cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Money (Pink Floyd)
Opis
Demonahrávka vrátane niektorých zvukových efektov bola urobená v provizórnom nahrávacom štúdiu v kôlni Watersovej záhrady. Na rozdiel od dema nahrávka skupiny mala bluesový transatlantický nádych. Napriek tomu, že Waters je autorom hudby aj textu, kvalita výsledného diela je zásluhou spolupráce všetkých členov kapely. Gilmour bol iniciátorom rytmických prechodov, či autorom originálnych gitarových partov. Nezanedbateľný je aj jeho spev, či originálne hudobné improvizácie Nicka Masona a Ricka Wrighta. Na nahrávke je je aj part hry na tenor saxofón, ktorý interpretoval Dick Parry.
Snáď najvýraznejším prvkom piesne „Money“ je rytmická sekvencia zvukových efektov, ktorú Waters vyrobil z cinkania mincí, vyzváňania pokladne, trhania papiera, kliknutia počítacieho stroja a ďalších. Tieto zvuky zložil do 7/4 rytmickej efektovej slučky. Tento efekt bol neskôr rozdelený do štyroch stôp, ktoré boli použité na koncertoch na obiehajúci kvadrofonický zvuk.
Od roku 1972 do roku 1975 bola skladba „Money“ pravidelnou súčasťou turné Dark Side of the Moon a patrila aj k bežnému repertoáru prídavku turné z roku 1977. Tieto neskoršie verzie piesne mali trvanie až 12 minút. Po rozchode skupiny Pink Floyd s Rogerom Watersom v roku 1985, počas turné A Momentary Lapse of Reason (1987 až 1990) ako aj v roku 1994 na turné The Division Bell bola skladba v jej stálom repertoári. Takisto s 12 minútovou verziou skladby vystupoval v roku 1984 aj David Gilmour na turné k svojmu sólovému projektu About Face. Aj Roger Waters s touto skladbou vystupuje na svojich sólových koncertoch. V roku 2005 vystúpila skupina Pink Floyd na lodýnskom podujatí Bobom Geldofom organizovanej akcie Live 8. Kapela sa stretla iba raz od rozchodu v roku 1985 a zahrala túto pieseň spolu so skladbami „Breathe“, „Breathe(Reprise)“, „Wish You Were Here“ a „Comfortably Numb“. Skladbu zahral 7. júla 2007 Roger Waters aj na koncerte Live Earth v New Yorku.
V roku 2008 sa v hlasovaní časopisu Guitar World dostalo Gilmourove sólo na 62. miesto zoznamu „najlepšej stovky gitarových sól“.
Slová piesne „Money“ sú citované v replike učiteľa vo filme The Wall z roku 1982.
Procesor
thumb|Intel 80486DX2 náhľad Procesor v informatike označuje dve veci:
A) Pôvodne je to časť systému (označovaná tiež ako procesorový subsystém), určená na postupné spracúvanie určitých vstupov na výstupy (odtiaľ aj slovo „procesor“, ktoré v latinčine znamená „spracovateľ / ten, kto spôsobuje, že niečo postupne postupuje vpred“). Presnejšia definícia znie, že je to subsystém systému spracovania dát, ktorý prijíma informácie zakódované predtým vstupným subsystémom, a ktorý údaje potom spracováva a odosiela na výstupný subsystém, kde sa opäť dekódujú na informáciu.
Rozlišujeme procesory
B) V užšom zmysle dnes slovo procesor označuje len centrálny procesor
Cache
Moderné procesory používané v počítačoch, alebo iných zariadeniach, ktoré vyžadujú rýchle spracovanie dát, sú vybavené tzv cache. Cache je vyrovnávacia pamäť obsahujúca posledné spracované dáta a príkazy, a tak umožní rýchle opätovné použitie.
2117 Danmark
2117 Danmark je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil R. M. West 9. januára 1978.
Ján Gruber
Ján Gruber (Grúber) (*  Slovensko) je evanjelický kňaz, pedagóg.
Životopis
Ev. farár v Spišskom Podhradí, neskôr pomocný učiteľ (od 1598), rektor evanjelický gymnázia v Banskej Bystrici (1614-1617).
Richvald
Richvald je obec na Slovensku v okrese Bardejov.
Polohopis
náhľad|vľavo|250px|Pohľad na RichvaldObec Richvald sa nachádza v severovýchodnej časti Slovenska, na území horného Šariša, juhozápadne od Bardejova. Administratívne patrí do okresu Bardejov a do Prešovského kraja (predtým bola súčasťou Východoslovenského kraja). Chotár, katastrálne územie obce, sa rozprestiera v severnej časti Bartošovskej kotliny, na hranici Čergovského pohoria a Ondavskej vrchoviny ako časti Nízkych Beskýd, v pramennej oblasti viacerých prítokov Richvaldského potoka, ktorý na juhu vteká do Šibskej vody. S rozlohou patrí medzi najväčšie oblasti. Na severe hraničí s katastrami Mokroluhu a Rokytova, na severozápade a západe Krivého, Bogliarky a Krížov, na juhu a juhovýchode Hervartova a Kľušova a na východe Bardejova a jeho miestnej časti Mihaľov.
Nadmorská výška
Nadmorská výška richvaldského katastra sa pohybuje v intervale 327 –, pričom samotná obec je približne vo výške. Územie obce je svahovité, stúpa od Richvaldského potoka s kótou smerom na sever po kótu  výraznejšie terénne zlomy sú v dolinách prítokov Richvaldského potoka a na terasách južne od zastavaného územia. Mierne zvlnený pahorkatinný povrch katastrálneho územia v severovýchodnej časti a výrazne členitý hornatý na juhozápade tvorí z geologického hľadiska treťohorný flyš. Súvislý les s výskytom jedle, borovice, brezy a buka sa nachádza hlavne v juhozápadnej a severovýchodnej časti. V lokalite „Bartkaňa“ rástol kedysi aj vzácny tis.
Dejiny
Azda najpozoruhodnejším úsekom pravekých dejín celej bardejovskej oblasti bola neskorá kamenná doba (eneolit – 25001800 pr.Kr.). Vtedy sa tu objavil ľud s jednoduchou pastiersko-roľníckou kultúrou, patriaci do okruhu kultúr tzv. šnúrovej keramiky, ktorý svojim mŕtvym budoval na hrebeňoch vrchov mohyly z hliny, niektoré z nich aj pomerne veľkých rozmerov. Ich najbližšie nálezisko sa nachádza iba niekoľko kilometrov od dnešného Richvaldu, na Kobylskej hore medzi Kľušovom a Kobylami.Významným materiálnym dokladom z eneolitického obdobia je aj kamenný sekeromlat, ktorý bol nájdený priamo v chotári Richvaldu a teraz je uložený v zbierkovom fonde Šarišského múzea v Bardejove. Územie severného Šariša bolo v 13. storočí majetkom uhorských kráľov a administratívne pričlenené k Šarišskému komitátu so sídlom na hrade Šariš. Po tatárskom vpáde v rokoch 12411242 začalo nové osídľovanie územia severného Šariša a významnú úlohu v ňom zohrala najmä nemecká kolonizácia. Nemci založili alebo doosídlili niekoľko osád aj na východných svahoch pohoria Čergov. Svedčia o tom nemecké názvy obcí, nachádzajúce sa v dobových prameňoch. Takéhoto pôvodu je pravdepodobne aj obec Richvald, ktorá mala kedysi nemecký názov Reichwald.
Počiatky histórie Richvaldu
Počiatky histórie Richvaldu, zaznamenané v písomných prameňoch, siahajú do prvej polovice 14. storočia. Na území panstva Kobyly (Kabalafeulde), ktoré v roku 1319 na základe kráľovskej donácie získali šľachtici z Perína, bol na nemeckom zákupnom práve, podobne ako susedné dediny založený aj Richvald. Iniciátorom bol šoltýs (dedičný richtár).
Niekoľkoročný spor viedli o obec Richvald Bardejovčania s Perínskovcami. Spišská Kapitula, vtedajšie významné hodnoverné miesto, vykonala na pokyn kráľa obchôdzku chotára panstva Kobyly a dvorský suda dal za pravdu šľachticom z Perína. Z toho obdobia sa zachovala listina, ktorá je pre Richvald veľmi významná, pretože predstavuje prvú písomnú správu o tejto obci. V roku 1355 v nej Mikuláš z Perína vyhlasuje, že Richvald a spolu s ním Kľušov, Kobyly a Hertník sú jeho majetkom a boli ním už aj v roku 1325. Tvrdí tiež, že v uvedenom roku existoval v Richvalde mlyn patriaci miestnemu šoltýsovi a stál tu kostol vybudovaný z kameňa. Farnosť pri tomto kostole, ktorý po neskorších prestavbách stojí v obci doteraz, jestvovala pravdepodobne aj v 14. storočí, pretože počas celého nasledujúceho storočia boli tunajší farári členmi bratstva farárov z okolia Bardejova. Ako prvý sa spomína v roku 1426 richvaldský farár Juraj.
Prvá polovica 15. storočia
'''V prvej polovici 15. storočia''' patril Richvald medzi najväčšie dediny v širšom okolí Bardejova. Napr. v roku 1427 sa tu na základe daňového súpisu Šarišskej stolice nachádzalo až 52 roľníckych usadlostí. Významné postavenie obce v tom období sa odrazilo aj v tom, že správy o nej sa stále častejšie objavovali v administratívnej a účtovnej agende slobodného kráľovského mesta Bardejova. V týchto materiáloch, ktoré sú dnes v bardejovskom archíve, sa opakovane spomína „pleban de Reychenwalt“ i richvaldský „iidex“ (šoltýs).
'''Začiatkom štyridsiatych rokov 15. storočia''' dochádza v tejto oblasti k zmenám vo vlastníckych vzťahoch. V bardejovskom archíve sa z toho obdobia zachovalo niekoľko listín, v ktorých advokát mesta Bardejov protestuje proti zabratiu dedín bardejovského okolia (okrem iných aj Richvaldu) známym bratríckym veliteľom Jánom Talfúsom. Nakoniec sa Bardejovčania presadili. Spišská Kapitula v roku 1446 oznamovala guberniálnej rade, spravujúcej Uhorsko, že uviedla Bardejov a jeho cirkevné inštitúcie do držby šiestich dedín. Mestu pripadol okrem iného aj Richvald, stali sa vlastníctvom Kostola sv. Egídia, resp. Špitála sv. Ducha. Vpád poľských vojsk na územie východného Slovenska v rokoch 14711472 a neskôr, značne postihol aj obyvateľov Richvaldu. Richvald často menil zemepána.
Prvá polovica 17. storočia
'''Prvá polovica 17. storočia''' bola z náboženského hľadiska relatívne pokojným a stabilizovaným obdobím. Malo na to vplyv aj dlhodobé pôsobenie iba niekoľkých významných pastorov. V druhej polovici 17. storočia sa v dôsledku prudkého tlaku protireformácie začala meniť náboženská situácia v meste a v jeho poddanských obciach. Po skončení povstania Imricha Tököliho bol v októbri 1686 z iniciatívy nového bardejovského richtára obsadený a katolíckemu farárovi odovzdaný aj kostol v Richvalde. Podľa zachovaných prameňov bol Richvald v roku 1700 takmer úplne luteránsky, v roku 1703 tu žilo len 23 katolíkov, v roku 1722 dokonca iba traja, v roku 1749 275 evanjelikov, 37 rímskokatolíkov a 5 gréckokatolíkov, v roku 1771 372 evanjelikov, 96 rímskych katolíkov, 19 gréckokatolíkov a 20 židov.
História obyvateľstva
Pri prvom úradnom sčítaní obyvateľstva v Uhorsku v rokoch 17851787 bolo v Richvalde evidovaných 103 domov, v ktorých žilo 691 obyvateľov. Do roku 1828 sa počet domov zvýšil iba mierne na 110, počet obyvateľov stúpol až na 813. Morové epidémie v rokoch 1797 a 1818, cholerová epidémia v roku 1831 boli príčinou rozsiahleho sedliackeho povstania na východnom Slovensku. Podľa údajov zo Schematismu košického biskupstva žilo v roku 1847 1056 obyvateľov (391 katolíkov, 12 gréckokatolíkov, 611 evanjelikov a 42 židov). Hneď v nasledujúcom období však došlo k výraznému poklesu počtu obyvateľov. Spôsobili to nielen revolučné udalosti rokov 18481849, ktoré zasiahli celé Uhorsko, ale aj roky veľkej neúrody a hladu, 18501855. V roku 2001 žilo v Richvalde 983 obyvateľov (726 evanjelikov).
Zoznam chránených území v okrese Medzilaborce
Toto je zoznam chránených území v okrese Medzilaborce aktuálny k roku 2015, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Medzilaborce.
Richvald
19. – 20. storočie
náhľad|300px|Pohľad na Richvald V druhej polovici 19. storočia a začiatkom 20. storočia bolo hlavným zamestnaním obyvateľov Richvaldu roľníctvo, chov dobytka a oviec, no mnohí sa naďalej venovali tradičnému povozníctvu (furmanstvu). Veľmi dôležitým zdrojom obživy bol v minulosti aj les. Po revolúcií, na základe Patentu z roku 1853, vznikol tzv. urbársky les, ktorý sa odčlenil od hodnotnejšej časti. Jeho rozsah však nebol dostatočný, a tak v deväťdesiatych rokoch 19. stočia si občania obce prikúpili od mesta ďalšie pozemky s lesom. Urbárska i odkúpená časť lesa sa spravovali spoločne.
1. januára 1923 sa šarišská stolica stala súčasťou XX. Košickej veľžupy. Vzniklo 17 politických okresov, pričom Richvald patril do okresu Bardejov. V obci zostal aj obvodný notársky úrad, ktorý tu fungoval od roku 1895. Postupne sa odstraňovali následky niekoľkých desaťročí maďarizácie. V rokoch 1926 vznikla obecná knižnica, 1929 rozhlas.
23. septembra 1938 vyhlásila československá vláda ako reakciu na hrozby hitlerovského Nemecka všeobecnú mobilizáciu, došlo k tzv. Mníchovskému diktátu a onedlho k rozbitiu republiky. Na Slovensku po vyhlásení autonómie nasledovalo v marci 1939 vytvorenie samostatnej Slovenskej republiky, ale pod jasným patronátom Nemeckej ríše. Po vypuknutí 2. svetovej vojny v septembri 1939 bolo Slovensko zatiahnuté do ťaženia proti Poľsku a po napadnutí Sovietskeho zväzu Nemeckom v júni 1941 aj do vojenských operácií na východnom fronte. V tejto slovenskej armáde bojovali i viacerí muži z Richvaldu. Jedným z nich bol Andrej Ondík. V auguste vypuklo Slovenské národné povstanie. Medzi hrdinov tohto významného protifašistického vystúpenia slovenského národa nesporne patrí Karol Repašský (pôv. priezviskom Répássy). Do povstania sa zapojil aj Andrej Ondík. Po oslobodení bol opäť obnovený československý štát a vytvorené nové orgány štátnej a verejnej správy – národné výbory. Aj v Richvalde, ktorý bol oslobodený 19. januára vo večerných hodinách, sa už vo februári 1945 uskutočnili voľby do Miestneho národného výboru. Aj v povojnových rokoch mala obec prevažne poľnohospodársky charakter. V roku 1958 bolo založené Jednotné roľnícke družstvo. V roku 1973 došlo k spojeniu troch obcí a k vytvoreniu spoločného JRD „Poľana“ so sídlom v Richvalde (Richvald, Hervartova a Šiba). No už v roku 1975 sa uskutočnilo ďalšie zlučovanie. JRD „Poľana“ bola pričlenená k JRD „Družba“ Bardejov so sídlom v Kľušove. Vznikol najväčší poľnohospodársky podnik v okrese, pôdy.
V roku 1959 bol Richvald elektrifikovaný.
V priebehu šesťdesiatych až osemdesiatych rokov sa tu postupne vybudovali miestne komunikácie a cesta III. triedy, Katolícka fara, kultúrno – správna budova, škola, dve bytovky a viacero stavieb v rámci družstevného dvora, ukončila sa regulácia miestneho potoka. Koncom spomínaného obdobia sa začal stavať aj objekt novej materskej školy.
Erb
Autori novodobého erbu rešpektovali staré historické tradície obce a pri tvorbe erbu vychádzali z originálnej predlohy, ktorú predstavoval odtlačok pečatidla obce z roku 1868.
Podľa autorského návrhu, odporučeného na prijatie Heraldickou komisiou pri Ministerstve vnútra Slovenskej republiky a schváleného Obecným zastupiteľstvom v Richvalde v roku 1996, erb Richvaldu tvorí neskorogotický (dolu zaoblený) červený štít, v ktorom zo zelenej pažite so šiestimi plochými skalami vyrastajú medzi tromi vyššími striebornými topoľmi dva nižšie rovnakej farby.
Vlajka
Vlajka obce Richvald pozostáva zo štyroch pozdĺžnych kruhov, vo farbách bielej, červenej, zelenej a bielej. Vlajka má pomer strán 2:3 a je ukončená tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Pečate
Od konca 18. storočia boli obecné písomnosti potvrdzované obecnou pečaťou. V roku 1787 vyhotovil neznámy rytec pečatidlo, na ktorom zobrazil päť obilných klasov a v kruhopise vyryl nemecký text: DORF : RIHVALD : 1787 (Dedina Richvald). Richtári používali toto pečatidlo až do roku 1868, kedy bolo vyhotovené nové. Jeho rytec však zrejme v dôsledku opotrebovanosti staršej originálnej predlohy videl v jej strede namiesto obilných klasov päť stromov (topoľov) a tieto vyryl do stredu nového pečatidla, ktoré malo v kruhopise maďarský text: RICHVALD KŐZSÉG HIV. PECSÉTJE 1868 (Úradná pečať obce Richvald). K ďalšej zmene došlo v roku 1905, kedy obec začala svoje písomnosti potvrdzovať nápisovou pečiatkou s týmto textom: ERDŐVÁGÁS KŐZSĚG SÁROS VÁRMEGYE 1905 (Šarišská župa obec Richvald – vtedy ERDŐVÁGÁS).
Kultúra
Dávne zvyky a folklór našich predkov sa snaží pre ďalšie generácie uchovať Dedinská folklórna skupina, ktorá reprezentuje obec Richvald doma i v blízkom okolí.
Kultúrne zaujimavosti
Vystavoval na viacerých výstavách. Vyrezávanie bolo preňho záľubou, ktorej venoval veľa svojho voľného času. Tieto hranice zmyslu a poslania svojich rezieb sa ani nesnažil prekročiť.
Pamiatky
'''Kostol sv. Bartolomeja Apoštola''' náhľad|280px|Kostol sv. Bartolomeja Apoštola v Richvalde Najvýznamnejšou kultúrnou a architektonickou pamiatkou Richvaldu je gotický rímskokatolícky Kostol sv. Bartolomeja Apoštola, ktorý patrí medzi najstaršie kostoly v Šariši. Jeho nesporné architektonické a umelecko-historické kvality boli premetom záujmu pamiatkárov už od 19. storočia. Kostol bol postavený niekedy v 2. polovici 14. storočia, pravdepodobne na mieste staršieho murovaného objektu, o ktorom sa v listine z roku 1355 tvrdí, že existoval už v roku 1325. Fundátorom kostola mohol byť šľachtic Mikuláš z Perína, spomínaný v listine z roku 1355, resp. niektorý z jeho potomkov.
Veriaci si svoj kostol postavili na miernom návrší uprostred obce, aby sa stal jej dominantou. Z jeho pôvodného vybavenia sa až do súčasnosti zachovali dve nesmierne vzácne pamiatky. Prvou je kamenná, jeden meter vysoká krstiteľnica s polygonálnou nohou a oblou kupou, do ktorej je vytesaný torjpásový vlys. V kostole je dnes umiestnená na južnej strane svätyne.
Kostol sv. Bartolomeja v Richvalde bol niekoľkokrát opravovaný aj v 20. storočí, napr. v rokoch 1944 a 19651966. Súčasný, z pamiatkového hľadiska takmer vzorný stav kostola je výsledkom vydarenej generálnej rekonštrukcie, ktorá prebiehala na konci osemdesiatych rokov.
'''Obraz významného slovenského maliara 2. polovice 19. storočia Petra Michala Bohúňa (18221879)'''
Tento obraz bol súčasťou interiérovej výzdoby staršieho evanjelického kostola v obci z roku 1907 a predtým modlitebne, ktorá existovala v evanjelickej ľudovej škole, preto je pre miestnych evanjelických veriacich veľmi cenný aj z historického hľadiska.
Osobnosti
dr. Ján Répassy
Na južnú fasádu kostola bola pred časom umiestnená mramorová pamätná tabuľa, ktorá pripomína osobnosť katolíckeho kňaza a cirkevného sudcu dr. Jána Répassyho. Narodil sa v Richvalde 22.marca 1924. Po absolvovaní rímskokatolíckej ľudovej školy v rodisku študoval od roku 1937 na gymnáziu v Bardejove. Po ukončení štúdia na gymnáziu v máji 1945, odišiel do kňazského seminára v Košiciach. Počas štúdií na Lateránskej univerzite získal tri doktoráty – z filozofie, teológie i práva.
Zostal v Ríme kde ho v decembri 1950 v Lateránskej bazilike vysvätili za kňaza, spolu s arcibiskupom Dominikom Hrušovským a biskupom Štefanom Vrablecom. Ako kaplán pôsobil v severnom Taliansku. Neskôr sa vrátil do Vatikánu a stal sa audítorom Apoštolského tribunálu Rímskej Roty, teda členom najvyššieho cirkevného súdu, ktorý riešil prípady manželských problémov z celého sveta.
Zomrel v Ríme 24. februára 1976 a pochovaný je na cintoríne Campo Verano, v hrobke Kolégia sv. Jána Nepomuckého.
Školstvo
Škola v Richvalde sa podľa tradície rozvíjala pod záštitou veľkého „učiteľa Uhorska“ Leonarda Stöckela, rektora humanistickej školy v Bardejove. Prvým známym učiteľom bol Juraj Manlius, ktorý na richvaldskej škole učil v rokoch 16391643.
V období protireformácie, keď sa obyvateľstvo obce rozdelilo na evanjelickú väčšinu a katolícku menšinu, došlo aj ku konfesijnému deleniu miestneho školstva a k vzniku dvoch ľudových škôl.
Evanjelická cirkevná škola musela od roku 1715 nahradzovať stratený Kostol sv. Bartolomeja, ktorý nariadením vrchnosti pripadol katolíkom. Budova školy odvtedy slúžila nielen na vyučovanie, ale aj ako modlitebňa. Tento stav pretrvával dve storočia. Až v roku 1907 bol v obci dokončený nový kostol.
Práve v tom čase richvaldský evanjelici opravovali i svoju školu, ktorú v roku 1906 župná školská rada z dôvodu havarijného stavu nariadila zatvoriť. Učitelia evanjelickej ľudovej školy si plnili nielen svoje obvyklé pedagogické povinnosti, ale vykonávali aj úlohy na cirkevnom poli.
Rímskokatolícka ľudová škola bola založená pre potreby základného vzdelávania katolíckej tretiny Richvaldu. Dlhoročným učiteľom a správcom tejto školy bol Štefan Buranovský (19271943), ktorý sa veľmi aktívne zapájal aj do vtedajšieho spoločenského a politického života v obci.
V dvadsiatych a tridsiatych rokoch 20. storočia obidve ľudové školy spolupracovali pri príprave rôznych obecných akcií a oslavách štátnych sviatkov. V roku 1933 prijalo obecné zastupiteľstvo zaujímavé rozhodnutie o „putovaní“ obecnej knižnice, bola založená a vedená od roku 1925, ktorá mala byť striedavo umiestnená 2 roky na rímskokatolíckej škole a ďalšie 4 roky na evanjelickej škole.
Existencia dvoch ľudových škôl v obci mala nesporne vplyv aj na vzdelanostnú úroveň jej obyvateľov. Podľa sčítania ľudu z roku 1930 bolo v Richvalde 809 gramotných ľudí, 13 vedelo čítať a len 37 (prevažne detí v predškolskom veku) bolo negramotných.
V roku 1941 bolo na jednotriednej katolíckej škole s 8 postupnými ročníkmi zapísaných 57 žiakov a na dvojtriednej evanjelickej 120 žiakov. Na základe vysokého počtu žiakov povolilo Ministerstvo školstva už v nasledujúcom roku zriadenie ďalšej triedy na obidvoch školách. V roku 1945 došlo k poštátneniu škôl. V obci vznikla štvortriedna štátna ľudová škola, do ktorej 1.septembra 1949 bola zriadená trojtriedna národná škola a zrušením 6.-8. ročníka vznikla jedna trieda neúplnej strednej školy s 35 žiakmi.
Šport
V minulých rokoch obec Richvald na poli športovom úspešne reprezentovali členovia futbalového oddielu.
V súčasnosti na poli športu obec nikto nereprezentuje. V obci sa však konajú miestne futbalové turnaje na modernom multifunkčnom ihrisku.
Včelárstvo
Včelárstvo je v dedine Richvald hlboko zakorenené. Našiel sa tu najstarší včelí úľ na Slovensku a kultúra včelárenia pokračuje až do týchto dní. Okolie Richvaldu je bohaté na jedľové lesy. Práve tento fakt prispieva k množstvu jedľovo-medovicového medu. Tento med je unikátny pre jeho antibakteriálne a protizápalové vlastnosti. Je porovnateľný s manukovým medom. Med z Richvaldu získal množstvo ocenení a ochranných známok.
DigiKam
digiKam je slobodný softvér, aplikácia pre KDE na správu albumov a kolekcií digitálnych obrázkov. Pomocou KIPI rozhrania ponúka tiež nástroje na ich úpravu.
Anla
Anla je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Papierové hlavy
Papierové hlavy je film režiséra Dušana Hanáka z roku 1995. Je dokumentárnou reflexiou socializmu v Československu, úvahou o slobode a neslobode, o vzťahu občana a moci a o tom, ako sa chová občan, s ktorým manipuluje totalitná moc. V kinách sa premietal so sloganom - „o časoch, ktoré sa možno neskončili!“
Režisér
Dušan Hanák (* 1938, Bratislava) študoval réžiu na pražskej FAMU. Od roku 1991 pracuje ako filmový pedagóg. Je profesorom na Filmovej a televíznej fakulte VŠMU v Bratislave. Jeho tvorba zahŕňa predovšetkým hrané a dokumentárne filmy. Avšak niektoré z nich, najmä zo začiatkov jeho kariéry, sa taktiež označujú ako experimentálne, nakoľko narúšajú konvenčné väzby obrazu a zvuku. Taktiež niekoľkokrát použil koláž a logiku rozprávania nahradil logikou hudobnej skladby.
Téma
„Myslím, že sme sa nedokázali vyrovnať s našou nedávnou minulosťou. Papierové hlavy sú reflexiou o slobode a neslobode, o vzťahu občana a moci a o rôznych podobách porušovania ľudských práv v Československu v období rokov 1945-1989. Film je rámcovaný rovinou pouličného divadla, v závere sú tieto happeningové motívy rozšírené o súčasnú polohu výpovede o dnešnej dobe. Pôdorysom filmu sú kľúčové udalosti minulého režimu. Archívne materiály sú používané skratkovitým, paradoxným, niekedy azda aj humorným spôsobom. Vo výpovediach svedkov som hľadal ich konkrétny ľudský, ale aj univerzálny rozmer, aby spoluvytvárali emocionálnu koláž o človeku v totalitnej spoločnosti,” hovorí o filme jeho režisér Dušan Hanák.
Produkcia
Papierové hlavy vznikli na základe medzinárodnej koprodukcie. K jeho realizácii musel Hanák prejsť niekoľkými archívmi, vrátane filmového archívu Ministerstva vnútra. Aj keď sa snímka môže na prvý pohľad pripomínať žáner strihového dokumentárneho filmu, predsa len je bližšia hybridnej štylizácii, ktorá spája hrané epizódy so subjektívne štylizovaným obrazovým komentárom, faktografickými informáciami a rozhovormi obetí komunistického režimu, prinášajúc hlboko osobný rozmer do zdanlivo objektivizujúcej výpovede archívnych materiálov. Film sa vysielalal na rôznych televíznych kanáloch a zároveň bol distribuovaný aj do kín.
Šarlátové písmeno
Šarlátové písmeno je román amerického spisovateľa - románopisca a poviedkára Nathaniela Hawthornea.
Úvod
Nathaniel Hawthorne, Herman Melville a Edgar Allan Poe boli predstaviteľmi tzv. subžánru "temný romantizmus", ktorí zdôrazňovali ľudskú omylnosť a náchylnosť k hriechu a sebadeštrukcii. Hawthorne sa venoval písaniu poviedok a románov. Jeho najznámejším dielom je román Šarlátové písmeno, ktoré zobrazuje obdobie toho najprísnejšieho puritánstva v prvých amerických kolóniách.
Nositeľkou šarlátového písmena "A" je už spomenutá hlavná hrdinka Hester Prynnová. Hawthorne odhaľuje jej výnimočný charakter prostredníctvom verejnej potupy a následného života v izolácii od puritánskej spoločnosti. Jej vnútorná sila, vzdor voči konvenciám a súcit možno boli v jej povahe odjakživa, avšak šarlátové písmeno ich ešte umocňuje. Ako nositeľka šarlátového písmena sa Hester stáva odvážnou hrdinkou tohto románu. Jej odvaha je stelesnená najmä v jej správaní po tom, čo nasledovala svoje vlastné šťastie a neskôr keď akceptovala trest a bola obvinená z cudzoložstva. Z jej predošlého života toho autor veľa neuvádza, len toľko, že pochádzala z chudobnej anglickej rodiny a bola vydatá za oveľa staršieho Rogera Chillingwortha, s ktorým nebola vôbec šťastná, len si to nahovárala. Do Nového Anglicka prišla sama, jej manžel mal prísť neskôr. Po čase sa dozvedela, že ovdovela – jej manžel údajne zomrel na mori. Obrátila sa teda na duchovného Arthura Dimmesdalea, ktorý jej poskytol útechu. Časom sa ich vzťah prehĺbil a vznikla medzi nimi vášnivá láska, ktorej dôsledkom bolo dieťa – malá Perla. Bola teda obvinená z cudzoložstva, no všetky útrapy znášala statočne, dokonca neprezradila ani meno spoluvinníka. Bola tak odsúdená na život v izolácii od puritánskej spoločnosti, ktorá ňou opovrhovala. Našťastie vynikala tým, že nádherne vyšívala a tak dokázala zaobstarať obživu pre seba aj dcéru. Paradoxne, pracovala aj pre tých najvyšších, ktorí ju odsúdili.
Ďalším paradoxom je, že písmeno "A" malo zobrazovať jej poníženie a trest, avšak tým, aké umelecké dielo z neho Hester svojím vyšívaním urobila lákalo pozornosť ľudí a vzbudzovalo obdiv. Naopak u niektorých puritánov vzbudzovalo hnev, pretože tým dala Hester najavo, že necíti vinu za to, čo urobila a že to odmieta brať ako trest. Jej sila je zrejmá aj z jej boja o svoju dcéru, o to, aby sa o ňu mohla starať a byť s ňou. Napriek tomu, že sa Hester stretla s mnohými útrapami, nikdy nezabudla na tých, ktorí potrebovali jej pomoc. Ponúkla pomoc dokonca aj tým, ktorí ju predtým ponížili a považovali za pobehlicu. Aj vďaka jej dobrým skutkom sa pôvodný význam písmena na jej hrudi začal meniť a nakoniec písmeno "A" označovalo anjela. Časom prestalo písmeno "A" predstavovať stigmu trpkosti a ľudskej krutosti, ale prihliadalo sa k nemu s úctou a dôstojnosťou.
V súčasnosti je kniha známejšia a obľúbenejšia než v časoch, kedy bola vydaná. Dôkazom je aj záujem producentov o jej filmové spracovanie. Doteraz bolo nakrútených jedenásť filmových verzií.
Šarlátové písmeno
Šarlátové písmeno rozpráva príbeh vydatej ženy, Hester Prynnovej, obvinenej z cudzoložstva. Dej sa odohráva v 17. storočí v Bostone.
Po tom ako Hester zhreší s reverendom Arthurom Dimmesdaleom, je odsúdená k doživotnému noseniu šarlátového písmena na znak hanby a je vyhnaná spoločnosťou do úzadia. Do deja vstupuje Hesterin manžel Roger, o ktorom predpokladala že je mŕtvy, a keď Hester odmietne tlakom miestnych úradníkov na pranieri povedať meno svojho spoluvinníka, Roger sa zaprisahá že ho nájde sám. Hester však nesmie prezradiť jeho pravú identitu, identitu "paroháča", aby nebol vystavený hanbe - totiž do kolónie prichádza ako lekár pod menom Roger Chillingworth. Hester vychováva Perlu na samote na okraji kolónie, kde sa okrem iného venuje aj vyšívaniu.
Chillingworth, ešte netušiac o Dimmesdaleovi ako o milencovi jeho manželky, si všime že jeho zdravie chátra a tak mu ponúkne lekársku starostlivosť. Všíma si tiež jeho prchkého a nevysvetliteľného správania keď vedú diskusie na určité citlivé témy a to Chillingworthovi nedá pokoj. Jedného dňa zočí na hrudi duchovného krvavý symbol v tvare písmena A a záhada o otcovi malej Perly, dieťaťa porušeného zákona, ako aj Dimmesdaleovho chovania je vyriešená. Chillingworth chystá pomstu, čo Hester vycíti a odhaľuje jeho identitu pred Arthurom.
Hesterino umenie je oceňované zo strany kolonistov a písmeno na jej hrudi zrazu nadobúda úplne iný význam - "able" (prekl. z AJ - schopná), či dokonca "angel" (prekl. z AJ - anjel).
V závere knihy sa obaja, Hester s Arthurom, rozhodnú že spolu ujdú do Európy, avšak v deň voľby guvernéra Arthur vystupuje spolu s Hester a Perlou na pranier, na ktorom Hester čelila 7 rokov dozadu pohŕdavému zraku puritánskej spoločnosti a hanbe, priznáva sa k ich spoločnému hriechu a následne zomiera. Chillingworth ho nasleduje krátko potom, zanechávajúc dedičstvo malej Perle, ktorá kolóniu opúšťa, Hester na rozdiel od nej zostala. Keď po čase zomiera i ona, je pochovaná vedľa Dimmesdalea a ich hrob zdobí nič iné, než červené písmeno A.
Hriech
Hlavnou témou Šarlátového písmena je hriech. Dej sa odohráva v 17. storočí a téma hriechu je úzko spätá s najprísnejším puritánstvom, keď anglickí puritáni zakladali kolónie v Severnej Amerike, hlavne v Novom Anglicku. V čase stredoveku ovládalo Európu rímskokatolícke náboženstvo na čele s pápežom, avšak v 16. Storočí sa cirkev rozdelila na katolícku a reformovanú (protestantskú). Keďže boli protestanti prenasledovaní, rozhodli sa nájsť útočisko v Severnej Amerike a založiť nové kolónie.
Puritáni chceli ukázať Európe a zvlášť Anglicku, o ktorého náboženstve mali mienku, že je skorumpované, ako vyzerá spoločnosť, ktorá skutočne nasleduje náboženské hodnoty. V ich kolónii platili dobové zákony o cudzoložstve, mravnej čistote a akýkoľvek priestupok proti ich striktným pravidlám bol verejne potrestaný. V 17. Storočí boli ľudia v Saleme prenasledovaní vo veľkom - hlavne ženy, o ktorých sa domnievali, že sú bosorky. Mnohé z nich skončili na šibenici, ako napríklad postava pani Hibbinsovej, ktorou autor poukazuje na túto skutočnosť. Táto žena bola neustále podozrievaná z čarodejníctva a nakoniec aj bola popravená šibenici. Puritáni neustále sledovali životy ľudí v komunite a udržiavali si autoritu rôznymi telesnými trestami. Hester Prynnová sa stala jednou z tých, ktorí boli pod neustálym dohľadom, nakoľko spáchala hriech, a to cudzoložstvo. Autor poskytuje hlboký psychologický náhľad do vnútra ľudskej duše a zamýšľa sa nad tým, či je hriech, ktorý spáchala Hester a duchovný kňaz Dimmesdale skutočne hriechom alebo naplneným snom o láske. Téma hriechu sa už od nepamäti spája s Bibliou a vyhnaním Adama a Evy z raja.
Dôsledkom hriechu sa Hester vzdialila od spoločnosti, avšak na druhej strane sa viac priblížila k svojmu ja, čo ju vnútorne posilnilo a urobilo z nej osobnosť schopnú myslieť samostatne. Žila v pustatine, osamostatnila sa a písmeno jej tak dovolilo nazrieť do končín, ktoré boli pre iné ženy neprípustné a neprebádané. Arthur Dimmesdale bol na rozdiel od Hester v bezprostrednom kontakte so spoločnosťou, no sám sebe sa začal vzďaľovať tým, že potláčal svoje city a zamlčiaval svoje činy. Navyše tým mal možnosť súcitiť s hriešnikmi a chápať ich bolesť, keďže on sám potajomky trpel a znášal nielen duševnú, ale aj fyzickú bolesť tým, že sa bičoval či podroboval prísnemu pôstu.
Hester jediná je verejne ponížená, nie ako Dimmesdale a Chillingworth, ktorí vystupujú ako zbabelci. Dimmesdale zatajuje svoje činy a Chillingworth si zmenil meno, aby neprišiel do hanby.
Ekvivalentom hriechu je v tomto príbehu Perla – dcéra Arthura a Hester, ktorú pokladali za diablovho potomka, pretože vzišla z hriechu. Puritánske deti ju vypudili zo svojich kruhov a jej správanie pripisovali malému diablovi, avšak ju to, rovnako ako jej matku, posilnilo a vytvorila si svoj vlastný svet. Navyše, ako dieťa si udržala svoju prirodzenosť a úprimnosť, ktoré sa stali jej zbraňami v boji s nenávistnou spoločnosťou, ktorá ju obklopovala. "Videla, že už taký malý človiečik chápe, aký je svet zlý, a preto usilovne cvičí, aby obstál v zápase, ktorý bude musieť odstúpiť."
Šarlátové písmeno "A" (Adulteress – Cudzoložnica)
Hester je odcudzená od spoločnosti, avšak jej hrdosť a zručnosť časom dajú jej písmenu iný význam. V literatúre sa často stretávame s románovými hrdinkami, ktoré sú často silnejšie ako mužské postavy a je tomu tak i v prípade Hester Prynnovej. Hester odmieta opustiť miesto, kde spáchala svoj hriech, ale zostáva silná. Práve šarlátové písmeno posilnilo jej už i tak silnú osobnosť. Naopak z duchovného Dimmesdalea sa postupne stala troska s podlomeným zdravím a je to ona, ktorá mu musí dodať sily, keď sa konečne rozhodnú vyjsť s pravdou von. Ľudia si časom zvykli na pokornú Hester a jej nezištnú pomoc. Jej šarlátové písmeno tak získalo nový význam. Písmeno "A" zrazu symbolizovalo A ako anjel. Mnohé slabšie povahy by neuniesli také ťažké bremeno, ale Hester nesedela nečinne a netrpela ticho v kúte odsúdená spoločnosťou. Stala sa užitočnou, vďaka svojej zručnosti, ktorou bolo nádherné vyšívanie. Paradoxné bolo, že jej prekrásne výšivky sa vynímali na odevoch tých, ktorí ju pokladali za hriešnu a ktorí ju odsúdili za pochybenie.
Civilizácia a príroda
Príbeh Hester Prynnovej sa odohráva v čase, keď puritáni osídľovali Severnú Ameriku a museli bojovať s ťažkými podmienkami, s akými sa stretávali v pustatine, ktorá na nich čakala po vylodení. Opustili svoje domovy, aby začali odznova a bojovali s neúrodnou pôdou či divokými Indiánmi. Puritáni opustili svoju rodnú vlasť, lebo boli prenasledovaní kvôli ich viere. Avšak na to, aby nasledovali dodržiavanie prísnych pravidiel, sami prenasledovali svojich ľudí a udeľovali telesné tresty. Mali však tí, ktorí založili inštitúciu, právo na to, aby rozhodovali o trestoch a súdili iných, aj keď boli sami nositeľmi smrteľného hriechu a sami robili chyby? Puritáni chceli potlačovať to, čo bolo pre človeka prirodzené. Potláčanie týchto pudov, s ktorými sa človek rodí teda prináša rôzne vybočenia, ktoré sa vzďaľujú od dokonalosti, akú chceli puritáni dosiahnuť.
Príroda tu hrá celkom dôležitú úlohu v spojitosti so zachovaním prirodzenosti, pretože poskytovala možnosť naplno vyjadriť svoje pocity, na rozdiel od civilizácie, ktorá ich utláčala. Je to práve les, v ktorom Hester naberá silu, aby požiadala Dimmesdala o opätovné zblíženie. Podobne ako Hester, aj pani Hibbinsová sa utiekala k prírode.
"Občas, keď osamelá blúdila svojím neveľkým svetom, s ktorým ju spájalo naozaj len vonkajšie puto, sa Hester zdávalo – možno to naozaj bolo iba zdanie, bolo však také presvedčivé, že sa mu nevedela ubrániť -, že šarlátové písmeno, dáva jej živote nejaký hlbší zmysel. Striasalo ju pri takých myšlienkach, ale nemohla si pomôcť, verila že to znamenie jej poskytuje moc odhaľovať skryté hriechy iných ľudí zhrozila sa keď na to prišla. Čo to bolo za moc? Nebolo to iba našepkávanie padlého anjela, ktorý by túto ťažko skúšanú ženu, ktorá mu zatiaľ spadla len spolovice do osídel, rád presvedčil, že vonkajšia maska čistoty je číra lož a že keby sa všade vyjavila pravda, zasvietilo by šarlátové písmeno na mnohých hrudiach, nielen na prsiach Hester Prynnovej?" (s. 40)
Jedine Hester mala znamenie svojho hriechu na očiach verejnosti. Ostatní boli hriešnikmi, no skrývali sa za čistý štít puritánstva pod falošnými maskami. Celkovo by sme túto spoločnosť mohli označiť za nakazenú príliš veľkým množstvom zákonov a pravidiel, ktoré viedli skôr opačnou cestou, než by sa dalo predpokladať.
Zoznam planétok 118501 – 118750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Chichey
Chichey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Condorcetovo kritérium
Condorcetov kandidát alebo Condorcetov víťaz volieb je kandidát, ktorý je v porovnaní s každým iným protikandidátom preferovaný väčším počtom voličov. Neformálne býva ako Condorcetov víťaz označovaná osoba, ktorá by vyhrala proti akémukoľvek kandidátovi, ak by súperili vo voľbách len oni dvaja. Takýto Condorcetov víťaz nemusí vždy existovať, táto skutočnosť býva označovaná ako Condorcetov volebný paradox.
Základná doska (počítač)
right|thumb|Matičná doska Abit KT7
Condorcetovo kritérium
Volebný systém spĺňa Condorcetovo kritérium, ak zvolí Condorcetovho kandidáta za predpokladu, že takýto kandidát existuje. Metódy spĺňajúce Condorcetovo kritérium sú známe ako Condorcetove metódy (napr. Schulzova, Nansonova či Dodgsonova metóda).
Tieto javy sú pomenované podľa francúzskeho matematika a filozofa Jeana Antoina Condorceta.
Základná doska (počítač)
Základná doska (iné názvy: motherboard [slov. výslovnosť: madrbórd], základná procesorová doska, systémová doska, v slangu matičná doska; angl. motherboard, mainboard, mobo) je doska obsahujúca elektronické súčiastky tvoriace základné prvky osobného počítača alebo iného elektronického zariadenia založeného na procesoroch. Matičná doska je zjednocujúcim prvkom v počítači, všetky ostatné moduly, súčasti, diely a periférie sa priamo, alebo nepriamo vkladajú, alebo pripájajú k matičnej doske.
Konštrukcia
Základná doska je najdôležitejšia súčiastka moderného počítača. Počítač, ako celok je postavený na modulárnom (stavebnicovom) princípe, kde je možné jednotlivé funkčné moduly meniť. Základným modulom každého počítača je práve matičná doska. Ďalšie moduly (komponenty) sú pripojené priamo na matičnú dosku. Základná doska je mechanicky pripevnená v skrinke počítača a elektricky napájaná zo zdroja. Väčšina rozširujúcich kariet je potom napájaná zo základnej dosky. Hlavnú riadiacu funkciu má centrálny procesor (CPU), ktorý je uložený v pätici (socket, slot, ZIF). Spolupracuje s pomocnými obvodmi integrovaný obvod (zvyčajne dvojica), tzv. čipová súprava (chipset), ktorá zabezpečuje väčšinu funkcií matičnej dosky. Moduly osadené do základnej dosky (ako napr. druh procesora alebo typ pamäte) sú určené tým, akú čipovú súpravu a aký druh konektorov matičná doska obsahuje.
Základná doska obsahuje tzv. zbernicu - sadu konektorov umožňujúcich pripojiť rozširujúce karty, soket - konektor pre pripojenie procesora, pamäťové sloty - pre pripojenie pamäťových modulov, SATA konektory pre pripojenie mechaník (optické, alebo pevné disky) a sadu konektorov pre pripojenie ovládačov, kontroliek a výstupov počítačovej skrinky. Dôležitou súčasťou základnej dosky je BIOS - čip obsahujúci riadiaci program matičnej dosky, s možnosťou uloženia voliteľných parametrov a nastavení. Doska zároveň obsahuje hodinový obvod s reálnym časom. Nastavenia BIOSU sú zálohované batériou, ktorá zároveň zabezpečuje chod hodín aj pri odpojenom napájaní.
thumb|Doska s popisom.
Funkcie chipsetu
Čipset obvykle združuje viaceré podporné funkcie, väčšinou ide o prevod „natívnej“ ("prirodzenej") zbernice procesora na štandardné (či tradičné) zbernice. Z pohľadu procesora zabezpečuje:
Základné funkcie
Základnou funkciou základnej dosky je poskytnúť základné prepojenie vnútorných a vonkajších zariadení počítača, či už po mechanickej alebo elektronickej stránke. Všetky vonkajšie a vnútorné zariadenia sú nejakým spôsobom prepojené s matičnou doskou. Ak procesor počítača predstavuje „mozog“, zbernica predstavuje „miechu“ tak matičná doska predstavuje jeho „kostru“. Niektoré rozširujúce moduly počítača sú umiestnené na matičnej doske priamo, niektoré sú prepojené káblom, niektoré môžu komunikovať aj bezdrôtovo.
Štandardizácia umožnila rozvoj počítačovej techniky. Všetky neštandardné karty, konektory a zariadenia, ktoré sa neprispôsobili postupne zanikli. Vznikol tzv. PC štandard a predajné sú len komponenty so štandardom kompatibilné. Zbernica predstavuje rozhranie pre rozširujúce karty, karty musia byť vybavené štandardizovaným konektorom (napr. PCI, PCIE, USB ...) ktorý musí elektricky, mechanicky a komunikačne "sedieť" s konektorom, do ktorého sa rozširujúce zariadenie zapája. Vonkajší konektor so svojimi mechanicko - elektronicko - komunikačnými vlastnosťami preto označujeme ako port (voľne preložené prístav, brána). Viacerým zariadeniam je umožnené pripojenie rôznym spôsobom - pomocou rôznych portov, pričom funkcia zariadenia ostáva rovnaká (myš je možné pripojiť cez PS/2 konektor alebo USB konektor ...).
2118 Flagstaff
2118 Flagstaff je planétka s priemerom 53 km, ktorú objavil H. L. Giclas 5. augusta 1978.
Základná doska (počítač)
Základné funkcie
zbernice:
konektory pre pripojenie interných zariadení:
Mechanické detaily
thumb|Porovnanie veľkosti základných dosiek s papierom o veľkosti A5-A4-A3 Matičná doska má štandardizované rozmery a umiestnenie upevňovacích otvorov. Je aj definované umiestnenie jednotlivých kľúčových komponentov, napájacie konektory, konektory na prepojenie so skrinkou... Spolu tieto vlastnosti označujeme ako "form factor". Existuje niekoľko základných typov rozmerov dosiek. Dnes sa vo všeobecnosti najčastejšie používa tzv. ATX form factor a jeho klony vytvorený firmou Intel v r. 1995. Staršou formou bol tzv AT resp Baby AT form factor a jeho predchodca PC AT/XT form factor.
ATX - klony: microATX - zmenšená verzia ATX. Obsahuje menej rozširujúcich slotov, ale obvykle má viac integrovaných komponentov, ETX - používaný v embedded počítačoch, FlexATX, LPX, NLX - nízkoprofilová základná doska, BTX, ITX, mini ITX ...
Varta (rieka)
náhľad|Varta v [[Załęczianska chránená krajinná oblasť|Załęczianskej CHKO.]]
Varta je rieka v stredozápadnom Poľsku. Preteká územím Sliezskeho, Lodžského, Veľkopoľského a Lubuského vodvodstva. Je to pravý prítok Odry. Dĺžka Varty je väčšia než dĺžka Odry nad miestom sútoku. Je dlhá a priemerný prietok dosahuje 195 m³/s. Povodie má rozlohu. Preteká mestami Čenstochová, Poznaň a Gorzów Wielkopolski.
Veltins-Arena
Veltins-Arena je futbalový štadión v nemeckom meste Gelsenkirchen. Pôvodný názov tohto štadiónu bol do roku 2005 Arena AufSchalke. Bol otvorený v roku 2001 ako nové ihrisko pre miestny klub FC Schalke 04. Odohralo sa na ňom aj päť zápasov Majstrovstiev sveta 2006, vrátane jedného štvrťfinále. Od UEFA má označenie ako jeden z takzvaných päťhviezdičkových štadiónov. Ligová kapacita je 61 673 (státie a sedenie), kapacita pre medzinárodné zápasy je 54 142 (iba na sedenie). Práva na pomenovanie štadiónu boli v roku 2005 predané pivovarníckej spoločnosti Veltins. Konajú sa tu i koncerty domácich a zahraničných hudobných skupín.
Chaumesnil
Chaumesnil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 86 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Matosinhos (mesto)
náhľad|Igreja do Senhor Bom Jesus
Matosinhos je mesto v Portugalsku. Má 45 703 obyvateľov. Je rodiskom architekta Siza Vieira a je súčasťou aglomerácie druhého najväčšieho mesta v krajine Porta.
Na pobreží leží prístav Porto de Leixões, najväčší umelý prístav v Portugalsku a hlavný morský prístav metropolitnej oblasti Grande Porto.
Jakub Krejčík
Jakub Krejčík (* 25. jún 1991, Praha) je profesionálny český hokejista, hrajúci v ruskej KHL za klub HC Lev Praha.
Kariéra
V sezóne 2010/2011 nastúpil v "A" tíme Slavie ako devätnásťročný na 28 zápasov, v ktorých zaznamenal 8 kanadských bodov (2 góly, 6 asistencií). V nasledujúcej sezóne sa tak stal stabilným hráčom základného kádra, nastúpil v 51 zápasoch základnej časti (4+7) a v 12 zápasoch play-off (0+2).
Ročník 2012/2013 začal v drese Slavie, ale už začiatkom októbra podpísal dvojročnú zmluvu s účastníkom KHL klubom HC Lev Praha.
Antony (Hauts-de-Seine)
Antony je francúzske mesto v departemente Hauts-de-Seine v regióne Île-de-France.
Geografia
Mesto leží na rieke Bièvre, 12 kilometrov od centra Paríža s ktorým ho spája linka prímestskej železnice RER B.
Vývoj počtu obyvateľov
Počet obyvateľov
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Borová Sihoť
Borová Sihoť je oblasť na západ od Liptovského Hrádku.
Lokalizácia
Borová Sihoť je rekreačná oblasť patriaca pod správu hotela Borová Sihoť. Nachádza sa na území časti obce Podtureň Roveň.
Jej rozmery sú 1 km x 1,8 km a na jej území sa nachádzajú ruiny veže bývalého sídla Bogomíra a jeho synov z Liptovského Jána. Tiež tu vyviera minerálny prameň Medokýš.
V lokalite je prístav kajakárov, smerujúcich do Liptovského Mikuláša, ďalšia zástavka je v obci Podtureň a v obci Uhorská Ves na druhej strane rieky Váh.
Hotel Borová Sihoť
Hotel Borová Sihoť bol založený okolo roku 1950, ako hotel pre zamestnancov firmy  Tesla, a. s.. Takto mal status do roku 1989, kedy padol socializmus a začala sa silná  privatizácia. Vtedy hotel kúpil podnikateľ z Bratislavy. Do roku 2009 tu bola výstava absolventov Základnej Umeleckej školy v Liptovskom Hrádku. V areáli hotela sa nachádzajú chatky na rekreáciu.
Zdroje
http://www.borovasihot.sk/sk/
Cimbal
thumb|Cimbal Cimbal je doskový úderný hudobný nástroj, zaraďovaný medzi strunové nástroje (tóny vznikajú rozochvievaním strún). Vývinovo je príbuzný so stredovekým psaltériom a predstavuje určitý druh stolnej citary.
Opis
Úderom väčšinou drevenej paličky s mäkkou hlavicou (vata, koža, plsť, ...) sa rozochvieva struna, natiahnutá v drevenej rezonančnej konštrukcii lichobežníkového tvaru. Pre každý tón je natiahnutá 1 až 4 oceľové struny (30-39 sád), pokrývajúce tónový rozsah C–a³. Struny sú na bokoch ohraničené dlhými kobylkami a ďalšie kobylky (3-5) sú umiestnené nad rezonančnou skriňou. To umožňuje získať 40-55 tónov. Podľa rozmerov a rozsahu tónov sa cimbaly delia na detské, malé a veľké. Rezonančná skrinka veľkého cimbalu stojí na štyroch nohách a doplnený je tlmiaci pedál.
V strednej a juhovýchodnej Európe je cimbal významnou súčasťou ľudového inštrumentára. Na Slovensku je známy od 17. storočia, až v 19. storočí sa presadil v cigánskych a neskôr sedliackych muzikách.
Alkán
Alkány (starší názov parafíny) sú organické chemické zlúčeniny, ktoré pozostávajú iba z atómov uhlíka (C) a vodíka (H) (teda sú to uhľovodíky) spojených výlučne jednoduchou kovalentnou väzbou (čiže sú to nasýtené zlúčeniny) bez kruhovej štruktúry (bez cyklov). Alkány tvoria homologický rad, v ktorých sa členy líšia konštantnou relatívnou atómovou hmotnosťou 14 (teda hmotnosť metylénovej skupiny, -CH2-).
Homológia
Každý uhlík musí byť štvorväzbový (tvorí väzby buď C-H, alebo C-C) a každý vodík musí byť naviazaný na práve jeden uhlíkový atóm (väzba H-C). Rad pospájaných uhlíkových atómov sa nazýva uhlíková kostra (skelet). Počet uhlíkových (ale i vodíkových) atómov jednoznačne určuje alkán. Vzorce alkánov sa určujú podľa všeobecného vzorca: CnH2n+2
Prvých desať alkánov uvádza nasledovná tabuľka:
Názvoslovie
Radikály alkánov sa všobecne nazývajú alkyly. Alkylová skupina je funkčná skupina alebo postranný reťazec, ktorý sa podobne ako alkán skladá iba z atómov uhlíka a vodíka pospájaných jednoduchými väzbami. Príkladmi alkylov sú metyl alebo etyl.