cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vysokofrekvenčná identifikácia
Informácie obsiahnuté v čipe RFID
Na odvodzovanie informácií na základe EPC priamo slúži služba zvaná Object Name Service - ONS. Tá priraďuje ku každému EPC adresu s opisom tovaru vo formáte XML, resp. jeho špeciálnom deriváte PML - Physical Markup Language. V tomto formáte sa môžu uchovávať všetky potrebné údaje tovaru, ako je jeho záruka, trvanlivosť, spôsoby použitia a ďalšie údaje, ktoré môže obchodník ľahko importovať a používať.
72D/Denning-Fujikawa
72D/Denning-Fujikawa je stratená periodická kométa, ktorú objavili William Frederick Denning a Shigehisa Fujikawa.
Aloa pravá
Aloa pravá (iné názvy: aloa barbadoská, zriedkavo: aloa obyčajná ; lat. Aloe vera , menej vhodne: Aloe barbadensis , zastarano: Aloe vulgaris) je sukulentná rastlina z čeľade asfodelovité (Asphodelaceae); staršie sa zaraďovala do čeľade aloovité (Aloaceae) alebo do čeľade ľaľiovité (Liliaceae). Rastie v subtropických a tropických oblastiach. Využíva sa najmä v zdravotníctve, v kozmetike, ale aj na obyčajné zdobenie bytu.
Účinné látky
Jednou z hlavných účinných látok je polysacharid acemanán. Táto substancia pri vnútornom užití aktivuje imunitný systém, chráni bunkové membrány a pôsobí antibakteriálne, antivirálne a antimykoticky. Používa sa aj v zubnom lekárstve ako lepidlo na zubné náhrady. Okrem toho aloa obsahuje vápnik, horčík, zinok, selén, vitamíny a aminokyseliny. Celkovo obsahuje viac ako 200 farmakologicky významných látok.
St. Mary Huana Ganja
St. Mary Huana Ganja je desiaty štúdiový album slovenskej rockovej skupiny Horkýže Slíže. Album bol vydaný 4. novembra 2012.
Wattwiller
Wattwiller je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bruegel
Bruegel, Brueghel, Breughel alebo Breugel môže byť:
Trpík
Trpík je obec v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 83 obyvateľov, z toho 43 mužov a 40 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 38,4 roka, ženy 40,2 roka).
Moutrot
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sangati
Sangati (sanskritské slovo) môže byť:
Bernay-Ouest
Bernay-Ouest je francúzsky kantón v obvode Bernay v departemente Eure v regióne Horný Normandie. Skladá sa z 9 obcí.
76P/West-Kohoutek-Ikemura
76P/West-Kohoutek-Ikemura je periodická kométa, ktorú objavili Richard Martin West, Luboš Kohoutek a Toshihiko Ikemura.
4568 Menkaure
4568 Menkaure je planétka s priemerom 61 km, ktorú objavil N. G. Thomas 2. septembra 1983.
4948 Hideonishimura
4948 Hideonishimura je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavili Watari Kakei, Minoru Kizawa a Takeši Urata 3. novembra 1988.
Mikrometer (prístroj)
thumb|Mikrometer na meranie vnútorných rozmerov
Mikrometer je merací prístroj na meranie dĺžky dotykovou metódou s presnosťou 0,01 mm.
Konštrukcia
Mikrometre mávajú dve stupnice:
Vyrábajú sa s rozsahom obyčajne len do 50 mm, pri väčších sa robia s nenulovým minimom (50-100 mm, 100-150 mm atď.)
Merací brit býva z tvrdého karbidu volfrámu.
Delenie
Základné:
Podľa britov:
Igor Rataj
Igor Rataj (* 3. november 1973, Poprad, ČSSR, dnes Slovensko) je býval slovenský hokejový reprezentant, ktorý hrával na pozícií útočníka a hokejový tréner.
Columbia (raketoplán)
Columbia (podľa označenia NASA pre orbitálne dopravné prostriedky OV-102) bol prvý americký raketoplán, ktorý vzlietol do vesmíru. Jeho prvá misia STS-1 trvala od 12. do 14. apríla 1981. Stala sa tiež prvou kozmickou loďou, ktorá letela do vesmíru viac než jeden raz. Lietala do kozmu počas viac než dvadsaťročného obdobia a absolvovala celkovo 28 letov do vesmíru. Zanikla v roku 2003 počas misie STS-107.
Igor Rataj
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 42 zápasov, strelil 8 gólov.
Columbia (raketoplán)
Ako skúšobný prototyp mala Columbia najmohutnejšiu vnútornú konštrukciu krídel zo všetkých raketoplánov. Pri prvých letoch bola jej hlavná palivová nádrž ET natretá bielym protipožiarnym náterom, pri ďalších letoch sa kvôli zvýšeniu nosnosti prestal tento náter používať. Columbia bola jediným raketoplánom, ktorý sa nikdy nespojil s nijakou vesmírnou stanicou. Nebola na to vhodná kvôli svojej veľkej hmotnosti. Napriek tomu sa ale plánovalo, že by v budúcnosti predsa len podnikla let k vtedy budovanej Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS).
Igor Rataj
Reprezentácia
(štatistické údaje v článku sú z 21. októbra 2008)
Columbia (raketoplán)
Konštrukcia
Stavba Columbie sa začala 25. marca 1975 v Palmdale v Kalifornii. Svoj názov dostala podľa lode menom Columbia, ktorej velil Američan Robert Gray, a ktorá ako prvá americká loď oboplávala svet. Podľa iných zdrojov bola pomenovaná po malej plachetnici, ktorá skúmala ústie rieky Columbia. Tento istý názov niesol aj veliteľský modul Apolla 11. 28. júna 1976 sa začala montáž kabíny pre posádku, v januári nasledujúceho roka konštrukcia vertikálneho stabilizátora. V júli 1978 bolo ukončené pripájanie dverí do nákladového priestoru ku konštrukcii orbitera. V marci 1979 bola Columbia prevezená z Palmdale na leteckú základňu Edwards.
Testovanie
thumb|right|Raketoplán Columbia na chrbte [[Shuttle Carrier Aircraft|Boeingu 747 SCA, marec 1979]] Po dokončení výroby bol raketoplán 24. marca 1979 lietadlom Shuttle Carrier Aircraft (SCA) dopravený do Kennedyho vesmírneho strediska (KSC) na Floride, a začal byť pripravovaný na svoju prvú misiu. Na KSC prebehlo niekoľko ďalších testov, napríklad testy turbočerpadiel hydrauliky APU (Auxiliary Power Unit), ktoré prebehli 3. novembra 1979. 19. marca 1981 došlo v priebehu pozemných testov k nehode. Po úspešnom zakončení záverečných predštartovných operácií chcela skupina technikov skontrolovať systémy motorov SSME (Space Shuttle Main Engines). Technici uvoľnili panel, v následku čoho došlo k úniku dusíka. V nedýchateľnej atmosfére čistého dusíku stratili vedomie, pričom jeden z nich na mieste zomrel, a o dva týždne na následky tejto nehody zomrel aj ďalší technik.
Misie
thumb|left|Prvý štart raketoplánu Columbia, 12. apríl 1981 (misia [[STS-1)]] thumb|right|Pohľad na laboratórium [[Spacelab v nákladovom priestore raketoplánu Columbia na obežnej dráhe, 28. november 1983 (misia STS-9)]] Prvej misii (STS-1) velil skúsený John Young a pilotom bol nováčik Robert Crippen. Columbia bola na obežnej dráhe od 12. apríla do 14. apríla 1981 a Zem obehla 36-krát. Columbia potom absolvovala ešte ďalšie štyri lety za sebou, kým nebol v prevádzke ďalší americký raketoplán – Challenger. Pri prvých misiách, kedy posádku tvorili iba dvaja piloti, bola dokonca vybavená katapultovacími kreslami. Nijaký iný operačný raketoplán nikdy nemal katapultovacie kreslá, a aj na Columbii sa prestali používať od prvého letu viacčlennej posádky, pretože z technických dôvodov nie je možné na palubu raketoplánu umiestniť viac ako dve katapultovacie kreslá. V roku 1983 sa uskutočnila prvá misia so šiestimi astronautmi (STS-9), medzi ktorými bol aj prvý neameričan na palube raketoplánu Ulf Merbold. 12. januára 1986 vyniesla Columbia na obežnú dráhu prvého amerického hispánca, ktorým bol Franklin Chang Díaz, a taktiež prvého člena Snemovne reprezentantov, Billa Nelsona. Ďalšie prvenstvo si Columbia pripísala 5. marca 1998, keď NASA vymenovala veliteľku ďalšej misie raketoplánu Columbia Eileen Collinsovú, ktorá sa tak stala prvou veliteľkou raketoplánu.
Počas 22-ročného obdobia svojich letov Columbia dvakrát absolvovala dôkladnú údržbu, opravu a modernizáciu nazývanú OMDP (Orbiter Maintenance Down Period). Prvú úpravu absolvovala v rokoch 1994 – 1995, druhú v rokoch 1999 – 2000. Po druhej úprave prekonala vyše 100 zmien a jej hmotnosť klesla približne o, vďaka odstráneniu nepotrebných káblov a prístrojov. Prázdny orbiter s motormi SSME tak vážil.
Columbia sa stala strojom s najväčším počtom odložených štartov. Na odpaľovacej rampe stála až 1 208 dní, o 200 dní viac než ktorýkoľvek iný raketoplán.
Zánik
Raketoplán Columbia bol zničený pri svojej poslednej misii, STS-107. 1. februára 2003 sa vracala zo svojej šestnásťdňovej vedeckej misie. 16 minút pred plánovaným pristátím však riadiace stredisko stratilo s raketoplánom spojenie. Podľa radarových meraní sa Columbia rozpadla nad Texasom vo výške asi pri rýchlosti /s. Zahynulo všetkých sedem astronautov na palube. Podľa neskorších vyšetrovaní bolo príčinou tejto tragédie poškodenie tepelného štítu na nábežnej hrane krídla. Toto poškodenie spôsobil pri štarte kus penovej izolácie, ktorý odpadol z hlavnej palivovej nádrže. Do vzniknutej štrbiny vnikla žeravá plazma a zničila celý raketoplán. NASA urobila množstvo opatrení známych pod názvom RTF (Return to Flight) opatrenia, ktoré zvýšili bezpečnosť pri ďalších letoch zostávajúcich troch orbiterov.
Uloženie trosiek
Po nehode sa podarilo vyzbierať a katalogizovať 84 000 trosiek. Po ukončení vyšetrovania nehody boli uskladnené v jednom z vyšších poschodí haly VAB, kde sa pred nehodou štartovacia zostava Columbie kompletizovala. V roku 2011 bola vystavená časť upomienkových predmetov, ktoré Columbia na svojej palube pri poslednej misii niesla a v júni 2015 došlo k vystaveniu jedného z nájdených dielov raketoplánu. Išlo o rámy okien pilotnej kabíny Columbie bez skiel (aj keď časť ich črepov pôvodne ostala vo výplni). V rovnakej miestnosti je vystavená aj troska z raketoplánu Challenger.
Zoznam misií
thumb|right|Raketoplán Columbia na [[Štartovací komplex 39 v Kennedy Space Center|štartovacej rampe 39A, 27. február 2002 (pred štartom misie STS-109)]] thumb|right|Štart raketoplánu Columbia, 19. november 1996 (misia [[STS-80)]] thumb|right|Columbia na obežnej dráhe, marec 1994 (misia [[STS-62)]] thumb|right|Columbia pristáva v [[Kennedyho vesmírne stredisko|Kennedyho vesmírnom stredisku, 18. marec 1994 (misia STS-62)]] thumb|right|Posledný štart raketoplánu Columbia, 16. január 2003 (misia [[STS-107)]]
Úplný zoznam misií v programe Space Shuttle absolvovaných s orbiterom Columbia. Do svojho zničenia vo februári 2003 absolvovala Columbia 28 letov, celkovo obehla Zem 4 808-krát a preletela pritom vzdialenosť.
Beuzeville (kantón)
Beuzeville je francúzsky kantón v obvode Bernay v departemente Eure v regióne Horný Normandie. Skladá sa z 16 obcí.
Resentiment
Resentiment je knižný a odborný výraz označujúci záporný emocionálny postoj prejavujúci sa pocitom krivdy, nenávisti a pomstychtivosti voči (reálnemu či domnelému) pôvodcovi krivdy alebo urážky. V psychológii sa týmto výrazom označuje negatívny emocionálny postoj.
Pokiaľ je nositeľom tohto pocitu kolektív, ktorý tým reaguje na vnímanú hrozbu pre svoj kolektív, takýto resentiment býva označovaný ako kolektívny resentiment.
Tomáš Rosický (fotbalista)
Tomáš Rosický (* 4. október 1980, Praha) je český futbalista. Je známy pre jeho ďalekonosné strely, dobrú kontrolu nad loptou a prihrávky. Pred príchodom do Arsenalu hrával v nemeckej Bundeslige za klub Borussia Dortmund. Rosický bol stabilným členom českej národnej reprezentácie.
Rovnakosť
Rovnakosť alebo jednakosť môže byť:
4748 Tokiwagozen
4748 Tokiwagozen je planétka s priemerom 62 km, ktorú objavili japonskí astronómovia Kenzó Suzuki a Takeši Urata 20. novembra 1989.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2013 – II. divízia
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2013 – II. divízia boli dva hokejové turnaje tretej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V II. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách.
II. A divízia
Turnaj II. A divízie sa hral v Záhrebe v Chorvátsku od 14. do 20. apríla 2013.
II. B divízia
Turnaj II. B divízie sa hral v İzmite v Turecku od 21. do 27. apríla 2013.
August II. (Poľsko)
'''August II. Silný (* 12. máj 1670, Drážďany, Sasko – † 1. február 1733, Varšava, Poľsko) bol poľský kráľ a litovský veľkovojvoda v rokoch 1679 – 1706 a 1709 – 1733, saský kurfirst v rokoch 1694 – 1733 ako Fridrich August I.''' Pochádzal z dynastie saských Wettinovcov. Jeho prídomok „Silný“ vraj vyplýva z jeho nadpriemernej sily. náhľad|Erb rodu Wettin
Třebovice (okres Ústí nad Orlicí)
Třebovice je obec v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 810 obyvateľov, z toho 427 mužov a 383 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,0 roka (muži 38,1 roka, ženy 40,0 roka).
Hélium
Hélium Helium (gr. ήλιος (hélios) = Slnko) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku He a protónové číslo 2. Bezfarebný plyn, bez chuti a zápachu, chemicky úplne inertný – nie sú známe žiadne chemické zlúčeniny hélia. V potravinárstve sa označuje ako E939.
Ján Mikolaj
Prof. Ing. Ján Mikolaj, CSc. (* 19. október 1953, Košice) je vysokoškolský pedagóg a politik. V rokoch 2006 - 2010 pôsobil ako minister školstva a podpredseda vlády SR.
Hélium
Výskyt v prírode
V menšom množstve sa nachádza v zemnom plyne, z ktorého sa získava vymrazovaním. Hélium aj zriedkavo vyviera z trhlín v zemi, najznámejšie oblasti týchto prameňov ležia v Skalnatých vrchoch v USA. Predpokladá sa, že toto hélium je produktom alfa rozpadu prvkov v zemskej kôre.
Ján Mikolaj
Životopis
Promoval v roku 1977 na Vysokej škole dopravnej v Žiline. V rokoch 1977 až 1983 pracoval ako stavbyvedúci na viacerých dopravných a inžinierskych stavbách. V roku 1983 nastúpil ako odborný asistent na Katedru Železničného a cestného staviteľstva Vysokej školy dopravnej. V roku 1986 obhájil Kandidátsku dizertačnú prácu. Docentom sa stal v roku 1990. V rokoch 1993 až 1995 vykonával funkciu prodekana Stavebnej fakulty.
V roku 1990 absolvoval 9 týždňovú stáž na Nottingham University v Spojenom kráľovstve. V roku 1994 absolvoval dvojtýždňový seminár pre manažérov v Bruseli.
Hélium
Výskyt v prírode
Vo vesmíre je hélium po vodíku druhým najviac zastúpeným prvkom. Vyskytuje sa predovšetkým vo všetkých svietiacich hviezdach, kde je jedným z medzistupňov termonukleárnej syntézy, ktorá je podľa súčasných teórií základným energetickým zdrojom vo vesmíre. Tvorí približne 25 % hmoty okolitého pozorovateľného vesmíru. náhľad|Hélium laser Samotný objav hélia prišiel so skúmaním spektra slnečnej koróny, keď v roku 1868 francúzsky astronóm Pierre Janssen objavil neznáme spektrálne čiary, ktoré boli pripísané dosiaľ neznámemu prvku, pomenovanému po starogréckom bohovi Slnka, Héliovi. Až v roku 1895 sa britskému chemikovi Williamovi Ramsayovi podarilo izolovať plynné hélium na Zemi.
Ján Mikolaj
Životopis
Od roku 1995 až do roku 1998 pracoval vo funkcii generálneho riaditeľa Slovenskej správy ciest. V roku 1998 bol vymenovaný za profesora v odbore Teória a konštrukcie dopravných stavieb. Od roku 1999 je profesorom na Katedre cestného staviteľstva a Technológie a manažmentu stavieb Žilinskej univerzity. V rokoch 2002 až 2006 bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky. Od júla 2006 bol podpredsedom vlády a ministrom školstva SR. V súčasnosti je poslancom Národnej rady Slovenskej republiky a vedúcim Katedry technológie a manažmentu stavieb na Žilinskej univerzite.
Moyen (Meurthe-et-Moselle)
Moyen je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Ján Mikolaj
Životopis
Je autorom dvoch monografii a 80 vedeckých článkov. V rokoch 1996 až 2006 bol členom výboru pre financovanie a ekonomické hodnotenie C–9, Svetovej cestnej organizácie AIPCR a členom Internal Road Federation. Bol členom niekoľkých vedeckých rád, pracovných skupín akreditačnej komisie, predsedom Národného komitétu AIPCR. Je predsedom komisie pre habilitačné a inauguračné konanie v odbore Technológia a manažment stavieb. V rokoch 2006 až 2010 bol predsedom Rady vlády pre vedu a výskum, poradného orgánu vlády SR.
Hélium
Využitie
Vzhľadom na svoju extrémne nízku hustotu a inertné správanie sa hélium používa na plnenie balónov a vzducholodí ako náhrada horľavého vodíka. Značnou nevýhodou je jeho pomerne vysoká cena. Navyše má atóm hélia veľmi malý priemer, ľahko difunduje aj cez pevné materiály a dochádza tak ku stratám.
Moyen (Meurthe-et-Moselle)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Hélium
Využitie
Zmesou hélia, kyslíka a dusíka (Trimix) sa plnia tlakové fľaše určené na potápanie do veľkých hĺbok. Na rozdiel od dusíka totiž hélium nemá pri zvýšenom tlaku narkotické účinky a zmenšuje sa tak riziko vzniku dusíkového opojenia vo väčších hĺbkach.
Hélium sa tiež používa ako nosný plyn pre kapilárnu plynovú chromatografiu s hmotovo spektrometrickou detekciou.
Ján Mikolaj
Životopis
Od júla 2017 bol neúspešným kandidátom na predsedu Žilinského samosprávneho kraja v krajských voľbách v roku 2017.
Moyen (Meurthe-et-Moselle)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hermival-les-Vaux
Hermival-les-Vaux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 847 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hélium
Supratekutosť
S héliom je spojený zaujímavý fyzikálny jav, nazývaný supratekutosť. Kvapalné hélium sa totiž vyskytuje v dvoch formách – hélium I pri teplotách 2,17684,21 K a hélium II pri teplotách nižších ako 2,1768 K (tzv. lambda bod). Nazýva sa tak kvôli charakteristickému tvaru závislosti mernej tepelnej kapacity na teplote, ktorá pripomína tvar písmena \lambda.
Kým hélium I sa správa ako bežná tekutina, vykazuje hélium II veľmi nezvyčajné vlastnosti. Najmä tú, že táto kvapalina prakticky nemá vnútorné trenie (už Kapica určil, že viskozita hélia II je minimálne 106 nižšia než viskozita hélia I), a preto nesmierne rýchlo tečie. Vďaka kapilárnemu javu dokonca preteká steny nádob, v ktorých je uskladňované a vyteká horným koncom do neho ponorenej kapiláry (jav zvaný fontánový efekt), čo vzbudzuje zdanie, akoby hélium II vôbec nebolo ovplyvňované gravitáciou.
Existencia neobvyklej tepelnej supravodivosti hélia bola spochybnená, prakticky a teoreticky objasnená pokusmi nositeľa Nobelovej ceny Piotra Leonidoviča Kapicu (pozri Experiment teorie, praxe; Nauka, Moskva 1977; Mladá fronta 1982). Tento jav bol vysvetlený zmenami energetického stavu hélia.
9. február
Narodenia
thumb|upright|[[John Maxwell Coetzee (* 1940)]] thumb|upright|[[Magdalena Neunerová (* 1987)]]
Hélium
Zaujímavosti
V roku 1970 sa podarilo sovietskym fyzikom na vtedy najväčšom urýchľovači sveta v Serpuchove pripraviť prvých 5 jadier antihélia. Skladajú sa z dvoch antiprotónov a z jedného antineutrónu. Osem zakrivených úsekov Veľkého hadrónového urýchlovača (Large Hadron Collider LHC) je chladené tekutým héliom o hmotnosti obsahu 130 ton na teplotu pod 4 Kelviny, čo je -268.8℃
Ribnica (rieka v Čiernej Hore)
náhľad|Starý most cez rieku Ribnica Ribnica je malá rieka, ktorá tečie cez Podgoricu, hlavné mesto Čiernej Hory. Je prítokom Morače, ich sútok sa nachádza v centre mesta. Väčšinu leta je vyschnutá. Podgorica sa v stredoveku volala Ribnica podľa tejto rieky.
Hélium
Zaujímavosti
V roku 2018 prvýkrát detegovali hélium v atmosfére extrasolárnej planéty. Išlo o planétu WASP-107b veľkosťou podobnú Neptúnu.
9. február
Úmrtia
thumb|upright|[[Fiodor Michajlovič Dostojevskij|F. M. Dostojevskij († 1881)]]
Tibor Mikuš
Ing. Tibor Mikuš, PhD. (* 22. október 1952, Zeleneč) je bývalý predseda Trnavského samosprávneho kraja, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, bývalý predseda mimoparlamentnej centristickej politickej strany Nová demokracia a bývalý riaditeľ Slovenských elektrární, viacnásobný česko-slovenský a slovenský majster v karate.
Profesionálna kariéra
Bol tiež prezidentom Zväzu zamestnávateľov energetiky Slovenska a členom vedeckej rady Fakulta elektrotechniky a informatiky Slovenskej technickej univerzity
Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1999
Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1999 bola mužská kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách Európy 1999, ktorej sa zúčastnilo 16 európskych štátov. Tie súťažili o 8 miest na záverečný turnaj v štyroch 4-členných skupinách. Postúpili 2 najlepšie družstvá z každej skupiny.
Priamy postup
Priamo postúpila hostiteľská krajina a 3 najlepšie družstvá z ME 1997:
Výsledky
🇷🇴 Bukurešť
Skupina B
🇳🇱 Veendam
Skupina C
🇪🇸 Palma de Mallorca
Skupina D
🇬🇷 Atény
Alain Delon
Alain Delon, celým menom Alain Fabien Maurice Marcel Delon (* 8. november 1935, Sceaux, Francúzsko) je francúzsky herec, zároveň aj producent a príležitostný režisér. Počas svojej žiarivej kariéry spolupracoval s najznámejšími filmovými režisérmi, akými boli alebo sú Luchino Visconti, Jean-Luc Godard, Jean-Pierre Melville, Michelangelo Antonioni alebo Louis Malle. Jeho syn Anthony Delon je tiež herec.
Životopis
Otec Fabien Delon bol riaditeľom kina a matka Edith pracovala v lekárni. Vyrastal v Sceaux (departement Hauts-de-Seine, dnes ide o predmestie Paríža). Keď sa manželstvo jeho rodičov skončilo rozvodom, zobral si ho do pestúnskej starostlivosti istý strážnik väznice. Po smrti pestúnov bol poslaný do jezuitského internátu, kde mal problémy so správaním a odkiaľ opakovane utekal. Chvíľu pracoval dokonca ako mäsiar v obchode nevlastného otca, ale v 17-tich rokoch sa napokon nechal naverbovať do radov francúzskej námornej pechoty. V rokoch 19531954 sa zúčastnil prvej indočínskej vojny. V armáde vydržal necelé štyri roky (19521956), často bol trestaný väzením za rôzne priestupky, ktoré súviseli s jeho zložitou a rebelskou povahou. Po návrate do Paríža roku 1956 sa snažil živiť ako vrátnik, čašník, predavač zeleniny.
V Paríži sa náhodne zoznámil s herečkou Brigitte Auberovou a v jej spoločnosti v roku 1956 podnikol výlet na filmový festival v Cannes, kde sa zase viac-menej zhodou náhod začala jeho hviezdna herecká kariéra. Brigitte Auberová ho zoznámila s niekoľkými režisérmi a hercami, a Delon vďaka svojej charizme získal v roku 1956 prvú úlohu vo filme. Zaujal režiséra Yvesa Allegreta, ktorý mu venoval vedľajšiu úlohu nájomného vraha vo filme Keď sa do toho zapletie žena (1957). O rok neskôr už Delon exceloval v komédii Buď pekná a mlč (1958), v ktorej hral s iným neskôr populárnym hercom Jeanom-Paulom Belmondom. Vo filme Kristína (1958) sa prvýkrát herecky stretol s nemeckou herečkou Romy Schneider. Obaja sa do seba zamilovali a v marci 1959 dokonca zasnúbili. V čase vzťahu s Romy mal ale Delon aj milenecký pomer so speváčkou Nico. S Romy Schneider tvoril pár päť rokov, vzťah ukončil Alain Delon v decembri 1963 pre inú ženu (herečku Nathalie Barthelémy, vlastným menom Francine Canovas). Podľa spoločných vyjadrení ostali po rozchode priateľmi, ale Romy Schneider rozpad ich vzťahu ťažko niesla a dokonca chcela spáchať samovraždu. S Romy Schneider sa Delon herecky ešte stretol vo filme Bazén (1969).
Najvýznamnejším hereckým obdobím Alaina Delona boli 60. a 70. roky, kedy stvárnil niekoľko veľkých filmových úloh vo filmoch takých režisérov, ako boli Luchino Visconti (film Rocco a jeho bratia, 1960, alebo Gepard, 1963), Michelangelo Antonioni (film Zatmenie, 1962), René Clément (V žiari slnka, 1960), Louis Malle (film Podivuhodné príbehy, 1968), Jean-Pierre Melville (filmy Samuraj, 1967 a Osudový kruh, 1970). Od 80. rokov jeho herecké umenie stratilo presvedčivosť a snahu o vystihnutie duševného sveta hrdinov (výnimkou je snáď iba film Návrat Casanovu z roku 1992, v ktorom bravúrne stvárnil starnúceho dobrodruha a milovníka žien Giacoma Casanovu). Filmy natočené od polovice 80. rokov boli kasovými „prepadákmi“, neúspešné obdobie vyvrcholilo prepadom filmu Polovičná šanca (Une chance sur deux, 1998), ktorú režíroval Patrice Leconte (Delon si v tomto filme po tretíkrát zahral s Jeanom-Paulom Belmondom). V tom roku Alain Delon ohlásil ukončenie svojej filmovej hereckej kariéry a neskôr prijal iba drobné filmové roly, ako napríklad v rozprávke Asterix a olympijské hry (2008).
Delon začal od 70. rokov niektoré svoje filmy aj produkovať a v 80. rokoch sa pokúsil aj o réžiu (film Kto nastaví kožu, 1981 a Bojovník 1983). V roku 1985 Delon po prvýkrát získal filmovú cenu César za najlepší herecký výkon, a to vo filme Bertranda Bliera Náš príbeh (natočený v roku 1984).
Súkromný život
Delon sa prvýkrát oženil s herečkou Nathalie Barthelémy (vlastným menom Francine Canovas), ktorú si vzal v roku 1964. Má s ňou syna Anthonyho, narodeného v roku 1964. Po rozvode s Nathalie Barthelémy v roku 1969 mal Delon dlhoročný vzťah s herečkou Mireille Darc, ktorý skončil v roku 1984. V roku 1987 sa Alain Delon zoznámil s modelkou holandského pôvodu Rosalie van Breemen, s ktorou neskôr uzavrel sobáš a mal dve deti: dcéru Anouchku (nar. 1990) a syna Alaina-Fabiena (nar. 1994). Rozviedli sa v roku 2002. Syna Ariho Pfäffgena, ktorého mal splodiť so speváčkou Nico, nikdy neuznal za svojho. Od roku 1999 má Alain Delon aj švajčiarske štátne občianstvo a žije v blízkosti Ženevy.
Karol I. (Uhorsko)
Karol I. Róbert z Anjou (* 1288, Neapol – † 16. júl 1342, Vyšehrad) bol uhorský kráľ v rokoch 1301/1307/13081342. Korunovaný bol v máji 1301, 15./16. júna 1309 a 27. augusta 1310.
Uhorskí magnáti mu prvýkrát odovzdali korunu v roku 1301, ale aj napriek tomu bol korunovaný viackrát, pretože svätoštefanskú korunu mali jeho protivníci. Až v roku 1308 ho Uhorský snem vyhlásil za kráľa a v 1309 ho korunovali náhradnou korunou a v roku 1310 v Stoličnom Belehrade už svätoštefanskou korunou. Aj tak ho ale uznala za kráľa len časť šľachty, tí najmocnejší veľmoži ho nepodporovali. Začalo obdobie sporov s Matúšom Čákom Trenčianskym (viacnásobným uhorským palatínom) a Omodejovcami ale aj inými. Po ich porážke získal podporu mnohých ďalších šľachticov, ale až smrť Matúša Čáka roku 1321 mu otvorila bránu k zjednoteniu Uhorska pod svojou vládou, čo dosiahol v roku 1323.
Karol I. uskutočnil veľa politických a ekonomických reforiem. Obnovil správu krajiny, jeho dvor sa preslávil v Európe ako škola rytierstva, zaviedol pevnú menu a stále dane, dal raziť nové mince. Karolova zahraničná politika sa z veľkej časti zakladala na spojenectvách. Medzi jeho najväčšie úspechy, okrem zjednotenia krajiny pod svojou vládou, patrila spoločná obrana s Poľskom a Českom proti Habsburgovcom (v tej dobe pripojil k Uhorsku Bratislavu). Uhorsko za jeho vlády sa stalo jednou z najvýznamnejších európskych mocností.
Nárok na uhorský trón
Jeho otec (Karol I. Martel) bol najstarším synom Karola II. Neapolského z Kapetovsko-anjouovskej dynastie. Jeho stará mama Mária Uhorská bola dcérou uhorského kráľa Štefana V., ktorý bol Arpádovec. Keď v Uhorsku, v roku 1290, zomrel Máriin brat, Ladislav IV. vzniesla nárok na uhorský trón pre svojho syna. Uhorskí preláti a veľmoži si však vybrali jej bratranca Ondreja III. Namiesto toho, aby sa Mária vzdala nároku, po smrti svojho syna (vtedy len 23-ročného) v roku 1295, preniesla nárok na svojho vnuka. Stará matka a starý otec Karol II. teda nabádali Karola Róberta aby sa chopil moci v Uhorsku aj preto, že jeho starý otec namiesto prvorodeného syna si vybral za následníka Neapolského kráľovstva treťorodeného, čím vlastne Karola Róberta vydedil.
Zápas o moc v Uhorsku (1300 – 1308)
Začiatkom roku 1300 mocný chorvátsky bán Pavol Šúbič uznal Karolov nárok na trón a pozval ho do Uhorska. Jeho starý otec toto pozvanie prijal, Karolovi poskytol menší finančný príspevok a poslal ho do Uhorska upevniť svoj dedičný nárok. Karol, vtedy 12-ročný, sa vylodil v Splite v auguste roku 1300 a vydal sa na cestu do Záhrebu, kde bol uznaný za uhorského kráľa ďalším vplyvným magnátom Ugrinom Čákom.
Keď 14. januára 1301 Ondrej III. zomrel nevysvetlenou smrťou, vymrela ním po meči panovnícka dynastia Arpádovcov. Karola Róberta v Ostrihome 13. mája 1301 arcibiskup Gregor Bicskei korunoval náhradnou korunou, pretože svätoštefanská koruna bola v rukách jeho protivníkov. Uhorský snem na jar 1301 neuznal jeho vládu a na trón sa v období feudálnej anarchie dostal Václav III., syn českého kráľa Václava II. z rodu Přemyslovcov. Mladý Václav III. (11 ročný) súhlasil so zvolením a zásnubami s dcérou mŕtveho panovníka Ondreja Alžbetou. Václav III. bol korunovaný svätoštefanskou korunou 27. augusta 1301 v Stoličnom Belehrade (Székesfehérvár) arcibiskupom Jánom Kaločským, čím získal meno Ladislav V.
Po korunovácii svojho súpera sa Karol stiahol do Slavónska, kde jeho stúpenci medzitým upevnili jeho moc. V septembri 1302 začal obliehať Budín, ale nepodarilo sa mu obsadiť hlavné mesto kráľovstva a preto sa znova stiahol do Chorvátska. 31. mája 1303 pápež Bonifác VIII. potvrdil Karolov nárok na trón a jeho strýko z matkinej strany Albrecht I. mu prisľúbil vojenskú pomoc. V lete 1304 dorazil Václav II. do Uhorska na požiadavku svojho syna s cieľom podporiť jeho moc v kráľovstve. Václav II. si však plne uvedomoval nestabilnú pozíciu syna na tróne, preto sa rozhodol opustiť krajinu a Václav III. ho nasledoval. Pri Senici sa odchádzajúci stretli s Matúšom Čákom a jeho prívržencami, ktorí sa im snažili zahradiť cestu a primäť ich na návrat do Uhorska. Keď sa Karol dopočul o Václavovom odchode, spojil sily s Rudolfom I. a spolu napadli České kráľovstvo. Nedokázali však obsadiť Kutnú Horu a Karol bol nútený sa stiahnuť do Uhorska.
Uhorský snem však ešte stále neuznal Karola za kráľa, ba práve naopak v roku zvolil za kráľa jeho protikandidáta. V auguste 1305 Václav III., teraz už ako 16-ročný český kráľ (po smrti svojho otca v júni 1305), prenechal uhorskú korunu Ottovi III., vojvodovi bavorskému z rodu Wittelsbachovcov, ktorý bol vnukom uhorského kráľa Belu IV. Otto Bavorský si prišiel pre svätoštefanskú korunu, ktorú mu nasadil vesprémsky a čanádsky biskup 6. decembra 1305. Ale ani Otto nebol schopný vládnuť a navyše v priebehu roku 1306 sa Karol zmocnil Ostrihomu, Spišského hradu, Zvolena a Budína.
V júni 1307 Otto III. navštívil mocného Ladislava Kána Sedmohradského, ale ten ho uväznil. 10. októbra 1307 Uhorský snem na zhromaždení na Rákošskom poli pri Budapešti ustanovil Karola Róberta kráľom Uhorska, no najmocnejší šľachtici Matúš Čák, Aba Omodej a Kőszegiovci sa snemu nezúčastnili. Ku koncu roka prepustil Ladislav Kán Otta III., ktorý opustil krajinu ale Ladislav odmietal vydať Karolovi uhorskú korunu. Po sneme bola potvrdená teória o nedotknuteľnosti kráľa a biskup vyzval Ladislava Kána, aby vydal uhorskú korunu, ten však výzvu odmietol. náhľad|Karol I. Robert ako kráľ v [[Kronika Jána z Turca|Kronike Jána z Turca.]]
Súboje so šľachtou (1308 – 1323)
Po Ottovom úteku už nezostal nikto, kto by Karolovi mohol konkurovať pri voľbe na trón. Situácia bola ale taká, že väčšinu krajiny ovládala svojvoľná šľachta a dokonca aj Karolovi údajní stúpenci ignorovali jeho privilégiá (súdili a trestali, vydávali peniaze, vyberali dane a udržiavali vlastnú armádu ). Jeho pozíciu upevnil pápež Klement V., keď vyslal v júni 1308 svojho legáta, kardinála Gentile da Montefiore, aby presvedčil Matúša Čáka uznať zvrchovanosť Karola ako kráľa. Ich stretnutie sa uskutočnilo v kláštore Kékes v Pilišských vrchoch (maďarsky dnes Pilisszentlászló) neďaleko Vyšehradu. Dopadlo úspešne, pretože 27. novembra 1308 bol Matúš Čák prítomný na sneme v Budíne, kde bol Karol vyhlásený za uhorského kráľa. Pápežský legát dal korunovať Karola novou korunou arcibiskupom Tomášom z Ostrihomu 15. júna 1309. Konečne pod hrozbami pápežského legáta Ladislav Kán vydal korunu a Karol bol, už tretí raz, korunovaný svätoštefanskou korunou 27. augusta 1310 znova arcibiskupom z Ostrihomu v Stoličnom Belehrade za účasti snemu.
V lete 1311 Matúš Čák začal obliehať Karolovo hlavné mesto Budín, ten však útok odrazil. Krátko potom obyvatelia Košíc zavraždili Omodeja Abu, jedného z hlavných stúpencov Karolovej vlády, ale Karol sa postavil proti jeho synom. Následkom toho sa jeho synovia spojili s Matúšom Čákom. V máji 1312 sa Karol rozhodol obliehať Šarišský hrad, ale jeho útok bol odrazený a sám bol nútený vydať sa na ústup. Potom spojené vojská Omodejovcov a Čáka pochodovali na Košice, ale tam v krvavej bitke pri Rozhanovciach (12. jún 1312) utrpeli Omodejovci porážku, keď Matúšove vojská nestihli prísť včas na pomoc. Po víťazstve zabral Karol sídla Omodejových synov v krajoch Abov, Turňa, Šariš.
V roku 1314 vzal Devínsky hrad z nadvlády Rakúska, čerpal pritom z vnútorných sporov Svätej rímskej ríše. V prvej polovici roku 1315 zabral Vyšehrad, ktorý mal v moci Matúš Čák. V tom čase si vzal za ženu Máriu Piastovskú, dcéru bytomského vojvodu.
V priebehu mája 1316 Karol bojoval proti rodine pánov z Kyseku (Kőszegiovci). Zároveň niektorí magnáti vo východnej časti krajiny, vedení Kopaszom Borsom, sa proti nemu vzbúrili a uhorskú korunu ponúkli haličskému kráľovi Andrejovi, ktorý bol tiež potomkom kráľa Belu IV. Ich vojská však Karol porazil a obsadil ich hrady v Bihárskej, Solnockej, Boršodskej a Klužskej župe. V máji 1317 jeho vojská tiež potlačili vzburu synov Omodeja Abu, dobili Nevytský hrad a obsadili blízky Užhorod. Potom vojská obrátil proti Matúšovi Čákovi a dobyl 3. novembra 1317 Komárno. Karol dobyl aj sídlo Kopasza Borsu hrad Adrián (maď. Adorján  v Rumunsku v blízkosti súčasných maďarských a ukrajinských hraníc). V týchto bojoch stál po jeho boku aj rodák zo Zvolena magister Donč neskorší župan Zvolenskej stolice a správca  Komárna.
Karol zvýšil náklady na vojsko, financie pritom čerpal z konfiškácie cirkevného majetku. V roku 1318 dobyl a obsadil dŕžavy synov už zosnulého Ladislava Kána v Sedmohradsku (Transylvánii).
náhľad|Pečať Karola I. Róberta
Po smrti svojej prvej manželky sa oženil ovdovený Karol s Beatrix Luxemburskou, dcérou rímskeho cisára Henricha VII. Luxemburského a sestrou českého kráľa Jána I. v Čechách, pravdepodobne v roku 1318. V lete roku 1319 viedol svoje vojská proti srbskému kráľovi Štefanovi Urošovi II. Milutinovi, ktorý zabral južnú oblasť kráľovstva, a srbskému vojsku uštedril pri Mačve porážku. Po tomto víťazstve obsadil Belehrad. V tom čase začal reorganizovať finančnú základňu kráľovskej moci vyhlásením, že jedine kráľ je oprávnený otvoriť nové colnice v kráľovstve.
Jeho druhá žena Beatrix a jej jediné dieťa zomreli pri pôrode 11. októbra 1319. Karol ovdovel už po druhý raz a jeho treťou ženou sa stala Alžbeta Poľská, dcéra poľského kráľa Vladislava I. 6. júla 1320.
Smrť Matúša Čáka 21. marca 1321, najmocnejšieho šľachtica a vzdorovateľa Karolovej moci, znamenala rozpad jeho provincií a Karolovo vojsko mohlo do konca roka nadobudnúť všetky pevnosti zosnulého baróna. V januári 1322 sa vzbúrili mestá v Dalmácii  Šibenik a Trogir proti vláde bána Mladena Šubiča, ktorého otec Pavol Šubić patril medzi prvých priaznivcov Karola Róberta. Viacero chorvátskych šľachticov (vrátane jeho brata Pavla II. Šubiča) sa tiež obrátilo proti Mladenovi a ich koalícia ho porazila v bitke pri Bliske (v súčasnosti Blizna Donja, sídlo medzi Trogirom a Klis). Karol túto situáciu plne využil, vtiahol do Dalmácie a bána Mladena Subiča uväznil, čím posilnil svoj vplyv v Dalmácii a Chorvátsku.
Bratislavu dostala ako veno manželka jeho predchodcu Ondreja III., nemecká princezná Agneša Habsburská. Po prevzatí vlády, smrti Ondreja (1301) a odchode Agneše do Rakúska (1308) si Karol nárokoval aj Bratislavu, ktorú spravoval rakúsky vojvodca Rudolf po celé desaťročia. Už v roku 1312 Karol získal mesto, v roku 1314 Devínsky hrad a Bratislavu aj s okolím mal pod kontrolou od roku 1322 alebo1323 výmenou za podporu, ktorú poskytol rakúskym vojvodom v boji proti cisárovi Ľudovítovi IV.
Konsolidácia moci a reformy (1323 – 1330)
náhľad|vpravo|Zobrazenie Karola I. Róberta v [[Obrázková kronika|Obrázkovej kronike s erbom Uhorska s kvetmi ľalie (Anjou)]]
Ako vyplýva z charty, ktorú vydal v roku 1323 dosiahol "úplné ovládnutie" svojho kráľovstva. V rovnakom roku sa rozhodol presťahovať svoj kráľovský dvor a uhorské korunovačné klenoty z Temešváru, kde sídlil 8 rokov, do Vyšehradu (ako centra svojej ríše) ale aj preto, že Budín mu nedovolil usadiť sa v arpádovskom sídle.
Karol zaviedol mnohé významné politické i ekonomické reformy. V roku 1323 sa vzdal kráľovskej výsady oslabenia meny a zaviedol nové dane (lucrum camaræ) s cieľom zabezpečiť kráľovstvu trvalé príjmy. V roku 1323 vykonal peňažnú reformu, keď namiesto znehodnotenej denár ovej meny zaviedol zlatú a v roku 1325 striebornú menu. V roku 1327 zrušil svoj monopol na ťažbu drahých kovov a namiesto neho zaviedol urburu (banské podniky platili podielom z ťažby ale majitelia si mohli ponechať náleziská. ). Floriny alebo florény, razené od roku 1328 v novozaloženej mincovni v Kremnici, sa čoskoro stali medzinárodným platobným prostriedkom v celej Európe. Zlatý florén (alebo dukát) mal hmotnosť 3,558 g.
Zaviedol takzvaný čestný systém (latinsky pro honore tenent): namiesto jednorázových doživotných veľkých odmien (léno) dostávali verní služobníci "čestný úrad" a tým sa stali držiteľmi kráľovského majetku (vrátane hradov) v okresoch a zástupcami kráľa. Tieto úrady ale neboli pridelené na večnosť, ale len počas služby kráľovi a kráľ im ich mohol kedykoľvek odobrať, čo posilňovalo Karolovu moc. Počas jeho vlády vznikol v Uhorsku rytiersky stav (rytieri kráľovského dvora - rytieri, familiári, panoši, pážatá), ktorý ďalej rozširoval jeho syn Ľudovít.
Napríklad Viliam Druget v roku 1327 zdedil majetky po svojom strýkovi Filipovi I. Drugetovi, ktorý prišiel do Uhorska spolu s Karolom a významne mu pomohol v bitke pri Rozhanovciach v roku 1312, čím ovládol majetky Omodejovcov. Viliama Drugeta ustanovil Karol v 1328 za župana Šarišskej župy a o dva roky neskôr aj Spišskej a Abovskej a v roku 1334 ho povýšil na palatína.
Aktívna zahraničná politika (1330 – 1339)
Karolova zahraničná politika bola založená prevažne na spojenectvách, taktiež sa ale snažil posilniť svoju moc nad krajinami, ktoré uznali jeho nadvládu.
V roku 1331 s 8 - 10 tisícovým vojskom v sprievode s Viliamom Drugetom vtiahol do Poľska.
V roku 1324 viedol svoje armády proti Basarabovi I., ktorý obsadil Severinský Banát, patriaci kráľovstvu, a porazil ho. Basarab musel platil kráľovi tribúty. (Neskôr však vyhranou bitkou v roku 1330 si Basarab zabezpečil nezávislosť od Uhorska a založil tak Valašské kniežatstvo – pozri nižšie Úpadok južnej hranice.)
Najväčším úspechom Karola Roberta bola spojená obrana s Poľskom a Českom proti Habsburgovcom. V novembri roku 1335 usporiadal vo svojom sídle Vyšehradský kongres. Okrem poľského (Kazimír III. Veľký) a českého (Ján Luxemburský) kráľa boli hosťami viaceré poľské, sliezske a nemecké kniežatá, ako aj zástupcovia Rádu nemeckých rytierov. Takmer štyri týždne si užili nádherné pohostenie, ale hlavne dosiahli značné diplomatické zblíženie. Poľsko a Česko ukončili spor o pohraničné oblasti a uzavreli mier. Po tomto kongrese nastalo najveľkolepejšie obdobie všetkých troch kráľovstiev a vnútorný hospodársky rozmach. Okrem toho sa dohodli na spoločnom postupe proti cisárovi Ľudovítovi IV. a jeho vtedajšiemu spojencovi Albertovi rakúskemu. Po bojoch v roku 1336, do ktorých sa Karol zapojil v Marcheggu, dosiahli Karolovi spojenci podpísaním dohody s Albertom a Ottom rakúskymi 11 septembra 1337, to čo potrebovali – donútil rody Babonić a Kőszegi aby sa vzdali a odovzdali im svoje pevnosti pozdĺž hraníc výmenou za vzdialenejšie hrady.
Karol túžil po zjednotení Neapolského kráľovstva a Uhorska pod vládou svojho najstaršieho syna Ľudovíta I., ale tieto plány boli zmarené Benátkami aj pápežom, ktorí sa obávali, že Uhorsko sa stane dominantnou mocnosťou Jadranského mora. Ako náhrada za tento neúspech sa javila dohoda so spojencom a švagrom Kazimírom III. Poľským. Bezdetný Kazimír mal prenechať po svojej smrti poľský trón Ľudovítovi I. Nakoniec bola aj jeho mladšiemu synovi Ondrejovi, vojvodovi kalábrijskému, prisľúbená neapolská koruna.
Záver vlády (1339 – 1342)
Karol zaviazal Kőszegiovcov, aby sa vzdal svojich posledných pevností pozdĺž západných hraníc kráľovstva v roku 1339 alebo 1340. Rozdelil veľkú Zvolenskú župu, ktorej dominoval silný miestny pán Donč (zakladateľ šľachtického rod Balaša/Balašovci), do troch menších častí v roku 1340 a v nasledujúcom roku donútil Donča aby sa vzdal svojich dvoch pevností výmenou za iné. V rovnakom čase srbský panovník Štefan Uroš IV. Dušan napadol Sirmium (Sremska Mitrovica) a obsadil Belehrad.
Úpadok južnej hranice (od roku 1330)
Arpádovci úspešne obkolesili celé svoje južné pohraničie šiestimi vojenskými kolónami – banátmi (Dalmácia, Slavónia, Bosna, Chorvátsko, Mačva, Olténsko a Severin), ktoré zahŕňali zhruba Malé Valašsko (juhozápadná časť dnešného Rumunska - Olténsko) a severnú časť dnešného Bulharska, Srbsko a Bosnu. Tieto územia prerozdelil bánom a v jednotlivých regiónoch získaval podporu obyvateľstva, aby tak posilnili svoju moc. Aj keď sa snažil rozšíriť uhorské kráľovstvo až po Čierne more, nepriaznivé okolnosti mali za následok obrat starých banátov na násilné separatistické protiuhorské kniežatstvá. Dominantná viera v danej oblasti bola gréckokatolícka a konverzia ku katolicizmu podnietila vzburu. Súboj o moc medzi ortodoxnými Srbmi, bulharskými cármi a novovzniknutým Malým Valašskom len posilnili povstanie.
Západné Valašsko bolo považované za časť Severinského banátu. Keď tamojší valašský vládca Basarab I. prejavil známky neposlušnosti Karol pritiahol aj s vojskom, ale po dobytí zopár miest bol nútený k ústupu následkom nedostatku zásob. Počas jeho návratu 9. novembra 1330 sa uhorská armáda stratila v horskom teréne tejto oblasti. Uhorsko a Valašsko podpísali mier a Basarab prisľúbil Karolovi, že mu ukáže cestu. Basarab ich však nalákal do pasce a v bitke pri Posade (poloha: ) ich 12. novembra prepadol zo zálohy. Po katastrofálnej porážke, Karol z bojiska unikol len vďaka ľsti. Vymenil si s Deziderom z Héderváru zbroj. Toho Valasi v domnienke, že ide o kráľa, chladnokrvne dorúbali. Tento incident znamenal počiatok existencie Valašska ako nezávislého vojvodstva.
Bez Karolovho vedomia Ottomanskí Turci úspešne získali Malú Áziu pod nadvládu sultána Osmana I. a Orchana I. Chystali sa na inváziu do juhovýchodnej Európy. Zvrchovanosť juhovýchodu však mala väčšie starosti so zabezpečovaním vlastných režimov a panstiev než s koordinovanou obranou. To napomohlo Turkom rozšíriť svoju vládu v oblasti.
Trasa pútnikov do Santiago de Compostela
Trasa pútnikov do Santiago de Compostela  alebo Cesta svätého Jakuba je názov púte vedúcej ku katedrále v Santiagu de Compostela v španielskej Galícii.
Karol I. (Uhorsko)
Smrť (1342)
Karol Róbert zomrel 16. júla 1342. Po mesiaci bol pochovaný vedľa vysokého oltára v bazilike Székesfehérváre na starobylom pohrebisku Arpádovskej dynastie.
Trasa pútnikov do Santiago de Compostela
Dejiny
Prvá doložená púť do Compostely je z roku 951, kedy ju vykonal biskup z Le Puy. Pozdĺž cesty boli postupne zriaďované kostoly a kláštory so svätými relikviami.
Karol I. (Uhorsko)
Rodina
Bol jediným synom Karola I. Martela z Anjou a Klementíny Habsburskej. Z otcovej strany bol potomkom kapetovskej dynastie z Anjou, z matkinej potomok Habsbugovcov. Jeho starý otec Karol II. (Neapolský) mal za ženu Máriu Uhorskú, ktorá bola dcérou uhorského kráľa Štefana V., čo bol Arpádovec.
Trasa pútnikov do Santiago de Compostela
Dejiny
Prvý manuál pre pútnikov pochádza už z 12. storočia, kedy ho pravdepodobne spísal Aymeric Picaud, pápežov sekretár, pod názvom Liber Sancti Jacobi. Rukopis obsahuje kázania, správy o zázrakoch a liturgické texty spojené s osobou svätého Jakuba. Ďalej je tu tiež popis trasy, umelecké diela, ktoré je možné po ceste vidieť a zvyky miestnych obyvateľov.
Súčasné pútnictvo
Záujem o svätojakubskú púť začal prudko vzrastať koncom 80. rokov 20. storočia, k čomu prispel i fakt, že v roku 1993 bola svätojakubská cesta zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO. thumb|Niekoľko typov označenia Svätojakubskej cesty
Stredná odborná škola podnikania
Stredná odborná škola podnikania môže byť:
Ortodoxná synagóga v Prešove
Ortodoxná synagóga v Prešove sa nachádza v jednej z bočných uličiek v historickom centre mesta, na Okružnej ulici. Do užívania bola slávnostne uvedená na sviatok Jom kipur roku 1898. Synagóga je postavená v maurskom štýle s umelecky cenným interiérom aj exteriérom. Synagóga je súčasťou suburbia vzácnych židovských komunálnych inštitúcií skladajúci sa z modlitebne, chéderu – židovskej školy, rabinátu a rituálneho bitúnku, ktorý vybudovala Ortodoxná obec v priestore za mestskými hradbami. Komplex stavieb je Národnou kultúrnou pamiatkou registrovaný v ÚZPF pod č. 3350.
Interiér
Aron ha-kodeš, alebo Archa slúžiaca na uloženie Tóry, pochádza od košického sochára Bacsóa, nástenné maľby od maliara Grazla. Bohato zdobené interiéry so zachovaným inventárom sú jednými z najatraktívnejších židovských pamiatok na Slovensku.
Snaha o prevezenie Synagógy
V roku 1989 prejavila americká organizácia Pacific Jewish Center so sídlom v Los Angeles záujem previezť interiér synagógy do USA. Napriek podpore niektorých straníckych činiteľov sa plán nezrealizoval a to predovšetkým vďaka odporu členov židovskej obce v Prešove, ale aj v dôsledku zmeny spoločenskej situácie.
Múzeum
Prvé Židovské múzeum v Prešove, ktoré bolo zároveň jedným z prvých na Slovensku bolo sprístupnené v roku 1931 v budove Kumštu. O jeho založenie sa zaslúžili najmä predseda geologickej obce Ing. Eugen Bárkány a dr. Teodor Austerlitz, syn slávneho prešovského rabína. Počas vojny bola zastavená jeho činnosť. Nakoľko nebol po vojne záujem o obnovenie jeho činnosti Ing. Bárkány sprostredkoval prenesenie zbierky do Štátneho židovského múzea v Prahe. Tam sa nachádzali až do rozpadu Česko-Slovenska.
V roku 1993 boli vrátené a 25. novembra bola časť zbierky sprístupnená verejnosti ako Stála expozícia Bárkányho zbierka judaík inštalovaná v prešovskej ortodoxnej synagóge. Zbierka je umiestnená na poschodí - ženskej galérii. Zbierka je v správe Múzea židovskej kultúry, ktoré je súčasťou Slovenského národného múzea.
4663 1984 SM1
4663 1984 SM1 je planétka s priemerom, ktorú objavil Antonín Mrkos 27. septembra 1984.
Medzinárodná bejzbalová federácia
Medzinárodná bejzbalová federácia (skr. IBAF – International Baseball Federation) je medzinárodná športová organizácia združujúca 118 národných bejzbalových zväzov na celom svete, sídliaca v Lausanne, vo Švajčiarsku. Na jej čele v súčasnosti stojí Talian Riccardo Fraccari. IBAF je riadnym členom MOV a takisto aj SportAccord (býv. GAISF).