cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Štátna bezpečnosť
Po novembri 1989
V máji 2021 bol niekdajší kapitán Štátnej bezpečnosti Vladimír Mareček odsúdený na 5,5 roka do väzenia. Je to najprísnejší právoplatný trest, ktorý české súdy uložili bývalému príslušníkovi ŠtB.
V septembri 2021 uznal súd v Česku vinnými Karla Hájka, Rudolfa Peltana, Zbynka Dudka a Jiřího Šimáka, bývalých príslušníkov ŠtB, za šikanovanie disidentov pri takzvanej akcii Asanácia.
Počet príslušníkov a spolupracovníkov
Význam tajnej polície narastal, čo súviselo súviselo s prenasledovaním a začiatkom politických procesov s oponentami. Začiatkom roku 1948 mala ŠtB na Slovensku 248 príslušníkov ale začiatkom roku 1953 už 2 508 príslušníkov. Podľa Mikloviča z Ústavu pamäti národa dosiahla ŠtB vrchol v 50. rokoch minulého storočia. V útvaroch ŠtB vtedy v celom Česko-Slovensku slúžilo približne 12 000 príslušníkov.
V poslednom desaťročí komunizmu pre ŠtB pracovalo viac než 17-tisíc príslušníkov a v roku 1989 evidovala ŠtB viac než 25-tisíc tajných spolupracovníkov, povedal Petr Blažek z českého Ústavu pre štúdium totalitných režimov, inštitúcie, ktorá je obdobou slovenského Ústavu pamäti národa (ÚPN).
V roku 1989 pracovalo pre ŠtB 13 a pol tisíc príslušníkov (zachovala sa elektronická databáza), z ktorých asi polovica bol obslužný personál a teda 7 až 8 tisíc eštebákov pracovalo na politických veciach, a teda sa „zašpinili“ aj prenasledovaním občanov. Z asi 26 tisíc tajných spolupracovníkov polovica podpísala spoluprácu (agenti a dôverníci) a veľká časť dôverníkov o svojej evidencii v ŠtB vôbec nevedela. Štb mala v roku 1989 k dispozícii viac ako tisíc konšpiratívnych bytov.
V rokoch 2007 až 2020 ÚPN zverejnil mená 4 628 príslušníkov útvarov ŠtB na Slovensku, slúžiacich v rokoch 1966 až 1989. „V súčasnosti ústav finalizuje rekonštrukciu útvarov vojenskej kontrarozviedky na Slovensku v rokoch 1968 až 1989 a pripravuje rekonštrukciu krajských a okresných útvarov ŠtB na Slovensku pred rokom 1966.“ informoval hovorca ÚPN Michal Miklovič.
Štruktúra ŠtB
ŠtB sa tradične delila na rozviedka, kontrarozviedka, ochranka, útvary sledovania a spravodajskej techniky. Presná organizačný štruktúra ŠtB napríklad v rokoch 19751989 bola zverejnená ÚPN:
Výkonné útvary
thumb|Maskovaný fotoaparát, určený na fotografovanie v noci. Prístroj sovietskej výroby. thumb|Zariadenie používané ŠtB na rozlepovanie tajne cenzurovaných listov, prezývané „parník“.
Metódy práce
ŠtB používala aj nezákonné metódy ako mučenie, vynucovanie priznania bitím a týraním (obmedzovanie spánku vo väzení a pod.) a podávanie drog. Po februári 1948 sa tieto praktiky stali bežnými, čo tiež podporovali sovietski školitelia a pozorovatelia (prítomní od roku 1949).
ŠtB mala právomoc polície napríklad v tom, že uskutočňovala výsluchy danej osoby. Informácie získavali od osôb z jej okolia, od tajných spolupracovníkov a podobne. Potom mohli nasledovať aj domové prehliadky, počas ktorých si agenti robili kamerové a fotografické záznamy z bytov sledovaných osôb. V praxi však často tieto tzv. spravodajsko-technické úkony (aj sledovanie korešpondencie, odpočúvanie telefónov) boli nasadzované už na začiatku vyšetrovania.
Prípady úmrtia alebo doživotného zmrzačenia vypočúvaných boli tolerované – po výsluchu ŠtB zomreli napríklad český filozof Jan Patočka, či kňaz Josef Toufar.
Aktívne opatrenia
V skutočnosti však ŠTB, rovnako ako KGB, špionáži venovala približne len 15% svojho času a svojich zdrojov. Zvyšných 85% sa zameriavalo na takzvané aktívne opatrenia. Nazývali sa tak všetky aktivity, ktorých cieľom bolo zmeniť spôsob, akým ľudia vnímajú realitu. Často tak išlo o akcie, ktoré skresľovali pravdu, zahmlievali, mystifikovali alebo jednoducho úmyselne šírili nepravdivé informácie. Podľa Ladislava Bittmana išlo hlavne o tajnú manipuláciu verejnej mienky. (Pozri Akcia Neptún.)
Matódy ŠtB boli preberané aj od iných služieb. Jednou z nich bolo psychické pôsobenie u nás nazývané zneistenie v DDR známe ako „Zersetzung“ – rozklad osobnosti. „Zersetzung opatrenia“, boli definované v smernici Stasi o policajných postupoch z roku 1976. Zersetzung v praxi znamenal represívne prenasledovanie pozostávajúce z rozsiahlych tajných akcií a manipulácií, ktoré často zasahovali až do najintímnejších vzťahov obetí. Stasi pri tom používala sieť tajných spolupracovníkov, možnosť uplatniť vplyv štátu na všetkých typoch inštitúcií (napríklad v škole alebo zamestnaní) a tzv. „operačnú psychológiu“. Prostredníctvom cieleného psychického nátlaku (v súčinnosti s inými opatreniami) sa Stasi týmto spôsobom snažilo znemožniť, ba dokonca predchádzať ďalším „nepriateľským činnostiam“. Vďaka zverejneniu spisov Stasi po politickej „zmene“ (Die Wende) v roku 1989, bolo používanie Zersetzung dobre zdokumentované. Odhady počtu obetí takýchto opatrení sú rádovo tisíce až desať tisíce, z ktorých asi 5 000 utrpeli nezvratné poškodenia. Obete, po dokázaní systematickej, odbornej a / alebo zdravotnej ujmy sú oprávnené poberať odškodné.
Jedným z obetí v ČSSR bol Augustín Navrátil.
Viazací akt a dôvody spolupráce
Agent ŠTB bol vedomým spolupracovníkom ŠTB, pričom základom jeho spolupráce so štátnou bezpečnosťou bol tzv. viazací akt, teda záväzok k spolupráci. V určitých prípadoch sa viazací akt síce nevyžadoval, ale agent v každom prípade so štátnou bezpečnosťou spolupracoval vedome. Z rozkazu Ministra vnútra ČSSR č 3/1978 „Smernice pre prácu so spolupracovníkmi kontrarozviedky“ vyplýva, že agent bol tajným spolupracovníkom, ktorý plnil úlohy pri odhaľovaní, rozpracovaní a dokumentovaní protištátnej trestnej činnosti a úlohy smerujúce k predchádzaniu a zabráneniu tejto trestnej činnosti (čl. 12 smernice). Konkretizácia úloh agenta bola obsiahnutá v č. 13 smernice.
Minister národnej bezpečnosti Ladislav Kopřiva v tajnom rozkaze č. 36 Práca s agentmi (z roku 1951) vyčítal ŠtB nedostatky: operatívne orgány vraj príliš „často“ viazali na spoluprácu osoby, ktoré mali skôr „rozpracovávať ako nepriateľské objekty“. Nasledujúca pripomienka sa týkala množiny tajných spolupracovníkov ŠtB, ktorí boli získaní operatívnymi orgánmi pre spoluprácu pod hrozbou: „Forma viazania je často šablónovitá podľa jedného tzv. osvedčeného prípadu, napr. že osoba je predvolaná na bezpečnosť, hoci nie je vopred vylustrovaná a nie je vypracovaný viazací návrh. Pri výsluchu je vyhrážkou prinútená podpísať viazaciu prísahu, pričom orgány nemajú žiadny kompromitujúci materiál, a až potom je dodatočne vypracovaný viazací návrh. Boli dokonca zistené trestuhodné prípady, pri ktorých bolo používané i fyzické násilie a rôzne vyhrážky ako ’prostriedok’ na viazanie.“
Terminológia ŠtB
V tajnej polície aj počet a názvy útvar boli tajné. Bola vytvorená terminológia, ktorá už označením ľudí a činností vytvárala dojem, akoby ŠtB pôsobila v záujme práva a spravodlivosti. Napríklad „sledovanie pohybu narušiteľov“ na hraniciach, v prípade neznámych osôb došlo k „ustáleniu osoby“ (zistenie totožnosti) a jej „rozpracovaniu“, napríklad „lustráciou“.
Registračné protokoly agentúrnych a operatívnych zväzkov Štátnej bezpečnosti obsahujú informácie o dokumentoch v tzv. zväzkoch. Informácie sa viedli o osobách a objektoch operatívneho záujmu ŠtB. ŠtB vo všetkých svojich útvaroch budovala svoju agentúrnu sieť tajných spolupracovníkov (skratka TS), čo bolo označenie pre čsl. aj cudzích štátnych príslušníkov, ktorí boli získaní alebo získavaní (KTS) k vedomej spolupráci. Postupom čase sa menili alebo prelínali označenia tajných spolupracovníkov (pozri dole) ako agent (A), dôverník, dôverný styk (DS) a ideový spolupracovník (IS). Spolupráca končila najčastejšie zo zdravotných dôvodov či smrťou spolupracovníka, jeho emigráciou, zosadením na nižšej pozícii atď. väčšinou podľa kvality jeho spolupráce. Rezident (R) bol špeciálne vybraný, úplne spoľahlivý, skúsený a odborne pripravený tajný spolupracovník, ktorý pod vedením operatívneho pracovníka riadil prácu jemu pridelených agentov. Rezident rozviedky ŠtB, bol vedúcim rezidentúry (siete agentov) v zahraničí, kde pracoval pod rôznym diplomatickým krytím. Rezident kontrarozviedky (II. správa ŠtB) riadil iných spolupracovníkov v ČSSR ale stále pracoval pod vedením svojho dôstojníka ŠtB. Rezidenti „kontaminovali“ priemysel, médiá, školy, kultúru a pod. Rezidentúry tvorili často zamestnanci ministerstiev vnútra, ktorí pracovali na civilných pracoviskách, aj keď boli v policajnom dôchodku. Rezident mal pravidelné odmeny, teda pravidelný príjem za svoje služby.
Pred novembrom 1989 bolo na Slovensku aktívnych registrovaných tajných spolupracovníkov asi 3 100.
==== Kategórie popisu osôb v registračných protokoloch (RP) zverejnených ÚPN ====
Vedomá a nevedomá spolupráca
Zákon č. 451/1991 Zb. (tzv. lustračný zákon) stanovil, že predpokladom na výkon najvyšších funkcií (uvedených v § 1) je, že občan v období od 25.2.1948 do 17.11.1989 vedomým spolupracovníkom ŠtB. Vedomou spoluprácou so Štátnou bezpečnosťou, v pôvodnom znení platnom od 5. 11. 1991, na účely tohto zákona sa rozumelo, že občan bol evidovaný v materiáloch ŠtB vedený ako dôverník (D), kandidát tajnej spolupráce (KTS) alebo tajný spolupracovník dôverného styku a vedel, že sa stýka s príslušníkom Zboru národnej bezpečnosti a podáva mu správy formou utajeného styku alebo plnil ním uložené úlohy. V aktuálnom slovenskom aktuálnom znení (z roku 1992) je vedomá spolupráca upravená na :
(V súčasných slovenských Registračných protokoloch agentúrnych a operatívnych zväzkov Štátnej bezpečnosti nie je kategória vedomých spolupracovníkov ideový spolupracovník. )
V Česku bol lustračný zákon do roku 2022 zákon novelizovaný 14 krát, s tým že kategórie dôverník (D), kandidát tajnej spolupráce (KTS), kandidát agenta (KA) a kandidát informátora (KI) nie sú na základe nálezu Ústavného súdu kategóriami vedomej spolupráce. (Rovnako ako na Slovensku.) Dôverník sa k spolupráci s ŠtB priamo nezaviazal a nemal oficiálne krycie meno (teda nepoznal svoje krycie meno, pod ktorým bol evidovaný jeho zväzok).
Historický vývoj názvoslovia
Definícia spolupracovníkov podľa smernice z roku 1947 bola: „… nie sú zamestnancami našej služby, ale vedomými pomocníkmi nášho spravodajstva, a to z akýchkoľvek pohnútok. Nepočítame medzi nich osoby poskytujúce informácie bez toho, aby vedeli, že ich poskytujú spravodajským orgánom“. Osoby, ktoré poskytovali spravodajstvu „akúkoľvek správu“, boli Štátnou bezpečnosťou označené za príležitostných alebo stálych informátorov. „Stály informátor, ktorý si získal našu plnú dôveru, je po preskúšaní jeho spoľahlivosti považovaný za dôverníka“. Podľa smernice plnil najzávažnejšie úlohy agent.
Vedenie Štátnej bezpečnosti sa neskôr snažilo skôr uprednostňovať označenie spolupracovník ako „hanlivé“ označenie agent. „Názov agent však nabudúce nemienime spravidla používať, hlavne v styku so spolupracovníkmi a navonok už vôbec nie, pretože sa tento názov často spája s predstavou niečoho hanlivého, zatiaľ čo v skutočnosti poctivý spolupracovník spravodajskej služby koná vlasteneckú a nadmieru čestnú prácu. O agentoch budeme hovoriť iba v určitých prípadoch.“ Podľa „stupňa spoľahlivosti a viazanosti“ na ŠtB vymedzila smernica „novým spresneným spôsobom“ tri hlavné druhy „agentov“ a to:
Postupný vývoj agentúrno-operatívnej práce je zachytený v ďalšej smernici ministerstva vnútra konca roku 1948. Autori Pomůcky administrativně – operační pro krajská velitelství státní bezpečnosti sa vrátili k osvedčenému názvu „agent“:
V priebehu roku 1948 zmizla kategória dôverník a význam získali naopak informátori, ktorí predovšetkým nespĺňali podmienku agentov, t. z. nemali dôveru „nepriateľského prostredia“.
Grécke kráľovstvo
Grécke kráľovstvo bol štát existujúci v rokoch 1832 – 1924 a 1935 – 1973. Nasledoval po prvej helénskej republike, provizórnom štáte počas vojny za nezávislosť. Grécke kráľovstvo bolo vyhlásené na londýnskej konferencii troch veľmocí: Spojené kráľovstvo, Francúzsko a Rusko. Závery konferencie Osmanská ríša uznala carihradskou zmluvou (1832).
Dynastia Wittelsbachovcov
thumb|left|Prvý grécky kráľ Otto I. z dynastie Wittelsbachovcov Roku 1821 Gréci povstali proti osmanskej nadvláde, čo vyústilo vo vojnu, ktorá trvala až do roku 1829 (pozri Grécke povstanie). Od roku 1829 grécky národ viedol gróf Ioannis Kapodistrias, ale po jeho zavraždení roku 1831 vypukla občianska vojna. Vtedy mocnosti (Spojené kráľovstvo, Francúzsko a Rusko) pristúpili ku kroku vyhlásiť samostatný grécky štát. Na konferencii veľmocí v Londýne roku 1832 bol nový grécky trón ponúknutý vtedy sedemnásťročnému bavorskému princovi Ottovi z rodu Wittelsbachovcov, ktorý ponuku prijal a stal sa tak prvým gréckym kráľom. Pretože Otto bol v čase príchodu do Grécka neplnoletý, faktickú vládu za neho držal koncil regentov, ktorý za neho vládol až do roku 1835. Otto I. sa chopil vlády ako absolutistický monarcha, ktorý sa obklopoval radcami, väčšinou pôvodom z Bavorska. Tí vytvorili Štátnu radu, na čele ktorej stál kráľ.
Revolúcia z 3. septembra 1843
Roku 1843 naplno prepukla verejná nespokojnosť s kráľom a jeho "bavorokracií" a ľud požadoval konštitúciu. Otto I. spočiatku odmietal konštitúciu povoliť, ale vo chvíli, keď boli z Grécka stiahnuté nemecké vojská, vypukol puč. 3. septembra 1843 pechota, vedená plukovníkom Demétriosom Kallérgisom a uznaná Revolučným kapitánom Ioannisom Makriyánisom sa zhromaždila na námestí oproti kráľovskému palácu v Aténach. Vzbúrenci sa odmietli rozísť, kým kráľ neuzná konštitučnú monarchiu. Vzbúrenci požadovali prítomnosť Grékov v Štátnej rade, zvolanie trvalého štátneho zhromaždenia a osobné poďakovanie kráľa vodcom povstania za to, že povstali. Kráľ nakoniec podľahol tlaku zástupov a s požiadavkami súhlasil.
Dynastia Oldenburg-Glücksburg
Potom, čo bol kráľ Otto I. roku 1862 zosadený, bol na grécky trón zvolený sedemnásťročný dánsky princ Viliam. Viliam na grécky trón nastúpil ako Juraj I. a vládol ako konstitučný monarcha. Vládol päťdesiat rokov a počas tejto doby sa Grécko dočkalo rozsiahlych územných ziskov (už pri jeho nástupe Spojené kráľovstvo odstúpilo Iónske ostrovy Grécku). Kráľ Juraj I. bol veľmi politicky aktívny až do roku 1913, kedy bol v Solúne zavraždený.
thumb|left|Kráľ Juraj I. Jeho nástupcom sa stal Konštantín I., ktorý sa vyznamenal ako vojvodca tým, že pripojil rozsiahle územia k gréckemu kráľovstvu. Kráľ študoval v Nemecku a za manželku si vzal dcéru cisára Viliama II. Sofiu. Konštantín sa ďalej vyznačoval politikou orientovanou na Nemecko, v opozícii voči jednému z tvorcov modernej gréckej politiky Eleftheriosovi Venizelosovi, ktorý bol stúpencom Trojdohody. V prvej svetovej vojne sa kráľ Konštantín I. otvorene snažil držať Grécko neutrálne. Elefthérios Venizelos podporovaný štátmi Dohody po dobe, ktorá vošla do dejín ako Národná schizma, vyhlásil separatistickú vládu v Aténach a Solúne a Grécko sa pridalo na stranu dohody. Kráľ Konštantín bol v roku 1917 donútený abdikovať v prospech svojho syna Alexandra. Za svoju podporu víťaznej strane vo vojne bolo Grécko odmenené rozsiahlym územím v Anatólii, vrátane mesta Smyrna. Alexander I. zomrel roku 1920 a jeho otec Konštantín I. sa vrátil do kráľovského úradu. Po katastrofálnej grécko-tureckej vojne (1919-1922) bol kráľ donútený znovu abdikovať a v exile na Sicílii zomrel.
Po kráľovi Konštantínovi I. nastúpil na trón jeho najstarší syn Juraj. Roku 1924 bola monarchia zrušená a bola vyhlásená Druhá helénska republika. Juraj II. opustil krajinu. Roku 1935 vojenský puč vedený generálom Georgiosom Kondylisom v referende obnovil monarchiu ako štátne zriadenie. Juraj II. sa vrátil do krajiny, kde následne podporoval diktátorský režim Ioannisa Metaxasa. Počas nemeckej invázie do Grécka roku 1941 kráľ aj vláda odplávali do Egypta. Do Grécka sa kráľ vrátil o päť rokov neskôr v roku 1946 a vládol až do svojej smrti roku 1947.
Na grécky trón následne nastúpil mladší brat zosnulého kráľa Pavol I., ktorý vládol až do roku 1964, kedy zomrel. Jeho syn a nástupca Konštantín II. bol po vojenskom prevrate v decembri 1967 donútený odísť do exilu. Vojenská junta vymenovala regenta a roku 1973 nechala odhlasovať zrušenie monarchie. 1. júna 1973 sa Georgios Papadopoulos stal gréckym prezidentom. Vláda vojenskej junty skončila nasledujúceho roka, ale kráľ Konštantín II. sa už na trón nevrátil. V decembri 1974 sa uskutočnilo referendum v ktorom sa Gréci vyjadrili pre definitívne zachovanie republikánskeho zriadenia.
May-en-Multien
May-en-Multien je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kráľovský dom (Košice)
náhľad|Na tomto mieste stál od konca [[14. storočie|14. storočia košický Kráľovský dom. V roku 1671 ho zbúrali a na jeho mieste postavili Univerzitný kostol.]] Kráľovský dom bol najvýznamnejšou svetskou (a teda nie cirkevnou) stavbou v stredovekých Košiciach. Bol majetkom uhorských kráľov ako vysunutá rezidencia. Slúžil na spravovanie kráľovských majetkov a na riadenie správy severovýchodného teritória Uhorského kráľovstva, označovaného Predtisie, keďže tvorilo región severne od horného toku rieky Tisa, alebo Partes Superioris, Oberland – Horné Uhorsko.
Arpádovský kráľovský dom
Predpokladá sa, že Kráľovský dom stál na území Košíc už koncom 12. storočia. Po vzniku kolonizačných Košíc s pevnou uličnou sieťou sa dostal dom do južného susedstva Dolnej brány, nebol však súčasťou košického mestského opevnenia. Králi dom využívali na prechodné ubytovanie (1290 – Ondrej III., 1312 – Karol Róbert), vyberanie daní a správu majetkov. Na tento účel tu bola ustanovená v priebehu 13. storočia finančná inštitúcia – Kráľovská komora, ktorá je písomne doložená od roku 1297. Popri komore fungovala aj mincovňa, jej existenciu práve v kráľovskom dome, a teda mimo hradieb mesta, sa nepodarilo dokázať.
Kráľovský dom v novoveku
V rokoch 1604 – 1606, 1619 – 1926, 1644 – 1648 boli Košice súčasťou Sedmohradska. V tomto období bol Kráľovský dom sídlom sedmohradských kniežat a začal sa nazývať Kniežacím domom. V roku 1619 vojaci Gabriela Betlena umučili v zadnom trakte domu Košických svätých mučeníkov. Betlen hostil v dome mnoho vyslancov a nechal ho prebudovať v renesančnom štýle. V roku 1626 sa tu konala okázalá svadba kniežaťa s princeznou Katarínou Brandenburskou.
V roku 1654 daroval Leopold I. Habsburský dom jezuitom, ktorý ho istý čas aj využívali. V roku 1657 bola založená v susednom objekte Košická univerzita, ktorá sa stala súčasťou širšieho jezuitského komplexu. Preň sa plánovala výstavba nového kostola na mieste nepostačujúceho Kráľovského domu. V roku 1671 bol preto zbúraný a na jeho mieste vystavaný ranobarokový Jezuitský kostol (tiež Univerzitný, dnes Premonštrátsky kostol).
Abjat-sur-Bandiat
Abjat-sur-Bandiat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Marián Horský
Generálmajor Ing.  Marián Horský  (* 28. august 1945, Pribeník – † 11. december 2020, Prešov) bol slovenský generál, bývalý zástupca veliteľa Východného vojenského okruhu.
Život
Roku 1966 ukončil Vyššie vojenské učilište vo Vyškove na Morave. Po jeho absolvovaní sa stal vojakom z povolania, pričom získal hodnosť poručíka. Následne do roku 1976 vykonával vojenské veliteľské funkcie na úrovni čata, rota, prápor a pluk. V roku 1974 bol premiestnený z Česka na Slovensko.
Abjat-sur-Bandiat
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Marián Horský
Život
Od roku 1976 až do roku 1978 študoval postgraduálne interné štúdium na Vojenskej akadémii Antonína Zápotockého v Brne. Po jeho skončení bol v roku 1978 ustanovený do funkcie náčelníka štábu a od roku 1980 velil 63. motostreleckému pluku v Michalovciach. V roku 1982 bol ustanovený do funkcie zástupcu veliteľa 14. tankovej divízie v Prešove.
Od roku 1984 až do roku 1986 absolvoval štúdium na Vojenskej akadémii Generálneho štábu v Moskve. Po ukončení štúdia postupne vykonával funkcie veliteľa 14. tankovej divízie, zástupcu veliteľa Východného vojenského okruhu, náčelníka organizačnej správy hlavného štábu Veliteľstva Armády SR a svoju vojenskú kariéru ukončil roku 2002 vo Varšave kde pôsobil na veľvyslanectve SR ako vojenský diplomat.
Roku 1990 dosiahol prvú generálsku hodnosť.
Ovládal ruský, poľský a maďarský jazyk. Bol ženatý, otec dvoch detí.
Externé odkazy
Fotografia
Škoda 1203
náhľad|Škoda 1203 náhľad|Škoda 1203 valník
Škoda 1203 je úžitkový automobil, ktorý sa začal vyrábať v českom Vrchlabí v roku 1968. O päť rokov neskôr bola časť výroby presunutá do Trnavy, a v roku 1981 celá produkcia - pod názvom Škoda TAZ a neskôr TAZ 1500. V závode vo Vrchlabí sa vyrobilo v rokoch 1968 - 1981 69 727 kusov. Prvý prototyp pod označením Š 979, ktorý sa líšil prevedením karosérie, bol postavený na jar v roku 1957, tento prototyp poháňal motor zo Škody 1201. V spolupráci s ČZ Strakonice sa mal na podvozku Š 1203 stavať agromobil Š 998 na spôsob nemeckého Unimogu, celkom sa však vyrobilo len 23 exemplárov. Produkcia v Trnave bola ukončená až v roku 1999 pre odbytové ťažkosti týchto už vtedy značne zastaraných áut. Po roku 1999 vo výrobe tohto „nesmrteľného“ automobilu pokračovala (na zákazku) malá česká firma Ocelot.
NGC 2364
NGC 2364 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. januára 1831.
Polyetylén
right|150px Polyetylén alebo polyetén (skr. PE) je termoplast, ktorý vzniká polymerizáciou eténu. Patrí do skupiny polyolefínov, známy je pod obchodnými názvami Alathon, Hostalen, Lupolen, Vestolen, Bralén a pod. Ročná svetová produkcia predstavuje približne 60 mil. ton.
Dejiny
Polyetylén ako prvý pripravil v roku 1898 chemik Hans von Peckmann zahrievaním diazometánu. Eugen Bamberger a Friedrich Tschirner zistili, že vzniknutá voskovitá látka pozostáva len z metylénových skupín –CH2– a pomenovali ju polymetylén.
Priemyselne použiteľná syntéza polyetylénu bola objavená náhodou až v roku 1933 chemikmi E. Fawcettom a R. Gibsonom v spoločnosti ICI Chemicals. Po vytvorení veľmi vysokého tlaku (cca 140–170 MPa) v zmesi etylénu a benzaldehydu sa na vnútorných stenách autoklávu vytvorila tenká biela vrstva polyetylénu. Pretože reakcia bola iniciovaná kyslíkom, ktorý do aparatúry prenikol, nedarilo sa dlho tento experiment úspešne reprodukovať. Až o dva roky sa to podarilo Michaelovi Perrinovi, čím položil základy pre priemyselnú výrobu vysokotlakového polyetylénu (HDPE), ktorá začala v roku 1939.
V roku 1953 vyvinul nemecký chemik Karl Ziegler a talian Giulio Natta Zieglerov—Nattaov katalyzátor, ktorý umožnil polymerizáciu eténu uskutočniť pri normálnom tlaku, kedy vzniká tzv. nízkotlakový polyetylén (LDPE).
Druhy polyetylénu
Podľa spôsobu výroby (typ katalyzátora, podmienky apod.) možno pripraviť rôzne druhy polyetylénu, ktoré majú rôzne vlastnosti:
! Vlastnosť !! PE-LD !! PE-HD !! PE-LLD
Kopolyméry etylénu
Okrem kopolymerizácie etylénu s α-alkénmi môže byť kopolymerizovaný aj so širokou škálou iných monomérov. Najznámejšie sú vinylacetát (vinylester kyseliny octovej), kedy vzniká polyetylénvinylacetát (EVA), používaný na výrobu podrážok atletickej obuvi. Kopolymerizáciou s akrylátmi vznikajú kopolyméry používané ako odolné obaly a rôzne športové pomôcky.
Vlastnosti
thumb|240px|Žlté plynové potrubie z polyetylénu postupne nahrádza staré kovové ([[Cambridge (Cambridgeshire)|Cambridge). Tlak v PE potrubí môže byť aj viac ako 1 MPa.]] Oproti PVC pozostáva polyetylén len z atómov uhlíka a vodíka a v ideálnom prípade pri spaľovaní PE odpadov zhorí na oxid uhličitý a vodu, čím nepredstavuje taký veľký ekologický problém (napr. pri spaľovaní PVC vzniká aj chlorovodík).
Polyetylén sa vyznačuje pomerne vysokou odolnosťou voči kyselinám, zásadám a niektorým ďalším chemikáliám. Je čiastočne kryštalický, pričom so stupňom kryštalizácie rastie aj hustota, mechanická a chemická odolnosť. Polyetylén napučiava vo vode len málo (menej ako 0,1 %), vo vode pláva (ρ < 1 g/cm³). V polárnych rozpúšťadlách sa prakticky nerozpúšťa. Pre vodnú paru je nepriepustný, ale kyslík, oxid uhličitý a aromatické zlúčeniny prepúšťa. Jeho vlastnosti sa dajú vylepšiť kopolymerizáciou.
Nevýhodou polyetylénu je, že ho možno použiť len do teploty 80 °C. Nefarbený je mliečne zakalený a matný, na dotyk voskovitý a veľmi ľahko sa poškriabe. Pre nepolárny povrch sa polyetylén bez vhodnej úpravy len ťažko spája lepením či lisovaním.
V podstate sa dá povedať, že chemická odolnosť polyetylénu súvisí s jeho hustotou, priepustnosť vody a plynov je vyššia než u väčšiny plastov. Na slnečnom svetle polyetylén nekrehne, ale na takéto použitie sa k nemu pridávajú jemné sadze ako UV stabilizátor.
Všeobecné vlastnosti PE:
Výroba
Polyetylén sa vyrába polymerizáciou plynného eténu: Polymerizáciou pri vysokom tlaku vzniká mäkký polyetylén (PE-LD), polymerizáciou pri normálnom tlaku tvrdý polyetylén (PE-HD). V oboch prípadoch vzniká polyetylén najprv ako veľmi viskózna kvapalina.
PE-HD sa priemyselne vyrába podľa tzv. Ziegler—Natta postupu. Pri tomto postupe sú charakteristické nízke tlaky (0,1–5 MPa) a nízka teplota (20–150 °C). Ako katalyzátory sa používajú organické zlúčeniny titánu alebo hliníka (tzv. metalocény), oxid chrómový prípadne Zieglerov—Nattaov katalyzátor. PE-UHMW sa vyrába podobne, len sa používa modifikovaný Z—N katalyzátor. Polyetylén tvorí 29 % na svetovej výrobe plastov — v roku 2001 bolo vo svete vyrobených 52 miliónov ton.
Dolina Czarnego Dunajca
Dolina Czarnego Dunajca je široká a dlhá dolina v Spišsko – gubalowskom podhorí a v Tatrách. Orograficky je pravým oddelením Doliny Dunajca.
Poloha
Väčšina doliny sa nachádza v západnej časti Spišsko – gubalowského podhoria. Na západe ju uzatvára hlavný hrebeň Oravicko - vitovských vrchov, od východu hlavný hrebeň Spišsko – gubalowského podhoria a Nędzowski Dział. Na juhu, cez dve dlhé odnože, sa ťahá pod Hlavný hrebeň Západných Tatier na úseku od Volovca po Malolučniak.
Najvyšším bodom pravej časti doliny je Palenica Kościeliska a v jej tatranských oddeleniach Klin vypínajúci sa nad Dolinou Starorobociańskou.
NGC 2365
NGC 2365 je galaxia v súhvezdí Blíženci, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 10. novembra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 2363
NGC 2363 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil anglický astronóm Ralph Copeland 9. marca 1874.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,9.
Fournes-en-Weppes
Fournes-en-Weppes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Luxemburské euromince
Luxemburské euromince sú euromince s luxemburským národným motívom, ktoré vstúpili do obehu 1. januára 2002. Luxembursko je zakladajúci člen Európskej únie a tiež členom Európskej menovej únie.
Fournes-en-Weppes
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Luxemburské euromince
Mince majú spoločný motív pre každú z troch skupín mincí, ale na všetkých sa nachádza portrét veľkovojvodu Henryho a všetky boli navrhnuté Yvette Gastauer-Claire po dohode s kráľovskou rodinou a s luxemburskou vládou. Mince tiež obsahujú 12 hviezd Európskej únie, rok razby a nápis „Lëtzebuerg“ (luxembursky Luxembursko). Luxembursko nemá prostriedky pre razenie mincí, preto mince pochádzajú z Holandska.
Fournes-en-Weppes
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Luxemburské euromince
Pretože veľkovojvoda Henri figuruje na minciach prvýkrát, má hlavu otočenú doľava. Na predchádzajúcich minciach v Luxembursku bola hlava panovníka otočená vždy doprava. Luxembursko nemalo svoju mincovňu, preto sa dovtedy mince razili v rôznych mincovniach iných európskych krajín. V rokoch 2002-2004 sa razili v Utrechte, Holandsko; v rokoch 2005-2006 sa razili vo Vantaa, Fínsko; v rokoch 2007-2008 sa razili v Pessac, Francúzsko a v rokoch 2009 až 2017 v Utrechte, Holandsko.
Dvojeurové pamätné mince
Detaily sa nachádzajú v príslušnej sekcii.
1,75 eurové pamätné mince
Materiál: zlato 99,9%; Priemer mince: 20 mm; Hmotnosť: 6,22 g
2,5 eurové pamätné mince
Materiál: Severské zlato a striebro 92,5%; Rozmer mince: 36x36 mm; Hmotnosť: g
5 eurové pamätné mince
Typ A: Materiál: zlato 99,9%; Priemer mince: 20 mm; Hmotnosť: 6,22 g
Typ C: Materiál: striebro 92,5% s hologramom; Priemer mince: 34 mm; Hmotnosť: 20 g
Typ D: Materiál: nerez; Priemer mince: 34 mm; Hmotnosť: 21,85 g
Typ E: Materiál: striebro 92,5% zafarbené; Priemer mince: 34 mm; Hmotnosť: 16,6 g
700 centové pamätné mince
Materiál: striebro 92,5%; Priemer mince: 20 mm; Hmotnosť: 34 g
10 eurové pamätné mince
Typ A: Materiál: zlato 99,9%; Priemer mince: 16 mm; Hmotnosť: 3,11 g
Typ B: Materiál: bimetalická, Jadro: titán 99,9%, Kruh: Striebro 92,5%; Priemer mince: 34 mm; Hmotnosť: 13,85 g
15 eurové pamätné mince
Materiál: zlato 99,9%; Priemer mince: 20 mm; Hmotnosť: 6,22 g
20 eurové pamätné mince
Materiál: bimetalická, Jadro: titán 99,9%, Kruh: striebro 92,5%; Priemer mince: 34 mm; Hmotnosť: 13,5 g
25 eurové pamätné mince
Materiál: striebro; Priemer mince: 37 mm; Hmotnosť: 22,85 g
Kirchbach-Zerlach
Kirchbach-Zerlach je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Südoststeiermark.
Žije tu 1610 obyvateľov (1. 1. 2007).
NGC 2362
NGC 2362 je otvorená hviezdokopa s hmlovinou v súhvezdí Veľký pes. Objavil ju Giovanni Battista Hodierna v roku 1654. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 3,8.
Jej najjasnejšiu hviezdu τ CMa s magnitúdou 4,5 objavíme aj voľným okom. Tento modrý nadobor sa nachádza takmer v strede kopy. Je to vizuálna trojhviezda so spoločníkom 10. magnitúdy vo vzdialenosti 8,2“ a 11. magnitúdy vo vzdialenosti 14,5“. Týchto spoločníkov možno nájsť ďalekohľadom s 10 cm objektívom. Hlavná zložka má ešte dvoch spektroskopických sprievodcov.
Blízko je aj zákrytová premenná hviezda UW Canis Maioris.
Kirchberg an der Raab
Kirchberg an der Raab je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Südoststeiermark.
Žije tu obyvateľov.
NGC 2366
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,9.
Meigneux (Seine-et-Marne)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam egyptológov
Toto je zoznam významných egyptológov. Egyptológ je archeológ, historik, jazykovedec alebo historik umenia, ktorý sa špecializuje na vedecké štúdium starovekého Egypta a jeho pamiatok, tj. na egyptológiu. V tomto zozname sa nachádzajú egyptológovia a sudanológovia, ktorí sú v tomto odbore habilitovaní a uznaní ako relevantní autori, alebo inak významne prispeli k egyptológii. Amatéri, samoukovia a ďalšie významné osobnosti v egyptológii, ktoré nie sú považované za vedcov, sú zoradení na konci v oddelenom zozname.
Marián Zeman
Marián Zeman (* 7. júl 1974) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Hrával na poste obrancu.
S futbalom začínal v drese Vajnôr, ako útočník. V juniorskom veku prestúpil do Slovanu Bratislava. Ako 18-ročný debutoval za Slovan Bratislava v česko-slovenskej federálnej lige. Bol súčasťou mužstva, ktoré získalo federálny titul v roku 1992 a aj titul v slovenskej lige v rokoch 1994 a 1995. V roku 1995 prestúpil do tímu nováčika tureckej ligy - İstanbulsporu, kde odohral dve sezóny pod vedením trénera Beenhakkera.
V roku 2005 sa rozhodol kvôli pretrvávajúcemu zraneniu chrbtice ukončiť svoju aktívnu kariéru.
V roku 2007 začal so svojou trénerskou kariérou v Slovane Bratislava, kedy sa stal jedným z asistentov trénera Borisa Kitku. Ako asistent trénera Pecka získal titul v lige v ročníku 2008-09. Na tomto poste pôsobil do konca augusta 2008, kedy došlo k trénerskej zmene v klube. V súčasnosti pôsobí ako televízny komentátor futbalových zápasov.
V roku 2006 sa stal poslancom Miestneho zastupiteľstva Mestskej časti Bratislava - Vajnory. Kandidoval za koalíciu SDKÚ-DS, KDH a stal sa predsedom Komisie športu a voľnočasových aktivít.
NGC 2367
NGC 2367 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Veľký pes, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. novembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,9.
Meilleray
Meilleray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Frasnoy
Frasnoy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam dolín v poľských Tatrách
V poľských Tatrách sa nachádza 90 dolín, kotlín a žľabov a toto je zoznam najznámejších dolín tejto časti Tatier.
Frasnoy
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam dolín v poľských Tatrách
Dolina Chochołowska náhľad|Chochołowska dolina, v pozadí [[Osobitá (vrch)|Osobitá]] Je najdlhšia a najväčšia dolina v poľských Tatrách a spolu s dolinou Kościeliskou je pokračovaním doliny Czarnego Dunajca. Nachádza sa na západnom okraji tejto časti Západných Tatier a pri dĺžke 10 km zaberá plochu viac ako 35 km². Preteká ňou Siwa woda, ľavostranná zdrojnica Čierneho Dunajca.
Tchor škvrnitý
Tchor škvrnitý (iné názvy: tchorík tigrovitý, tchor tigrovitý , previazka (?)tigrovaná; lat. Vormela peregusna) je druh malého cicavca. Je to jediný recentný druh rodu Vormela z čeľade lasicovité.
Žije na suchších pastvinách od juhovýchodnej Európy po západ Číny. Podobne ako ostatný členovia čeľade lasice, aj tchor škvrnitý pri ohrození vylučuje silný sekrét.
Zoznam dolín v poľských Tatrách
Z viacerých bočných ramien sú najvýznamnejšie Dolina Miętusia, Dolina Tomanowa a Dolina Pyszniańska, z menších sú to Żleb pod Wysranki, Wąwóz Kraków, Wściekły Żleb, Zastolański Żleb, Dolinka Iwanowska a Dolina Smytnia.
Tchor škvrnitý
Opis
Telo s hlavou je dlhé 29 až 35 cm a má výrazné uši. Končatiny sú krátke, pazúry na nich sú dlhé a silné. Zatiaľ čo na dlhom chvoste je srsť dlhá, na ostatku tela je krátka. Na tvári má čierne a biele škvrny s čiernym pásom cez oči bielou škvrnou na ústach. Srsť je žltá a husto strakatá s nepravidelnými červenými a hnedými škvrnami. Chvost je tmavo hnedý až nažltnutý. Brušná časť a končatiny sú tmavo hnedé. Samice vážia 295 až 600 g, samce 320 až 715 g.
Zoznam dolín v poľských Tatrách
Dolina Białki náhľad|Dolina Roztoki Medzi najväčšie údolia patrí dolina Białki vo východnej časti poľských Tatier. Z celkovej rozlohy 63,5 km² sa nachádza v Poľsku 38,2 km² a na Slovensku 25,3 km². Reliéf doliny vytvaroval ľadovec, ktorý mal dĺžku 14 km, plochu okolo 60 km² a hrúbku viac ako 300 m. Na rozdiel od slovenského delenia, ktoré nazýva systém jedným názvom Bielovodská dolina, v Poľsku je dolinou Bialki označovaná len severná časť územia.
Agonac
Agonac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Nové Akvitánsko.
Tchor škvrnitý
Rozšírenie
Nachádza sa od juhovýchodu Európy k Rusku a Číne. To zahŕňa krajiny ako Bulharsko, Gruzínsko, Turecko, Rumunsko, Libanon, Sýria Jordánsko, Izrael, Palestína, Arménsko, Irán, Afganistan, severo-západný Pakistan, bývalé krajiny Juhoslávie, Mongolsko, Čína, Kazachstan a na sever do sibírskych stepí. V roku 1998 bol zaznamenaný na Sinajskom polostrove v Egypte.
Agonac
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Zoznam dolín v poľských Tatrách
Údolím preteká rieka Bialka (slov. Biela voda), pravostranný prítok Dunajca. V strednej časti vybieha západným smerom Dolina Waksmundzka, asi 2 km južne je to Dolina Roztoki a v závere sa dolina (podľa poľského delenia) rozdeľuje na dolinu Rybiego Potoku a Bielovodskú dolinu v slovenskej časti.
Tchor škvrnitý
Etológia
Je aktívny najmä počas rána a podvečer. Jeho zrak je slabý a spolieha sa najmä na lepšie vyvinutý čuch. Nevydáva veľa zvukov, väčšinou ide o prenikavý výstražný výkrik, vrčanie a dlhý povoľný piskot.
Zoznam dolín v poľských Tatrách
Dolina Bystrej náhľad|Kondratowa dolina Medzi turisticky najatraktívnejšie patrí aj dolina Bystrej, nachádzajúca sa v centrálnej časti pohoria. Do Tatier sa zarezáva južne od Zakopaného a jej popularitu zvyšuje údolná stanica lanovky na Kasprov vrch. Pri dĺžke cca 6 km zaberá plochu 17 km² a po celej dĺžke preteká riečka Bystrá. Z hlavnej doliny vybiehajú viaceré menšie údolia, v hornej (južnej) časti východným smerom vybieha Dolina Jaworzynka a napokon sa delí na tri významné vetvy: východným smerom vedie Dolina Kasprowa, južným Dolina Goryczkowa a juhozápadným smerom Dolina Kondratowa.
Agonac
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tchor škvrnitý
Etológia
Keď spozornie, postaví sa na svoje nohy, ohne chrbát a obkrúti cez neho chvost na ktorom zježí srsť. Tiež pozdvihne hlavu, obnaží zuby a vydá prenikavý a krátky sykot. Ak sa cíti ohrozený, dokáže vylúčiť smradľavý sekrét z análnych žliaz pod chvostom.
Zoznam dolín v poľských Tatrách
Dolina Czarnego Dunajca Rozsiahlym a dlhým je aj údolie Čierneho Dunajca, ktoré sa tiahne oblúkom tatranským podhorím. Začína na konci dolín Kościeliska a Chochołowska v západnej časti tatranskej oblasti, neďaleko obce Kościelisko. V južnej časti je dolina a ňou pretekajúcim Čiernym Dunajcom hlbšia, v severnej časti sa profil vyrovnáva. Z hlavného údolia vybieha rad menších dolín.
Agonac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam dolín v poľských Tatrách
Dolina Suchej Wody Gąsienicowej náhľad|Dolina Gąsienicowa Dolina Suchej Wody Gąsienicowej alebo hovorovo Dolina Suchej Wody je významnou dolinou severnej časti Tatier. Je dlhá približne 8 km a má rozlohu 21 km². Oddeľuje Vysoké a Západné Tatry a preteká ňou potok Sucha woda, ktorá pre svoj na mnohých úsekoch podpovrchový tok, dala názov celej doline. Potok vyteká z rozsiahleho plesa Czarny staw Gąsniencowy koryto potoka je po časť roka suché a voda sa na povrchu objavuje len počas dažďov a topenia snehu. V údolí je veľa krasových útvarov.
Ďalšie doliny
Kindberg
Kindberg je mesto v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Bruck-Mürzzuschlag. 1. januára 2015 bolo mesto Kindberg spojené s obcami Mürzhofen a Allerheiligen im Mürztal.
Mesto má rozlohu a  obyvateľov. Pred spojením malo mesto rozlohu a 1. januára 2014 v ňom žilo 5 331 obyvateľov.
Miestne časti
Mesto tvorí celkom osem miestnych častí, ktorými sú: Počet obyvateľov je k 1. januáru 2015.
Celková rozloha územia mesta je 90,51 km². Väčšina miestnych častí mesta leží v údolí rieky Mürz v nadmorskejé výške zhruba od 575525 m. Na sever aj na juh od údolia sa územie mesta zdvíha do hôr, v ktorých nadmorská výška dosahuje viac ako 1 400 m. Na severe sú to vrchy Töllmarkogel a Troiseck, ktorých vrcholky sú v susednej obci. Na juhu je to potom vrch Schwarzkogel.
Susedné obce
Mesto susedí s týmito obcami: Sankt Barbara im Mürztal na severe a na východe, Sankt Marein im Mürztal a Stanz im Mürztal na juhu juhozápade, Sankt Lorenzen im Mürztal a Turnau na západe.
Doprava
V smere od severovýchodu na juhozápad prechádza mestom rýchlostná cesta S6 (Semmering Schnellstrasse), umožňujúca spojení s okresným mestom Bruck an der Mur, ktoré je vzdialené zhruba 17 km. Nájazd na S6 je možný na troch miestach mesta.
V rovnakom smere prechádza mestom tiež frekventovaná železničná trať Südbahn. V mestskej časti Kindberg je veľká železničná stanica.
Tchor škvrnitý
Etológia
S prednými labami hrabú nory a na vyťahovanie prekážok, napr. koreňov, používajú zuby.
Rozmnožovanie
Pária sa počas marca a začiatkom júna. Tehotenstvo môže byť dlhé a premenlivé (od 243 do 327 dní). Pôrod bol spozorovaný od konca januára do polovice marca. Oneskorenie tehotenstva umožňuje samici zvoliť vhodný termín, napríklad pri hojnosti potravy. Rodia 4 až 8 mláďat. Stará sa o ne iba samica. Oči otvárajú približne po 38 – 40 dňoch, dojčené sú do 50 – 54 dní a matku opúšťajú v 61 – 68 dňoch.
Habitát
Žijú v otvorených púšťach, polopúšťach, polovyprahnutých skalných územiach, vo náhorných údoliach a nížinných pohoriach, stepiach a suchých subtropických krovitých lesoch. Vyhýbajú sa hornatým územiam. Boli spozorovaní aj v poľnohospodárskych oblastiach.
Na oddych a rozmnožovanie používajú nory aj ostatných hlodavcov, napr. druhov Rhombomys opinus a Meriones libycus. Môžu si vyhrabať vlastné nory alebo prebývať v zavlažovacích tuneloch. V zime si noru vystelú trávou.
Potrava
Živia sa veveričkami, škrečkami, hrabošmi, krtkami, myšami domovými a ostatnými hlodavcami. Žerú aj malé zajace, vtáky, jaštery, ryby, žaby, slimáky, hmyz (napr. chrobáky a svrčky) ale pojedajú aj ovocie a trávu. Boli zaznamenané aj prípady, keď brali domácu hydinu ako sliepky a holuby alebo brali údené mäso a syr.
Česko-slovenská interliga hádzanárov 2003/04
Česko-slovenská interliga hádzanárov alebo HIL v sezóne 2003/04 bol 4. ročník spoločnej česko-slovenskej hádzanárskej súťaže mužov, spravovanej Českým zväzom hádzanej (ČSH) a Slovenským zväzom hádzanej (SZH). Oproti minulej sezóne sa zvýšil počet účastníkov o 5 družstiev, nakoľko sa interliga rozšírila na 16 družstiev. Víťazom súťaže sa stal prvýkrát klub zo SlovenskaŠK Farmakol Tatran Prešov, ktorý sa stal zároveň aj majstrom Slovenska.
Systém súťaže
Súťaž pozostávala na rozdiel od predchádzajúcich sezón, kedy sa súťaž delila do 2 divízií: západnej (české družstvá) a východnej (slovenské družstvá), iba z jednej spoločnej skupiny. V základnej časti, ktorá sa skladala z 30 kôl, sa družstvá stretli navzájom jedenkrát doma a vonku. Po základnej časti nasledovalo národné play-off, do ktorého postúpili 4 najlepšie družstvá zo svojich divízií. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy. Záverečnú časť súťaže tvorili finálové zápasy najlepších družstiev z oboch skupín o celkového víťaza HIL. Družstvá na 5. až 8. mieste čakala nadstavbová časť, do ktorej vstupovali s bonifikáciou 3, 2, 1 a 0 bodov podľa umiestnenia v základnej časti. Posledné družstvá z oboch národných nadstavieb súťaž opustili. V nasledujúcej sezóne ich mali nahradiť víťazi najvyšších národných súťaží.
Svätá zem
thumb|Mapa z roku 1759 zobrazujúca antické severné (Izraelské) a južné (Judské) kráľovstvo a územie dvanástich kmeňov thumb|right|Jeruzalem – centrum Svätej zeme - mesto posvätné judaizmu, kresťanstvu i islamu
Svätá zem (🇬🇷) je jeden z expresívnych názvov Izraela ako krajiny, do ktorej vstúpili Židia po štyridsaťročnom putovaní púšťou. Oblasť má veľký náboženský význam pre tri svetové monoteistické náboženstvá (judaizmus, kresťanstvo a islam), pretože v tejto oblasti sa stali udalosti posvätné pre všetky tieto náboženstvá.
V židovskej tradícii hrá veľkú úlohu aj ďalší názov – zasľúbená zem. Tá bola podľa biblickej tradície darovaná Bohom potomkom starozákonného patriarchu Abraháma.
Po desiatej egyptskej rane boli Židia zázračne oslobodení z faraónovho područia. Hospodin Izraelitov viedol do zasľúbenej zeme. V čase, keď Mojžiš vystúpil na vrch Sinaj, kde dostal od Boha desatoro prikázaní, urobili Izraeliti zlaté teľa a dopustili sa tak modlárstva. Za tento ťažký hriech ich Boh odsúdil k štyridsaťročnému putovaniu púšťou. Na konci putovania zomrel Mojžiš vo veku 120 rokov. Jeho nástupca Jozue doviedol Izraelitov do zasľúbenej zeme. Vstup do zasľúbenej zeme nastal prekročením rieky Jordán. Výmer svätej zeme je podľa Joz 1,4 Od pustiny Libanonu k veľkej rieke Eufratu, celá zem Heitov k veľkému moru k západu slnka.
Lajka
náhľad|Model hermetickej kabíny družice [[Sputnik 2 s Lajkou.]] náhľad|Replika družice [[Sputnik 2.]]
V rámci misie Sputnik 2 ju sovietski vedci dňa 3. novembra 1957 vyslali do vesmíru. V tom čase mala asi 2 roky a vážila okolo. Keďže v tom čase ešte neboli technické možnosti umožňujúce jej návrat z obežnej dráhy, už pri štarte sa vedelo, že Lajka vo vesmíre uhynie a neskôr zhorí pri záverečnom vstupe družice do atmosféry. Hoci sa plánovalo, že na obežnej dráhe bude udržovaná pri živote aspoň týždeň (po ktorom mala byť usmrtená podaním jedu do potravy), Lajka uhynula predčasne. Kvôli nesprávnej obežnej dráhe a s tým spojenými problémami s termoreguláciou vnútri lode podľahla veľkému stresu a prehriatiu už 57 hodín od štartu. Ruské úrady priznali túto skutočnosť až v roku 2002. Sputnik 2 spolu s Lajkiným mŕtvym telom zhorel v atmosfére 14. apríla 1958.
Napriek predčasnému uhynutiu dodal Lajkin let množstvo informácií, ktoré potvrdili možnosť prežitia živého organizmu na obežnej dráhe a bol tak prvým krokom, ktorý umožnil neskorší let človeka do vesmíru.
Na jar roku 2013 uviedla English Touring Opera operu Laika the Spacedog opisujúcu príbeh Lajky a vedcov v programe Sputnik. Dielo je určené pre deti a rodiny.
Kitzeck im Sausal
Kitzeck im Sausal je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Leibnitz.
Žije tu 1 235 obyvateľov (31. 12. 2010).
NGC 2368
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Divín
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Divín v okrese Lučenec.
Mikuláš z Myry
Mikuláš z Myry alebo svätý Mikuláš (* asi 15. marec 270 – † 6. december 345/352) bol kresťanský biskup. Narodil sa v maloázijskom gréckom meste Patara v rímskej provincii Lycii, dnes pri tureckom meste Demre, kde až do roku 1922 žili pravoslávni Gréci.
Životopis
Mikuláš sa narodil do bohatej kresťanskej gréckej rodiny manželom Epifaniovi a Ioanne v meste Patara.
V mladosti sa podujal na cestu do Jeruzalema, kde si pozrel zvyšky Kristovho kríža a Kristov hrob. Podľa legendy Mikuláš študoval v Alexandrii, pričom cestou z Alexandrie do Myry (grécke mesto v Mikulášovej rodnej Lýkii) údajne zachránil muža, ktorý padol cez palubu. Keď potom loď dorazila do Myry, v meste vyberali nového biskupa, nakoľko predošlý zomrel. Chceli vybrať "muža, ktorý víťazí" (po grécky νίκη, Niki=víťazstvo). Keď sa to dopočul človek, ktorého Mikuláš zachránil, navrhol, aby bol za biskupa vybraný obetavý Nikolaos, ktorý nosí aj meno víťaza (νίκη, niki=víťazstvo, λαός, laos=ľud).
Ako biskup pomáhal kresťanom, ktorí boli prenasledovaní počas vlády Diokleciána. Zachránil mnoho odsúdených kresťanov, ktorých vykúpil vďaka svojmu bohatstvu. Na svoje náklady dal postaviť aj nemocnicu. Mikuláš sa stal pre svoje činy obľúbeným biskupom, no ani on neunikol prenasledovaniu, bol zatknutý a na trest čakal vo väzení. Avšak v roku 313 vydal cisár Konštantín Veľký Milánsky edikt, ktorý povoľoval beztrestné vyznávanie kresťanstva a tak bol Mikuláš oslobodený. Po oslobodení sa z neho stal arcibiskup.
Ajat
Ajat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.