cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slovenská literatúra
Socialistický realizmus
Ladislav Mňačko (19191994) bol spisovateľ a novinár pôvodom z proletárskeho prostredia Banskej Bystrice. V 40. a 50. rokoch sa aktivizoval v radoch socialistických realistov po druhej svetovej vojne, až v 1963 mu vyšli Oneskorené reportáže, v ktorých opisoval vykonštruované procesy v 50. rokoch a ktoré dokázali otvoriť oči novým nastupujúcim generáciám. Napísal aj ďalšie knihy svojim myšlienkovým dosahom rozhodujúce pre profil vzbúrenca proti režimu: v 1968 publikoval Ako chutí moc, románový pamflet o hypnotizujúcej moci totalitného režimu, v 1972 Súdruh Münchhausen”, satirický román v orwellovskom štýle a groteskné rozprávanie o povojnových dejinách KSČ. V románe sa prezentujú postavy zo skutočnej politiky s pozmenenými menami (Husár – Gustáv Husák, Gotles – Klement Gottwald...). Mňačko sa po okupácii a úteku do Rakúska pustil do písania kritických diel voči komunizmu, v slovenskom aj nemeckom jazyku. Medzi tieto premeny v jeho tvorbe patrí aj politická esej Siedma noc”, publikovaná v 1968. V eseji navodil atmosféru posledného augustového týždňa po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy, v ktorej opisuje politické súvislosti aj spoločenskú situáciu z vlastného pohľadu novinára.
Alfonz Bednár (19141989) prozaik, scenárista, dramaturg a prekladateľ, začal tvoriť po roku 1945, kedy zároveň pracoval na Povereníctve informácií. Oceňovaný je jeho prvý román Sklený vrch, 1954 a veľmi úspešný film podľa jeho scenára Slnko v sieti, podľa ktorého je pomenovaná slovenská filmová cena. Bednárov prínos do literatúry spočíva v neschematickom prístupe k tvorbe prózy a scenárov. „Jeho tvorivý postup pozostával z prvkov sujet s tajomstvom, striedanie niekoľkých časových rovín, intímna denníková forma záznamov, vynikajúce rozprávačstvo a suverénne ovládanie rozmanitých rozprávačských techník a postupov modernej, najmä anglosaskej prózy“. Novátorstvo mu vynieslo cenzorské zásahy a negatívne reakcie socialistických kritikov.
Rudolf Jašík (19191960) prozaik, básnik a publicista, tvoriť začal po roku 1945. Jeho témami bola vojna, povstanie, cestovanie a spoznávanie iných kultúr. Vo svojich krátkych prózach použil metódu naturizmu, v románoch zase postupy moderného európskeho románu. Významné sú román ''Námestie sv. Alžbety a scenáre k trilógii Mŕtvi nespievajú''. Po sebe zanechal aj tri zbierky nadrealistickej poézie v rukopise Ypsilon, Dve rieky, Moje mesto. Viacero jeho diel zostalo nedokončených.
Generácia 56
Generácia 56 bola skupina autorov, hlavne prozaikov, ktorí publikovali svoje diela v časopise Mladá tvorba. Bol to iný druh literatúry, než sa vyžadoval politickou elitou tej doby. Kánon socialistického realizmu odmietli a písali realistickú prózu sústredenú na sociálne, rodinné a intímne vzťahy, používali modernú slovenčinu, realistický štýl. K týmto autorom patrili Ján Johanides, Jozef Kot, Vincent Šikula, Dušan Kužel, Pavel Vilikovský, Peter Jaroš, Ján Lenčo, Ján Beňo, Rudolf Sloboda a autori, ktorí publikovali začiatkom 60. rokov: Anton Hykisch, Marína Čeretková-Gállová, Peter Balgha a Jaroslava Blažková.
==Exilová literatúra 19391990 == V histórii slovenskej literatúry sa často vyskytujú autori donútení k exilu, nielen jednotlivci, ale aj celé emigračné vlny. Od čias, keď vyhnali sv. Cyrila a Metoda a ich učeníkov, sa tieto objavujú opakovane. V uhorskom baroku pod tlakom rekatolizácie boli donútení odísť mnohí barokoví protestantskí autori, napríklad Ján Simonides, Tobiáš Masník, Daniel Krman, Eliáš Ladiver, Juraj Láni, Izák Caban či Daniel Sinapius-Horčička. V období romantizmu emigrovali zo Slovenska štúrovci Michal Miloslav Hodža, Jozef Miloslav Hurban. V 20. storočí sa striedali viaceré exilové vlny. Tvorivé osobnosti slovenskej literatúry sa rozišli do 26 krajín sveta a skoro všetkých kontinentov.
Brzotínske skaly
Brzotínske skaly sú národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-NP Slovenský kras.
Slovenská literatúra
Generácia 56
V období 19391945, kedy vznikla Slovenská republika odišli z vlasti viacerí židovskí autori, napríklad Gejza Vámoš do Číny a Brazílie. Časť tejto protihitlerovsky orientovanej generácie autorov píšucich slovensky sa vrátila po páde Tisovho režimu späť - Jozef Slávik-Neresnický, Teo Herkeľ Florin, iní zotrvali v exile, napríklad Gejza Vámoš, Štefan Osuský, Klement Šimončič, Peter a Jozef Prídavkovci.
Medzi rokmi 1945 - 1950 emigrovala temer celá tvorivá skupina Katolíckej moderny a jednotlivci slovenskej moderny do viacerých krajín. Po roku 1948 odišla vlna emigrácie z dôvodu ideologicko-politického, medzi ktorými boli hlavne politici z Demokratickej strany. V tomto období sa stala centrom literárneho života Argentína.
V dekáde rokov 19501960 v Clevelande v USA bol v 1950 založený Slovenský ústav a revue kultúry Most v 1954. Táto dekáda znamenala aj ďalší únik tých slovenských autorov z vlasti, ktorí si uvedomili definitívny koniec nádejí na demokraciu v Československu.
Brzotínske skaly
Nachádzajú sa v katastrálnom území obcí Brzotín a Slavec v okrese Rožňava v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1984 na rozlohe 433,78 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: Komplex prirodzenej skalnej, lesostepnej, lesnej a sutinovej fauny a flóry Slovenského krasu so zastúpením zriedkavých endemických a reliktných spoločenstiev a taxónov na vedecko-výskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Slovenská literatúra
Generácia 56
Dôležitým organizátorom kultúrneho života v Argentíne sa stal Rudolf Dilong, ktorý pokračoval aj v tvorbe poézie. Po príchode v 1948 vydal zbierky Balady, Listy z emigrácie, Diaľky bez domova a viaceré ďalšie. Písal aj lyrizovanú prózu: Bez matky, Cesty vyhnanca, Agónia veku. Dilong sa v roku 1965 presťahoval do USAPittsburghu, kde sa začala kumulovať slovenská literárna emigrácia, aby tam vytvorila nové kultúrne centrum Slovákov.
Spomedzi dlhého zástupu básnikov, publicistov a prekladateľov v americkom exile spomeňme Andreja Žarnova, ktorý po odchode z Československa a na ceste do USA vydal v Taliansku svoju jedinú exilovú knihu poézie Presievač piesku.
V Taliansku, Južnej Amerike a Kanade publikoval Gorazd Zvonický, člen veľkej skupiny katolíckej moderny. Prvú zbierku básní v exile vydal v Buenos Aires pod názvom S ukazovákom na mraku v 1958. Zvonický napísal a vydal v Ríme básne, eseje a preklady. V roku 1968 mu vyšla zbierka Len črepy...Výkriky pri invázii. Táto kniha bola aj preložená do taliančiny ako Soltanto rovine... Esclamazioni durante l´ ivasione. Početnejšie diela vytvoril v talianskom exile Eugen Vesnin, vlastným menom Ignác Zelenka. Už počas štúdií na Pápežskej gregoriánskej univerzite v Ríme publikoval časopisecky poéziu v štýle katolíckej moderny. Po vojnovom odmlčaní začal publikovať v 60. rokoch v Buenos Aires. Jeho prvá zbierka poézie Zo zátišia mimóz z roku 1965 mala širší čitateľský úspech, a bola preložená aj do taliančinyL´oasi delle mimose v 1967, v preklade profesora Leo Magnina. Vesnin pokračoval vo vydávaní série zbierok poézie Z temena mojich hôr, Cesta na Ponzu, Ja nie som potomok zlatokopov, Aj v etruských záhradách, Ó more, ó more, Prehŕňajúc svoj rímsky náčrtník, Tam, kde kvitnú eukalypty a iné. Poézia je lyrická, s romantickými opismi a inšpiráciami prírody. Úspešná zbierka je Kytica nezábudok, ktorá je považovaná za najpôsobivejšiu lyriku v jeho diele. Do Nemecka odišli Roman Bednár - prozaik a cestovateľ, ktorý sa zaoberal tvorbou literatúry faktu, poézie a prózy, Imrich Kružliak - básnik, esejista, prekladateľ a Leopold Lahola - dramatik, prozaik, básnik, ktorý vydal v exile drámy Škvrny na Slnku v 1955 a Inferno v 1960. V roku 1968 mu vyšla zbierka poviedok Posledná vec. Čo sa týka poézie, Lahola tvoril nadrealistické básne, napríklad Ako jed škorpióna v 1995. Posledným Laholovým dielom bola experimentálna filmová snímka Sladký čas Kalimagdory, ktorej premiéry sa nedožil. Do Nemecka emigroval v roku 1949.
Vo Švajčiarsku tvorila a tvorí prevažne nemecky stále Irena Brežná - prozaička, prekladateľka, autorka detskej literatúry, ktorá je súčasťou emigračnej vlny v 1968. Tamtiež sa usadil prozaik Dušan Šimko, ktorý vyštudoval univerzitu v Bazileji. V emigrácii vydal zbierku poviedok Maratón Juana Zabalu v Londýne, slovensky vyšla v 1991 a cestopisnú novelu Japonský diván, tiež v českom jazyku. V Česku publikoval historický román Eszterházyho lokaj v roku 2000 v českom jazyku. Gubbio s podtitulom Kniha udavačov (2009) je sonda do problému udavačstva, ktoré Šimko analyzuje noeticky - z viacerých pohľadov.
Až do vzdialenej Austrálie zamieril Pavol Hrtus Jurina, prozaik, ktorý upozornil na seba ešte na Slovensku svojim rozprávačským talentom, lyrickým cítením a témou rodných Kysúc v prózach Preťaté ohnivá, Kameň na kameni. Do exilu odišiel v 1948 a ďalšie diela vydával v Austrálii: Dávno a potom v 1969, Daň z krvi 1972, Jazvy v 1979, My vrchári v 1979, Šľapaje v 1982, Návrat na výšiny v 1991 a iné. Hrtús Jurina tvoril lyrizovanú prózu kontinuálne od čias na Slovensku na tému života a prírody na Kysuciach.
V Rakúsku od roku 1951 tvorila Zdenka Beckerová, ktorá si vo svojich prózach volila tému emigrácie pred 1989, napríklad Za vrchom vrch v 1995, román V zatmení mesiaca v roku 1999 a prekladala do nemčiny diela slovenských autoriek a poéziu slovenských básnikov (Míla Haugová, J. Kákošová). Pravidelne publikuje svoje diela v nemeckom jazyku.
==Postmoderna == Prvé dotyky postmoderny so slovenskou literatúrou nachádzame v 60. rokoch 20.stor. v dielach Pavla Hrúza Dokumenty o výhľadoch (1966) a Okultizmus (1968) obsahujúcich typické postmodernistické umelecké postupy ako sú intertextualita, , ironický postoj narátora, pluralita hlasov, eklekticizmus jazykov a štýlov, prelínanie popkultúry a elitnej kultúry, nostalgia, fragmentarizácia textu, hra so slovom. V diele Pavla Vilikovského Citová výchova v marci (1965) sú vložené implicitné citácie v poviedkach a parodovanie citovosti, ktoré sa vyskytujú aj v textoch Eskalácia citu, 1989; Slovenský Casanova, 1991 (napísal so spoluautorom Lajosom Grendelom) a Krutý strojvodca (1996). Tieto spomenuté umelecké postupy vedú k dekonštrukcii mýtu protagonistu príbehu pochádzajúceho z proletariátu, ktorý býval stvárňovaný v literatúre socialistického realizmu. Čiastkovo sa postmodernizmus objavil aj v debute Dušana Mitanu Psie dni (1970). Postmoderna sa však nerozvíjala ďalej kvôli politicko-ideologickým prekážkam.
Po roku 1989 s nástupom slobody slova začali publikovať svoje postmodernistické diela opäť Dušan Mitana a Dušan Dušek. Posledným postmoderným prozaickým dielom Dušana Dušeka  je zbierka Ponožky pred odletom z roku 2015, pre ktorú je charakteristický postmodernistický znak vrstvenia žánrov v jednom texte, teda intertextualita. Inými umeleckými metódami týchto dvoch autorov sú metatextualita - (text v texte) a hypertextualita - (prepisovanie základného diela pomocou princípov travestie, a pastišu , , ,.
K postmodernistom možno priradiť okrem Mitanu a Dušeka Rudolfa Slobodu, Martina Bútoru, Jána Johanidesa, Pavla Vilikovského a Dominika Tatarku (Písačky, Navrávačky). V ich prózach sa vyskytuje vo fiktívnych príbehoch zmiešaná reč autora a priama reč postáv príbehu, citácie z iných textov, polopriama reč a nevlastná priama reč. Slovenskí postmodernisti využívajú okrem parodizácie žánru, napríklad Peter Pišťanek v románe Rivers of Babylon, mýtus ako rozprávačskú konštrukciu, napríklad dramatik Karol Horák a subverziu rétorizmu (zosmiešňovanie), napríklad Eman Erdélyi a Marek Vadas v románe Univerzita, 1997, alebo Peter Maczovszky v texte Cvičná pitva (1997).
Dráma sa v období slovenskej postmoderny prebudila v roku 1987/88 inscenovaním absurdnej hry Karola Horáka Cesta na Novej Scéne a  ďalšej vlastnej hry Medzivojnový muž v Martinskom divadle. V 1989 vydal Dušan Mitana hru Koniec hry. V sezóne 1986/87 inscenovali hru Petra Karvaša Súkromná oslava a jeho viaceré hry Nultá hodina v Martine, Zadný vchod vo Zvolene a Vlastenci z mesta YO v Poetickom súbore Novej Scény.
==Slovenská literatúra po 1989  == Po politickom prevrate nazvanom Nežná revolúcia nastali zmeny v systéme literárnych inštitúcií, vydavateľstvá sa privatizovali a vznikali nové. Autori získali slobodu slova a teda aj tvorby. V 90. rokoch končili s tvorbou autori, ktorých hlavná časť kariéry patrila do predrevolučného diania. Boli to napríklad Vojtech Mihálik, Ivan Kupec, Ivan Mojík, Ján Ondruš člen Trnavskej skupiny, poetka Lýdia Vadkerti-Gavorníková, básnik Vojtech Kondrót, Miroslav Válek a predčasne odišiel aj Jozef Urban. Publikovať mohli opäť po dištancoch udelených komunistickou mocou Osamelí bežci, básnici Katolíckej moderny, členovia Trnavskej skupiny a niekoľkí slovenskí disidenti Zlata Solivajsová, Albert Marenčin, Ivan Kupec, Ivan Kadlečík, Oleg Pastier. Po roku 1989 je možné určiť päť literárnych prúdov, z ktorých sa však výrazné tvorivé osobnosti snažili uvoľniť a tvoriť v individualistických rámcoch. Tieto prúdy sa definujú ako: Z týchto prúdov sa vyvinula na začiatku 90. rokov aj postmoderná literatúra zdôrazňujúca prácu s textom a pohrávanie sa so slovom. V 90. rokoch sa začala postupná premena štruktúry platforiem združujúcich tvorcov. Neskôr nastalo rozdrobovanie až atomizovanie rôznych literárnych asociácií a neformálnych zoskupení.
Próza po roku 1990
Prozaici, ktorí zostali vo vlasti a dištancovali sa od normalizačných metód od roku 1968 až po Nežnú revolúciu a rôznym spôsobom sa buď vyhýbali publikovaniu umeleckej literatúry alebo tvorili iné žánre, napríklad preklady, po roku 1990 začali naplno tvoriť a publikovať svoje odložené diela. Do tejto kategórie patria Ján Johanides, Rudolf Sloboda Pavel Vilikovský, Pavel Hrúz, Dušan Dušek, Dušan Mitana, Alta Vášová, Stanislav Rakús a tiež Lajos Grendel, ktorý robil maďarsko-slovenské preklady. Uvedení spisovatelia sa zaoberali témami života v totalite, slobody jednotlivca, post-totalitného rozpadu hodnôt, analýzou zla v uvedených súvislostiach. Autori používajú pri tom rôzne tvorivé metódy, ako je irónia, paródia a technika brikoláže (brikoláž je ovplyvnená intertextuálnosťou, formovaním významov textu odkazom na iné texty), persifláže a travestie (zosmiešňujúca obmena vážneho literárneho diela, druh paródie).
===Dráma po roku 1989 === Postmoderná dráma na Slovensku začala ožívať opäť už od roku 1987 inscenovaním slovenských autorov ako boli Karol Horák a jeho hry Medzivojnový muž a Cesta. Znova sa začali dávať hry Petra Karvaša, tieto divadelné kusy patria do žánru absurdného divadla, ktoré je súčasťou slovenskej postmoderny.
Kým dráma po roku 1989 prekonávala rekonštrukciu svojich inštitúcií, ktoré sa rušili a znova etablovali, zaznamenala tvorivý útlm vo viacerých svojich disciplínach. V najpriaznivejšej situácii sa ocitli autori divadelných súborov alternatívnych javiskových foriem. Pokračovali Stanislav Štepka, Milan Lasica a Július Satinský, Rudolf Sloboda, Karol Horák, Peter Scherhaufer, Blaho Uhlár a Viliam Klimáček.
Autori, ktorí okrem iných žánrov písali aj drámu boli Peter Karvaš, Peter Kováčik, ktorý uviedol hru Boží vták v 1993 a Svätý z Hlbokého v roku 1998. Zo satirikov bol aktívny Ľubomír Feldek novými scenármi, ktoré boli paródiami na folklór a literárne témy, napríklad Smrť v ružovom o Édith Piaf v 1995, Teta z Prahy, Horor v horárni podľa Hájnikovej ženy. Ponovembrová scéna divadla Astorka Korzo ´90 uviedla úspešné divadelné kusy od Rudolfa Slobodu Armagedon na Grbe v 1993 a Macocha v 1996. Milan Lasica a Július Satinský publikovali v súbornom vydaní všetko, čo odohrali na rôznych scénach. Mikuláš Kočan uviedol hru Húsky, húsky, kam letíte. Milka Zimková uvádzala a vydala monodrámy v Divadle jedného herca.
Najplodnejším autorom v rámci malých javiskových foriem je Viliam Klimáček, dramatik, prozaik a zakladateľ divadla GUnaGU. Prozaik a dramatik Pavol Weiss napísal hry Priateľky a Bajmann Brothers v 2005 s dobovými aktuálnymi témami. Prozaik Michal Hvorecký publikoval hru Plyš podľa svojho rovnomenného románu v postmodernom štýle. Ďalší významnejší autor je Peter Scherhaufer s postmodernou hrou Kemu ce treba?.
Blaho Uhlár začal uvádzať hry v 80. rokoch a pokračoval aj po prevrate v 1989 absurdnými scénickými kusmi Kolaps, IM-PASSE a Dyp inaf, všetky v 1991, Eo ipso v 1994, Komora v 1995, Tváre v 1997, DNO - Óda na McWorld v 1998. Absurdita dobového života je zobrazená metódou nespojitých výjavov, aby tak zobrazil chaos prežívania. Michal Babiak vydal svoje hry v spoločnej publikácii Tri scenáre v 1997.
Rastislav Ballek vo svojom dramatickom diele používal témy z diel iných autorov, aby tak satirizoval Vajanského či polemizoval s Gejzom Vámošom. Ballekove prózy Južná pošta, Pomocník a Agáty boli filmovo spracované. Literárni vedci radia jeho dielo do zlatého fondu slovenskej literatúry.
Dlhodobo tvoriaci dramatici, ktorí vydávali hry aj po prevrate v 1989 sú Osvald Zahradník, Karol Horák, Stanislav Štepka, Jana Bodnárová, Eva Maliti-Fraňová, Andrej Ferko, Miloš Karásek, Silvester Lavrík, Tomáš Horváth, Peter Pavlac, Roman Olekšák a Michal Ditte.
Pleistoanax
Pleistoanax z kráľovskej rodiny Agiovcov bol kráľ  Sparty od roku 459 pred Kr. do roku 409 pred Kr. V rokoch 446 pred Kr. do roku 428 pred Kr. ho zastupoval syn Pausanias. Pleistoanax bol najstarším synom Pausania, slávneho vojvodcu pochádzajúceho z kráľovskej rodiny Agiovcov, ktorý na čele gréckych vojsk porazil v roku 479 pred Kr. perzské vojská v bitke pri Platajách.
Na trón nastúpil v roku 459 pred Kr. V roku 457 pred Kr. viedla Sparta inváziu proti Fokide. Pleistoanax, keďže bol ešte veľmi mladý, nemohol sa postaviť na čelo spartského vojska; zastúpil ho syn jeho strýka Nikoméda Kleombrotos. V roku 445 pred Kr. vpadli Aténčania na čele s Periklom do Eubóje a ako odvetu viedol inváziu Sparťanov do Atiky v tom istom roku už Pleistoanax osobne, ale za poradcu mu efori určili Kleandrida. Sparťania pustošili krajinu okolo Atén, ale Atény sa im nepodarilo dobyť. Po predčasnom stiahnutí svojho vojska z nepriateľského územia boli Pleistoanax spolu Kleandridom vystavení podozreniu, že boli podplatení Periklom. Efori ich na to obvinili z úplatkárstva. Kleandrida odsúdili na smrť a mladého kráľa na vysokú pokutu, ktorú nevedel splatiť a bol preto nútený opustiť Spartu. Pleistoanax žil potom 19 rokov vo vyhnanstve v Arkádii na posvätnom pozemku pri svätyni boha Dia a počas tohto obdobia ho na tróne zastupoval jeho syn Pausanias.
Vzhľadom na pokánia a na podnet z Delfskej veštiarne mu počas peloponézskej vojny v roku 428 pred Kr. efori povolili vstup do Sparty a ujať sa znova vlády. Jeho ďalšie panovanie bolo ale ostro sledované jeho odporcami, ktorí ho podozrievali z toho, že podplatil Pýtiu v delfskej veštiarni. Každý jeho neúspech počas peloponézskej vojny proti Aténam využili proti nemu. Pleistoanax preto použil všetok svoj vplyv na ukončenie vojny a dosiahnutie mieru s Aténami. To sa mu napokon podarilo v roku 421 pred Kr., keď spolu s aténskym štátnikom Nikiom podpísali mierovú zmluvu (tzv. zmluva Nikias). Mierová zmluva mala platiť 50 rokov. Obyvateľstvo a hlavne roľníci ho privítali s nadšením. Mier netrval však dlho už o tri roky Sparťania zaútočili na Argos. Lenže Argos bol demokratický štát a Atény ho nenechali bez pomoci. Na posilnenie spartských vojenských síl bol kráľ Pleistoanax postavený na čelo armády pozostávajúcich zo starých mužov a chlapcov, ktorá mala pomôcť spolukráľovi Agidovi. Po príchode zistil, že jeho pomoc už nie je potrebná. Spartské vojsko v bitke pri Mantinei zvíťazilo. Pleistoanax sa vrátil do Sparty. Zomrel v roku 409 pred Kr. a jeho nástupcom sa stal jeho syn Pausanias.
Kovboj
náhľad|Kovboj divokého západu na fotografii Johna C. H. Grabilla z roku 1887 náhľad|Kovboji v štáte Texas na juhu USA (2006) Kovboj alebo pôvodne cowboy (z 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 od angl. cow – „krava“ a boy – „chlapec“) je pastier dobytka (spravidla jazdec na koni) na farme (ranči), pričom toto pomenovanie sa vzťahuje najmä na Spojené štáty resp. na prérie v Severnej Amerike. Zatiaľ čo v angličtine vznikol pre ženu vykonávajúcu toto povolanie výraz cowgirl (od angl. cow a girl – „dievča“), v slovenčine sa utvoril výraz kovbojka.
Obraz kovboja sa stal neoddeliteľnou súčasťou americkej kultúry. Vo forme príbehov a piesní prenikol do literárnych a filmových diel westernového žánru, kvôli čomu sa tento výraz hovorovo zaužíval aj ako všeobecné označenie westernového hrdinu, jazdca na koni na divokom západe, bez ohľadu na to, či kovbojské povolanie aj skutočne vykonáva. Kultúra spätá s kovbojstvom sa prejavila tiež vo vzniku športov rodeo a westernové jazdectvo.
Automobilový šport
Automobilový šport alebo automobilizmus    je šport, v ktorom súťažia automobily v rôznych pretekoch. Zahŕňa v sebe množstvo rôznych kategórii, pričom ich spoločným rysom je meranie si síl jazdou v automobile.
História
Motoristické súťaže začali hneď po skonštruovaní prvého úspešného automobilu na benzínový pohon. Prvá zorganizovaná súťaž sa konala dňa 28. apríla 1887 a organizátorom bol Monsieur Fossier. Preteky merali 2 kilometre, pričom začínal v Neuilly Bridge a končil v Bois de Boulogne. Preteky vyhral Georges Bouton s automobilom, ktorý spoločne skonštruoval s Jules-Alberotom de Dionom.
Formulové preteky
right|thumb|Sebastian Vettel [[predbiehanie|predbieha Marka Webbera v pretekoch Formuly 1]]
Najznámejším variantom pretekov jednomiestnych monopostov je Formula 1, v ktorej sa každoročne konajú Majstrovstvá sveta jazdcov a konštruktérov.
Na jednomiestnych monopostoch sú odkryté kolesá a aerodynamické krídla vpredu a vzadu, ktoré vytvárajú prítlak a zlepšujú adhéziu na trati. V Európe a Ázii ja preteky monopostov nazývajú ako „formula“. V Severnej Amerike sú automobily jazdiace v súťaži American Championship Car Racing (v súčasnosti v IndyCar Series a CART) podobné, ale menej sofistikované ako monoposty F1, ktoré však majú viacej technologických obmedzení. Najznámejším pretekmi série je Indianapolis 500.
Výrik lesný
Výrik lesný alebo výrik obyčajný (lat. Otus scops) je malá sova z čeľade sovovité. Hniezdi od severnej Afriky cez Európu, Áziu až po Bajkalské jazero. Severná hranica rozšírenia ide cez Švajčiarsko, Rakúsko, Slovensko, Ukrajinu a Rusko. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov výrik lesný patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá z dôvodu ničenia jeho biotopov, u európskej populácii je trend nejasný.
Opis
Výrik lesný meria 19  –  a váži 75 – 80 g. Obe pohlavia majú rovnaké zafarbenie. Základná farba je buď hrdzavohnedá, so sivým nádychom alebo až sivá. Kostrnky sú tmavohnedé a vytvárajú zvislé čiarky. Na chrbtovej strane tmavšie, na brušnej svetlejšie. Pierka sú priečne pruhované. Mláďatá sú matnejšie.
Automobilový šport
Formulové preteky
Ďalšie hlavné medzinárodné preteky monopostov je Formula 2 (predtým známe ako Formula 3000 a GP2).
Preteky cestovných automobilov
right|thumb|Preteky DTM
Výrik lesný
Výskyt a stav na Slovensku
Na Slovensku je výrik lesný sťahovavý, prilieta na konci apríla. Nie je dostatočne známe jeho rozšírenie. Obýva nížiny a kotliny, okraje lesov a poľnohospodárskej krajiny v pahorkatinách, najmä vo vinohradoch a starých sadoch.
Automobilový šport
Preteky cestovných automobilov
Preteky cestovných automobilov je typ cestných pretekov, v ktorých jazdia pretekárske automobily odvodené z produkčných sériových automobilov.
Výrik lesný
Výskyt a stav na Slovensku
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 40 – 80. Druh je fluktujúci, územie na ktorom sa vyskytuje je stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 V – zraniteľný. V roku 1998 EN – ohrozený. V roku 2001 EN - ohrozený. V roku 2014 VU* D - zraniteľný. Európsky ochranársky status SPEC2 – druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia D – ustupujúci druh.
Automobilový šport
Preteky cestovných automobilov
Medzi hlavné majstrovstvá cestovných automobilov patria V8 Supercars (Austrália), British Touring Car Championship, Deutsche Tourenwagen Masters (DTM) a World Touring Car Championship. European Touring Car Cup je jednodňová súťaž pre cestovné automobily špecifikácie Super 2000.
Výrik lesný
Biotop
Výrik lesný obýva okraje lesov, vinohrady, parky, roztrúsené stromy na pasienkoch.
Hniezdenie
Výrik lesný hniezdi v dutinách a bútľavinách stromov. Najčastejšie dub, osika, topoľ a vŕba, v ovocných stromoch najmä v starých hruškách, jabloniach a orechoch. Dutinu vyhľadáva samica. Na dne dutiny znesie koncom mája, začiatkom júna 2 – 5 (6) bielych vajíčok. Sedí len samica, inkubácia trvá 24 – 25 dní. Obaja rodičia kŕmia mláďatá 3 týždne v hniezde a po opustení hniezda im naďalej nosia potravu.
Automobilový šport
Preteky športových automobilov
right|thumb|Preteky [[FIA GT1 na okruhu Silverstone Circuit v roku 2011]]
Výrik lesný
Potrava
Potravou výrika lesného sú veľké druhy chrobákov, nočné motýle a rovnokrídlovce. Loví aj vtáky a drobné cicavce.
Automobilový šport
Preteky športových automobilov
Športové prototypy, na rozdiel od GT automobilov, nemajú základ v sériových automobiloch. Majú často zakryté kolesá a taktiež zakrytý kokpit a sú postavené predovšetkým na vytrvalostné preteky. Sú oveľa ľahšie, majú väčší prítlak a sú tak aj rýchlejšie v porovnaní s automobilmi GT. Tieto prototypy pretekajú v sériach Le Mans Series, Asian Le Mans Series a American Le Mans Series. Tieto automobily sú označované tiež ako LMP, pričom LMP1 sú výkonnejšie a patria automobilkám a GT2 sú slabšie a patria súkromným tímom.
Výrik lesný
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 4000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021). . Ohrozujú ho moderné poľnohospodárske metódy, používanie pesticídov, strata vhodných biotopov a miestami aj nárast populácie potenciálneho predátora, napríklad sovy obyčajnej Pesticídy a zmeny biotopov ovplyvňujú výskyt jeho koristi, veľkých druhov hmyzu, zmeny metód v poľnohospodárstve vedú k strate bútľavých vysokomenných sprievodných drevín ako miesta hniezdenia.
Automobilový šport
Preteky sériových automobilov
right|thumb|Preteky [[NASCAR Sprint Cup Series na okruhu Dover International Speedway]]
Výrik lesný
Ochrana
Ak sú vhodné lokality s dostatkom potravy a chýbajú bútľaviny, vyvesovaním hniezdnych búdok je možné podporiť hniezdnu populáciu.
Automobilový šport
Preteky sériových automobilov
Najväčšia súťaž pretekov sériových automobilov je NASCAR (National Association for Stock Car Auto Racing). Premiérová séria NASCAR je Sprint Cup Series, pričom jej najpopulárnejšími pretekmi sú Daytona 500, Southern 500, Coca-Cola 600 a Brickyard 400. NASCAR tiež usporadúva niekoľko ďalších sérií, vrátane Nationwide Series a Camping World Truck Series (preteky pick-upov).
Rely
right|thumb|[[Petter Solberg počas Rely Cyprusu 2006]]
Rely je medzinárodný druh automobilového športu, v ktorom je zastúpených najviac národností. Rely zahŕňa dve skupiny homologovaných automobilov; Skupina N a Skupina A. Automobily súťažia na uzavretých verejných cestách alebo na poľných či lesných cestách. Jazdci štartujú v minútovom odstupe na uzavretých rýchlostných skúškach (RS) z bodu A do bodu B. Tu sa elektronicky meria čas príjazdu od pevného štartu do letmého cieľa s presnosťou na jednu stotinu sekundy. Súčet časov zo všetkých meraných úsekov a penalizácia z časových kontrol určujú výsledok. Počas preteku spolujazdec číta jazdcovi nahlas poznámky o aktuálnej etape (s použitím komunikačného systému v helmách).
Vrcholná séria sú Majstrovstvá sveta v rely (WRC), ale mnoho krajín má svoje vlastné národné šampionáty. Medzi najznámejšie rely súťaže patrí Rely Monte Carlo, Rely Argentíny, Rely Fínska a Wales Rally of Great Britain. Ďalším populárnym rely pretekom je Rallye Dakar.
Preteky dragsterov
right|thumb|Dragster kategórie Super Gas/Super Rod right|thumb|Dragstery kategórie Top Fuel
V pretekoch dragsterov sa pokúšajú dvaja jazdci na paralelných tratiach dosiahnuť cieľ v čo najkratšom čase, pričom víťaz postupuje do ďalšieho kola.
Preteky off-roadov
V pretekoch off-roadov je veľa tried špeciálne upravených automobilov, vrátane vozidiel, ktoré pretekajú v rôznych prostrediach mimo ciest. V Severnej Amerike sa takéto preteky nazývajú Baja 1000. V Európe znamená „offroad“ súťaže ako autokros, relykros, kým medzi púštne preteky patria Rallye Dakar, Master Rallye.
Preteky motokár
Modernú motokáru vymyslel výrobca Art Ingels, pre legendárnu firmu Kurtis-Kraft s južnej Kalifornii v roku 1956. Ingels použil malý motor z motorovej píly, ktorý namontoval do jednoduchého rámu z trubiek, ktorý vážil menej ako 45 kilogramov. Ingels a všetci, ktorí riadili túto motokáru, boli prekvapení jej výkonmi. Tento šport sa čoskoro rozrástol v celej južnej Kalifornii a rýchlo sa rozšíril po celom svete. Veľká časť profesionálnych pretekárov začínali pretekmi na motokárach, často vo veľmi mladom veku, ako Michael Schumacher a Fernando Alonso.
Preteky historických automobilov
right|thumb|[[Saab 96 (vľavo) a Volvo Amazon (vpravo)]]
Hošťka
Hošťka je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 418 obyvateľov, z toho 231 mužov a 187 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,9 roka (muži 36,9 roka, ženy 39,2 roka).
Cesta II. triedy 536A (Slovensko)
'''Cesta II. triedy číslo 536A' (II/536A'') je cesta II. triedy na Slovensku v Košickom kraji, v okrese Spišská Nová Ves. Jej celková dĺžka je 546 metrov a vytvára spojku medzi mimoúrovňovou križovatkou na II/536 západne od Spišskej Novej Vsi a cestou III/3244, ktorá vedie do centra mesta.
Cernay-lès-Reims
Cernay-lès-Reims je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pleven (mesto)
Obyvateľstvo
V roku 2007 malo približne 137 000 obyvateľov, z čoho bolo 94 % Bulharov.
Dejiny
Mimo Bulharsko je Pleven známy vďaka obliehaniu Plevna v roku 1877, významnému vojenskému stretnutiu v Rusko-tureckej vojne. Oslobodenie mesta spod tureckej nadvlády znamenalo ďalší rýchly postup ruských vojsk pri oslobodzovaní Bulharska.
Tardets-Sorholus (obec)
Tardets-Sorholus je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Malhotice
Malhotice je obec ležiaca v okrese Přerov. Jej katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
2083 Smither
2083 Smither je planétka s priemerom 30 km, ktorú objavil E. F. Helin 29. novembra 1973.
Music Canada
Music Canada (pôvodne Canadian Recording Industry Association) je torontská nezisková obchodná organizácia, ktorá bola založená dňa 9. apríla 1963, aby zastupovala záujmy spoločností, ktoré nahrávajú, vyrábajú a predávajú zvukové nahrávky v Kanade. Pôvodne bol vytvorený 10-členná asociácia Canadian Record Manufacturer's Association, ktorá zmenila svoj názov v roku 1972 a otvorila členstvo ďalším nahrávacím spoločnostiam.
CRIA riadi predstavenstvo, ktoré je každoročne zvolené členmi CRIA. Členovia sú rozdelení do troch tried:
Albumové certifikácie
CRIA poskytuje „certifikácie“ z predaja albumov, podobne ako RIAA. Úrovne certifikácie albumov vydaných po 1. máji 2008 sú:
Poznámka: multi-platinová certifikácia sa vzťahuje na albumy, ktorých sa predalo 160 000 kópií (tj. 160 000 je dvojitá platina), ale nie ešte 800 000 kópií (Diamantová certifikácia).
Albuquerque
Albuquerque je najväčšie mesto v americkom štáte Nové Mexiko a administratívne centrum Bernalillo County. Nachádza sa približne v strede štátu neďaleko rieky Rio Grande, má rozlohu 469,5 km² a žije tu viac ako pol milóna obyvateľov.
Mesto bolo založené v roku 1706 španielskymi kolonizátormi.
Biomagnetizmus
Biomagnetizmus (iné názvy: živočíšny magnetizmus, animálny magnetizmus, kozmický magnetizmus) je nepotvrdený jav, ktorý mal byť využívaný pri liečení. Taký spôsob liečby sa nazýva mesmerizmus.
Pojem „živočíšny magnetizmus“ pochádza od Franza Antona Mesmera, ktorý „liečil“ svojich pacientov najprv za pomoci permanentného magnetu, ktorý prikladal na choré miesta. Neskôr rovnaké výsledky dosiahol pomocou svojich rúk, čo si vysvetlil tak, že existuje akýsi živočíšny magnetizmus. Živočíšny magnetizmus podľa neho vyplňuje celý vesmír. Človek ho môže z okolia získavať, hromadiť v sebe a prípadne aj preniesť na iného človeka. Údajnú liečebnú silu vysvetľoval tak, že vyžarovaný magnetizmus z jeho rúk mal odstraňovať prekážky vo voľnom obehu tohto magnetizmu, ktoré mali byť podľa jeho predstáv príčinou chorôb. V iných prípadoch choré časti tela namáčal vo vode, ktorá mala byť „zmagnetizovaná“.
Mesmerovu predstavu živočíšneho magnetizmu vyvrátila komisia francúzskej Akadémie vied, ktorá v roku 1784 Mesmera požiadala, aby živočíšnym magnetizmom ovplyvnil kompas a elektrometer, čo sa mu nepodarilo. Pozorované javy pri Mesmerovom pôsobení boli neskôr vysvetlené ako dôsledok placebo efektu a hypnotického pôsobenia.
Na živočíšny magnetizmus, väčšinou premenovaný na „biomagnetizmus“, sa odvolávajú mnohí liečitelia, ktorí sa snažia „liečiť“ aj podobnými metódami ako používal Mesmer. Biomagnetizmus niekedy nazývajú aj „kozmický magnetizmus“. Podobne pracujú aj s aurou.
Viachodnotová logika
Viachodnotová logika je logický systém, ktorého výrazy nadobúdajú v interpretácii viac ako dve pravdivostné hodnoty.
Neklasické logiky sú rozšírením klasickej logiky, ktoré je založené na klasických logických spojkách a ich dichotómnom pravdivostnom systéme. Ich odklon od klasickej logiky spočíva teda buď vo viachodnotovosti pravdivostného systému alebo v používaní nových logických spojok, ktoré nemajú analógiu v klasickej logike. Neklasické logiky nie sú len kuriozitou modernej logiky, v informatike, prírodných vedách a v technike existujú netriviálne situácie, keď nevystačíme s klasickou logikou (napr. s dichotómnym pravdivostným systémom), ale musíme upriamiť pozornosť na viachodnotovosť pravdivostného systému alebo na nové logické spojky. Łukasiewiczova logika je rozšírením klasickej logiky v tom smere, že zavádza tretiu pravdivostnú hodnotu „neviem“, ktorá je označená číselným symbolom ½, čiže môže byť charakterizovaná ako logika s „trojhodnotovým“ pravdivostným systémom. Sémantika a syntax tejto logiky má podobné vlastnosti ako klasická dvojhodnotová logika, dokonca v tejto logike platí veta o úplnosti, t. j. každá formula, ktorá je logicky odvoditeľná zo systému axióm a pravidla modus ponens, je aj tautológia a naopak. Intuicionistická logika je také rozšírenie klasickej logiky, ktoré má skoro totožný axiomatický systém s klasickou výrokovou logikou (zákon dvojitej negácie je substituovaný slabším zákonom kontradikcie). Diametrálna odchýlka od klasickej logiky spočíva v tom, že sémantika intuicionistickej logiky už nemôže byť realizovaná klasickým postupom pomocou tabuľkovej metódy, ale vyžaduje nové „neklasické“ postupy Kripkeho sémantiky, založenej na predstave možných svetov.
Mária Glocková
Mária Glocková (rod. Heribanová) (* 8. júl 1952, Valaská) je slovenská dramaturgička a publicistka.
Životopis
Asolvovala štúdium klavírnej hry na konzervatóriu v Košiciach (1971), študovala hudobnú vedu na Filozofickej fak. UK v Bratislave. Od 1977 dramaturgička opery DJGT v Banskej Bystrici. Pri zostavovaní dramaturgických plánov vychádza najmä špecifických možností súboru. Zaslúžila sa o premiéru pôvodnej slov. opery Majster Pavol (1980) a o uvedenie ďalších: Optimistická tragédia (1977), Angelika (1978), Viva la mamma (1983) a i. Je činná aj publicisticky a sporadicky prekladá operné libretá.
Bouranton
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 513 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konceptualizácia
Konceptualizácia je operácia, na základe ktorej zvukový znak dostáva pojmový význam, pričom to, čo sa označuje (vyjadruje), môže viesť k množstvu súdov.
Výroková logika
Výroková logika je časť matematickej logiky (výroková algebra), ktorá sa zaoberá tvorbou výrokov, ich vzájomným spájaním, zisťovaním logickej pravdivosti výrokov a ich spojení i niektorými spôsobmi odvodzovania.
Výroková logika zahrnuje skúmanie týkajúce sa logického spájania výrokov, najmä tie, ktoré výchádzajú z významu (logického obsahu) výrokových spojení.
Chodová Planá
Chodová Planá je mestečko v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 858 obyvateľov, z toho 958 mužov a 900 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 38,9 roka, ženy 39,4 roka).
Nosorožec ostronosý
Nosorožec ostronosý (iné názvy: nosorožec ostrorohý, nosorožec dvojrohý, nosorožec čierny, zastarano nosorožec africký, ) je druh z čeľade nosorožcovitých. S nosorožcom tuponosým sú jedinými nosorožcami žijúcimi v Afrike. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov nosorožec ostronosý patrí medzi kriticky ohrozené druhy, trend celkovej populácie je stúpajúci, populácia stúpa vďaka prebiehajúcim ochranárskym programom, do ktorého patrí aj zvýšený monitoring a legislatívne opatrenia. Drvivá väčšina ostávajúcej populácie nosorožca ostronosého je chránená v štyroch štátoch, v Južnej Afrike, Namíbii, Zimbabwe a v Keni.
Opis
Nosorožec ostronosý dorastá do dĺžky 2,9 až 3,1 metra, chvost meria. Dosahuje váhy od 0,9 do 1,3 tony. Podobne ako iné druhy nosorožcov, aj on má slabý zrak, zato sluch a čuch má výborný.
Správanie
Je to samotár, obývajúci rozličné habitaty. Svoje domovské územie si označuje hromadami trusu a močom. Kŕmi sa hlavne za šera alebo v noci. Cez deň je ukrytý v tieni alebo kališti. Votrelcov obvykle toleruje, ale je to veľmi nepredvídateľný živočích a môže náhle zaútočiť.
Potrava
Nosorožec ostronosý sa živí ohrýzaním rozmanitých krov a nízkych stromov.
Rozmnožovanie
Vo dvojici sa nosorožce ostronosé združujú iba v období rozmnožovania, alebo ak ide o matku s mláďaťom. Mláďa sa narodí po 15 mesiacoch gravidity. Novorodenec váži okolo, po pár týždňoch už prijíma pevnú stravu. Mláďa je odstavené od matky vo veku okolo dvoch rokov.
Ochrana
Neutíchajúci záujem o rohy nosorožcov spôsobil ohromný pokles to 65 000 jedincov v roku 1970 na 2 500 v polovici 90. rokov. Populácia nosorožcov čiernych dosahuje dnes 3142 dospelých jedincov. Napriek zákonnej ochrane je riziko pytliactva také veľké, že niektoré nosorožce majú 24-hodinovú ozbrojenú stráž.
Brock Lesnar
Brock Edward Lesnar  (* 12. júl 1977) je americký profesionálny wrestler, ktorý pôsobí v spoločnosti WWE. Taktiež je bývalým zápasníkom MMA a držiteľom svetového titulu v ťažkej váhe spoločnosti UFC.
Sergio Di Zio
Sergio Di Zio (* 20. september 1972, Toronto, Ontário, Kanada) je kanadský herec, divadelný producent a scenárista talianskeho pôvodu. Známy je predovšetkým vďaka stvárneniu strážnika Michelangela Scarlattiho v dramatickom seriáli Flashpoint: Smrtiaci zásah.
Kariéra
Jeho filmovým debutom bola tínedžerská komédia Výlet maturantov do Washingtonu (1995), kde stvárnil prezidenta študentského parlamentu Steveho Nissera. Následne sa predstavil v niekoľkých vedľajších úlohách vo viacerých kanadských a amerických televíznych filmoch a seriáloch.
V životopisnom televíznom filme RFK stvárnil postavu Adama Walinskyho, ktorý bol poradcom a hovorcom Roberta Kennedyho.
Jeho najvýznamnejšou televíznou úlohou bolo stvárnenie postavy strážnika Michelangela Scarlattiho (známeho pod prezývkou „Spike“) v kanadskom dramatickom seriáli Flashpoint: Smrtiaci výstrel, ktorý získal mimoriadne pozitívne ohlasy vďaka realistickému podaniu práce zásahovej jednotky. Spike vystupuje ako technický špecialista a pyrotechnik zásahového tímu 1 Special Response Unit torontskej polície. „Nikdy predtým som neúčinkoval v seriáli, ktorý by bol taký úspešný tak dlho,“ vyjadril sa pre denník Toronto Star.
Okrem účinkovania vo filmoch a seriáloch sa aktívne venuje divadelnej produkcii a divadelnému herectvu v torontskom Tarragon Theatre. Za stvárnenie Rodriga, mladého politika, v dráme Leo bol v roku 2006 nominovaný na cenu Dora Award (Za najlepší divadelný výkon). Ako seržant Chris Anders, vojenský zdravotník, vystúpil v premiére drámy This is War (2013). Dej sleduje príbehy štyroch kanadských vojakov na misii v Afganistane v roku 2008.
Taktiež spolupracoval na scenári krátkometrážneho filmu The Message (2007), v ktorom aj stvárnil hlavnú postavu, a ako hosť sa objavil v 17. epizóde 1. série kanadskej dennej talkshow The Marilyn Denis Show (2011).
Pezinok
Pezinok je okresné mesto na juhozápade Slovenska v Bratislavskom kraji.
Geografia
Leží asi 22 kilometrov severovýchodne od Bratislavy. Trochu ďalej severovýchodne od neho leží Trnava.
Najbližšie susedné obce sú (v zátvorke je uvedený približný geografický smer vzhľadom na Pezinok):
Klíma
Priemerná teplota v januári (najchladnejší mesiac) je -0,5°C (1990 – 2010) a v júli (najteplejší mesiac) je 21,5°C (1991 – 2010).
Dejiny
Územie, na ktorom sa dnes rozkladá mesto Pezinok, sa v písomných materiáloch prvýkrát spomína v listine z roku 1208 ako „terra Bozin“.
Najstaršie dejiny Pezinka sú úzko prepojené s dejinami šľachtického rodu grófov zo Svätého Jura, jedného z najvýznamnejších a najbohatších rodov stredovekého Uhorska.
Nitriansky župan Tomáš, príslušník starého slovanského rodu Poznanovcov, dostal v roku 1208 od uhorského kráľa Ondreja II. majetok Pezinok (terra Bozen). Jeho syn Sebeš získal o rok neskôr Svätý Jur. Po Tomášovej smrti si jeho synovia Alexander a Sebeš rozdelili dedičstvo. Alexander zdedil Pezinok a stal sa zakladateľom pezinskej vetvy, Sebeš stál pri zrode svätojurskej vetvy.
V priebehu 14. storočia sa Pezinok v rukách grófov premenil z pomerne veľkej dediny na mestečko. Grófi podporovali hospodárske aktivity svojich poddaných orientované predovšetkým na vinohradníctvo. Vývoj pozitívne ovplyvnili nemeckí osadníci, ktorí sa tu usadili ešte v druhej polovici 13. storoči a následne aj v priebehu 14. storočia. V novom domove sa venovali poľnohospodárstvu, rozvíjali remeslá. Logickým vyústením, ako aj novou vzpruhou hospodárskeho vývoja bolo zaistenie trhových výsad pred rokom 1376. Vďaka podpore grófov Pezinok rástol - rástol počet obyvateľov a rast našiel odraz aj v urbanizácii lokality.
V nasledujúcich storočiach sa mesto postupne zmenilo z banskej osady na vinohradnícke mestečko po druhej vlne nemeckej kolonizácie na začiatku 16. storočia. Snaha mešťanov a obyvateľov Pezinka o získanie práv slobodného kráľovského mesta vyvrcholila 14. júna 1647, keď cisár Ferdinand III. udelil Pezinku tieto privilégiá.
V 17. – 18. storočí zažíval Pezinok svoj najväčší rozkvet a patril medzi najbohatšie mestá Uhorska. Jeho sláva a bohatstvo bolo založené na produkcii kvalitných vín.
Majstrovstvá SEABA v basketbale mužov 2015
Majstrovstvá SEABA v basketbale mužov 2015 boli v poradí 13. Majstrovstvá SEABA v basketbale mužov, ktoré organizuje Basketbalová asociácia Juhovýchodnej Ázie (SEABA). Konali sa v Singapure v dňoch od 27. apríla1. mája 2015, za účasti 6 tímov. Singapur bol organizátorom šampionátu Juhovýchodnej Ázie mužov prvýkrát, v roku 2004 však hostil turnaj žien. Zápasy sa odohrali v aréne OCBC Arena s kapacitou 3 000 divákov, ktorá je súčasťou športového komplexu Singapore Sports Hub. Predchádzajúci šampión🇹🇭, sa turnaja nezúčastnil. Svoj deviaty titul získali 🇵🇭, ktoré vyhrali v šesťčlennej skupine všetky zápasy.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie 2015, ktoré bude organizovať Čína. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Účastníci
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k septembru 2014.
Výsledky
Play-off sa nehralo.
Pezinok
Dejiny
V 19. storočí začalo postupné spriemyselňovanie mesta; bola tu založená prvá továreň na výrobu kyseliny sírovej v Uhorsku, továreň na výrobu ihiel a takisto veľká tehelňa. Dočasnú konjunktúru v 19. storočí spôsobilo predovšetkým obnovenie ťažby zlata v chotári Pezinka a zavedenie železnice, čím sa Pezinok stal najdôležitejším mestom Malokarpatskej vinohradníckej oblasti.
Prvá polovica 20. storočia predstavovala úpadok mesta. V tomto čase nebolo v Pezinku väčšieho priemyselného podniku, čo zároveň s poklesom vinohradníckej produkcie spôsobilo masívne vysťahovalectvo do Ameriky. Postupné zlepšenie sa začalo až po skončení druhej svetovej vojny. Jednou z príčin úpadku bol aj fakt, že administratívnym centrom regiónu (okresu) sa nelogicky stalo susedné mestečko Modra.
Dnes je Pezinok moderným mestom s vybudovaným priemyslom (najmä strojárska, tehliarska a stavebná výroba), kvalitnou vinohradníckou a vinárskou produkciou, rozvinutým obchodom a zaujímavými historickými pamiatkami.
Za posledných 10 rokov sa v Pezinku veľa postavilo a zrekonštruovalo. Je tu niekoľko supermarketov, hypermarket, reštaurácie a pizzérie, zopár hostincov – z ktorých najznámejší je tzv. Bermudský trojuholník: Lipár (dnes už neexistujúci), Benda, Koníček, niekoľko diskoték a Dom kultúry.
Vznikajú nové obytné zóny zamerané na individuálnu aj hromadnú bytovú výstavbu.
Doložené historické názvy
Doložené sú tieto historické názvy:
Zaujímavosti
V Pezinku sa produkuje dobré víno. Je to najmä priaznivou klímou a tiež aj dlhou tradíciou v spracovávaní. Značné percento obyvateľov rodinných domov má miesto zadnej záhradky aj malý, niekoľkoriadkový vinohrad. náhľad|Model Sochy slobody v roku 2007 V deväťdesiatych rokoch minulého storočia bola mafiánom Petrom Steinhübelom postavená zmenšená napodobenina Sochy slobody pred jeho vtedajším autoservisom. Peter Steinhübel bol v roku 1999 zastrelený, ale napodobenina ostala na svojom mieste až dodnes. Napodobenina je na rozdiel od originálu vysoká len približne 4 metre a je slonovinovej farby.
Dňa 11. júna 2005 bol v Pezinku údajne upečený najväčší krčah na svete. Vysoký bol 110 cm.
Kultúra
Pezinok je kultúrna metropola (nielen) regiónu. Silnú tradíciu tu má divadlo - PRD (Pezinské rozprávkové divadlo). Vždy tu bolo niekoľko kapiel. Najlepšie sú Krtinec, Karpatskí pastieri, Brajgel. Vznikla tu aj rapová skupina Nerieš. Každý rok sa tu konával divadelný festival Cibulák, ktorý už bohužiaľ nefunguje. Od roku 2003 pribudol aj festival amatérskych filmov PAFF a od roku 2014 aj pivný festival Pezinok Pije Pivo. Aj keď je basketbal šport, v Pezinku znamená viac, je to tu i napriek rozpadu mužstva BK Slovakofarma súčasť životného štýlu. Tiež možno povedať, že Pezinok má azda najviac skateboardistov na obyvateľa na Slovensku. Toto je ale skutočne len povrchný náhľad na bohatosť a pestrosť miestnej scény.