cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vlastimil Herold
Scenár a réžia
Druhý film na motívy Fullu nakrútil Herold v roku 1983 s názvom Fŕŕ. Ilustruje z titulnej strany leporela aj samotný grafický list. Film sa vzťahuje k dobovým politicko spoločenským súvislostiam. Používa motív trepotania papierových krídiel. Herold minimalizuje pohyb na najnevyhnutnejšie zobrazenie situácie, všetko sa odohráva v plošnom svete s minimálnym využitím perspektívy. Urobil zázrak animácie, rozhýbanie statických objektov prenesením tušeného príbehu z jedného média do druhého v pomere takmer 1:1.
Vynálezca (1983)
Film je príbehom o vedcovi, ktorý príde na patentový úrad predstaviť svoje stroje. Kombinácia bábkového a kresleného sveta, rozpohybované technické nákresy. Kresby priamo vystrihoval z publikácie o historických vynálezoch a následne ich kopíroval a prekresľoval. Rafinovaný humor. Nič nie je prehnane štylizované. Film otvára polemiku o miere normálnosti rafinovaným rozprávaním a štylistikou.
Kúzelník a kvetinárka (1986)
Film je nakrútený podľa bájky ruského autora Vladimíra Sutejeva.
Animované filmy s vlastnými výtvarnými návrhmi
Sobotienka ide (1972)
Film bol experimentom v dobovom kontexte animovaného filmu. Filmové vyjadrovanie Vlastimila Herolda bolo považované za komplikované, kolegovia ho varovali pred stratou komunikatívnosti. Herold sa vyhýba explicitným významom, komunikatívnosť narácie je nižšia. Dielo má vizuálny rytmus a experimentálne ozvučenie. Pohyb v dvojrozmernom priestore imituje trojrozmerný, predznamenáva estetiku počítačových hier, zoomovanie a rytmus záberov videoklipy. Kresba je tu jednoduchá a schematická.
Trnky (1977)
Ide o film s geometricky presnou štylizáciou obrazu. Prejavuje sa tu nejasnosť adresáta vďaka naratívnemu riešeniu. Ide o pôvodnú rozprávku pre deti O kohútikovi a sliepočke, ale film má odlišný koniec. Herold mal pripravených viacero alternatívnych koncov. Happy end nahradzuje morálnym zlyhaním hlavnej postavy, film tak stratil výchovnú funkciu pre deti.
Prvý list (1988)
Vo filme využíva Herold papierikovú animáciu. Film je nakrútený podľa Rudyarda Kiplinga o výklade listu dvoma rôznymi spôsobmi v období, kedy ľudia ešte nevedeli písať.
Prudhoe Bay
Prudhoe Bay alebo Sagavanirktok je jedným z najsevernejších miest Aljašky, ktoré sa nachádza v okrese North Slope. Pri sčítaní obyvateľstva v roku 2010 malo 2174 obyvateľov, ale v danom čase, niekoľko tisíc prechodných zamestnancov pracovalo na Ropných poliach v Prudhoe Bay, takže v skutočnosti malo v roku 2000 5 obyvateľov.
Korath Range
Korath Range je anglický názov vulkanického masívu, tvoreného niekoľkými troskovými kužeľmi, nachádzajúceho sa v južnej Etiópii, blízko hraníc s Južným Sudánom. Počet troskových kužeľov Korath Range je asi 20 a mnohé z nich sú asociované z mlado vyzerajúcimi lávovými prúdmi, prevažne bazanitovo-tefritická. Vek celého komplexu nie je presne stanovený, ale na základe rádiometrického datovania bolo určené časové rozpätie veku hornín (7 900 - 9 500).
Krvavá nedeľa
Krvavá nedeľa môže byť:
Deň náš každodenný
Deň náš každodenný je celovečerný filmový debut dokumentaristu Otakara Krivánka z roku 1969.
Film a dobové kritiky
Ako som už naznačila, príbeh pracuje s niekoľkými dejovými líniami. Po predstavení postáv v expozícii, ich individuálne, resp. kolektívne príbehy ďalej rozširuje. Rozprávanie rámcuje niekoľko opakujúcich sa motívov, ako scéna z manželskej spálne či situácia pri železničnom priechode. Doboví recenzenti upozorňujú na narúšanie klasickej výstavby diela, ktoré pripisujú nadväznosti na českých režisérov. Eva Hepnerová: „Prostinký dej připomene filmy Formanovy, Passerovy a Papouškovy nedostatkem dramatické stavby, zápletek, ovzduším všednosti, každodennosti. Je pravda, že Krivánek v začiatku rozohráva niekoľko dejových línií, k niektorým sa znovu vráti, no nie všetky nevyhnutne uzavrie. Na podobnosť využívaných postupov s českými tvorcami upozorňujú viacerí kritici. (an): „Krivánek stejně jako Forman a jeho tým hledá úporně pravdu bez ohledu na to, jaká ve skutečnosti je, a hledá ji tam, kde je to nejvíc zapotřebí: v člověku samém, v jeho vnitřním ustrojení a v společenském celku, který lze nejsnáze analyzovat, totiž v rodině.“ K problému autenticity sa vyjadril aj Pavel Branko: „Krivánek, podobne ako formanovci, tu v slovenskej variácii dokázal, že autentické, celkom nezveličené ľudské impulzy a reakcie - stačí ak uvedieme do istých súvislostí a pozorujeme z istého zorného uhla – sú zdrojom neprekonateľného komizmu, ktorý je samozrejme iného rázu než povedzme chaplinovský, založený na nadsázke, ale rovnako pôsobivý.“  Už samotný názov prezrádza, že film zobrazuje udalosti všedných dní, ktorých významy dokáže Krivánek montážou „modelovať“. Krížovým strihom často konfrontuje dve rôzne situácie, vytvára medzi nimi analógie, a ponúka tak divákovi odlišný pohľad na „všedné“ problémy. Výraznejším využívaním filmových prostriedkov sa znižuje hodnovernosť dokumentu. Deň náš každodenný je na hranici nonfiction a fiction, keďže kombinuje oba postupy. Snímka zobrazuje nehercov v ich prirodzenom, neštylizovanom prostredí a ich rozhodnutia ovplyvňuje minimálne, nedominuje konkrétna filmová zápletka, nevyužíva nediegetickú hudbu, no na druhej strane viacerí recenzenti poukazovali na inscenáciu určitých scén, čo opäť spája Krivánkove postupy s Formanovými.
Vadans (Haute-Saône)
Vadans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Deň náš každodenný
Nakrúcanie
Nakrúcanie spočiatku prebiehalo ako improvizácia bez vopred schváleného scenára. Zadávateľ, Štúdio krátkych filmov, tvorcovi poskytol len materiál, bez nároku na honorár. Pôvodný zámer bol vytvoriť stredometrážnu snímku s pracovným názvom Teória a prax, no po premietnutí prvej pracovnej kópie, tzv. servisky, Ctibor Štítnický odsúhlasil výrobu celovečerného filmu. Náklady na realizáciu predstavovali v tom čase necelú tretinu oproti bežnému filmu (cca 600 000Kčs). Počas nakrúcania pracoval s minimálnym štábom (kameraman, zvukár), kvôli počiatočnému nízkemu rozpočtu a zároveň filmári nechceli počas dvadsiatich filmovacích dní výrazne narušiť súkromie protagonistov.
Vadans (Haute-Saône)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Deň náš každodenný
Distribúcia filmu
Film vyšiel ako siedmy titul druhej série DVD edície slovenský film 60. rokov 7. novembra 2008. Edíciu pripravili Slovenský filmový ústav v spolupráci s vydavateľstvom Petit Press a s finančnou podporou Ministerstva kultúry SR.
Vadans (Haute-Saône)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Brunej
Brunej, dlhý tvar názvu Brunejsko-darussalamský štát, je štát v juhovýchodnej Ázii.
Dejiny
Bývalý britský protektorát Brunej na severovýchodnom pobreží Bornea získal 1. januára 1984 nezávislosť ako sultanát. Od 14. storočia patril Brunej k východojávskej madžapahitskej ríši a roku 1410 bol islamizovaný. Roku 1521 navštívil Brunej Portugalec Fernão de Magalhães. V 16. storočí sem prišli Španieli a roku 1841 Briti, ktorí v roku 1847 uzavreli so sultánom obchodnú zmluvu a v roku 1888 urobili z Bruneja britský protektorát. V rokoch 1941-45 bolo územie Bruneja obsadené Japonskom. Roku 1959 mu priznalo Spojené kráľovstvo istú vnútornú autonómiu, ktorá bola roku 1971 rozšírená.
Najvyšším predstaviteľom štátu a predsedom vlády tohto, najmä na zemný plyn a ropu bohatého štátu, je sultán Muda Hassan al-Bolkiah, ktorý ma so svojou rodinou v rukách absolútnu moc.
Čierny Váh
Čierny Váh môže byť:
Dom na rázcestí
Dom na rázcestí je československá filmová dráma režiséra Vladimíra Bahnu z roku 1959, natočený na námet divadelnej hry Karla Stanislava Dům na rozcestí.
Dosť dobrí chlapi
Dosť dobrí chlapi je film režiséra Jozefa Režuchu z roku 1971.
Nagyréde
Nagyréde je veľká obec v Maďarsku v Hevešskej župe v okrese Gyöngyös.
Má rozlohu a žije tu  obyvateľov.
Vysočany (okres Blansko)
Vysočany (okres Blansko) sú obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 797 obyvateľov, z toho 403 mužov a 394 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,7 roka (muži 40,6 roka, ženy 42,8 roka).
NGC 564
NGC 564 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. októbra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
Jakub (prvé meno)
Jakub je mužské krstné meno. Pôvodne hebrejské meno Jakagóbh znamená „držiaci sa za pätu“, „druhorodený“. Meniny na Slovensku má 25. júla.
Štatistika
Meno Jakub bolo v roku 2019 najviac používaným menom pre novonarodených chlapcov, bolo použité 1229 krát.
7,62 mm puška vzor 1891
7,62 mm puška vzor 1891 (iné názvy Mosin-Nagant, puška Mosin alebo hovorovo trojlíniovka) je označenie niekoľkých variantov opakovacích pušiek, ktoré boli vyrábané v Rusku a neskôr v ZSSR od konca 19. storočia do polovice 20. storočia. Názov „trojlíniová“ puška je odvodený od staršieho označenia kalibru 7,62 mm.
Bourg-Charente
Bourg-Charente je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Nové Akvitánsko.
7,62 mm puška vzor 1891
Vznik a vývoj
Po skončení rusko-tureckej vojny v rokoch 1877 až 1878, kedy sa ruská armáda stále ešte vyzbrojená jednoranovými puškami Berdan, stretla s tureckými vojskami vyzbrojenými americkými puškami Winchester, padlo rozhodnutie vyvinúť nové moderné pušky pre pechotu. Zvlášť vytvorená komisia začala v roku 1882 testovať zahraničné aj domáce konštrukcie. V roku 1889 ponúkol komisii svoju konštrukciu pušky kalibru 3 čiarky (čiarka bola 1/10 palca, teda 3 čiarky boli 7,62 mm) dôstojník ruského delostrelectva Sergej Ivanovič Mosin. V rovnakej dobe predložil komisii prototyp pušky kalibru 3,5 línie aj Belgičan Léon Nagant. Komisia síce pôvodne vybrala Nagantovu pušku, ale neskôr rozhodla pre domácu konštrukciu a urobila kompromis a Mosinova puška mala používať nabíjací mechanizmus Émila a Léona Nagantovcov. Prvé skúšky novej zbrane prebehli v roku 1890. K Mosinovej pôvodne jednorannej puške bola pripojená schránka na 5 nábojov.
Pušky sa dostali k jednotkám v roku 1891. Oficiálne označenie pre zbrane Mosin-Nagant znelo Trechlinejnaja Vintovka Obrazca 1891 Goda (Trojlíniová puška vzor 1891). Prvú várku 500 000 pušiek vyrobila francúzska zbrojovka Manufacture d Armes de Chatellerault. Ruské továrne začali s výrobou až v roku 1893 v mestách Tula a v Iževsk. V priebehu troch rokov vyrobili viac než 1,4 milióna kusov týchto pušiek.
Od roku 1907 sa tiež začali vyrábať karabíny s hlavňou skrátenou na 510 mm (karabína Mosin-Nagant vzor 1907). V roku 1910 probehla prvá modernizácia pušiek a karabín Mosin-Nagant (pušky vzor 1891/10 a karabína vzor 1910). Úpravou staršieho modelu vzor 1910 vznikla karabína Mosin-Nagant vzor 1938 a od nej bola v roku 1944 odvodená karabína vzor 1944, ktorá mala sklopný bodák pozdĺž hlavne. V roku 1930 bol Mosin-Nagant vzor 1891 upravený. Nový typ niesol označenie vzor 1891/30 alebo tiež vzor 1891/1930.
NGC 832
NGC 832 je dvojhviezda v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 17. septembra 1865.
7,62 mm puška vzor 1891
Vznik a vývoj
Pušky s odsuvným valcovým záverom boli počas 2. svetovej vojny úspešne nahradené modernejšími samonabíjacími puškami Tokarev SVT-40 a Simonov SKS-45, ktoré po vojne nasledoval legendárny „Kalašnikov“ AK-47.
Bourg-Charente
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
7,62 mm puška vzor 1891
Nasadenie
Tieto pušky sa osvedčili v 1. svetovej vojne, kedy Rusko dodalo Srbsku 120 000 pušiek vzor 1891. Pušky Mosin-Nagant m/27 a m/28/30 používala tiež fínska armáda. Vynikajúce výsledky s ňou dosiahol fínsky ostreľovač Simo Häyhä. Podobne pušku používali aj Poliaci pod označením karabin wz 91/98/25. Počas druhej svetovej vojny bola puška Mosin-Nagant ešte stále štandardnou zbraňou červenej armády. Vynikajúce výsledky s ňou dosiahli aj mnohí ostreľovači, napríklad aj Vasilij Zajcev počas bitky o Stalingrad. Tisíce týchto zbraní sa tiež stali korisťou Wehrmachtu. Nemci začali pušky vzor 1891/30 označovať Gewehr 254(r). Vyzbrojené nimi boli početné tylové a policajné jednotky, Volkssturm, ako aj vojská zložené z kolaborujúcich sovietskych zajatcov, brániacich atlantické pobrežie. Napriek tomu, že zbraň bola na konci druhej svetovej vojny postupne nahradzovaná modernejšími typmi, sa puška Mosin-Nagant používala až do konca 50. rokov a ešte dnes sa používa nie len pri vojenských prehliadkách ale i u rôznych čestných jednotiek. Karabíny vzor 1938 a 1944 sa ešte aktívne používajú v ČĽR a v mnohých rozvojových krajinách sú dedičstvom sovietskej „internacionálnej pomoci“.
Bourg-Charente
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Volejbal na Stredoamerických hrách
Volejbal na Stredoamerických hrách je volejbalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Stredoamerických hier, riadených Stredoamerickou športovou organizáciou. Do programu hier bol turnaj zaradený hneď na prvých hrách v roku 1973 v Guatemala City, rovnako v mužskej i ženskej kategórii. Volejbalový turnaj sa koná pravidelne, s výnimkou hier v roku 2005.
V ženskej kategórii dominuje tím Kostariky, v mužskej získala najviac prvenstiev Guatemala.
Nagytálya
Nagytálya je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Má rozlohu 1319 ha a žije tu 848 obyvateľov (2007).
Mačka močiarna
Mačka močiarna (predtým rysec močiarny) (Felis chaus) je štíhly, dlhonohý druh. Loví predovšetkým okolo močiarov, na riečnych a morských brehoch, ale aj okolo kanálov, rybníkov a priekop okolo ľudských sídel. Loví cicavce do veľkosti nutrie, vtáky (vrátane hydiny), plazy, a keďže je to výborný plavec, aj ryby a obojživelníky. Samec a samica zostávajú pohromade a spoločne chránia potomstvo.
Louis Sullivan
Život
Sullivan sa narodil do zmiešanej rodiny Íra a Švajčiarky, ktorí však v 40. rokoch 19. storočia emigrovali do Spojených štátov amerických. Vyrastal však spolu so starými rodičmi v South Readingu v štáte Massachusetts. V detstve strávil veľa času skúmaním prírody na farme starých rodičov, kde sa o nej veľa naučil, neskôr spoznával ulice a okolité budovy Bostonu. Práve v tomto čase začal byť fascinovaný budovami a architektúrou.
Počas štúdia na strednej škole sa stretol s Mosesom Woolsonom, ktorý ako učiteľ urobil na neho veľký dojem. Po skončení školy odišiel Sullivan študovať architektúru na Massachusetts Institute of Technology, avšak po roku štúdia odišiel do Philadelphie, kde začal pracovať u architekta Franka Furnessa.
V roku 1873 však postihla Furnessov ateliér veľká kríza a tak Louis Sullivan musel odísť. Presťahoval sa do Chicaga, kde panoval obrovský „stavebný boom“ po veľkom požiari z roku 1871. Pracoval pre Williama LeBarona Jenneyho, ktorý ako prvý postavil budovu pomocou oceľového skeletu. Avšak po niekoľkých mesiacoch odišiel Sullivan na rok študovať do Paríža na École des Beaux-Arts, kde spoznal renesančné umenie, ktoré ho veľmi ovplyvnilo. Neskôr sa opäť vrátil do Chicaga a začal pracovať ako projektant pre firmu Joseph S. Johnston & John Edelman. Tu úspešne navrhol interiér Moody Tebernancle.
V roku 1883 ukončil úspešný ateliér s Dankmarom Adlerom a vyhodil mladého Wrighta. A v zápätí nato ho opustila manželka. Sullivan začal strácať zákazky, majetok, postavenie. K finančným problémom sa pripojil aj alkoholizmus. Svoje posledné roky prežil Sullivan v Chicagu, z podpory kolegov. Zomrel chudobný a opustený.
Sullivan, Adler a ich rozvoj
Louis Sullivan je mnohými považovaný za prvého architekta, ktorý si vedel naplno predstaviť a realizovať veľké a drahé budovy pomocou nového typu konštrukcie: vysokých oceľových budov (mrakodrapov).
Projekty a realizácie
Sullivan a Adler Banky
Tony Martin
Tony Martin môže byť:
Santiago (ostrov)
Santiago je ostrov, nachádzajúci sa v súostroví ekvádorskom Galapágy. Plocha ostrova je 585 km2, najvyšší bod má 920 m. Celý ostrov zaberá štítová sopka, s centrom na severozápade. Svahy vulkánu pokrývajú početné lávové prúdy a pyroklastickými troskovými kužeľmi, pochádzajúcimi z obdobia holocénu. V súčasnosti sopka nie je aktívna, posledná erupcia sa odohrala na začiatku 20. storočia - rok 1906.
Tomáš Kmeť
Tomáš Kmeť môže byť:
Pobaltská operácia (1944)
Pobaltská operácia (zriedkavo Baltská operácia či nespisovne Baltická operácia ) alebo Pobaltská ofenzíva (Baltská ofenzíva či nespisovne Baltická ofenzíva) bola strategická ofenzíva na východnom fronte počas druhej svetovej vojny uskutočnená 14. septembra – 24. novembra 1944. Jej cieľom bolo znovuobsadenie Estónska, Lotyšska a Litvy a preniknutie k Baltskému moru.
Predchádzajúce útoky
Do apríla roku 1944 sa podarilo červenej armáde v rámci Leningradsko-novgorodskej operácie preraziť blokádu Leningradu a postúpiť až k hraniciam Estónska. Začiatkom júna 1944 začali v tejto oblasti ďalšie útoky, ktoré boli predzvesťou Operácie Bagration. V rámci tejto mohutnej ofenzívy postúpili sovietske jednotky na územie pobaltských štátov, ale do jeho skončenia sa im nepodarilo postúpiť až k Baltskému moru. Zatiaľ čo v prípade Ukrajiny, Bieloruska a Poľska, kde Červená armáda prekonala niekoľko stoviek kilometrov a bola vyčerpaná, a preto prechodne ukončila boje a prešla do strategickej obrany, v prípade útokov proti Pobaltiu a Besarábii bolo rozhodnuté o tom, že k ďalším ofenzívam dôjde ešte v roku 1944.
Pobaltská operácia
náhľad|Mapa priebehu bojových operácií na východnom fronte od augusta 1943 do decembra 1944. V dňoch 14. až 17. septembra začal útok sovietskeho leningradského, 1., 2. a 3. pobaltského a 3. bieloruského frontu. Proti približne 900 tisícom červenoarmejcov stálo 730 tisíc príslušníkov Wehrmachtu a jednotiek Waffen-SS. Červená armáda mala ale významnú prevahu v delostrelectve, tankoch aj lietadlách. Prvý úder bol vedený na Rigu, pričom malo dôjsť k rozdeleniu nemeckých vojsk na dve skupiny. Nasledovala útočná operácia na Tallinn a na Klaipédu. 3. bieloruský front útočil v smere na Prusko. Riga bola síce sovietskymi jednotkami obkľúčená, no veľmi úspešne sa im bránila. Rovnaká situácia nastala aj v prípade Klaipédy, kde sa bránili nemecké jednotky, ich snahou bola evakuácia po mori do Nemecka. Útok na Estónsko bol ukončený 26. septembra a potom previedli sovietske paradesantné jednotky výsadok na Západoestónske súostrovie. Klaipėdu dobyla Červená armáda 22. októbra, rižská ofenzíva bola dovŕšená 24. októbra a v Pobaltí tak zostali uväznené nemecké jednotky iba v Kurónsku. Obkľúčené nemecké sily v počte asi 200 tisíc mužov kapitulovali až v máji 1945 súčasne s ukončením vojny.
Dôsledky operácie
Obsadenie Pobaltia malo vojenské a politické dôsledky. Sovietske vojská zastali na hraniciach Pruska, pričom na niektorých miestach sa im podarilo prekročiť hraničnú čiaru. Sovietska baltská flotila mala už naplno otvorené dvere k akciám v Baltskom mori, keď nebola limitovaná mínovými poľami a protiponorkovými zátarasami a mohla využívať prístavy pobaltských republík. Vďaka tomu mohla viesť efektívny boj proti nemeckým námorným silám v Baltskom mori. Medzi najznámejšie akcie sovietskej flotily z tejto doby patrí potopenie nemeckých lodí Wilhelm Gustloff a General von Steuben ponorkou S-13 či potopenie dopravnej lode Goya ponorkou L-3.
Hlavným politickým dôsledkom operácie bolo obnovenie sovietskej okupácie Estónska, Lotyšska a Litvy. Snahy predstaviteľov pobaltských národov o znovuobnovenie suverenity počas leta 1944 boli zmarené ofenzívou, pobaltské republiky sa stali na viac než štyridsať ďalších rokov súčasťou Sovietskeho zväzu.
NGC 634
NGC 634 je galaxia v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 26. októbra 1876.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NHL 1969/1970
Sezóna 1969/1970 boa 53. sezóna NHL. Víťazom Stanley Cupu sa stal tím Boston Bruins.
Diofantos
Diofantos (Diofantos, ) môže byť:
Nagyút
Nagyút je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Füzesabony.
Má rozlohu 1894 ha a žije tu 722 obyvateľov (2007).
Vaite
Vaite je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Solisková voda
Vznik
Tečie v Podtatranskej kotline, vzniká v podcelku Tatranské podhorie bifurkáciou Bieleho Váhu. Od hlavného koryta Bieleho Váhu sa oddeľuje sprava na západojuhozápadnom úpätí Rakytovca, západne od osady Štrbské Pleso, v nadmorskej výške približne
Opis toku
Najprv tečie juhojuhozápadným smerom, podteká Cestu slobody a preteká lokalitou Pod Hrádkom. Po opustení územia TANAP-u vteká do Liptovskej kotliny a zároveň na územie okresu Liptovský Mikuláš, kde na krátkom úseku tečie severojužným smerom, pričom sa prechodne rozvetvuje na tri ramená. Napokon sa esovito ohýba, pokračuje k ústiu viac juhojuhozápadným smerom a v lokalite Hliniská, severoseverovýchodne od obce Važec, sa v nadmorskej výške cca vlieva do Mlyničnej vody.
Rádioaktívne zamorenie
thumb|Varovný znak radiácie (rádioaktívneho žiarenia) thumb|Nový symbol rádioaktívneho ohrozenia Rádioaktívne zamorenie alebo rádioaktívna kontaminácia je nežiaduce znečistenie (pôdy, vody, ovzdušia, budov) látkami, ktoré obsahujú rádionuklidy, teda látkami emitujúcimi rádioaktívne žiarenie. Rádioaktívne zamorenie je výsledkom ľudskej činnosti, teda nejde o samovoľný prírodný proces.
Dúha nad Slovenskom
Dúha nad Slovenskom je celovečerný dokumentárny film režiséra Vladimíra Bahnu z roku 1952. Film je propagandou rozvoja Slovenska po prevzatí moci Komunistickou stranou Československa. Je to prvý slovenský farebný celovečerný nehraný film.
NGC 735
NGC 735 je galaxia v súhvezdí Trojuholník, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Nagyvisnyó
Má rozlohu 4302 ha a žije tu 1060 obyvateľov (2007).
Kuba (rozlišovacia stránka)
Kuba môže byť:
Ján Mallý-Dusarov
ThDr. Ján Mallý-Dusarov, známy aj pod pseudonymami Ivan Dusarov a Ľudomil Slanický (* 26. august 1829, Skalica – † 19. september 1902, Ostrihom), bol slovenský dejateľ, novinár, vydavateľ, vysokoškolský učiteľ a cirkevný hodnostár. Patril k reprezentantom politického prúdu Novej školy slovenskej.
NGC 565
NGC 565 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm George Mary Searle 2. novembra 1867.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
Bouteville
Bouteville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Charente, v regióne Nové Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej (Kremnica)
Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej je situovaný priamo v centre Kremnice ako ústredná stavba a dominanta Mestského hradného komplexu. Je to dvojloďový neskorogotický kostol s mohutnou a vysokou vežou. Opevnený je dvojitým gotickým hradným múrom s bránou a troma baštami. Na južnej strane opevnenia sa dodnes zachovali zvyšky starej radnice. Hradný kostol plnil funkciu hlavného farského kostola až do konca 14. storočia. Zasvätený je svätej Kataríne Alexandrijskej.
Areál
Mestský hrad predstavuje veľmi zaujímavý osobitý typ obrannej stavby, ktorá na rozdiel od väčšiny hradov na území Slovenska nebola budovaná panovníkom, alebo miestnym feudálom. Výstavbu mestského hradu zabezpečovali mešťania pravdepodobne výhradne pre potreby správy a obrany svojho mesta. Boli jeho vlastníkmi, podobne, ako to bolo aj v talianskych mestských štátoch. Ešte v priebehu 14. storočia mohlo byť na hrade umiestnené sídlo komorského grófa ako zástupcu kráľa.
Noszvaj
Noszvaj je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej (Kremnica)
Areál
Opevnenie kremnického mestského hradu je najstaršie zachované spomedzi opevnení známych slovenských mestských hradov. V našich podmienkach spája všetky mestské hrady základná charakteristika. Ide o samostatne stojaci ústredný objekt kostola (väčšinou nablízku s karnerom) obkoleseného obvodovou hradbou (v Kremnici sa už v priebehu 14. storočia utvoril zložitejší systém s dvomi súbežnými líniami hradieb), ktorého súčasťou sú všetky dôležité prvky mestského hradu (bašty, vstupné brány, fara, či radnica).
Noszvaj
Má rozlohu 1884 ha a žije tu 1805 obyvateľov (2007).
Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej (Kremnica)
Areál
Najstaršie obdobie vývoja mestského hradu je spojené s výstavbou pôvodného kostola s neďalekým karnerom sv. Ondreja. Neoddeliteľnou súčasťou hradobného systému boli obranné a čiastočne obytné objekty hranolových veží (severná a južná schodisková vstupná veža. Na západnej strane tzv. Malá, resp. Hodinová veža), obranná polkruhová veža (tzv. Banícka bašta) na východnej strane. Radnica bola vybudovaná ako reprezentatívny objekt vežového paláca.
Karner sv. Ondreja
Karner je považovaný za najstaršiu zachovanú stavbu v areáli mestského hradu. Je vybudovaný na kruhovom pôdoryse, jeho spodná časť slúžila ako kostnica a vrchná časť plnila funkciu kaplnky. Pôvodne bola kaplnka zasvätená svätému Michalovi, neskôr v roku 1430 Ondrejovi. O patrocíniu sv. Ondreja by mohli svedčiť aj písmená v klenbovom svorníku pod baníckymi kladivkami.
Zaklenutie priestoru kostnice šesťdielnou klenbou s hranolovými rebrami len vzdialene pripomína zložitejšie riešenie zaklenutia karnera na Starom zámku v Banskej Štiavnici. Na základe spomenutej analógie býva kremnický karner zvyčajne datovaný do obdobia prvej polovice 13. storočia. Jednoduchý tvar hranolového rebra však môže súvisieť s len utilitárnou funkciou významovo menej dôležitého priestoru kostnice.
Do kaplnky karnera vedie gotický vstupný portál, ktorý je stavebne organicky prepojený s jednoducho profilovaným soklom kostnice. Spolu s kružbami okenných otvorov a profiláciou zaklenutia kaplnky ho možno spoľahlivo zaradiť až do obdobia pred polovicou 14. storočia, teda do obdobia intenzívnej stavebnej činnosti pri budovaní mestského hradu.
Obvodové steny karnera sa navyše zdajú byť primárne previazané s murivami Severnej veže a vnútornej hradobnej línie. V interiéri kaplnky sa zachovalo miesto pre dnes už neexistujúci oltárny stôl s dvojicou postranných pravouhlých pastofórií na obvodovej strane.
Steny kaplnky zdobia gotické maľby znázorňujúce scény zo života svätého Erazma.
Počas reformácie slúžila kaplnka ako zbrojnica, ako sakrálna stavba začala opäť fungovať až po roku 1715.
13. – 14. storočie
Najstaršie obdobie stavebného vývoja Kostola sv. Kataríny je pomerne nejasné. Staršia historická literatúra situovala na miesto terajšej sakrálnej stavby budovu rezidencie komorského grófa. Prvotným impulzom k takej rozsiahlej stavebnej činnosti, akou je premyslené budovanie mestského hradu na čele s kostolom, mohlo byť len založenie mesta v pravom zmysle slova uhorským panovníkom Karolom Róbertom z Anjou v roku 1328 (výsadná listina s privilégiom voľby vlastnej samosprávy a súdnej autonómie). Po tomto dátume vznikol už v priebehu, ale najneskôr koncom 14. storočia pozoruhodný hradný komplex s vonkajším a vnútorným hradobným okruhom. Vo všeobecnosti sa v odbornej literatúre kladie vznik hradného kostola pred rok 1400, do 13. alebo 14. storočia. Najneskôr v 2. polovici 14. storočia vznikli obvodové steny terajšieho polygonálneho presbytéria so zachovanými detailmi (valcová prípora staršieho zaklenutia s konzolou a pätkou, zamurovaný portál pôvodného vstupu do sakristie). Presbytérium je najstaršou časťou hradného kostola.
14. storočie – 1. polovica 15. storočia
Pôvodný kostol na hradnom kopci prestavali začiatkom 15. storočia. Niektorí bádatelia sa najnovšie prikláňajú k názoru, že v lodi dnešného kostola treba hľadať ešte pôvodnú románsku, zrejme bazilikálnu stavbu, z ktorej sa pravdepodobne zachovalo obvodové murivo. Tento prvý sakrálny objekt mal dvojité opevnenie, ktoré postavili v priebehu 14. storočia.
Dnešné dvojlodie kremnického hradného kostola, ako aj samotná kamenosochárska práca, poukazuje na vplyv majstra Michaela Chnaba, ktorý koncom 14. storočia viedol svätoštefanskú stavebnú hutu vo Viedni. Práve na stavbe Dómu svätého Štefana vo Viedni pôsobil v rokoch 14041427 kamenársky majster Ondrej z Kremnice, ktorý sa mohol podieľať aj na obnove hradného kostola v Kremnici.
2. polovica 15. storočia
V priebehu 2. polovice 15. storočia, v pokojnom Korvínovskom období (v čase, keď nehrozilo bezprostredné nebezpečenstvo), bola polkruhová východná bašta stavebne upravená do podoby polygonálneho presbytéria novej kaplnky Narodenia Panny Márie. V 80. rokoch 15. storočia sa opätovne realizovali rozsiahle práce na hradnom kostole (vstupný portál a predsieň, juhovýchodná kaplnka, zaklenutie presbytéria, zaklenutie juhovýchodného oratória).
Svätyňu pristavili k lodi až neskôr, asi roku 1480. Pri jej stavbe použili vtedy veľmi obľúbené dekoratívne iluzionistické prvky, prejavujúce sa na klenbe, pri krížení pätiek a rebier i pri figurálnych detailoch. Postavili ju v dobovo náročných formách, charakteristických pre celú oblasť Podunajska. Novú svätyňu i staršiu loď vysvätili roku 1488. Vtedy zmenili aj meno patróna kostola sv. Michala (zmienka o konsekrácii kostola sv. Michala pochádza z roku 1423) na sv. Katarínu, ochrankyňu baníkov. Prvýkrát sa kostol pod menom sv. Katarína spomína v roku 1526.
Obdobie renesancie
Renesančné úpravy hradného kostola súvisia predovšetkým s jeho obnovou po ničivom požiari v roku 1560. Ich bezprostredným dokladom je zaklenutie podvežia so štukovou výzdobou a pravdepodobne aj čiastočne zmenená pôvodná stredoveká podlažnosť s hypoteticky zamýšľaným zaklenutím nových priestorov. V tomto období bola na západnej fasáde dvojlodia kostola rekonštruovaná terajšia veža. Postup dobovej rekonštrukcie dokumentujú značky a nápisy na nárožiach veže.
18. storočie
V roku 1709 bol hradný kostol rekatolizovaný, s čím súvisí aj opätovné vysvätenie kaplnky v karneri. Karner je považovaný za najstaršiu zachovanú stavbu v areáli mestského hradu. Je vybudovaný na kruhovom pôdoryse. Jeho spodná časť slúžila na ukladanie kostí zo starších hrobov okolo kostola a vrchná časť plnila funkciu kaplnky. Pôvodne bola kaplnka zasvätená sv. Michalovi, neskôr v roku 1430 sv. Ondrejovi. Kaplnka má gotický vstupný portál, ktorý je stavebne prepojený s jednoducho profilovaným soklom kostnice. Steny kaplnky zdobia gotické maľby znázorňujúce scény zo života sv. Erazma.
Obdobie baroka
Najstaršiu barokovú úpravu helmice zo západnej veže kostola pripomína kamenná doska na južnej stene s nápisom 1715.
19. storočie
Poslednou obnovou, ktorá upravila vonkajší vzhľad a celkovú siluetu kostola do súčasnej podoby, bola rozsiahla rekonštrukcia v 80. rokoch 19. storočia. O návrat do gotickej podoby sa pokúsil majster Ferenc Storno. Na fasádach vytvoril nové omietky s iluzívnym kvádrovaním a vo vrchole veže osadil vysokú ihlancovú strechu so štyrmi postrannými vežičkami. Interiér čiastočne pozmenil postavením novej organovej tribúny v dvojlodí, terajších kamenných zábradlí s kružbami, vretenových schodísk a prerazením nového trojdielneho okna z priestoru pokladnice (nad sakristiou) do presbytéria.
Storno sa snažil o slohové zjednotenie nesúrodého interiéru. Slohovo rôznorodý mobiliár bol nahradený novými neogotickými prvkami zo Stornovej dielne: farebnými vitrážami okien, drevenými krídlovými oltármi s pozlátenými a maľovanými architektonickými nadstavcami a tabuľovými maľbami, baldachýnom kazateľnice, drevenou konštrukciou schodiska kazateľnice, stolárskymi výrobkami (vyrezávané dvere, lavice v dvojlodí) a kamennými sochami na pilieroch dvojlodia a fasáde južnej predsiene. Taktiež sa pristúpilo k osadeniu neogotických kamenných článkov a výmaľbe starších drevených detailov. Bohužiaľ táto renovácia so sebou priniesla aj odstránenie umelecky hodnotných diel.
20. storočie
V 1. polovici 20. storočia pokračovali na hradnom kostole pamiatkárske zásahy konzervátorského charakteru. Už v roku 1922 bol na základe obhliadky konzervátora Jindřicha Čapka mladšieho(1876-1927) vypracovaný program pamiatkovej obnovy. Predpokladal rozsiahlu sanáciu exteriérových fasád, statické zabezpečenie západnej veže a konzervovanie neogotického interiéru. Na realizácii projektu sa začalo pracovať pod odborným dohľadom Václava Mencla v roku 1930.
V 2. polovici 20. storočia (od roku 1976) bol kremnický hradný areál pre verejnosť dlhodobo uzavretý v súvislosti so statickým zabezpečovaním trhlín na murivách veže a dvojlodia kostola, ako aj jednotlivých objektoch hradu. Súčasne prebiehal aj archeologický výzkum pod vedením Jozefa Hošša (Filozofická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave).
Postupne boli ukončené všetky práce na Kostole sv. Kataríny, ktorý bol verejnosti sprístupnený v roku 1992. Zvyšok hradného komplexu a jeho expozície bol po dvoch desaťročiach obnovy sprístupnený verejnosti v decembri 1996.
Exteriér
Hradný Kostol sv. Kataríny je ústrednou časťou kremnického mestského hradu, okolo kostola je dvojité opevnenie s baštami, rotundou, hodinovou vežou, severnou bránou a novším schodiskovým vstupom z južnej strany. Obvodové múry kostola pochádzajú z pôvodnej stavby, datujú sa do obdobia okolo roku 1400.
Veža
Dominantou exteriéru kostola je Západná veža, ktorá vznikla už v stredoveku, pravdepodobne ako samostatná súčasť opevnenia bez súvislosti s kostolom. Fasády veže hradného kostola majú horizontálne členenie jednotlivých podlaží kamennými rímsami a pripomínajú obdobné riešenie fasád vedľa stojacej tzv. Hodinovej (Malej) veže. Sú pokryté omietkami s iluzívnym kvádrovaním. Kamenná figurálna plastika osadená na konzole, vyrastajúcej z rímsy na juhozápadnom nároží veže kostola, pravdepodobne súvisí s postavami diablov na rebrách zaklenutia presbytéria. Na veži kostola je osadená vysoká ihlancová strecha so štyrmi postrannými vežičkami. Okná veže majú plné polkruhové oblúky. Vo veži po stáročia sídlili strážcovia a ohlasovali nebezpečenstvo. V súčasnosti funguje izba strážcov ako expozícia a zároveň je odtiaľ najkrajší výhľad na mesto Kremnica a okolie. Na vrchol veže vedie 127 kamenných schodov.
Darkthrone (hudobná skupina)
Darkthrone je nórska blackmetalová skupina založená v roku 1987. Pôvodne bola však deathmetalová, ako aj prvý album Soulside Journey. Nasledujúci album Blaze in the Northern Sky už bol hlavne black metal a Under a Funeral Moon znamenal totálnu konverziu z predchádzajúceho štýlu. Under a Funeral Moon, vydaný v roku 1993, je pokladaný za základný kameň druhej vlny black metalu. Spolu s albumom Transilvanian Hunger sa vyznačujú veľmi nízkou kvalitou zvuku a produkcie, čo je veľmi typické pre skupiny tej doby, keďže black metal bol stále veľmi undergroundový.
Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej (Kremnica)
Presbytérium, kaplnky a vstup
Presbytérium má päť oporných pilierov so strieškou. Medzi piliermi sú osadené vitrážové okná s lomenými oblúkmi. Pod oknami lemuje celý obvod presbytéria podokenná rímsa. Oporné piliere sa nachádzajú aj v prednej časti lode kostola – po stranách a dva nárožné pilere.
Ku presbytériu je zo severnej strany pristavaná sakristia, ktorá má na rohu nárožný oporný pilier a na každej strane jedno vitrážové okno. Sakristia má pultovú strechu. Na nároží presbytéria a sakristie je malá vežička, ktorá ukrýva točité schodisko. V južnom rohu presbytéria je tiež vežička s točitým schodiskom, napravo od nej je vedľajší vstupný portál.
Na severnom aj južnom priečelí sú kaplnky. Južná kaplnka má sedlovú strechu, severná má pultovú strechu. Na stene južnej kaplnky sú nad sebou dve dvojice vitrážových okien s lomenými oblúkmi, nad nimi je trojica zamurovaných okien, potenciálna nika.
Vedľa južnej kaplnky je vystupujúca časť s arkádou, vstupným portálom a pultovou strechou, použité sú krížové klenby. V stĺpe arkády sa nachádza soška Ježiša Krista. Fasáda vstupnej časti je riešená inak ako zvyšok kostola – nie je omietnutá, ukazuje odhalené kamenné bloky.
Žďár (okres Blansko)
Žďár je obec v Česku v okrese Blansko v Juhomoravskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 385 obyvateľov, z toho 200 mužov a 185 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 40,5 roka, ženy 40,4 roka).
Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej (Kremnica)
Presbytérium
V presbytériu sieťová klenba s motívom krúživého pohybu rebier dosadá na objímavé vidlicové pätky, použité aj na zaklenutí oratória, kde pripomínajú tvar lastovičieho chvosta. Tento jav sa nazýva „Kremnická pätka“. Sieťová klenba má na svorníku letopočet 1488, kedy bola nová svätyňa vysvätená. Polia klenby svätyne sú zdobené maľbami svätcov, sú tam vyobrazení štyria evanjelisti a 12 apoštolov, v strede je Otec, Syn a Duch Svätý, na stenách sú kamenné epitafy. V kútoch svätyne sú na rebrách nezvyčajné ľudské a zvieracie figúry, ktoré zobrazujú Krista, možno donátorov alebo prorokov a evanjelistov, a ako ich protiklad dvojicu diablov. V závere presbytéria dopĺňa klenbový obrazec figurálna výzdoba v podobe dvojice búst. Motív objímavých pätiek bol v čase dostavby hradného kostola novinkou, používanou významnými rakúskymi a švábskymi staviteľmi, ako bol napríklad Anton Pilgram alebo Konrád Roriczer.
Žďár (okres Blansko)
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1371, kedy na ňu Oldřich z Boskovic nechal napísať veno svojej manželke. V roku 1540 dedinu od Jaroslava z Boskovic kúpil Bohuslav Drnovský z Drnovic a tá sa stala súčasťou rájeckého panstva, ktoré vlastnili od roku 1667 Rogendorfovci a od roku 1763 Salmovci.
Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej (Kremnica)
Dvojlodie
Dvojlodie kostola má obkročnú klenbu s kamennými rebrami a neogotickou pásovou výmaľbou v poliach, čiastočne rastlinnými motívmi. Obraz klenby premietnutý do pôdorysu, upozorňuje svojim obkročným motívom na strane pri triumfálnom oblúku na východiskový typ tzv. českých siení sprostredkovaný sem dielňami pracujúcimi v Rakúsku.
K triumfálnemu oblúku je pristavená kamenná kazateľnica, pochádzajúca z obdobia renesancie, spočívajúca na stĺpe s korintskou hlavicou, pričom steny rečniska člení lineárne panelovanie. Zaujímavým detailom renesančnej krsteľnice z ružového mramoru, s neskorogotickým vekom, diela najvýznamnejšieho kremnického medailéra Krištofa Füssela, je figurálna konzola v podobe mužskej polpostavy s rukami zopätými v modlitbe, pochádzajúca zo 16. storočia.
V uplatnenom obkročnom princípe klenby sa stĺp na strane oproti presbytériu polygonálne zalamuje a prijíma plynulé prechody stredných rebier obkročného obrazca.
Na stredovej arkáde s dvojicou pilierov spočíva zaklenutie priestoru s poľami krížových rebrových klenieb, ktoré sa v mieste prechodu k svätyni menia na trojuholníkové obkročné klenby. Novátorský systém zaklenutia sprevádzajú bohato zdobené tvaroslovné články (výzdoba s „kučeravými listami“, tzv. kolienkové konzoly a baldachýny na bočných stenách arkádových pilierov.
Oratóriá
Do severného a južného oratória sa dá dostať točitými kamennými schodmi, organ sa nachádza v chóre na západnej strane lode kostola.
Oltáre
Oltárnu výzdobu kostola tvorí dnes pätica oltárov z konca 19. storočia. Hlavný oltár (svätyňa), Oltár svätej Anny (južná kaplnka), Oltár svätého Jozefa (južná strana víťazného oblúka), Oltár Panny Márie (severná strana víťazného oblúka), Oltár sv. Kríža (severná kaplnka) majú na viditeľných miestach zakomponovanú autorskú signatúru staviteľa a maliara Ferenca Storna. Storno bol tvorcom ich návrhov a podľa vročenia namaľovaného na tabuliach oltárov boli vyhotovené v rokoch 18841885 v juhotirolských dielňach. Storno pre kremnický farský kostol zvolil typický gotický model-krídlový oltár s menzou, predelou a centrálnou skriňou s pohyblivými bočnými krídlami.
Koncept
Od južnej kaplnky smerom k severnej je badateľný základný ideový koncept – svedectvo o pozemskom bytí Krista. Významová línia začína odkazom na nepoškvrnené počatie Panny Márie (oltár sv. Anny), ktoré bolo predpokladom nepoškvrneného počatia Vykupiteľa. Ďalší oltár so sv. Jozefom, otcom Ježiša, ktorý je zároveň patrónom rodiny, nadväzuje a vytvára priame spojenie s bočným oltárom Madony na polmesiaci, čiže s Narodením Ježiša. Líniu uzatvára Vykupiteľova obeta na kríži (oltár sv. Kríža).
Dominantou Južnej kaplnky je oltár sv. Anny, ktorého ústredným motívom je postava matky Panny Márie, keďže nepoškvrnené bolo aj počatie počatie Bohorodičky v lone sv. Anny. Preto práve táto svätica drží v náručí malého žehnajúceho Ježiška.
V severnej kaplnke je samostatným celkom oltár, ktorý uzatvára spomínaný ideový koncept oltárnych súborov Vykupiteľovou smrťou na kríži. Ježiša tu už tradične sprevádza jeho matka a najmladší spomedzi apoštolov, sv. Ján.
Kaplnka Narodenia Panny Márie bola pôvodne polkruhová východná bašta, v Korvínskom období stavebne upravená do podoby polygonálneho presbytéria novej kaplnky. V rokoch 16111612, v čase hrozby tureckého vpádu, muselo byť presbytérium východnej kaplnky opätovne prestavané na obrannú baštu (tzv. Banícka).
Sochy
Dve drobné gotické sošky inštalované na južnej strane dvojlodia zobrazujú hlavné patrónky baníkov sv. Barboru s vežou a sv. Katarínu s kolesom. Pôvodne boli určené ako figurálna výzdoba oltárnej architektúry.
Pod emporou kostola je dnes umiestnená aj trojica neskorogotických sôch zobrazujúcich ženské postavy. Svätá Helena – atribút kríž, neznáma svätica alebo Panna Mária – bez atribútu, svätá Alžbeta – džbán a košík s milodarmi pochádzajú pravdepodobne z kremnického špitálskeho Kostola sv. Alžbety. Kvalitne prepracované detaily odevov a realizmus tvárí súvisia s činnosťou viedenskej dielne Nicolasa Gerhaerta z Leydenu. Koncom 15. storočia tvorili súčasť živého svätostánku, pravdepodobne ako ústredná výzdoba hlavného či bočného oltára.
V severozápadnom kúte dvojlodia pod tribúnou je umiestnený originál samostatnej monumentálnej sochy Panny Márie, tzv. Immaculata pochádzajúci z 2. polovice 18. storočia.
Vitráže
Počas rozsiahlych regotizačných úprav sa vo všetkých okenných otvoroch ocitli dodnes takmer kompletne zachované mnohofarebné vitráže vyhotovené v duchu módnej neogotiky, vyskladané z čírych alebo farebných skiel dotvorených švarclotom (čiernou linkou) spájaných klasickou technikou – olovenou páskou.
V menších okenných otvoroch (napr. dvojpodlažnej sakristie) osadili výplne z kruhových terčíkov evokujúcich utilitárne stredoveké umenie. V impozantných štíhlych gotických oknách so stredovým prútom a s kružbou vo vrchole, presvetľujúcich bočné kaplnky a loď, použili zase pestrofarebné dekoratívne vitráže s prísne symetricky koncipovaným kobercovým vzorom z rastlinných a geometrických prvkov. Vitrážová výzdoba formálne aj obsahovo vrcholí vo svätyni kostola, kde päť gotických okien polygonálneho presbytéria s kobercovými dekoratívnymi plochami oživujú presne zvolené figurálne motívy.
Na spodnej strane jednej z výplní v južnej strane svätyne je identický nápis, ktorý spolu s časovým údajom prináša informácie o tvorcovi návrhov vitrážovej výzdoby kostola sv. Kataríny, synovi Ferenca Strona, Kolomanovi a ich vyhotoviteľovi, Augustínovi Vermesovi. Podľa toho vieme, že Koloman, ktorý bol aktívny aj pri prestavbe kostola, vypracoval návrhy okolo roku 1884 a vlastné vitráže dodal šopronský sklár a maliar Vermes v roku 1885. Dobový súčasník prestavby Pavol Križko, v súvislosti s vyhotovením vitráží uvádza aj juhotirolskú firmu, ktorej účasť však nie je archívne, ani signatúrou doložená.
Organ
V Kostole sv. Kataríny v Kremnici sa nachádza jeden z významných kvalitných nástrojov v chrámovom priestore na Slovensku, ktorý postavila v roku 1992 firma Rieger-Kloss z Krnova pod opusovým číslom 3640. Organ sa okrem kostolných účelov využíva aj na potreby múzea, ktoré pravidelne organizuje organové koncerty popredných domácich aj zahraničných interpretov a poslucháčov konzervatórií. Múzeum je v lete spoluporiadateľom známeho festivalu Kremnický hradný organ, v zime sú obľúbené pravidelné predvianočné koncerty.
Brigitte Hamannová
Brigitte Hamannová, Ph.D. (* 26. júl 1940, Essen, Nemecko† 4. október 2016, Viedeň, Rakúsko ) bola rakúska spisovateľka a historička. Zaoberala sa predovšetkým históriou habsbursko-lotrinskej dynastie v 19. a 20. storočí.
Životopis
Narodila sa ako Brigitte Deitert v Essene. Vyštudovala germanistiku a históriu v Münsteri a vo Viedni. Po štúdiách pracovala ako novinárka v Essene. V roku 1965 sa vydala za historika a univerzitného profesora Günthera Hamanna (1924-1994), presťahovala sa do Viedne a prijala popri nemeckom aj rakúske občianstvo. Pracuje na Univerzite vo Viedni, kde v roku 1978 získala titul Ph.D. za prácu venovanú princovi Rudolfovi, ktorú tiež knižne publikovala.
Po úspechu jej prvej knihy nasledovali ďalšie, venované predovšetkým osobnostiam rakúskych a nemeckých dejín 19. a 20. storočia. Za svoju prácu bola mnohokrát ocenená a jej knihy boli preložené do niekoľkých jazykov.
Vaivre-et-Montoille
Vaivre-et-Montoille je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Saône, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ivan Krúpa
Ivan Krúpa (* 25. máj 1959, Pruské) je slovenský herec a manžel herečky Adriany Krúpovej.
Absolvoval štúdium herectva na VŠMU v roku 1982 v Bratislave. V rokoch 19821986, 19891995 pôsobil v Divadle Jonáša Záborského v Prešove. V rokoch 19861989 bol členom činohry Štátneho divadla v Košiciach. Od roku 1995 sa stal opäť členom činohry ŠD Košice. Za svoje účinkovanie vo viacerých hrách dostal niekoľko ocenení Litfondu. Popri práci v divadle, sa venuje aj rozhlasovej, filmovej a televíznej tvorbe a účinkovaniu v dabingu.