cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kronika Jána z Turca
thumb|[[Matej Korvín na obrázku kroniky.]] Kronika Jána z Turca alebo Uhorská kronika Jána z Turca alebo Kronika Uhrov (lat. Chronica Hungarorum) je kronika, ktorá vyšla prvýkrát 20. marca 1488 v Brne (po troch mesiacov vyšla znovu tlačou E. Ratdolta v Augsburgu ), a ktorej autorom bol prvý známy laický spisovateľ v Uhorsku, Ján z Turca.
Ormancey
Ormancey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kronika Jána z Turca
V roku 1488 vyšla v Brne (marec) a v Augsburgu (jún), v nasledujúcich desaťročiach vo Frankfurte, Viedni, Trnave a Budapešti. Jednu z verzií vlastní Matica slovenská.
Štruktúra kroniky
Prvú časť napísal úpravou básní benátskeho básnika Lorenzo de Monacis. Opisuje vládu Karola II. Malého v Uhorsku. Napísal ju z popudu svojho nadriadeného Štefana z Haserhagu, generálneho notára kráľovského dvora, a možno aj Tomáša Drágiho, krajinského sudcu. Fyzicky je táto časť pripojená za časťou c. druhej časti.
Ormancey
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kronika Jána z Turca
Štruktúra kroniky
Druhú časť napísal v roku 1486. Opisuje činy uhorských kráľov do čias vlády Ľudovíta Veľkého. Táto časť pozostáva z troch podčastí:
Tretiu časť o udalostiach od smrti Karola II. Malého (1386) do dobytia Viedne a Viedenského Nového Mesta Matejom Korvínom v auguste 1487 sa považuje za Jánovu vlastnú tvorbu. Napísal ju na začiatku roka 1487. Je inšpirovaná historicko-geografickým lexikónom Cosmographia od Eneáša Silvia Piccolomiho, ako aj zachovanými diplomatickými dokumentmi a listami. Údaje z Cosmographie vyberal veľmi jednostranne a povrchne.
Charakteristika diela
Ján z Turca, ako vyplýva z jeho vlastných slov v úvode diela, nemal v úmysle byť historiografom. A kronika naozaj obsahuje veľa chýb, vynechaní dôležitých udalostí, príliš sa opiera o ústnu tradíciu, ľudové piesne a anekdoty, a spomína príliš veľa „zázračných“ udalostí a zázrakov. Osud a šťastena hrajú významnú úlohu v opisovanom dejinnom procese. Autor je tiež presvedčený o blízkom vzťahu medzi ľudským šťastím, historickými udalosťami a pohybom nebeských telies. Značnú pozornosť venuje aj zobrazuje pocitov historických postáv. Veľa vysvetlení hľadal v morálnom imperatíve. Má tiež jasnú tendenciu idealizovať Attilu a Mateja Korvína a znižovať význam kráľovien na uhorskom tróne. Kronika aj po viac ako 150 rokoch od smrti Matúša Čáka Trenčianskeho označuje západnú časť Slovenska ako terra mathie - Matúšova zem a uvádza Slovákov ako národ (v originále „sclaui“):
Boku no sexual harassment
Boku no sexual harassment je japonský román a anime, ktoré je dostupné aj v angličtine. Postavy do tohoto románu navrhol Kazuma Kodaka. Na jej základe vzniklo trojdielne OVA, ktoré sa žánrovo zaraďuje do jaoi.
Príbeh
Honma si začal všímať peknú sekretárku v ich firme a začal harašenie. Vydeseného Močizukiho šéf uvoľnil rečami o neodporovaní nadriadeným a odmenách za poslušnosť. Močizuki mal možnosť buď zostať dole a nikdy nevyniknúť, ale zachovať si svoje ja alebo získať pre trochu premáhania dobré miesto vo firme. V túžbe po úspechu sa rozhodol pre druhú možnosť. Postupne sa snaživý príjemca sexu, uke, stal tajnou zbraňou, vďaka ktorej firma uzatvárala veľmi výhodné obchody.
Hudba
Ending: Glass no Tokai od Sammy
Intifáda al-Aksá
Intifáda al-Aksá (arab., hebr. אינתיפאדת אל-אקצה) alebo Druhá intifáda bolo povstanie Palestínčanov proti Izraelu, ktoré začalo v septembri 2000 a vyústilo vo vlnu násilia medzi palestínskymi Arabmi a Izraelčanmi v Izraeli aj na Palestínskych okupovaných územiach.
Zámienkou pre jej rozpútanie bola návšteva vtedajšieho vodcu izraelskej opozície Ariela Šarona v komplexe Mešity al-Aksá na Chrámovej hore v Jeruzaleme 28. septembra 2000. V rokoch 2000-2006 si intifáda vyžiadala 3651 obetí na palestínskej a 1007 obetí na izraelskej strane.
Zoznam najväčších hitov v roku 1974 (USA)
Toto sú piesne, ktoré v jednotlivých týždňoch roku 1974 skončili v rebríčku Billboard Hot 100 na prvom mieste.
Hlaváč
Hlaváč môže byť:
Entraygues-sur-Truyère
Entraygues-sur-Truyère je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1224 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
João Sousa
João Sousa (* 30. marec 1989, Guimarães, Portugalsko) je portugalský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo dvojhre.
High tech (moderná technika)
High tech je označenie pre technológiu či techniku, ktorá používa najnovšie výsledky a metódy výskumu. Z pohľadu okamihu, v ktorom sa toto označenie použije, ide o „najdokonalejšiu“ techniku.
Maiselova synagóga
náhľad|Maiselova synagoga Maiselova synagóga je synagóga v Prahe, na Maiselovej ulici, ktorú založil prímas židovskej obce Mordechaj Maisel ako rodinnú synagógu v roku 1590. Potom, ako financoval Vysokú synagógu (1564, spoločne so Židovskou radnicou) vystaval túto synagógu pre seba. Požiar v roku 1689 synagógu značne poškodil, následne však bola zrekonštruovaná. Posledná rekonštrukcia pochádza zo začiatku 19. storočia. V súčasnosti je súčasťou Židovského múzea. Vnútri sa nachádza expozícia o dejinách Židov v Čechách a na Morave.
Micheil Saakašvili
Micheil Saakašvili (gruz. მიხეილ სააკაშვილი) (* 21. december 1967, Tbilisi) je gruzínsky, dnes ukrajinský politik. V rokoch 2004 - 2007 a 2008 - 2013 bol prezidentom Gruzínska.
Micheil Saakašvili zvíťazil v prezidentských voľbách 4. januára 2004 veľkou väčšinou 96% hlasov. Prezidentskú prísahu zložil v Tbilisi 25. januára 2004. Na jeseň 2007 sa v krajine proti Saakašvilimu uskutočnili občianske protesty. Kvôli nespokojnosti obyvateľstva ako aj tlaku zo zahraničia bol nútený prisľúbiť uskutočnenie predčasných prezidentských volieb. 5. januára 2008 zvíťazil v predčasných prezidentských voľbách ziskom 53,5% hlasov. V auguste 2008 vypukla v dôsledku vzájomného vyostrovania a nátlaku medzi Gruzínskom a separatistickým regiónom Južné Osetsko vojna, do ktorej významne zasiahlo Rusko, ktoré sa postavilo na obranu Osetov.
Tvrdí sa o ňom, že plynule hovorí siedmimi jazykmi vrátane angličtiny, francúzštiny, španielčiny a ruštiny.
Po skončení druhého prezidentského obdobia v Gruzínsku v novembri 2013 emigroval so svojou rodinou do USA. V roku 2014 sa v Gruzínsku začalo vyšetrovanie vládneho zásahu proti politickým protestom. Následne sa stal podozrivý zo zneužitia právomocí a násilného potlačenia protestov. V roku 2015 Saakašvili odišiel na Ukrajinu, kde získal občianstvo a začal sa opäť politicky angažovať. V máji 2015 bol menovaný do funkcie gubernátora v prístavnom meste Odesa.
V októbri 2021 bol Michail Saakašvili zatknutý po ilegálnom návrate do svojej krajiny po tom, čo bol od roku 2013 v exile mimo Gruzínska. Gesto vysvetlil svojou ochotou bojovať po boku svojich krajanov v krajine.
GLONASS
náhľad|Družicový navigačný systém ГЛОНАСС náhľad|250px|Glonass K - navigačný satelitný model
Adam Podkonický
Adam Podkonický (* 5. december 1750, Banská Bystrica – † 27. január 1820, Kežmarok) bol slovenský pedagóg.
GLONASS
GLONASS (ГЛОбальная НАвигационная Спутниковая Система) je ruský družicový navigačný systém.
Nosným prvkom systému je 24 družíc krúžiacich nad povrchom Zeme na troch orbitálnych dráhach so sklonom 64,8° a výškou 19 100 km.
Pri aktivácii jestvujúcich 18 družíc na obežnej dráhe systém zabezpečuje plnú navigačnú dostupnosť na celom území Ruska so 100 % pokrytím. Na ostatných častiach Zeme pri tomto pokrytí je možná dostupnosť polovičná. Plná dostupnosť na celej Zemi je s 21 družicami a tromi záložnými.
Princíp merania polohy je analogický s americkým systémom GPS (NAVSTAR). Prvá družica systému GLONASS bola vypustená na orbitálnu dráhu Zeme v ZSSR dňa 12. októbra 1982. 24. septembra 1992 bol komplet družicového navigačného systému spustený oficiálne do prevádzky.
Podľa vyhlásení hlavného konštruktéra ruského navigačného systému GLONASS Juraja Urličiča malo byť plné pokrytie územia ruskej federácie dosiahnuté začiatkom roku 2008. Globálny dosah mal systém dosiahnuť do začiatku roku 2010.
Činnosť zariadenia
Družicový navigačný systém GLONASS nepretržite vysiela navigačné signály dvoch typov:
Tieto presnosti prirodzene možno zlepšiť použitím diferenciálnej metódy merania súradníc alebo doplnením špeciálnymi metódami merania polohy v priestore.
Navigačný signál VT je hlavne určený pre potreby Ministerstva obrany Ruskej federácie a jeho neobmedzovaná prevádzka nie je v súčasnosti uvoľnená. Uvoľnenia signálu VT pre oblasť civilného využitia je v súčasnosti v štádiu rokovaní.
K získaniu priestorových súradníc a časového signálu s požadovanou presnosťou je potrebné prijať a spracovať navigačné signály od minimálne štyroch družíc systému GLONASS. Pri príjme navigačných rádiosignálov prijímačom sú využité známe rádiotechnické metódy merania vzdialenosti od viditeľných družíc pri známej rýchlosti šírenia signálu.
Súčasne s príjmom signálu a zistenia vzdialenosti družice prijímač automaticky vykoná operácie dekódovania časových značiek a kódovanej informácie o polohe družice, z ktorej bol signál prijatý. Kódovaná informácia (číslicová) opisuje polohu danej družice v priestore a čase (efemeridy), v základe zviazanou s pravouhlým súradnicovým systémom. Okrem toho signál obsahuje polohy ostatných družíc systému (almanach) z pohľadu keplerovských parametrov orbít a obsahuje niektoré ďalšie dôležité parametre.
Výsledky merania a údaje v kódovanej informácii predstavujú vstupné dáta pre výpočet navigačnej úlohy na získanie zemepisných súradníc a parametrov pohybu. Navigačné výpočty sú riešené automaticky v číslicovom počítači zariadenia prijímača, pri tom je použitá aproximačná metóda najmenších štvorcov. Výsledkom výpočtov sú tri súradnice polohopisné, rýchlosť zariadenia s prijímačom a časová synchronizácia na vysoko presný čas.
náhľad|vľavo|Predpokladaná konštelácia družíc na obežnej dráhe
Súčasná prevádzka systému GLONASS
V súlade s nariadením prezidenta Ruskej federácie musí ministerstvo obrany RF zabezpečiť nasadenie 18 družíc systému GLONASS do konca roku 2007 a plnú zostavu družíc, to je 24 družíc, pre plné zabezpečenie globálnej družicovej navigácie, do konca roku 2010.
Družice GLONASS-M budú používané v systéme globálnej navigácie do roku 2015. V roku 2009 budú vykonané letové skúšky nových nehermetizovaných družíc s hmotnosťou 700 kg, oproti 1415 kg pôvodných družíc s možnosťou vysielať na tretej frekvencii L pre civilné využitie. Životnosť týchto družíc v prevádzke by mala byť 10 rokov.
Po dokončení kompletného osadenia družíc na orbitách - všetkých 24 kusov družíc - bude nutné zabezpečovať prevádzku celého systému vypustením dvoch družíc GLONASS ročne. Predpokladaný nosič je Sojuz.
29. novembra 2006 minister obrany Ruskej federácie Sergej Ivanov oznámil informáciu, že v najbližšom čase bude systém GLONASS sprístupnený pre civilné účely. Vyhlásenie podal pri prehliadke Ruského inštitútu pre rádionavigáciu a čas.
18. mája 2007 prezident ruskej federácie Vladimír Putin podpísal výnos pre uvoľnenie systému GLONASS pre bezplatné použitie v civilnej sfére. Použitie systému navigácie je umožnené všetkým užívateľom aj zahraničným. V súčasnosti je na obežnej dráhe 16 družíc GLONASS z toho je 13 aktívnych a tri nové ešte neboli plne sprevádzkované.
5. decembra 2010 nosná raketa Proton-M nedokázala vyniesť na určenú obežnú dráhu tri satelity Glonass-M. Po zmene kurzu raketa dopadla do Tichého oceánu. Vyšetrovanie zistilo, že pre chybu vo výpočtoch došlo k nadmernému načerpaniu paliva do hornej časti rakety. Okrem toho vedenie spoločnosti podľa expertnej komisie nedodržalo pred štartom všetky bezpečnostné opatrenia.
29. decembra 2010 vtedajší prezident Ruskej federácie Dmitrij Medvedev odvolal dvoch vysokých predstaviteľov kozmického programu - zástupcu riaditeľa Ruskej vesmírnej agentúry (Roskosmos) Viktora Remiševského a viceprezidenta štátom kontrolovanej spoločnosti na konštrukciu rakiet RKK Energija Viačeslava Filina.
Martin Podkonický
Martin Podkonický (* 8. marec 1709, Ľubietová – † 13. marec 1771, Banská Bystrica) bol slovenský výrobca organov.
Životopis
Narodil sa v rodine člena banskobystrického magistrátu Jána Podkonického a jeho manželky Magdalény, rod. Krátkej. V roku 1723 – 1727 sa učil u Daniela Wallachyho v Banskej Bystrici. Od roku 1730 pracoval samostatne. V roku 1736 získal meštianske právo v Banskej Bystrici. Neskôr zhotovoval orgány na Orave, Spiši alebo v Novohrade či viac na území Maďarska.
Dielo
Významnou prácou Martina Podkonického na území dnešného Slovenska sú orgány v Španej Doline (1751), rímskokatolíckom kostole v Štiavnických Baniach (1754), Minoritskom kostole svätého Ducha v Levoči (17671769); pozitívy vo farskom kostole v Smrečanoch (1750), Vaňovke, Žaškove a Iliašovciach (spolu so synom Michalom, 1770), v evanjelickom kostole v Hronsekz (1764), Paludzi alebo Pôtore.
Meskalín
Meskalín alebo 3,4,5-trimetoxyfenyletylamín je psychoaktívny alkaloid. Pre jeho halucinogénne účinky ho používali severoamerickí indiáni v Mexiku pri náboženských ceremóniách. Získava sa z kaktusov rodu Lophophora (peyotl, peyote) alebo sa syntetizuje umelo. Najznámejší z rodu je Lophophora williamsii. Ďalším zdrojom prírodného meskalínu môže byť kaktus Trichocereus pachanoi.
Meskalín bol prvýkrát izolovaný a identifikovaný v roku 1897 a v roku 1919 ho syntetizoval nemecký chemik Arthur Heffter. Názov alkaloidu vznikol z anglického označenia mezcal buttons, pod ktorým sa predávali sušené rastové vrcholy kaktusov Lophophora. Išlo o zámenu, pretože slovo mexcalli v reči Nahuatl znamená „opojný nápoj zo šťavy agáve“.
Fyzikálne vlastnosti
V prípade, že je vyčistený alebo vyrobený umelo, je to biely až žltkastý, jemne kryštalický prášok.
Chemické vlastnosti
right|thumb|Meskalín v sáčku Chemická štruktúra meskalínu je podobná adrenalínu, noradrenalínu a dopamínu.
Reakcie a deriváty
Meskalín sa zvyčajne syntetizuje z 3,4,5-trimetoxybenzaldehydu.
Biologické účinky
Účinná dávka pre človeka je 200 – 400 miligramov (3,75 mg/kg) s účinkom trvajúcim niekedy až 12 hodín. Po požití meskalínu nevzníká fyzická drogová závislosť. V roku 1970 sa v Spojených štátoch stala zakázanou látkou a v roku 1971, na celom svete, bola kategorizovaná ako halucinogén. Ľudia, ktorí požili meskalín hovoria o vizuálnych halucináciach a radikálnych zmenách vedomia, často považované ako príjemné a osvietenské, ale občas sprevádzané pocitom úzkosti.
Predávkovanie môže poškodiť pečeň a ochromiť dýchacie centrum v mozgu.
Symptómy požitia
Po požití môžu vznikať rôzne vizuálne halucinácie, nové myšlienkové pochody, pocit snívania, zväčšenie zreničiek, zvýšené vnímanie tepla alebo chladu, závrat, zvracanie, tachykardia, bolesť hlavy, strach, úzkosť, pocit zomierania alebo ničenia sa, strach z toho, že sa človek nevráti do triezveho stavu, alebo iracionálne myšlienkové pochody.
Kobylice
Kobylice je obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 246 obyvateľov, z toho 124 mužov a 122 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,6 roka (muži 36,1 roka, ženy 35,1 roka).
JOJ WAU
JOJ WAU je tretia stanica patriaca pod TV JOJ so zameraním najmä na kriminálne seriály. Vysielať začala 15. apríla 2013 o 06:00 reprízou súťaže Miss Slovensko 2013. Stanica sa pôvodne zameriavala na cieľovú skupinu mladých žien, pričom ťažiskom vysielania boli najmä reality show, lifestylové magazíny, predovšetkým o bývaní, nakupovaní, varení, prípravách na rodičovstvo, o životnom štýle, o svadbách, o chudnutí, o plastických operáciách a ďalších „ženských“ témach.
Svoj signál šíri prostredníctvom satelitu, DVB-T (v 2. multiplexe ) a IPTV sietí.
Treblinka
Treblinka je malá dedina v severovýchodnom Poľsku. Tvorí súčasť gminy Małkinia Górna v powiate ostrowski. Žije tu 350 obyvateľov. Obec leží blízko rieky Západný Bug.
Smutne ju preslávil vyhladzovací tábor s rovnakým názvom, v ktorom počas nacistickej okupácie Poľska našlo smrť takmer 900 tisíc ľudí. Je jedným zo symbolov holokaustu. Tábor v Treblinke bol prvý vyhladzovací tábor, kde došlo k vzbure väzňov proti strážcom z jednotiek SS, 2. augusta 1943.
Diebolsheim
Diebolsheim je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ormoy-lès-Sexfontaines
Ormoy-lès-Sexfontaines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hlaváč (priezvisko)
Hlaváč (o význame pozri hlaváč) je české a slovenské priezvisko. V Česku je veľmi časté, s najväčším výskytom v mestách Praha, Brno, Ostrava a Mladá Boleslav.
Známi nositelia
Pozri v článku Hlaváč.
Michal Podkonický
Michal Podkonický (* 26. september 1753, Banská Bystrica – † 4. jún 1816, Banská Bystrica) bol slovenský výrobca organov.
Životopis
Vyučil sa u otca, bol mimoriadne nadaný a vyhľadávaný organár. Roku 1773 prevzal otcovu dielňu a získal meštianske právo v Banskej Bystrici. Dokončil organ vo farskom kostole v Banskej Bystrici (1779). Postavil organy v Banskej Bystrici-Radvani (1785) a v evanjelický chráme v Banskej Bystrici (1805-?1817). Roku 1781 sa dostal do väzenia pre dlžoby, mesto Banská Bystrica mu vzala hospodárenie v mestských baniach. Z jeho dielne vyšlo množstvo organov, staval aj spinety a klavichordy, vyučil viacero organárov, najvýznamnejší bol Michal Kyseľ, ktorému poručil svoju dielňu.
Escandolières
Escandolières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 196 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Horor
thumb Horor (z angl. horror < starofr. (h)orrour < lat. horror < lat. horrere = zhroziť sa, stuhnúť) je označenie pre prozaické literárne, filmové (a pod.) dielo (film, román a pod.), ktoré má za účel vyvolať v divákovi či čitateľovi najrôznejšie pocity strachu.
Termín „horor“ je pomerne nový, ale žáner vznikol už v Anglicku v 18. storočí vo forme rozprávaní o stredovekej minulosti opradenej strašidlami, duchmi a podobne. Priamym predchodcom moderného hororu je Edgar Allan Poe (1809-1849).
Rad Za služby vlasti v ozbrojených silách ZSSR
Rad Za služby Vlasti v ozbrojených silách ZSSR bol vojenským vyznamenaním Sovietskeho zväzu. Bol zriadený 28. októbra 1974 a bol to prvý rad Sovietskeho zväzu po II. svetovej vojne.
Rad bol udeľovaný príslušníkom armády a vojenského loďstva ozbrojených síl Sovietskeho zväzu, slúžiacich v pohraničných i vnútroštátnych oblastiach v čase vojny i v čase mieru. Vyznamenanému bol udelený najskôr Rad III. stupňa a postupne rady II. a I. stupňa. Radom I. stupňa boli vyznamenaní iba 13 príslušníci sovietskej armády, čo je najmenší počet zo všetkých sovietskych radov.
Dejiny
Prvé vyznamenania boli udelené 17. februára 1975, v predvečer Dňa Sovietskej Armády a Vojenského loďstva. Radmi III. stupňa bola vyznamenaná väčšia skupina dôstojníkov, generálov a admirálov za úspechy v príprave vojska a za osvojenie si novej techniky.
Radom II. stupňa bol prvýkrát 30. júla 1976 vyznamenaný generálporučík I. V. Vinogradov, "za zásluhy pred Sovietskou armádou, pri príležitosti jeho sedemdesiatych narodenín."
Prvými nositeľmi Radu Za služby Vlasti v ozbrojených silách ZSSR I. stupňa boli od 11. februára 1982 generálplukovník I. G. Zavjalov, generálporučík I. K. Kolodažij, generálmajor V. P. Ščerbakov a kapitán 1. triedy V. A. Porošin.
Do konca roku 1991 bolo udelených spolu 69 576 Radov III. stupňa, 589 Radov II. stupňa a iba 13 Radov I. stupňa. S najnižším počtom udelených vyznamenaní I. stupňa Sovietskeho zväzu ho nasledujú Rad Víťazstva (20) a Rad Ušakova (udelený 47-krát).
Geocoin
Geocoin je minca pre hru geocaching, ktorá má jedinečný kód. Rovnako ako travelbug je jej úlohou cestovať z jednej skrýše do druhej po celom svete. Hráč si ju môže ponechať len 14 dní (výnimkou sú SWG), potom ju musíte vložiť do skrýše alebo napísať majiteľovi, aké máte plány s jeho geomincou (napr. o mesiac idem do zámoria, vezmem ho so sebou).
SWG (Slovak Wood Geocoin)
Ide o drevené koliesko, takzvaný „vetvový suk“, s priemerom 35 mm a hrúbkou 7 mm, ktoré má z oboch strán laserom vygravírovanú grafiku. Na rubovej strane je logo geocachingu, nápis Slovak Wood Geocoin a rok výroby. Lícová strana je pre každého geokešera (hráč geocachingu) iná – väčšinou sa tam nachádza jeho osobné logo. Existuje tiež špeciálna edícia, napr. eventové SWG.
Vejer
Vejer je názov vulkanického komplexu, nachádzajúceho sa vo východnej časti polostrova Kamčatka na brehoch rieky Levaja Avača, asi 60 km severne od Petropavlovska-Kamčatského. Komplex je tvorený niekoľkými troskovými kužeľmi a lávovými prúdmi bazaltového až andezitového zloženia, ktoré prekrývajú riečne nánosy. Vek lávových prúdov bol stanovený na rok 390 (± 75 rokov).
Kosatka dravá
Kosatka dravá (Orcinus orca), v angličtine známa ako killer whale čiže veľryba zabijak, je najväčším členom čeľade delfínovité. Možno ju nájsť vo všetkých svetových oceánoch. Je všestranným dravcom, požiera ryby, korytnačky, vtáky, tulene, žraloky a tiež iné malé a mladé veľryby. To stavia kosatku na vrchol morského potravového reťazca. Názov "veľryba zabijak" odráža jej povesť veľkolepého a obávaného morského cicavca ako bola opísaná už v Prírodopise Plínia Staršieho. Dnes už vieme, že kosatka nie je ani veľryba (iba v najširšom zmysle, čiže príslušník radu Cetacea), ani nebezpečná pre človeka; vo voľnej prírode nebol nikdy zaznamenaný žiadny nevyprovokovaný útok kosatky na človeka, výnimočne sa však vyskytli prípady, keď zajatá kosatka napadla obsluhu morského parku.
Pomenovanie
Existuje niekoľko dôvodov pre zmenu názvu. Predovšetkým je slovo veľryba mätúce v názve delfínovitého druhu. Po druhé je názov orca zvyčajný vo viacerých európskych jazykoch (v slovenčine však nie, slovo kosatka bolo prebraté do vedeckého názvoslovia z ruštiny) a medzinárodná spolupráca pri výskume druhov vytvára významný tlak na zjednotenie mien. Navyše slovo zabijak často vyvoláva chybný dojem, že tvor zabíja ľudí. Túto reputáciu je možné napraviť iba presadením iného mena.
Všeobecne sa predpokladá, že „veľryba zabijak“ (killer whale) je zlým prekladom mena z 18. storočia, ktoré zvieraťu dali španielski námorníci, a ktorý mal byť správnejšie preložený ako "zabijak veľrýb" (whale-killer). Skutočnosť, že pôvodné meno bolo iba zlým prekladom, tiež podporila snahu o zmenu mena.
Stále je tu však ešte veľké množstvo ľudí, ktorí dávajú prednosť pôvodnému názvu poukazujúc na fakt, že kosatky naozaj zabíjajú veľa zvierat, vrátane iných veľrýb. Zástancovia pôvodného názvu argumentujú tým, že zabíjanie v názve sa nevyskytuje iba španielskych námorníkov. Latinský názov orca môže byť naozaj odvodený od mena boha podsvetia -- Orcus. Kmene Haida v Britskej Kolumbii nazývajú zviera skana (zabíjajúci démon). Japonci ich nazývajú šači (鯱), ktorého kandži znak kombinuje radikály pre rybu (魚) a tigra (虎).
Taxonómia
Synonymá sú :
Telesné vlastnosti
Zvieratá sú charakteristicky kontrastne sfarbené, s čiernym chrbtom, bielou hruďou a bokmi a bielou škvrnou nad a medzi očami. Majú ťažké a mohutné telo s veľkou chrbtovou plutvou. Samce dosahujú dĺžku a hmotnosť presahujúcu 6 ton; samice sú menšie, dosahujú dĺžku  a hmotnosť 5 ton. Mláďatá pri narodení vážia a sú  dlhé. Chrbtová plutva je vysoká asi, u samcov vyššia a vzpriamenejšia ako u samíc.
Veľké samce kosatky sú veľmi výrazné a len ťažko si ich možno popliesť s nejakým iným morským tvorom. V teplejších vodách je možné pomýliť si samice a mláďata videné z väčšej vzdialenosti s rôznymi inými druhmi, napr. kosatkovec čierny (Pseudorca crassidens) alebo delfín sivý (Grampus griseus).
Väčšina historických údajov o kosatkách bola získaná z dlhoročných skúseností obyvateľov pobrežia Britskej Kolumbie a Washingtonu a pozorovaním zajatých veľrýb. Komplexnosť štúdií a zaznamenaná zložitá spoločenská štruktúra skupín v populácii nasvedčuje tomu, že informácie sú detailné a presné; aj keď premenlivé skupiny a skupiny v iných oceánoch môžu mať celkom odlišné vlastnosti. Samice prvýkrát otehotnejú vo veku 15 rokov. Od tej doby prechádzajú periódami polyestrických cyklov s necyklickými obdobiami dlhými tri, resp. šesť mesiacov. Dĺžka tehotenstva je 15 až 18 mesiacov. Matky rodia jedno mláďa približne každých päť rokov. V analyzovaných stabilných skupinách nastáva pôrod v ktoromkoľvek ročnom období, k najobľúbenejším mesiacom ale patria zimné. Úmrtnosť novonarodených mláďat je veľmi vysoká. Podľa jedného prieskumu takmer polovica mláďat nedosiahne veku šesť mesiacov. Mláďatá vyžadujú dvojročnú starostlivosť, pevnú potravu však prijímajú už vo veku dvanásť mesiacov. Matky ich kŕmia až do veku 40 mesiacov, čo znamená, že v priebehu života vychovajú 5 mláďat. Samice sa obvykle dožívajú 50 rokov, vo výnimočných prípadoch však môžu dosiahnuť 80 až 90 rokov. Samce začínajú byť sexuálne aktívni vo veku 15 rokov a priemerne sa dožívajú 30, výnimočne až 50 rokov.
Rozšírenie
Kosatka je na svete druhým najrozšírenejším cicavcom, hneď po človeku. Možno ju nájsť vo všetkých oceánoch a vo väčšine morí, vrátane – pre veľryby netypického – Stredozemného mora a Arabského mora. Uprednostňujú ale nižšie teploty a polárne regióny. Občas sa síce potápajú do veľkých hĺbok, všeobecne dávajú ale prednosť pobrežným oblastiam pred pelagiálnym prostredím.
Kosatky sú relatívne veľmi početné v oblasti severovýchodného Pacifiku, kde Kanada prechádza do Aljašky, pri pobreží Islandu a pri pobreží severného Nórska. Pravidelne sú pozorované vo vodách Antarktídy pri polárnom ľadovci a má sa za to, že sa vydávajú pod ľadový príkrov a prežívajú dýchajúc vo vzduchových bublinách podobne ako beluha. Naproti tomu v Arktíde sú kosatky v zime, keď nenavštevujú polárny ľadovec, vídané len zriedka. Tieto vody prebúdzajú ich záujem iba v lete.
Informácie z oblastí vzdialenejších od pobrežia a z tropických vôd sú viac-menej strohé. Dlhodobé, aj keď nie časté pozorovania naznačujú, že kosatky môžu prežiť v takmer všetkých teplotných pásmach. Neexistuje žiadny odhad celkovej svetovej populácie. Lokálne odhady sú 70 – 80 000 v Antarktíde, 8 000 v tropických vodách Tichého oceánu (napriek tomu, že tropickým vodám nedávajú kosatky prednosť, rozloha tejto oblasti 19 miliónov kilometrov štvorcových znamená, že tam musia byť tisíce veľrýb), až 2 000 pri Japonsku, 1 500 v chladnejšom severovýchodnom Pacifiku a 1 500 pri Nórsku. Keď pridáme veľmi hrubé odhady nesledovaných území, celková populácia môže byť asi 100 000 jedincov.
Spoločenské vzťahy
thumb|Kosatky často dvíhajú telo nad vodu. Toto správanie nazývame pozorovacie skoky. Vedci diskutujú o jeho účele. Kosatky majú zložitý systém spoločenských skupín. Základnou skupinou je materská línia, skladajúca sa z jednej samice (matky rodu) a jej potomkov. Synovia a dcéry matky rodu vytvárajú časť tejto línie rovnako ako synovia a dcéry ich dcér (synovia a dcéry ich synov sa pripájajú k materskej línii svojich matiek) a vytvárajú tak rodinný strom. Keďže samice môžu žiť až 90 rokov, nie je neobvyklý život štyroch alebo dokonca piatich generácií v jednej línii. Skupiny založené na materských líniách sú veľmi stabilné počas mnohých rokov. Jednotlivci sa oddeľujú od týchto svojich skupín iba na niekoľko hodín s cieľom páriť sa alebo zháňať potravu. Nebolo zaznamenané žiadne trvalé oddelenie jedinca z jeho materskej línie. Priemerná veľkosť materskej línie zaznamenaná v severovýchodnom Pacifiku bola 9 zvierat.
Materské línie majú tendenciu združovať sa s niekoľkými inými materskými líniami, s ktorými vytvárajú stádo skladajúce sa v priemere z 18 zvierat. Členovia stáda zdieľajú rovnaký dialekt (pozri nasledujúci odsek o piesňach) a skladajú sa z blízko príbuzných častí materských línií. Na rozdiel od materských línií sa stáda, s cieľom zháňať potravu, v priebehu dní alebo týždňov rozpadajú a zase spájajú. Najväčšie zaznamenané stádo malo 49 zvierat.
Ďalšou úrovňou skupiny je klan. Klan sa skladá zo stád, ktoré majú podobný dialekt. Príbuzenstvo medzi stádami sa opäť javí ako genealogické, väčšinou obsahujú časti rodín so spoločným predkom na materskej strane. Rôzne klany môžu zaberať rovnaké geografické územie a preto bolo často zaznamenané, že stáda z rôznych klanov cestujú spoločne. Vo chvíli, keď sa miestne stáda združujú do klanu sa pred premiešaním jednotlivci vítajú sformovaním dvoch paralelných línií.
Konečné štádium združovania, aj keď skôr náhodné a ľuďmi zavedené, na rozdiel od predchádzajúcich prirodzených skupín, sa nazýva komunita a je veľmi nejasne definovaná ako skupina klanov, u ktorých bolo pozorované pravidelné miešanie sa. Komunity sa nevytvárajú na základe zreteľných rodinných alebo vokálnych väzieb.
Treba poznamenať, že táto hierarchia je platná iba pre miestne skupiny. Dočasné, cicavcov loviace skupiny sú zvyčajne menšie, pretože aj keď sú tiež založené na materských líniách, samce sú omnoho viac ochotní rozdeliť sa a žiť samostatným životom. Dočasné skupiny sú aj napriek tomu spojené voľnejšou väzbou založenou na ich dialekte.
Denná aktivita kosatiek je zvyčajne rozdelená do štyroch aktivít – lov, cestovanie, odpočinok a spoločenský život. Vo vzájomnom kontakte prejavujú kosatky veľkú mieru entuziazmu, predvádzajú širokú škálu dvíhania sa a výskokov nad vodu, pozorovacích skokov, úderov chvosta do vody a státie na hlave. Vo všetkých samčích skupinách sa jednotliví členovia často dotýkajú stoporenými penismi. Nie je známe, či sú tieto dotyky časťou hry alebo vyjadrením dominancie.
Potrava
thumb|right|301px|Samec kosatky s typicky vztýčenou veľkou chrbtovou plutvou pláva vo vodách blízko Tysfjordu v Nórsku. Zoznam druhov, ktorými sa kosatky živia, je extrémne široký. Jednotlivé populácie prejavujú tendencie ku špecializácii na určitý typ potravy a ignorujú ostatné možné druhy koristi. Napríklad určité časti populácie v Nórsku a Grónsku sa špecializujú na slede a sledujú každý rok ich jesennú migračnú cestu k nórskemu pobrežiu. Iné populácie v oblasti lovia tulene. Kosatky sú jedinými cicavcami s takou potravnou rôznorodosťou medzi jednotlivcami žijúcimi na rovnakom území.
Kosatka je jediným členom radu veľrýb pravidelne sa živiacim inými veľrybami. Pozorovaním bolo zrátaných 22 druhov, ktoré kosatky lovia; jednak skúmaním obsahu žalúdka, pozorovaním zranení na telách iných veľrýb či priamym pozorovaním ich lovu. Stáda kosatiek často dostanú omnoho väčšie veľryby také ako sú vráskavec myšok, vráskavec malý, vráskavec sejval, vráskavec sivý, alebo dokonca mláďatá vráskavca obrovského. Skupina kosatiek premôže mladého vráskavca obrovského tým, že ho spolu s jeho matkou prenasledujú až ich unavia. Alebo sa kosatky rozhodnú oddeliť pár a obklopiť mladú veľrybu, poprípade zabrániť je v návrate na povrch mora a v nadýchnutí. Len čo sa veľryba utopí, kosatkám už nič nebráni nasýtiť sa jej mäsom.
Taktiež bol zaznamenaný jeden prípad pravdepodobného kanibalizmu kosatiek. V štúdii V. I. Shevenka z teplých oblastí južného Pacifiku v roku 1975 je zaznamenaný prípad dvoch samcov kosatky, ktorých žalúdok obsahoval zvyšky inej kosatky. Z 30 zajatých a preskúmaných kosatiek mali pri tomto pozorovaní 11 z nich prázdne žalúdky. Neobvyklé veľké percento, ktoré naznačuje, že kosatky boli prinútené ku kanibalizmu nedostatkom potravy.
Vo väčšine prípadov sa kosatky živia tridsiatimi druhmi rýb, väčšinou lososmi, sleďmi, tuniakmi, lososmi Oncorhynchus tshawytscha a lososmi Oncorhynchus kisutch. Žraloky veľrybie (Rhincodon typus), žraloky dlhoplutvé (Carcharhinus longimanus), a príležitostne dokonca žraloky biele lovia pre ich výživovo hodnotnú pečeň. Existuje aj domnienka, že týchto žralokov odstraňujú ako potravnú konkurenciu. Polárne populácie lovia aj iné morské cicavce, vrátane väčšiny druhov tuleňov a uškatcov. Menej často sa stávajú obeťou aj mrože a vydry morské. Korisťou sa stáva aj sedem druhov vtákov, vrátane všetkých druhov tučniakov a morských vtákov ako kormoránov. Hlavonožce, ako napríklad chobotnice a široké spektrum kalmárov, sú taktiež ich cieľom.
Pri zabíjaní sú kosatky veľmi vynaliezavé a hravé. Občas si medzi sebou pohadzujú tulene, čím ich omráčia a zabijú. Zatiaľ čo lososy sú obvykle lovené jednotlivcom alebo malou skupinkou, slede sú často chytané technikou kolotočového kŕmenia. To znamená, že kosatka nadženie slede do tesnej gule vypúšťaním výbuchov bublín alebo šľahmi svojich bočných plutiev. Potom zasiahne guľu plným úderom svojho chvosta, čím omráči alebo usmrtí 10 – 15 sleďov a okamžite ich skonzumuje. Technika kolotočového kŕmenia bola potvrdená iba v nórskej populácií kosatiek a u niektorých oceánskych druhov delfínov. Uškatce zabíjajú údermi hlavou alebo tým, že ich zasiahnu a omráčia úderom chvosta.
V rôznych populáciách na svete možno nájsť viac špecializovaných techník lovu. V Patagónii sa kosatky živia mláďatami uškatcov Otaria byronia a nosáčov (Mirounga sp.), naháňajú ich na pláže, často aj za cenu vlastného dočasného uviaznutia. Kosatky predvádzajú pozorovacie skoky a lokalizujú tak tulene, ktoré odpočívajú na ľadových kryhách. Potom vytvoria vlnu, ktorá sa prevalí cez kryhu a prinúti tulene skočiť do vody, kde na nich čaká druhá kosatka.
V priemere kosatka zožerie potravy denne. Vďaka ohromnej rozmanitosti potravy a tomu, že nemajú žiadnych iných nepriateľov okrem človeka, možno povedať, že kosatka je takmer na vrchole potravinového reťazca.
Spev
frame|left|Kosatky často dvíhajú celé telo nad vodu, podobne ako táto, zachytená blízko Aljašky. Podobne ako iní delfíny sú kosatky veľmi spevavé zvieratá. Vydávajú rôzne druhy cvakania a pískania na komunikáciu a echolokáciu. Typy vytváraných zvukov sa veľmi odlišujú v závislosti na momentálnej aktivite. Počas odpočinku sú podľa očakávania omnoho tichšie, vydávajú iba náhodné volania veľmi sa odlišujúce od tých, ktoré je možné počuť, keď sa zapájajú do aktívnejšej činnosti.
Stále stáda kosatiek majú väčšie sklony ku spevu ako nestále skupiny. Vedci sa domnievajú, že pre to existujú dva hlavné dôvody: Prvý, usadené kosatky zostávajú v rovnakých sociálnych skupinách omnoho dlhšie, takže vytvoria omnoho komplikovanejšie sociálne vzťahy, ktoré sa odrážajú v častejšej komunikácii. Nezávislé kosatky spolu zostávajú iba chvíľu (zvyčajná perióda sú hodiny alebo dni) a preto komunikujú menej.
Druhým dôvodom je, že kosatky v nestálych skupinách sa živia morskými cicavcami omnoho častejšie ako kosatky žijúce v stálych stádach, ktoré sa živia predovšetkým rybami. Kosatky loviace cicavce musia byť prirodzene omnoho tichšie, aby zmenšili pravdepodobnosť odhalenia. Z tohto dôvodu väčšinou používa loviaca kosatka pre echolokáciu iba jednoduché cvaknutie (nazývané šifrované cvaknutie) oproti dlhému reťazcu cvaknutí pozorovanému u iných druhov.
Stále stáda používajú miestne dialekty. Každé stádo má svoje piesne alebo série jednotlivých písknutí a cvaknutí, ktoré stále opakuje. Zdá sa, že každý člen stáda pozná všetky jeho piesne, takže je nemožné po hlase identifikovať jediné zviera, iba dialektickú skupinu. Jedna pieseň môže byť známa iba jednej skupine alebo je zdieľaná medzi niekoľkými skupinami. Stupeň podobnosti piesní medzi dvoma skupinami sa všeobecne javí byť funkciou ich genealogickej blízkosti skôr ako geografickej. Dve skupiny s rovnakými predkami, ale rozrastajúce sa do veľkých vzdialeností majú veľmi podobné piesne. Predpokladá sa, že piesne prechádzajú z matky na dieťa počas obdobia kojenia.
Kosatky v histórii
Aj keď boli vedecky popísané ako druh až v roku 1758, kosatky sú ľuďom známe už od praveku. Púštna kultúra Nazca vytvorila na planine Nazca, predstavujúcu kosatku niekedy medzi rokmi 200 pred Kr. a 600 po Kr.
Prvý popis kosatky je v Prírodopise Plínia Staršieho (napísaný asi 50 pred Kr.). Navodil v ňom dojem nepremožiteľnosti všetko konzumujúcej kosatky. Keď Plínius na vlastné oči videl zmasakrovanie veľryby uviaznutej v prístave blízko Ríma, napísal: Sú to nepriatelia [ostatných veľrýb],... do ktorých narážajú a prerážajú ich ako baranidlá vojnových lodí. O ich vzhľade nezanechal žiaden bližší popis, videl iba obrovskú masu krutých tiel so zubami.
Pôvodní obyvatelia v severozápadnom Pacifiku ako napríklad kmene Tlingit, Haida, a Tsimshian pripisujú kosatke význačné miesto v ich náboženstve a umení.
Kosatka a moderný človek
300px|thumb|right|Kosatky plávajúce pri Normanských ostrovoch, pri Santa Rosa
Lov
Po tom, čo boli počty väčších druhov veľrýb príliš zredukované sa aj kosatky stali v polovici 20. storočia predmetom komerčného lovu. Komerčný lov kosatiek bol náhle prerušený v roku 1981, keď vstúpilo do platnosti moratórium na všetok lov veľrýb. Napriek tomu že z taxonomického hľadiska je kosatka skôr delfín ako veľryba, je dosť veľká na to, aby sa ocitla pod dohľadom Medzinárodnej veľrybárskej komisie (International Whaling Commission).
Najväčším lovcom kosatiek bolo Nórsko, ktoré lovilo v rozmedzí rokov 1938 až 1981 priemerne 56 zvierat ročne. Japonsko spotrebovalo od roku 1946 do roku 1981 priemerne 43 zvierat. (Údaje z vojnového obdobia nie sú k dispozícii alebo sú oveľa menšie). Sovietsky zväz každoročne ulovil v Antarktíde niekoľko málo zvierat s extrémnou výnimkou sezóny v roku 1980, keď ich ulovil 916.
Dnes nevykazuje žiadna krajina významný lov. Japonci obvykle dostanú niekoľko jedincov každý rok ako súčasť ich kontroverzného programu vedeckého výskumu. Podobne nízku úroveň stáleho rybolovu udržiavajú Indonézia a Grónsko. Rovnako ako sú lovené pre mäso, sú kosatky zabíjané aj preto, že konkurujú rybárom. V 50-tych rokoch 20. storočia letectvo Spojených štátov na žiadosť islandskej vlády použilo bomby a ostreľovačov na vybitie kosatiek v islandských vodách, pretože konkurovali ľuďom pri love rýb. Operácia bola chápaná ako veľký úspech rybárov a islandskej vlády. Napriek tomu mnoho ľudí nebolo presvedčených o tom, že kosatky sú zodpovedné za pokles rybích stavov. Vinu pripisovali nadmernému lovu zo strany ľudí. Táto diskusia viedla k obnoveniu výskumu stavov rýb v Severnom Atlantiku, ktorý dosiaľ nedal za pravdu ani jednej strane tohto sporu.
Kosatka sa tiež zabíja len zo strachu z jej povesti. Dosiaľ nebol žiaden človek v prírode úmyselne napadnutý kosatkou (vyskytlo sa síce jedno napadnutie surfera, ktorého si kosatka asi poplietla s tuleňom, ale po odhalení svojho omylu postihnutého bez vážnejšieho zranenia pustila). Námorníci na Aljaške aj tak príležitostne strieľajú po zvieratách z obavy o svoje životy. Strach sa v posledných rokoch podarilo dosť rozptýliť, vďaka lepším informáciám o tomto druhu vrátane predstavení kosatiek v morských akváriách a iných atrakciách.
Útok na lode
Isté riziko môžu kosatky predstavovať pre malé jachty, ktoré by si mohli spliesť s niektorou z veľrýb, ktorými sa živia (najmä v noci a ak je jachta natretá rovnakou farbou, akú má koža beluhy morskej), aj keď ide o ojedinelý jav. Pre ľahké drevené jachty to však môže mať katastrofálne následky, lebo môžu byť vážne poškodené hneď prvým útokom a začnú sa potápať skôr, než kosatky zistia svoj omyl.
Najznámejším prípadom "úspešného" útoku kosatky na loď je potopenie jachty Lucette (19 ton, dĺžka 50 metrov) skoro ráno 15. júna 1972, 200 námorných míľ západne od Galapág. Na loď zaútočilo asi dvadsaťčlenné stádo. Aj keď hneď potom, čo zistili svoj omyl, útok skončili, bolo už neskoro. Jeden z celkovo troch útokov bol vedený proti olovenému provu lode, ktorý samozrejme vydržal (jeden člen posádky uvidel kosatku s ťažkým poranením hlavy, čo bol asi následok tohto útoku), ale drevená obšívka lode tvorená štvorcentimetrovými borovicovými doskami nevydržala. Loď sa potopila v priebehu 5 minút, ale posádka ju ešte stihla opustiť v záchranných člnoch a po 38 dňoch ju zachránila japonská rybárska loď Toka Maru II asi 400 míľ severoseverozápadne od miesta stroskotania.
Zajatie
Inteligencia kosatiek, schopnosť tréningu, dobrá povesť, hravosť v zajatí a ich majestátna veľkosť spravila predstavenia s nimi veľmi populárne. Prvé zajatie kosatky a jej predstavenie sa uskutočnilo vo Vancouveri v roku 1964. Počas 15 rokov bolo sa na tento účel odchytilo z Tichého oceánu asi šesťdesiat alebo sedemdesiat jedincov. Na konci 70-tych rokov 20. storočia a v prvej polovici 80-tych rokov sa kosatky obvykle chytali v islandských vodách (50 za 5 rokov do roku 1985). Od tej doby začali byť kosatky úspešne odchovávane v zajatí a odchyt v prírode sa vyskytuje ojedinelo. U kosatiek v zajatí sa môžu vyvinúť patologické zmeny ako zrútenie chrbtovej plutvy, ktoré postihuje asi 60 – 90 % chovaných samcov.
V zajatí boli zaznamenané prípady kosatiek napádajúcich ľudí. V roku 1991 zabila skupina kosatiek vo vodnom parku Sealand of Victoria (kde nebolo zamestnancom dovolené vstupovať do vody ku kosatkám) trénerku Keltie Byrne. Zvieratá asi nevedeli, že človek nevydrží dlho pod vodou. V roku 1999 jedna z týchto kosatiek údajne zabila turistu, ktorý sa v noci vkradol do bazénu. (Uvažuje sa však tiež, že turista mohol byť obeťou podchladenia). Na konci júla 2004 kosatka počas predstavenia parku SeaWorld v Texase strčila svojho trénera, ktorý sa o ňu staral už 10 rokov, pod vodu a tlačila ho proti okraju nádrže; trénera sa podarilo zachrániť z dosahu zvieraťa až po niekoľkých minútach.
Jeden z najznámejších prípadov agresie kosatky sa odohral v auguste 1989, keď počas predstavenia jedna samica, Kandu V (ktorá sa do tej doby pokladala za dominantnú samicu) udrela inú, Corky II, ktorá bola dovezená z Marineworldu v Kalifornii asi mesiac pred incidentom. Podľa svedectva počulo celé publikum hlasný mľaskavý zvuk. Aj keď sa tréneri najprv snažili pokračovať v predstavení, ukázalo sa, že Kandu V utrpela zranenie tepny blízko svojich čeľustí, z ktorého sa začala valiť krv. Predstavenie ukončili a po 45 minútach krvácania zomrela. Odporcovia týchto predstavení chápali takéto incidenty ako potvrdenie svojej kritiky.
SeaWorld pokračoval v praxi chovania kosatiek odchytených v prírode a stal sa terčom kritiky nadácie na ochranu zvierat v prirodzenom prostredí Born Free Foundation, predovšetkým kvôli pretrvávajúcemu zajatiu kosatky Corky, ktorú sa nadácia snaží vrátiť k jej rodine do stáda A5 v Britskej Kolumbii v Kanade.
Film a kultúra
Na konci 70. rokov 20. storočia hrali kosatky vo fiktívnych príbehoch úlohu hltavých predátorov. Najextrémnejším príkladom je film Orca, ktorý sa stretol iba so slabým záujmom verejnosti a ktorý rozpráva príbeh kosatky vydávajúcej sa na cestu zúrivej pomsty po tom, čo jej druha zabili ľudia (ide o zrejmý pokus kopírovať úspech filmu Čeľuste).
Pokračujúci výskum zvieraťa a jeho popularita v akváriách priniesli dramatické vylepšenie jeho obrazu na verejnosti. Teraz je kosatka chápaná predovšetkým ako rešpektovaný predátor, ktorý však pre ľudí predstavuje iba veľmi malú hrozbu, čo pripomína zmenu pohľadu na vlka.
Film Zachráňte Willyho (Free Willy!, 1993) sa zameral na otázku oslobodenia kosatiek v zajatí. Kosatka hrajúca vo filme, Keiko, bola pôvodne odchytená vo vodách Islandu. Po príprave na návrat do voľnej prírody v akváriu v Newporte v Oregone (Oregon Coast Aquarium) ju premiestnili do severných vôd, jej pôvodného životného priestoru, napriek tomu neprestala byť závislá na ľuďoch až do svojej smrti v decembri 2003.
Ohrozenie životného prostredia
Ropná škvrna z tankera Exxon Valdez mala určitý nepriaznivý efekt na aljašskú populáciu. Jedno stádo škvrna zachytila a aj keď jeho členovia ihneď plávali do čistých vôd, jedenásť z nich (asi polovica) zomrelo v nasledujúcich dňoch a týždňoch. Škvrna dlhodobo znížila množstvo dostupnej potravy (lososy) a bola preto zodpovedná za zníženie lokálnej populácie. V decembri 2004 vedci z North Gulf Oceanic Society publikovali správu, že stádo zvané AT1 sa zmenšilo na sedem členov, pretože sa v ňom kvôli škvrne úplne zastavilo rozmnožovanie. Predpokladá sa, že populácia úplne vymrie.
Podobne ako iné zvieratá na vysokých úrovniach potravinového reťazca sú kosatky citlivé na otravu nahromadením polychlórovaných bifenylov (PCB) v telách. Vyšetrenie zvierat pri washingtonskom pobreží viedlo k zisteniu, že úroveň PCB v telách týchto kosatiek je vyššia než u tuleňa obyčajného v Európe, u ktorého však už boli zaznamenané známky chorôb zapríčinených touto chemikáliou.
Zistilo sa, že PCB ovplyvňuje schopnosť rozmnožovania, imunitný systém a zvyšuje úmrtnosť. Ohrozená je polovica populácie, hlavne kosatky živiace sa väčšou korisťou.
Iný druh nebezpečenstva od ľudí, ktorému musia kosatky čeliť je spôsobený rozsiahlym pozorovaním veľrýb. Niektoré prieskumy v ňom vidia príčinu zmien v ich chovaní. Silný hluk lodí spôsobuje u niektorých stád kosatiek zmeny frekvencií ich piesní a volaní.
Pavol Fedor
Pavol Fedor (* 4. január 1971) je bývalý slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej
S hokejom začínal v HK Spišská Nová Ves, kde odohral päť sezón v slovenskej extralige. V ročníku 1994/95 klub vypadol do 1. SHL, ale už o rok sa do nej vrátil. V sezóne 1996/97 uspel v baráži a zachoval si príslušnosť v najvyššej súťaži, rovnako tak v ďalšej sezóne. V ročníku 1999/00 Fedor pôsobil v poľskom klube Podhale Nowy Targ, v nasledujúcom v nemeckej regionálnej lige. Sezónu 2001/02 odohral za taliansky klub HC Alleghe a Spišskú Novú Ves. Podľa trénera Vladimíra Klingu bol jedným z mála kvalitných hokejistov v klube.
V auguste 2002 prestúpil do maďarského klubu Alba Volán Székesfehérvár, klub hral okrem maďarskej ligy aj Interligu. Trénoval ho Ján Jaško a hrali v ňom aj Tomáš Šille a Rastislav Ondrejčík. V sezóne 2004/05 hral v rumunskom mužstve HC Csíkszereda a Spišskej Novej Vsi (1. SHL). Úvod nasledujúceho ročníka odohral vo francúzskom Chamonix HC, dokončil ho v Spišskej Novej Vsi. V ročníku 2006/07 bol hráčom prvoligového MHK Kežmarok, v základnej časti zaznamenal 20 gólov a 33 asistencií, pomohol klubu k historickému postupu do slovenskej extraligy. V nej odohral za toto mužstvo ďalšie dva roky a ukončil hráčsku kariéru.
Reprezentácia
V slovenskej reprezentácii odohral 2 zápasy, neskóroval.
Kosice (okres Hradec Králové)
Kosice sú obec v Česku v okrese Hradec Králové v Královohradeckom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 326 obyvateľov, z toho 146 mužov a 180 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 40,3 roka, ženy 41,7 roka).