cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fratelli tutti
Myšlienky
Prvá kapitola (Tiene uzavretého sveta) popisuje dnešnú svetovú situáciu. Jej témou je popieranie ľudských práv a práv menšín, vojny, genocídy, vykorisťovanie a ďalšie negatíva. Druhá kapitola (Cudzinec na ceste) má poskytnúť návod čítania encykliky, kde nadväzuje na Lukášovo evanjelium a podobenstvo o milosrdnom Samaritánovi. Tretia kapitola pojednáva o integrujúcej spoločnosti, ktorá má prijať slabších. Štvrtá kapitola pojednáva o migrantoch. Piata kapitola hovorí o nebezpečenstve populizmu. Odsudzuje manipuláciu a deformáciu pojmov ako spravodlivosť, sloboda či demokracia. Šiesta kapitola pozýva k dialógu so všetkými ľudmi. František vyzýva adresátov vyjsť zo seba samých, aby nachádzali v druhých rast tým, že sa otvoria blížnym v dynamike lásky, ktorá vedie k univerzálnemu spoločenstvu. Siedma časť hovorí o treste smrti, vojne a hodnote mieru. Deklaruje, že odpustenie neznamená beztrestnosť, ale spravodlivosť, a že odpustiť neznamená zabudnúť, ale zrieknuť sa ničivej sily zla a pomsty. Posledná kapitola hovorí o úlohe svetových náboženstiev pri naplnení cieľov spoločnosti. Tvrdí, že terorizmus nemožno pripisovať náboženstvu, ale zlým interpretáciám náboženských textov.
V encyklike sa spomína aj pandémia koronavírusu, ktorá podľa Františka mala ukázať pravú tvár dnešnej spoločnosti a jej negatíva. Poukazuje na neschopnosť spolupracovať, strach, agresívny nacionalizmus a iné problémy dnešného sveta. V protiklade s nimi hovorí ale aj o eschatologickej nádeji a spolupráci v budovaní a ochrane univerzálnych hodnôt. Medzi ďalšie témy encykliky patrí napr. postavenie ženy, ekologické problémy, otroctvo, nezamestnanosť, rasizmus, chudoba. Encyklika je uzatvorená dvomi modlitbami v ekumenickom duchu.
Zraz (vrch vo Vtáčniku)
Zraz je vrch v pohorí Vtáčnik. Leží nad obcou Kamenec pod Vtáčnikom, približne juhovýchodne od Novák. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie a časť vrchu zasahuje do NPR Vtáčnik.
Poloha
Nachádza sa v centrálnej, najvyššej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Vtáčnik. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, v okrese Prievidza a prechádza ním hranica katastrálnych území obcí Bystričany a Kamenec pod Vtáčnikom.
Výhľady
Samotná oblasť vrcholu je zalesnená, no v okolí je niekoľko skalných brál, umožňujúcich rozhľad. Z vhodných miest je tak možno okrem okolitých vrchov pohoria vidieť Strážovské vrchy, Považský Inovec a Tribeč.
Aponiovská knižnica
náhľad|Pohľad na interiér obnovenej Aponiovskej knižnice v [[Oponice|Oponiciach]] Aponiovská knižnica alebo (v latinčine) Bibliotheca Apponiana je zbierka kníh a tlače, ktorú pôvodne zhromaždil vo Viedni gróf Anton Juraj Aponi a ktorú udržiavali jeho potomkovia rodu Aponiovcov až do roku 1935. Teraz je súčasťou Slovenskej národnej knižnice a zachovala sa v bývalom zámku Aponiovcov v Oponiciach.
História
Anton Juraj Aponi začal zbierku okolo roku 1774 a do konca 1780 už nahromaždil 30 000 zväzkov. Väčšinu svojej zbierky si ponechal vo Viedni. Niektoré časti sa nachádzali na jeho vidieckom zámku v Hőgyészi v Maďarsku. Po jeho smrti v roku 1817 odkúpil jeho syn Anton podiel svojich súrodencov, na financovanie čoho musel predať niekoľko tisíc kníh. V roku 1825 sa Anton Aponi rozhodol presunúť všetko do vyhradenej budovy otvorenej pre verejnosť v dnešnej Bratislave, čím sa stala prvou verejnou (aj súkromná šľachtická) knižnicou na území dnešného Slovenska. Tento krok sa v tom čase oslavoval ako maďarské vlastenecké gesto, keďže Bratislava bola vtedy súčasťou Uhorského kráľovstva.
Obsahovala asi 30 tisíc zväzkov. Situovaná bola v novopostavenej budove vedľa Župného domu (dnes už neexistuje) a slávnostne ju otvorili 13. júna 1827. Budova knižnice, ktorá už neexistuje, bola na Kozej ulici, a mala monumentálnu fasádu s Aponiho heraldickým erbom a latinským nápisom LITERIS IN PATRIA AUGENDIS. V roku 1846 po nezhodách s vedením mesta o zdieľanie nákladov Anton Apponyi zatvoril zariadenie a presunul jeho obsah do domu predkov rodiny v Oponiciach, kde bolo postavené neoklasické krídlo na tento účel.
Po smrti knihovníka Karola Grubera (1840) gróf Anton Aponi, ktorý žil vtedy v cudzine, od bratislavskej mestskej rady žiadal ročne 400 zlatých. Keď ich v roku 1846 nedostal a mesto odmietlo prevziať knižnicu do svojej správy, tak ju v roku 1868 gróf Aponi presťahoval do Oponíc. (V roku 1867 bol palác aj Aponiho palác odkúpený mestom pre potreby magistrátu.)
Veľká časť knižnice bola rozptýlená na konci 30. rokov po skončení Aponiovského vlastníctva Oponíc v roku 1935 a počas komunizmu sa stratila z nedbanlivosti. Niektoré zo zvyšných kníh Matica slovenská previedla v roku 1965 do svojho bratislavského zariadenia, potom všetky (vrátane bratislavských) v roku 1972 do Martina, pričom drevený interiér krídla knižnice v Oponiciach bol zničený. Poškodené knihy boli reštaurované v Martine, potom bola knižnica opäť premiestnená do skladu v Diviakoch (Turčianske Teplice) v roku 1992 a nakoniec po renovácii hradu v roku 2011 opäť inštalovaná v Oponiciach.
Knihovníci a učenci
Za vytvorenie knižnice vďačíme najmä Agostino Michelazzimu (17321820, bývalý jezuita), ktorý ju vybudoval v mene grófa Antona Juraja Aponiho.
Ďalšou významnou osobnosťou vo vedení knižnice bol Karl Anton Gruber von Grubenfels (17601840), šľachtic zo Segedínu, ktorý je tiež autorom niekoľkých beletristických diel, básní a divadelných hier v nemčine, ako aj Historia linguae ungaricae (História maďarského jazyka), vydanej v Pressburgu v roku 1830. Zdá sa, že Gruber pomáhal pri presviedčaní grófa Antona Aponiho, aby presťahoval knižnicu z Viedne do Bratislavy a knihovníkom Aponiho verejnej knižnice zostal až do roku 1833.
Františkánsky mních a historik Vševlad Jozef Gajdoš (19071978) študoval a zakonzervoval Aponiho knižnicu počas práce v Matici slovenskej v rokoch 1956 až 1958.
Od roku 2015 bol správcom Aponiho knižnice Peter Králik.
Súčasná situácia
Zostávajúca časť pôvodnej kolekcie je od roku 2011 v zrekonštruovanom zámku Aponiovcov v Oponiciach, ako pobočka Slovenskej národnej knižnice, spolu s časťou zbierky zostavenej rodinou Zayovcov z Uhrovca, predtým uloženou na Bojnickom zámku a tiež spravovanou Vševladom J. Gajdošom. Zvyšok hradu je v súčasnosti prevádzkovaný ako luxusný hotel pod značkou Chateau-Appony.
Väčšina kníh knižnice je v latinčine, francúzštine a nemčine. Menej titulov je v taliančine, maďarčine a ruštine. Niektoré sú aj v španielčine, arabčine a hebrejčine, ale žiadne v slovenčine. To je ironické, ale neprekvapujúce vzhľadom na pomerne neskorý vznik slovenčiny ako spisovného jazyka a súvislosť rodiny Aponiovcov s maďarizačnou politikou.
Z chronologického hľadiska sú 3% tlače zo 16. storočia, 13% zo 17. storočia, 33% z 18. storočia, 37% z 19. storočia a 12% z 20. storočia, zvyšných 1,5% bez dátum zverejnenia.
Okrem Aponiovskej knižnice k najvýznamnejším historickým knižniciam na Slovensku patria šľachtické knižnice Zayovská knižnica; dnes v správe Slovenskej národnej knižnice v Martine; Andrášiovská knižnica v Betliari a kláštorné knižnice (napr. františkánske knižnice z Malaciek a zo Skalice), lyceálne knižnice, Knižnica Safveta bega Bašagića (1997 zapísaná do Registra Pamäť sveta UNESCO) v Univerzitnej knižnici v Bratislave, osobné knižnice (Knižnica Martina Hamuljaka, Knižnica Michala Rešetku, knižnica Andreja Kmeťa; dnes v Slovenskej národnej knižnici v Martine; a i.), knižnice spolkov (napr. Knižnica Učenej spoločnosti malohontskej) a i.
Teillay
Teillay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ďurová
Ďurová je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Beňušom, približne východne od Brezna.
Poloha
Nachádza sa v severovýchodnej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Fabova hoľa. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Bacúch. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Polomka a Bacúch, západne leží Beňuš a Brezno, juhozápadne Michalová a Pohronská Polhora a severovýchodne Závadka nad Hronom a Heľpa. Hrebeňom prechádza hranica ochranného pásma Národného parku Muránska planina.
Opis
Ďurová leží v severnej časti Veporských vrchov, v hrebeni vedúcom severozápadným smerom z Lešníka na Bučiny. Východne sa nachádza Kochlovec, Kráľovská hora , Skalka , Veľká Smrekovica , Malá Smrekovica , Javorinka , Fabova hoľa a Psica , južne Lešník , Bánovo , Báňova , Lômik  a Blato , západne Zrazy  a Michalová  a severne Bučiny , Brestovec , Horný kopec  a Polomské očko , no tiež Oravcová , Homôľka , Babina  a Vrchbánsky grúň. Oblasť je súčasťou povodia rieky Hron, kde voda z východných svahov odteká Malým Zeleným potokom, južné a západné odvodňuje Veľký Zelený potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Andrea Ghezová
Andrea Ghezová (* 16. jún 1965, New York, New York, USA) je americká astronómka a profesorka pôsobiaca na Katedre fyziky a astronómie Kalifornskej univerzity v Los Angeles. Známa je predovšetkým svojim výskumom jadra galaxie Mliečnej dráhy.
Od roku 2004 je členkou United States National Academy of Sciences a American Academy of Arts and Sciences, od roku 2012 členkou American Philosophical Society.
V roku 2020 bola ocenená Nobelovou cenou za fyziku. Tú získala spolu s Reinhardom Genzelom za objav supermasívneho objektu, v súčasnosti všeobecne považovaného za čiernu dieru, v jadre našej galaxie.
Godšinová
Godšinová je vrch v pohorí Spišská Magura. Leží nad obcou Reľov, približne severozápadne od Spišskej Belej.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Repisko. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Kežmarok a na katastrálnom území obce Slovenská Ves a Výborná. Najbližším sídlom je severne situovaný Reľov, severozápadne sa nachádza Jezersko, západne Ždiar, južným smerom Lendak, Výborná a Slovenská Ves a juhovýchodne Vojňany.
Opis
Godšinová leží v hlavnom hrebeni medzi Spádikom a Smrečinami, západne od Magurského sedla. Severným smerom sa nachádza Bukovina, Hulok a Končistý vrch , západným Plašný vrch , Bukovina , Smrečiny  a Pálenica , južným Valtín  a Partizánska hora  a východným Vojnianska hora  a Spádik. Severnú časť hrebeňa i masívu odvodňuje Rieka do Dunajca, voda z južných svahov odteká prítokmi rieky Biela do Popradu. Vrcholom vedie modro značený turistický chodník a hrebeňom prechádza aj južná hranica ochranného pásma Pieninského národného parku.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky porast, ktorý umožňuje sčasti obmedzený rozhľad. Pri vhodných podmienkach je vidieť najmä okolité vrcholy Spišskej Magury a susedné Belianske a Vysoké Tatry, no tiež Nízke Tatry, Slovenský raj, Volovské a Levočské vrchy, Čergov a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Ilia Igorievič Sorokin
Ilia Igorievič Sorokin (* 4. august, 1995, Meždurečensk, Ruská federácia) je ruský profesionálny hokejový brankár, ktorý aktuálne pôsobí v tíme New York Islanders v National Hockey League.
V roku 2016 bol vyhlásený za najlepšieho brankára Kontinentálnej hokejovej ligy, v roku 2019 vyhral s tímom CSKA Moskva Gagarinov pohár a bol vyhlásený za najužtiočnejšieho hráča Play-Off. Dvakrát sa predstavil v All-Star Game KHL (2017,2019).
Rusko reprezentoval na štyroch seniorských Majstrovstvách sveta, z ktorých si odniesol dve bronzové medaily (2016,2017) a n Zimných olympijskych hrách 2018, kde získal zlato. Z Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov si v roku 2015 odniesol striebornú medailu.
Do NHL bol draftovaný v roku 2014 v 3. kole z celkového 78. miesta klubom New York Islanders.
Thorigné-Fouillard
Thorigné-Fouillard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Thourie
Thourie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Paul Mescal
Paul Mescal (* 2. február 1996, Maynooth, Írsko) je írsky herec. V roku 2023 bol nominovaný na filmové ocenenie Academy Awards za jeho herecký výkon vo filme Aftersun (2022).
Detstvo
Mescal sa narodil 2. februára 1996 v Maynooth, grófstvo Kildare v Írsku. Je najstarším z troch detí, má brata a sestru. Venoval sa futbalu. Po zranení čeľuste sa športu vzdal. Mescal prvýkrát vystúpil na javisku vo veku 16 rokov, keď stvárnil titulárneho Fantóma v muzikáli Fantóm opery. Študoval na The Lir Academy na Trinity College Dublin. Štúdium ukončil bakalárskym titulom v odbore herectvo.
Kariéra
Po ukončení štúdia, dostal role v divadelných inscenáciách v Dubline. Za svoje herecké počiny v divadle získal pozitívne ohlasy. Neskôr pôsobil aj Londýne.
V roku 2020 hral Mescal v televíznom seriály Normálni ľudia, ktorý bol adaptáciou rovnomenného románu z roku 2018 od Sally Rooney. Mescal za svoj herecký výkon získal nominácie na cenu Primetime Emmy za vynikajúceho herca v hlavnej úlohe v limitovanej sérii alebo filme a na televíznu cenu Critics' Choice za najlepšieho herca vo filme/minisérii.
Mescal debutoval v roku 2021 v celovečernom filme vedľajšou úlohou vo filme Temná dcéra, ktorý režírovala Maggie Gyllenhaalová vo svojom režijnom debute. O rok neskôr si zahral po boku Emily Watsonovej vo filme Božie tvory. V rovnakom roku si zahral aj vo filme Aftersun. Mescal dostal pochvalu za svoj herecký výkon a získal aj nomináciu na Academy Awards.
Súkromný život
Mescal hovorí anglicky a írsky. V roku 2020 sa presťahoval z rodného Írska do Londýna.
Mescal hrá na klavíri a so svojou sestrou Nell hral covery piesní. V júli 2020 spieval s írskym spevákom Dermotom Kennedym v London Natural History Museum.
Mescal bol vo vzťahu so speváčkou Phoebe Bridgers.
Tinténiac
Tinténiac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vranovská partizánska skupina
Vranovská partizánska skupina známa aj pod názvom skupina Pučkov, bolo partizánske zoskupenie, ktoré vzniklo vo februári 1944 v Slánskych vrchoch z iniciatívy predstaviteľov miestneho domáceho odboja a jej členmi boli v prevažnej miere sovietski zajatci, ktorí utiekli z nemeckých zajateckých táborov. Skupina bola zlikvidovaná slovenskými represívnymi orgánmi v apríli 1944.
Vznik skupiny
S rozbitím Česko-Slovenska a vznikom Slovenskej republiky v polovici marca 1939 sa mnoho ľudí nezmierilo. Jedni odchádzali do zahraničia, kde sa chceli zapojiť do odboja, ďalší sa voči novému štátu a jeho režimu začali vyhraňovať doma, t.j. na Slovensku. Vo Vranovskom okrese reprezentovali občiansky odpor voči režimu najmä dr. Cyril Daxner a dr. Michal Beluš, predseda rozpustenej okresnej organizácie Československej strany ľudovej.
Intenzita odporu voči režimu a Nemcom zosilnela začiatkom roku 1943 po informáciách o nemeckých porážkach na východom fronte. Miestne bezpečnostné orgány preto z obavy z činnosti „protištátnych živlov“ vypracovali nové zoznamy podozrivých Vranovčanov.
Aj napriek tomu došlo v júli 1943 vo Vranovskom okrese ku zjednoteniu občianskeho a komunistického odboja na protifašistickej platforme. Vo Vranove nad Topľou vznikol Revolučný národný výbor. Jeho predsedom sa stal Emil Rigo a 1. podpredsedom Július Škott.
V priebehu zimy 19431944 organizovali členovia Revolučného národného výboru a ďalší Vranovčania pomoc sovietskym utečencom z nemeckých lágrov a ich začleňovaním do vznikajúcich partizánskych skupín na východom Slovensku. Napokon po partizánskej skupine Čapajev a oddiele Pugačov vznikla vo februári 1944 aj Vranovská partizánska skupina známa aj pod názvom Pučkov. O jej vznik sa za občiansky odboj zaslúžil Cyril Daxner, za komunistov Emil Rigo, Július Škott a ďalší.
Veliteľom Vranovskej partizánskej skupiny sa stal nadporučík sovietskej armády Stepan Alexandrovič Oštepkov, krycím menom Pučkov. Zástupcom veliteľa a náčelníkom štábu sa stal Ivan Kovaľov a funkciu komisára skupiny začal vykonávať Dimitrij Osnovin. Pri vzniku mala skupina 20 členov, koncom marca sa ku skupine pridalo niekoľko zbehov z trebišovskej vojenskej posádky, v apríli pribudlo sedem členov skupiny Pugačov a niekoľko ilegálnych odbojových pracovníkov z Vranova a okolia. Do mája 1944 narástol počet členov skupiny na 40.
Zánik skupiny
V súvislosti so vznikom poľnej tzv. Východoslovenskej armády a príchodom jej jednotiek na východné Slovensko podnikla Ústredňa Štátnej bezpečnosti za pomoci miestnych politických a štátnych orgánov na východnom Slovensku rozsiahlu represívnu akciu proti partizánskym skupinám a odbojovým ilegálnym pracovníkom. Zatýkať sa začalo 19. apríla 1944, vo Vranove nad Topľou, kde bol ako prvý zatknutý Cyril Daxner a jeho manželka. Zatknutí boli aj Emil Rigo, Július Škott a ďalší podporovatelia odboja na východnom Slovensku, celkovo 48 osôb. Partizáni vranovskej skupiny boli v lese prepadnutí a po krátkej prestrelke rozprášení. Zadržaný bol celý štáb skupiny a niekoľko jej radových členov. Na konci mája bol v Prešove po zrade zadržaný aj veliteľ skupiny S. I. Oštepkov. Niekoľko príslušníkov skupiny sa pridalo ku partizánskej brigáde Čapajev.
Torcé
Torcé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Africký pohár národov 1998
Africký pohár národov 1998 bol 21. ročníkom Afrického pohára národov pre národné tímy pod hlavičkou Konfederácie afrického futbalu.
Turnaj sa konal v Burkine v dňoch od 7. do 28. februára 1998. Titul obhajovala.
Víťazom turnaja sa stal 🇪🇬, ktorý vo finále zdolal Južnú Afriku 2:0.
Kvalifikované tímy
Pre Namíbiu išlo o debut na tomto turnaji.
Dokumentárny portrét na Slovensku
Dokumentárny portrét je jedným zo základných dokumentárnych žánrov, ktorého stredobodom je človek fungujúci v rámci nejakej štruktúry, človek so špecifickým sociálno-ekonomickým zázemím. V zjednodušenom ponímaní dokumentárneho filmu, tak ako existujú dva prúdy dokumentaristiky: publicistický a autorský, existujú aj dva prúdy dokumentárneho portrétu. Publicistika sa publikuje viac v televízii, autorský (kreatívny) dokumentárny portrét je častejšie distribuovaný v kinách. Dokumentárny portrét môže zachytávať jedného alebo viacerých ústredných protagonistov (sociálnych hercov ). Najslávnejším dokumentárnym portrétom je podnes Nanuk, človek primitívny (1922) amerického režiséra Roberta J. Flahertyho. Flaherty v tomto filme ako prvý použil dokumentárnu metódu rekonštrukcie, aby tak autenticky ukázal drsný život kanadského Eskimáka.
Z hľadiska stvárnenia témy naviazanej na portrétovanú osobnosť sa rozlišujú dva typy dokumentárnych portrétov: portrét medailón (gloriola) a portrét, ktorého tvorcovia sa snažia o čo najvyššiu mieru objektivity. Pre súčasný slovenský dokument sú príznačné obe tieto línie.
História
Pred érou kritického dokumentarizmu 50. rokov na Slovensku, až na propagandistické portréty potentátov Slovenského štátu, nevznikol v tamojšom prostredí nijaký dokumentárny portrét. V 50. rokoch, po smrti Stalina a Gottwalda a po XX. zjazde ÚV KSSZ sa uvoľnila situácia aj v československom satelite Sovietskeho zväzu. Jeden z najznámejších režisérov predvoja československej novej vlny Štefan Uher v tomto období nakrútil sériu krátkometrážnych dokumentárnych portrétov: Učiteľka (1955) o živote učiteľky zo Stupavy ocenenej národnou cenou Rád republiky či Poznačení tmou (1959) - viacportrét nevidomých ľudí. Na nenápadnú líniu dokumentárnych portrétov marginalizovaných postihnutých o mnoho rokov neskôr nadviazali slovenskí dokumentaristi Juraj Lehotský filmom Slepé lásky (2008), poetickom viacportréte slepcov, či Jaroslav Vojtek filmom Tak ďaleko, tak blízko (2015), portréte ľudí postihnutých rôznym typom autizmu. Uher využíval inscenačnú paradokumentárnu metódu, podobne ako Martin Hollý ml., ktorý v tom období nakrútil napríklad snímku Na vedľajšej koľaji (1957), portrét rušňovodiča neschopného prispôsobiť sa nastupujúcej elektrifikácie železníc.
V 60. rokoch vzniklo niekoľko zaujímavých dokumentárnych portrétov. Štyri dni Ľudovíta Čonku (1967) Karola Skřipského. „Dokumentárny obraz súžitia človeka s prírodou. Filmový záznam jedného roku života Ľudovíta Čonku a jeho ženy, ktorí sú jedinými obyvateľmi opusteného ostrova vo východoslovenskej rieke Latorici.” Krátkometrážna snímka Otakara Krivánka Rozhovor (1963), civilný portrét o slepom intelektuálovi opäť resuscituje tému slepcov.
Biedu slovenského vidieka v počiatkoch normalizácie, inšpirovaný fotografiami Martina Martinčeka, poeticky zobrazil v dokumentárnom viacportréte Obrazy starého sveta (1972) slovenský režisér Dušan Hanák. Starých obyvateľov zapadnutých slovenských lazov v ich autentickom prostredí konfrontoval s existenciálnymi otázkami. Tento film je súčasťou zlatého fondu slovenskej kinematografie, avšak v roku uvedenia ho ideologickí cenzori ukryli do trezoru, odkiaľ sa dostal až po novembri 1989. Tesne po Nežnej revolúcii zožal úspech na desiatkach medzinárodných filmových festivaloch. V roku 1972 nakrútil Hanák aj dokumentárny portrét Zanechať stopu (1972).
Na konci osemdesiatych rokov nakrútil Miroslav Šindelka absolventský film ...a tak som začal utekať (1988) o mladíkovi prepustenom z komunistickej basy. Šindelkov film Chvenie (1989) je voľným pokračovaním jeho študentského filmu z pražskej FAMU.
Produkčná spoločnosť Febio činorodá v 90. rokoch stojí za filmom jej zakladateľa Fera Feniča Nejšťastnejší den Anny Mečiarovej (1992), „v ktorom režisér zachytáva 17. júla 1992, v deň vyhlásenia zvrchovanosti Slovenska spomienky matky Anny Mečiarovej na syna, jeho detstvo či jej názory na jeho politická vzostup. Fenič sa v tomto prípade našťastie vyhol lacnej senzáciechtivosti, i keď stará žena, bez vedomia dosahu svojej výpovede, poodhalila niekoľko pikantných detailov zo svojho súkromného života.”
Súčasnosť
Dokumentárny portrét a viacportrét tvorí jednu z hlavných žánrových línií v súčasnom slovenskom dokumentárnom filme. Jeho autori používajú rôzne prístupy a dokumentaristické metódy. Medzi najvýraznejšie autorské dokumentárne portréty uplynulých rokov patria napríklad filmy Mira Rema študentská snímka Arsy-Versy (2009) a portrét speváka Richarda Müllera Richard Müller: Nespoznaný (2016).
Dokumentarista Robert Kirchhoff kontinuálne sa venujúci téme privátnej a kolektívnej pamäti nakrútil spolu s českým dokumentaristom, priekopníkom Generácie Jihlava, Filipom Remundom portrét exilových československých jazzmanov Para nad riekou (2016).
Významnými autormi sú tiež už spomínaní Juraj Lehotský a Jaroslav Vojtek. Obaja sú súčasťou silnej dokumentaristickej generácie režisérov, ktorí v 90. rokoch absolvovali štúdium v Ateliéri dokumentárnej tvorby na Filmovej a televíznej fakulte Vysokej školy múzických umení. Filmový kritik Pavel Branko označil túto skupinu ako Generácia 90 (napr. Marko Škop, Zuzana Piussi, Marek Šulík, Marek Kuboš či Peter Kerekes).
Trojica dokumentaristov Peter Kerekes, Ivan Ostrochovský a Pavol Pekarčík nakrútila v roka 2013 snímku Zamatoví teroristi, tri samostatné dokumentárne „poviedky” – portréty o troch mužoch, ktorí sa počas minulého režimu vzopreli politickej moci ozbrojeným spôsobom.
Remeselne precíznu líniu slovenských dokumentárnych portrétov predstavuje televízna tvorba Anny Gruskovej a jej dokuportréty Rabínka (2012), Návrat do horiaceho domu (2014) či Profesionálna cudzinka (2016).
Najvýznamnejší ponovembrový slovenský režisér Martin Šulík nakrútil viacero dôležitých portrétov, za všetky môžeme spomenúť napríklad snímky, ktoré vznikli v rámci cyklu 25 ze šedesátých aneb Československá nová vlna (2010), portréty filmárov československej novej vlny, Klíč k určování trpaslíků podle deníku Pavla Juráčka (2002), invenčne spracovaný portrét režiséra Pavla Juráčka či televízny film Milan Čorba (2014) o najvýznamnejšom slovenskom kostýmovom výtvarníkovi. Menej známy je Šulíkov snový krátkometrážny portrét Ticho (1988) o hluchom tridsiatnikovi.
Komerčnú líniu súčasných dokumentárnych portrétov predstavujú prevažne dokumenty - pocty. Post mortem takto vznikol film 38 (2014) zabávača a producenta Daniela Dangla o zosnulom hokejistovi Pavlovi Demitrovi, dokument Arcibiskup Bezák Zbohom… (2014) televíznej moderátorky a niekdajšej popovej hviezdy Oľgy Záblackej o emeritnom trnavskom arcibiskupovi Róbertovi Bezákovi či portrét lokálnej hudobnej hviezdy Rytmusa RYTMUS sídliskový sen (2015) Mira Drobného. Najmä 38 a RYTMUS sídliskový sen mali výrazný úspech v kinách, v rokoch uvedenia do tamojšej kinodistribúcie sa v nich stali najúspešnejšími slovenskými titulmi. Danglov film mal v distribúcii 113 930 divákov, Drobného portrét o raperovi 81 597. Spopularizovali tak žánrový formát, stále fungujúci a zaujímavý, ako aj samotnú slovenskú kinematografiu.
Trans-la-Forêt
Trans-la-Forêt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Anna Hannoverská
Anna Hannoverská (* 2. november 1709, Herrenhausen, Nemecko† 12. január 1759, Haag, Holandsko) bola rodom britská princezná, Princess Royal, a sobášom princezná Oranžsko-nasavská.
Trans-la-Forêt
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Anna Hannoverská
Biografia
vľavo|náhľad|Anna so svojimi mladšími sestrami Améliou a Karolínou ([[1721)]] Anna sa narodila ako druhé dieťa a najstaršia dcéra neskoršieho kráľa Veľkej Británie Juraja II. a jeho manželky Karolíny z Ansbachu. Narodila sa v kurfirstskom paláci Herrenhausen pri Hannoveri. Meno dostala po svojej príbuznej, anglickej kráľovnej Anne. Päť rokov po jej narodení, v roku 1714, sa jej starý otec (hannoverský kurfirst Juraj Ľudovít) stal kráľom Anglicka ako Juraj I. Anna sa stala princeznou brunšvicko-lüneburskou. V roku 1727 britský trón zdedil jej otec ako Juraj II.
Trans-la-Forêt
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Vodila
Ján Vodila (* 5. marec 1961, Prešov) je bývalý slovenský hokejový útočník. V roku 1988 sa stal najlepším hráčom v play-off Československej Federálnej ligy. V česko-slovenskej reprezentácii odohral 15 zápasov a zaznamenal 15 gólov a 10 asistencií.
Hokejový prehľad
S hokejom začínal v klube ZPA Prešov. Z tohto mesta sa ďalej prebojoval aj do reprezentácie 18- a 20-ročných. Odišiel na vojnu do Jihlavy, kde v sezóne 1981/1982 odohral svoj prvý zápas v seniorskej federálnej lige. Od sezóny 1985/1986 hral v klube VSŽ Košice, kde spoločne s Igorom Libom a Miroslavom Ihnačákom vytvorili jednu z najproduktívnejších formácií ligy. V tom istom roku vyhral majstrovský titul s Košicami a stal sa najlepším strelcom v play-off s 8 gólmi. O dva roky neskôr získal druhý majstrovský titul. Potom odohral ešte jednu sezónu vo fínskom klube KooKoo.
Kariéru ukončil v Talianskom klube SV Caldaro ako 33-ročný a stal sa trénerom.
Anna Hannoverská
Manželstvo
25. marca 1734 sa vydala za Viliama IV. Oranžského, oranžského princa, prvého dedičného miestodržiteľa Republiky Spojených provincií holandských.
Anna sa zriekla všetkých anglických titulov a začala užívať tituly svojho manžela. Z manželstva vzišlo päť potomkov, štyri dievčatá a najmladší chlapec, z nich iba tretia dcéra a syn sa dožili dospelosti:
Regentka Frízska
Anna v roku 1751 ovdovela a stala a regentkou Frízska za svojho trojročného syna Viliama. Zo začiatku bola dobrou správkyňou jeho dedičstva, dokázala robiť rýchle a dobré rozhodnutia, neskôr sa však stala despotickou a nepredvídateľnou. Regentkou zostala až do svojej smrti v roku 1759. Po nej sa regentkou stala jej svokra Mária Lujza Hessensko-kasselská a keď v roku 1765 zomrela aj ona, nahradila ju Viliamova staršia sestra Karolína.
Volejbalová extraliga mužov 2011/12
Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2011/12 bol 20. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenskou volejbalovou federáciou. V extralige súťažilo 10 družstiev s tým, že VK Chemes Humenné sa kvôli účinkovaniu v Stredoeurópskej lige pripojil až v jej nadstavbovej časti. Svoj tretí titul získalo družstvo VK Chemes Humenné.
Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne nezmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť s deviatymi družstvami sa hrala dvojkolovým systémom každý s každým raz doma a raz vonku. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti hranej tiež dvojkolovým systémom, pričom štvorica najlepších postúpila do skupiny o 1. až 4. miesto, ktorú doplnilo družstvo účinkujúce v Stredoeurópskej lige; zvyšné družstvá vytvorili skupinu o 5. až 10. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky zo základnej časti iba v skupine o 5. až 10. miesto. Najlepších 8 družstiev postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Štvrťfinále, semifinále a duel o bronz sa hrali na 3 víťazné zápasy, finále na 4 víťazné zápasy a zápasy o umiestnenie na 2 odvetné zápasy. Zo súťaže zostúpilo v budúcej sezóne posledné družstvo po nadstavbovej časti a predposledné družstvo odohralo prelínaciu súťaž s 3 víťazmi skupín 1. ligy.
Bodovanie
Pred sez=onou došlo k zmene bodovania súťaže:
Účastníci
Poznámka: Klub VK STU Bratislava sa po zmene sponzorského partnera premenoval na Volley Team UNICEF Bratislava.
Play-off
(na odvetu)
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Prelínacia súťaž
Zvolen sa udržal v extralige aj na sezónu 2012/13, do ktorej postúpila aj Žilina.
Družstvá:
Lakrates zo Sparty
Lakrates (Lakrates, iný prepis: Lakratés) bol olympijský víťaz v roku 416 pred Kr.
Lakrates zo Sparty bol na 91. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v neznámej disciplíne. Olympijské víťazstvo Lakrata zaznamenal staroveký historik Xenofón, ktorý ešte uvádza, že zomrel (v roku 403 pred Kr. ) v boji pri Pireu a bol pochovaný v Kerameiku pred bránami Atén.
Kuní vrch
Kuní vrch je vrch v pohorí Vtáčnik. Leží nad obcou Podhradie, približne juhovýchodne od Novák. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie.
Albrecht V. (Bavorsko)
Albrecht V.  (* 29. február 1528, Mníchov, Nemecko† 24. október 1579, tamže) bol bavorský vojvoda od roku 1550 do svojej smrti.
Kuní vrch
Poloha
Nachádza sa v centrálnej, najvyššej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Vtáčnik. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, v okrese Prievidza a v katastrálnom území obce Lehota pod Vtáčnikom.
Albrecht V. (Bavorsko)
Jeho otcom bol Viliam IV. a matkou Jakobea z Badenu.
Kuní vrch
Opis
Nachádza sa v centrálnej, najvyššej časti pohoria, nad obcou Podhradie a Lehota pod Vtáčnikom, mimo hlavného hrebeňa. Tvorí severozápadnú rázsochu masívu Vtáčnika, ktorá pokračuje na Vrátište. Severne leží Jančekova skala, západne Makovište , južne Zraz a Vtáčnik  a východným smerom v hlavnom hrebeni situovaná Jarabá skala , Hrebienky  a Tri chotáre. Severnú časť vrchu odvodňuje Lehotský potok, južné svahy odvádzajú vodu Kamenským potokom, oba do rieky Nitry. Najbližšími sídlami sú Kamenec pod Vtáčnikom a Bystričany na západe, Podhradie na severe a Prochot na juhovýchode. Zo stožiara umiestneného pod vrcholom, ku ktorému vedie lesná cesta z Kamenca pod Vtáčnikom, vysiela Rádio Beta. V Baškovej doline na severnom úpätí sa nachádza menšie rekreačné stredisko s lyžiarskym vlekom.
Treffendel
Treffendel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Albrecht V. (Bavorsko)
Ako politik presadzoval rekatolizáciu a patril k vodcom protireformácie v Nemecku. Preslávil aj ako mecenáš a zberateľ umenia, ktorý položil základ dnešnej štátnej zbierky antického umenia v Mníchove (Staatliche Antikensammlungen).
Kuní vrch
Prístup
K vysielaču pod vrcholom vedie lesná cesta, uľahčujúca prístup na Kuní vrch. Na vrchol nevedie značená trasa, no zo severu ho traverzuje a z juhu i  značka. Z nich sa dá lesnými chodníkmi vyjsť na vrchol.
Treffendel
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
1. futsalová liga žien 2019/20
1. futsalová liga žien 2019/20 bol v poradí 5. ročník 1. futsalovej ligy žien, futsalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú organizuje Slovenský futbalový zväz (SFZ), resp. Výkonný výbor Slovenského futsalu. V súťaži účinkovalo 8 družstiev, t. j. o 2 družstvá viac ako v predošlej sezóne. Titul získalo družstvo Spartak Myjava futsal.
Treffendel
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
1. futsalová liga žien 2019/20
Systém súťaže
Systém súťaže zostal rovnaký ako v predošlej sezóne a pozostával iba z dlhodobej časti. Tá sa organizovala formou ôsmich turnajov, každý v inom dejisku. Každý s každým odohral po 2 zápasy.
Ivan Kuhn
Bc. Ivan Kuhn M.A. (* 30. september 1966, Rožňava) je politológ, bývalý novinár a analytik Konzervatívneho inštitútu M. R. Štefánika.
Vzdelanie
Vyštudoval odbor politológia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1991-1995) a medzinárodné vzťahy na University of Kent v Canterbury vo Veľkej Británii (1996-1997).
Zoznam kultúrnych pamiatok v Bratislavskom kraji
V Bratislavskom kraji sa nachádza 1710 kultúrnych pamiatok, z čoho 1271 kultúrnych pamiatok je v meste Bratislava samotnom. V tabuľke sú uvedené okresy kraja s počtom kultúrnych pamiatok. Okres Bratislava I je rozdelený na viac častí.
Hippostratos zo Seleukeie
Hippostratos bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. storočí pred Kr.
Hippostratos zo Seleukeie bol na 149. olympijských hrách v roku 184 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Z antických autorov olympijské víťazstvo Hippostrata uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika. Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.
Prevrat 18. brumaira
náhľad|Autor: F. Bouchot, Generál Bonaparte v Rade 500 '''Štátny prevrat 18. brumaira''' v VIII. roku Francúzskej revolúcie (9. november 1799) uskutočnený Napoleonom Bonapartom označuje koniec Direktória a Konzulátu. Bol vykonaný metódou vojenského palácového prevratu, keď armáda obsadila rokovaciu sálu legislatívneho orgánu.
Príčiny a priebeh
Štátny prevrat bol dohodnutý v sídle Joséphine de Beauharnais nachádzajúcom sa na parížskej ulici Chantereine, dnes medzi súčasnými ulicami rue de la Victoire a rue de Châteaudun. Členmi akčného výboru boli: Napoleon Bonaparte, Sieyès, Talleyrand. Plán prevratu predvídal nasledovné operácie: Bonaparte mal byť veliteľom armády a udržiavať poriadok v Paríži a v zhromaždení. Mali byť premiestnení poslanci Rady 500 a Rady starších do Saint-Cloud pod zámienkou jakobínskej hrozby. Od roku 1789 sa poslanci nachádzali stále v ohrození Parížanmi. Premiestnenie malo zabezpečiť, aby nemohli zasiahnuť. Finančné krytie malo zaistiť vytvorenie fondu z peňazí dodávateľov zbraní pre armádu. Títo sa tak chceli ubrániť opatreniu, že ich pohľadávky nemajú byť uhrádzané vopred zo štátnej pokladne.
18. brumaira
18. brumaira (9. novembra) bola v Rade starších vyslovená zmätočná téza, že poslanci obidvoch komôr sú ohrození jakobínskym prevratom, ktorý má nastoliť opäť revolučný konvent. Na siedmu hodinu 18. brumaira bola zvolaná „Rada starších“ ako časť dvojkomorového Národného zhromaždenia do Tuileries. Pod zámienkou vojenskej prehliadky Napoleon obsadil okolie Tuilerií 4 000 – 5 000 vojakmi. Paríž bol uzavretý policajnými hliadkami a akýkoľvek vstup a výstup z mesta zakázaný.
Rada starších sa následne rozhodla, že vydá príkaz na presťahovanie obidvoch komôr, čo jej umožňoval článok 102 ústavy z roku III., pod ochranou polície a vojska. Zároveň bol Bonaparte poverený, aby vykonal toto rozhodnutie. Jeho poverenie bolo protizákonné, lebo pochádzalo od rady Direktória a nie od Rady starších. Zvyšní direktori rezignovali. Bonaparte ovládol všetky ozbrojené sily.
19. brumaira
Dôležité udalosti sa odohrali 19. brumaira roku VIII. (10. novembra 1799) v Saint-Cloud. Revizionisti na čele s Lucienom Bonapartom, ktorý bol predsedom Rady 500, žiadali kolektívnu demisiu poslancov Rady 500, ale sprisahanie sa omeškalo, pretože tento nápad nenašiel súhlas. Hlavne dvaja jakobíni odmietli podať demisiu. Bonaparte osobne presviedčal poslancov, no tí ho dali vykázať zo zasadacej sály. Rozhodol sa zasiahnuť. Presvedčil aj s Muratom vojakov neďaleko sály, aby vstúpili do nej a donútili poslancov fyzicky k hlasovaniu. Išlo o zvolenie dvoch prípravných komisií novely ústavy, ktorá mala upraviť tri základné témy: Skupina granátnikov vedená Muratom a druhá kolóna vedená Leclerkom vošla za zvukov bubnov do Oranžérie v Saint Cloud a rozohnala poslancov, ktorí odchádzali s výkrikmi „Nech žije Republika!“ Ešte toho dňa ustanovila väčšina Rady starších a menšina Rady 500 dočasný Konzulát. Rady vyhlásili, že Direktórium už neexistuje a vylúčili 62 poslancov „pre výtržnosti a atentáty, ktorých sa neustále dopúšťali.“ Bola utvorená výkonná komisia Konzulátu, do ktorej zvolili: Sieyèsa, Rogera Ducosa a Bonaparta ako dočasných konzulov Francúzskej republiky.
20. brumaira
20. brumaira zložili prísahu pred novými komisiami traja konzuli: Bonaparte, Sieyès a Roger Ducos. Udelili im všetky dovtedajšie právomoci Direktória. Toto bol začiatok Konzulátu. Dovtedajšie dve rady boli nahradené dvoma komisiami po 25 členoch zmocnených odhlasovať zákony, ktoré predložia traja konzuli a pripraviť zmienenú novelu ústavy. Podľa článku 12 novely mala revízia za úlohu schváliť neporušiteľnú zvrchovanosť francúzskeho ľudu, jednotnú a nedeliteľnú republiku, zastupiteľský systém, rozdelenie právomocí, slobodu, rovnosť, bezpečnosť a vlastníctvo. Na konci svojho zasadania Rada starších zrušila opatrenie, ktoré roztrpčovalo armádnych dodávateľov, prednostné vyplácanie zo štátnej kasy bolo obnovené. Traja dočasní konzuli zložili prísahu a vrátili sa do Paríža.
Týmto sa mala ukončiť fáza revolúcie a nastoliť mier a konsolidácia ekonomiky. Toto úsilie francúzskej buržoázie bolo však čoskoro zrušené autoritatívnym režimom Napoleona Bonaparta. Buržoázna republika mala byť nahradená diktatúrou jednej osoby.
Zoznam koptských alexandrijských pápežov
Zoznam koptských alexandrijských pápežov obsahuje najvyšších predstaviteľov Koptskej pravoslávnej cirkvi. Koptská pravoslávna cirkev im prideľuje titul pápež. Títo pápeži v koptskej cirkvi ale nemajú rovnaké právomoci ako rímsky pápež v Katolíckej cirkvi.
Albrecht V. (Bavorsko)
V roku 1546 sa oženil s arcivojvodkyňou Annou Habsburskou. Narodilo sa im sedem detí, päť synov a dve dcéry, dvaja chlapci však zomreli ako batoľatá:
Tremblay (Ille-et-Vilaine)
Tremblay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Treffendel
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
InfoVojna
InfoVojna je proruský konšpiračný a dezinformačný web a internetové rádio, ktoré v roku 2015 založili Norbert Lichtner (po tom ako odišiel zo Slobodného vysielača) a Ľubomír Huďo (po tom ako odišiel zo ZEM & VEKu).
Lichtner v roku 2019 kandidoval do europarlamentu za ĽSNS, pred voľbami však z kandidátky odstúpil. Huďo v januári 2020 ukončil spoluprácu s InfoVojnou a odišiel do Kulturblogu.
Po začatí Ruskej invázie na Ukrajinu bola stránka InfoVojny od marca do júna 2022 zablokovaná Národným bezpečnostným úradom ako škodlivý web na základe zákona o kybernetickej bezpečnosti.
Obsah
Počas pandémie COVID-19 šírili klamstvá, že Vladimír Krčméry robil v strednej Afrike zakázané pokusy s vakcínami a preto tam má zakázaný vstup. Zdieľali konšpiračný film Plandemic.
InfoVojna zdieľala trojhodinový konšpiračný film od Janet Ossebaardovej, Pád Kabaly, či rozhovory s konšpirátorom Davidom Ickem.
O zemetrasení v Turecku a Sýrii v roku 2023 šírili konšpirácie, že zemetrasenie bolo spôsobené použitím „energetických zbraní“.
Po vypuknutí vojny na Ukrajine šírila InfoVojna fámy a prokremeľskú propagandu napríklad o ukrajinských laboratóriách, ktoré vraj majú slúžiť na výskum biologických zbraní.
Panagiurište
Panagiurište môže byť:
František Xaver Haber
František Xaver Haber (iný zápis priezviska: Huber; * 1743, Viedeň† 1790) bol sochár.
Život
Pravdepodobne študoval na Akadémii výtvarných umení vo Viedni. Z roku 1775 sa zachoval dôkaz o jeho pôsobení v Bratislave. Bol pomocníkom J. E. A. Messerschmidta pri sochárskych prácach v Budíne, s ktorým v roku 1782 spolupracoval na dvoch oltároch Kaplnky svätej Rozálie v Bratislave-Lamači.
Europeana
Europeana je digitálna knižnica, ktorá umožňuje širokej verejnosti prezerať si digitálne zdroje z európskych múzeí, knižníc, archívov a audiovizuálnych zbierok. Portál Europeana.eu bol spustený 20. novembra 2008 Viviane Redingovou, eurokomisárkou pre informačnú spoločnosť a médiá.
Dejiny
Projekt Europeana bol spustený v roku 2008 s cieľom sprístupniť verejnosti európske kultúrne dedičstvo a je financovaný zo zdrojov Európskej komisie. Europeana buduje na skúsenostiach z projektu Európska knižnica (ang. The European Library).
Charakteristika
Do digitálnej knižnice prispelo svojimi zbierkami okolo 1500 inštitúcií, k tým známejším patrí Britské múzeum, Louvre v Paríži a Rijksmuseum v Amsterdame. Europeana momentálne obsahuje viac ako 15 miliónov digitálnych zdrojov, ktoré zahrňujú:
Stratégia
Vo svojom strategickom pláne na roky 2011-2015, ktorý bol uverejnený v januári 2011, Europeana načrtáva štyri strategické stopy, ktoré budú formovať jej ďalší rozvoj:
Projekty
Časť projektov v rámci Europeany:
Trémeheuc
Trémeheuc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Diokles z Hypaipy
Diokles alebo Dioklés bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. storočí pred Kr.
Trémeheuc
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Diokles z Hypaipy
Diokles z lýdskej Hypaipy bol na 178. olympijských hrách v roku 68 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Z antických autorov olympijské víťazstvo Diokla uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika. Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.
Trémeheuc
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stanislav Bohadlo
Prof. PhDr. Stanislav Bohadlo, CSc., (* 7. december 1953, Náchod) je český muzikológ, profesor Univerzity Hradec Králové a organizátor hudobného života.
Už od roku 1979 vyučuje na Pedagogickej fakulte Univerzity Hradec Králové. V rokoch 19981999 vyučoval ako Fulbright Scholar-in-Residence na McCook Community College v americkej Nebraske. Roku 2008 bol menovaný docentom, 2015 potom profesorom.
Venuje sa aj bohatej popularizačnej a organizačnej činnosti. Jeho najvýznamnejším projektom je festival Theatrum Kuks založený v roku 2002 spolu s divadelným súborom Geisslers Hofcomoedianten. Za neho získal Poctu festivalu ... budúca vlna / next wave ... za producentský čin roka (2011) a Cenu poroty Europa Nostra (2016).
Krémeš
Krémeš, tiež známy ako vanilkový rez alebo pudingový rez , je dezert bežne spájaný s bývalou Rakúsko-Uhorskou monarchiou. Dezert je populárny najmä v strednej Európe a na Balkáne a existuje v rôznych variáciách, z ktorých všetky obsahujú základ z lístkového cesta a pudingový krém.
náhľad|Krémeš
Názov a pôvod
Krémeš známy pod mnohými názvami, z ktorých väčšina pochádza z nemeckého cremeschnitte a v doslovnom preklade znamená buď krémový rez alebo v niektorých prípadoch krémový koláč. Podľa historickej sociolingvistiky sa predpokladá, že počiatky krémešu siahajú do zmiešania dvoch kuchýň v rakúsko-uhorskej ríši.
Napriek tomu, že Napoleon sa skladá z troch vrstiev lístkového cesta, ktoré sa striedajú s dvoma vrstvami krémového cesta, typický krémeš je vyrobený iba z dvoch vrstiev lístkového cesta, ktoré drží pohromade veľké množstvo krému s vanilkovou príchuťou, a niekedy ešte so šľahačkovou polevou.
Krémeš sa najčastejšie len posype práškovým cukrom, ale môže sa poliať aj lesklou a hladkou glazúrou a pekne ozdobiť tradičným dizajnom v tvare šípky. Medzi najobľúbenejšie varianty patrí spomínaná poľská Napoleonka alebo kremówka, ktorá bola známa ako obľúbený dezert pápeža Jána Pavla II., a slovinská kremna rezina, typický dezert z mesta Bled; obľúbené alpské stredisko usadené na brehu rovnomenného jazera. Tento dezert, resp. jeho recept priniesol do miestneho hotela Park v roku 1953 Ištvan Lukačević, šéfkuchár hotelovej cukrárne. Do Bledu prišiel zo Srbska, kde už podobný koláč poznali. V Bosne a Hercegovine, Srbsku a Čiernej Hore je jedlo známe ako krempita, teda niečo ako: „smotanový koláč“. Zvyčajne sa pripravuje tiež z lístkového cesta. Náplň je zvyčajne čistý hustý puding, menej často kombinovaný s krémom z meringue (vyšľahané bielka a cukor). Podobný recept len s náplňou do pusiniek sa volá Šampita.
Tresbœuf
Tresboeuf je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Balatom
Balatom je vrch v pohorí Vtáčnik. Leží v bočnom hrebeni nad obcou Horná Ves, približne južne od Novák. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie.
Poloha
Nachádza sa juhozápadne od centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Vtáčnik. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, v okrese Prievidza a na hranici katastrálnych území obcí Čereňany a Oslany. Vrcholom vedie turistický chodník z obce Oslany na Rúbaný vrch v hlavnom hrebeni.
Tressé
Tressé je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ille-et-Vilaine, v regióne Bretónsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.