cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Letisko Düsseldorf
Letisko slúži ako hlavné letisko pre spoločnosti Lufthansa, je najväčšie a druhé najväčšie, ktoré ponúkajú približne 300 letov denne do 53 destinácii z týchto spoločností. Najväčšou zahraničnou leteckou spoločnosťou, pôsobiacou na letisku, je Turkish Airlines, z letiska uskutočňuje v priemere 750 vzletov a pristátí za deň.
Letisko
V roku 2010 odbavilo letisko 18,99 miliónov cestujúcich. Letisko bolo tretie najrušnejšie letisko v Nemecku po letisku Frankfurt nad Mohanom a letisku Mníchov. Bolo 20. najrušnejšie letisko v Európe. Prestupujúcich pasažierov v roku 2011 tvorilo iba 13%. Medzinárodné letisko Düsseldorf má dve pristávacie dráhy, ktoré sú 3 000 metrov a 2 700 metrov dlhé. Dráha sa má predĺžiť z 3 000 metrov na 3 600 metrov, ale to blokuje mesto Ratingen, lebo leží v blízkosti dráhy.
K dispozícii je 107 miest pre lietadlá. Súčasná odbavovacia hala je schopná zvládnuť až 22 miliónov cestujúcich ročne. Pretože obyvatelia mesta Ratingen nechcú, aby sa dráha zväčšila, nemôže sa táto kapacita dosiahnutá počas niekoľkých následujúcich rokov, pohyby lietadiel sú obmedzené. Na letisku môže pristáť aj Airbus A380. Dňa 12. novembra 2006 pristál na letisku po prvýkrát Airbus A380 v rámci letu Lufthansa.
Terminály
Medzinárodné letisko Düsseldorf má tri terminály, ktoré sú prepojené centrálnou chrbticou a to aj napriek tomu, že sú naozaj skôr haly ako v rámci jednej budovy na letisku.
Terminál A
Terminál A bol otvorený v roku 1977 a má 16 brán, ktoré používajú aerolínie Lufthansa a Lufthansa Regional, jeho letecký partneri Cimber Air a Cirrus Airlines a členovia Star Alliance (Aegean Airlines, Air China, Austrian Airlines, Croatia Airlines, LOT Polish Airlines, SAS Scandinavian Airlines, EgyptAir, TAP Air Portugal a Swiss International Air Lines).
Terminál B
Terminál B bol otvorený v roku 1973 a má 11 brán, ktoré používajú aerolínie a členovia SkyTeam a Oneworld (British Airways, KLM, Finnair, Air France, Iberia a České aerolínie), tiež charterové aerolínie ako Lufthansa a Condor Flugdienst.
Terminál C
Terminál C bol otvorený v roku 1986 a má 8 brán, ktoré sa používa výhradne pre nie-schengenské lety. Ide o diaľkové trate ako Delta Air Lines, Emirates, Mahan Air a Turkish Airlines.
Súkromný terminál
Jet Aviation prevádzkuje malý terminál, a to len pre súkromné a firemné lety.
4291 Kodaihasu
4291 Kodaihasu je planétka s priemerom 67 km, ktorú objavil M. Arai, H. Mori 2. novembra 1989.
Chiariho-Frommelov syndróm
Chiariho-Frommelov syndróm je hormonálna popôrodná porucha. Z dôvodu zvýšenej hladiny prolaktínu dochádza k tvorbe a vylučovanie mlieka aj mimo dojčenia. Stav môže trvať mesiace i roky. Súčasne dochádza k vynechaniu menštruácie a atrofii maternice. Príčinou býva chybná funkcia hypotalamu. Syndróm je pomenovaný po gynekológoch Johannovi Baptistovi Chiarim (1817-1854) a Richardovi Frommelovi (1854-1912).
Daniel Passarella
Daniel Passarella (* 25. máj 1953) je bývalý argentínsky futbalista a futbalový tréner. Bol kapitánom argentínskeho mužstva, ktoré vyhralo Majstrovstvá sveta 1978 a hráčom mužstva, ktorého vyhralo Majstrovstvá sveta 1986. Trénoval okrem iného aj národné reprezentácie 🇦🇷 a 🇺🇾. Od roku 2009 je riaditeľom argentínskeho klubu River Plate.
Meno (Platón)
Meno (gr. onoma) je podľa Platóna vonkajšie spájadlo jednotlivín s ideou ich druhu, znak druhu jednotlivín, predstaviteľ tohto druhu a tak aj priamy ukazovateľ na príslušnú ideu v pomyselnom svete. Meno je predstaviteľom logického pojmu. Meno je najvýraznejším prejavom druhového pojmu, najprístupnejším prejavom logického zoskupovania jednotlivín do druhov. Význam mena ako predstaviteľa druhu sa uplatňuje aj v predikátoch. Vec má v mene svoje znamenie (SÉMEION). Meno veci je jednou zo základných podmienok poznania veci.
Farská skala
Farská skala je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Slovenský raj.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Chrasť nad Hornádom v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1990 na rozlohe 0,5866 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: PP je vyhlásená na ochranu skalnej steny budovanej zlepencami a pieskovcami bazálneho paleogénu so šikmým zvrstvením, ktoré rekonštruuje sedimentárne prostredie vzniku bazálneho paleogénu v údolí rieky Hornád.
Hagenbach
Hagenbach je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Európska dobrovoľnícka služba
Európska dobrovoľnícka služba (skr. EDS, anglická skratka EVS z European Voluntary Service) je jeden z programov Európskej komisie pre mládež. EDS je súčasť programu Mládež v akcii. Program je rozdelený do 5 Akcií a EDS je Akcia č. 2.
Dobrovoľník sa prostredníctvom dobrovoľníckej služby v zahraničí môže zapojiť do projektov rôzneho charakteru, napríklad v oblasti kultúry, športu, sociálnej starostlivosti, umenia či ekológie. Hlavným cieľom EDS je podporiť solidaritu a toleranciu medzi mladými ľuďmi z rôznych krajín a sprostredkovať im skúsenosť z neformálneho vzdelávania. EDS umožňuje mladým ľuďom získať nové zručnosti a skúsenosti a podporiť tak ich osobnostný a profesionálny rast.
Charakteristika
Európska dobrovoľnícka služba je určená všetkým mladým ľuďom od 18 do 30 rokov (mladým ľuďom s nedostatkom príležitostí alebo s postihnutím už od 16 rokov) s trvalým pobytom v jednej z krajín zapojených do programu. Krátkodobá EDS môže trvať od 2 týždňov do 2 mesiacov, dlhodobá od 2 do 12 mesiacov. Je možné zúčastniť sa dlhodobej EDS po krátkodobej, ale nie naopak.
Projekt EDS môže byť uskutočnený v neziskovej organizácii, združení alebo spoločenstve rôzneho charakteru v jednej z oprávnených krajín programu Mládež v akcii: 27 krajín Európskej únie, Lichtenštajnsko, Nórsko, Island a Turecko, partnerské krajiny juhovýchodnej Európy susediace s EÚ (Albánsko, Bosna a Hercegovina, Chorvátsko, Severné Macedónsko, Čierna Hora, Srbsko, Kosovo), krajiny východnej Európy a Kaukazu (Arménsko, Azerbajdžan, Bielorusko, Gruzínsko, Moldavsko, Rusko, Ukrajina), stredomorské partnerské krajiny (Alžírsko, Egypt, Izrael, Jordánsko, Libanon, Maroko, Palestínska samospráva, Sýria, Tunisko) a ďalšie partnerské krajiny vo svete napr. niektoré africké a latinsko-americké.
Všetky náklady na pobyt sú hradené Európskou komisiou vrátane zdravotného poistenia, ubytovania, stravných nákladov a nákladov spojených s realizáciou projektu. Dopravné náklady z miesta bydliska na miesto výkonu EDS sú hradené na 90%. Dobrovoľník dostáva každý mesiac vreckové, ktoré môže ľubovoľne využiť (suma závisí na životnej úrovni v hostiteľskej krajine) a takisto je mu bezplatne zabezpečený jazykový kurz.
V prípade záujmu dobrovoľník musí kontaktovať niektorú z akreditovaných vysielajúcich organizácii vo svojom štáte. Táto organizácia mu pomôže s prípravou projektu, s prípravou pred odchodom na EDS a bude s ním udržiavať kontakt a poskytovať podporu počas celého trvania EDS. Hostiteľskú organizáciu si dobrovoľník môže nájsť sám, alebo s pomocou vysielajúcej organizácie. Do nej posiela svoj životopis a motivačný list. K uskutočneniu EDS je potrebné, aby akreditovaná hostiteľská alebo vysielajúca (prípadne koordinujúca) organizácia podala žiadosť o grant na Národnú agentúru vo svojom štáte.
V momente, keď sa dohodnú všetky zúčastnené strany a vypracujú žiadosť, podajú ju do príslušnej Národnej agentúry (na Slovensku je to IUVENTA – Slovenský inštitút mládeže) k jednému z predkladacích termínov (1. február, 1. máj, 1. október). Od podania žiadosti po vycestovanie dobrovoľníka väčšinou uplynú 3 mesiace.
Pred odchodom na EDS sa dobrovoľník zúčastňuje predodjazdového školenia (pre-departure training), ktoré zabezpečuje jeho vysielajúca organizácia. Na takomto školení sú mu poskytnuté všetky informácie ohľadom programu, práv, povinností, poistenia a pod.
Zoznam niektorých vysielajúcich organizácii na Slovensku:
Crézilles
Crézilles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marián Zednikovič
Marián Zednikovič (* 15. august 1951, Bratislava – † 5. máj 2007, Bratislava) bol slovenský herec.
V roku 1974 vyštudoval herectvo na Vysokej škole múzických umení. Po ukončení štúdia začínal v trnavskom Divadle pre deti a mládež (dnešné Divadlo Jána Palárika), kde si zahral Nevedka, Toma Sawyera či Chlesťakova v Gogoľovom Revízorovi. V roku 1980 prešiel do Bratislavy na Novú scénu.
Bol jedným zo zakladajúcich členov Divadla Astorka Korzo '90. Za postavu Vojnického v Čechovovej hre Ujo Váňa získal v roku 1996 cenu DOSKY za najlepší mužský herecký výkon. V divadelnom predstavení Obchod na korze si zahral postavu Antona Brtka, za ktorú získal v roku 2000 Výročnú cenu Literárneho fondu.
Bol známy z rozhlasu, televízie, dabingu aj z filmov. Bol rozvedený, má dvoch dospelých synov. Zomrel po viac ako ročnom boji s rakovinou lymfatických uzlín.
13 (Six Feet Under)
13 je ôsmy štúdiový album od americkej deathmetalovej skupiny Six Feet Under. Album bol vydaný 21. marca 2005 vydavateľstvom Metal Blade Records.
Sixpence None the Richer
Skupina obdržala dve nominácie na cenu Grammy v kategórii najlepší popový výkon dua alebo skupiny za skladbu „Kiss Me“ a cenu Grammy v kategórii najlepší rockový gospelový album za Sixpence None The Richer (1997).
Členovia
Súčasní
Bývalí
4327 Ries
4327 Ries je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil C. S. Shoemaker 24. mája 1982.
Andy Hilbert
Andy Hilbert (* 6. február 1981, Lansing, Michigan, USA) je bývalý americký hokejový útočník. Meria 180 cm a váži 88 kg (2006).
Klubový hokej
Hilbert bol draftovaný klubom Boston Bruins v roku 2000. Neskôr hrával aj za kluby Chicago Blackhawks a Pittsburgh Penguins. Od 4. júla 2006 bol hráčom New York Islanders.
Reprezentácia
Tréner Mike Eaves ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 9.
Micuhide Akeči
Micuhide Akeči  (🇯🇵, 1528 - 2. júl 1582) bol samuraj, ktorý žil v období Sengokud v Japonsku. Jeho prezývky boli Džúbei alebo Koretó Hjúga no Kami (🇯🇵). Micuhide bol samuraj a generál daimjóa Nobunagu Odu, ktorého neskôr zradil a prinútil ho spáchať seppuku.
Zrady
V roku 1579 obsadil hrad Jakami, ktorý patril Hideharovi Hatanovi, s prísľubom mierových podmienok pre Hideharu. Tým bol dosiahnutý cieľ Micuhideho a to aj napriek tomu, že Nobunaga nedodržal mierovú dohodu a nechal Hideharua popraviť. Toto sa nepáčilo rodine Hatano a krátko nato niekoľko z vazalov Hideharua zavraždilo matku Micuhideho Akečihoi (alebo jeho tetu). Situácia bola ešte podporovaná prostredníctvom niekoľkých verejných urážok Nobunagu, ktoré boli namierené na Micuhideho a zaregistrovali ich aj niekoľkí západní pozorovatelia. Micuhide obviňoval Nobunagu zo smrti svojej mamy a incidentu v Honnódži z 21. júna v roku 1582 a požadoval pomstu.
Bolo mu pripisované zabitie Nobunagu Odu; hoci Micuhide ho nezabil osobne, prinútil ho spáchať seppuku za jeho zradu, následkom ktorej bola zavraždená Micuhideho matka. Keď sa dozvedeli o vražde, Hidejoši a Iejasu Tokugawa sa ponáhľali, aby boli prví kto pomstí Nobunagu a zaujme jeho miesto. Hidejoši dostal Micuhideho prvý a Micuhideho spojenci ako Fudžitaka Hosokawa, ktorý sa stal príbuzným Micuhideho cez manželstvo, ho zradili. Micuhide prežil 13 dní, kým bol porazený Hidejošim v bitke pri Jamazaki. Hovorí sa, že Micuhide bol zabitý bambusovou kopijou sedliaka-bojovníka, ktorý sa vola Nakamura, no podľa iných povestí nebol zabitý, ale začal nový život ako kňaz pod menom Tenkai.
Rodinná línia
Rodina Akeči bola schopná dokladovať svoju líniu ku klanu Toki a od neho ku klanu Minamoto. Je potrebné poznamenať, že Joritomo Minamoto priniesol skazu klanu Taira rovnakým spôsobom ako Micuhide priniesol koniec Nobunagu, ktorý odvodzoval svoj pôvod od klanu Taira.
Micuhideho meč bol štýlu Tenšo; v skutočnosti Koširae Tenši navrhol Iaito ako repliku meča Micuhideho Akečiho.
Micuhide Akeči v beletrii
Pozri Ľudia z obdobia Sengoku v populárnej kultúre.
Július Zachar
Július Zachar (* 3. júl 1875, Banská Bystrica – † 18. apríl 1964, Gödöllő) bol právnik, vysokoškolský pedagóg.
Kleitomachos z Téb
Kleitomachos (Kleitomachos) bol jedným z najslávnejších športovcov v úpolových disciplínach v dejinách starovekého Grécka.
Les Halles (Rhône)
Les Halles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Bernières-d’Ailly
Bernières-d’Ailly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Les Halles (Rhône)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Bernières-d’Ailly
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Les Halles (Rhône)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Bernières-d’Ailly
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 252 obyvateľov (2009).
Les Halles (Rhône)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bernières-d’Ailly
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fridrich III. (Svätá rímska ríša)
'''Fridrich III. (V.) Habsburský''' (* 21. september 1415, Innsbruck, Rakúsko – † 19. august 1493, Linz) bol štajerský, korutánsky a kranský vojvoda (od r. 1435), rakúsky arcivojvoda (od r. 1457, ako Fridrich V.), nemecký kráľ (od r. 1440 ako Fridrich IV.) a rímsky cisár (od r. 1452 ako Fridrich III.), najstarší syn rakúskeho vojvodu Ernesta I. a jeho druhej manželky Cymburgis Mazovskej.
Pochádzal z leopoldovej línie Habsburgovcov. V mladosti dosiahol na svoju dobu pomerne dobré vzdelanie vo Viedenskom Novom Meste. Podľa súčasníkov nepôsobil nápadným dojmom, bol uzavretej a pokojnej povahy. Vzhľadom na to, že sa nerád zúčastňoval dvorských zábav, nebol veľmi obľúbený ani medzi šľachtou.
Na rímskom tróne
Vo svojich deviatich rokoch nečakane osirel a jeho výchovu zverili do poručníctva otcovho mladšieho brata Fridricha IV. Ako devätnásťročný sa ujal samostatnej vlády na rodových územiach. Po smrti svojho tútora v roku 1439 sa sám stal poručníkom jeho syna Žigmunda a keď v tom istom roku zomrel na vojenskom ťažení i kráľ Albrecht II. bol jediným, kto mohol prevziať vládu nad habsburskými dŕžavami a zaujať miesto na uvoľnenom rímskom tróne. Situáciu mu však skomplikovala svojím rozhodnutím rakúska šľachta, ktorá jeho požiadavku panovania akceptovala pod podmienkou, že sa kráľovnej-vdove Alžbete Luxemburskej nenarodí syn a dedič. No Fridrich sa na túto možnosť nespoliehal a využil vo svoj prospech pre krajinu nepriaznivú medzinárodnú situáciu. Narastajúce turecké nebezpečenstvo a hrozba bezvládia, počas ktorého by bola krajina vystavená veľkému ohrozeniu, prinútili kurfirstov nečakať a 2. februára 1440 zvolili Fridricha (ako Fridricha III.) za rímskeho kráľa.
Prvé roky vlády venoval úsiliu o konsolidáciu vnútorných pomerov v rakúskych krajinách, kde musel ako dočasný regent prekonávať odpor domácej opozície, ktorá sa proti nemu sformovala už na počiatku štyridsiatych rokov zo šľachty vernej zosnulému Albrechtovi II. Čoskoro musel zasahovať aj do vnútorných pomerov v osirelom českom i uhorskom kráľovstve.
V roku 1442 Fridrich podnikol korunovačnú jazdu, kde v Aachene mu bola 17. júna slávnostným obradom potvrdená hodnosť rímskeho kráľa.
Prvým habsburským cisárom
left|thumb|[[Pinturicchio|Bernardino di Betto, Kardinál Piccolomini s Fridrichom a Eleonórou Portugalskou, 15021507, freska, Katedrála Santa Maria Assunta, Siena]] Na výzvy pápeža Mikuláša V. Fridrich III. plánoval na prelome štyridsiatych a päťdesiatych rokov 15. storočia uskutočniť rímsku korunovačnú jazdu. Uskutočnila sa 19. marca 1452 a cisársku korunováciu spojil so sobášom s Eleonórou Portugalskou, ktorá sa konala o tri dni skôr. Fridrichova cisárska korunovácia bola zároveň poslednou z tých, ktoré od čias Karola Veľkého prebiehali v Ríme.
Po návrate z Ríma bol Fridrich nútený čeliť narastajúcemu odporu rakúskych stavov požadujúcich odstúpenie neprávom zadržiavaných rodových území a odovzdanie všetkých kráľovských majetkov, ktoré si Fridrich III. po smrti Albrechta II. uzurpoval. Konflikt hrozil prerásť do otvoreného boja. Fridrich sa v obave uchýlil vo svojej rezidencii vo Viedenskom Novom Meste. Povstalci mesto obľahli a až na nátlak niektorých ríšskych kniežat bol Fridrich ochotný uzavrieť 26. marca 1453 dohodu, ktorou sa zaviazal splniť všetky ich požiadavky. Ladislav, syn zosnulého Albrechta II., sa ujal rodových majetkov a po korunovácii českým kráľom nastúpil samostatnú vládu ako v Českom ako aj v Uhorskom kráľovstve.
Nové usporiadanie stredoeurópskeho priestoru
Daný stav pretrvával iba do zimy roku 1457, kedy v Prahe nečakane zomrel Ladislav. Tým sa otvorila cesta k úplne novému usporiadaniu pomerov v strednej Európe a Fridrichovi konečne cesta k rakúskemu vojvodstvu.
Stavy v Čechách a v Uhorsku odmietli cisárove návrhy a nenechali si vnútiť panovníka. V roku 1458 si v oboch kráľovstvách zvolili panovníkov z príslušníkov vlastného národa; v Čechách sa ním stal Jiří z Poděbrad a v Uhorsku Matej Korvín.
V tom istom roku, po prevzatí rakúskych rodových dŕžav, sa o svoje dedičské práva prihlásili bratranec Žigmund i Fridrichov mladší brat Albrecht VI. Po rokovaniach prišlo medzi nimi ešte v tom istom roku k dohode, podľa ktorej cisár získal Dolné Rakúsko, Albrecht Horné Rakúsko a Žigmundovi pripadli územia v Prednom Rakúsku. O tri roky nato ctibažný Albrecht túto dohodu napadol a požadoval na Fridrichovi väčší podiel na dedičstve. Fridrich bol opäť vystavený ohrozeniu, keď brat proti nemu vystúpil do otvoreného boja. S pomocou spojencov regrutovaných z Fridrichovej opozície a s prispením českého kráľa Jiřího z Poděbrad obľahol v nasledujúcom roku cisára v jeho rezidencii vo Viedni. Pod nátlakom bol Fridrich III. nútený odstúpiť Albrechtovi Dolné Rakúsko. No už v roku 1463 Albrecht zomrel keď podľahol morovej nákaze a sporné územia v Dolnom Rakúsku opäť pripadli Fridrichovi.
V roku 1466 sa cisár ako ochranca viery angažoval v krížovej výprave proti českému kráľovi, ktorú vyhlásil kardinál Enea Silvio Piccolomini (neskorší pápež Pius II. Spolu s uhorským kráľom Matejom Korvínom vtrhol do Čiech. Vypukla dlhotrvajúca uhorsko-česká vojna, počas ktorej sa Matej Korvín nechal v roku 1471 zvoliť za českého kráľa.
Koniec životnej cesty
V roku 1482 sa Fridrich III. dostal do otvoreného sporu s uhorským a českým kráľom Matejom Korvínom, ktorý v lete tohto roku vpadol do Rakúska a ovládol Dolné Rakúsko i s Viedňou, z ktorej učinil svoje druhé sídlo. Situácia sa zmenila po Korvínovej smrti v roku 1490, z čoho však už ťažil Fridrichov syn Maximilián I.
Na sklonku života Fridrichovým prvoradým cieľom bolo zabezpečenie nástupníctva svojho syna. Vyvinul mnoho diplomatického úsilia, ktoré slávilo úspech, keď bol Maximilián 16. februára 1486 vo Frankfurte nad Mohanom prijatý kurfirstami za rímskeho kráľa.
Cisár Fridrich III. zomrel v auguste 1493 vo svojom obľúbenom hrade v Linzi.
Rodinné pomery
Fridrich III. sa 16. marca 1452 v Ríme oženil s Eleonórou Portugalskou (14341467), dcérou portugalského kráľa Eduarda I. a Eleonóry Aragónskej, s ktorou mal päť detí (tri neprežili detský vek):
Hodnotenie panovníka Fridricha III.
Fridrich III. sa do historických záznamov zapísal ako málo razantný a viac-menej liknavý panovník. Narastajúce turecké ohrozenie a odpor magnátskej opozície a často i vlastných príbuzných ho neprinútili k rozhodným činom, ktoré by sa vyžadovali od panovníka v jeho postavení. Ironicky vyznieva hodnotenie zo strany niektorých historikov, že jeho najväčšou zásluhou bolo to, že dokázal prežiť všetkých svojich odporcov (Albrechta II., Fridricha IV., Ladislava Pohrobka, Albrechta VI., Juraja Poděbradského, Karola Smelého i Mateja Korvína). Napriek jeho nie príliš oslnivej vláde a nezáujmu o politické záležitosti (svoje aktivity radšej zamieraval na záľuby – astrológiu, alchýmiu a botaniku) svojmu nástupcovi zanechal krajinu v konsolidovanom stave a s vyjasnenými dedičskými nárokmi. S jeho menom je tiež spojený významný štátnický a dynastický akt – v roku 1453 všetkým príslušníkom rodu Habsburgovcov narodeným v legitímnych manželstvách priznal dedičný titul rakúskych arcivojvodov.
South African Open 1981
South African Open 1981 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 23. do 11. januára 1981  na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom meste Johannesburg. Titul v dvojhre získal Američan Vitas Gerulaitis, ktorý vo finále porazil krajana Borowiaka. Bol to jeho 18. titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Američan Terry Moor a Juhoafričan John Yuill, ktorí vo finále porazili americko-novozélandský pár Fritz Buehning, Russell Simpson.
Dvojhra mužov
🇺🇸 Vitas Gerulaitis vs. 🇺🇸 Jeff Borowiak 6-4 7-6 6-1
Štvorhra mužov
🇺🇸 Terry Moor / 🇿🇦 John Yuill vs. 🇺🇸 Fritz Buehning / 🇳🇿 Russell Simpson 6-3 5-7 6-4 6-7 12-10
Mothership
Mothership je kompilácia najväčších hitov anglickej rockovej skupiny Led Zeppelin, ktorú vydali vydavateľstva Atlantic Records a Rhino Entertainment 12. novembra 2007 v Spojenom kráľovstve a 13. novembra 2007 v Spojených štátoch. Album vyšiel v rovnaký deň, kedy sa úplný výber skladieb Led Zeppelin stal dostupným v internetových obchodoch vrátane iTunes. Obal albumu vytvoril umelec Shepard Fairey.
Piesne obsiahnuté na albume vybrali žijúci členovia Led Zeppelin Robert Plant, Jimmy Page a John Paul Jones tak, aby reprezentovali všetkých osem štúdiových albumov vydaných počas existencie skupiny. Okrem dvojdiskovej verzie sú k dispozícii aj „deluxe“ a „collector's“ (zberateľská) verzie, ktoré obsahujú aj DVD s rôznym, najmä koncertným materiálom zo skôr vydaného DVD Led Zeppelin (2003).
Disk 3
(DVD v Deluxe edícii) – výber z Led Zeppelin DVD
Umiestnenie, certifikácia, predaj
Album Mothership debutoval na 4. pozícii hitparády UK Albums Chart s 58 000 predanými kusmi, tiež debutoval na New Zealand Albums Chart na prvej pozícii a udržal sa na nej niekoľko týždňov. Album zároveň debutoval na siedmej pozícii americkej hitparády Billboard 200 s 136 000 predanými kusmi v prvom týždni predaja. Zatiaľ sa predalo cez 925 257 kópií albumu v Spojených štátoch a bol 2x certifikovaný ako platinový asociáciou RIAA.
Marcus Pacuvius
Marcus Pacuvius (220-130 pred Kr.) bol rímsky autor tragédii a maliar.
Pacuvius sa preslávil tiež ako maliar. Podľa Plínia Staršieho jestvovala jeho maľba v Herkulovom chráme na Forum Boarium.
Pacuvius tvoril až do veku 80 rokov, kedy uviedol na javisku hru súčasne so svojim mladým pokračovateľom, vtedy 30-ročným, Acciom. Posledné roky života strávil v ústraní v Tarente. Podľa podania Aula Gellia ho tu navštívil Accius na ceste do provincie Asie, aby mu predčítal drámu Atreus. Ide s najväčšou pravdepodobnosťou iba o povesť, podobne ako v prípade Caecilia a Terentia. Aulus Gellius uvádza aj Pacuviov epitaf, ktorý si údajne zložil sám a ktorý chváli za jednoduchosť a vážnosť.
Dielo
Zdá sa, že Cicero, ktorý sa na Pacuvia často odvoláva, ho považoval za najvýznamnejšieho rímskeho tragika. Úryvky citované Ciceronom ukazujú, že dramatik v svojej tvorbe polemizoval o etike aj o prírodných zákonitostiach, a že pochyboval o náboženstve v podobe, v akej jestvovalo v rímskom štáte. Pacuvius bol v tomto ohľade predchodcom básnika a filozofa Lucretia. Pacuviove hry pomohli rozviť latinský jazyk ako nástroj vhodný nielen pre filozofické úvahy, ale aj pre rečníctvo a historiografiu. Dramatikova invencia viedla k tomu, že sa u Pacuvia objavujú gramatické a štylistické novotvary, ktoré si vzal na mušku veľký satirik Gaius Lucilius aj neskorší autor satír Persius.
Galmuská tisina
Nachádza sa v katastrálnom území obce Spišské Vlachy v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1982 na rozlohe 55,9600 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: NPR je vyhlásená na ochranu typických lesných fytocenóz vápencovej časti Galmusu s rozptýleným výskytom tisu obyčajného (Taxus baccata L.) a ďalších chránených i ojedinelých druhov rastlín (napr. jelení jazyk celolistý).
Živanice
Živanice je obec v Česku v okrese Pardubice v Pardubickom kraji, nachádza sa tri kilometre juhozápadne od Lázní Bohdaneč a 10 km severozápadne od krajského mesta Pardubice. Obec sa skladá z troch miestnych časti – Živanice, Dědek a Nerad. Obec má 938 obyvateľov (2012).
Obec je súčasťou regionálneho zväzku obcí Bohdanečsko.
Podľa prof. Trávníčka pochádza názov obce pravdepodobne zo starého osobného mena Živaň, utvoreného z koreňa Živ.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o Živaniciach pochádza z roku 1226, kedy sa o nich zmieňuje list kláštora Doksanského; je však pravdepodobné, že Živanice boli založené v roku 1145.
V roku 1792 vznikol v obci požiar, pri ktorom zhorelo 9 domov aj staré obecné zápisy. V októbri 1866 podľa obecných zápisov prechádzal Živanicami cisár František Jozef I.. V septembri 1922 zažila obec veľkú slávu, keď sa tu zastavil prezident T. G. Masaryk.
V roku 1909 tu bola založená dnes už neexistujúca továreň na pieskové tehly, kde sa denne vyrábalo až 15 000 tehál.
Súčasnosť obce
V obci je aktívny Zbor dobrovoľných hasičov, ktorý usporadúva aj májové zábavy, pálenie čarodejníc, vinobranie a rôzne tanečné zábavy.
Doprava
Živanice ležia pri ceste II. triedy 333 z Přelouča do Lázní Bohadaněč (historicky staršia zástavba leží tesne na juh od tejto cesty). Podľa obecnej kroniky bola táto cesta dokončená v roku 1836 vtedy ako cesta z Kutnej Hory do Hradce Králové.
Od 1. septembra 2011 do Živanic jazdí linka č. 18 MHD Pardubice (tri spoje denne). Dňa 4. marca 2012 bol pridaný ďalší popoludňajší spoj.
Akademie věd České republiky
Akademie věd České republiky skrátene AV ČR je akadémia vied v Česku. Jej poslaním je „uskutočňovať základný výskum v širokom spektre prírodných, technických, humanitných a sociálnych vied“ podiaľa sa však aj na vzdelávaní a doktorandskom štúdiu. AV ČR bola zriadená zákonom č.283/1992 Sb. z roku ako nástupná organizácia zanikajúcej Československej akadémie vied. Na 54 pracovištiach pracuje viac než 8000 zamestnancov, polovica z nich vysokoškolsky vzdelaných vedeckých pracovníkov. Akademie je financovaná zo štátneho rozpočtu. Predsedom je od od 25. februára 2013 prof. Ing. Jiří Drahoš, DrSc., Dr. h. c.
História
AV ČR nadväzuje na činnosť Kráľovskej českej spoločnosti náuk, Českej akadémie vied a umení, Československej akadémie vied. Ako Akadémie věd České republiky začala svoju činnosť v januári 1993.
I. Oblasť vied o neživej prírode
Zaradeníe ústavov je nasledovné:
III. Oblasť humanitných a spoločenských vied
Zaradeníe ústavov je nasledovné:
Altran
Altran Technologies, SA (Euronext: ALT) je európska konzultantská spoločnosť, ktorá bola založená vo Francúzsku v roku 1982. Spoločnosť Altran ponúka konzultácie najmä pre špičkové technológie a inovácie, čo predstavuje takmer polovicu jeho obratu. Konzultácie v oblasti organizácie a informácií predstavujú tretinu obratu a zvyšok obratu pozostáva z konzultácií pre strategické riadenie a manažment. Na konci roku 2007 spoločnosť Altran vo všetkých svojich 150 dcérskych spoločnostiach zamestnávala 17 502 zamestnancov (vrátane 455 novoprijatých v roku 2007) a dosiahla ročný obrat 1 591,4 milióna eur, z čoho 57% bolo dosiahnutých mimo Francúzska.
Altran Engineering Academy
Altran Engineering Academy (AEA) je medzinárodná súťaž v rámci technických riešení Formule 1. Účastníci predkladajú technické projekty, ktoré by pomohli zvýšiť bezpečnosť, spoľahlivosť alebo výkon v nasledovných oblastiach: aerodynamika, hnacie jednotky, pretekárske a testovacie inžinierstvo, dizajn a analýza, dynamika vozidiel, kontrolný systém a elektronika, výskum a vývoj materiálov, snímače a testovacia technológia. V roku 2007 sa po prvýkrát zúčastnili AEA krajiny strednej a východnej Európy a hlavnú cenu v Paríži získal inžinier z Česka.
Zlúčenie s Capgemini
V roku 2020 sa firma zlúčila s koncernom Capgemini. A vytvorila zložku Capgemini engineering. V čase zlúčenia mala firma 46 tis. zamestnancov. Slovenská pobočka mala 40 zamestnancov.
Crion
Crion je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bilbao
Bilbao je najväčšie mesto v Baskicku, autonómnom spoločenstve v severnom Španielsku. Leží v Biskajskom zálive na rieke Nervión. Má 350 000 obyvateľov, s predmestiami 950 000. Mesto je administratívnym centrom provincie Baskicko. Bilbao je tiež priemyselné centrum – vyrábajú sa tu stroje, hlavne lode a ich súčasti, ďalej je tu zastúpený chemický a stavebný priemysel. Svetoznámou stavbou ktorá preslávila celé mesto je postmoderné Guggenheimovo múzeum od Franka Gehryho z roku 1997. V Bilbau sa taktiež nachádza gotická katedrála zo 14. storočia a rada ďalších sakrálnych stavieb a pamiatok.náhľad|[[Guggenheimovo múzeum v Bilbau]]
Geografia
Bilbao sa nachádza v blízkosti severného okraja Pyrenejského polostrova, asi 16 kilometrov od Biskajského zálivu. Mesto sa rozkladá na ploche 40,65 štvorcových kilometrov. Oficiálna priemerná nadmorská výška je 19 metrov, najnižšia 6 metrov a najvyššia 32 metrov. Mesto je obklopené obcami: Derio, Etxebarri, Galdakao, Loiu, Sondika a Zamudio zo severu; Arrigorriaga a Basauri zo západu; Alonsotegi z juhu; Barakaldo a Erandio z východu.
Ekonomika
Po priemyselnej kríze v roku 1980 bolo Bilbao nútené prehodnotiť svoje ekonomické základy. Mesto sa postupne pretransformovalo na služby. Bilbao je domovom mnohých firiem národného a medzinárodného významu, vrátane dvoch TOP 150 najväčších svetových firiem podľa časopisu Forbes: BBVA (#40) a Iberdrola (#122). HDP mesta na jedného obyvateľa bolo v roku 2005 – 26 225€ čo je výrazne nad priemerom krajiny- 22 152€. Podľa ekonomickej ročenky, najsilnejšie sektory sú stavebníctvo, obchod a cestovný ruch. Miera nezamestnanosti dosiahla v roku 2009 14,4%, priemer krajiny bol 18,01%. Napriek tomu to je najvyššia miera nezamestnanosti za posledných desať rokov.
Prístav:
Vandenberg Space Force Base
thumb|Satelitná snímka Vandenbergovej základne vesmírnych síl z roku 2020 thumb|Štart [[nosná raketa|rakety Delta IV Heavy zo štartovacieho komplexu 6 na Vandenbergovej základni, 28. august 2013]]
Bilbao
Ekonomika
Ťažba:
Vandenberg Space Force Base
Vandenberg Space Force Base (doslova: Vandenbergova základňa vesmírnych síl; IATA: VBG, ICAO: KVBG, FAA LID: VBG; do roku 2021 pod názvom Vandenberg Air Force Base ) je kozmodróm a základňa Vesmírnych síl Spojených štátov (United States Space Force) v Kalifornii.
Bilbao
Ekonomika
Železo je hlavnou a najrozšírenejšou surovinou nájdenou v Biskajskom zálive a jeho ťažba je právne chránená od roku 1526. Ťažba bola v minulosti hlavnou činnosťou v Bilbau a veľmi kvalitné minerály boli exportované do celej Európy. V 20. storočí, európske metropoly dovážali okolo 90% Biskajského železa. Aj keď I. a II. svetová vojna urobili z Bilbaa jedno z hlavných železiarských mocností, neskôr kríza vyvolala pokles aktivity.
Vandenberg Space Force Base
Vznik
V roku 1958 bola blízko staršej Vandenbergovej vojenskej základne v Kalifornii postavená novšia strelnice, ktorá získala označenie Vandenberg AFB, resp. Vandenberg Air Force Base. Celý komplex má rozlohu asi 400 km2. Je rozdelený na severnú a južnú časť cestou, ktorá smeruje k Tichému oceánu.
Bilbao
Ekonomika
Turizmus:
Slovenské národné divadlo
thumb|[[Historická budova Slovenského národnéhdivadla|Historická budova Slovenského národného divadla na Hviezdoslavovom námestí, sídlo Opery SND]] thumb|[[Nová budova Slovenského národného divadla|Nová budova Slovenského národného divadla]] thumb|Čelný pohľad na novú budovu Slovenského národného divadla
Slovenské národné divadlo je jednou z najvýznamnejších, tzv. erbových kultúrnych inštitúcií Slovenska. Svoje dejiny začalo písať krátko po vzniku prvej česko-slovenskej republiky v roku 1920. Sídli v Bratislave. Dnešné Slovenské národné divadlo je tzv. divadlom verejnej služby. Je tvorené troma zložkami so stálymi profesionálnymi súbormi: Činohra, Opera a Balet. Slovenské národné divadlo využíva v súčasnosti dve budovy: historickú budovu SND na Hviezdoslavovom námestí a novú budovu SND na Pribinovej ulici. Slovenské národné divadlo je divadlom repertoárového typu - teda na jeho repertoári je viacero inscenácií. Predstavenia sa počas divadelnej sezóny (približne od septembra do júna) konajú zväčša každý deň (opera a balet), respektíve každý deň okrem pondelka (činohra).
História
Po vzniku Česko-slovenskej republiky sa pomaly začala zhmotňovať myšlienka profesionálneho slovenského divadla. V roku 1919 poverili Družstvo SND založením Slovenského národného divadla. Družstvo SND uzavrelo zmluvu s riaditeľom Východočeskej spoločnosti Bedřichem Jeřábkem. Bol to práve jeho operný a činoherný súbor, ktorý v roku 1920 začal prevádzku všetkých troch súborov SND v budove bývalého Mestského divadla.
Bilbao
Ekonomika
Skutočná turistická vlna však prišla oveľa neskôr, po otvorení Guggenheimovo múzea v roku 1997. Po roku 1997 zaznamenalo Bilbao pokračujúci vzostupný turistický trend, ktorý vyvrcholil v roku 2009, kedy Bilbao navštívilo 615 000 turistov. Pre porovnanie, v roku 1995 prišlo do Bilbaa 25 000 turistov.
Slovenské národné divadlo
História
Opera Slovenského národného divadla začala svoju činnosť 1. marca 1920 inscenáciou opery Hubička českého skladateľa Bedřicha Smetanu. O deň neskôr činoherný súbor uviedol hru Aloisa a Viléma Mrštíkovcov Mariša. Balet Slovenského národného divadla debutoval inscenáciou baletu Coppelia od Léa Delibesa 19. mája 1920.
Bilbao
Ekonomika
V súčasnosti je Bilbao po San Sebastian druhé najnavštevovanejšie mesto v Baskicku. Väčšina turistov sú domáci návštevníci, prevažne z Madridu a Katalánska. Zo zahraničných turistov majú najväčšie zastúpenie Francúzi, Nemci a Taliani. Cestovný ruch vytvára približne 300 000 000€ ročne na Biskajskej HDP.
Obyvateľstvo
V roku 2013 žilo v Bilbau oficiálne 349 356 obyvateľov
Slovenské národné divadlo
História
Prvé predstavenie v slovenskom jazyku sa uskutočnilo až v máji 1920 uvedením jednoaktoviek Jozefa Gregora Tajovského - Hriech a V službe.
Bilbao
Obyvateľstvo
V roku 1530 malo Bilbao približne 65 000 obyvateľov. Od 19. storočia Bilbao zažívalo exponenciálny rast populácie vďaka industrializácii. Po vrchole 433 115 obyvateľov v roku 1982, sa niektoré obce osamostatnili.
Z celkového počtu 355,731 ľudí, ktorí mali bydlisko v Bilbau v roku 2009, len 114 220 (32,1%) sa tu aj narodili. Zvyšných 114 908 ľudí sa narodilo v iných biskajských mestách, zatiaľ čo 9 545 sa narodili v ďalších dvoch baskických provinciách. 85 789 ľudí prišlo zo zvyšku Španielska (hlavne Kastília-León a Galícia), a 33 537 je cudzincov. V Bilbau existuje 127 rôznych národností, aj keď 60 z nich tvorilo menej ako 10 ľudí. Najväčšie zahraničné komunity tvoria Bolívijčania a Kolumbijčania, s 4 879 resp. 3 730. Iné národnosti s viac ako 1 000 obyvateľov sú Rumuni (2 248), Maročania (2 058), Ekvádorci (1 832), Číňania (1 390), Brazílčania (1 273) a Paraguajčania (1 204)
Mesto, pamiatky a významné stavby
Centrum pôvodného historického osídlenia je na pravom brehu rieky Nervión, štvrť Casco Viejo (Staré Mesto, baskicky Zazpikaleak).
Slovenské národné divadlo
História
Prevažná časť repertoáru bola uvádzaná v češtine, pretože nebolo dosť slovenských hier, prekladov, hercov či spevákov. Prví slovenskí profesionálni herci - Andrej Bagar, Ján Borodáč a Oľga Borodáčová-Országhová, Jozef Kello a Gašpar Arbét vytvorili jadro Propagačného činoherného súboru SND. Tomuto súboru sa vravelo aj Marška, z nem. slova Marschkompanie - pochodujúca čata. V rokoch 1921 - 1922 vykonával zájazdovú činnosť po slovenskom vidieku a hral po slovensky.
Bilbao
Mesto, pamiatky a významné stavby
V štvrti stojí niekoľko stavieb stredovekého pôvodu:
Školstvo
Baskicko má dvojjazyčný vzdelávací systém, študenti si môžu vyberať medzi štyrmi jazykovými modelmi, ktoré sa líšia v prevahe baskičtiny alebo španielčiny ako hovoreného a písaného jazyka používaného na hodinách.
Vysoké školy:
Slovenské národné divadlo
História
Súbory SND pôvodne hrali v troch divadelných budovách - súbor činohry hral v budove Divadla Pavla Országha Hviezdoslava na Laurinskej ulici a na Malej scéne Slovenského národného divadla na Dostojevského rade. Opera a balet sídlili v historickej budove na Hviezdoslavovom námestí. V prvom štvrťroku 2007 sa SND presťahovalo do novej budovy SND na Pribinovej ulici č. 17, v ktorej pod jednou strechou (od 14. apríla 2007) hrajú všetky tri súbory v troch divadelných priestoroch - opernej a baletnej sále, činohernej sále a v experimentálnom štúdiu. Tieto tri divadelné priestory poskytujú spolu zhruba 1 700 miest pre divákov. Okrem novej budovy SND naďalej využíva aj historickú budovu, kde striedavo účinkuje opera, balet i činohra. Divadlo Pavla Országha Hviezdoslava bolo neskôr odpredané mestu Bratislava, v Malej scéne sídli Divadlo Malá scéna STU.
Bilbao
Cestná doprava
V meste sa nachádza 13 mostov spájajúcich obe strany rieky. Bilbao je napojené na európsku cestnú sieť AP-8. So severnou časťou Španielska je mesto spojené ďialnicou A-8, s juhom a ostatkom krajiny dialnicou AP-68.
V meste a jeho okolí sa nachádza viacero dialničných tunelov ktoré zabezpečujú plynulú dopravu v meste i mimo neho.
Lodná doprava
Prístav v Bilbau je štvrtý najrušnejší prístav v krajine po prístavoch Algeciras, Barcelona a Valencia.
Svojou rozlohou je najväčší prístav v Španielsku.
Rok 2007 v číslach:
Spoločnosť Brittany Ferries zabezpečuje trajektovú dopravu z neďalekého Santurtzi do Britského Portsmouthu.
Metro
Metro v Bilbau bolo otvorené 11. novembra 1995. Ročne prepraví viac ako 85 000 000 cestujúcich. Má 2 linky, ktoré spájajú oba brehy Bilbaa a jeho metropolitnej oblasti. V súčasnosti sa uvažuje nad treťou linkou metra ktorú ale brzdí nedostatok financií.
Autobusová doprava
Bilbao má 43 autobusových liniek, 28 pre normálne autobusy, sedem pre mikrobusy ktoré premávajú prevažne v častiach mesta, kde sa normálne autobusy nedostanú a osem nočných liniek. Okrem 43 klasických, existuje viac ako 100 autobusových liniek, ktoré spájajú Bilbao s takmer každým sídlom v zálive. Hlavná autobusová stanica – Termibus sa nachádza v západnej časti mesta, v blízkosti štadióna San Mamés.
Prímestská železničná doprava
K dispozícii je 7 prímestských železničných liniek prevádzkovaných troma rôznymi spoločnosťami:
Renfe (štátny dopravca) prevádzkuje 3 linky v metropolitnej oblasti Bilbaa:
C1, Bilbao-Abando-Santurtzi
C2, Abando-Muskiz
C3, Abando-Orduña
FEVE (úzkorozchodná železnica) prevádzkuje jedu linku:
EuskoTren (železničná sieť Baskicko), prevádzkuje tri linky:
Bilbao-Lezama
Atxuri-Ermua
Atxuri-Bermeo.
Spoločnosť EuskoTren je najmladšia (2002) spomedzi týchto troch spoločností a do roku 2020 plánuje rozšíriť svoju sieť liniek.
Šport
Hlavný futbalový klub je športový klub, bežne známy ako Athletic Bilbao. Hrá na novom štadióne San Mamés, ktorý bol otvorený v roku 2013 a má kapacitu 53 332 divákov. Athletic Bilbao bol jedným zo zakladajúcich členov španielskej futbalovej ligy – vyhral ju osemkrát. Jeho červené a biele pruhované zástavy možno vidieť po celom meste. Athletic je známy pre svoju baskickú politiku. Za klub môžu hrať iba hráči ktorí pochádzajú alebo majú jasnú súvislosť k Baskicku.
Hlavným basketbalový tím je Bilbao Basket, ktorý hrá v Liga ACB. Ich domovským štadiónom je Bilbao Arena.
Vandenberg
Vandenberg je holandsko-flámske priezvisko, ktoré znamená "z hôr", "z vrchov", môže byť:
4377 Koremori
4377 Koremori je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil Cuneo Niidžima, Takeši Urata 4. apríla 1987.
Zoznam opier
Zoznam opier podľa abecedy.
A
Hore
B
Hore
C
Hore
Č
Hore
D
Hore
E
Hore
F
Hore
G
Hore
CH
Hore
I
Hore
J
Hore
K
Hore
L
Hore
Ľ
Hore
M
Hore
N
Hore
O
Hore
P
Hore
Š
Hore
T
Hore
U
Hore
V
Hore
W
Hore
X
Hore
Y
Hore
Z
Hore
Ž
Hore
Adam Hall
Adam Hall (* 14. august 1980, Kalamazoo, Michigan, USA) je bývalý americký hokejový útočník. Meria 188 cm a váži 94 kg (2006). Hrá na poste pravého krídelníka a strieľa pravou rukou.
Klubový hokej
Bol draftovaný v druhom kole draftu v roku 1999 klubom Nashville Predators. Po štyroch rokoch pôsobenia na Michigan State Unversity dostal šancu v AHL, konkrétne nastupoval za Milwaukke Admirals. V sezóne 2001/02 dostal šancu v klube NHL Nashville Predators, odohral zaň jeden zápas v ktorom si pripísal jednu asistenciu. Celú sezónu 2002/03 odohral v tíme Predators, pripísal si 28 bodov v 79 zápasoch. Počas lockoutu v NHL počas sezóny 2004/05 Hall hral za klub KalPa v fínskej najvyššej hokejovej súťaži. 19. júla 2006 ho vymenili do New York Rangers. V drese Rangers odohral 49 zápasov a ešte tú istú sezónu ho vymenili do klubu Minnesota Wild za Pascala Dupuisa. 1. októbra 2007 podpísal jednoročnú dvojcestnú zmluvu s klubom Pittsburgh Penguins.V lete 2008 podpísal ako voľný hráč zmluvu s tímom Tampa Bay Lightning.
Reprezentácia
Hall reprezentoval USA na piatich majstrovstvách sveta za sebou - v roku 2003, 2004, 2005, 2006 a 2007. Bol tiež súčasťou reprezenácie na svetovom šampionáte juniorov v rokoch 1999 a 2000.
Hagenthal-le-Bas
Hagenthal-le-Bas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moiré (Rhône)
Moiré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Auvergne-Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Frontón
thumb|Frontón budovy Gréckej národnej akadémie v Aténách Frontón je architektonický prvok klasickej rádovej architektúry. Je to štítový nadstavec, umiestnený väčšinou nad oknom alebo portálom (častý v klasicizme).
Ak je umiestnený nad oknami, označuje sa ako suprafenestra, ak nad dverami či bránou ako supraporta.
Ars-sur-Moselle
Ars-sur-Moselle môže byť:
Jozef Buček
Mgr. Jozef Buček (* 6. mája 1960, Košice) je bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky za stranu SMER-SD.
Životopis
Jozef Buček absolvoval v roku 1984 Pedagogickú fakultu UPJŠ v Prešove. Do roku 1992 pracoval ako učiteľ a riaditeľ základnej školy. Od roku 1992 do 1994 bol obchodným riaditeľom UPRAKO a.s. Košice a od 1994 do 2002 generálnym riaditeľom UNIKO a.s. Košice.
Od 29. novembra 2006 sa stal splnomocnencom vlády pre zabezpečenie vstupu SR do Schengenského priestoru. Od 19. augusta 2009 bol splnomocnencom vlády pre integrovaný záchranný systém (IZS).
Vo voľbách v roku 2010 bol opätovne zvolený za poslanca za SMER-SD. Stal sa členom výboru NR SR pre obranu a bezpečnosť, osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS a vedúcim stálej delegácie NR SR v Zhromaždení Západoeurópskej únie.
Od roku 2016 do roku 2020 bol poslanec NR SR zvolený za stranu SMER-SD. Kandidoval na 50. mieste. Dostal 1 753 platných prednostných hlasov. Bol overovateľom výboru NR SR pre obranu a bezpečnosť a podpredsedom osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti Vojenského spravodajstva. Do parlamentu sa dostal v apríli ako náhradník po odstúpení Jána Počiatka.
4423 Golden
4423 Golden je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavil Indiana University 4. apríla 1949.
Emil František Burian
Emil František Burian (* 11. jún 1904, Plzeň – † 9. august 1959, Praha) bol český básnik, publicista, spevák, herec, hudobník, hudobný skladateľ, dramaturg, dramatik a význačný režisér.
Život
Narodil sa v Plzni, kde bol jeho otec spevák. Dostal sa v Prahe na konzervatórium, do jeho majstrovskej školy.
V roku 1923, t. j. Vo svojich devätnástich rokoch, vstúpil z presvedčenia do KSČ, čo ovplyvnilo jeho ďalšiu činnosť, ktorá bola často až agitačná. náhľad|Burianov Voiceband mal v Siene veľké úspechy Roku 1927 založil hudobne recitačný súbor Voice-band.
V sezóne 1930/31 ho angažoval riaditeľ Antonín Drašar ako režiséra do divadla v Olomouci, kde Burian využíval aj svoj voiceband a sám sa tiež uplatnil ako jazzový spevák. V druhej polovici roka 1931 sa vrátil Burian krátko do Brna do Zemského divadla.
V roku 1941 bol zatknutý a celý zvyšok druhej svetovej vojny prežil v koncentračných táboroch. Najprv bol v Terezíne, potom v Dachau a nakoniec v Neuengamme (predmestie Hamburgu), tu pracoval v továrni s vojnovou výrobou, vo voľnom čase sa, podľa svojich spomienok, podieľal na organizovaní ilegálnych kultúrnych relácií pre väzňov. 3. mája 1945 sa mu za dramatických okolností podarilo zachrániť sa z lode Cap Arcona po spornom útoku britského kráľovského letectva RAF.
Po vojne založil ešte divadlo D 46 a D 47, mimo týchto divadiel riadil ešte tri brnianske scény a karlínsku operetu, ktoré boli združené do tzv. Družstva divadla práce.
Vo voľbách roku 1948 bol zvolený do Národného zhromaždenia za KSČ vo volebnom kraji Kladno. Zasadal tu do konca funkčného obdobia, teda do roku 1954.
Roku 1951 potom, čo hrozil bezprostredný zánik jeho divadla, previedol svoje D 51 do zväzku Česko-slovenskej armády, a to sa potom stalo Armádnom umeleckým divadlom. V roku 1955 z armády odišiel a toto divadlo premenoval opäť na D 34.
V povojnovej dobe sa stal jedným z popredných účastníkov nastupujúcej nomenklatúry komunistickej kultúry. Patril však k osobnostiam, ktoré boli do značnej miery režimu nepohodlné a nevypočítateľné a bol často kritizovaný sprava aj zľava. Krátko riadil týždenník Kulturní politika, v ktorom pôsobil rad neskôr známych novinárov – Antonín Jaroslav Liehm, Stanislav Budín a i.
V roku 1954 bol menovaný národným umelcom.