cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Distribuovaný výpočet
Výpočet sa dá distribuovať buď na úrovni operačného systému s presmerovaním softvérových vlákien na iných členov výpočtového clustera, alebo priamo v réžii programu, ktorý sa nainštaluje v podobe mnohých klientov na každý z počítačov tvoriacich výpočtový cluster.
Medzi typické výpočty, ktoré je vhodné riešiť ako distribuované, patrí analýza veľkého množstva štatistické dáta, „spätné inžinierstvo“ DNA, modelovanie štruktúry bielkovín, generovanie fraktálov, alebo skúmanie vesmírneho vlnenia na prítomnosť rádiového signálu mimozemšťanov (SETI). Najznámejšou infraštruktúrou pre distribuované výpočty je program BOINC.
Ruženec
Ruženec môže byť:
Sinabelkirchen
Sinabelkirchen je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Weiz.
Jednotná socialistická strana Nemecka
thumb|Logo SED
Sinabelkirchen
Žije tu 3893 obyvateľov (1.1.2007).
Jednotná socialistická strana Nemecka
Jednotná socialistická strana Nemecka (nemecky: Sozialistische Einheitspartei Deutschlands - SED) vznikla v roku 1946 zlúčením Komunistickej strany Nemecka (KPD) a Sociálnodemokratickej strany Nemecka (SPD) v sovietskom sektore okupovaného Nemecka.
Po vzniku Nemeckej demokratickej republiky (NDR) v 1949 sa stala štátostranou, ktorá vládla až do zániku NDR v roku 1990. Bola pretransformovaná do Strany demokratického socializmu PDS, ktorá sa v roku 2005 zmenila na Die Linkspartei (Strana Ľavice). Vedúca úloha SED bola zakotvená v ústave NDR. Hlavou štátu bol predseda Štátnej rady NDR, ktorý bol zároveň aj predsedom (generálnym tajomníkom) SED. Prvým predsedom bol Wilhelm Pieck, ktorý ako prvý a posledný používal titul Prezident NDR. V rokoch 1954–1971 vládol Walter Ulbricht. Dlhoročným (3. máj 1971 - 18. september 1989) predsedom bol Erich Honecker. Posledným predsedom pred pádom komunizmu bol Egon Krenz, ktorého potom vystriedal Gregor Gysi. SED ovládala NDR aj pomocou obávanej východonemeckej tajnej polície Stasi. Politika SED bola podobne ako ostatné komunistické strany vo východnej Európe pod silným vplyvom Komunistickej strany Sovietskeho zväzu.
Pevninová bríza
Pevninová bríza je suchý vietor vejúci z pevniny na more prevažne v noci. Typickou formou brízovej cirkulácie sú pobrežné vetry smerujúce cez deň na pevninu, keď sa povrch súše zahrieva pôsobením slnečného žiarenia rýchlejšie ako vodná plocha. V dôsledku toho dochádza k stúpaniu vzduchu nad pevninou, na ktorého miesto v spodnej vrstve prúdi vzduch od mora. V noci má prúdenie opačný charakter.
NGC 2491
NGC 2491 je galaxia v súhvezdí Malý pes, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 15. novembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.8.
Portrétna fotografia
thumb|[[John William Draper: daguerrotypia jeho sestry Dorothy Draper (jún 1840); jedna z najstarších portrétnych fotografií ženy na svete]] Portrétna fotografia je zachytenie podoby jednej alebo viacerých osôb na fotografiu, v ktorej prevláda tvár a jej výraz. Cieľom je, aby fotografia zobrazila podobu, osobitosť alebo tiež jej náladu. Rovnako ako ostatné spôsoby portrétovania, zameriava sa fotografia predovšetkým na tvár osoby, ale na snímke môže byť aj telo a doplňujúce pozadie. Portrét nie je náhodná snímka, ale komponovaný obraz osoby v statickej pozícii. Portrét často zobrazuje osobu hľadiacu priamo do kamery.
História
Portrétna fotografia existovala od vynálezu fotoaparátu. Bola často lacnejšia, prístupnejšia a rýchlejšia ako technika portrétnej maľby. K veľkému rozšíreniu došlo s vynálezom daguerrotypie. Fotografické štúdiá vznikali vo všetkých väčších mestách po celom svete. Štýl týchto raných diel zodpovedá vtedajším technickým požiadavkám: 30 sekundová expozícia, maliarske a estetické požiadavky. Pre dlhotrvajúce nehybné zotrvanie pred kamerou pri výrobe daguerrotypií a kalotypií boli potrebné rôzne podpierky pre hlavu a telo.
Súčasnosť
thumb|Typický príklad súčasného rodinného portrétu.. Súčasní zahraniční umelci Cindy Sherman, Barbara Kruger, Mitch Kern a ďalší používajú portrétne fotografie ako prostriedok pre sociálnu kritiku.
Le Châtellier (Orne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Majstrovstvá sveta v boxe 2011
Majstrovstvá sveta v boxe 2011 sa konali v športovej hale Heydara Aliyeva v Azerbajdžane, v hlavnom meste Baku od 22. septembra do 10. októbra 2011. Súťaž prebiehala pod dohľadom svetového riadiaceho orgánu pre amatérsky box, AIBA. Nadväzovali na najväčšie majstrovstvá sveta v boxe ktoré sa konali v roku 2009 v Taliansku. Tieto majstrovstvá sveta slúžili ako kvalifikácia na letné olympijské hry 2012 v Londýne. Prišlo 685 boxerov zo 127 krajín.
Saint-Geniez
Saint-Geniez je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Ľudovít Bavorský
Ľudovít Bavorský môže byť Ľudovít IV. (Svätá rímska ríša) alebo ktorýkoľvek, najmä neskorší, vojvoda či kráľ Bavorska menom Ľudovít, pozri Zoznam vládcov Bavorska.
Saint-Geniez
Poloha
Saint-Geniez má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Geniez má 90 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Vysoká (okres Mělník)
Vysoká je obec v Česku v okrese Mělník v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 841 obyvateľov, z toho 432 mužov a 409 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 38,2 roka, ženy 40,3 roka).
Východotimorské obehové mince
Východotimorské obehové mince alebo východotimorské centavá/východotimorské centavo sú mince vydávané východotimorskou centrálnou bankou od roku 2003.
Americký dolár je jediným zákonným platidlom Východného Timoru od roku 2000. V tomto roku prešlo územie Východného Timoru pod správu Spojených národov a dolár nahradil dovtedy používanú indonézsku rupiu. Od roku 2003 vydáva východotimorská centrálna banka vlastné mince.V každodennom platobnom styku sa používajú súbežne mince amerického dolára a východotimorské mince. Miestne mince nemajú svoj vlastný ISO kód, ich jediným poslaním je dopĺňať mince dolára.
Nominálne hodnoty
Zmluva medzi Východným Timorom a USA upravuje vzťah medzi východotimorskými obehovými mincami a americkými. Jeden dolár je tvorený stovkou východotimorských centavo. Východotimorské mince majú rovnaké nominálne hodnoty ako mince centu doláru (1, 5, 10, 25, 50 centavos).
Xubuntu
250px|right|thumb|Xubuntu 8.04 250px|right|thumb|Xubuntu 7.04 [[AbiWord a Gimp ]] 250px|right|thumb|Xubuntu 6.06
Xubuntu je jedna z oficiálnych derivácii Linuxovej distribúcie Ubuntu. Používa jadro rovnaké ako pôvodné Ubuntu, ale namiesto grafického rozhrania Gnome používa Xfce. Prvá stabilná verzia, Dapper Drake, vyšla 1. júna 2006 pod označením 6.06 LTS. Neskôr bola aktualizovaná na verziu 6.06.1 LTS. Prvýkrát sme sa však mohli stretnúť s Xubuntu po vydaní Ubuntu 5.10, keď sa dalo Xubuntu doinštalovať pomocou meta-balíka z Ubuntu, Kubuntu alebo Edubuntu.
Xubuntu má 6-mesačný vývojový cyklus, identický s ostatnými deriváciami. Jeho veľkou výhodou je rýchlosť a nenáročnosť - na starších počítačoch pracuje svižnejšie ako Ubuntu. Z derivácií Ubuntu pracuje svižnejšie ako všetky, s výnimkou Lubuntu. Xubuntu tak isto kladie dôraz na využívanie čisto GTK+ aplikácií, kde je to len možné.
Inštalácia Xubuntu
Zaslanie cez ShipIt program nie je možné, na rozdiel od väčšiny ostatných oficiálnych derivácii.
Kúpenie CD cez slovenské stránky Linuxos.sk alebo Ubuntu.kayle.sk
Upgrade zo starších verzií
Pomocou repozitárov
Inštalácia softvéru
Xubuntu sa dá jednoducho rozšíriť pomocou apt-get, pričom je hneď prítomný grafický nástroj Synaptic. Xubuntu je zároveň jediná derivácia, ktorá má metabalík build-essentials, kde je zahrnutý najdôležitejší softvér pre kompilovanie zo zdrojových kódov. Xubuntu používa rovnaké balíčky, ako ktorákoľvek iná oficiálna derivácia Ubuntu.
Neslobodný softvér
Xubuntu je ako ostatné ubuntu distribúcie debianovského typu a to znamená silný príklon k slobodnému softvéru. Neslobodný softvér nie je primárne prítomný v tejto distribúcii. Dôvodom sú licenčné zmluvy. Doinštalovanie neslobodného softvéru, ako napríklad niektoré multimediálne kodeky alebo Flash Player, urobíte priamo v aplikácii Synaptic. Niektoré programy, opierajúce sa o aj proprietárny softvér, majú však tieto vlastnosti v štandardných deb balíčkoch vypnuté. Príkladom môže byť nástroj na prístup do databáz tOra, ktorý keď chceme používať aj na prístup do proprietárnej databázy Oracle, musíme ho inštalovať trošku zložitejším spôsobom.
Xfce 4.4
Odľahčené rozhranie, ktoré pracuje rýchlejšie ako KDE alebo Gnome. Zároveň má však menej funkcií a jednoduchšie programové vybavenie. Xfce má množstvo pluginov, ktoré sa dajú taktiež doinštalovať cez Synaptic. Doinštalovaním Xfce do ktorejkoľvek oficiálnej distribúcie Ubuntu vlastne dostaneme plnohodnotné Xubuntu, a pritom sa nepoškodí predchádzajúca distribúcia. Pri prihlasovaní si môžeme vybrať, aké grafické rozhranie chceme použiť. Je teda možné nainštalovať všetky oficiálne distribúcie založené na Ubuntu na jednom oddieli pevného disku.
Rosomák severský
Rosomák severský (iné názvy: rosomák sibírsky, rosomák tajgový, staršie: rosomach (?)sibírsky, zastarano: mnohožráč; lat. Gulo gulo) je jediný recentný druh z rodu rosomák (Gulo).
Výskyt
Vyskytuje sa v severnej Eurázii (od Nórska po Kamčatku), na Aljaške, v Kanade a čiastočne v USA.
Charakteristika
Je dlhý 65-105 cm a váži 8-14 kg, je to teda značne veľký druh lasicovitých. Samec je väčší ako samica. Celkovým výzorom pripomína medveďa, najmä preto, že je zavalitý, silný. Má silné čeľuste, svalnaté nohy a široké chodidlá - to všetko mu pomáha premôcť korisť a rozdrviť potravu. Srsť je černastohnedá, dlhá a hustá, pričom na boku má od pliec po zadok bledý pás a na hrudi máva bielu škvrnu. Vytvára si brlohy medzi koreňmi či skalami alebo nory v snehu. Živí sa mäsom (jelene, zajace, myši, vtáky), vajciami a plodmi.
Mouzeil
Mouzeil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Oto Tomeček
PhDr. Oto Tomeček, PhD. (* 2. júl 1974, Banská Bystrica) je slovenský historik a vysokoškolský pedagóg pôsobiaci na Katedre histórie Fakulty humanitných vied Univezity Mateja Bela v Banskej Bystrici, syn Otta Tomečka.
Životopis
Základnú a strednú školu navštevoval vo svojom rodisku v Banskej Bystrici. Po absolvovaní gymnázia v roku 1992 študoval v rokoch 1992 – 1997 na Fakulte prírodných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici dvojodbor geografia – história.
Od roku 1997 pracuje ako vysokoškolský pedagóg na Katedre histórie Fakulty humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, kde vedie nasledovné kurzy: historická geografia, historická demografia, dejiny správy a dejiny umenia. Od roku 2008 prednáša tiež na Katedre európskych kultúrnych štúdií Fakulty humanitných vied Univerzity Mateja Bela predmet politická historická geografia strednej Európy.
Je členom Slovenskej historickej spoločnosti pri SAV v Bratislave a členom redakcie vedeckého časopisu pre historické vedy Acta historica Neosoliensia.
Vo svojej vedeckovýskumnej činnosti sa zameriava na historickú geografiu Slovenska, predovšetkým na vývoj odboru, humánnu historickú geografiu Slovenska (vývoj osídlenia, obyvateľstva a cestnej siete), politickú historickú geografiu (historické hranice menších územných celkov), regionálne dejiny mesta Banská Bystrica a jeho zázemia do polovice 19. storočia a dejiny uhliarstva na Slovensku. Je úspešným riešiteľom viacerých grantových úloh a autorom viac ako 50 publikačných výstupov vydaných na Slovensku a v zahraničí. Autorsky sa podieľal na príprave monografií obcí Donovaly (2002), Brusno (2004) a Slovenská Ľupča (2010).
Rosetta@home
Rosetta@home je distribuovaný projekt využívajúci počítače pripojené do siete Internet pomocou infraštruktúry BOINC prevádzkovaný Baker laboratory, University of Washington.
NGC 2492
NGC 2492 je galaxia v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. decembra 1827.
Rosetta@home
Je zameraný na predpovedanie trojrozmerných tvarov rôznych proteínov. Modelovaním jednotlivých bielkovinových reťazcov sa snaží objaviť tvar s najnižším energetickým obsahom, ktorý by mal dosiahnuť skutočný proteín v bunke. Hotové modely posiela do medzinárodnej proteínovej databanky. Tie sú zadarmo prístupné širokej vedeckej obci určené na ďalší výskum. Projekt si sľubuje mnohoraké využitie. Napríklad pri objavovaní vhodných účinných liekov pre mnohé choroby ako sú malária, AIDS, rakovina, Alzheimerova choroba a iné choroby súvisiace s proteínmi a poškodením DNA. Prakticky urýchli prísun nových poznatkov o biochemických procesoch.
NGC 2492
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.8.
De Panne
De Panne je belgická obec na pobreží Severného mora vo Flámskom regióne v provincii Západné Flámsko.
Obyvateľstvo
Obec má približne 10 614 obyvateľov (2010).
Časti obce
Od 1. januára 1977 obec De Panne pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Vila
Vila môže byť:
Egon Hostovský
Egon Hostovský (* 23. apríl 1908 – † 7. máj 1973), bol český spisovateľ.
Stručný životopis
Vyštudoval gymnázium v Náchode (1927), potom začal študovať filozofiu v Prahe, roku 1929 prešiel na univerzitu do Viedne, ale štúdium čoskoro zanechal. Roku 1930 sa vrátil do Prahy, kde pracoval v niekoľkých nakladateľstvách ako nakladateľský redaktor. V roku 1937 sa Hostovský stal úradníkom česko-slovenského ministerstva zahraničia, roku 1939 pracovne odcestoval do Bruselu, odkiaľ po okupácii Čiech a Moravy (15. marca 1939) emigroval do Paríža, po jejho dobytí do Portugalska a roku 1941 do USA, kde bol zamestnaný v New Yorku na česko-slovenskom konzuláte. Po druhej svetovej vojne sa vrátil do Česko-Slovenska, kde znova pracoval na ministerstve zahraničia. Roku 1948 odišiel do Dánska, potom do Nórska a nakoniec do USA, kde pracoval najprv ako učiteľ češtiny, neskôr ako novinár a redaktor rádia Slobodná Európa.
Dielo
Jeho tvorba je ovplyvnená jeho židovským pôvodom a dvojitou emigráciou. Jeho hrdinovia zápasia so zlom, sú vinou politického vývoja nútení odísť z vlasti, hľadajú stratené istoty a korene.
Tvorbu pred prvou emigráciou ovplyvnil expresionizmus.
Saint-Jacques
Saint-Jacques môže byť:
Ploské (okres Košice-okolie)
Ploské je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Dejiny
Prvá známa písomná zmienka o obci Ploské nie je presne datovaná. Je známe, že bola uvedená pred rokom 1299 v nedatovanom mandáte kráľa Ondreja III. Ploské je zapísané ako poss. Lapuspatak Tamojší feudáli sú označovaní predikátom „de Lapuspataky“.
Obec sa nachádzala na dôležitej severovýchodnej trase pri rieke Torysa. Keď sa v roku 1304 delil Drienov, listina sa zmieňuje o ceste smerujúcej na Ploské (versus Lapuspotok). V roku 1309 pri opise zeme Sokoľ sa pripomína cesta prichádzajúca z Ploského. Na základe týchto záznamov v dôležitých listinách je samozrejmé, že cez Ploské nešla len dôležitá cesta, ale aj samotná obec mala mimoriadny význam. Sídlili tu feudálny páni a pravdepodobne koncom 13. storočia tu začali aj s výstavbou kostola, o ktorom máme zachovanú prvú písomnú zmienku z roku 1309. V tom čase tu pôsobil farár Myke. O ňom sa zachovala aj ďalšia písomná zmienka, konkrétne z roku 1318.
Už v rokoch 1332 – 1335, z ktorých sa zachovali záznamy o výbere pápežských desiatkov, tu slúžil farár Mikuláš. Podľa záznamov portálneho súpisu Šarišskej stolice bolo v roku 1427 v Ploskom 30 port územia. Toto sa delilo na dve presné polovice, ktoré vlastnili Tomáš z Ploského a Žigmund z Ploského. Nasledujúce 16. storočie však pre obec znamenalo úpadok. Desiatkový súpis z roku 1565 uvádza, že tu žilo iba 7 poddaných sedliakov a 5 želiarov, čiže iba 12 poddaných. Rozloha sa v roku 1567 udáva len 4 porty.
Podľa súpisu domov z roku 1598 ich tu bolo 25. Podľa spomínaného desiatkového súpisu z roku 1565 mala väčšina z 12 poddaných osobné mená slovenského pôvodu. Dve mená boli maďarského pôvodu a tri neistého. Vieme, že v druhej polovici 17. storočia boli Ploské slovenskou dedinou a rozprávalo sa tu slovensky. Konštatovať to môžeme na základe dokumentov z roku 1674. Vtedy bol v Košiciach urobený odhad spišskej komory majetkov, ktoré získal Ladislav Károly po Melicharovi Kecerovi z Ploského.
V latinsky písanom dokumente sa uvádzajú štyri opustené sessie takto: Szomkovszka, Vargovszka, Seczovszka a Kompovszka. Národnostné zloženie obyvateľov obce potvrdzuje aj súpis z roku 1715, podľa ktorého v Ploskom bývalo 7 poddanských rodín a 6 z nich malo mená slovenského pôvodu. Lexikón osád z roku 1773 píše tiež o Ploskom ako o slovenskej dedine.
Prvá škola v Ploskom sa spomína už v roku 1513. Bola to škola farská, ktorá onedlho za protestantizmu zanikla. Hodnoverné správy potom máme až do začiatku 19. stroročia. V roku 1859 vyučoval na miestnej ľudovej cirkevnej škole učiteľ Andre Kmec a mal 65 žiakov. V školskom roku 1893/ 94 vyučoval učiteľ Štefan Bic 116 žiakov. V roku 1904 bol učiteľom Štefan Lebenský, ktorý učil 62 žiakov. V šk. roku 1918/ 1919 jeden učiteľ vyučoval 90 žiakov. V šk. roku 1932/ 1933 bola v Ploskom r. kat. ľudová škola koedukačná v novej budove. Mala dve učebne a jeden kabinet. Vyučovali dvaja učitelia 118 žiakov, z nich bolo 110 r. kat.
Hannibal Barkas
Hannibal Barkas (* 247 pred Kr. – † c. 183 pred Kr.) bol kartáginský politik a štátnik, ktorému sa dostalo uznanie ako jednému z najlepších vojenských stratégov a veliteľov.
Život
Narodil sa pravdepodobne v Kartágu. Bol synom vojvodcu Hamilkara Barkasa a brat Hasdrubala Barkasa. Ako deväťročný prisahal pred oltármi bohov, že sa nikdy nestane priateľom Ríma. Bol najlepší medzi jazdcami aj pešiakmi a ako prvý šiel do boja a posledný odchádzal po bitke.
Cesta do Talianska
Druhá púnska vojna sa začala dobitím mesta Saguntum v Hispánii. Rimania nechceli bojovať na domácej pôde a Hannibal to urobil práve naopak. Preniesol vojnu až k bránam Ríma. Uskutočnil výpravu, ktorá mu priniesla viac slávy ako všetky víťazné bitky. Bol to pochod s takmer 80-tisíc pešiakmi, 12-tisíc jazdcami a s 37 bojovými slonmi, s ktorými prešiel z Pyrenejského polostrova cez Pyreneje a Alpy až do severného Talianska. Za 33 dní stratil 33 000 mužov. Keď chcel prinútiť slony prejsť cez rieku, poranil najdivšieho slona a všetky ostatné ho nasledovali. Rimania zostali prekvapení, pretože Alpy považovali za bezpečnú hranicu svojej ríše. Koncom roku 218 pred Kr. sa brat konzula Publia Cornelia Scipia Gnaeus snažil Hannibalovu armádu zastaviť na rieke Ticine. Utrpel porážku, ale znovu napadol Hannibala spolu s légiami konzula Tibéria Sempronia Longa na rieke Trebii a opäť bol porazený. Na to sa Hannibal pustil na pochod zo severu na juh. Šikovne sa vyhol rímskym vojenským táborom cez močaristé údolie rieky Arny. Počas štvordňového pochodu stratil viac vojakov ako v oboch doterajších bitkách s Rimanmi. Sám prišiel kvôli infekcii o oko, zostal mu len jeden bojový slon s menom Cyperčan.
Bitka pri Ticine
Bitka pri Ticine bola prvou bitkou, ktorú zviedli v roku 218 pred Kr. Hannibalovi vojaci a rímske vojsko na pôde Itálie počas druhej púnskej vojny.
Keď Hannibal prekročil rieku Rhônu (lat. Rhodanus) a prekonal Alpy, jeho vojsko vstúpilo na pôdu Itálie. Rímsky konzul a vojvodca Publius Cornelius Scipio nestihol zabrániť Hannibalovmu postupu a až pri rieke Ticine, ktorá sa vlieva do rieky Pád, dostihol kartáginské vojsko. Aby sa Rimania dostali k nepriateľovi na dosah, museli vybudovať cez riečku Ticino drevený most, chránený obrannou vežou. Hannibal medzitým získaval do svojho vojska príslušníkov domorodých kmeňov, ktorým sľuboval udelenie občianskych práv v Kartágu, iným sľuboval peniaze, otrokom slobodu.
K boju došlo viacmenej náhodou, keď Hannibal aj Scipio sprevádzaní jazdeckými oddielmi, narazili na seba pri prieskume okolitej krajiny. Scipio postavil dopredu vrhačov kopijí a gallských jazdcov, Hannibal v strede umiestnil hispánsku jazdu a na krídlach rozmiestnil numídske oddiely. Bitku začali vrhači kopijí, ktorí znepokojovali jazdecké jednotky. Potom sa zapojili do boja jazdecké a pešie jednotky. Napokon Hannibal vrhol do útoku svoju zálohu numídskych bojovníkov.
Rimania náhle začali ustupovať, pretože ich veliteľ, konzul P. Cornelius Scipio bol zranený a obávali sa o jeho osud. Zachránil ho jeho syn, budúci víťaz nad Hannibalom. Spolu s jazdcami, ktorí veliteľa chránili vlastnými telami, ustúpili z bojiska a stiahli sa do svojho tábora.
Bitka pri Trebii
Bitka pri Trebii bola druhou zrážkou medzi Hannibalovým vojskom a Rimanmi na pôde Itálie v čase druhej púnskej vojny (odohrala sa v roku 218 pred Kr.).
Hannibal sa neskoro dozvedel o rímskom ústupe. Musel hľadať vhodný brod cez Pád, aby prepravil všetky svoje oddiely na druhý breh. Údajne zo slonov vytvoril v rieke akúsi hrádzu, takže ostatné jednotky bez problémov prekročili rieku. Iné jednotky sa vraj prepravili cez rieku na nafúkaných mechoch. O niekoľko dní pritiahlo aj jeho vojsko k Placentii.
V noci pomocné galské oddiely napadli rímske stráže, otvorili si brány mesta a prebehli k Hannibalovi. Scipio sa obával, že by mohli napadnúť celé jeho vojsko, preto nadránom odtiahol z Placentie, prekročil riečku Trebiu a usadil sa s vojskom v novom tábore na jej brehu. Kým Hannibal prepravil všetko svoje vojsko cez Pád a pritiahol k Scipionovmu táboru, zo Sicílie prišiel na pomoc druhý konzul Tiberius Sempronius, ktorému už predtým rímsky senát prikázal plaviť sa pozdĺž východného brehu Itálie. Scipio váhal s bojom, pretože sám bol ranený. Náhodou však jeden menší oddiel prekvapil potulujúci sa oddiel numídskych bojovníkov a rozohnal ich, čo Scipio pokladal za dobré znamenie.
Medzitým Hannibal pripravil so svojím bratom Magonom pre Rimanov pascu. Časť numídskych bojovníkov vyprovokovala rímskych vojakov, ktorí ich prenasledovali cez rieku na druhý breh. Rímski vojaci sa unavili, boli premočení, pretože až po prsia sa brodili studenou vodou rieky.
Hannibal v pokoji rozmiestnil svojich vojakov: v strede postavil baleárskych prakovníkov a kopijníkov, na krídlach jazdu a úplne na kraji boli rozmiestnené vojenské slony. Rímska jazda, ktorá útočila stredom, sa čoskoro dostala do problémov. Jazdcov zrážali kopije, ktoré hádzali Baleárčania, kone sa plašili, pretože cítili neznámy pach slonov. Boj peších jednotiek bol spočiatku vyrovnaný, ale postupne získavali Púni prevahu.
Počas boja pršalo a padal sneh, rímski vojaci boli po celonočnom pochode a prechode cez Trebiu zmrznutí a unavení. Napriek tomu sa im podarilo splašiť bojové slony, takže Hannibal ich musel presunúť proti gallským spojencom Rimanov, kde im spôsobili veľké straty. Rímska jazda sa horko ťažko prebila cez stred kartáginskej zostavy a stiahla sa do Placentie, postupne ich nasledovali aj pešiaci, pričom mnohí zahynuli vo vodách rieky Trebie.
Hannibal dosiahol už druhé víťazstvo nad Rímom v druhej púnskej vojne na území Itálie.
Bitka pri Trasimenskom jazere
Bitka pri Trasimenskom jazere bola jednou z významných bitiek medzi Hannibalom a Rímom počas druhej púnskej vojny.
Trasimenské jazero (tal. Lago di Trasimeno) leží v strednej Etrúrii asi 16 km západne od Perugie (antická Perusia). Na jar roku 217 pred Kr. Hannibal opustil svoj zimný tábor a podarilo sa mu prejsť močaristým údolím rieky Arno (lat. Arnus). V ťažkých podmienkach previedol Hannibal svoje vojsko na suchú zem, ale pritom oslepol na jedno oko. Stratil veľa vojakov, z bojových slonov mu zostal len jeden.
Rímske vojsko, rozmiestnené v Ariminiu (dn. Rimini) a v Arretiu (dn. Arrezzo) mu nedokázalo v prechode zabrániť. Naopak, keď pod velením konzula Gaia Flaminia postupovalo pozdĺž severného brehu Trasimenského jazera, Hannibal obsadil okolité kopce Cortonského pohoria, ktoré sa takmer priblížilo k brehom jazera. Časť vojska umiestnil na brehu jazera, časť jazdy tajne ukryl, takže mohla zaútočiť od chrbta na Rimanov alebo zo svahov okolitých vŕškov.
Rimania sa chystali rozvinúť svoje šíky, keď na nich Hannibalovi vojaci zaútočili. Rímske vojsko malo nevýhodu aj v tom, že ráno sa z Trasimenského jazera zdvihla hmla, takže Hannibalovým útokom bolo úplne prekvapené a dezorientované.
Napriek tomu sa Rimania udatne bránili viac ako tri hodiny. Potom v boji zahynul konzul Gaius Flaminius a zvyšok rímskeho vojska sa dal na ústup, dokonca na útek. Niektorí vojaci sa snažili zachrániť vo vodách jazera, ale pod váhou ťažkej výzbroje sa utopili.
Asi 6000 vojakov sa zachránilo, ale potom sa vzdalo púnskemu vodcovi Maharbalovi, ktorý ich uvrhol do pút.
V boji padlo 15 000 Rimanov, 15 000 ich padlo do zajatia. Asi 10 000 ďalších vojakov sa jednotlivo alebo v malých skupinkách dostalo z obkľúčenia a postupne sa vrátili do Ríma. Kartáginci stratili asi 25 000 mužov, ďalší zahynuli v dôsledku ťažkých rán.
Le Grais
Le Grais je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Hannibal Barkas
Bitka pri Trasimenskom jazere
Po víťazstve pri Trasimenskom jazere zamieril Hannibal na juhovýchod Itálie do Umbrie, kde porazil asi 4000 jazdcov, ktorým velil proprétor Gaius Centenius. V Ríme prepukala panika, preto senát nariadil, aby bol menovaný diktátor Quintus Fabius Maximus a veliteľ jazdy (lat. magister equitum) Marcus Minucius Rufus.
Le Grais
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Hannibal Barkas
Bitka pri Trasimenskom jazere
Schyľovalo sa k najťažšej bitke v druhej púnskej vojne, k bitke pri Kannách
Le Grais
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Jacques (Alpes-de-Haute-Provence)
Saint-Jacques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-de-Haute-Provence, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Saint-Jacques má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Saint-Jacques má 57 obyvateľov (2009).
Agnesa Búřilová
Agnesa Búřilová, rod. Wlachovská (* 4. január 1943, Rožňava) je bývalá krasokorčuliarka, neskôr trénerka. Jej syn Vladimír je známy slovenský hokejista.
Aktívna činnosť
Reprezentovala ČSSR na zimnej olympiáde 1964 v Innsbrucku, kde v súťaží párov obsadila spolu s Petrom Bartosiewiczom 9. miesto.
Trénerská činnosť
Po ukončení aktívnej kariéry sa venovala trénerskej profesii. Jozef Sabovčík pod jej vedením v roku 1984 získal na zimných OH v Sarajeve striebornú medailu.
Deerlijk
Obyvateľstvo
Obec má približne 11 262 obyvateľov (2010).
Hérodóros z Megary
Hérodóros (Hérodóros) bol desaťnásobný víťaz olympijskej súťaže trubačov a hlásateľov na prelome štvrtého a tretieho storočia pred Kr.
Hérodóros z Megary sa do zoznamu olympionikov starovekého Grécka zapísal ojedinelým spôsobom. Nebol to atlét, ale trubač a hlásateľ. V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 96. hrách v roku 396 pred Kr. Hérodóros v súťaži trubačov a hlásateľov zvíťazil v Olympii na 113. až 122. hrách t. j. víťazil od roku 328 až do roku 292 pred Kr. Hérodóros teda ohlásil víťazstvá olympionikov na desiatich hrách a okrem toho ohlasoval aj víťazstvá športovcov na nemejských, isthmiských a na pythijských hrách.
Staroveký autor Athénaios z Naukratidy uvádza, že Hérodóros bol statný chlap, ktorý spával na levej koži. Údajne mal nesmierne veľký apetít a pľúca také silné, že keď zadul na svoju dvojitú trúbu, ľuďom zaliehalo v ušiach na vzdialenosť hodu diskom. Sila jeho dychu poslúžila aj vojvodcovi Démétriovi Poliorkétovi (neskoršiemu kráľovi) pri obliehaní Argu, kde jeho trúba znela hlasno ako „megafón". Hérodóros pri svojom prvom vystúpení v Olympii roku 328 pred Kr. ohlásil víťazstvo boxera Satyra z Élidy a pri poslednom v roku 292 pred Kr. víťazstvo štvorzáprahu Télemacha z Élidy.
Louis Victor de Broglie
Louis Victor de Broglie (* 15. august 1892, Dieppe, Francúzsko – † 19. marec 1987, Louveciennes) bol francúzsky kvantový fyzik a akademik. Navrhol princíp časticovo-vlnového dualizmu, za čo mu bola v roku 1929 udelená Nobelova cena.
Spočiatku na Sorbonne študoval históriu, ale vo svojich osemnástich rokoch začal študovať fyziku. Broglie bol potomkom starej francúzskej aristokracie (sám vojvoda od 1960), v rokoch 1932 - 1962 profesor na Sorbonne, od roku 1944 člen Francúzskej akadémie.
Zaoberal sa aj relativistickou kvantovou mechanikou a štruktúrou atómového jadra.
Mouzillon
Mouzillon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Soboth
Soboth (po slovinsky: Sobota) bola do 31. decembra 2014 samostatná obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg. 1. januára 2015 bola obec Soboth spojená s obcami Aibl, Großradl, Pitschgau, Sankt Oswald ob Eibiswald a trhovou obcou Eibiswald. Spojená trhová obec má názov Eibiswald.
Obec mala rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 319 obyvateľov.
Vápenice (prírodná rezervácia)
Vápenice je prírodná rezervácia v chránenej krajinnej oblasti Železné hory.
Územie prírodnej rezervácie leží na pravom brehu rieky Chrudimky neďaleko obce Bojanov, medzi Sečskou a Křižanovickou priehradou. Rezervácia sa nachádza na severne orientovanom svahu.
Ochrana
Predmetom ochrany je bukový a dubohrabový les, priľahlá časť koryta Chrudimky a vlhké lúky pri osade Vápenice. Z chránených druhov rastlín a živočíchov žijúcich na území rezervácie je najvýznamnejší výskyt podkovára krpatého, ktorý je v Česku kriticky ohrozeným druhom.
Söchau
Söchau je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Žije tu 1 449 obyvateľov (31. 12. 2010).
Žaluď
Žaluď môže byť:
Rudolf Briška
Rudolf Briška (* 1908, Otrhánky – † 10. jún 1971, Bratislava) bol slovenský ekonóm, vysokoškolský profesor, predstaviteľ slovenskej politickej ekonómie trhového hospodárstva.
Detstvo a mladosť
Rudolf Briška sa narodil 18. apríla 1908 v obci Otrhánky v okrese Bánovce nad Bebravou do roľníckej rodiny. V rokoch 1914-1919 navštevoval ľudovú školu v Otrhánkach, potom v rokoch 1920-1925 navštevoval gymnázium v Nitre a v rokoch 1925-1928 na gymnáziu v Prievidzi kde v roku 1928 zmaturoval. Po maturite študoval na právnickej fakulte Univerzity Komenského kde v roku 1932 promoval za doktora práv. Už počas štúdia ho zaujala ekonómia. Bolo to aj vplyvom celosvetovej hospodárskej krízy ktorá zasiahla aj jeho príbuzných V roku 1931 napísal svoju prvú ekonomickú prácu s názvom Slovenské vysťahovalectvo. Tú v roku 1932 vydal časopis Hospodárske rozhľady. Išlo o analýzu príčin a možností riešenia emigrácie Slovákov.
Kariéra
V rokoch 1933 až 1935 bol Rudolf Briška Auskultantom (obdoba justičného čakateľa) na krajskom súde v Bratislave. Po tom, čo získal štipendium Rašínovho fondu strávil 6 mesiacov na študíjnom pobyte vo Veľkej Británií. Venoval sa najmä štúdiu účinnej politiky proti nezamestnanosti- najmä politík reagrarizácie a reindustrializácie.
V roku 1935 opustil pozíciu auskultanta na súde a prijal ponuku stať sa tajomníkom Zväzu slovenských bánk. Na tejto pozícií zostal až do roku 1945. Počas pôsobenia na tejto pozícií vydal aj viacero diel o bankovníctve a peňažníctve. V roku 1938 vydal dielo Peňažné aktuality v ktorom agitoval za reorganizáciu slovenských bánk a zníženie počtu obchodných bánk a ich filiálok. Neskôr odmietal okamžité zriadenie samostatného emisného ústavu. V roku 1936 dokončil svoju knihu s názvom Problém reagrarizácie. Reagrarizáciou myslel zabezpečovanie poľnohospodárskych usadlostí pre nezamestnaných.Rudolf Briška k týmto politikám zaujal záporný postoj. Ten zdôvodňoval tým, že ničia výhody založené na deľbe práce. Argumentoval aj teóriou komparatívnych výhod. V rovnakom roku uverejnil aj ďalšie 2 články v Hospodárskych rozhľadoch- Malý obchod a Hospodársky podklad devalvácie. V roku 1937 získal druhú cenu na súťaži o Cenu slovenského priemyslu ktorej sa zúčastnil prácou Plánovité hospodárstvo. V rovnakom roku napísal aj článok na tému skrátenia pracovného času pre časopis Hospodárstvo a právo. V roku 1938 uverejnil prácu Populačné optium ktorá sa zaoberala demografiou.
V roku 1939 vydal ďalšiu knihu- Remeslo a veľkovýroba (ako pomôcť remeslu). V nej vyjadril názor že remeslo nikdy nevyhynie, za jeho najväčšiu výhodu považovval jeho decentralizačné možnosti vďaka ktorým môže pružnejšie než veľké firmy reagovať na individuálny dopyt.
Rudolf Briška bol aj vysokoškolským pedagógom. Pôsobil na Slovenskej vysokej škole technickej a Vysokej škole obchodnej. V roku 1939 sa stal mimoriadnym profesorom na Slovenskej vysokej škole technickej kde prednášal verejné právo, národné hospodárstvo a ochranu robotníctva. Viedol Ústav národného hospodárstva. Za riadneho profesora bol vymenovaný v roku 1944. Od roku 1940 prednášal aj na Vysokej škole obchodnej. Prednášal predmety Národohospodárska teória, Vojnová ekonomika, Národohospodárska politika, Dejiny náuk národohospodárskych, Matematickú štatistiku a Seminár národohospodársky. Jeho prednášky sa tešili veľkej obľube, často sa počas nich obracal na študentov a nepoužíval pri nich zvyčajne písomné podklady. Popri pedagogickej činnosti a práci pre zväz slovenských bánk vydal množstvo článkov pre širokú verejnosť. Napísal sám či s inými autormi aj niekoľko učebníc. V roku 1941 vyšla jeho učebnica Národné hospodárstvo, o rok neskôr učebnica pre stredné školy s rovnakým názvom a v roku ďalšia rovnomenná učebnica pre vysoké školy. Veľkú pozornosť venoval vojnovému hospodárstvu.
Po komunistickom prevrate však čelil ťažkostiam. Najprv bol zbavený profesúry, v roku 1950 dostal uvoľňovací dekrét. Do rok 1952 pracoval ako plánovač v Kovoslužbe, tým sa však prenasledovanie neskončilo. V roku 1952 bol v rámci akcie B vysídlený aj s manželkou do dediny Nižné Šebestová kúsok od Prešova. Od roku 1953 do roku 1958 pracoval v Stavoprojekte na základe záruky riaditeľa že nič nevykoná, po prekádrovaní musel so Stavoprojektu odísť. Po osobnom zákroku Vasiľa Biľaka ho prijali do prešovských pozemných stavieb ako technického úradníka. Počas núteného pobytu v Nižnej Šebestovej vyštudoval deskriptívnu geometriu a matematiku na Univerzite Komenského (diaľkovo) a na Vyššej priemyselnej škole stavebnej v Prešove. V roku 1962 napísal Vasiľovi Biľakovi, povereníkovi školstva list v ktorom ho požiadal o lepšiu možnosť využitia odbornej kvalifikácie. Vedúci odboru vysokých škôl ho v roku 1962 navštívil. V roku 1964 bol prijatý do Ústavu ekonomiky a organizácie stavebníctva. Tam pôsobil ako samostatný vedecký pracovník. Venoval sa problematike matematických metód a automatizácie. Napísal niekoľko príspevkov pre časopis Ekonomika stavebníctva. V roku 1965 sa zúčastnil kongresu TISM vo Varšave. Pokračoval v publikovaní článkov a až do svojej smrti ostal na Ústave ekonomiky a organizácie stavebníctva.
Le Gué-de-la-Chaîne
Le Gué-de-la-Chaîne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Rudolf Briška
Smrť
10. júna 1971 Rudolf Briška zomrel po tragickej nehode. V ten deň ráno sa ponáhľal do práce a pri prechode cez koľajnice pred budovou Pozemných stavieb (dnes pred kostolom Saleziánov) si nevšimol blížiacu sa električku ani jej zvonenie. Po zrážke ho vzali do nemocnice, tam mu ale už nedokázali pomôcť. Na pohrebe sa zúčastnilo množstvo ľudí, mimo iných jeho spolupracovníci, bývalí žiaci ako aj niektorí pracovníci ministerstva stavebníctva. Dňa 28. októbra 1991 mu bol prepožičaný Rád T.G Masaryka IV. triedy in memoriam. V roku 2012 o ňom Ivan Figura napísal knihu Slovenský národohospodár Rudolf Briška- osobnosť a dielo.
Súkromný život
Išlo o vzdelaného a pracovitého človeka, ovládal niekoľko jazykov, vyštudoval niekoľko odborov na viacerých vysokých školách a vydal množstvo publikácií. Mal dobrý zmysel pre humor a ľudský a priateľský prístup k spolupracovníkom a študentom. Zároveň však bol trochu nepraktickým človekom. Jeho manželkou bola Marta Brišková.
Le Gué-de-la-Chaîne
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Repisko
Repisko môže byť:
Poproč (okres Košice-okolie)
Poproč je obec na východnom Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis
Leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria, na ľavom brehu rieky Bodva. Stred obce dosahuje nadmorskú výšku
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci Poproč pochádza z roku 1255, keď sa ako kráľovská banícka osada Olchuan spomína v listine kráľa Bela IV.
Názov
Vývin názvu obce
Obyvateľstvo
V roku 2005 sa v obci narodilo 15 detí (7 chlapcov a 8 dievčat), 32 obyvateľov umrelo. Z obce sa odsťahovalo 18 ľudí a prisťahovalo sa 32 občanov. Bolo uzavretých 7 sobášov, pri ktorých bol aspoň jeden zo snúbencov obyvateľom obce Poproč. K 31. decembru 2005 mal Poproč 2 780 obyvateľov.
Zaujímavosti
Obec Poproč vydáva vlastné obecné noviny - Popročský obecný populárno-rekreačný občasný časopis.
Söding
Söding je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Voitsberg.
Always (Big Bang)
Always je prvé kórejské EP juhokórejskej chlapčenskej skupiny Big Bang, ktoré bolo vydané 16. augusta 2007 vydavateľstvom YG Entertainment. Hlavný singel „Lies“ (kórejsky: 거짓말; fonetický prepis: Godžitmal) zložil G-Dragon a stal sa ich prvým hitom číslo jedna. Kritici skladbu opisovali ako pieseň „na vysokej úrovni“. Albumu sa predalo 87 000 kópií.
Christine Brooková-Rosová
Christine Brooková-Rosová, (* 16. január 1923, Ženeva, Švajčiarsko – † 21. marec 2012 ) ) bola britská literárna kritička a spisovateľka, profesorka literatúry na Parížskej univerzite VIII.
Tugny-et-Pont
Tugny-et-Pont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Tugny-et-Pont má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Tugny-et-Pont má 267 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Run to the Hills
„Run to the Hills“ je v poradí šiesty singel anglickej heavy metalovej skupiny Iron Maiden, a zároveň prvý singel z ich albumu The Number of the Beast. Skladbu kompletne zložil basgitarista Steve Harris, pričom významne sa na nej podieľal aj hlavný spevák Bruce Dickinson. Skladba sa stal jednou z ich najpopulárnejších skladieb a umiestnila sa na 27. mieste v zozname 40 Greatest Metal Songs a na 14. mieste v zozname Greatest Hard Rock Songs televíznej stanice VH1.
Zoznam skladieb
1982 7" singel (UK: EMI 5263, UK: EMIP 5263 [obrazový disk], Nemecko: EMI 1A 006-07604, Holandsko: EMI 1A 006-07604)
1982 12" maxi (Europe: EMI 1C K 052-07 604 Z)
1985 7" singel (UK: EMI EMI 5542)
1985 12" singel (UK: EMI 12EMI 5542, UK: 12EMIP 5542 [obrazový disk])
Štúdiový singel 1982
Produkčná zostava je adaptovaná z obalu 7" vinylu.
Koncertný singel 1985
Produkčná zostava je adaptovaná z obalu 7" vinylu, a obalu 12" vinylu.
Bakov nad Jizerou
Bakov nad Jizerou je mesto v Česku v okrese Mladá Boleslav v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 4 999 obyvateľov, z toho 2 506 mužov a 2 493 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,8 roka (muži 39,4 roka, ženy 42,2 roka).
Le Mage
Le Mage je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nort-sur-Erdre
Nort-sur-Erdre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loire-Atlantique, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Krvavý a Kačležský rybník
Krvavý a Kačležský rybník je prírodná rezervácia ev. č. 1734 neďaleko obce Člunek v okrese Jindřichův Hradec. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Dôvodom ochrany je zachovanie ekosystémov tvoriacich mimoriadne priaznivé podmienky pre hniezdenie a zhromažďovanie vtáctva. Zanedbateľný nie je ani botanický a krajinotvorný význam tohoto územia.
Leopold Haverl
Leopold Haverl (* 16. február 1936, Bratislava – † 5. február 2016, Bratislava) bol slovenský herec a recitátor.
V roku 1954 absolvoval štúdium herectva v Odbornom divadelnom kurze pri Štátnom konzervatóriu v Bratislave. V rokoch 19541960 bol členom Dedinského divadla, 19601965 Krajského divadla v Trnave, 19651968 Divadla poézie a od roku 1967 bol členom činohry SND v Bratislave. V divadlách vytváral charakterové a dramaticky vypäté postavy.
Od 60. rokov začal hrávať vo filmoch a najmä v televízii, ktorá mu poskytla väčší priestor (napr. Prípad jasnovidca Hanussena (1969), Hájnikova žena (1971), Straty a nálezy (1975), Život bez konca (1982). Vytvoril portréty historických osobností napr. Lenina, V. Clementisa a L. Novomeského (v seriáli Povstalecká história (1984).
V roku 1980 dostal titul zaslúžilý umelec.
Zomrel 5. februára 2016 po vážnych problémoch s obličkami.
Brucho
Brucho môže byť:
Södingberg
Södingberg je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Voitsberg.
Žije tu obyvateľov.
NGC 2493
NGC 2493 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 31. decembra 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
6. november
Narodenia
thumb|upright|[[Sally Fieldová (* 1946)]] thumb|upright|[[Ethan Hawke (* 1970)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Piotr Iľjič Čajkovskij († 1893)]]
Vršovská olšina
Vršovská olšina je prírodná rezervácia ev. č. 1636 severozápadne od obce Horní Bradlo v okrese Chrudim. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Železné hory.
Ochrana
Predmetom ochrany je mozaika mokraďových, lužných a prameniskových jelšín s hojným výskytom bledule jarnej.
Sonnhofen
Sonnhofen je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Žije tu 1 042 obyvateľov (31. 12. 2010).
Dračice
Dračice môže byť:
Dračice (prírodná rezervácia)
Objektom ochrany je meandrujúci úsek rieky s významnou flórou a faunou.
Cozy Powell
Colin Flooks, známy ako Cozy Powell (* 29. december 1947, Cirencester, Anglicko – † 5. apríl 1998) bol britský rockový bubeník. Powell začal svoju hudobnú kariéru v skupine The Sorcerers v roku 1965. V roku 1971 vstúpil do Jeff Beck Group s ktorou nahral dva albumy, potom hral sólovo a založil skupinu Bedlam. V roku 1973 sa jeho sólový singel Dance With The Devil umiestnil na treťom mieste v britskom rebríčku hitov. V nasledujúcom roku sa Cozy preslávil, keď hral naživo v televízii a urobil rekord ako najrýchlejšie hrajúci bubeník. Účinkoval aj v televíznom programe BBC pre deti s názvom Record Breakers.
Seno
right|thumb|[[Stoh (slama)|Stoh sena]] Seno je vysušená tráva. V priebehu sušenia dochádza k zníženiu obsahu vody z približne 7090 % v zelenej tráve (podľa typu rastliny) až na približne 38 % vody v sene. Pri sušení môže dochádzať k miernej fermentácii, ktorá zvyšuje kvalitu sena, nie je však podmienkou pre skrmovateľnosť sena.
Štátny znak Slovenska
thumb|Štátny znak Slovenskej republiky má podobu [[erbu]]
Seno
Seno sa používa najmä na kŕmenie a prikrmovanie hospodárskych, divo žijúcich a v domácnosti chovaných zvierat. Pre bylinožravce je zelená tráva a v čase jej nedostatku seno hlavnou zložkou potravy a nedá sa nahradiť.
Štátny znak Slovenska
Štátny znak Slovenskej republiky tvorí na červenom ranogotickom štíte dvojitý strieborný kríž, vztýčený na strednom vyvýšenom vŕšku modrého trojvršia. Driek a ramená kríža sú na koncoch rozšírené a vhĺbené, vrchy sú oblé.
Podoba
Podobu štátneho znaku Slovenskej republiky určuje Ústava Slovenskej republiky a ústavný zákon o štátnych symboloch Slovenskej republiky a ich používaní, v ktorých sa uvádza:
Blazón erbu je uvedený v Heraldickom registri Slovenskej republiky nasledovne:
Ranogotický (trojuhlý) štít je charakteristický tým, že je dolu zahrotený a jeho bočné okraje sa nepripájajú k hornej strane štítu v pravom uhle, tzn. štít sa v hornej časti mierne zužuje.
Použitie štátneho znaku
Podľa ústavného zákona používajú štátny znak stanoveným spôsobom:
Symbolika
Strieborný dvojkríž symbolizuje tradíciu Cyrila a Metoda, ktorí ho priniesli na územie Veľkej Moravy počas svojej misie. Je starší kresťanský symbol pre vzkriesenie Ježiša, ktorý sa používal od 9. storočia v Byzantskej ríši, ako symbol náboženský a politický (patriarchálny kríž) sa rozšíril v 10. a 11. storočí. Avšak podľa mnohých spisovateľov píšucich knihy o staroslovanoch je symbol dvojkríža starší a symbolizuje strom života. Tento názor napríklad presadzuje aj Miroslav Švický, autor knihy Návrat Slovenov v duchu a slove. Svoje tvrdenia podkladá archeologickými nálezmi z obdobia Veľkej Moravy a porovnaniami znakov miest a dedín s vyobrazeniami stromov života.
Trojvršie v povedomí obyvateľstva znázorňuje tri pohoria – Matra, Tatra a Fatra, má však starší heraldický pôvod. Pôvodným erbom uhorského kráľa Bela III. (1172 – 1196) bol strieborný dvojkríž na červenom poli, bez iných znakov. Neskôr býva dvojkríž na erboch vztýčený na pažiti alebo hline (1291), alebo má v spodnej časti tri či štyri korene. V erboch neskorších kráľov a kráľovien sa už objavuje v podobe trojitej skaly, napríklad na pečati Ladislava V. (1305). Od 14. storočia sa už ustaľuje dnešná podoba trojvršia, pôvodne zlatého alebo strieborného, neskôr zeleného, až od roku 1848 modrého.
Červený štít bol farbou mnohých heraldických znakov koncom 12. a začiatkom 13. storočia. Nie je to teda krvavá obloha symbolizujúca utrpenie Slovákov počas maďarizácie, ako udávajú niektorí autori.
Dejiny
thumb|Dvojkríž na vlajke [[Nitrianske kniežatstvo|Nitrianskeho kniežatstva, ktorá je prvýkrát historicky doložená v období okolo roku 970]]