cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vimoutiers (kantón)
Vimoutiers je francúzsky kantón v obvode Argentan v departemente Orne v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 19 obcí.
Munchhausen
Munchhausen je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tatjana Mariová
Tatjana Mariová (, rod. Tatjana Malek; * 8. august 1987, Bad Saulgau, Nemecko) je súčasná nemecká profesionálna tenistka. 8. apríla 2013 sa vydala za svojho trénera Charlesa Edouarda Mariu. 20. decembra 2013 sa im narodila dcéra Charlotte.
La Bigottière
La Bigottière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Péronnas
Péronnas môže byť:
Štefan V. (Uhorsko)
Rodina
Vzbúril sa proti svojmu otcovi a prinútil ho prepustiť mu pol kráľovstva. Nevraživosť medzi ním a jeho otcom bola taká veľká, že Belo IV. poprosil Přemysla Otakara II., aby po jeho smrti ochraňoval jeho prívržencov. Aj Belova najstaršia dcéra Anna utiekla s korunovačnými klenotmi do Prahy. Z toho vznikla vojna, ale Štefan bol porazený. Krátko po podpísaní mieru Štefan ako 31-ročný náhle zomrel. Po jeho smrti zasadol Ladislav IV. Kumánsky.
Ivan Andrijovič Stavrovský
Ivan Andrijovič Stavrovský (* 3. október 1822, Telgárt - † 21. február 1878, Sulín) bol gréckokatolícky kňaz, pedagóg, osvetový pracovník.
Jeho otec bol Andrij Stavrovský a matka Anna Stavrovská.
Životopis
Študoval na gymnáziu, filozofiu a teológiu na teologickom lýceu v Užhorode. Od roku 1849 gréckokatolícky kňaz v Sulíne. Rusínsky národný a osvetový pracovník na súčasnom východnom Slovensku. Už počas štúdií sa zaoberal pedagogikou, napísal prvú rusínsku učebnicu pedagogiky na Podkarpatskej Rusi a súčasnom východnom Slovensku. Podporoval rozvoj rusínskeho ľudového školstva, zástanca rovnoprávneho postavenia národov a národností.
Louis Daguerre
Louis-Jacques-Mandé Daguerre (* 18. november 1787, Cormeilles-en-Parisis - † 10. júl 1851, Bry-sur-Marne) bol francúzsky maliar, vedec, priekopník fotografovania, ktorý v tridsiatych rokoch 19. storočia vyvinul prvú praktickú metódu fotografovania - daguerrotypiu.
Narodil sa v meste Cormeilles-en-Parisis v severnom Francúzsku, kde sa stretol s Josephom Nicéphorom Nièpce, ďalším priekopníkom fotografovania. Po Nièpceho smrti roku 1833 pokračoval v úsilí vytvoriť praktický spôsob fotografovania, čo sa mu podarilo v roku 1837, keď vyvinul spôsob fotografovania, dnes pomenovaný ako daguerrotypia. Daguerrovou metódou sa obraz zaznamenával na dosku potiahnutú jodidom strieborným, expozícia trvala asi 15 až 20 minút. K ďalšiemu zdokonaleniu fotografovania prispel v roku 1839 anglický vedec William Henry Fox Talbot.
Janček (priezvisko)
Janček je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Topoľčanoch, Bratislave a Partizánskom.
Známi nositelia
Pozri v článku Janček.
Jana Hospodárová
Vyštudovala hotelovú akadémiu v Prešove. Študovala tiež herectvo na VŠMU. Uvádza reláciu Športové noviny v televízii Markíza. V minulosti v tejto televízii moderovala aj ďalšie relácie – spoločne so Štefanom Dvorským Teleráno, Reflex, Doma s Markízou, spoločne s Vilom Rozborilom reláciu Cestoviny a i. V roku 2011 sa stala s tanečným partnerom Matejom Chrenom víťazkou súťažnej šou Let’s Dance.
V rámci svojich aktivít spolupracuje s organizáciami Pes v núdzi, Majme srdce a pod. Je spoluzakladateľkou nadácie pre zvieratá Niki a Steffi, ktorá vznikla 13. marca 2012. Verejne známy je spor so Slobodou zvierat, ktorý nastal po tom, čo Hospodárová prostredníctvom médií uviedla nedostatky a neetické praktiky pracovníkov tejto organizácie. Sloboda zvierat uvedené informácie dementovala.
Šinkov salaš
Šinkov salaš je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Predmetom ochrany je: PR je vyhlásená z dôvodu zabezpečenia ochrany lokalita s koncentrovaným výskytom chráneného a ohrozeného druhu flóry Slovenska hlaváčika jarného (Adonis vernalis).
Missa solemnis
Missa solemnis môže byť:
Missa Solemnis alebo Missa solemnis môže byť dielo:
Ostriež zelenkastý
náhľad|Na výstave Pod hladinou Vltavy Ostriež zelenkastý (iné názvy: ostriež zelenkavý, (staršie) ostriež obyčajný alebo ostriež riečny ; ) je sladkovodná lúčoplutvová ryba z čeľade ostriežovité (Percidae), u ktorej nie je zákonom stanovená najmenšia lovná miera.
Opis
Telo je pomerne vysoké. Na chrbte sa nachádzajú dve samostatné chrbtové plutvy. V prvej sa nachádza 17 – 23 tvrdých lúčov, v druhej 1 – 2 tvrdých a 13 – 16 mäkkých lúčov. Brušné, análne a chvostové plutvy majú zvyčajne červenkastý nádych. Ústa sú tzv. koncové. Šupiny sú drobné, ostré a ktenoidné. Na bokoch sú výrazné tmavé priečne pruhy. Dorastá do maximálnej dĺžky okolo (veľmi výnimočne môže dorásť až cez  a s hmotnosťou okolo ), tam kde sa mu nedarí dobre trieť alebo je na neho silný prúd alebo veľký tlak ostatných dravcov a nedostatok prirodzených úkrytov, tak zvyčajne tvoria zakrpatené formy. Najvyššia uvádzaná hmotnosť činí.
Výskyt
Obýva stojaté aj tečúce vody. Je rozšírený prakticky v celom miernom páse Európy, vyskytuje sa aj v Ázii. Tento ostriež sa aklimatizoval napríklad aj v Austrálii, Južnej Afrike alebo na Novom Zélande.
Potrava
Ostriež patrí medzi riečne dravce. Tvorí kŕdle, v ktorých napáda menšie, či choré ryby, niekedy tiež rovnakého druhu. Jeho hlavnú potravu tvorí živočíšna zložka, najmä dážďovky, bezstavovce a rybí poter.
Športoví rybári lovia tradične ostrieže na dážďovky, múčne, či biele červy. Veľmi obľúbený je potom tiež lov na prívlač (t. j. na woblery, rotačný blyskáč, twistery, či gumové nástrahy). Jeho zábery bývajú veľmi prudké.
Rozmnožovanie
Trenie prebieha od marca do júna, pri teplote vody okolo 8 °C. Samica kladie ikry na vodné rastliny alebo iné potopené predmety. Ikry sú spojené do väčších šnúrkovitých útvarov. Ostriež zelenkastý rovnako ako jeho poddruh Perca flavescens má ikry spojené v dlhých pásoch, ktoré sa ľahko zachytia na kameňoch a opadaných vetvách v plytkých a pomaly tečúcich vodách.
Peter Matoš
Peter Matoš (* 6. september 1968, Liptovský Mikuláš – † 15. august 2011, Piešťany) bol slovenský reprezentant v skialpinizme. V roku 1996 v dvojici s Miroslavom Leitnerom získal 5. miesto na medzinárodných skialpinistických pretekoch Pierra Menta vo Francúzsku. O rok neskôr, v roku 1997, sa na rovnakých pretekoch opäť s Miroslavom Leitnerom umiestnil na 9. mieste. V období rokov 1991-2008 bol členom Horskej služby Nízke Tatry-sever. Bol dlhoročný organizátor Behu do vrchu Jasná-Chopok.
Fiľakovské Kováče
Fiľakovské Kováče sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Pont-d’Ain
Pont-d’Ain môže byť:
Pont-de-Vaux
Pont-de-Vaux môže byť:
Hrad Pernštejn
right|thumb|Pohľad na hrad Perštejn od parkoviska thumb|right|Klasický pohľad na monument thumb|right|Hrad Pernštejn thumb|right|Pohľad na skalu s hradom thumb|right|Spojovací môstik hradu - je súčasťou jeho identity
Hrad Pernštejn z polovice 13. storočia je gotický hrad vo východnom okraji Českomoravskej vrchoviny patriaci k najvýznamnejším moravským hradom. Jeho bývalé podhradie tvorilo mestečko. Monumentálna stavba pánov z Pernštejna s jednoduchou bergfritovou dispozíciou bola do 16. storočia niekoľkokrát prebudovaná a najmä rozšírená, ale aj pri premene na reprezentatívne a pohodlné sídlo nestratila svoju obranyschopnosť.
Architektúra
V historických prameňoch je prvá zmienka o hrade datovaná do konca 13. storočia. Nebola to tak rozsiahla stavba, mala však palác a vežu Barborku, ktorá sa týčila v smere predpokladaného útoku. Moc rodu z Pernštejna rástla spolu s finančnými možnosťami, na prelome 15. a 16. storočia sa uskutočnila väčšia prestavba na reprezentačné politické a správne centrum. Nie je známe, kde stavebné úpravy začali, možno bol najskôr rozšírený palác a na juh od neho vystavané nové nádvorie. V 15. storočí boli dostavané ďalšie obytné budovy a vonkajší hradbový múr. Na novo vybudovanom nádvorí vyrástla reprezentatívna stavba s najrozľahlejšou miestnosťou na hrade nazvanou Rytierska sála. Pernštejn zakrytím veže Barborky získal výraz mohutne a pevnej stavby.
Obliehanie
Najväčšou vojenskou katastrofou Pernštejna bolo obliehanie hradu Švédmi v roku 1645. Vtedy prišla o svoju hornú časť Hranolová veža pri bráne druhého predhradia a značne poškodená delami bola výrazná dominanta hradu - hlavná veža. Pri ostreľovaní prišla o svoje najvyššie poschodie, ktoré už potom nikdy nebolo zrekonštruované. Hradu však obliehanie Švédmi paradoxne i trochu prospelo, došlo k nemu v období, kedy sa do objektu už príliš neinvestovalo. Jeho odolnosť preukázaná práve v roku 1645 totiž zapríčinila, že bol Pernštejn zaradený medzi udržované zemské pevnosti.
Majitelia
Podľa použitia predikátu „z Pernštejna“ v roku 1285 je koniec 13. storočia považovaný za presídlenie Pernštejnovcov, rodu so zubrou hlavou, na hrad. Patril im až do roku 1596, kedy ho Jan V. z Pernštejna musel predať. Na hrade sa potom vystriedalo niekoľko majiteľov. Hrad kúpil Pavel Katarin z Kataru, od jeho synov získal Pernštejn kúpou v roku 1609 Adam Lev Licek z Rýzmburka, ktorého vdova Ester Sejdlicová ze Šenfeldu si v roku 1623 vzala grófa Kryštofa Pavla z Lichtenštejn-Kastelkornu. Od Lichtenštejnovcov hrad kúpil v roku 1710 vládny rada František zo Stockhammeru, od roku 1798 bol vo vlastníctve Ignáca Schröffela z Mannsberku. Jeho dcéra Josefína sa v roku 1818 vydala za grófa Viléma Mitrovského z Nemyšle. V držaní rodu zostal hrad do roku 1945. Pretože Mitrovskí nemali finančné prostriedky na plánovanú romantizujúcu prestavbu hradu, zachoval sa dodnes v pôvodnej goticko-renesančnej podobe.
Meno hradu
Meno Pernštejn je najčastejšie spájané s nemeckým výrazom Bärenstein, v preklade „medvedí kameň“, v mineralógii tiež jantár. V podhradí totiž preteká riečka Nedvědice (podľa medvedice - v staročeštine nedvědice). Ponemčené názvy nie sú pre túto dobu ojedinelé, bola to pomerne módna záležitosť.
Sosnivka
Sosnivka môže byť:
3867 Shiretoko
3867 Shiretoko je planétka s priemerom 35 km, ktorú objavil Masayuki Yanai, Kazurō Watanabe 16. apríla 1988.
Jedľovský (priezvisko)
Jedľovský je slovenské priezvisko. Je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa v Ružomberku, Trnave, Bratislave a Bzenici (okres Žiar nad Hronom).
Známi nositelia
Pozri v článku Jedľovský.
Pont-de-Veyle
Pont-de-Veyle môže byť:
Homa
Iné projekty
.
Uľanivka
Uľanivka môže byť:
Martin Hujsa
Martin Hujsa (* 9. september 1979, Skalica) je slovenský hokejový útočník.
La Boissière (Mayenne)
La Boissière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Martin Hujsa
Klubový hokej
S hokejom začínal v HK 36 Skalica, v extralige debutoval v sezóne 1997/98, pričom v tom čase vážil len 63 kg, bol najľahším hráčom v súťaži. Počas päťročného pôsobenia v Skalici sa presadzoval ako úspešný zakončovateľ.
La Boissière (Mayenne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Martin Hujsa
Klubový hokej
V základnej časti ročníka 2007/08 zaznamenal v 51 zápasoch 25 gólov a 34 asistencií. Darilo sa mu aj v play-off, v poslednom semifinálovom zápase play-off proti Dukle Trenčín si však bolestivo natiahol slabiny a vo finále s HC Košice nenastúpil. Slovan v ňom zvíťazil 4:3 na zápasy a obhájil majstrovský titul. V máji 2008 sa dohodol na predĺžení kontraktu až do roku 2012. V ďalšej sezóne sa Slovan prebojoval do finále, v ktorom prehral s HC Košice 2:4 na zápasy. V ročníku 2010/11 bol najproduktívnejším hráčom mužstva, Slovan však vypadol už vo štvrťfinále play-off s Duklou Trenčín.
La Boissière (Mayenne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Martin Hujsa
Klubový hokej
Pred nasledujúcou sezónou prestúpil do českého mužstva HC Litvínov, klub v baráži potvrdil účinkovanie v českej extralige. Od sezóny 2012/13 hráva za Ertis Pavlodar v kazašskej lige, ktorý trénuje slovenský tréner Július Pénzeš. V prvom roku jeho pôsobenia boli jeho spoluhráčmi ďalší slovenskí hokejisti Róbert Huna, Richard Huna, Lukáš Matejka a Branislav Fábry. Klub vybojoval majstrovský titul po finálovom víťazstve 4:1 na zápasy nad Bejbaris Atyrau. Hujsa ocenil finančné podmienky, ako nevýhodu uviedol veľké vzdialenosti medzi jednotlivými mužstvami súťaže.
Reprezentácia
Reprezentoval na MS 20 1999, kde Slovensko vybojovalo bronzové medaily. V seniorskej slovenskej reprezentácii odohral 23 zápasov, strelil 4 góly.
Štatistika na významných podujatiach
(štatistické údaje v článku sú z 28. mája 2014)
Rodina
Martin Hujsa je ženatý, manželka Monika pochádza z moravskej obce Sudoměřice, majú spolu dve deti.
Hurban
Hurban môže byť
Reyrieux
Reyrieux môže byť:
Naomi Cavadayová
Naomi Cavadayová (* 24. apríl 1989, Sidcup, Kent, Anglicko) je súčasná britská profesionálna tenistka.
Mundolsheim (obec)
Mundolsheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aldrovandka pľuzgierkatá
Aldrovandka pľuzgierkatá alebo staršie aldrovanda mechúrikatá (lat. Aldrovanda vesiculosa) je druh mäsožravej rastliny z čeľade rosičkovité.
Charakteristika
V spôsobe lovu je podobná mucholapke podivnej a patria tak do skupiny mäsožravých rastlín s aktívnymi pascami.
Je to vodná bezkorenná rastlina splývajúca tesne pri hladine. Tomuto splývaniu jej napomáha množstvo dutín s plynným obsahom v stopke listu. Stonka je dlhá 10 až a môže byť aj chudo vetvená. Všetky časti rastliny sú zelené a slúžia tak prirodzene k asimilácií.
Kvety sú zelenavo biele, veľké asi a podobajú sa kvetom Mucholapky podivnej. Vyrastajú jednotlivo na stopkách dlhých asi a otvárajú sa tesne nad vodnou hladinou. Semená sa tvarovo taktiež podobajú semenám mucholapky podivnej.
V trópoch aldrovandka pľuzgierkatá vegetuje celoročne, v miernom pásme prezimuje pomocou turionov, ktoré vznikajú nahromadením lôžok listov. Následne klesnú na dno a na jar zas vyplávajú k hladine.
Prostredie
Aldrovandka vyžaduje počas vegetácie vysoké teploty vody, nad 16 °C, a dobré oslnenie. Podľa merania na biotope, kde aldrovandka práve dosahovala najlepší rozvoj a dokonca sa pripravovala ku kvitnutiu, sa v priebehu 24 hodín teplota vody pohybovala medzi 18 a 30 °C. Aldrovandke sa najlepšie darí v subtropických a tropických oblastiach, kde sa vyskytuje v záplavových zónach veľkých riek a plytkých vodných nádrží (delta Gangy, Čadské jazero atď.). Tu sa hromadí množstvo odumretej organickej hmoty pobrežnej vegetácie, tvorenej hlavne ostricami, veľkými trávami a ďalšími rastlinami. Voda býva mierne kyslá a silne oživená zooplanktónom, ukazuje na stredne vysoký obsah živín. Nebezpečnými konkurentmi sú riasy a príliš husté porasty vodných rastlín rodov Lemna a Riccia na vodnej hladine. Prekvapivo dôležitým ekologickým faktorom, rozhodujúcim o výskyte tejto vzácnej a konkurenčne slabej rastliny, môže byť napríklad i pôsobenie vetra, ktorý rozháňa bujnú vegetáciu taktiež plávajúcu na hladine.
Dejiny
Aldrovandka bola objavená na konci 17. storočia v Indii. V Európe bola nájdená až v polovici 18. storočia v Taliansku. Vtedy bola vedecky popísaná pod menom "Aldrovandia", na počesť talianskeho botanika Aldrovandiho. Dnešný tvar pomenovania dostala od Linného v roku 1753.
Výskyt
Aldrovanda sa vyskytuje hlavne v Starom svete, teda v Európe, ale treba poznamenať, že do Európy bola zavlečená vodnými vtákmi z tropických oblastí. Vyskytuje sa aj v Austrálií, Afrike, Indii, Novom Zélande a lokality boli zaznamenané aj na území Česka a Slovenska. Miloslav Studnička zmieňuje jednu lokalitu na východnom Slovensku, ale vzhľadom na chúlostivosť tejto rastliny možno predpokladať, že už na území Slovenska nerastie.
Opis pasce
Pasce aldrovandky sú prispôsobené na lov zooplanktónu. Za optimálnych podmienok bolo pozorované, že tretina všetkých pascí bola sklapnutá s ulovenou korisťou. Pasca je veľmi podobná pasci suchozemskej mucholapky, no rozdiely sa samozrejme nájdu. Tak ako pri príbuznej mucholapke, aj tu je základom citlivý spúšťací chlp. Mucholapka má celkovo 6, niekedy 8 spúšťacích chlpov, kým aldrovandka ich má 40 podľa staršej knihy doktora Studničky a 60 – 80 podľa Barryho Ricea. Teda rozdielom je počet ale aj tvarovo sa trošku líši. Aldrovandka má tieto chlpy užšie od koreňa, naopak pri mucholapke môžeme jasne pozorovať ohraničenosť koreňa, ktorý je vlastne citlivým senzorom zachytávajúcim podnety od tuhej časti vlastného chlpu. Veľkosť chlpov aldrovandky je 0,5 – . Sú však dosť nespoľahlivé. Niekedy na spustenie stačí stimulovať jeden chlp a inokedy je potrebné podráždiť viac chlpov, aby sklapnutie nastalo. Sklapnutie trvá cca 0,5 s, tak ako pri mucholapke. V prípade aldrovandky je to však veľmi obdivuhodné, pretože musí zdolávať odpor vody.
Rastlina podobne ako mucholapka vycíti pomocou chemických receptorov prítomnosť koristi a vtedy začne odčerpávať vodu z pasce, čo trvá rádovo 30 minút. Tu nastáva veľmi bolestivá chvíľa pre korisť, lebo po odčerpaní vody sa pasca hermeticky uzavrie, podobne ako mucholapka, horné membránové zóny sa k sebe navzájom prehnú a pasca sa obrovskou silou zovrie čo väčšieho živočícha v pasci v momente rozpučí. Vznikne tak utesnená tráviaca komora, do ktorej sú napustené tráviace enzýmy. Trávenie trvá niekoľko dní až týždeň. Potom sa pasca otvorí, ale už nie je schopná druhýkrát tráviť. Teda pasca je jednorazová.
Zvláštnosťou sú slizové žľazy v tvare X, ktoré slúžia na lákanie koristi a zároveň na odčerpávanie vody z pasce. Nachádzajú sa v hornej časti pasce. Vyššie nad nimi je okraj, ktorý je vyhnutý smerom do vnútra a je jemne dvojito zubatý.
Pestovanie
Keď sa rozhodnete pestovať túto rastlinu, musíte si najprv premyslieť aké máte možnosti na jej pestovanie a podľa toho zvoliť lokalitu, respektívne zemepisné pásmo. Ak ju chcete pestovať v záhradnom rybníčku, tak zvoľte aldrovandky z mierneho pásma. To sú také, ktoré na zimu zaťahujú do turiona a klesnú ku dnu, kde prečkajú zimu. Ak máte možnosť pestovať len v byte alebo na balkóne, tak zvoľte rastliny zo subtropického pásma. Sú to celoročne rastúce rastliny, bez toho aby na zimu zaťahovali.
Základom je urobenie „substrátu“, respektívne výluh (nálev) z ostrice. Na výluh sa konkrétne používa opad z ostrice (Carex gracilis), čiže staré uschnuté hnedé listy z minulej sezóny.
Teplota: v lete 25 – 27 stupňov Celzia, pozor na prehriatie. v zime – subtropické formy 15 – 20 stupňov Celzia; formy z mierneho pásma, respektívne turiony umiestnite do chladničky v troche vody pri teplote 0 – 5 stupňov Celzia.
Nálev meňte podľa jeho stavu poškodenia riasami, tak 2 až 3-krát za sezónu a rastliny zakaždým opláchnite vodou na nejakom hustom site.
Napriek náročnosti tejto rastliny je už dnes skoro bežná v priemerných zbierkach a pri zvýšenej starostlivosti, ktorú naozaj potrebuje, sa vám odmení bujným rastom a kvitnutím, ktoré je naozaj vzácne a indikuje tým váš úspech.
Meges
Meges môže byť:
Lettrich (priezvisko)
Lettrich je priezvisko, vyskytujúce sa na Slovensku. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v obci Dubové (okres Turčianske Teplice).
Známi nositelia
Pozri v článku Lettrich.
La Brûlatte
La Brûlatte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Mayenne, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jadrové palivo
Jadrové palivo je akýkoľvek materiál, z ktorého sa uvoľňuje energia štiepením jadier alebo jadrovou fúziou. Túto uvoľnenú energiu je následne možné použiť na výrobu elektrickej energie v jadrových elektrárňach (pozri tiež ITER). V súčasnosti sa využíva na získavanie energie výlučne štiepna reakcia a jadrové palivo tak predstavujú rádioaktívne prvky s veľkou atómovou hmotnosťou schopné produkovať pri svojom rozpade voľné neutróny (izotopy uránu a plutónia), prípadne izotopy ľahkých prvkov schopné nukleárnej fúzie (napr. trícium).
Kardinál
thumb|Základ erbu kardinála right|thumb|Slávnostná reverenda kardinálskeho zboru
História kardinálskeho zboru
História zboru kardinálov sa začala písať v samotných počiatkoch kresťanskej cirkvi. Okolo 4. storočia si pápež vyberal okruh kňazov, ktorým zveroval osobitné liturgické, administratívne alebo diplomatické úlohy. Spočiatku tento zbor nemal špeciálne pomenovanie; od 7. storočia sa títo kňazi označovali ako cardinales. Od roku 1059 sa ich výsadou stala voľba nového pápeža, t. j. konkláve.
V 13. – 15. storočí ich počet dosahoval maximálne tridsať. Pápež Pius V. (pápežom v rokoch 15661572) stanovil počet kardinálov na 70, čo zrušil až v druhej polovici 20. storočia pápež Ján XXIII. V roku 1975 Pavol VI. zvýšil ich počet na 120 a Ján Pavol II. v októbri 2003 vymenovaním 31 nových kardinálov zvýšil ich počet na 194. V čase konkláve, ktoré zvolilo za pápeža Benedikta XVI. bolo kardinálov 183.
Novovymenovaní členovia kardinálskeho zboru sú začlenení medzi rímske duchovenstvo a ako takí sa podieľajú na voľbe svojho nového biskupa, t. j. pápeža, čo je vlastne nadviazanie na tradíciu, kedy si zástupcovia rímskeho kléru priamo volili biskupa. Každý z novovymenovaných kardinálov sa o. i. automaticky stáva štátnym občanom Vatikánu.
Poradcovia pápeža
Tých, ktorí majú byť povýšení na kardinálov, si pápež slobodne vyberá spomedzi mužov, ustanovených aspoň v posvätnom ráde presbyterátu, ktorí vynikajú učenosťou, mravmi, nábožnosťou, ako aj rozumnosťou v spravovaní vecí. Tí, ktorí ešte nie sú biskupmi, musia prijať biskupskú konsekráciu (vysviacku), pokiaľ nedostanú dišpenz od tejto konsekrácie od rímskeho biskupa (príkladom bol český kardinál Tomáš Špidlík). Kardináli pomáhajú pápežovi buď kolegiálne, keď sú zvolávaní, aby prerokovali dôležité otázky alebo ako jednotlivci, keď v rozličných úradoch, ktoré zastávajú, poskytujú pomoc rímskemu biskupovi predovšetkým v každodennej starostlivosti o celú katolícku cirkev. Kardináli zastávajú funkcie priamo vo Vatikáne, ale väčšina z nich spravuje aj diecézu alebo arcidiecézu.
Súčasťou kardinálskeho menovania je udelenie buly, listiny, ktorou im je pridelený jeden z rímskych kostolov ako tzv. titulárny kostol (napr. kardinál Jozef Tomko mal titulárny kostol Baziliku Santa Sabina all'Aventino).
Kardinálske rády
Kolégium kardinálov sa člení na tri rády: biskupský, kňazský, diakonský.
Kardinál kňaz; najpočetnejšia skupina kardinálov. Títo dostávajú za svoj titul niektorý z chrámov, ktoré sa nachádzajú v Ríme. Títo kardináli zastávajú svoje posty vo svojich diecézach, či arcidiecézach.
Kardinál diakon; sem patria novovymenovaní kardináli, ktorí budú zastávať niektorú z funkcií v Rímskej kúrii. Po desiatich rokoch im môže pápež udeliť titul kardinála kňaza. Kardinál, prechádzajúci na základe opcie z diakonského rádu do kňazského rádu, dostáva miesto pred všetkými tými kardinálmi kňazmi, ktorí boli po ňom prijatí za kardinálov.
Z kardinálov, ktorým bola udelená niektorá z prímestských cirkví (kardináli biskupi) a jedine tí volia spomedzi seba dekana a vicedekana posvätného kolégia kardinálov. Dekan je na čele kardinálskeho zboru, ale ani on a ani vicedekan nemajú žiadnu riadiacu moc nad ostatnými kardinálmi. Kardinál dekan je prvý medzi rovnými (Primus inter pares). Prednáša príhovor v mene celého kardinálskeho zboru pred rímskym veľkňazom; napríklad pri príležitosti nejakého výročia, ktorého sa pápež dožíva. Voľbu dekana a vicedekana odobruje samotný pápež.
Terajším dekanom kardinálskeho zboru je Jeho Eminencia, Giovanni Battista kardinál Re.
Oslovenia
Od roku 1630 sa kardináli oslovujú titulom Eminencia. Titul kardinál sa zvyčajne dáva za krstné meno a pred priezvisko; napríklad celé oslovenie kardinála Tomka bolo „Jeho Eminencia, Jozef kardinál Tomko, emeritný prefekt Kongregácie pre evanjelizáciu národov“. Pri rozhovore s kardinálom sa hovorí „Vaša Eminencia“.
3868 Mendoza
3868 Mendoza je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
Kardinál
Slovenskí kardináli
Pápežskej voľby v roku 2005, z ktorej nakoniec vzišiel pápež Benedikt XVI., sa slovenskí kardináli nezúčastnili, pretože obaja už mali viac ako 80 rokov.
Klarinet
thumb|Klarinety Klarinet patrí do skupiny jednoplátkových drevených dychových nástrojov. Vznikol koncom 17. storočia a zhotovil ho norimberský nástrojár J. Ch. Denner. Klarinet má valcovitú, v spodnej časti mierne kužeľovito rozšírenú trubicu z grenadilového, alebo ebenového dreva. Jeho hlavné časti sú: hubička, súdok, vrchný diel, spodný diel a ozvučnica.
Uplatnenie klarinetu v hudobnej praxi je rôzne. Pre svoj mnohostranný výraz sa používa takmer vo všetkých hudobných žánroch počnúc ľudovou hudbou cez dychovú a tanečnú hudbu až po symfonickú tvorbu. Klarinet je zastúpený aj v komornej a sólovej hudbe. Klarinety boli slávne hlavne v 17. storoči.
Charakteristika
Klarinet (z talianskeho clarino) je drevený jednojazýčkový aerofón valcovitého vŕtania. Prúd vzduchu je hnaný z úst hráča a rozochveje bambusový plátok pripevnený na hubičke.
Je prerušovaný rýchlym kmitaním jazýčka tzv. nasadzovaním. Výšku tónu môžeme meniť týmito spôsobmi:
Keďže v tóne klarinetu prevládajú nepárne alikvotné tóny, môžeme na klarinete prefukovať len do 3., 5., 7., 9., a 11. tónu. Preto prvým prefukom získame vždy duodecimu základného tónu. Tóny získané ďalšími prefukmi mávajú často intonačné odchýlky, ktoré musí hráč vyrovnávať napr. pomocnými hmatmi. Intonácia tónu býva rozdielna na rôznych nástrojoch ale mení sa i zmenou hubičky, zmenou súdku alebo jeho povytiahnutím.
História klarinetu
Ako pratvar tohoto nástroja sa uvádza staroegyptský klarinetový nástroj, známy už od 5. dynastie (2500 pred Kr.), ktorého názov spoločný všetkým dreveným dychovým nástrojom v starom Egypte bol maat.
"Moderný" klarinet sa v hudobnej praxi sa vyskytuje pomerne neskoro, lebo bol vynájdený až okolo roku 1690 norimberským nástrojárom Johannom Christophom Dennerom ako zdokonalená forma nástroja „Chalumeau“. Svoje meno klarinet obdržal v 18. storočí podľa pomenovania vysokej trúbky zvanej clarina, ktorej jasné tóny mal farbou svojho tónu vo vysokých, ťažko ozývaných polohách clariny zastupovať. Taliansky názov clarinetto označuje malú clarinu. Dennerov klarinet bol veľmi jednoduchý; mal 7 dierok a len 2 klapky. Vynálezca ešte sám 6 rokov pracoval na jeho zdokonalení. Jeho syn Jacob Denner okolo roku 1720 zvýšil rozsah klarinetu až do tónu e3 tým, že zaviedol prefukovaciu klapku b a klapku h umiestnil na spodný diel nástroja.
Partizánska vojna
Partizánska vojna alebo gerila (špan. guerrilla) alebo drobná vojna je forma vedenia ozbrojeného konfliktu, ktorá sa väčšinou vyhýba veľkým bitkám, ale sústredí sa na menšie prepadové akcie. Jej podstatou je fakt, že menšie ťažko polapiteľné vojenské útvary partizánov môžu spôsobovať ťažkosti aj lepšie vyzbrojenému a organizovanému nepriateľovi, ak ho budú napadať v správnom momente na slabých miestach najčastejšie zo zálohy.
Klarinet
História klarinetu
Koncom 18. storočia bol klarinet upravený o 4. a 5. klapku, o čo sa zaslúžil jednak nástrojár Barthold Fritz z Brunšviku a jednak tiež parížsky virtuóz českého pôvodu Jozef Beer.
6. klapku zaviedol Xavier Lefévre v Paríži a ďalších sedem klapiek (okrem iných zlepšení) Ivan Muller na začiatku 19. storočia. Podobne ako u ostatných drevených dychových nástrojov, uplatnil sa i u klarinetov vplyv Bohmovej reformy, zvlášť zavedením prstencových klapiek. K tomu došlo asi v roku 1839 zásluhou Hyacintha Klosé, na ktorého popud ich zaviedol parížsky L.A. Buffet. V roku 1867 zabezpečil R. Mollenhauer z Fuldy klarinet úplným Bohmovým mechanizmom. Podobne ako u iných dychových nástrojov, je dnes rozšírený hlavne francúzsky klarinet Bohmovho systému a nemecký klarinet s Heckelovým systémom. Niektorí hráči dávajú prednosť francúzskemu; jeho tón je užší ale jasný. Iní majú radšej klarinet nemecký, so širším ale temnejším tónom. Okrem nich bol urobený čiastočne úspešný pokus o zlúčenie oboch typov klarinetov: typ „Schmidt“ vyrába firma Wurlitzer vo Westfalsku.
Ján Štefanec
Ján Štefanec (* 16. jún 1903, Benice (Liptovský Mikuláš) – † 17. marec 1989, Bratislava) bol architekt a vysokoškolský pedagóg.
Klarinet
Prvé využitia klarinetu
Podľa Francoisa Augusta Gevaerta bol klarinet použitý už v roku 1720 v omši antverpského kapelníka Fabera. O inom použití klarinetov z tej doby nie je nič známe. Až okolo polovice 18. storočia sa klarinet dostal do niektorých orchestrov (v Mannheime a v Paríži). Jan Stamic ho prvýkrát použil v symfónii „Avec´ clarinettes et cors de chasse“ v roku 1755. Od tej doby sa klarinet v orchestri stále viac udomácňoval a dnes je jeho neodmysliteľnou súčasťou. Tón klarinetu v ňom tvorí spojovací článok medzi chladným tónom flauty a otvoreným tónom hoboja, s oboma znie dobre. Ich tón jednak hrejivo usmerňuje a jednak zvukovo zaobľuje.
Ján Štefanec
Životopis
Vyštudoval architektúru na ČVUT v Prahe (1921-1927), Ing. Tvoril v duchu funkcionalizmu, ťažiskom jeho tvorby boli verejné budovy. Navrhol a realizoval budovu Železničnej stanice v Banskej Bystrice (1951). Predseda Spolku slovenských architektov (od roku 1948), neskôr člen Zväzu slovenských architektov. Autor odborných článkov.
Klarinet
Zloženie klarinetu
Klarinet je najdôležitejší nástroj skupiny dychových nástrojov s jednoduchým plátkom. Jeho trubica má valcovitý vývrt až na malé rozšírenie spodného dielu. Vyrába sa hlavne z grenadillového dreva. Skladá sa z piatich dielov:
Partizánska vojna
Špeciálnym prípadom partizánskej vojny je aj tzv. mestská gerila, ktorá je prispôsobená na boj v husto zaľudnených oblastiach. Jej koncept sa začal výraznejšie rozvíjať od 60. rokov 20. storočia a bol aplikovaný hlavne povstaleckými skupinami v Južnej Amerike a teroristickými organizáciami v západnej Európe, alebo na Blízkom východe.
Príklady úspešných partizánskych vojen
Nižšie je uvedený zoznam najznámejších ozbrojených konfliktov, v ktorých jedna strana konfliktu priamo vďaka aplikácii partizánskeho spôsobu boja zvíťazila nad silnejším nepriateľom, resp. kde mal tento spôsob boja nezanedbateľný vplyv na víťazstvo slabšej strany:
Klarinet
Zloženie klarinetu
Nasádzaním jazýčka k okrajom hubičky nastáva pravidelné uzatváranie jedného konca nástrojovej trubice a tým aj jej čiastočné krytie. Preto má klarinet hlbší tónový rozsah než flauta alebo hoboj pri rovnakej dĺžke trubice. Zvuk je trúbkovo jasný a podobá sa zvlášť v strednej polohe ľudskému hlasu (sopránu).
Rozsah klarinetu
Okrem ladení As, Es, C, B a A sa vyrábali klarinety aj iných ladení napr. sopraninové t. j. vysoko oktávové v As (o malú sextu vyššie znejúci klarinet cigánskych kapiel), sopránový v F, klarinet „milostný“ (d´amore) v As, G, a altový v F a Es ladení. Chromatický tónový rozsah klarinetu je od es po c4. Tento rozsah v notovom písme je takmer rovnaký pre všetky druhy klarinetov v B ladení od d po es3, u klarinetov ladených v A o pol tóna nižšie atď. U klarinetov s tzv. es klapkou je najhlbším tónom  písané malé es. Vysoké klarinety v D a Es ladení sa obyčajne notujú v rozsahu od e- g3  znejúcom v D klarinete o celý tón vyššie teda od fis do a3 a v Es klarinete vyššie o malú terciu t. j. od g do b3. Celý rozsah klarinetu sa delí na niekoľko registrov a to na najhlbší tzv. „šalmajový“ register tónov temných farieb ale tvrdo znejúcich (e- e1), na register matnej farby tónov a zvukovo menej silnej (f1- b1), na register jasnej a sýtej farby tónov (h1- c2) a na vysoký register tónov ostrých.
Dnešné využitia klarinetu
Klarinet je veľmi vďačný nástroj nielen pre farebnosť svojho tónu ale aj pre úctyhodný rozsah, takmer 4 oktávy. Dobre sa hodí nielen k spevným a lyrickým partiám, ale uplatní sa aj v hudbe dramatického charakteru, zvlášť hlbokým registrom a veľkou technikou pohyblivosti. V modernej dobe sa často vyskytuje aj v hudbe komornej v spojení so sláčikovými a dychovými nástrojmi. V symfonických orchestroch, kde často zastávajú úlohu sláčikových nástrojov, hlavne huslí, tvoria niekedy veľmi početnú skupinu.
Saint-Trivier-de-Courtes
Saint-Trivier-de-Courtes môže byť:
Janáček
Janáček môže byť:
Majstrovstvá Európy malých štátov vo volejbale žien 2000
Majstrovstvá Európy malých štátov vo volejbale žien 2000 boli 1. Majstrovstvá Európy malých štátov vo volejbale žien, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV), resp. Divízia malých štátov CEV. Konali sa od 31. mája4. júna 2000 vo Vallette, na Malte, za účasti 8 tímov. Vo finálovom zápase zvíťazil 🇨🇾 nad 🇸🇲.
Peirithoos
náhľad|250px|Théseus vedie Helenu k vozu, kde čaká Peirithoos, červenofigúrový [[stamnos, cca.430-420 pred Kr. Národné archeologické múzeum v Aténach]] Peirithoos (starogr. Πειρίθοος – Peirithoos, ) je v gréckej mytológii kráľ Lapithov, syn a nástupca kráľa Ixióna.
Keď Peirithoos nastúpil na lapithský trón, chcel si zmerať sily s Heraklovým priateľom aténskym kráľom Théseom. Pre pár kusov dobytka ho vyprovokoval k vojne, ale keď sa proti sebe postavili, zistili, že sú si rovnocennými súpermi a tak namiesto pokračujúcej vojny uzavreli priateľstvo. Hovorilo sa, že to bol v jeho živote jediný rozumný čin.
Po návrate do rodnej Tesálie sa rozhodol oženiť sa s Hippodameiou, dcérou kráľa Buta. Na túto svadbu boli pozvaní takmer všetci bohovia s výnimkou Area a bohyne Eris. Prítomní boli aj vážení hostia ako kráľ Nestor či kráľ Kaineus. Neuvážene však na svadobnú hostinu pozval aj Kentaurov. Keďže sa Kentauri čoskoro opili, zvíťazili u nich zvieracie pudy a vrhli sa na Hippodameiu a aj na ostatné prítomné ženy Lapithov. V následnej divokej bitke Gréci ženy ubránili a Kentaurov takmer všetkých pobili, prežilo len pár zbabelých utečencov.
Peirithoos však čoskoro ovdovel a spolu s Théseom, v tom čase takisto vdovcom, sa vypravili hľadať si nové manželky. Obaja zatúžili po krásnej Helene zo Sparty (neskôr bola príčinou trójskej vojny). Spoločnými silami ju uniesli, ale žrebom ju nakoniec získal Théseus. Keďže sa dohodli, že ten kto získa Helenu pomôže potom druhému obstarať si inú manželku, Peirithoos požiadal Thésea, aby mu pomohol získať Persefonu, manželku boha podsvetnej ríše Háda. Všetky Théseove presviedčania o nezmyselnosti tohto výberu boli márne.
Obaja priatelia sa celkom bez problémov dostali do podsvetia, dokonca ich vládca Hádes aj vľúdne prijal a vypočul. Mocný boh ich potom vyzval, aby si to ešte premysleli a nech si zatiaľ sadnú v predsieni. Obaja sa potom posadili na kamenné stoličky a už z nich nevstali. Po dlhej dobe Herakles Thésea oslobodil, ale keď chcel oslobodiť aj Peirithoa, najvyšší boh Zeus mu to prísne zakázal. A tak tam Peirithoos nečinne sedí a bude ešte sedieť až do konca sveta. (existuje aj iná verzia tohto mýtu – Herakles oslobodil aj Peirithoa, ale ten aj tak biedne zahynul, keď ho neskôr roztrhala svorka psov, ktorá ho pristihla pri pokuse uniesť manželku kráľa Aidónea.)
Normani
Normani môžu byť:
Saint-Trivier-sur-Moignans
Saint-Trivier-sur-Moignans môže byť:
Tesárska roklina
Tesárska roklina je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Hontianske Tesáre v okrese Krupina v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1999 na rozlohe 0,7759 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''PR predstavuje krátke jedinečné kaňonovité údolie,budované epiklastickými sedimentmi vulk.pôvodu zo štiav.stratovulkánu. Unikátne je na stene zaznamenanáchaotická sedimentácia v delte miestneho pratoku, čo je doklad o tom, že v tejto oblasti bolo more.''
Goethit
Charakteristika
Tento minerál sa najčastejšie vyskytuje v podobe vertikálne ryhovaných prizmatických kryštálov, častejšie však máva celistvý, hroznovitý alebo zemitý habitus. Má hnedočiernu alebo červenkastú až žltkastú farbu, oranžový až hnedastý vryp. Goethit je nepriehľadný. Na kryštálových plochách má diamantový lesk, inak je matný.
Vznik
Vzniká oxidáciou rúd bohatých na železo.
Poznávanie
Goethit prejavuje po zohriatí oxidačné vlastnosti.
Výskyty na Slovensku
V zvislých krasových jaskyniach (priepasťach) Slovenského krasu, najčastejšie v rôznych výklenkoch stien, sa relatívne hojne vyskytujú sférické útvary goethitu centimetrového rádu (bežne 2-3 cm). Podľa niektorých teórií vznikli v období humídnej (teplejšej, vlhšej) klímy v pôde, resp. v kôrach zvetrávania za účasti vody, humínových kyselín a pravdepodobne aj rôznych mikroorganizmov. V jaskyniach sa ocitli sekundárne, pravdepodobne splavením.
Thoissey
Thoissey môže byť:
Treffort-Cuisiat
Treffort-Cuisiat môže byť:
Elmenteita Badlands
Elementeita Badlands je názov kopcovitej oblasti medzi jazerom Elmenteita a vulkánom Eburru v Keni. Oblasť je pokrytá viacerými troskovými kužeľmi a lávovými prúdmi rôzneho veku, prevažne bazaltového zloženia. Najmladšie vulkanické produkty nie sú staršie ako 10 000 rokov.
3869 Norton
3869 Norton je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 3. mája 1981.
Gregorova Vieska
Gregorova Vieska je obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Hanoj
Hanoj je hlavné a druhé najväčšie mesto Vietnamu. Má katastrálnu výmeru 3 344,7 km² a vyše 8 miliónov obyvateľov (údaj z roku 2019).
Mesto založil v roku 1010 vietnamský kráľ Ly Thai To. Od roku 1010 až do 1802 bolo najdôležitejším politickým centrom v krajine. Počas vlády dynastie Nguyễn bolo hlavným mestom Huế a Hanoj bol od 1902 do 1954 hlavným mestom Francúzskej Indočíny. Od 1954 do 1976 bol hlavným mestom Severného Vietnamu.
Mesto sa nachádza na brehu Červenej rieky.
Jasenná
Jasenná môže byť:
Životné formy rastlín
Životné formy rastlín sú tvary rastlín prispôsobené ekologickým podmienkam.
Ďalšími životnými formami už celosvetového použitia sú fytoplanktón, fytoedafón a endofyty.
Velichovky
Velichovky sú obec v Česku v okrese Náchod v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 746 obyvateľov, z toho 378 mužov a 368 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 40,4 roka, ženy 41,6 roka).
Sto dní
thumb|Napoleon opúšťa Elbu Sto dní alebo tiež Napoleonových sto dní je obdobie medzi Napoleonovým príchodom z exilu na Elbe do Francúzska 1. marca 1815 a jeho druhou abdikáciou 22. júna 1815.
Spojenie les Cent-Jours použil prvýkrát parížsky prefekt v uvítacej reči k Ľudovítovi XVIII.
Trévoux
Trévoux môže byť:
Lipovany
Lipovany sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Villars-les-Dombes
Villars-les-Dombes môže byť:
Lipovany
Poloha obce
Matematicko-geografická poloha je určená súradnicami (vzťahujúcimi sa na stred obce): 48º 13' 03 severnej zemepisnej šírky a 19º 42' 22  východnej zemepisnej dĺžky. Obec sa rozprestiera na ploche. Vzdialenosť dvoch jej najvzdialenejších bodov v smere SZ-JV je približne. Nadmorská výška obce Lipovany (vzťahujúca sa na stred obce) je Rozpätie nadmorských výšok v katastrálnom území sa pohybuje medzi  – (bod, v ktorom Mučínsky potok opúšťa kataster obce)   a  (vrch Nagy-Hallgató na štátnej hranici s Maďarskom).
Fyzicko-geografická poloha. Obec Lipovany leží v subprovincii Vnútorné Západné Karpaty provincie Západné Karpaty patriacej do Alpsko-himalájskej sústavy. Patrí do Matransko-slanskej oblasti a geomorfologického celku Cerová vrchovina. V rámci nej patrí do oddielu Mučínska vrchovina, kde sa rozprestiera v pramennej oblasti Mučínskeho potoka. Vrchovinový reliéf ovplyvnil rozvoj zástavby obce, ktorá sa sformovala pozdĺž Mučínskeho potoka a jeho prítokov  ako typ potočnej dediny.
Humánno-geografická poloha. Kataster obce Lipovany sa nachádza v južnej časti stredného Slovenska, v Banskobystrickom kraji. Administratívne patrila obec Lipovany do okresu Lučenec. Situovaná je v jeho južnej časti. Viac ako polovica hranice obce je zároveň aj štátnou hranicou s Maďarskom. Na obecnej úrovni hraničí len s dvoma obcami okresu a to s obcami Mučín a Pleš. Poloha obce v rámci okresu je excentrická, okrajová a marginálna. Napriek značnej vzdialenosti od okresného mesta Lučenec (cestná vzdialenosť ) je obec  vo viacerých oblastiach (zamestnanosť, služby, dochádzka do škôl, zdravotná starostlivosť) naviazaná na okresné mesto, ktorým prechádzajú pre obec dôležité dopravné ťahy. Na ne je obec napojená cestnou sieťou III. triedy. Pre dopravnú dostupnosť je dôležitá existencia cestného ale aj železničného spojenia okresného mesta Lučenec so Zvolenom a Banskou Bystricou ale aj Bratislavou a Košicami. Najkratšia autobusová vzdialenosť z obce do Zvolena je, do Banskej Bystrice , do Bratislavy  a do Košíc cca. Najbližšie letiská sú v Boľkovciach (malé športové letisko) vzdialené asi, na Sliač, v Poprade a v Košiciach. Na území iného štátu je to letisko v Győri vzdialené.
Geologický vývoj širšieho územia
Študované územie zaberá oblasť Lučenskej kotliny a Cerovej vrchoviny. Budujú ho molasové sedimenty a vulkanity terciéru, zakryté sedimentami kvartéru. Predterciérne útvary sú zastúpené v dvoch tektonických jednotkách – v gemeriku a veporiku.
Podstieľajú sedimenty terciéru a na povrch vystupujú na severnom okraji Lučenskej kotliny. Okrajový výskyt hornín kryštalinika patrí k najstaršej etape. Usudzuje sa, že vek je predvrchnokarbónsky. V závere varíského orogénu sa uložili klastické formácie revúckej skupiny. Nový sedimentačný cyklus začal ukladaním sedimentov spodného triasu s kontinentálno – príbrežným sedimentačným režimom. Gemerikum je zastúpené variskou vývojovou etapou v podobe zachovaných fragmentov. Sú prikryté turnianskym príkrovom a vystupujú i v podloží terciéru Lučenskej kotliny. Charakter sedimentov odráža podmienky v hlbokomorskom žľabe. Alpínska etapa je zachovaná rudimentárne (obmedzené výskyty turnianskeho príkrovu a sekvencie typu meliatickej skupiny). Alpínska vývojová etapa bola charakterizovaná intenzívnymi tektonickými pohybmi v strednej až vrchnej kriede, ktoré znamenali vytvorenie hlavnej príkrovovej stavby.
Donauturm
right|thumb|Donauturm Donauturm (doslova "Dunajská veža") je najvyššia veža a budova vo Viedni, ktorá bola postavená v roku 1964 podľa návrhu architekta Hannesa Lintla.
Lipovany
Geologický vývoj širšieho územia
Najstaršie terciérne sedimenty svedčia o sedimentácii v kontinentálnych podmienkach, ktorá pokračovala zaliatím kišcelským morom, ktoré na sklonku kišcelu ustupuje. Nová transgresia začala v egeri. Koncom egeru more opäť ustupuje. V egenburgu bolo toto územie opäť zaliate plytkým morom a sprevádzané vulkanizmom. Neskôr došlo k vyzdvihu študovaného územia spolu s rozsiahlym teritóriom dnešnej panónskej panvy. Sedimentácia pokračovala v kontinentálnych podmienkach. Bola sprevádzaná silnou vulkanickou aktivitou.
Predzvesťou novej transgresie bola uhoľná sedimentácia v riečno-močiarnom prostredí. Koncom alebo počas karpatu more ustúpilo a denudácia odstránila časť karpatských sedimentov.
Donauturm
Na veži sa nachádzajú antény mobilných operátorov, súkromných rádiostaníc VHF a ďalších komunikačných služieb. Hoci sa podobá na televíznu vežu, nepoužíva sa ako televízny vysielač.
Lipovany
Geologický vývoj širšieho územia
Nová spodnobádenská transgresia je sprevádzaná silnou vulkanickou aktivitou (vulkán Lysec, pokoradské súvrstvia). Náznak morskej transgresie v spodnom bádene je posledným prejavom prítomnosti mora v študovanej oblasti. Počas bádenu a po bádene bola väčšia časť sedimentov denudovaná. Riečno – jazerná sedimentácia nastala až v ponte. V severozápadnej časti Lučenskej kotliny bola sprevádzaná bazaltovým vulkanizmom. Od pontu sa celé študované územie dvíha. Na prelome pliocénu a pleistocénu dochádza k obnove bazaltového vulkanizmu (cerová bazaltová formácia). Po výraznom zarovnaní reliéfu územia koncom pliocénu bola sformovaná rozsiahla poriečna roveň. Bazaltový mechanizmus spolu s intenzívnym zdvihom mladej klenby Cerovej vrchoviny podmienili čiastočnú reorganizáciu riečnej siete a jej usmernenie v dnešnom smere.
V strednom pleistocéne je územie charakterizované celkovým rovnomerným zdvihom, čo v podmienkach periglaciálnej klímy viedlo k formovaniu stredných terás. So zmenšovaním amplitúdy zdvihu dochádza k laterálnej erózii, sedimentácii a formovaniu sprašových pokryvov. Tektonická aktivita, ktorá sprevádzala ukladanie terciérnych sedimentov a vulkanickú aktivitu mala prevažne zlomový charakter. Významnejšie posuny po zlomoch sa nepodarilo zistiť. V holocéne dochádza k formovaniu povodňového krytu nív riek.
Geologická stavba
Geologická stavba územia katastra obce Lipovany pozostáva najmä z terciérnych sedimentov. Spodnými tektonickými jednotkami sú staropaleozoické kryštalinikum veporika a gemerika.
Sedimenty a vulkanity egenburského veku budujú Cerovú vrchovinu. Tvoria litologicky zásadne sa odlišujúce súvrstvia:
Zatiaľ, čo pre prvé súvrstvie je typický piesčitý vývoj a v niektorých vrstevných jednotkách bohatá morská fauna, pre bukovinské súvrstvie sú typické štrky až zlepence a pestré íly s úplnou absenciou morskej fauny, ale miestami s bohatými nálezmi teplomilnej flóry. Pre bukovinské súvrstvie je typická prítomnosť lavíc ryodacitových tufov, zatiaľ čo vo fiľakovskom súvrství sú polohy tufov a tufitov zriedkavé a majú malú hrúbku.
Fiľakovské súvrstvie predstavuje hlavnú horninovú masu Cerovej vrchoviny a podieľa sa na stavbe juhozápadnej časti Lučenskej kotliny. Leží na lučenskom súvrství. Jeho maximálna hrúbka je 250 metrov. Na základe litologických znakov bolo rozdelené na niekoľko nižších litostratigrafických jednotiek, z ktorých v katastrálnom území obce možno sledovať lipovianske pieskovce a čakanovské vrstvy.
Bukovinské súvrstvie tvorí vrchnú časť egenburgu. Leží na fiľakovskom súvrství, v severzápadnej časti Lučenskej kotliny aj na lučenskom súvrství. Usadilo sa po denudačnom zreze a jeho kontakt s podložím je ostrý. Na povrch vystupuje medzi obcami Šiatorská Bukovinka a Kalonda. Hrúbka je nestála kolíše od niekoľkých do cca 200 metrov. Súvrstvie predstavuje cyklické striedanie štrkov, pieskov, pestrých ílov. Do týchto sedimentárnych hornín sa vkladajú lavice a polohy ryodacitových tufov a tufitov.
Sedimenty otnangského veku Sú rozšírené v juhozápadnej časti Lučenskej kotliny a v strednej časti Cerovej vrchoviny. Vytvárajú šalgotarjánske súvrstvie, ktoré pozostáva z dvoch vrstevných celkov:
Kvartérne sedimenty tvoria nerovnomerný pokryv. Pre vývoj sedimentov pri nerovnomernom zdvihu územia (cca ) je charakteristický polycyklický vývoj. Vypĺňajú najmä dná dolín. V katastrálnom území obce sú významnejšie zastúpené sedimenty mladadšieho pleistocénu (würm). Ide najmä o :
Do najmladšieho obdobia kvartéru – holocénu začleňujeme fluviálne (povodňové) sedimenty, ktoré sú hlinitopiesčitej až ílovitej štruktúry.
Geomorfologické pomery
Kataster obce Lipovany je situovaný do subprovincie vnútorných Západných Karpát, do jej Matransko-slanskej oblasti. V rámci celku Cerová vrchovina sa rozprestiera v podcelku Mučínska vrchovina. Ide o vrchovinný reliéf s eróznymi brázdami a kotlinami.
Cerová vrchovina je súčasťou morfoštruktúry Lučensko-košickej zníženiny. V rámci nej má charakter mierne pozitívnej čiastkovej morfoštruktúry v rámci depresie.