cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lucius Cornelius Sulla
Po návrate do Itálie, aby bránil zvrchovanosť republiky, nevidel inú možnosť ako rozpútať druhú občiansku vojnu. Zvíťazil, zmenil zákon o diktátorovi, lebo situácia bola kritická a predpísaných šesť mesiacov bolo príliš málo. Vládol neobmedzene tri roky, potom sa stiahol z verejného života a zomrel v kruhu rodiny a známych vo vlastnej posteli.
Armentières
Armentières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Abi Gamin
Abi Gamin bol prvý vrch, vyšší ako, na ktorý sa (v roku 1855) pokúsili vystúpiť horolezci. Zdolaný bol až v roku 1950 členmi anglo-švajčiarskej výpravy.
R-33
R-33 (v kóde NATO: "AA-9 Amos") je protilietadlová strela dlhého dosahu s poloaktívnym radarovým navádzaním. Je určená na ničenie bombardérov, prieskumných lietadiel, rakiet s plochou dráhou letu a lietadiel AWACS. R-33 bola prvou sovietskou raketou vybavenou vstavaným digitálnym počítačom.
Je schopná prevádzky za všetkých poveternostných podmienok a taktiež v prostredí silného rušenia.
Vznik a vývoj
Vývojom a zavedením nízkoletiacich bombardérov (typy FB-111A a B-1A) do amerického letectva vznikla pre Sovietsky zväz nová hrozba, na ktorú nedokázali reagovať vtedajšími prostriedkami. Lietadlá Tu-128 a MiG-25 boli totiž určené na likvidáciu lietadiel vo vysokých letových hladinách a neboli vybavené raketami schopnými zasahovať nízkoletiace ciele. Z toho dôvodu začali sovietski konštruktéri pracovať nielen na vývoji nového MiG-31, ale aj na modernejšej protilietadlovej strele.
Spracovaním projektu takto výkonnej protilietadlovej riadenej strely boli poverené hneď dve konštrukčné kancelárie, a to konštrukčná kancelária Vympel a PKPK Minaviaproma M.R. Bisnovata. Víťazným sa pritom stal návrh konštrukčnej kancelárie Vympel v podobe typu K-33. Vývoj spočiatku prebiehal pod dohľadom hlavného konštruktéra V.V. Žuravleva a neskôr ho viedol J.K. Zacharov.
Pôvodne mala byť raketa K-33 do zbraňového systému MiGu-31 zavedená hneď v štyroch modifikáciách, z ktorých jedna počítala s poloaktívnou rádiolokačnou, druhá s aktívnou rádiolokačnou, tretia s pasívnou infračervenou a štvrtá s kombinovanou pasívnou IČ a poloaktívnou rádiolokačnou samonavádzaciou sústavou. Nakoniec sa táto zbraň dočkala realizácie iba v jednej verzii vybavenej poloaktívnou samonavádzaciou hlavicou, ktorá spolupracovala s palubným rádiolokátorom Zaslon. Ten disponoval na svoju dobu modernou pevnou anténou s fázovanou mriežkou a digitálne vychylovaným lúčom. Vďaka tomu tento typ radaru dokázal strely typu K-33 navádzať hneď na štyri vzdušné ciele zároveň.
Konštrukcia a vlastnosti
Strela je schopná ničiť nepriateľské lietadlá manévrujúce s preťažením 4 g s pravdepodobnosťou 60 – 80%. Bola vyvinutá pre lietadlo MiG-31, ktoré môže niesť na závesníkoch AKU-33 až 4 rakety tohto typu. MiG-31 dokáže navádzať tieto strely súčasne na 4 ciele nachádzajúce sa v rôznych výškach. R-33 je schopná zasahovať jednak nízkoletiace ciele vo výškach nad zemou, ale aj ciele vo vysokých letových hladinách až do nadmorskej výšky. Raketa má maximálnu rýchlosť Mach 4.5 a môže tak likvidovať ciele letiace až rýchlosťou /h.
V počiatočnej fáze letu približne do vzdialenosti od MiGu-31 je navedenie inerciálne s povelovou korekciou pomocou datalinku, v záverečnej fáze je raketa navádzaná poloaktívnym radarovým systémom.
Používatelia
Kazachstan
Rusko
Brewster F2A Buffalo
thumb|right|Brewster F2A-2 Buffalo námornej stíhacej letky VF-2 počas letu thumb|right|Brewster B-239 fínskeho vojenského letectva
Brewster F2A Buffalo bolo americké stíhacie lietadlo z druhej svetovej vojny. V období svojho bojového nasadenia bolo beznádejne zastarané a po ohromných stratách, najmä proti japonskému letectvu, bolo stiahnuté z bojov. Úspešne bolo nasadené v rámci fínskeho letectva v zimnej a pokračovacej vojne.
Vznik a vývoj
V 30. rokoch sa firma Brewster, ktorá bola nováčikom na poli leteckých výrobcov, snažila presadiť na trhu. Šanca pre ňu sa objavila v roku 1935, keď sa americké námorníctvo rozhodlo nájsť náhradu za zastarávajúci dvojplošník Grumman F3F. Do vypísanej súťaže ponúkli svoje stroje firmy Brewster, so svojim modelom 139 a Grumman s XF4F-1. Model 139 sa javil oproti svojmu konkurentovi, ktorý mal opäť dvojplošnú koncepciu, podstatne modernejší – bol jednoplošník, mal krytú kabínu, zatvárací podvozok či na svoju dobu málo používané vztlakové klapky. Aj prvé skúšky vo vzduchu 2. decembra 1937 preukázali, že konštrukcia firmy Brewster, je podstatne modernejšia. S motorom Wright R-1820-22 Cyclone, ktorý dával výkon 850 koní dosahoval stroj rýchlosť /h neskôr /h. Spolu s príjemnými letovými vlastnosťami vyzeral byť vhodný na sériovú výrobu, ktorá sa začala v júni 1938 verziou F2A-1. Neskôr boli objednané verzie F2A-2 a F2A-3, ktoré však znamenali zvýšenie hmotnosti a s tým spôsobených negatívnych javov, ako bol pokles výkonov či poruchy preťaženého podvozku, čo sa prejavovalo najmä počas pristátí na lietadlových lodiach.
Operačné nasadenie
Prvé F2A-1 začala používať v júni 1939 stíhacia letka VF-3 na lietadlovej lodi USS Saratoga. Ďalšie stroje boli predané do Fínska, Spojeného kráľovstva, Belgicka a Holandskej Východnej Indie.
Belgické stroje boli vybavené výkonnejším motorom Wright R-1820-G105 o sile 1 000 hp. Väčšina z nich sa však nedostala do krajiny pred začiatkov bojov s Nemeckom, a tak bola objednávka prevzatá Spojeným kráľovstvom, to ich však používalo iba na Ďalekom východe a v Stredomorí.
Americké stroje nasadené v rámci jednotiek letectva U.S. Marines Corps sa zúčastnili bojov o Midway, kde bolo 15 z 25 strojov v priebehu niekoľkých dní zničených. Neúspech nemožno pripísať iba technickej nadradenosti japonských strojov A6M Zero, ale aj neskúsenosti pilotov námornej pechoty.
Nasadenie v Pacifickej oblasti nebolo však vždy také jednoznačné. Brewstery Buffalo krajín britského spoločenstva síce mali zväčša vyššie straty ako ich súperi, no napríklad jeden z najúspešnejších britských letcov v Tichomorí Brewster Geoffrey Fisken, získal časť svojich zostrelov práve na tomto type. So striedavými úspechmi nasadili svoje stroje proti Japoncom i Holanďania. Zaujímavý bol napríklad boj 19. februára 1942, kedy 8 holandských Brewsterov napadlo formáciu asi 35 japonských bombardérov, ktorých ochraňovalo asi 20 japonských Zer. Holandskí letci zostrelili 11 japonských strojov a sami prišli o 4 stroje Buffalo.
Najpopulárnejšie však boli Brewstery vo fínskom letectve, kde sa zúčastnili bojov zimnej aj pokračovacej vojny. Fínsky letci si pochvaľovali ich spoľahlivosť i dobré letové vlastnosti. Niektorí letci ako Hans Wind či Ilmari Juutilainen na Brewsteroch dosiahli viac než 40 zostrelov. Posledné stroje boli vyradené zo služieb vo fínskom letectve až v roku 1948.
F2A-1
thumb|right|Brewster F2A-1 Buffalo
F2A-3
thumb|right|Brewster F2A-3 Buffalo
Cordes-sur-Ciel (kantón)
Cordes-sur-Ciel je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 17 obcí.
Aulon (Creuse)
Aulon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Beauchery-Saint-Martin
Beauchery-Saint-Martin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Maishofen
Maishofen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Zell am See.
Žije tu 3 218 obyvateľov (31. 12. 2009).
AAA
AAA môže byť:
Mucu (provincia)
thumb|Mapa japonských provincií so zvýraznenou provinciou Mucu
Provincia Mucu (🇯🇵), nazývaná tiež Sakušú (作州), bola bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladajú prefektúry Fukušima, Mijagi, Iwate a Aomori a mestá Kazuno a Kosaka v prefektúre Akita. Bola tiež známa ako Óšú (奥州).
V priebehu obdobia Meidži boli (na krátku dobu) z časti Mucu vytvorené štyri ďalšie provincie: Rikučú, Rikuzen, Iwaki a Iwaširo. Oblasť, ktorá je dnes prefektúrou Aomori, zostala súčasťou Mucu až do zrušenia systému lén a zavedenia prefektúr v roku 1871.
Tepelná vodivosť
Tepelná vodivosť (alebo zriedkavo: vodivosť tepla  ) môže byť:
1111
Udalosti
Spísaná prvá zo Zoborských listín.
Maria Alm am Steinernen Meer
Maria Alm am Steinernen Meer je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Zell am See.
Žije tu 2 002 obyvateľov (31. 12. 2009).
Adiabatický dej
Adiabatický dej alebo adiabatický proces je termodynamický dej, pri ktorom nedochádza k tepelnej výmene medzi látkou a okolím.
Pokiaľ je adiabatický proces zároveň vratný, menia sa počas neho iba tlak, objem a teplota plynu, nemení sa jeho entropia. Adiabatický vratný dej sa nazýva aj izoentropický. Nie každý adiabatický proces je teda izoentropický. Adiabatické vratné procesy v prírode neexistujú ani sa nedajú realizovať v technických zariadeniach. Slúžia však ako teoretické modely a definujú cieľový stav, ku ktorým sa snažia technické zariadenia priblížiť. Pomocou nich sa definuje aj adiabatická účinnosť zariadení.
Nevratné adiabatické procesy
Podmienku, aby nedochádzalo k tepelnej výmene medzi pracovnou látkou a okolím s prijateľným priblížením spĺňa väčšina zariadení, ktoré pracujú dostatočne rýchlo aby nebol dostatok času na prestup tepla medzi systémom a okolím. Príkladom takýchto procesov sú adiabatické prúdenie v dýzach alebo lopatkových mrežiach turbín, prúdenie cez prekážky - škrtenie. Prestup tepla je taký malý, že ho možno pre technické výpočty zanedbať. Prejavujú sa ale vnútorné nevratnosti v systéme, ktoré spôsobia zmenu teploty na úkor energie prúdenia. V niektorých zariadeniach nie je ani toto zjednodušenie prípustné a zmeny prebiehajú polytropicky.
S adiabatickými procesmi v reálnych zariadeniach súvisí aj ich tzv. adiabatizácia. Ide o používanie materiálov, ktoré znižujú prestup tepla z pracovnej látky do okolia a tým proces približujú k cieľovému adiabatickému bez prestupu tepla. Príkladom je používanie keramických povlakov pre exponované časti spaľovacieho priestoru spaľovacích motorov.
Vratný adiabatický dej ideálneho plynu
Pre adiabatický dej s ideálnym plynom platí Poissonov zákon:
Exponent \kappa sa nazýva Poissonova konštanta a nadobúda hodnoty:
Adiabatická zmena teploty
Pri zmene tlaku v plyne (napríklad pri stlačení piestu), bez výmeny tepla so stenami nádoby a iných dejov (vyparovanie/kondenzácia, horenie a pod.), príde ku adiabatickej zmene teploty, ktorú môžme odvodiť z Poissonovho zákona.
kde:
Vratná adiabata (izoentropa)
Môžu pri ňom nastať dva deje:
Pretože pri adiabatickom deji nedochádza k výmene tepla s okolím, bude \delta Q=0. Podľa prvého termodynamického zákona potom platí vzťah To sa dá interpretovať tak, že pri adiabatickom stláčaní plyn prácu prijme a dôjde tak ku rastu vnútornej energie, čím sa plyn ohreje. Pri rozpínaní plyn naopak koná prácu na úkor vnútornej energie, čím sa ochladzuje. Celková zmena vnútornej energie je teda rovná vykonanej práci W.
Podľa stavovej rovnice ideálneho plynu (ak ) je možné napísať Využitím Mayerovej rovnice a po vydelení pV dostaneme S využitím Poissonovej konštanty je možné predchádzajúce zapísať ako odkiaľ po integrácii dostaneme a po odlogaritmovaní
Energetická bilancia
Pri adiabatickom deji sa práca koná na úkor vnútornej energie. Pre celkovú prácu teda bude platiť
Z Mayerovej rovnice s pomocou Poissonovej konštanty je možné prácu vyjadriť v tvare Z tejto rovnice je možné s pomocou stavovej rovnice vylúčiť teplotu, tzn. , čím dostaneme
Ako už bolo povedané pri adiabatickom deji plyn koná prácu W na úkor svojej vnútornej energie ΔU, alebo opačne, práca W vykonaná na plyne spôsobí zvýšenie vnútornej energie ΔU plynu.
Z 1. termodynamického zákona vyplýva ΔU = W. Pre prácu vykonanú plynom medzi bodmi 1 a 2 platí:
Aby plyn nemohol vymeniť žiadne teplo s okolím, mal by adiabatický dej prebiehať v dokonale izolovanom prostredí, alebo nekonečne rýchlo.
Pre entropiu pri adiabatickom deji platí
Cuq-Toulza (kantón)
Cuq-Toulza je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 11 obcí.
Krakovanie
Krakovanie je tepelné a tlakové štiepenie uhľovodíkov z ropy s dlhým reťazcom ich molekúl a s vysokou teplotou varu na zmes nenasýtených a nasýtených uhľovodíkov s kratším reťazcom a nižšou teplotou varu. Krakovaním sa spracúva petrolej na benzín zahrievaním pri teplote 400 – 600 °C. Hexadekán (zložka petroleja) sa rozkladá na oktán a oktén zložky benzínu.
Beaumont-du-Gâtinais
Beaumont-du-Gâtinais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Heinz Wilhelm Guderian
Heinz Wilhelm Guderian (* 17. jún 1888, Kulm, Nemecko (dnes Chelmno v Poľsku) – † 14. máj 1954, Schwangau pri Füssene, Nemecko) bol nemecký dôstojník, od roku 1940 generál, teoretik i inovatívny veliteľ tankových vojsk v druhej svetovej vojne.
Medzivojnové obdobie
Po skončení vojny zostal príslušníkom Reichswehru, kde zostal slúžiť v zakázanom generálnom štábe Truppanamte. Začal sa zaoberať obrnenými jednotkami a teóriou ich nasadenia. Inšpiroval sa najmä prácami Brita J.F.C. Fullera a B.H. Liddell Harta. Bol hlavným tvorcom doktríny nasadenia tankových vojsk a teórie bleskovej vojny v nemeckej armáde. Jeho kniha ''Achtung! Panzer!'' z roku 1937 je dodnes považovaná za jednu zo základných učebníc taktických a strategických zásad tankového boja. Doktrína prekonala taktiku nasadenia vojsk používanú v predošlej vojne. Podstatnou myšlienkou jeho teórie bolo koordinované nasadenie tankových jednotiek, motorizovanej pechoty a letectva, čoho sa malo dosahovať najmä vďaka kvalitnému rádiovému spojeniu. Počas prehlbovania svojich teoretických znalostí o tankovom vojsku navštívil výrobne tankov vo Švédsku a v ZSSR. Guderian sa však spočiatku v armáde nestretal s pochopením svojich snáh a bol odsudzovaný mnohými staromódnymi dôstojníkmi, ktorí presadzovali rozvoj tradičných zbraní ako pechota a delostrelectvo. V roku 1935 nakoniec dostal súhlas na vytvorenie 3 tankových divízii, pričom už v tej dobe presadzoval rozvoj viacerých perspektívnych typov tankov. V tomto období sa dostal do kontaktu s Adolfom Hitlerom. Ako veliteľ XVI. tankového zboru sa podieľal na anexii Rakúska a zabraní Sudet.
Druhá svetová vojna
náhľad|vpravo|H. Guderian (v strede),vpravo sovietsky generál [[Semoion Mojsejevič Krivošein|S.M. Krivošejn, vľavo generál Wiktorin v meste Brest, po obsadení Poľska]] Počas druhej svetovej vojny bol veliteľ a inšpektor tankových vojsk. Mal významný podiel na realizácii invázie do Poľska, kde bola po prvýkrát Nemcami aplikovaná skutočná blesková vojna. Neskôr sa podieľal na príprave a realizácii útoku na Francúzsko. Jeho obrnené jednotky viedli v máji roku 1940 úspešný útok cez Ardeny, prenikli cez rieku Meuse. V týchto dňoch sa dostal v dôsledku rozličných názorov na rýchlosť následného postupu do sporu so svojim veliteľom von Kleistom. V hádke mu navrhol svoj odchod a bol na krátku dobu skutočne odvolaný. Neskôr po zásahu vyšších veliteľov mu bol povolený ďalší postup (v tej dobe to však mal byť len prieskum bojom), a tak jeho vojská dosiahli prieliv La Manche a odrezali Spojenecké armády na francúzsko-belgickom pohraničí, čo definitívne zlomilo ich bojaschopnosť. Neskôr sa obavy o príliš rýchly postup jeho tankových jednotiek, ktoré sa veľmi vzdialili od svojej pechotnej podpory opäť prehĺbili a preto bol vyššími rozkazmi nakrátko zastavený pred mestom Dunkerque. Táto krátka prestávka však dala Spojencom možnosť upevniť svoju obranu a neskôr evakuovať vyše 300 000 svojich vojakov počas operácie Dynamo.
Guderian sa hneď od začiatku staval proti útoku na ZSSR, Hitlerove rozkazy však nemohol zmeniť. V roku 1941 úspešne viedol svoje tankové jednotky pri invázii do ZSSR. Guderianovej 2. tankovej skupine sa spoločne s 3. tankovou skupinou H. Hotha, podriadenej skupine armád Stred Fedora von Bocka podarilo rýchlo postupovať smerom na Smolensk, dôležitý strategický bod pred útokom na Moskvu. Následne však boli jeho tanky presmerované na dokončenie obkľúčenia Kyjeva. Napriek tomu, že pod Kyjevom stratila Červená armáda vyše polmilóna mužov, získala čas na vybudovanie obrany hlavného mesta. Od 5. októbra 1941 bola jeho Panzergruppe Guderian posilnená a reorganizovaná na 2. tankovú armádu. V nasledujúcej bitke o Moskvu, boli Guderianove tanky, podobne ako ostatné nemecké jednotky v sérii ťažkých ozbrojených zrážok v smere Oriol-Tula zastavené. Za nariadenie ústupu po ťažkých sovietskych protiútokoch bol 25. decembra 1941 pozbavený velenia a prevelený do generálneho štábu.
Po nemeckej porážke pri Stalingrade bol 1. marca 1943 poverený funkciou hlavného inšpektora tankových vojsk (Panzerwaffe). Jeho kompetencie siahali od určovania doktríny tankových vojsk až po dohľad nad výrobou a vývojom tankov a výcvikom tankových vojsk. Po atentáte na Hitlera sa 21. júla 1944 stal náčelníkom generálneho štábu pozemných vojsk (OKH) po Kurtovi Zeitzlerovi, ktorý sa nervovo zrútil. V tejto funkcii čelil veľkému psychickému tlaku v dôsledku zúfalej situácie na frontoch a vážnym hádkam s Hitlerom. Pre to bol 28. marca 1945 z tejto funkcie prepustený. Oficiálnou zámienkou boli jeho zdravotné problémy, kvôli ktorým si mal zobrať 6 týždňovú dovolenku. V jeho funkcii ho nahradil Hans Krebs.
Povojnové obdobie
10. mája 1945 ho spojenci zajali, uväznili v Allendorfe a Neustadte (v Hessensku) a ako vojnového zločinca a poslali do Norimbergu, ale keďže sa voči nemu nenašli žiadne dôkazy svedčiace o vine, bol i napriek protestom Poľska a ZSSR prepustený. Žiadne podozrenie zo spáchania vojnových zločinov, mu nebolo dokázané.
Heinz Guderian zomrel 14. mája 1954 vo veku 65 rokov, v Južnom Bavorsku. Je pochovaný na Friedhof Hildesheimerstrasse v meste Goslar.
Auriat
Auriat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mariapfarr
Mariapfarr je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Tamsweg.
Žije tu 2 369 obyvateľov (31. 12. 2009).
Arnèke
Arnèke je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nukleón
Nukleóny je spoločné označenie pre protóny a neutróny, teda častice tvoriace jadro atómu.
Carltheater
Divadlo Carltheater (do roku 1847 Leopoldstädter Theater) bolo divadlo, ktoré sa nachádzalo v 2. viedenskom obvode v ulici Praterstraße 31.
Dejiny
Toto divadlo dal postaviť Karl von Marinelli a otvorené bolo v roku 1781 pod názvom Leopoldstädter Theater. Zameriavalo sa na prózy a hudobné diela. V roku 1838 budovu kúpil Carl Carl (pôvodom z Krakova), ktorý v tom čase viedol aj konkurenčné divadlo Theater an der Wien.
Nukleón
Patria medzi baryóny. Protóny a neutróny tvoria nábojový multiplet (presnejšie nábojový „dublet“,keďže sú to dve častice) a majú zložitú vnútornú stavbu.
Carltheater
Dejiny
Pôvodné divadlo Leopoldstädter Theater bolo prebudované a znovu otvorené 10. decembra 1847 pod novým názvom Carltheater. Johann Nepomuk Nestroy viedol divadlo Carl Theater v rokoch 1854 – 1860. Počas toho obdobia priniesol do Viedne nový žáner Offenbachove operety. Prvé diela boli vlastne ukradnuté, keďže ochrana autorských práv v tom čase v podstate nefungovala a už vôbec nie na medzinárodnej úrovni.
Nové Offenbachove diela mali vo Viedni úspech, čo viedlo Franza von Suppé k tomu, aby žáner prevzal a prispôsobil viedenskému publiku. Svetové premiéry významných Suppého operiet Krásna Galatea, Fatinitza aj Boccaccio sa konali v divadle Carltheater. Aj ďalšom období sa v divadle Carltheater konali viaceré svetové operetné premiéry ako napríklad Johann Strauss ml. – Viedenská krv, Franz Lehár – Drotár alebo Cigánska láska, Oscar Straus – Ein Waltzertraum a iné. Hlavným centrom operety sa ale postupne stalo Theater an der Wien.
V roku 1929 bolo divadlo Carltheater zavreté kvôli finančným ťažkostiam. Budova divadla bola v roku 1944 silne poškodená bombardovaním a preto ju v roku 1951 úplne odstránili. Dnes sa na mieste pôvodného divadla nachádza moderná administratívna budova.
Dourgne (kantón)
Dourgne je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 15 obcí.
Ivan Stepanovič Konev
Ivan Stepanovič Konev, (* 28. december 1897, Lodejno, Kirovská oblasť – † 21. máj 1973, Moskva, ZSSR) bol významný sovietsky generál ruského pôvodu počas druhej svetovej vojny. Od roku 1944 maršal Sovietskeho zväzu, dvojnásobný Hrdina Sovietskeho zväzu (1944, 1945).
Detstvo a mladosť
Ivan Stepanovič Konev sa narodil 28. decembra 1897 v dedine Lodejno v Kirovskej oblasti do rodiny roľníka. Jeho matka zomrela pri pôrode jeho mladšej sestry. V roku 1912 skončil strednú školu a pracoval ako pltník pri zvážaní dreva. Do armády sa dostal v roku 1916 počas prvej svetovej vojny, absolvoval poddôstojnícku školu a v roku 1918 sa dostal na juhozápadný front, toho istého roku bol demobilizovaný.
Občianska vojna
Počas Občianskej vojny bol komisár obrneného vlaku, neskôr brigády najmä v bojoch na východe Ruska proti jednotkám admirála Kolčaka, neskôr proti vojsku atamana Semionova a nakoniec proti japonskej intervencii. V roku 1926 ukončil dôstojnícky kurz. Potom niekoľko rokov velil streleckej divízii. V roku 1934 ukončil štúdium na Vojenskej akadémii M.V. Frunzeho. Koncom 30. rokov prestál stalinské čistky v armáde a od roku 1938 velil postupne pešej brigáde a neskôr 2. armáde dislokovanej na Ďalekom východe. V rokoch 1940 až 1941 velil Zabajkalskému a Severokaukazskému vojenskému okruhu.
Druhá svetová vojna
Na začiatku bojov s Nacistickým Nemeckom velil 19. armáde Západného frontu. V septembri až októbri 1941 jednotky pod jeho velením utrpeli od postupujúcich nemeckých vojsk sériu ťažkých porážok ukončenú obkľúčením a stratou všetkých týchto jednotiek v kotle pri Vjazme. Za to mu hrozil vojenský súd a trest smrti, ktorý však Stalinovi vyhovoril generál Žukov, keď poznamenal, že ani popravou generála Pavlova, sa situácia nevyriešila a Konev je navyše dobrý dôstojník. Žukov si vzápätí vyžiadal Koneva za svojho zástupcu. V rámci Kalininského frontu potom viedol Konev smelé protiútoky, ktoré zahnali Nemcov pred Moskvou. Za tieto úspechy bol vyznamenaný Radom Kutuzova I. triedy.
Povojnové obdobie
V rokoch 1945-1946 velil Strednej skupine armád, v rokoch 1946-1950 a 1955-1956 bol veliteľom pozemných vojsk Sovietskeho zväzu. Po Stalinovej smrti najprv predsedal súdu s Berijom, neskôr sa roku 1956 stal 1. námestníkom ministerstva obrany a súčasne bol od roku 1955 do roku 1960 hlavným veliteľom spoločných vojsk Varšavskej zmluvy. Velil i zásahu sovietskych vojsk proti Maďarskému povstaniu. Následne sa dobrovoľne vzdal svojich dovtedajších funkcií a bol menovaný za vrchného inšpektora ministerstva obrany, išlo o ľahkú funkciu, ktorá vlastne znamenala jeho dobrovoľný odchod na dôchodok. Od augusta 1961 do apríla 1962 krátko velil Skupine sovietskych vojsk v Nemecku. Následne odišiel na dôchodok.
Vydal dve knihy: Štyridsiaty piaty, v dvoch vydaniach (1970) a Poznámky veliteľa frontu, 1943-1944 (1972). Zomrel roku 1973 na rakovinu. Bol pochovaný v kremeľskom múre (urna).
Osobný život
Bol dvakrát ženatý.
Beautheil
Beautheil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Senenmut
náhľad|socha Senenmuta s princeznou [[Nefrure]] Senenmut bol architekt v starovekom Egypte v období 18. dynastia. Bol vysoko postavený úradník, faraón Hatšepsovet si ho vybrala ako svojho hlavného poradcu. Taktiež vychovával princeznú Nefrure a bol zodpovedný za správu pokladnice. Mal veľký vplyv, čo dokazuje množstvo jeho titulov a funkcií. Považuje sa za staviteľa chrámu Džeser-Džeseru v Dér el-Bahrí. Tento zádušný chrám Hatšepsovet bol vytesaný do skaly.
Pravdepodobne pochádzal v mesta Armant. Jeho otec úradník Ramos a matka Hatnofret boli priemerní a málo významní ľudia. Počas vlády faraóna Thutmose II. sa dostal do kráľovských služieb. Mal viaceré privilégia, vybudoval si až dve hrobky. Takéto hrobky podľa viery Egypťanov zaručovali večný život. Jeho vplyv upadol po smrti princeznej Nefrure. Dôvod tohto úpadku nie je známy, tak isto ako jeho vzťah s Hatšepsovet.
Iné projekty
.
Zoznam manželiek panovníkov Talianska
Zoznam manželiek panovníkov Talianska obsahuje mená manželiek panovníkov, ktorý vládli v Taliansku alebo jeho časti (v závislosti od vtedajšieho politického rozdelenia Európy).
Dynastia Ottonianovcov (951 – 1002)
V roku 951 Otto I. napadol Taliansko a nechal sa korunovať za Kráľa Lombardie. V roku 952 Berengar a Adalbert sa stali vazalmi, ale zostali kráľmi pokiaľ ich Otta nezosadil.
Timarchos
Timarchos (Timarchos) môže byť:
Mattsee
Mattsee je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Salzburg-okolie.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Majstrovstvá Európy v lakrose žien 2015
Majstrovstvá Európy v lakrose žien 2015 boli v poradí 10. majstrovstvá Európy v lakrose žien, ktoré organizuje Európska lakrosová federácia (ELF). Konali sa v Nymburku, v Česku od 6.15. augusta 2015, za účasti rekordných 17 tímov. Po troch podujatiach, kedy sa organizoval mužský aj ženský turnaj spolu, sa vzhľadom na rastúci počet družstiev rozhodlo o opätovnom oddelení oboch kategórií. Nováčikom turnaja bola pätica družstiev: Belgicko, Izrael, Nórsko, Španielsko a Taliansko. Česko bolo organizátorom európskeho šampionátu štvrtýkrát, predtým hostilo podujatie mužov v roku 1995, podujatie žien v 1998 a naposledy, spoločné podujatie pre obe kategórie, v roku 2008. Zápasy sa odohrali v Sportovní centrum Nymburk. Titul obhájilo 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🏴󠁧󠁢󠁷󠁬󠁳󠁿.
Rue de la Ferronnerie
Rue de la Ferronnerie (Zámočnícka ulica) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 1. obvode.
Majstrovstvá Európy v lakrose žien 2015
Česko získalo právo organizovať tieto ME v apríli 2014, keď vyhralo hlasovanie ELF ( v prospech Česka) pred kandidatúrou Izraelu.
Rue de la Ferronnerie
Poloha
Ulice začína na križovatke s Rue Saint-Denis, vedie západným smerom a končí pri Rue de la Lingerie.
Dejiny
Ulica sa pôvodne v stredoveku nazývala Rue de la Charronnerie (Kolárska ulice) alebo Rue des Charrons (Ulice kolárov) podľa miestnych remeselníkov. Od roku 1229 má svoje dnešné meno, pretože kráľ Ľudovít IX. udelil cechu zámočníkov (ferronniers) privilégium usídliť sa v tejto ulici.
Do francúzskych dejín vstúpila táto malá ulička 14. mája 1610, keď tu v koči zavraždil kráľa Henricha IV. katolícky fanatik François Ravaillac. Tabuľa na chodníku dnes pripomína miesto, kde k atentátu došlo.
Významné stavby
V ulici sa nachádza jeden z najdlhších domov v Paríži postavený v rokoch 1669 – 1678, ktorý zahŕňa čísla 2-4-6-8-10-12-14.
Disociácia
Disociácia môže byť:
Nasýtený roztok
Nenasýtený roztok je roztok, v ktorom je menej rozpustenej látky ako v nasýtenom roztoku, čiže látka v roztoku sa pri danej teplote ešte rozpúšťa.
Auzances
Auzances je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gaillac (kantón)
Gaillac je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho 12 obcí.
Jannu
Jannu (Kumbhakarna) je vrch v Nepále, vysoký Leží v Sikkimských Himalájach, v horskej skupine Káčaňdžunga Himal.
Vrch bol objavený v roku 1909. Patrí medzi najťažšie dostupné sedemtisícovky. Prvovýstup na vrchol sa podaril francúzskym horolezcom v roku 1962. V roku 1981 vystúpili na Jannu aj slovenskí horolezci.
Mauterndorf
Mauterndorf je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Salzbursko v okrese Tamsweg.
Beauvoir (Seine-et-Marne)
Beauvoir je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Mauterndorf
Žije tu 1 752 obyvateľov (31. 12. 2009).
Beauvoir (Seine-et-Marne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Azat-Châtenet
Azat-Châtenet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Artres
Artres je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Dawn
...
Artres
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mühlbach am Hochkönig
Žije tu 1 561 obyvateľov (31. 12. 2009).
Dovidenia, stará mama
Dovidenia, stará mama je slovenský sitkom, ktorý sa začal vysielať 16. februára 2016 na TV JOJ. Tento seriál je ďalším sitkomom z produkcie Andyho Krausa. Seriál sa odohráva v dome váženého tureckého rodu Gülemiházyiovcov, ktorého korene siahajú až do Osmanskej ríše, pričom hlavou domu je majetná vdova Paulína Gülemiházyi (Božidara Turzonovová).
Produkcia
Pôvodný názov seriálu bol Deň za dňom alebo aj Na plné gule, televízia JOJ sa však 29. januára rozhodla tento názov nepoužiť.
Graulhet (kantón)
Graulhet je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho sedem obcí.
Bezpečnostné letectvo
Bezpečnostné letectvo čes. Bezpečnostní letectvo (BL) bol názov leteckého policajného útvaru, ktorý existoval v rokoch 1945 až 1950 na území Česko-Slovenska. Predchodcom útvaru boli v rokoch 1935 až 1939 Četnické letecké hliadky a nástupcom sa stala Bezpečnostná letka.
Dejiny
thumb|[[Spojené štáty|Americké dopravné lietadlá Douglas C-47 Skytrain slúžili v Československu pod označením D-47 (ilustračné foto)]] Prvý letecký útvar, ktorý v Česko-Slovensku existoval, boli Četnické letecké hliadky. Tie boli zavedené v roku 1935, ale s príchodom druhej svetovej vojny v roku 1939 bola ich činnosť ukončená. Počas vojny neexistoval v Protektorátu Čechy a Morava žiadny letecký policajný útvar. Od decembra 1943 uvažovala exilová vláda v Londýne o znovuobnovení policajného letectva na území Česko-Slovenska. Exilová vláda v roku 1944 podpísala Chicagsky dohovor o medzinárodnom civilnom letectve. Dohovor bol oficiálne prijatý v roku 1947 a zaručoval Česko-Slovensku okrem iného tiež výlučnú zvrchovanosť nad svojím vzdušným priestorom.
V máji 1945 vznikol Letecký oddiel Pohotovostného pluku 1, ktorý organizačne spadal pod Krajinské veliteľstvo Zboru národnej bezpečnosti. Krajinský veliteľ Zboru schválil v júni 1945 existenciu útvaru. Medzi hlavné úlohy útvaru patrilo spočiatku zabezpečiť leteckú techniku a personál pre obnovu policajného letectva. Nový letecký útvar sa v júli dostal pod správu Oddelenia leteckých hliadok Hlavného veliteľstva Zboru národnej bezpečnosti v Prahe. V roku 1946 začalo dochádzať k výstavbe stanovíšť pre letecké hliadky. Od februára 1946 spadal útvar pod Veliteľstvo letectva Zboru národnej bezpečnosti, ktoré bolo riadené priamo ministerstvom vnútra. Od 25. marca 1946 oficiálne existoval nový letecký policajný útvar pod názvom Letectvo Zboru národnej bezpečnosti (LSNB), avšak už v decembri 1947 bol zmenený názov útvaru na Bezpečnostné letectvo. Bezpečnostné letectvo bolo súčasťou Zboru národnej bezpečnosti.
thumb|left|[[Nemecko|Nemecké lietadlá Fieseler Fi 156 slúžili od roku 1946 v Bezpečnostnom letectve pod označením K-65 (ilustračné foto)]] Od roku 1946 do roku 1948 vzniklo na území Česko-Slovenska celkom desať leteckých hliadok Bezpečnostného letectva. Leteckej hliadky boli zriadené v Prahe, Českých Budějoviciach, Plzni, Karlových Varoch, Jičíne, Brne, Olomouci, Bratislave, Rimavskej Sobote a v Košiciach. Medzi hlavné úlohy Bezpečnostného letectva patrilo chrániť zvrchovanosť česko-slovenského vzdušného priestoru, kontrolovať civilnú leteckú prevádzku, páchať po páchateľoch trestnej činnosti a vykonávať záchrannú činnosť v prípade živelných pohrôm alebo leteckých nehôd. Bezpečnostné letectvo malo vlastné veliteľa, zástupcu veliteľa, dôstojníkov (pilotov), leteckých mechanikov, rádiotelegrafistov, radiomechanikov a ďalších zamestnancov.
V máji 1950 vzniklo Ministerstvo národnej bezpečnosti, pod správu ktorého sa Zbor národnej bezpečnosti dostal. Ochrana štátnych hraníc a česko-slovenského vzdušného priestoru tak spadala novo pod vojenskej letectvo, ktoré už malo novú techniku a disponovalo radarovým zázemím. Hlavné úlohy Bezpečnostného letectva tak boli prevedené pod nové vojenské útvary. Novo vznikla tiež Štátna letecká inšpekcia, ktorá mala na starosti dohľad nad civilným letectvom. Množstvo činností Bezpečnostného letectva sa i naďalej znižovalo, čo viedlo až k ukončeniu jeho činnosti 23. decembra 1950.
Lietadlá
Letecký park Bezpečnostného letectva tvorili hlavne nemecké lietadlá ukoristené počas vojny a tiež lietadlá, ktoré Česko-Slovensko získalo darom od Spojencov. Šlo predovšetkým o ľahké kuriérske, stíhacie, transportné a spojovacie lietadlá. Prvé lietadlá, ktoré Bezpečnostné letectvo získalo, boli dva stroje K-65A a S-99. K ochrane česko-slovenského vzdušného priestoru slúžili lietadlá S-99, S-97 a S-89, ktoré boli vyzbrojené guľometmi. K výcviku pilotov sa používali predovšetkým stroje CS-99, CS-199 a CS-95. Ďalšími používanými lietadlami boli stroje K-63, K-65A, K-68, K-74, K-75, C-2B, C-104 a C-106. K transportu osôb a materiálu používalo Bezpečnostné letectvo dopravné lietadlá D-44, D-47 a jeden stroj D-52. Od roku 1946 slúžil u Bezpečnostného letectva prvý vrtuľník VR-1.
Labruguière (kantón)
Labruguière je francúzsky kantón v departemente Tarn v regióne Midi-Pyrénées. Tvorí ho sedem obcí.
Rue Chabanais
Dejiny
Ulica bola otvorená v roku 1773 najprv medzi ulicami Rue des Petits Champs a Rue Chérubini. Druhá, oveľa kratšia časť medzi ulicami Rue Chérubini a Rue Rameau bola sprevádzkovaná v roku 1838. Ulica získala svoje meno 4. júnaa 1775 podľa markýza de Chabanais.
Bellot (Seine-et-Marne)
Bellot je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Muhr
Žije tu 580 obyvateľov (31. 12. 2009).
Vihorlat (vrch)
Vihorlat je najvyšší vrch sopečného pohoria Vihorlatské vrchy, jeho výrazná dominanta. Podľa vrchu dostalo názov aj samotné pohorie.
Vihorlat je tiež najvyšším bodom okresu Humenné.
Poloha
náhľad|vľavo|Pohľad na Vihorlat z mesta [[Humenné]]
Vihorlat sa nachádza vo východnej časti Slovenska v Prešovskom kraji, v okrese Humenné, vo Vojenskom obvode Valaškovce. Patrí do katastrálnych území Valaškovce-Juh a Valaškovce-Stred.
Vrchol je vzdialený približne 15 kilometrov vzdušnou čiarou východo-juhovýchodne od mesta Humenné, severovýchodne od Michaloviec a  juho-juhozápadne od Sniny.
Vrch leží vo Vihorlatských vrchoch, pohorí patriacom k najlesnatejším na Slovensku. Majestátne sa vypína nad ostatnými kopcami celého pohoria, severne od obce Poruba pod Vihorlatom. Rozprestiera sa v centrálnej časti pohoria v podcelku Vihorlat. Nachádza sa v strede hlavného hrebeňa, prebiehajúceho od východu cez Nežabec, Sninský kameň , Motrogon a Tŕstie  k Vihorlatu a ďalej cez Rozdielňu  a Kyjov  k Dlhej.
Charakteristika
Vihorlat patrí medzi nečinné vyhasnuté sopky. Pri pohľade z diaľky je pomerne dobre rozoznateľný podľa akoby „zrezaného“ vrcholu. Napriek tomu, že je to najvyšší vrch Vihorlatských vrchov, nepatrí k turisticky hojne navštevovaným kvôli jeho polohe vo vojenskom obvode a neexistencii vyznačeného turistického chodníka na jeho vrchol.
Ochrana
Vrch je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Spomínaná CHKO bola vyhlásená v roku 1973 a je najmenšou chránenou krajinnou oblasťou na Slovensku.
Vrcholové časti vrchu zaberá Národná prírodná rezervácia Vihorlat, vyhlásená v roku 1986 na výmere, s najvyšším 5. stupňom ochrany. Rezervácia bola vytvorená za účelom zachovania a ochrany vrcholovej a podvrcholovej časti vrchu. Predmetom ochrany sú prirodzené lesné a nelesné spoločenstvá s výskytom teplomilných a významných horských druhov rastlín, dôležitých z vedeckovýskumného, náučného a kultúrno-výchovného hľadiska. Vrcholové časti zároveň patria do lokality Vihorlat (SKUEV0025), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Na zabezpečenie ochrany v chránenom území – Národnej prírodnej rezervácii Vihorlat sa zakazuje:
UNESCO
Vrcholové časti Vihorlatu patria do chráneného územia Vihorlatský prales, skrátene aj Vihorlat, ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Karpatské bukové pralesy. Dôvodom zápisu boli zachovalé bukové pralesy s vyše 240-ročnými exemplármi. Kategória bola neskôr viac krát rozšírená o ďalšie lokality a v súčasnosti nesie názov Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy.
Vrchol
Rozľahlý vrcholový hrebeň Vihorlatu má dva vrcholy, hlavný západný a o pár metrov nižší východný. Vrcholy sú od seba vzdialené približne 400 metrov. Na vyššom západnom vrchole stojí mohutný železobetónový pylón z čias prvej Česko-slovenskej republiky, postavený v rokoch 1931 až 1935 ako jeden zo sedemnástich bodov trigonometrickej siete I. rádu. Pylón je zakončený malým krížom a je na ňom umiestnená neoficiálna tabuľka s označením kóty a schránka s vrcholovou knihou, do ktorej môžu turisti zaznamenať svoj výstup.
Vrcholové partie sú porastené trávnatými porastami, kríkmi a zakrpatenými stromami. Miestami vystupujú plochy andezitových lávových prúdov a pyroklastík. Z chladnejšej severnej strany vystupujú bukové porasty až do vrcholu. Na teplejšej južnej strane prevládajú vo vrcholovej časti trávnaté a kríkové porasty. Práve preto je z vrcholových častí lepší výhľad južným smerom, kde nič nebráni v rozhľade.
Relatívna výška Vihorlatu je 706 metrov, čo ho zaraďuje na 12. miesto v rebríčku vrchov s najväčšou relatívnou výškou na Slovensku.
Výhľad
náhľad|vľavo|Vrcholové časti [[Hrebeň (geomorfológia)|hrebeňa Vihorlatu tvoria horské lúky, z ktorých sa naskytá strhujúci výhľad]] náhľad|Výhľad z Vihorlatu s pohľadom na [[Vysoké Tatry (pohorie)|Vysoké Tatry, zachytený na videu]] náhľad|vľavo|Pohľad na vyše vzdialené nízkotatranské vrcholy [[Štiavnica (vrch)|Štiavnicu a Ďumbier? z Vihorlatu (jedno z najvzdialenejších vnútroštátnych pozorovaní v rámci územia Slovenska)  ]]
Vrcholové časti Vihorlatu poskytujú atraktívne výhľady do krajiny.
Samotné výhľady sa naskytajú na hlavný hrebeň i bočné hrebene Vihorlatských vrchov, západným smerom na mohutne vypínajúce sa Slanské vrchy s najvyšším vrchom Šimonka. Pohľadom ako z lietadla si je odtiaľ možné prezrieť celú Východoslovenskú nížinu, ležiacu o takmer 1000 metrov nižšie, po ktorej sa rozlieva Zemplínska šírava. Dovidieť na mestá Michalovce, Humenné, Trebišov, Vranov nad Topľou, Veľké Kapušany, Sečovce, Kráľovský Chlmec, Sobrance, Čierna nad Tisou a do Ukrajiny na najväčšie mesto Zakarpatskej oblasti Užhorod.
Z východného vrcholu je severovýchodným smerom výhľad na slovenské Poloniny – Bukovské vrchy s najvyšším vrchom Kremenec, poľské Poloniny – Bieščady s najvyšším vrchom Tarnica  a ukrajinské Poloniny.
Výhľady na Tatry
Za dobrých poveternostných podmienok prevažne v zime je vidno smerom na západo-severozápad vyše vzdušnou čiarou vzdialené Vysoké Tatry. Okrem iných mohutne sa vypínajúcich tatranských štítov dovidieť aj na najvyšší vrch Tatier, Slovenska a celých Karpát, na Gerlachovský štít vzdialený vzdušnou čiarou.
Západným smerom možno dovidieť na Nízke Tatry, ich východnú časť Kráľovohoľské Tatry s najvyšším vzdušnou čiarou vzdialeným vrchom Kráľova hoľa. Možný ponúkajúci sa pohľad na ich západnú časť Ďumbierske Tatry so vzdušnou čiarou vzdialeným vrchom Štiavnica  a  vzdušnou čiarou vzdialeným najvyšším vrchom Ďumbier  patrí medzi najvzdialenejšie vnútroštátne výhľady v rámci územia Slovenska. Tieto dva najďalej vzdialené nízkotatranské vrcholy viditeľné z Vihorlatu sa nachádzajú v Žilinskom kraji (Ďumbier sčasti aj v Banskobystrickom kraji).
Výhľady na ukrajinské Karpaty
Východným smerom z východného vrcholu možno dovidieť na ukrajinské Karpaty, na ich vrchy ako Ljutanská Holica  spoza ktorej vytŕča Ostrá Hora , na nezameniteľný vrch Polonina Runa   a pohorie Polonina Boržava  s najvyšším vrchom Stoj. Pozorovateľné sú aj ďaleké ukrajinské Gorgany, konkrétne ich vrch Kanč.
Výhľady do Rumunska
Z Vihorlatu za optimálnych poveternostných podmienok je juhovýchodným smerom možné pozorovať Gutínske vrchy vypínajúce sa na severozápade Rumunska. Dovidieť na ich horskú skupinu, na jej najvyšší vzdušnou čiarou vzdialený vrch   týčiaci sa poblíž mesta Baia Mare. Možné je vidieť aj ďalšie vrchy gutínskeho pohoria ako napríklad vzdušnou čiarou vzdialený ,  vzdušnou čiarou vzdialený   či  vzdušnou čiarou vzdialený. Takéto podmienky pre pozorovanie sú však veľmi zriedkavé.
Za výnimočne „perfektných“ poveternostných podmienok, smerom na juh je možné dovidieť na veľmi vzdialené (cca 230-250 km) Apusenské vrchy v Transylvánii v severozápadnom Rumunsku. Je možné pozorovať ich horskú skupinu s najvyšším,  vzdušnou čiarou vzdialeným vrchom. Toto pohorie vidieť zrejme len veľmi ojedinele.
Kým počas dňa je možné zahliadnuť hlavne rôzne vrchy okolitých krajín, z nočného Vihorlatu zase možno sledovať žiaru vzdialenejších nočných miest, akými sú napríklad Mukačevo a Berehovo na Ukrajine a teoreticky počas letných nocí v diali aj žiaru nočnej Níreďházy v Maďarsku, či nočného Satu Mare v Rumunsku.
Flóra
Vplyvom teplých vzdušných prúdov z nížiny a výhrevného andezitového substrátu rastú na južných svahoch Vihorlatu vo vysokej nadmorskej výške teplomilné rastlinné spoločenstvá. Na chladnejšej severnej strane je bukový les vyvinutý až do vrcholu a rastú tam horské druhy, akými sú soldanelka horská (Soldanella montana) a podbelica alpínska (Homogyne alpina). Na skalnatom hrebeni rastú významné druhy krovín, ako napr. ríbezľa alpínska (Ribes alpinum), tavoľník prostredný (Spiraea media), skalník lesklý (Cotoneaster lucidus), ruža ovisnutá (Rosa pendulina), plamienok alpínsky (Clematis alpina) a ďalšie. Na presvetlených miestach rastie telekia ozdobná (Telekia speciosa), symbol Vihorlatských vrchov.
Fauna
Živočíchy sú štandardne zastúpené poľovnou zverou ako jeleň lesný (Cervus elaphus), srnec lesný (Capreolus capreolus), diviak lesný (Sus scrofa), muflón lesný (Ovis musimon) a iné. Z veľkých a vzácnych šeliem sa tu vyskytuje medveď hnedý (Ursus arctos), vlk dravý (Canis lupus) a rys ostrovid (Lynx lynx). Z ďalších šeliem je to mačka divá (Felis silvestris) a líška hrdzavá (Vulpes vulpes).
Z plazov (Reptilia) je možné vzácne stretnúť najjedovatejšieho hada prirodzene sa vyskytujúceho na území Slovenska vretenicu severnú (Vipera berus) či nášho najväčšieho hada, hojne rozšírenú užovku stromovú (Zamenis longissima). Okolo lesných potôčikov a studničiek sa zdržiava salamandra škvrnitá (Salamandra salamandra).
Z menších, menej viditeľných, ale o to vzácnejších živočíchov sa tu vyskytuje zákonom chránený fuzáč alpský (Rosalia alpina), veľmi vzácny východokarpatský druh fuzáč červenoštíty (Strangalia thoracica) a iné.
V hlbších lesoch hniezdia vzácne dravce, hadiar krátkoprstý (Circaetus gallicus), orol krikľavý (Clanga pomarina) a včelár lesný (Pernis apivorus). V korunách stromov môžeme zahliadnuť ďatľa bielochrbtého (Dendrocopos leucotos) a muchárika bielokrkého (Ficedula albicollis).
Značkovanie turistických chodníkov v období Uhorska
Prvé turistické objekty na území Slovenska mimo Vysokých Tatier boli postavené v roku 1880 vo Vihorlatských vrchoch Uhorským karpatským spolkom – Beskydskou sekciou založenou v Užhorode, za podpory grófa Sztárayho, išlo o dve turistické útulne pri Morskom oku a pod Sninským kameňom. V roku 1881 bol vyznačený turistický chodník od Morského oka na Sninský kameň, existuje dodnes. V roku 1883 vybudovala už Východokarpatská sekcia so sídlom v Sátoraljaújhely turistickú útulňu pod Vihorlatom, k nej bol v roku 1885 vyznačený turistický chodník z Jovsy a odtiaľ na Sninský kameň a k Morskému oku.
Turizmus
náhľad|vľavo|Poľana pod Vihorlatom, odtiaľ vedie lesom neoficiálne vyznačený chodník na vrchol Vihorlatu
Vihorlat je oficiálne turistom neprístupný. Nachádza sa na území Vojenského obvodu Valaškovce. Z uvedeného dôvodu na vrchol nevedie žiadna turistická značka. Oblasť vrchu patrí pod správu štátneho podniku Vojenské lesy a majetky SR, vrcholová časť sa nachádza v Národnej prírodnej rezervácii Vihorlat, s najvyšším 5. stupňom ochrany, kde neexistujú vyznačené turistické chodníky a akýkoľvek pohyb je tam nepovolený.
Azerables
Azerables je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Creuse, v regióne Limuzínsko.