cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malopoľské vojvodstvo
Rozdelenie okresov na gminy
Chełmiec, Gródek n. Dunajcem, Grybów - miasta, Grybów - gmina, Kamionka Wielka, Korzenna, Krynica, Łabowa, Łącko, Łososina Dolna, Muszyna, Nawojowa, Nowy Sącz - mestská gmina na úrovni powiatu, Piwniczna, Podegrodzie, Rytro, Stary Sącz
Czarny Dynajec,Czorsztyn, Jabłonka, Krościenko n. Dunajcem, Lipnica Wielka, Łapsze Niżne, Nowy Targ - miasto, Nowy Targ - gmina, Ochotnica Dolna, Raba Wyżna, Rabka, Spytkowice, Szczawnica, Szflary
Bolesławm Bukowno, Klucze, Olkusz, Sławków, Trzyciąż, Wolbrom
Brzeszcze, Chełmek, Kęty, Osiek, Oświęcim - mesto, Oświęcim- gmina, Polanka Wielka, Przecieszów, Zator
Koniusza, Koszyce, Nowe Brzesko, Pałecznica, Proszowice, Radziemice
Budzów, Bystra-Sidzina, Jordanów - mestská gmina, Jordanów - vidiecka gmina, Maków Podhalański, Stryszawa, Sucha Beskidzka, Zawoja, Zembrzyce
Ciężkowice, Gromnik, Lisia Góra, Pleśna, Radłów, Ryglice, Rzepiennik, Strzyżewski, Skrzyszów, Tarnów - mesto, Tarnów - gmina, Tuchów, Wierzchosławice, Wietrzychowice, Wojnicz, Zakliczyn, Żabno
Biały Dunajec, Bukowina Tatrzańska, Kościelisko, Poronin, Zakopane
Andrychów, Brzeźnica, Kalwaria Zebrzydowska, Lanckorona, Mucharz, Spytkowice, Stryszów, Tomice, Wadowice, Wieprz
Biskupice, Gdów, Kłaj, Niepołomice, Wieliczka
Geografia
Malopoľsko pokrývajú nasledujúce pohoria: Takmer celé Malopoľsko leží v povodí Visly a patrí k úmoriu Baltského mora.
Zdroje minerálnych surovín
Vo Vieličke (blízko Krakova) sa v súčasnosti soľ neťaží. Je tam múzeum, kde si turisti môžu pozrieť ako spôsob ťažby, tak aj výtvory umelcov a sochárov v bani, ktorí tam zanechali množstvo sôch, dómov a dokonca aj kaplnku Sv. Kingy (Kunegunda, dcéra uhorského kráľa Bela IV., poľská kráľovná, manželka kráľa Boleslava Hanblivého, patrónka Poľska a Litvy). Od roku 1978 je Vielička zapísaná v Zozname svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Ekonomika
V Malopoľskom vojvodstve je rozvinutý najmä hutnícky, potravinársky, tabakový, chemický a petrolejársky priemysel.
Najväčšie podniky:
zahraničné investície presiahli do konca roku 2007 1.5 mld. dolárov.
Doprava
Krakov leží na križovatke významných ciest, spájajúcich Drážďany (Nemecko) s Kyjevom (Ukrajina) a Gdansk s Budapešťou. V Krakove je druhé najväčšie poľské letisko - Letisko Jána Pavla II.
Ochrana prírody
Na území Malopoľského vojvodstva sa nachádza:
Kultúra
V regióne aj centre vojvodstva sa odohráva množstvo kultúrnych podujatí, mimo iných to sú Týždeň beskydskej kultúry, Babohorská jeseň, Festival židovskej kultúry, Rusínska (Łemkowska) vatra.
Školstvo a vzdelávanie
Vysoké školstvo je koncentrované najmä v Krakove.
Najvýznamnejšie z nich sú:
Turistika a odpočinok
Krakov a Malopoľsko patria k najnavštevovanejším oblastiam Poľska. Malopoľsko navštevujú ako domáci turisti, tak aj zahraniční. O vysokej hodnote tohto regiónu svedčí aj to, že na Zoznam svetového kultúrneho a prírodného dedičstva UNESCO bolo zapísaných až 5 pamiatok:
Často navštevovanými sú tiež:
Oblúbenymi miestami pešej turistiky sú i Beskydy a Tatry. Turistickým centrom a najväčším mestom v horských oblastiach je Zakopané. V celom Poľsku je známa jeho hlavná ulica - Krupówki, podobne ako krakovský Rynek Główny (Hlavné námestie).
V Pieninách, na juhu Malopoľského vojvodstva, je Czorsztynske jazero, priehrada v údolí rieky Dunajec. Nad ňou sa týčia hrady Nedeca (Niedzica) a Czorsztyn (zrúcanina). Priehrad je strediskom vodných športov.
poľský Spiš
Spišské obce, ktoré sú súčasťou Poľska, patria do nasledujúcich gmin:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Senné (okres Veľký Krtíš)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Senné v okrese Veľký Krtíš.
Villuis
Villuis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Venuša (rozlišovacia stránka)
Venuša môže byť:
Hyperestézia
Hyperestézia (gr. hyperaisthesis; hyper-= viac, aisthesis = cítenie; lat. hyperaesthesia) alebo precitlivelosť je nenormálna, chorobne zvýšená citlivosť na senzorické podnety. Najčastejšia je hyperestézia pri poruchách periférnych nervov a zvýšená citlivosť je pre dotyk. Hyperestézia môže znamenať aj psychické zvýšenie vnímavosti pri duševných poruchách.
USS Alaska (CB-1)
USS Alaska (CB-1) bol bojový krížnik triedy Alaska USA. Rozhodnutie o stavbe bolo zapríčinené obavami USA z nasadenia podobných typov Japonskom, k ničeniu konvojov USA. Pomenovaný bol podľa vtedajšieho teritória, neskôr federálneho štátu Aljaška. USS - označenie US Navy pre svoje plavidlá (United States Ship). CB - označenie US Navy pre bojové krížniky (Large Cruisers, Cruiser Battleship).
Stavba
150px|left Kýl lode Alaska bol položený v lodenici New York Shipbuilding Corporation v Camdene v štáte New Jersey 17. decembra 1941 a slávnostne spustená na vodu bola 14. augusta 1943. Štandardný výtlak lode bol 27 500 t., bojový 34 253 t. Kompletizácia, a dokončenie trvalo až do 17. júna 1944, kedy bola oficiálne prijatá do výzbroje americkej US Navy.
Pohon a pancierovanie
150px|náhľad|left|Spustenie Alasky. Pohonná jednotka pozostávala z ôsmich kotlov a štyroch vysokotlakových turbín, ktoré dodávali lodi výkon až 150 000 ks čo je 101 400 kW. Zásoba 3 619 ton paliva postačovala, pri ekonomickej rýchlosti 15 uzlov preplávať 12 000 námorných míľ. Loď mohla dosiahnuť najvyššiu rýchlosť viac ako 31 uzlov. Pancierovanie na lode bolo 152228 mm na bokoch, a menej dôležité časti (napr. korma) ešte menej, na delostreleckých vežiach a mostíku od 279330 mm, a paluba mala 50,8 mm. Pancierovanie pod vodou nebolo viacvrstvové, čím sa líšila od bojových lodí. I tak však bolo pancierovanie lepšie ako na ťažkých krížnikoch Jednotka mala len jediné kormidla (ako krížnik), ktoré spôsobovalo menšie ťažkosti pri manévrovaní, hlavne pri plnej rýchlosti.
Výzbroj
150px|left|náhľad|[[Curtiss SC1 vyťahovaný na Alasku.]] Hlavná výzbroj lode pozostávala z troch trojhlavňových veží, s osadenými delami kalibru 305 mm (12"/50). Sekundárna výzbroj určená hlavne na boj s ľahšími hladinovými loďami, ako sú torpédoborce, ľahké krížniky a pod. pozostávala z dvanástich dvojhlavňových veží kalibru 127 mm rozmiestnených po dvoch na bokoch a dve boli v osi lode jedna vpredu, druhá vzadu, nad delostrelectvom hlavného kalibru. Protileteckú výzbroj zastupovalo 56 kanónov kalibru 40 mm, 34 guľometov kalibru 20 mm. Za vežou a pred jediným komínom, boli na bokoch lode bol nainštalované dva katapulty pre lietadlá. Alaska mohla niesť až štyri lietadiel (hydroplánov) OS-2U Kingfisher, po roku 1945 Seahawk, niesla však len dve až tri.
Kognitívna psychológia
História
Korene psychológie ako takej siahajú už do 5. a 4. storočia pred naším letopočtom. Filozofi ako Sokrates, Platón a Aristoteles formulovali základné otázky týkajúce sa duševného života ako napr. "Vnímajú ľudia realitu správne?", "Čo je to vedomie?", "Má človek možnosť slobodnej voľby?", "Nativizmus versus Empirizmus (dedičnosť vs. výchova)". Medzi základné otázky psychológie aj naďalej patrí polemika o vrodených a skúsenosťou získaných schopnostiach a vlastnostiach. Je za tým, akí sme, naša dedičnosť alebo výchova? Nativisti priniesli pohľad na človeka ako bytosť prichádzajúcu na tento svet so zdedenými či vrodenými vedomosťami, ktoré mu pomáhajú svet pochopiť. V 17.storočí Descartes podporil toto hľadisko príkladom, že niektoré pojmy (napr. Boh) sú vrodené. Empiristi naopak zastávajú názor, že pochopenie reality je proces, sprostredkovaný interakciou, skúsenosťou s okolím. Tento názor sa najviac spája s menom anglického filozofa Johna Lockeho, ktorý vo svojej Senzualistickej teórii popísal ľudskú dušu a myseľ pri narodení ako nepopísanú tabuľu (tabula rasa). Myšlienky a pocity človeka sa počas jeho života potom vytvárajú na základe zmyslovej skúsenosti (výrok : NIHIL EST IN INTELEKTU, QUOD NON FUERIT IN SENZU, čo znamená : Nič nie je v mysli, čo nebolo v zmysloch).
USS Alaska (CB-1)
Služba
USS Alaska slúžila s bojovou loďou Missouri v karibskej oblasti, kde prebiehali cvičenia a testy.
Dohra
Po skončení vojny Alaska demonštrovala silu USA v Žltom mori, kde navštívila niekoľko prístavov. V decembri sa vrátila do USA. V 17. februára 1947 bola vyradená z aktívnej služby a zakonzervovaná. 1. júna 1960 ako nadbytočná bola predaná do šrotu.
Iné projekty
.
Kognitívna psychológia
História
Počiatky vedeckej psychológie spadajú do roku 1879, kedy Wilhelm Wundt založil prvé psychologické laboratórium v Lipsku (Nemecko). Jeho výskumy uskutočňoval metódou introspekcie (pozorovanie vlastného správania) a zameral sa na skúmanie zmyslov, predovšetkým zraku, ďalej skúmal pozornosť, pamäť a emócie. Pre výskumné zameranie Wundtovej psychológie sa tento smer nazýva Experimentálna psychológia.
Predmet kognitívnej psychológie
Predmetom kognitívnej psychológie sú psychologické javy ako pamäť, pozornosť, percepcia (vnímanie), predstavy, myslenie, emocionalita a motivácia.
Medzi kognitívne psychické procesy zaradujeme : pamäť, pozornosť, percepcia, imaginácia.
Bitka pri Jene
Predohra
Po bitke pri Slavkove Napoleon podpísal mier s Františkom I. a Alexandrom I. v Bratislave. Po porážke tretej protinapoleonskej koalície Napoleonovi zostávali len dve krajiny, ktoré ho mohli ohroziť - Spojené kráľovstvo, ktoré mier s Napoleonom nepodpísalo a Rusko, ktoré upustilo od predošlej mierovej dohody. Medzitým sa Napoleon snažil izolovať Prusko od vplyvu týchto dvoch potenciálne nepriateľských krajín tým, že mu ponúkol nezáväznú alianciu, ktorú obe krajiny podpísali v marci 1806. Zároveň sa však snažil potlačiť pruský politický a vojenský vplyv medzi nemeckými štátmi. Prusko však od zmluvy upustilo a v septembri 1806 nadviazalo tajnú spojeneckú zmluvu s Ruskom. Spojené kráľovstvo sa tiež onedlho pripojilo. Takto vznikla štvrtá protinapoleónska koalícia. Väčšina francúzskej armády, v dôsledku neistoty z budúceho jednania Ruska a Pruska v tej dobe zimovala v postaveniach pozdĺž rieky Rýn v južnom Nemecku, hlavne v Bádensku-Württembersku. 2. októbra 1806 Prusko dalo diplomatickou cestou Francúzom najavo, aby do 8. októbra vyprázdnilo nemecké územia a stiahlo svoje armády za Rýn. Napoleon okamžite spolu s Cisárskou gardou opustil Paríž a presunul sa do južného Nemecka. Francúzske sily sa pohli do Saska aby napadli Prusko a obsadili Berlín.
Z hľadiska stratégie bolo vyhlásenie vojny pre Prusko nevýhodné, pretože sa nemohlo spoliehať na žiadnu vojenskú pomoc od svojich spojencov. Ďalšou slabinou Pruska v roku 1806 bola chaotická štruktúra veliteľského zboru. Napr. pozíciu náčelníka štábu, zastávali v rovnakom čase traja dôstojníci, generál Phull, plukovník Gerhard von Scharnhorst a plukovník Rudolf Massenbach. Aj preto sa Napoleon rozhodol Prusov rýchlo rozdrviť.
Francúzsky postup viedol V. zbor maršala Lannesa, ktorý narazil na pruský pechotný zbor pod vedením princa Luisa. Lannes nepriateľa šikovným obchvatom obkľúčil a zničil v bitke pri Saalfelde. V boji zahynul aj samotný princ Luis. Pri ďalšom postupe však Lannes narazil na väčšie zoskupenie pruských síl pri meste Jena. Po tom, čo sa o tom dozvedel Napoleon, ktorý ho pokladal za hlavné nepriateľské sily, nariadil svojim jednotkám rýchly postup k Jene. Zároveň však poslal Davoutov III. a Bernadottov I. zbor, aby Prusom odrezali ústupovú cestu pri meste Naumburg.
Boje
Napoleon, ktorý viedol svoje sily na mesto Jena, mal 40 000 vojakov. Sily rozložil na pahorku, vľavo bola jazda pod vedením maršala Murata. Na pahorku boli aj oddiely maršalov Neya (VI. zbor), Soulta, Lannesa a Augereaua. Kopec zrána zakrývala hmla. Proti Napoleonovi stál knieža Hohenlohe s 38 000 vojakmi a generál Ruchel so 16 000 mužmi, ktorý mu prišiel na pomoc. Napoleon najprv prikázal podniknúť prieskum bojom na oboch krídlach, zatiaľ čo zvyšok armády zaujme postavenie na útok. Keď však zaujal Neyov zbor pozície, rozhodol sa jeho veliteľ svojvoľne bez Napoleonovho príkazu k útoku na Prusov. Jeho útok bol síce spočiatku úspešný, ale po čase sa jeho oddiely príliš roztiahli a boli zraniteľné. Prusi ich navyše začali ostreľovať delostrelectvom a onedlho prešli do protiútoku. Ney, čeliaci ťažkým útokom prikázal svojim krídlam ústup a vytvoril štvorcovú formáciu typu karé, ktorá bola zo všetkých strán uzavretá a mohla sa brániť útokom zo všetkých strán. Napoleon pochopil hroziace nebezpečenstvo a nariadil protiútok Lannesovych síl z centra zostavy. Lannesovym presunom by však stred francúzskej zostavy zostal oslabený pred nepriateľskými protiútokmi, nariadil preto presun oddielov gardy na miesta, kde predtým stáli Lannesove jednotky. Tento výborný ťah síce zachránil situáciu ale predsa len oslabil francúzske pozície. Prusi však vznikajúcu situáciu nedokázali využiť a naďalej staticky držali pozície. Armáda kniežaťa Hohenloheho sa čoskoro ocitla pod silnou paľbu z diel. Okolo jednej poobede francúzske jednotky na krídlach prešli do útoku a postupne rozdrvili obe krídla a začali Prusov obkľučovať. Stredná časť francúzskej zostavy zatlačila na stred pruskej a prinútila zvyšok nepriateľských síl k ústupu. Napoleon bol presvedčený, že porazil hlavné sily pruskej armády.
25 km od Jeny pri meste Auerstedt sa odohrávala v tom čase druhá bitka. Nachádzali sa tu francúzske sily maršala Davouta s 26 000 vojakmi. Oddiely maršala Bernadotta s 15 000 vojakmi sa do boja nezapojili. Proti Francúzom tu stál sám kráľ Friedrich Wilhelm III. so 60 500 vojakmi, vojsku velil vojvoda Brunšvický. Maršal Davout tu len s jedným zborom porazil omnoho početnejšieho nepriateľa. Keď sa o tom dozvedel Napoleon, najprv pochyboval o množstve Prusov, ktorých videl Davout, ale neskôr si musel priznať, že hlavné sily nepriateľa boli skutočne porazené pri v bitke pri Auerstedte.
Výsledok
V boji pri Jene Prusi stratili 10 000 mŕtvych a ranených a ďalších 15 000 mužov bolo zajatých. Stratili tiež 150 kanónov. Bitky sa zúčastnili traja neskôr veľmi významní pruskí dôstojníci Scharnhorst, Gneisenau a Clausewitz. Všetci zohrali významnú úlohu pri neskorších reformách pruskej armády.
Napoleon vyslal maršalov, aby obsadili pruské prístavy. Maršal Ney sa blížil s 12 000 vojakmi k Matterburgu, kde sa vzdalo 26 000 pruských vojakov. Po útoku maršala Lannesa padol Lübeck, kde kapituloval slávny maršal Blücher. Padli prístavy Gdansk a Štetín.
Pruský kráľ cestou vyslancov žiadal o prímerie, Napoleon to však odmietol. 26. októbra 1806 maršal Davout vstúpil do Berlína, ktorý sa vzdal. 27. októbra do mesta dorazil Napoleon. Väčšina z toho čo zostalo z pruskej armády a taktiež pruská kráľovská rodina utiekli do Východného Pruska. Dúfali, že sa tu spoja s prichádzajúcimi Rusmi a budú pokračovať v odpore Napoleonovi. Porážka Prusko-Saských síl mala za následok faktický rozpad Svätej ríše rímskej národa nemeckého. Sasko vstúpilo do Rýnskej konfederácie, ktorá bojovala po Napoleonovom boku.
19. novembra maršal Davout obsadil Hamburg, čím prinútil anglické lode k stiahnutiu. 21. novembra Napoleon vydal v Berlíne dekréty o kontinentálnej blokáde. Francúzi obsadili všetky prístavy v severnom Nemecku, severnej Itálii, Neapole, Španielsku, Holandsku, Portugalsku a Rakúsku. Kontinentálna blokáda bola odpoveďou Napoleona na politiku Anglicka, keď Angličania blokovali francúzske prístavy; cieľom bolo zabrániť, aby sa jeho výrobky dostali na európsky trh. Boje vojny štvrtej koalície však pokračovali ďalej.
Dendrocitta
Dendrocitta, po slovensky strakaňa (staršie straka), je rod vtákov z čeľade krkavcovité (Corvidae).
Systém
Zoznam dosiaľ žijúcich druhov:
Poistný vzťah
Poistný vzťah predstavuje formu spoločenského spojenia hospodárskych subjektov alebo osôb a poistiteľov, ktorého charakter je predovšetkým ekonomický. Poistný vzťah je obojstranným vzťahom, ktorého cieľom je ochrana a zabezpečenie hospodárstva, záujmov a zdravia podnikateľov, jednotlivcov, firiem, podnikov a ďalších organizácií.
Účastníci poistného vzťahu
Poistný vzťah vzniká na základe poistnej zmluvy alebo na základe zákona. Poistná zmluva sa uzatvára medzi poistiteľom a poistníkom. Poistiteľom môže byť právnická osoba, ktorá vykonáva poisťovaciu činnosť. Poistiteľ musí hospodáriť tak, aby bol schopný neustále a trvale plniť svoje záväzky. Ten kto uzatvára s poistiteľom poistnú zmluvu je poistník. Jeho povinnosťou je platiť poistné. Ten, na ktorého riziká sa poistenie zjednáva, je poistený a má právo na poistné plnenie od poisťovne v prípade vzniku poistnej udalosti. Väčšinou platí, že ten kto uzatvára poistnú zmluvu s poisťovňou, je zároveň aj poisteným.
Princípy poistenia
Na základe poistných vzťahov dochádza k vytváraniu a rozdeľovaniu poistných rezerv. Poistné rezervy sa tvoria z poistného a sú nevyhnutným predpokladom k realizácii poistného vzťahu a výplate poistného plnenia pri vzniku poistnej udalosti. Poistné vzťahy sú založené na troch princípoch poistenia.
Princíp solidárnosti znamená, že poistníci, resp. poistení spoločne prispievajú poistným do poistných rezerv poisťovne. Zároveň však rešpektujú, že poistné plnenie je vyplatené iba tým, ktorým nastane poistná udalosť. Druhým princípom poistenia je princíp podmienenej návratnosti. Tento princíp znamená, že poistná náhrada sa poskytne poistenému iba v prípade, pokiaľ nastane poistná udalosť, ktorá bola dopredu dohodnutá v poistnej zmluve a v poistných podmienkach. Posledným princípom je princíp neekvivalentnosti. Znamená, že poistné plnenie nie je závislé na výške plateného poistného. Fungovanie poistenia na základe týchto princípov sa líši od ostatných ekonomicko–peňažných vzťahov.
Práva a povinnosti účastníkov poistného vzťahu
Práva a povinnosti účastníkov poistného vzťahu sú upravené v právnych predpisoch. Poistiteľ je povinný v prípade vzniku poistnej udalosti poskytnúť poistné plnenie. Poistná udalosť je bližšie vymedzená zákonom, rovnako je v zákone upravené právo na plnenie z poistnej udalosti, vymedzenie osoby, ktorej je poistiteľ povinný poskytnúť poistné plnenie v prípade vzniku poistnej udalosti a rovnako aj výška plnenia poistiteľa. Ďalej je poistiteľ povinný poskytnúť poistenému primeranú zálohu na poistné plnenie v prípade, že o ňu poistený požiada a ide o situáciu, kedy šetrenie poistnej udalosti, ktoré je potrebné pre stanovenie výšky škôd, trvá dlhšie ako 3 mesiace. Poistiteľ má právo na úhradu poistného a rovnako má právo znížiť poistné plnenie. Je oprávnený požadovať náhradu čiastok vyplatených z poistenia zodpovednosti za škodu.
Na druhej strane poistník je povinný pri zjednávaní poistenia a pri akejkoľvek zmene poistenia, pravdivo a úplne odpovedať na otázky poistiteľa vzťahujúce sa k danému poisteniu. Ďalej je poistník povinný platiť poistné a v prípade vzniku poistnej udalosti nahlásiť túto skutočnosť bez odkladu poisťovni a podať pravdivé vysvetlenie o vzniku danej poistnej udalosti a doložiť požadované doklady. Poistený má zo zákona právo byť informovaný o rozsahu a obsahu uzatvoreného poistenia, má právo na výplatu poistného plnenia v prípade vzniku poistnej udalosti. Výplata poistného plnenia musí byť vyplatená najneskôr do 15 dní odo dňa, kedy bolo šetrenie poistnej udalosti ukončené. Poistený má právo požiadať poistiteľa o poskytnutie primeranej zálohy na poistné plnenie v prípade, že šetrenie poistnej udalosti neskončilo do 3 mesiacov.
Poistenie vzniká uzavretím poistnej zmluvy a to prvým dňom po uzavretí poistnej zmluvy, alebo dňom dohodnutým v poistnej zmluve. Povinnosti z poistenia všeobecne začínajú plynúť nultou hodinou nasledujúceho dňa po dni uzavretia poistnej zmluvy, no je možné dohodnúť aj iný termín.
Vyšný Svidník
thumb|Obľúbená mestská časť je hojne navštevovaná obyvateľmi vo sviatočne dni (pešia zóna) thumb|Nová nemocnica gen. L. Svobodu bola postavená na miestach prvej barakovej nemocnice, postavenej vojakmi ČSĽA. thumb|Budova základnej školy je z konca 60. rokov 20. storočia thumb|Dom kultúry vybudovaný začiatkom 60. rokov 20. storočia thumb|Dnešné sídlo okresného úradu bolo vystavané koncom 50. rokov 20. storočia thumb|Pamätník padlým vojakom Červenej armády, národná kultúrna pamiatka
Vyšný Svidník bola obec, ktorá sa v roku 1944 zlúčila s obcou Nižný Svidník a vytvorila mesto Svidník. Nachádzala sa na pravom brehu Ladomírky a ľavom brehu Ondavy.
Názvy obce
V dobových dokumentoch sú prvé správy zaregistrované z roku 1330, kde je uvádzaný ako (villa) Sudnici (v súpise pápežských desiatkov – F. Uličný ), v roku 1355 ho môžeme v historických dokumentoch zaregistrovať pod názvom Scyuidnik (je to prvá písomná správa z listiny Jágerskej kapituly z 28. júna), v roku 1357 Syuednik, v roku 1414 Zuydnegh, v roku 1415 utraque Zwydnegh, v roku 1618 Felsö Swidnik, 1773 Wissny Swidnik; 1773 Felső-Szvidnik, Wissny Swidnik, 1786 Felschő-Swidnik, 1808 Felső-Szvidnik, Horní Swidník, 1863 – 1902 Felsőszvidnik, 1907 – 13 Felsővízköz, 1920 Vyšný Svidník, 1927 – 44 Vyšný Svidník, Vyšnyj Svidnik.
Názov Svidníka pochádza od svíb krvavý (Cornus sanguinea) patrí do čeľade drieňovité (Cornaceae). Je to krík, alebo malý strom. Kvietky sú žlté, husto nahromadené v o kolíčkoch. Plodom horká červeno modrá guľovitý kôstkovica na červenej stopke. Je to najtvrdšie drevo.
Dejiny
Tieto údaje svedčia o tom, že začiatky Svidníka predsa siahajú do polovice 14. storočia, a to v súvislosti s kolonizáciou na valašskom práve s nemeckým lokátorom. Pravda mohlo tu ísť aj o prelínanie dvoch právnych systémov. V 15. a 16. storočí patrili oba Svidníky k dedinám s výlučne rusínskym obyvateľstvom.
Od 17. storočia sa vyvíjala ako trhové mestečko s jarmočným právom. V polovici 18. storočia sa stáva sídlom tretieho okresu Makovického panstva.
Obyvateľstvo postihli neblahé následky po porážke a neúspechu Rákócziho povstania (1708 pri Soblahove).
V roku 1712 – 14 ušlo z obce 22 poddaných, roku 1787 mala 72 domov a 459 obyvateľov, v roku 1828 75 domov a 584 obyvateľov. V roku 1940 v obci bolo obývaných 132, v ktorých žilo 867 obyvateľov.
Vo Svidníku sa škola spomína roku 1611, prvým učiteľom bol I. Zapotocký. Na škole sa žiaci učili z kníh vydaných v Rusku (r. 1752 bolo dovezených niekoľko kníh, najmä šlabikárov-bukvarov).
Na jar 1799 prechádzali cez obec do severného Talianska ruské vojská pod vedením generála G. L. Rebindera. V marci 1800 to boli kozáci pod vedením Ivana Morozinského, ktorí tvorili súčasť Suvorovovho vojska. Začiatkom 19. storočia boli v obci Kutuzovove vojská, ktoré v nej mali kratšiu prestávku. V januári 1806 sa tu zastavilo Kutuzovovo vojsko.
Obyvatelia okrem rybárstva sa zaoberali aj chovom a predajom dobytka. Od polovice 19. storočia bol Vyšný Svidník sídlom okresu.
V čase prvej svetovej vojny a prechode ruských vojsk hrebene Karpát sa tu odohrali boje a obec bola značne poškodená. V roku 1919 po invázií maďarskej Červenej armády sa vytvorilo mestské direktórium. Pôda veľkostatku bola rozparcelovaná medzi bezzemkov. V dvadsiatych rokoch bola obec centrom maloroľníckeho hnutia.
Do roku 1925 bol Vyšný Svidník sídlom okresného úradu. Dňom 1. decembra 1925 vládnym nariadením č. 208/1925 Sb. z. bolo sídlo okresného úradu preložené z Vyšného Svidníka do Stropkova. Súčasne bola vyhláškou ministra vnútra č. 209/ 1925 Sb. z. vo Vyšnom Svidníku zriadená expozitúra okresného úradu, do pôsobnosti ktorej sa zaradilo 47 obcí.
Roku 1934 začali vo Svidníku premietať filmy.
Snem Slovenskej republiky 1. júla 1942 znovu zriadil okresný úrad vo Vyšnom Svidníku.
Po druhej svetovej vojne velenie česko-slovenskej armády pod vedením ministra obrany zabezpečilo vybudovanie barakovej nemocnice (jednoduchej provizórnej stavby pre spoločné ubytovanie). Generál Ludvík Svoboda barakovú nemocnicu odovzdal do užívania 2. februára 1947. Po prvý raz v histórii stál vo Svidníku zdravotnícky ústav. Bol to chirurgický monoprimariát s 50 lôžkami a 12 pracovníkmi. Nemocnica mala operačnú sálu, laboratórium, a röntgen. Elektrický prúd sa vyrábal motorovým agregátom. Nemocnicu viedol MUDr. J. Machálek. Jediným povojnovým okresným lekárom bol MUDr. Miron Pribulla.
JRD bolo založené v roku 1954 a štátny majetok v roku 1964. Spriemyselňovanie sa začína v druhej polovici 50. rokov. Od roku 1959 tu začali pracovať odevné závody kpt. Nálepku. Taktiež tu pracoval stavebný podnik. Priemysel za začal rozvíjať až po roku 1960 Odevné závody kpt. Nálepku a Strojárne potravinárskeho priemyslu vo Svidníku.
Nemocnica bola zriadená v roku 1954, mala 129 postelí, od roku 1953 vznikla poliklinika.
V roku 1968 vládnym nariadením v predpise č. 36/1968 v § 4, bol od 20. marca 1968, vytvorený okres Svidník.
Péronne-en-Mélantois
Péronne-en-Mélantois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Douze
La Douze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hyperión (syn Priama)
Hyperión (Hyperión) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama. Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Podľa antického autora Apollodora z Atén Hyperión patril medzi ďalších jeho synov, ktorých mal s inými manželkami, alebo družkami.
Šakal zlatý
Šakal zlatý alebo staršie šakal obyčajný ; je druh z čeľade psovitých.
Opis
Šakal zlatý dorastá do dĺžky 60 –, chvost má dlhý 20 – a váži okolo 7 –. Srsť ma bledožltú, zlatistú alebo svetlohnedú. Brucho je hnedkasté a chrbát sivší. Niekedy vyzerá ako Nemecký ovčiak.
== Výskyt == Šakal zlatý obýva severnú a severovýchodnú Afriku, juhovýchod Európy, Blízky východ a južnú Áziu, konkrétne štáty: Afganistan, Albánsko, Alžírsko, Bahrajn, Bhután, Bosna a Hercegovina, Bulharsko, Stredoafrická republika, Chorvátsko, Džibutsko, Egypt, Eritrea, Etiópia, Grécko, India, Irán, Irak, Izrael, Jordánsko, Keňa, Kuvajt, Libanon, Líbya, Mali, Mauritánia, Maroko, Mjanmarsko, Nepál, Niger, Nigéria, Omán, Pakistan, Katar, Saudská Arábia, Senegal, Somálsko, Srí Lanka, Sudán, Sýria, Tanzánia, Thajsko, Tunisko, Turecko,Turkmenistan, Spojené Arabské Emiráty, Vietnam, Západná Sahara, Jemen.
V posledných rokoch sa šakal zlatý rozšíril aj do Slovinska, Maďarska, Ukrajiny, Rakúska a tiež na Slovensko.
Výskyt na Slovensku
Šakal zlatý je v zozname cicavcov Slovenska od roku 1947, prvý známy doklad o jeho výskyte na Slovensku pochádza z roku 1989, keď bol ulovený jeden jedinec pri obci Čierna v okrese Trebišov. Ďalšie údaje o výskyte šakala mali tiež pochádzať z južného Slovenska (1995 Zlaté Moravce; 1996 Gabčíkovo, 1997 Veľký Krtíš). V roku 2016 sa na celom Slovensku početnosť druhu odhadovala na 155 jedincov. Šakal zlatý nie je na Slovensku chráneným druhom, jeho lov je povolený od 1. augusta do konca februára. Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 7 (1,6% rozlohy Slovenska).
Správanie
Tento druh sa zdržuje do párov, hlavne v období rozmnožovania, ale v lokalitách s veľkou ponukou potravy, ako sú napríklad odpadkové skládky, blízko ľudských sídel, vytvárajú svorky zložené až z 20 jedincov.
Rozmnožovanie
Obdobie párenie trvá 26 - 28 dní, začína približne od 15. januára a trvá do 15. februára. Gravidita trvá 60  – 63 dní, po nich vrhne samica 1 až 9 mláďat (priemerne je ich 5 – 6, v Bulharsku 4,6 - 6,0 ). Potomkov odchováva v nore, niekedy v húštine krovín či v trstine. Po 8 – 10 týždňoch prechádzajú mláďatá z mliečnej na pevnú stravu. V tomto veku, ale ešte nie sú schopné loviť, preto im rodičia alebo starší súrodenci po návrate z lovu vyvrhujú potravu. Mláďatá žijú s rodičmi najmenej 1 rok.
Poddruhy
Rozoznávame 13 poddruhov šakala zlatého.
Komentár (výklad)
Komentár je sprievodný výklad bližšie vysvetlenie vydávaného textu; vedecký výklad nejakého spisu, napríklad textov gréckych a rímskych autorov; vysvetlivky a poznámky k málo zrozumiteľnému alebo úryvkovitému dielu
Komentár ako výklad, bližšie vysvetlenie, poskytuje súbor informácií o texte vydávaného literárneho diela a o textológovej (editorovej) práci. Komentár sa skladá z edičných poznámok a rôznych vecných, osobných a iných vysvetliviek.
Prd
Prd (v prvom význame aj prdenie alebo prdnutie) môže byť vulgárne:
PRD môže byť:
Komentár (publicistický žáner)
Komentár je publicistický žáner, vysvetlenie závažného spoločenského javu so zaujatím vlastného stanoviska, vysvetlivky a poznámky k určitej aktuálnej udalosti alebo názoru.
Vietove vzťahy
Vietove vzťahy (iné názvy: Vietove formuly, Vietove vzorce, zovšeobecnená Vietova veta, súvis medzi koreňmi a koeficientmi algebrickej rovnice) sú vzorce na vyjadrenie súvisu medzi koreňmi polynómu a jeho koeficientmi.
Všeobecný prípad
Vietove vzťahy znejú:
Ak je daný polynóm
a x1, x2, ... xn sú jeho korene (nulové body), potom:
Príklad: Kvadratická rovnica
Ak je daná všeobecná kvadratická rovnica ax^2+bx+c=0, potom:
Petit-Fayt
Petit-Fayt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Nord, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vývinová psychológia
Vývinová alebo vývojová psychológia je odbor psychológie zaoberajúci sa:
Venuša (bohyňa)
thumb|[[Bertel Thorvaldsen: Venuša.]] Venuša (lat. Venus) je starorímska bohyňa jari a krásy. Neskôr bola stotožnená s gréckou Afroditou, čím sa stala bohyňou lásky a manželstva. Pôvodne bola Venuša bohyňou jari a záhrad. Časom bola ale spodobnená k gréckej bohyni Afrodite. Jej neskoršou úlohou bolo chrániť manželstvá a mala rolu „Pramatky“ alebo „Rodičky“
V umení
Už v antike bola námetom umeleckých diel, zachovali sa najmä sochy.
Taktiež v renesancii bola opakovane zobrazovaná, najznámejší je obraz Sandra Botticelliho Zrodenie Venuše.
Košické domínium
Košické domínium bolo panstvo a majetok mesta Košice, zahrňujúci vinice, obce a lesy v období stredoveku a novoveku. Domínium slúžilo mestu ako hospodárska základňa a v období stredovekého rozmachu naň rozširovalo všetky svoje práva a privilégiá. V novoveku prešli dediny do poddanského vzťahu voči feudálovi – privilegovanému mestu. Mestský rustikál zanikol v revolúcii 1848. Mestský dominikál, predovšetkým mestské lesy, ostali v rukách mesta a robili z Košíc jedno z najbohatších miest kráľovstva.
Vznik domínia
Vznik košického domínia sa datuje do roku 1347, kedy sa Košice po priznaní veľkých privilégií stali druhým najdôležitejším kráľovským mestom v Uhorsku. Podľa privilégia mesto nemalo mať na vlastnom území žiadne polia, iba vinice. Tie boli už od 13. storočia bohatými košickými mešťanmi skupované predovšetkým v tokajskej oblasti. Potrebu zabezpečenia poľnohospodárskeho zázemia a produkcie bohaté kupecké mesto riešilo kúpou chotárov a dedín v jeho bezprostrednom i širšom okolí.
Poľnohospodárske chotáre a obce
V roku 1382 kúpili Košičania dediny Vyšný a Nižný Tejkeš (dnes Vyšný Klátov a Nižný Klátov) a časť chotára dediny Myslava. V roku 1397 panovník potvrdil mestskej rade, že obyvatelia týchto dedín sa môžu započítavať medzi košických mešťanov s rovnakými právami a privilégiami. Vzápätí Košice kúpili aj dedinu Ťahanovce (1397), ktorej rovnaké právo bolo priznané v roku 1399.
V roku 1423 získali Košice Kavečany, v roku 1447 Bašku, v roku 1480 Kalšu, v roku 1466 Garadnu a s ňou susediace obce Vyšná a Nižná Soboňa (dnes osada Szebenye) po roku 1479.
Kráľovské donácie
Ako odmenu za úverovanie vojny s Poľskom rozšíril panovník Žigmund Luxemburský košické domínium o obce Suchá Dolina, Tepličany, Kostoľany, Malá Vieska, Malá Lodina, Veľká Lodina, Ružín a Rokycany. Ďalej o hrad a obec Sokol so všetkými šarišskými obcami, ktoré patrili pod sokolský hrad.
V roku 1459 daroval kráľ Matej Korvín mestu banskú osadu Zlatá Idka, aby si príjmami z nej kompenzovalo straty z bojov vedených proti Jánovi Jiskrovi z Brandýsa.
Hospodárstvo domínia v 18. storočí
Vojnami sužované Košice si v mierovom 18. storočí obnovovalo svoje hospodárstvo aj vďaka svojmu rozľahlému domíniu. Podľa štatistiky z rokov 17491750 malo mesto značný výnos predovšetkým z viníc (vlastný chotár, Forró, Garadna, Abaújszántó), ktoré tvorili až 10 % všetkých príjmov. Košiciam vtedy patrilo spolu 14 poddanských dedín, z ktorých príjmy činili 8 % celkových príjmov. Dediny vynášali mestu aj nepriamo prostredníctvom robôt, nájomného za pozemky a budovy, za nákup v mestských obchodoch a za služby mestských mlynov. Mesto malo príjem aj za predaj tovarov dedinám, ale napríklad aj za prepustenie sedliaka z poddanského pomeru (180 florénov).
Mestské lesy
Blízkosť výbežkov Slovenského rudohoria a ich zasahovanie do chotára mesta robilo kúpu lesov jeden z prirodzených spôsobov rozširovania košického domínia už od 14. storočia. Zároveň lesy poskytovali jeden z bezprostredných zdrojov hospodárskeho zázemia mesta. Lesné chotáre sa nachádzali jednak na východe (Chrasc, Furča, Heringeš), ale predovšetkým na severe (Hradová, Bankov). Vďaka mestským lesom mal košický chotár ešte aj podľa sčítania z roku 1900 až 16 097 katastrálnych holdov (pre porovnanie Bratislava mala 13 104).
Mestské lesy boli mestu znárodnené v roku 1948 a navrátené v roku 1992. Sú jediným reziduom kedysi rozľahlého košického domínia. S rozlohou 19 432 hektárov sú po Viedni druhým najväčším lesným majetkom v strednej Európe.
Bykelos zo Sikyónu
Bykelos (Bykelos) bol víťaz v boxe dorastencov na olympijských hrách v roku 396 pred Kr.
Všetko čo mám rád (film)
Komorný príbeh váhavého a nerozhodného muža v strednom veku, ktorý sa pokúša o zásadnú zmenu v svojom živote.
Bykelos zo Sikyónu
Staroveký autor Pausanias uvádza, že Bykelos bol prvý zo sikyónskej mládeže, ktorému sa podarilo zvíťaziť v pästnom súboji na hrách v Olympii. Sikyónčania neskôr svojho rodáka Bykela poctili mramorovou sochou, vytvorenou sikyónskym sochárskym majstrom Kanachom a slávnostne ju umiestnili v olympijskej Altide.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Sklabiná
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Sklabiná v okrese Veľký Krtíš.
Taunus
thumb|Taunus thumb|Poloha pohoria Taunus patrí medzi nemecké stredohoria. Rozprestiera sa medzi riekami Mohan (na juhu), Rýn (na západe) a Lahn (na severe). Na východe tvorí prírodnú hranicu úrodná rovina Wetterau pomenovaná po riečke Wetter. Väčšia časť Taunusu patrí pod Hesensko, západná časť pod Porýnie-Falcko.
Vrchy
Najvyšším vrchom Taunusu je Großer Feldberg (Veľký Feldberg) s výškou. Susedný Kleiner Feldberg (Malý Feldberg) meria, nasleduje ich Altkönig vysoký.
Mestá
Okolo Taunusu a vo vnútri najdeme celý rad historických miest. Na hesenskej strane sú napr.: Bad Homburg, Idstein, Eppstein, Bad Camberg, Wiesbaden, Rüdesheim a celý Rheingau; v Porýní-Falcku Diez, Katzenelnbogen, Nassau, Bad Ems, Lahnstein, Sankt Goarshausen so slávnou skalou, kde si podľa básnika Heinricha Heineho česávala svoje zlatoplavé vlasy Lorelei.
Z rímskych čias
Taunusom viedla slávna rímska hradba Limes, ktorá mala za úlohu chrániť rímsku ríšu pred germánskymi kmeňmi severne od nej. Niektoré pozostatky možno obdivovať až do dnes. Niektoré časti boli rekonštruované, napríklad slávny rímsky hrad Saalburg severne od Bad Homburgu alebo strážna veža na území mesta Taunusstein.
Hrady a zámky
V Taunuse nájdeme celý rad hradov a zámkov. Medzi najkrajšie možno zaradiť zámok Braunfels. Zrúcaniny sú napr. v Eppsteine, Falkensteine a Nassau.
Ďalší výskyt mena „Taunus“
Podľa tohto pohoria boli niekoľko desaťročí pomenované nemecké modely automobilky Ford.
Vimpelles
Vimpelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Seine-et-Marne, v regióne Île-de-France.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bitka pri Eylau
Bitka pri Eylau alebo bitka pri Jílovom bola ozbrojeným stretnutím medzi armádou Napoleona Bonaparta a ruskou armádou pod vedením grófa von Bennigsena, ktorá sa uskutočnila 7. a 8. februára 1807 pri meste Preußisch Eylau vo Východnom Prusku, dnešný Bagrationovsk v Kaliningradskej oblasti Ruskej federácie. Bitka skončila nerozhodne, ťažkými stratami na oboch stranách. Bola jednou z najkrvavejších bitiek napoleonských vojen.
Predohra bitky
Prusko spolu so Spojeným kráľovstvom a Ruskom sa znovu postavili proti Napoleonovi a na jar 1806 vytvorili tzv. štvrtú koalíciu. Po víťazstve nad Pruskom v bitkách pri Jene a Auerstädte postupoval Napoleon ďalej na východ, obsadil Berlín a prenikol na územie Poľska, ktoré bolo obsadené Pruskom a Ruskom. 1. januára 1807 Napoleon vstúpil do Varšavy, kde ho ako osloboditeľa prijalo poľské obyvateľstvo. Poľsko vytvorilo armádu, ktorej velil Dambrowski, neskôr Jozef Poniatowski. Napoleon vytvoril Varšavské veľkokniežatsvo.
V januári von Bennigsenove ruské jednotky prenikli do Východného Pruska, porazili VI. zbor maršala Neya a postupovali smerom na západ. Stretli sa pri tom v bitke pri Mohrungene s I. zborom maršala Bernadotta, ktorému sa však podarilo ustúpiť. Napoleon na to zareagoval útokom na sever, čím chcel Rusom odrezať ústupovú cestu. Ruské kozácke jednotky však získali Napoleonov písomný rozkaz a von Benningsen preto rýchlo zareagoval ústupom k severovýchodu, aby sa vyhol obkľúčeniu. Francúzi prenasledovali ruské sily niekoľko dní a nakoniec na ne narazili pri obci Eylau.
Prvý deň
7. februára okolo 14:00 francúzske jednotky IV. zboru maršala Saluta a jazdectva maršala Murata dorazili k Eylau. Výšinu pred mestom sa na vyvýšenine bránili zadné voje generála Bagrationa, ktoré mali rozkaz klásť tvrdý odpor aby získali čas pre presun ruského ťažkého delostrelectva, ktoré malo zaujať pozície za mestom. Prvý francúzsky útok ruské jednotky odrazili. Popoludní boli francúzske sily posilnené o zbor maršala Augereaua a cisársku gardu, takže ich počet presiahol 45 000 mužov. Bagration takejto presile nemohol dlho odolávať a preto sa jeho vojská začali organizovane sťahovať k hlavným silám ruskej armády kryté vojskom generála Barclaya de Tolly. Francúzske vojská, ktoré potrebovali útočisko v chladnom počasí prenikli z dvoch smerov do Eylau. Boj o mesto eskaloval a trval do neskorej noci. V boji obe strany stratili asi 4000 mužov. Ranený bol aj Barclay de Tolly. Mesto nakoniec Francúzi obsadili ale väčšina ich vojska sa v ňom aj tak neohriala a nocovala v chlade bez prístrešia, rovnako ako Rusi.
Druhý deň
Bennigsen mal v poli 67 000 mužov a 400 diel. Francúzi mali na bojisku len 49 000 mužov a 300 diel. V priebehu dňa však obe strany počítali s príchodom posíl. Rusov mal posilniť oddiel 9000 Prusov pod vedením generála von L'Estocq. Napoleonovi mal prísť na pomoc III. zbor maršala Davouta o sile asi 15 000 mužov a VI. zbor maršala Neya o sile asi 14 000 mužov. Napoleon tak disponoval celkom asi 74 000 mužmi.
8. februára od rána intenzívne snežilo. Obe vojská obsadili vedľa seba stojace rovnobežné pahorky. Francúzi podnikali prieskum bojom aby zistili silu ruských pozícií. Benningsen, ktorý sa obával, že zistia oslabenie jeho pravého krídla preto nariadil spustiť paľbu delostrelectvu, čím fakticky začal bitku. Napoleon najprv očakával, že ruské jednotky budú ďalej ustupovať a nepustia sa do boja. Ruskú aktivitu na svojom ľavom krídle považoval za prípravu k útoku na Eylau. Zaútočil preto na stred a ľavé krídlo ruskej zostavy vľavo so VII. zborom Augereaua a Saint-Hilaireovou divíziou Saloutovho IV. zboru vpravo. Útok však zmaril fakt, že Augereau bol chorý a sotva sa držal v sedle koňa a silné sneženie, ktoré spôsobilo, že jednotky nepostupovali správnym smerom ale udreli na dotyk pravého ruského krídla a centra zostavy v oblasti ruskej 70. delostreleckej batérie. V zlom počasí sa navyše Augereauove jednotky dostali do paľby vlastného delostrelectva. Saint-Hilairova divízia útočila správnym smerom, ale bola príliš slabá na to aby prerazila. Augereauov zbor utrpel ťažké straty a bol nútený ustupovať pred ruskými protiútokmi. Napoleón, ktorý v Eylau sledoval bitku z pozorovateľne v kostolnej veži sa pri ruskom protiútoku takmer dostal do zajatia. Situáciu zachránil protiútok Cisárskej gardy a Bruyèrovho jazdectva, ktoré vpadli do tyla ruského protiútoku a prinútili nepriateľa k ústupu.
Stred francúzskej zostavy bol po týchto bojoch v neporiadku a v prípade ďalších útokov bol vystavený veľkému nebezpečenstvu. Napoleón preto nariadil protiútok jedinej bojmi neoslabenej jednotky, ktorá mu zostala - Muratovho jazdeckého zboru o sile asi 11 000 mužov. Tie doplnil aj jednotkami gardy.
Útok najprv rozbil zvyšky ruských pechotných jednotiek útočiacich na Eylau a následne sa rozdelil. Dragúni generála Grouchyho tvoriaci pravé krídlo útoku napadli najprv ruské jazdectvo útočiace na Saint-Hilairove jednotky a rozohnali ho. Ku dragúnom sa následne pripojila divízia kyrysníkov generála d'Hautpoul. Rusi následne protiútokom jazdectva zastavili útok dragúnov, ale d'Hautpoulovi kyrysníci sa prebojovali cez ruskú zostavu, prenikli až do delostreleckých postavení, kde zlikvidovali obsluhy kanónov a pobili aj pechotu, ktorá sa im postavila. Ich útok zastavili až ďalšie privolané posily. Následne došlo k druhému útoku francúzskych dragúnov s podporou gardového jazdectva. Aj tento útok prenikol prvou aj druhou líniou ruskej pechoty a znížil tlak na ťažko skúšané jednotky Augereaua, Saint-Hilaira a Soulta, zamestnávajúc Rusov dostatočne dlho na to aby sa mohol rozvinúť prichádzajúci Davoutov zbor.
Napriek neporiadku, ktorý nastal v strede ruskej zostavy Napoleon nenasadil gardové zálohy, očakával totiž ešte stále príchod pruských jednotiek L'Estocqa. V priebehu popoludnia sa Soult, Augereau a Murat stále držali vo svojich pozíciách, zatiaľ čo Davout, s podporou Saint-Hilaira postupne zatláčal ruské ľavé krídlo, ktoré nakoniec zvieralo pravý uhol s postaveniami v strede ruskej zostavy. Okolo pol štvrtej už situácia vyzerala tak, že ruská zostava sa začne rozpadávať, pretože jej ľavé krídlo bolo prinútené k ústupu. Medzitým Benningsen osobne súril Prusov L'Estocqa a von Scharnhorsta k rýchlemu presunu na bojisko. Tí cestou zbierali aj roztrúsené ruské oddiely aby posilnili svoje preriedené rady, keďže v predošlých bojoch s Neyom stratili asi tretinu svojich mužov. Okolo 16. hodiny pruské jednotky, skutočne dorazili na bojisko a prešli do protiútoku na Davoutovom nechránenom pravom krídle. V nasledujúcich troch hodinách bol Davoutov útok zastavený a prinútený ustupovať k dedinám Kutschitten a Anklappen. Davout nakoniec v rýchlosti zorganizoval obranu na pahorkoch Klein Sausgarten a jeho delostrelectvo prinútilo Prusov ustúpiť do lesov. Po zotmení obe strany premohlo vyčerpanie a boje na ruskom ľavom krídle sa zastavili.
V podvečer okolo 19. hodiny začali na bojisko prichádzať Neyove jednotky, ktoré spomalili boje s L'Estocqovým zadným vojom. Neyov zbor bol okamžite vrhnutý aby obchvátil ruské pravé krídlo. Benningsen však odpovedal protiútokom a ostré boje trvali až do 22. hodiny. Po porade so svojimi generálmi, ktorí mu odporúčali pokračovať v boji aj nesledujúci deň, Benningsen nariadil o 23. hodine ústup. Ruské jednotky pri ňom kryli oddiely kozákov. Vyčerpané francúzske jednotky si tichý ústup Rusov až do tretej ráno ani nevšimli. Na ich prenasledovanie však nemohli ani pomyslieť.
Výsledok
Bitka prelomila mýtus o Napoleonovej neporaziteľnosti. Po 14 hodinovej bitke nevybojovala ani jedna zo strán jasné víťazstvo. Francúzi síce získali kontrolu nad bojiskom, ale bolo to len bojisko zaviate snehom a pokryté tisíckami mŕtvych tiel. Nepodarilo sa im zničiť nepriateľa, ktorý v noci ustúpil. Obe strany však utrpeli ťažké straty. Odhady ruských strát sa pohybujú medzi 15 až 20 000 mŕtvych a ranených a 3000 zajatých. Stratených bolo aj 23 kanónov a 16 zástav. Francúzi prišli v boji o 10 až 15 000 mužov a 5 zástav (orlov). Niektoré zdroje uvádzajú, že ich straty sa mohli vyšplhať až na 25 000 padlých. Bol to maršal Ney, ktorý ráno 9. februára po bitke prechádzal bojisko na koni a konštatoval: „Aký masaker! A bez výsledku.“ Až bitka pri Friedlande 14. júna 1807 prinútila ruského cára Alexandra I. uzavrieť mier v Tilsite.
Trojitá koruna
Trojitá koruna môže byť:
Modraňa
Modraňa (lat. Cyanopica) je rod vtákov z čeľade krkavcovité (Corvidae).
Systém
Názov modraňa strakovitá sa v minulosti používal pre druh Cyanopica cyanus, po rozdelení tohto druhu na dva nové, bol slovenský názov ponechaný pre európsku populáciu (predtým poddruh) Cyanopica cooki a vzdialenejšiemu ázijskému, predtým nominátnemu poddruhu bol pridelený nový názov.
Limbová ulica (Bratislava)
Limbová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto. Nachádza sa v miestnej časti Kramáre. Je pomenovaná podľa borovice limbovej.
Je pokračovaním Stromovej ulice, spolu s ktorou je hlavnou cestnou tepnou Kramárov. Tiahne sa po ulicu Pri Suchom mlyne.
Na Limbovej 5 sa nachádza Nemocnica akademika Ladislava Dérera (známa ako Nemocnica Kramáre). Na Limbovej 2 sídli Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky Na Limbovej 12 sa nachádza Slovenská zdravotnícka univerzita.
Slnečná erupcia
right|thumb|Snímka v [[ultrafialové žiarenie|ultrafialovom spektre zo sondy Hinode ukazuje vzplanutie slnečného filamentu]] Slnečná erupcia je masívna explózia v slnečnej atmosfére s energiou ekvivalentnou milarde megaton, šíriaca sa rýchlosťou milión km za hodinu (0,05% rýchlosti svetla), niekedy aj omnoho rýchlejšie.
Erupcia vzniká ako reakcia slnečnej atmosféry na náhly, rýchly proces vyžiarenia energie, ktorá je pravdepodobne magnetického pôvodu. Táto energia spôsobí v určitom mieste slnečnej atmosféry časovo obmedzené prehriatie a následné urýchlenie elektrónov, protónov a ťažších iónov na rýchlosti blízke rýchlosti svetla.
Je známe, že erupcie na Slnku ovplyvňujú elektromagnetické prenosy na mnohých pozemských komunikačných zariadeniach, vrátane počítačov, mobilných telefónov, pagerov a automobilov. Môžu sa nachádzať v slnečnej koróne a chromosfére a zohrievať plazmu na desiatky miliónov kelvinov. Produkujú elektromagnetické žiarenie celého elektromagnetického spektra na všetkých vlnových dĺžkach od dlhých rádiových vĺn (vlnová dĺžka 106 cm) po röntgenové žiarenie (vlnová dĺžka okolo 10−9 cm), ojedinele až po gama žiarenie (vlnová dĺžka do 2,10−11 cm).