovej divízie.
Jednotky 4. poľnej armády boli fakticky zničené, časť ich vojakov padla do zajatia. Skupina armád Stred prišla o 130 000 padlých a ďalších 105 000 zajatých mužov. Zničených bolo celkovo 25 divízií 3. tankovej, 4. a 9. poľnej armády. Pri likvidácii obkľúčených nemeckých jednotiek zohrali významnú úlohu aj partizánske jednotky.
17. júla 1944 sovietske vojská začali Ľvovsko-sandomierzsku ofenzívu. 20. júla vojská 1. bieloruského frontu prekročili rieku Bug a začali oslobodzovať územie Poľska. 24. júla oslobodili sovietske jednotky neďaleko Lublinu prvý z veľkých nacistických koncentračných táborov v Poľsku - Majdanek. Sovietska ofenzíva sa zastavila 7. augusta na brehoch Visly pred bránami Varšavy, kde niekoľko dní predtým vypuklo povstanie. Nasledujúci týždeň sa rozhoreli ťažké boje v oblasti Sandomierze.
Na iných úsekoch sovietske vojská dosiahli hraníc Východného Pruska a odrezali v Pobaltí skupinu armád Sever od zvyšku nemeckých síl. 16. júla bola v Minsku usporiadaná slávnostná vojenská prehliadka, ktorej sa zúčastnilo 30 000 partizánov. Partizánska vojna v Bielorusku predtým nadobudla veľký rozsah. V posledných dňoch pred začiatkom ofenzívy, partizáni podnikli sériu útokov proti nemeckým komunikáciám a údajne prerušili všetky dôležité železničné spojenia v tyle Skupiny armád stred. Podľa odhadov sa tam nachádzalo 143 000 až 370 000 partizánov, ktorý pôsobili nemeckým vojskám veľké starosti a nepríjemnosti. Dôkazom toho je, že pri odvetných akciách nemeckých vojsk zahynulo vyše milióna obyvateľov krajiny.
Dohra
náhľad|Nemeckí vojnoví zajatci v Moskve Hitler v r. 1941 sľúbil svojim vojakom, že sa budú prechádzať ulicami Moskvy a tak 17. júla 1944 nechal Stalin pochodovať 57 000 nemeckých vojnových zajatcov, vrátane niekoľkých generálov na čele zástupu, jej ulicami. Pochodu nemeckých zajatcov mlčky prizerali okrem tisícok Moskovčanov aj desiatky zahraničných novinárov. Ukázal tak skeptikom, že ťaženie v Bielorusku nebolo prechádzkou, spôsobenou otvorením západného frontu, ale jednou z najťažších nemeckých porážok za celú vojnu.
V dôsledku rýchleho postupu sovietskych vojsk vypuklo 1. augusta Varšavské povstanie. Stalin však odmietol poskytnúť povstalcom pomoc, pretože väčšinu z nich tvorili prívrženci Londýnskej exilovej vlády. Ich likvidácia by jeho zámerom s Poľskom len prospela. Po skončení tvrdých bojov v prvých októbrových dňoch roku 1944 zostali z Varšavy iba ruiny. Sovietske vojská, ktoré prešli v priebehu 6 týždňov bojov, boli vyčerpané a neboli schopné ďalej postupovať. Celkovo mali asi 178 000 mŕtvych a nezvestných a ďalších 578 000 ranených. Nemecké straty sa zatiaľ vyšplhali na 290 000 mŕtvych a vyše 120 až 170 000 zajatých. Bolo zničených 17 divízií a 3 brigády, 50 nemeckých divízii stratilo viac než polovicu svojej živej sily. Nemecké straty boli porovnateľné s bitkou pri Stalingrade. Operácia mala za následok aj značné straty v nemeckom veliteľskom zbore. Padlo 9 generálov, vrátane 2 veliteľov zborov, 22 generálov bolo zajatých, z toho 4 velitelia zborov; generál-major Hahn, veliteľ 197. pechotnej divízie sa stal 24. júna nezvestný, generál-poručíci Zutavern a Philipp z 18. divízie tankových granátnikov a 134. pechotnej divízie spáchali samovraždu.
Strašné porážky Nemecka na obidvoch frontoch vyústili v sprisahanie nemeckých dôstojníkov, ktorí sa 20. júla 1944 pokúsili o atentát na Hitlera. Vodcovi Tretej ríše sa podarilo vyviaznuť iba zázrakom s ľahkými zraneniami.
Boje na východnom fronte však ďalej pokračovali. 14. augusta sa rozhoreli ťažké boje severozápadne od Ľvova, v oblasti Sandomierza, kde pokračovali boje v rámci Ľvovsko-sandomierzskej ofenzívy. Sovietske vojská sa pri tom dostali niekoľko desiatok kilometrov od hraníc Slovenska a tým indukovali sled nezvratných udalostí, ktorý vyústil do začiatku Slovenského národného povstania.
Írsko
right|thumb|Satelitná snímka Írska
Írsko, niekedy Írska republika , je štát v západnej Európe, zaberajúci približne päť šestín povrchu ostrova Írsko. Zostávajúca šestina, označovaná ako Severné Írsko, je súčasťou Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska. Hlavným mestom Írska je Dublin vo východnej časti krajiny, v ktorom žije viac ako 553-tisíc obyvateľov (údaje z roku 2016). V aglomerácii Dublinu (Greater Dublin) žije až 1 904 806 obyvateľov (2016), čo predstavuje takmer štvrtinu všetkých obyvateľov Írska.
Írsko je unitárny štát, parlamentná republika s prezidentom ako hlavou štátu. Írsko vyhlásilo nezávislosť už v roku 1919, táto Írska republika bola uznaná Spojeným kráľovstvom po podpísaní anglicko-írskej zmluvy (1922). Írsko tak získalo nezávislosť a vystupovalo pod názvom Írsky slobodný štát do roku 1937.
Povrch a charakter územia
Írsko je nížinatá krajina. Hory sa zdvíhajú iba na východe a juhozápade. Najvyšší vrchol vrchu sa volá Carrauntoohil, ktorý je vysoký. Na západnom pobreží sú skalnaté útesy omnoho väčšie a členitejšie, ako na východnom pobreží. Podnebie je v Írsku stále a teploty sú pomerne vyrovnané na celom území, lebo klíma ostrova je ovplyvňovaná teplým Golfským prúdom a prevládajúcimi juhozápadnými vetrami prichádzajúcimi od Atlantického oceánu. Najchladnejšími mesiacmi sú január a február, kedy sa priemerné teploty pohybujú v rozmedzí 4 až 7 °C, medzi najteplejšie mesiace sa radia júl a august, kedy priemerné teploty dosahujú 14 až 16 °C. Najslnečnejšími mesiacmi sú máj a jún, kedy dĺžka slnečného svitu dosahuje 5 až 7 hodín denne. V nízko položených oblastiach je priemerný ročný úhrn zrážok 800 až, zatiaľ čo v horách môže presahovať.
Flóra a fauna
Na väčšine území Írska ležia lúky a vresoviská. 15 % územia pokrývajú rašeliniská a 5 % rozlohy zaberajú pôvodné listnaté lesy. V krajine prekvapivo rastú vavríny, myrty a plániky, ktoré rastú predovšetkým v Stredomorí. Írská fauna už nie je tak bohatá, ako bývala pred príchodom ľudí. S ich príchodom vymizli tunajšie populácie bobrov, divých mačiek, medveďov a vlkov. Dnes tu žijú hlavne drobní hlodavci, vtáci a ovce. Vôbec tu nežijú hady.
Dejiny
V 3. storočí pred Kr. sa v Írsku usadili Kelti, ktorí v 5. storočí prijali kresťanstvo. V 9. a 10. storočí tu zakladali svoje osady Vikingovia. Koncom 12. storočia začali ostrov dobývať Angličania, celkom ho však ovládli až za Cromwella v polovici 17. storočia. Írska nezávislosť bola obnovená v roku 1922. V polovici 19. storočia bol v Írsku tzv. „zemiakový hladomor“. Štatistiky hovoria, že zomrelo vyše 1 000 000 ľudí.
Obyvateľstvo
Väčšinu obyvateľov tvoria domorodí Íri. Len asi 0,5 % tvorí írska menšina s vlastným jazykom Irish travellers. Vplyvom veľkej imigrácie – hlavne z Poľska (10. tis. imigrantov mesačne), Litvy, Lotyšska a Estónska – sa situácia rýchlo mení. Existuje aj početná 100 tis. americká komunita. Celkovo sa odhaduje, že počet obyvateľov cudzích krajín žijúcich v Írsku je 400 tis., čo je 10 % obyvateľov.
Podľa posledného sčítania z roku 2006 sa Írsko radí na prvé miesto v rebríčku ročného prírastku obyvateľstva krajín EÚ. Každým rokom rastie populácia o 2 % (vplyvom veľkého počtu imigrantov – 46 tis. ročne a aj veľkou pôrodnosťou – 33 tis. ročne).
V mestách žije 60 % populácie, z toho 50 % v grófstve Dublin. Stredná dĺžka života mužov je 75 rokov, žien 80 rokov. Negramotných je 1 % obyvateľstva.
Etnické zloženie obyvateľstva
Íri 88,9 %, Briti 2,7 %, Poliaci 2 %, Litovci 0,6 %, prisťahovalci z Afriky (hlavne z Nigérie) 0,8 %, Lotyši 0,3 %, Američania 0,3 %, Číňania 0,3 %, Rumuni 0,2 %, Slováci 0,2 %, Nemci 0,2 %, Pakistanci 0,1 %, Rusi 0,1 %, Česi 0,1 %
Administratívne členenie
Írsko je historicky rozdelené na štyri provincie: Connaught na západe, Leinster na východe, Munster na juhu a Ulster (jeho väčšina dnes leží v Severnom Írsku) na severe. Provincie sú ďalej členené na 32 tradičných (26 v Írsku a 6 v Severnom Írsku) grófstiev. V súčasnosti je tradičné grófstvo Dublin rozdelené na Dublin City, Dún Laoghaire-Rathdown, Fingal a South Dublin a grófstvo Tipperary sa ďalej delí na North Tipperary a South Tipperary. Samosprávnymi mestami sú Dublin, Cork, Limerick, Galway a Waterford. Súčasné Írsko tak tvorí 29 grófstiev a 5 samosprávnych miest.
Hospodárstvo
Najdôležitejším odvetvím poľnohospodárstva je tradičný chov oviec pre vlnu.
Nanebovstúpenie Krista
Nanebovstúpenie Krista alebo Nanebovstúpenie Pána je posledné zjavenie sa Krista apoštolom po svojom zmŕtvychvstaní, kedy bol vyzdvihnutý v oblaku do neba. Nanebovstúpenie Krista sa udialo štyridsať dní po jeho zmŕtvychvstaní, keď bol s apoštolmi na Olivovom vrchu (Sk 1, 9 - 12 ).
Rovnomenný sviatok sa v rímskokatolíckej, gréckokatolíckej i pravoslávnej cirkvi (i ďalších cirkvách) slávi 40. deň po Veľkonočnej nedeli (Pasche), tento deň vždy pripadne na štvrtok.
Nanebovstúpenie v byzantskom obrade
V byzantskom obrade je Nanebovstúpenie nášho Pána Ježiša Krista jeden z dvanástich veľkých sviatkov, má osem dní posviatku (teda slávi sa do piatku pred Zostúpením Svätého Ducha). Deň pred sviatkom, v stredu, sa slávi Odovzdanie (zakončenie) Paschy.
Nanebovstúpenie poukazuje na Kristovo triumfujúce božstvo. Bohoslužobné texty večierne a utierne synteticky predstavujú celý Kristov plán spásy od jeho poníženia vo vtelení a utrpení, cez vzkriesenie až po prísľub zostúpenia Svätého Ducha a druhého Kristovho príchodu (parúzie). Sviatok má teda aj výrazný eschatologický nádych, čo vyjadrujú aj čítania na večierni (Iz 2, 2 – 3e; Iz 62,10 – 63,3b. 7–9; Zach 14, 1a. 4a. 8–11), a zároveň pripravuje na prichádzajúce Turíce.
Ikona Nanebovstúpenia zobrazuje v hornej časti Krista v nebeskom majestáte ako Krista vševládcu obklopeného anjelmi, toto vyobrazenie zároveň poukazuje na jeho slávny návrat, keď „sa vráti jedného dňa takým istým spôsobom.“ Dole sú zobrazení apoštoli s Máriou, ktorá je v postoji modlitby.
V Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku je Nanebovstúpenie prikázaným sviatkom.
353 Ruperto-Carola
353 Ruperto-Carola je planétka v hlavnom páse planétok.
Jarmila Lajčáková
Jarmila Lajčáková môže byť:
Brňany
Brňany sú obec v Česku v okrese Litoměřice v Ústeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 434 obyvateľov, z toho 210 mužov a 224 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 41,1 roka, ženy 39,7 roka).
NexGen
right|thumb|NexGen Nx596-P90
NexGen bola americká firma sidliaca v Milpitas v Kalifornii, ktorá produkovala x86 kompatibilné procesory. Podobne ako napríklad Cyrix nemal NexGen vlastné výrobné kapacity a výrobu zveril firme IBM. NexGen v roku 1996 odkúpila firma AMD.
NexGen založil Thomas Thampy a bola financovaná firmou Compaq. Thomas mal plán vytvoriť klony Intel procesorov i386. Na vývoji sa podieľali inžinieri ako Mack McFarland, Dave Stiles, Greg Favor a Korbin Van Dyke.
Bonnie a Clyde
Bonnie Parkerová (* 1. október 1910 – † 23. máj 1934) a Clyde Barrow (* 24. marec 1909 – † 23. máj 1934) boli známi zločinci vodcovia skupiny, s ktorou precestovali centrálnu časť Spojených štátov amerických počas veľkej hospodárskej krízy (1929 - 1933). Americkou tlačou a čitateľskou verejnosťou bolo ich pôsobenie označované za „éru verejného nepriateľstva“ (public enemy era), ktorá prebiehala medzi rokmi 1931 a 1934.
Aj keď sú dnes známe hlavne jeho bankové lúpeže Clyde Barrow preferoval skôr lúpežné prepadnutia malých obchodov alebo vidieckych čerpacích staníc. Odhaduje sa, že skupina zabila najmenej deväť policajtov a spáchala niekoľko vrážd civilistov. Napokon boli Clyde a Bonnie prepadnutí a zabití strážnikmi v Louisiane.
Bonnie Parkerová
Bonnie Elizabeth Parkerová sa narodila v meste Rowena v štáte Texas, ako druhé z troch detí. Jej otec Charles bol murár a zomrel keď mala štyri roky. Presvedčila svoju matku Emmu, aby sa presťahovali do Južného Dallasu, kde žili v chudobe. Na strednej škole Bonnie vynikala v kreatívnom písaní, vyhrala krajskú súťaž v literatúre pre školu Cement City School a robila rozhovory s miestnymi politikmi. 25. septembra 1926, tesne pred jej šestnástymi narodeninami, sa vydala za Roya Thorntona. Ich spoločný život bol krátky; v januári 1929 sa od seba odlúčili, ale nikdy sa nerozviedli. Bonnie mala na ruke svadobný prsteň aj v deň svojej smrti. Reakcia jej manžela na jej smrť bola: „Som rád, že zomreli, je to lepšie ako keby ich chytili.“ 5. marca 1933 bol Thornton odsúdený na päť rokov väzenia za vlámanie a 3. októbra 1937 bol zabitý strážnikmi, keď sa pokúšal o útek z väzenia Eastham Farm Prison.
Úloha Bonnie
Úloha Bonnie Parkerovej bola predmetom sporu. Členovia skupiny W. D. Jones a Ralph Fults tvrdili, že ju nikdy nevideli vystreliť zo zbrane. Jones v roku 1968 spomínal: „Počas piatich veľkých prestreliek, pri ktorých som bol s nimi, Bonnie ani raz nevystrelila z pištole.“ Mladšia sestra Clyda Marie urobila rovnaké vyhlásenie: „Bonnie nikdy nevystrelila zo zbrane, iba nasledovala môjho brata bez ohľadu na to, kam šiel.“ Reputácia Bonnie ako cigaretu fajčiacej zlodejky, hoci Bonnie nikdy nefajčila, vznikla z fotografie, ktorú našla polícia a poslala ju do tlače. Jej záľuba pre kreatívne písanie našla vyjadrenie v básňach The Story of Suicide Sal a The Trail's End.
Prvé stretnutie
Ohľadne prvého stretnutia Bonnie a Clyda existuje veľa verzií. Tá najviac vierohodná hovorí, že Bonnie stretla Clyda v januári 1930. Zostala v Južnom Dallase, aby pomohla priateľke so zlomenou rukou a pracovala ako čašníčka v miestnom bare, kde na Clyda narazila prvý krát. Veľa historikov verí, že Bonnie bola do Clyda zaľúbená. Ostala mu oddaná počas ich kriminálnej činnosti, až do ich smrti.
Prvé práce, prvé vraždy
Počas väzby Clydovho brata Bucka v roku 1932 Clyde Barrow, Raymond Hamilton a ich skupina okrádali malé obchody a čerpacie stanice. V apríli 1932 bola Bonnie Parkerová zatknutá pri neúspešnom pokuse o krádež v meste Kaufman v štáte Texas, a následne ju uväznili. 30. apríla 1932 sa Barrow zúčastnil krádeže v meste Hilsboro v štáte Texas, pričom bol zabitý majiteľ obchodu J. N. Bucher. Na fotkách z tejto krádeže identifikovala manželka obete Clyda ako jedného zo strelcov. To bola prvá vražda, z ktorej bol obžalovaný. Medzitým bola Bonnie 17. júna 1932 krajskými vyšetrovateľmi zbavená viny a už o pár týždňov sa opäť pripojila ku Clydovi.
5. augusta 1932, počas návštevy Bonnie u svojej matky, Clyde, Hamilton a Everett Miligan popíjali alkohol v country bare v meste Stringtown v štáte Oklahoma napriek tomu, že pitie alkoholu bolo zakázané (zákon o prohibícii). Keď si ich šerif C. G. Maxwell so svojim zástupcom Eugeneom C. Moorom všimli na parkovisku, začala streľba, pričom Clyde usmrtil zástupcu. Bola to jeho prvá vražda príslušníka štátnych orgánov. Ďalším civilistom, ktorého Clyde zavraždil počas lúpeže v jeho obchode 11. októbra 1932, bol Howard Hall - v pokladni mal iba šesťdesiat dolárov.
W. D. Jones a Clyde boli priateľmi od detstva a na Vianoce roku 1932. Vtedy len 16-ročný Jones presvedčil Clyda, aby sa k ním mohol pridať a spolu opustili Dallas. Na ďalší deň zavraždili pri krádeži auta v meste Temple v štáte Texas Doyla Johnsona. O dva týždne neskôr, 6. januára 1933, Clyde zabil krajského zástupcu šerifa Malcolma Davisa, čo bola už piata vražda ich skupiny od apríla 1932.
Buck sa pridáva do skupiny
22. marca 1933 bol Buck Barrow prepustený z väzenia a s manželkou Blanche, W. D. Jonesom, Clydom a Bonnie žili v dočasnom úkryte v meste Joplin v štáte Missouri. Buck a Blanche tam boli iba na návšteve, pričom sa snažili presvedčiť Clyda aby sa vzdal úradom.
Nevediac čo ich čaká, čelili 13. apríla miestni muži zákona v dvoch autách podozrivým pašerákom, ktorí žili v prenajatom apartmáne. Bolo paradoxné, že Clyde, "známy svojou chladnokrvnosťou počas streľby", mal viac skúsenosti z prestreliek, ako väčšina mužov zákona. On, Jones a Buck rýchlo zabili jedného zo strážnikov a smrteľne zranili ostatných, nastúpili do auta a ušli. Žijúci strážnici neskôr dosvedčili, že počas prestrelky vystrieľali štrnásť nábojov. Jeden z nich trafil Jonesa, jeden Clydov gombík na kabáte a ďalší škrabol Bucka, keď sa odrazil od steny.
Skupina unikla polícii v meste Joplin, ale jej členovia boli nútení sa vzdať svojich vecí v prenajatom apartmáne: Buckovej a Blanchinej manželskej zmluvy, Buckových prepúšťacích papierov z väzenia (len tri týždne starých), veľkého arzenálu, ručne napísanej básne a fotoaparátu s niekoľkými zvitkami filmu. Filmy bol vyvolané v novinách The Joplin Globe a obsahovali množstvo fotografií Clyda, Bonnie a Jonesa, medzi inými aj známu s Bonnie, ako fajčí cigaretu, drží pištoľ v ruke a odchádza po noviny. Za 3 mesiace prešli z Texasu až na ďaleký sever, do štátu Minnesota. Uniesli Dillarda Darbyho a Sophie Stoneovú aj s ich autom z mesta Ruston v štáte Louisiana, čo bol jeden z mála incidentov medzi rokmi 1932 a 1934, v ktorých uniesli úradníka alebo obeť lúpeže, a následne ho prepustili ďaleko od domova s peniazmi na návrat domov. V máji vylúpili banky v meste Lucerne v štáte Indiana a v meste Okabena v štáte Minnesota.
Kým fotky bavili čitateľov, gang bol „bol zúfalý a odrezaný od sveta“, ako napísala Blanche, keď bola vo väzení v roku 1930. Rastúca popularita prinášala do každodenného života ťažkosti, hlavne pri snahe zostať v anonymite.
V júni 1933 mali Jones a Bonnie blízko mesta Wellington v štáte Texas problémy s autom a následne autonehodu, pri ktorej si Bonnie poliala nohu kyselinou z akumulátora. Následkom popáleniny tretieho stupňa ťažko chodila a Clyde ju musel podopierať. Po ošetrení na blízkej farme pokračovali bez nej a pri následnej lúpeži zabili v meste Alma v štáte Arkansas Henryho D. Humphreya. Potom opäť unikli, navzdory zlému zdravotnému stavu Bonnie.
Platte City a Dexfield Park
18. júla 1933 sa skupina nachádzala v Red Crown Tourist Court, južne od mesta Platte City v štáte Missouri. Tam si prenajali dve chatky prepojené garážami, ktoré stáli južne od hostinca, reštaurácie a obľúbeného miesta stretávok strážnikov. Majiteľ chatiek Neal Houser si pamätal, že Blanche zaregistrovala iba troch ľudí, ale všimol si, že z auta ich vystúpilo až päť. Šofér zaparkoval do garáže „gangsterským štýlom“, aby mohol rýchlo uniknúť a Blanche zaplatila radšej mincami, ako bankovkami. Ďalší deň si Houser všimol, že na oknách majú noviny a Blanche si opäť objednala päť jedál. Jej zovňajšok priťahoval pozornosť, nakoľko nebol typický pre ženu v tomto meste, čo stačilo na to, aby Houser privolal kapitána Williama Baxtera z diaľničnej stráže.
Keď Blanche Barrowová išla nakúpiť obväzy, jedlo a atropín sulfát na ošetrenie Bonninej nohy, lekárnik kontaktoval šerifa Holta Coffeyho, ktorý hliadkoval pri chatkách. Šerif sa spojil s kapitánom Baxterom, ktorý zavolal posily z Kansas City. O 11. hodine večer šerif Coffey viedol skupinu policajtov so samopalmi Thompson smerom k chatkám, ale prestrelka zo značnej vzdialenosti vyznela v prospech Clyda, ktorý spustil paľbu automatickou puškou BAR (Browning Automatic Rifle), ukradnutou 7. júla 1933 zo štátnej zbrojnice v meste Enid v štáte Oklahoma. Clyde trafil klaksón v obrnenom aute, čo zmiatlo policajtov, ktorí prestali strieľať a jemu sa podarilo utiecť.
16. januára 1934 sa Clydeovi Barrowovi podarilo oslobodiť Henryho Methvina, Raymonda Hamiltona a niekoľkých ďalších odsúdených z väzenia Eastham Farm Prison. Texaský väzenský systém tak získal veľmi negatívnu publicitu a Clyde Barrow dosiahol vytúženú odvetu, o ktorú sa dlho pokúšal. Počas úniku z väzenia utiekol Joe Palmer, ktorého dolapením bol poverený Joe Crowson, a ktorého likvidácia mala pomôcť vylepšiť naštrbenú dôveru verejnosti. Väzenský veliteľ Lee Simmons musel sľúbiť, že všetkých utečencov dolapí alebo zlikviduje. Texaský úrad výkonu trestu kontaktoval kapitána Franka A. Hamera a snažil sa ho presvedčiť, aby sa zapojil do lovu na Barrowovu skupinu. Nakoniec Hamer súhlasil.
Smrť
Bonnie a Clyde boli zabití 23. mája 1934 na opustenej ceste, blízko mesta Bienville Parish v štáte Louisiana. Pár bol zabitý dvoma strážnikmi z Louisiany a štyrmi z Texasu, keď sa pokúšali uniknúť.
Texaskí strážnici:
Lousianskí strážnici:
Skupina bola vedená strážnikom Hamerom, ktorý začal hľadať Bonnie a Clyda už 10. februára 1934. Nikdy predtým pár nevidel, ale nastražil na nich pascu; pozval ich na stretnutie, vydávajúc sa za rodičov Henryho Methvina (člena skupiny). Hamer získal zbrane značky BAR a 20 ochranných štítov. Študoval presuny Clydovej skupiny a zistil, že sa pohybujú v piatich centrálnych štátoch USA. Vedel, že keď porušili zákon v jednom, mohli sa jednoducho premiestniť do druhého, kde bola iná súdna právomoc. Barrow si svoje kroky dôsledne plánoval.
21. mája 1934 boli štyria členovia skupiny strážnika Hamera v meste Shreveport, štát Louisiana, kde zistili, že Bonnie a Clyde odišli s Methvinom do mesta Bienville Parish. Celá skupina, pozostávajúca z kapitána Hamera, šerifov Boba Alcorna a Teda Hintona (ktorý stretol pár v minulosti), ďalej strážnika B. M. „Manny“ Gaulta, šerifa mesta Bienville Parish Jordana Hendersona a jeho zástupcu Pretissa Oakleho, nastražili pascu na štátnej diaľnici č. 154, od mesta Gibsland až po mesto Sailes. Približne o 9:15 ráno 23. mája 1934 spozorovala skupina strážnikov ukrytá v kríkoch Clydov Ford V8. Vracal sa navštíviť Methvinovho otca. Strážnici začali strieľať a zabili Barrowa i Parkerovú. Paľbu podľa všetkého spustil Oakley, ktorý ranou do hlavy zabil aj Barrowa. Strážnici zaistili z auta špeciálne automatické samopaly, brokovnice a pištole.
Vyhlásenie Teda Hintona a Boba Alcorna obsahuje toto: "Všetci strážnici mali zbrane. My sme začali strieľať najskôr zo samopalov, potom sme prešli na brokovnice. Auto vošlo do priekopy, prevrátilo sa a my sme strieľali, až kým nezastavilo. Bolo zahalené dymom a dokonca neskôr začalo aj horieť." Jeden zdroj povedal, že Bonnie a Clyde boli postrelení viac ako 50-krát, iný zasa, že to bolo „iba“ 25 krát. Nasledovala prehliadka auta, kde našli arzenál zbraní, ako rôzne druhy samopalov, pušiek, niekoľko tisíc nábojov a asi pätnásť sérii poznávacích značiek aut z rôznych štátov.
Auto aj s telami odviezli do firmy Conger Furniture Store & Funeral Parlor blízko centrálnej vlakovej stanice štátu Illinois (Teraz je to múzeum Bonnie a Clydea). H. D. Darby (mladý človek, ktorý pracoval pre McClure Funeral Parlor v meste Ruston, štát Louisiana) a Sophie Stoneová prišli na identifikáciu tiel, nakoľko boli Barrowovou skupinou v apríli 1933 v meste Ruston unesení (a prepustení blízko mesta Waldo v Arkansase).
Pohreb
Bonnie and Clyde si priali byť pochovaní jeden vedľa druhého., ale rodina Bonnie Parkerovej to nechcela dopustiť. Matka Bonnie chcela pozostatky svojej dcéry priniesť domov, ale dav, ktorý obkolesil ich dom, to znemožnil. Bonnie Parkerová bola pochovaná na cintoríne Fishtrap, ale v roku 1945 boli jej pozostatky presunuté na cintorín Crown Hill v meste Dallas.
Clydova rodina využila služby pohrebníctva Sparkman-Holtz-Brand Morticians v meste Dallas. Telá známej dvojice chcelo vidieť tisíce ľudí. Clyde Barrow je pochovaný na cintoríne Western Heights v meste Dallas, vedľa neho leží jeho brat Marvin.
Ford, v ktorom obaja zomreli, bol v júni 2009 vystavený v Primm Valley Resort and Casino v meste Primm, štát Nevada.
Spory a následky
Hamer a Gault boli texasskí strážnici, Hinton a Alcorn dalasskí šerifovia, Jordan bol šerif mesta Bienville Parish a Oakley zástupca tohto mesta. Každý z nich mal v dolapení Bonnie a Clyda vlastnú úlohu a podiel, no presné informácie nie sú doteraz známe. Historici ako Phillips, Treherne a E. R. Milner neboli schopní nájsť zatykač na Bonnie Parkerovú. Zložky FBI obsahovali len jeden zatykač a to na Barrowa, ktorý ukradol auto. V roku 1979 bol publikovaný spis Teda Hintona o pasci, podľa ktorého strážnici držali Methvinovho otca Iva, ktorému bolo za mlčanlivosť ponúknuté odpustenie dvoch vrážd jeho syna.
Prentiss Oakley, ktorý povolil streľbu na Bonnie a Clyda, bol jediným, ktorý to oľutoval verejne. Zbrane nájdené v aute patrili Lee Simmonsovi (podriadený Franka Hamera). Alcorn neskôr vrátil Barrowovej rodine saxofón; iné osobné veci boli vzaté strážnikmi a neskôr predané ako suveníry. Kufor plný peňaz bol z auta vzatý šerifom Jordanom. Pokým Hamer, Jordan a Hinton išli oznámiť šéfom čo sa stalo, Gault, Oakley a Alcorn stratili kontrolu nad davom, ktorý si odstrihol kúsok vlasov a šiat Bonnie, ktoré predali ako suveníry.
Následky
Každý zo šiestich mužov získal odmenu 200,23 dolárov z pôvodných 26 000 dolárov, ktoré sľúbil Tedovi Hintonovi dallaský šerif Schmid. Väčšina sumy však išla štátu, kraju ale aj iným organizáciám. Vo februári 1935 začali dallaské úrady pojednávanie s dvadsiatimi rodinami a priateľmi, ktorí boli zatknutí a neskôr uznaní vinnými za napomáhanie Bonnie a Clydovi. Blanche Barrowová oslepla permanentne na ľavé oko a od prestrelky v Dexfield Parku (1933) bola držaná vo väzbe s obvinením na podozrenie z vraždy. Bola odsúdená na desať rokov, ale v roku 1939 bola podmienečne prepustená za dobré správanie. Vrátila sa do Dallasu, kde zanechala kriminálny život a žila so svojim otcom, o ktorého sa starala. V roku 1940 sa vydala za Eddieho Frasureho, dispečera v taxi firme, s ktorým žila až do jeho smrti v roku 1969. Warren Beatty sa snažil kúpiť práva na jej meno, ktoré chcel použiť vo filme Bonnie a Clyde. Zomrela vo veku 77 rokov 24. decembra 1988 na rakovinu a je pochovaná v Dallas's Grove Hill Memorial Park pod menom „Blanche B.Frasure“.
Barrowovi kolegovia Raymond Hamilton a Joe Palmer utiekli v januári 1934 z väzenia Eastham, no boli chytení a obvinení z vraždy. Skončili 10. mája 1935 na elektrickom kresle väznice „Old Sparky“ v meste Huntsville v Texase. Barrowov chránenec W. D. Jones ušiel z Dexfield Parku v roku 1933, našiel si prácu ako zberač bavlny, no aj tak ho chytili a poslali späť do väznice v Dallase. Bol obvinený z vraždy Doyla Johnsona a odsúdený na 15 rokov. Bol zabitý 4. augusta 1974 žiarlivým priateľom ženy, ktorá mu chcela pomôcť utiecť.
Ďalší chránenec Henry Methvin bol obvinený z vraždy a prepustený v roku 1942. V roku 1948 zaspal opitý na železničných koľajniciach a bol usmrtený prechádzajúcim vlakom. Jeho otec Ivy bol zabitý v roku 1946. Frank Hamer sa vrátil do normálneho života ako konzultant pre spoločnosti, predávajúce ropu. Zomrel v roku 1955 ako sedemdesiatročný. Bob Alcorn zomrel 23. mája 1964, presne 30 rokov od dňa smrti Bonnie a Clyda.
Festival Bonnie a Clyda
Každý rok je organizovaný v meste Gibsland festival blízko miesta smrti Bonnie a Clyda. Nachádza sa tu aj obchod so suvenírmi.
Bonnie and Clyde v médiach
Bonnie Parker and Clyde Barrow boli prvými kriminálnymi celebritami modernej doby. V meste Joplin v apríli 1933 našla polícia niekoľko filmov, poéziu a fotografie, zobrazujúce pár s W. D. Jonesom v zaujímavých pózach. Báseň „Suicide Sal“ sa stala populárnou. O dva dni boli fotky aj báseň zverejnené v novinách po celej krajine. Šesť týždňov pred tým, ako bol pár zabitý, Barrow napísal list úradníkovi Henrymu Fordovi, ktorému sa chválil, že má jeho auto. Hoci nie je dokázané, že list je od Clyda, dodnes sa nachádza vo Fordovom múzeu.
Muzikál
V roku 1999 vytvoril Japonec Takarazuka Revue muzikál, ktorý rozprával príbeh o Bonnie a Clydovi. V hlavných úlohách hrali Tatsuki Koju a Hitomi Tsukikage.
Historická perspektíva
Aj keď už prešlo veľa rokov od smrti Bonnie a Clyda, historici udalosti stále skúmajú. Najznámejší je E. R. Milner, historik, spisovateľ a expert na ich éru, ktorý napísal knihu The Lives and Times of Bonnie a Clyde.
USS Defiant (NX-74205)
USS Defiant (NX-74205) je fiktívna loď z rovnako pomenovanej triedy lodí, ktorú dostal k dispozícii komandér Benjamin Sisko, veliteľ stanice Deep Space Nine v tretej sérii sci-fi seriálu Star Trek: Deep Space Nine. Už od svojej prvej misie, prieskumnej výpravy do Kvadrantu Gama, bol Defiant vybavený romulánskym maskovacím zariadením, ktoré Romuláni Spojenej federácii planét poskytli výmenou za získané informácie. Neskôr zišlo z toho, že by ho Federácia musela vrátiť.
Trieda Defiant
Trieda Defiant je prvou triedou bojových lodí Federácie. Zatíaľ čo vojnu s Klingónmi a Romulánmi Federácia vybojovala s loďami vedeckými a prieskumnými, po stretnutí s Borgami velenie Hviezdnej flotily uznalo potrebu existence bojových lodí. Trieda Defiant bola prvou z nich (aj keď je Defiant v seriáli oficiálne označený ako eskortná loď).
Jeho cestovná rýchlosť je warp 6, maximálna je warp 8. Loď môže 12 hodín letieť kritickou rýchlosťou warp 9,982.
Dora (priezvisko)
Dora je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v obci Žihárec (okres Šaľa) a Poprade.
Známi nositelia
Pozri v článku Dora.
Suchoj
Suchoj (po rusky „suchý“) môže byť:
Torcy-le-Grand (Aube)
Torcy-le-Grand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 421 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cyrix
thumb|Cyrix Cx486SLC
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1997
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1997 boli v poradí 20. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 6.14. septembra 1997 v Eindhovene a ’s-Hertogenboschi, v Holandsku, za účasti 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo 🇸🇰. Holandsko organizovalo európsky šampionát mužov druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1985. Titul získalo domáce 🇳🇱, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad. Obaja finalisti dosiahli svoje najlepšie umiestnenia.
Cyrix
Cyrix bola americká spoločnosť, založená v roku 1988 v meste Richardson v Texase, špecializujúca sa ako dodávateľ vysokovýkonných matematických koprocesorov pre systémy 286 a 386. Založili ju bývalí členovia firmy Texas Instruments a mali dlhodobé problémy so vzťahmi s pôvodnou firmou.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1997
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Pohár majstrov 1997. Kvalifikovalo sa naň iba víťazné družstvo.
Cyrix
11. novembra 1997 sa firma spojila s National Semiconductor.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1997
Kvalifikácia
náhľad|Účastníci ME 1997
354 Eleonora
354 Eleonora je planétka v hlavnom páse planétok.
2527 Gregory
2527 Gregory je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil N. G. Thomas 3. septembra 1981.
Lalanne (Hautes-Pyrénées)
Lalanne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Smartbook
náhľad|[[Wistron Pursebook, 1 GHz Snapdragon ARM CPU]] náhľad|[[Sharp PC-Z1]]
Smartbook je v súčasnosti označenie pre inteligentnú knihu. Inteligentné vzdelávacie systémy umožňujú vytvárať smart knihy, ktoré sú schopné učiť sa poznatky o vedomostiach žiaka alebo študenta. Tradičné učebnice a knihy sú staré viac ako 4000 rokov, pričom dlho nemenili svoju podstatu a zostali pasívnym nástrojom. Smart technológie prinášajú inteligenciu i do kníh.
Základná charakteristika
Inteligentné učebnice sa vyznačujú 6 základnými kritériami:
História pojmu
Smartbook bolo v rokoch 2009 až 2010 označenie pre mobilné zariadenia charakterom spadajúce medzi smartfóny a netbooky. Ponúkali mnohé funkcie typické skôr pre smartfóny (napríklad úsporné procesory ARM, celodenná výdrž na batériu, 3G alebo GPS) vo väčšom tele s plnohodnotnou klávesnicou, niekedy bol použitý tiež dotykový displej.
Príkladom takýchto zariadení bol Wistron Pursebook, Sharp PC-Z1 "Netwalker", Always Innovating Touch Book, Lenovo Skylight či Mobinnova Beam. Väčšina týchto zariadení bola založená na procesoroch architektúry ARM. Veľkosť dátového úložiska sa pohybovala okolo 1 až 16 GB.
Dorko (priezvisko)
Dorko je slovenské priezvisko. Najviac sa vyskytuje v Prešove, Jaklovciach (okres Gelnica) a Gelnici.
Známi nositelia
Pozri v článku Dorko.
Hrad Svätý Andrej
thumb|Pohľad na hrad Svätý Andrej thumb|Stará fotografia hradu Hrad Svätý Andrej (po španielsky: Castillo de San Andrés alebo Torre de San Andrés) je hrad nachádzajúci sa v malej dedine Sand Andrés (po španielsky: San Andrés) v masíve Anaga, 7 km od Santa Cruz de Tenerife (Kanárske ostrovy, Španielsko).
Hrad bol jedným z mnohých, ktoré boli postavené na ostrove Tenerife s cieľom brániť ho pred útokmi pirátov a lupičov. Súčasný zámok bol postavený v roku 1769 na mieste starších pevností. Je známy predovšetkým z bitky pri Santa Cruz de Tenerife v roku 1797, v ktorej sa Horatio Nelson snažil napadnúť ostrovy, no bol porazený. Veľká povodeň v roku 1898 zničila časť hradu. V súčasnej dobe je hrad kultúrnou pamiatkou.
Galina Čisťakovová
Galina Čisťakovová, niekedy uvádzaná aj ako Čisťjakovová,, ; * 26. júl 1962, Izmajil, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz) je bývalá sovietska atlétka - skokanka do diaľky i trojskokanka, ktorá na sklonku kariéry reprezentovala Slovensko.
Významné úspechy
V týchto disciplínach utvorila v roku 2001 dva slovenské rekordy ako športová veteránka (ženy medzi 35 a 39 rokov), v Banskej Bystrici v skoku do dialky s výkonom 613 cm a v Aténach v trojskoku s výkonom 14,02 m.
Rodina
Je vydatá za Alexandra Beskrovného, známého trojskokana. Žijú na Slovensku.
Benjamin Flores
Benjamin Flores (* 24. máj 1984, Morelia, Michoacán, Mexiko – † 5. máj 2009, Dallas, Texas, USA) bol mexický boxer, ktorý súťažil v suberbantamovej váhe.
Smrť
Zomrel 5. mája 2009 po tom, čo 30. apríla 2009 utrpel zranenie mozgu v súboji proti Alu Seegerovi. Po prevoze do nemocnice začal dýchať, no i napriek tomu mu lekári nedávali veľkú šancu na prežitie.
Managua (jazero)
thumb|right|200px|Jazero Managua po záplavách spôsobených [[hurikánom Mitch.]] Managua (alebo Xolotlán) je druhé najväčšie jazero v Nikarague. Má rozlohu, dĺžku najviac a šírku najviac. Priemerná hĺbka je a maximálna hĺbka. S jazerom Nikaragua, ktorého hladina je o nižšie, ho spája rieka Tipitapa.
Je vulkanického pôvodu, čo prezrádza aj jeho pravidelný tvar, narušený iba polostrovmi Chiltepe y Panami. Nachádza sa na ňom ostrov Momotombito. Napájajú ho rieky Sinecapa a El Viejo.
Na jeho juhozápadnom brehu leží hlavné mesto krajiny Managua. Jazero je dosť znečistené priemyselným odpadom. V roku 1998 spôsobil hurikán Mitch zvýšenie jeho hladiny o počas 5 dní.
Iné projekty
.
Byvol
Byvol je slovenský názov rodov:
355 Gabriella
355 Gabriella je planétka v hlavnom páse planétok.
Airedalský teriér
Airedalský teriér (iné názvy: airedale teriér, erdel ) je psie plemeno uznané v FCI v 3. skupine pod číslom 7.
Airedalský teriér je prezývaný aj „kráľ teriérov“ pre svoju veľkosť v porovnaní s ostatnými teriérmi. Svoje meno dostal podľa údolia rieky Aire v grófstve Yorkshire vo Veľkej Británii.
Názov
Pôvodne sa nazýval brokenhaired terrier. Bol však známy aj ako bingley terrier a waterside terrier (pobrežný teriér) či rough-haired terrier (drsnosrstý teriér). Dnešný názov navrhol na výstave v Bingley v roku 1879 Dr. Gordon Stadles, ktorý názov odvodil od názvu rieky Aire nachádzajúcej sa v strednom Anglicku. O 3 roky neskôr bolo pomenovanie plemena oficiálne uznané.
História
Airedalský teriér nie je tzv. pôvodné plemeno s históriou siahajúcou do praveku. Je to pomerne mladé plemeno, ktoré človek vyšľachtil cieľavedomým krížením. Prvé jedince sa narodili približne v prvej polovici 19. storočia a išlo o krížence vydrára (otterhound) s dnes už vyhynutým čierno-trieslovým teriérom. Chovatelia sa snažili o vytvorenie všestranne upotrebiteľného loveckého plemena, je však pravdepodobné, že pre ustálenie čierno-trieslového sfarbenia bola pri šľachtení využitá aj kólia. Znalci plemena nevylučujú ani prikríženie írskeho teriéra, bulteriéra a gordonsetra.
Spočiatku sa plemeno netešilo veľkej obľube. V poľovníctve však našiel využitie pri love ondatier, vydier, líšok, jazvecov, často aj ako durič na vysokú (srny, jelene a pod.) a čiernu (diviaky) zver. Vďaka schopnosti strážiť sa stal aj pomocníkom pastierov. Netrvalo dlho a presvedčil chovateľov o svojich kvalitách.
Prví airedalskí teriéry boli do plemennej knihy zapísaní v roku 1862 a rozdeľovali sa podľa typu a oblasti ich výskytu. Prvý štandard plemena však zostavil až v roku 1879 Reginald Knight, jeden z prvých chovateľov tohto plemena. Štandard však bol prijatý až v roku 1886. V rokoch 1887 až 1904 bol airedalský teriér rozdelený do dvoch veľkostných kategórií: do 53 cm a nad 53 cm.
Koniec 19. storočia bol pre toto plemeno obdobím rozkvetu. V roku 1892 vznikol prvý klub airedalských teriérov, ustálil sa jeho vzhľad natoľko, že sa od írskeho teriéra odlišoval viac ako len sfarbením srsti a na výstavách psov patril k oceňovaným za vyrovnanosť v type.
Počas prvej svetovej vojny ľudia objavili aj iné ako poľovné vlohy airedalského teriéra. V britskej armáde airedalov využívali na vyhľadávanie zranených vojakov. Po vojne začali plemeno využívať policajné jednotky ako spoľahlivú spojku, ale aj ako sanitárneho psa. Ešte pred etablovaním sa nemeckého ovčiaka ako služobného psa, patril airedalský teriér k najvyužívanejším služobným plemenám v Nemecku a Rakúsku.
Po prvej svetovej vojne sa airedalský teriér stal všeobecne populárnym a medzi majiteľov tohto plemena sa radia aj osobnosti ako Theodore Roosevelt, Calvin Coolidge, Warren Harding, Edvard Beneš či Josef Čapek.
Vzhľad
náhľad|Hlava airedalského teriéra náhľad|Airedalský teriér s nekupírovaným chvostom náhľad|Airedalský teriér s kupírovaným chvostom Airedalský teriér je pes kvadratického formátu. Svojou kohútikovou výškou 56 až 61 cm sa radí k väčším stredným plemenám. Pohybuje sa elegantne a s ľahkosťou. Hlava je proporcionálne veľká a bez vrások s ušami klopenými do tvaru V a tmavými očami mandľovitého tvaru s typickým teriérskym pohľadom. Uprednostňuje sa skus nožnicový pred kliešťovým. Airedale má rovný chrbát s hlbokým, avšak nie príliš širokým hrudníkom. Má rovné končatiny s malými zaguľatenými tlapkami. Chvost sa zvykol kupírovať, dnes je kupírovanie zakázané a psy nesú často chvost nad chrbtovú líniu, prípadne bývajú chvosty dokonca pretočené, čo je podľa doteraz platného štandardu nežiaduce.
Airedalský teriér má tvrdú a hustú srsť, ktorá sa upravuje trimovaním. Od krku až po špičku chvosta (vrátane bokov) je srsť čierna prípadne sivastá (tzv. grizzly zafarbenie). Ostatné časti tela sú trieslovo sfarbené. Žiaduca je čo najvyššia intenzita sfarbenia.
Šteňatá airedalského teriéra sa rodia celé čierne. Pomerne neskoro sa im otvárajú oči (až na 16. deň). Zdravie
Airedalský teriér patrí medzi plemená, ktoré takmer netrpia vážnymi genetickými poruchami. Výnimočne sa u tohto plemena objavuje nadmerne vyvinutá očnica, zákal rohovky, dysplázia kĺbov a choroby obličiek. Airedale sa priemerne dožíva 13 rokov.
Povaha a využitie
Hoci bol airedalský teriér vyšľachtený ako poľovné plemeno, dnes sa u nás kvôli svojej výške pre tento účel takmer vôbec nevyužíva. V zemi pôvodu ho dnes naďalej využívajú ako policajného psa.
Airedalský teriér je výborným rodinným psom, patrí však do rúk skôr športovo založeným ľuďom. Toto plemeno prekypuje energiou a potrebuje dostatok pohybu. Je veľmi aktívny a mrštný. Podobne ako foxteriér, aj airedalský teriér je veľmi inteligentný a zvedavý, vďaka čomu nie vždy zodpovedá predstavám o dobrej psej výchove. Nezaprie svoj lovecký pôvod a majitelia musia s tým rátať už pri socializácii a výchove šteňaťa. Nedá sa cvičiť drilom ako napríklad nemecký ovčiak, je však veľmi učenlivý a pri pevnej a dôslednej výchove aj dobre ovládateľný. Najlepšie sa cvičí formou hry, nie je vhodný hromadný výcvik. Výcvik airedaleského teriéra si vyžaduje trpezlivosť a konzekventnosť vo výchove najmä v období medzi druhým a tretím rokom života, kedy dospieva. Vďaka vynikajúcemu čuchu a chuti stopovať je upotrebiteľný aj ako záchranársky pes.
Hoci je priateľský k ľuďom, je vhodný aj ako strážny pes. Šteká pomerne málo. Ak je chovaný výlučne ako rodinný pes, potrebuje zmysluplnú činnosť na usmernenie temperamentu. K tomu účelu je vhodné pestovať rôzne kynologické športy, trekking, beh vedľa bicykla či pri koňovi.
Problematický je jeho vzťah s hydinou a mačkami, ktorý sa dá len čiastočne ovplyvniť výchovou.
Ďorko (priezvisko)
Známi nositelia
Pozri v článku Ďorko.
Jack Kerouac
Jack Kerouac celým menom Jean-Louis Kerouac (* 12. marec 1922, Lowell, Massachusetts, USA – † 21. október 1969, St. Petersburg, Florida, USA) bol americký prozaik a básnik francúzsko-kanadského pôvodu a najpopulárnejší člen Beat Generation. Na jednej strane bol žijúcim účastníkom bítnického hnutia a na strane druhej bol veľmi uzavretý, vždy plachý pred následkami priateľstva.
Mladosť
Rodený Jean-Louis Kerouac (prezývaný Ti-Jean) je potomkom francúzskych Kanaďanov, rodičov žijúcich v Quebecu, pôvodom Bretóncov. Ti-Jean, n'oublie jamais que tu es breton, opakoval mu od detstva jeho otec Léo Keroack (1889 – 1946).
Kerouacova mladosť predstavovala harmóniu, ktorú už nikdy nenašiel. Jeho rodina žila v Pawtuckeville, franko-kanadskej komunite v massachusettskom Lowelli. Žila tam veľká skupina príbuzných, ktorí sa často stretávali. Jeho rodičia hovorili po francúzsky a francúzština bola i jeho prvým jazykom. Po anglicky začal hovoriť až na obecnej škole a po zvyšok života si často v duchu musel prekladať z jedného jazyka do druhého.
Na strednej škole sa stal pre svoje ľahkoatletické a futbalové výkony uznávanou lowellskou veličinou. Podobne ako v literatúre, i v atletike bol extrémne cieľavedomým samoukom s vlastnou motiváciou.
Kolumbijská univerzita a námorníctvo
Neskôr sa rozhodol ísť na Kolumbijskú univerzitu v New Yorku. Tam od neho požadovali, aby absolvoval prípravný ročník v škole Horacia Manna a tak v roku 1939 opustil Lowell a ubytoval sa u tety v Brooklyne. I keď na škole prospieval veľmi dobre, cítil sa znevýhodnený voči spolužiakom. Navyše, kultúrny šok, ktorý preňho predstavoval New York, bol obrovský. Opustil intímny kruh rodiny, priateľov zo školy a prostredie robotníckej triedy.