cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
České aerolinie
1991 – 2000
Roman Hofbauer potom v roku 1992 spustil útočnú kampaň proti ČSA a Česku, ktorou požadoval najmenej 25% podiel Slovenska v ČSA, alebo bude požadovať zrušenie ich názvu a symbolu. Osláv 70. výročia založenia ČSA, 25. októbra 1993, sa zástupcovia slovenského ministerstva nezúčastnili a namiesto toho poslali ultimatívny fax, v ktorom zopakovali svoju septembrovú požiadavku, aby ČSA vypustili zo svojho názvu Slovensko a premenovali sa, napríklad na České aerolinie. Slovensku v tom čase chýbala koncepčná práca v odbore letectva, pričom na ministerstve sa od osamostatnenia Slovenska vystriedalo niekoľko riaditeľov Odboru civilného letectva MDSVP. Slovenská strana v lete 1994 zakázala nepravidelné lety ČSA z letísk v Bratislave, Poprade a Košiciach, ale sama tieto lety nenahradila. Český predseda vlády Jan Stráský v knihe rozhovorov v roku 1993 hovoril, že pri delení majetku ČSA v roku 1991, ktoré sa uskutočnilo podľa územného princípu, zostalo na českej strane majetku viac, a slovenská strana neskôr argumentovala tým, že delenie prebiehalo v podmienkach, kedy sa ešte nevedelo o zániku štátu, a že na také delenie by dnes nemohli pristúpiť. Argumentoval pritom zákonom o delení majetku federácie, v ktorom sú ČSA uvedené ako podnik, o ktorom je možné znovu rokovať, hoci bol rozdelený dávno pred zánikom federácie. Česká strana sa však zdráhala pristúpiť na slovenské požiadavky, pretože v ČSA medzitým získala 38% Air France a prevedením ďalšieho podielu na Slovensko by česká strana stratila majoritu a slovenská by ju nezískala. Slovensku by tak česká strana bola ochotná postúpiť najviac 6%, s čím však slovenská strana nebola spokojná. Jan Stráský v roku 1993 vyjadril presvedčenie, že k dohode so Slovenskom nedôjde.
Michal Rárus
Michal Rárus (* 23. august 1784, Banská Bystrica - † 2. jún 1862, Banská Bystrica) bol národnokultúrny dejateľ, verejný činiteľ.
České aerolinie
1991 – 2000
thumb|[[Boeing 737|Boeing 737-500 vo farbách ČSA na letisku v Zürichu, 1994]] thumb|left|[[ATR 72|ATR 72-202 Českých aerolinií na letisku vo Frankfurte nad Mohanom, 1996]]
Michal Rárus
Životopis
Pôsobil ako úradník, senátor a richtár v Banskej Bystrici. Účastník národnokultúrnych podujatí, priateľ Gustáva Zechentera-Laskomerského, Karola Kuzmányho a iných predstaviteľov slovenského verejného a kultúrneho života. V roku 1849 člen slovenskej deputácie, ktorá u panovníka v Olomouci žiadala splnenie národných požiadaviek, podporoval slovenské dobrovoľnícke výpravy. Od augusta 1849 kráľovský komisár, potom do 1853 župan Zvolenskej župy v Banskej Bystrici, v ktorej zaviedol slovenčinu ako úradný aj vyučovací jazyk. V závete z roku 1858 venoval celý svoj majetok na založenie vyššieho slovenského gymnázia v Banskej Bystrici.
České aerolinie
1991 – 2000
Začiatkom roku 1991 ČSA kúpili po dlhom čase západoeurópske a prvýkrát širokotrupé lietadlo Airbus A310-300 určené pre diaľkové trate. Jeho kúpa sa zamýšľala už od roku 1989 kvôli nedostačujúcim sovietskym lietadlám. Po dodaní oboch A310-300 boli otvorené priame linky z Prahy do Toronta a Bangkoku. V tomto roku bola tiež otvorená linka z Prahy do Tel Avivu a Istanbulu. Na jar 1992 pribudli do flotily ČSA štyri turbovrtuľové lietadlá ATR 72-200, ktoré na niektorých linkách nahradili Tupolevy Tu-134A. V lete toho istého roku bolo do služby zavedených prvých päť lietadiel typu Boeing 737-500. Z flotily ČSA boli v roku 1992 vyradené aj posledné lietadlá Jak-40.
V októbri 1994 boli do flotily zavedené prvé dve lietadlá typu ATR 42-300 a v tom istom mesiaci boli tiež vyradené posledné Iliušiny Il-62. S platnosťou od 26. marca 1995 bol zmenený názov spoločnosti na České aerolinie. V roku 1995 tiež pribudli do flotily ČSA lietadlá Boeing 737-400. V tomto roku boli otvorené linky z Prahy do Hannoveru a Stuttgartu. V roku 1996 začali ČSA spolupracovať s americkou leteckou spoločnosťou Continental Airlines, ktorá začala zdieľať kódy s ČSA na niektorých vnútroštátnych linkách v USA, pričom recipročne sa kód Continental Airlines objavil na linke ČSA Praha – New York. V roku 1997 boli do flotily dodané ďalšie tri Boeingy 737-500 a zároveň boli z pravidelných liniek vyradené posledné tri lietadlá Tupolev Tu-134A a všetky Tupolevy Tu-154M. Tu-154M lietali na charterových letoch alebo nepravidelných linkách až do roku 2000. V roku 1998 boli otvorené linky z Prahy do Osla, Nice, Bologne a z Karlových Varov do Moskvy. Obnovené boli aj linky z Prahy do Damasku a Kuvajtu. V roku 1998 ale aj zrušili linky do juhovýchodnej Ázie (Singapur, Kuala Lumpur) a zamerali sa predovšetkým na linky do Severnej Ameriky. V tom istom roku ČSA zaviedli na všetkých svojich linkách nefajčiarsku prevádzku. Éra sovietskych lietadiel u ČSA definitívne skončila 10. januára 2000, kedy Tupolev Tu-154M (OK-UCE) uskutočnil posledný let u ČSA ako charterový spoj na linke Praha – Istanbul a späť. Po dvoch mesiacoch skúšobnej prevádzky spustili ČSA dňa 8. septembra 2000 online predaj leteniek.
2001 – 2009
thumb|[[ATR 42|ATR 42-500 Českých aerolinií vo farbách aliancie SkyTeam, 2009]]
Dňa 25. marca 2001 vstúpili ČSA do aliancie SkyTeam. Tiež bola obnovená linka z Prahy do Brna a Ostravy. V roku 2001 sa ČSA tiež rozhodli o kúpu ôsmich nemeckých plánovaných lietadiel Fairchild Dornier 728 s kapacitou približne 50 – 100 cestujúcich, ale projekt Dornieru nakoniec skrachoval. V októbri 2002 bola otvorená linka do Kolomba na Srí Lanke a prebiehalo predbežné doplňovanie flotily prenajatými staršími Boeingmi 737-400 a 500. V priebehu roku 2003 posilnil flotilu ČSA ďalší, už tretí diaľkový Airbus A310-300, a bola otvorená linka do Newarku v USA a zvýšený počet letov do Dubaja. Rok 2003 u ČSA znamenal aj opätovné ukončenie letov na brnianske letisko, aby ich v roku 2005, po objavení sa nemeckej konkurencie, opätovne zaviedli.
thumb|left|[[Airbus A320|Airbus A320-200 v službách Českých aerolinií, 2008]]
V roku 2005 boli do flotily zavedené prvé dve lietadlá Airbus A320-200 na pravidelnú dopravu a dve lietadlá Airbus A321-200 na charterovú dopravu. V roku 2006 ČSA prepravili prvýkrát v histórii rekordných 5,2 milióna cestujúcich. Na jar roku 2007 ČSA dostali prvé dve úplne nové lietadlá typu Airbus A319-100. V tomto roku ČSA zaviedli novinku – internetové odbavenie (Internet check-in). V priebehu roku 2008 získali ČSA postupne štyri úplne nové lietadlá Airbus A319-100.
Finančná situácia spoločnosti sa prudko zhoršila, aj napriek účtovnému zisku 1,1 miliardy českých korún z predaja nehnuteľností v areáli Juh sa vlastný kapitál prepadol o 1,1 miliardy korún na iba 102 miliónov korún. Bolo vypísané výberové konanie na predaj ČSA, ale v roku 2009 česká vláda po dohode s odbormi od predaja odstúpila. V máji 2009 vláda v demisii schválila príspevok 27,2 milióna korún na odstránenie ekologických škôd, ktoré svojou činnosťou spôsobili České aerolinie na pražskom letisku, kde bola zistená kontaminácia pozemkov chlórovanými uhľovodíkmi a ropnými uhľovodíkmi.
V septembri 2007 spoločnosť predstavila internetový predajný systém Click4Sky, ktorý mal konkurovať nízkonákladovým leteckým spoločnostiam, prevádzkovateľom bola dcérska spoločnosť ClickforSky, a.s. Spoločnosť ponúkala lety do prevažne európskych destinácií za jednotnú cenu vrátane poplatkov a táx, a predávala tak voľné kapacity letov ČSA. Projekt po dvoch rokoch prevádzky v novembri 2009 skončil. Stránka bola po skončení ďalej v prevádzke, ale už sa na nej zobrazovali iba vybrané lacné spoje. Podľa kritikov ČSA za propagáciu tejto značky strácali iba peniaze.
Ku koncu roku 2009 vlastnila spoločnosť 51 lietadiel. Hoci nikdy nevyplácali dividendy, vlastné imanie spoločnosti počítaný podľa českých účtovných štandardov postupne klesal a v roku 2009 dosiahol záporných hodnôt.
2010 – súčasnosť
V roku 2010 spoločnosť zamestnávala 415 pilotov a 752 palubných sprievodcov, v roku 2011 292 pilotov a 613 palubných sprievodcov, v auguste 2014 vyše 230 pilotov, takmer 400 palubných sprievodcov a 270 pracovníkov v administratíve. Keď koncom septembra 2014 ČSA oznámili úradu práce prepustenie 77 pilotov a viac ako 200 palubných sprievodcov a ďalších zamestnancov, odbory vyhlásili štrajkovú pohotovosť, ktorú ČSA odvrátili redukciou útlmového plánu. Príjmy zamestnancov však klesali. Po 75 rokoch v roku 2010 ukončili ČSA pravidelné linky do Veľkej Británie a vnútroštátnu linku do Brna, ktorú po nich prevzali CCA, ktoré ju pre ČSA už niekoľko rokov predtým zabezpečovali.
Od roku 2005 bola flotila ČSA modernizovaná novými Airbusmi A319 a A320, čo zapríčinilo úplné vyradenie všetkých Boeingov 737 z prevádzky. Posledný let Boeingu 737 (OK-FGS) u ČSA sa uskutočnil 2. novembra 2010.
České aerolinie či Český Aeroholding postupne odpredali množstvo dcérskych spoločností: Czech Airlines Training Centre, Air Czech Catering, Czech Airlines Handling a nákladový terminál na pražskom letisku.
V roku 2011 spoločnosť vykázala stratu 241 miliónov Kč pri tržbách 14 miliárd Kč, v roku 2012 skončila s účtovným ziskom 849 miliónov Kč pri tržbách 13,7 miliardy Kč, v roku 2013 ČSA skončili so stratou 922 miliónov korún pri tržbách 13,3 miliardy Kč, stratovú zimnú sezónu 2014/2015 musel Český Aeroholding sanovať podporou 152 miliónov korún.
thumb|V roku 2013 spoločnosť oslavovala 90. výročie od svojho vzniku
Dňa 10. apríla 2013 bola podpísaná zmluva, podľa ktorej spoločnosť Korean Air odkúpila od Českého Aeroholdingu časť štátneho podielu Českých aerolinií, a to 44% podiel. Travel Service podľa informácie z konca marca 2015 dokončil odkúpenie 34 percentuálneho podielu od Českého Aeroholdingu v rámci opcie od Korean Air. Transakciu v decembri 2014 schválila Európska komisia a štyri príslušné národné súťažné úrady. Štátny Český Aeroholding naďalej drží v ČSA už len približne pätinový podiel.
thumb|left|[[Airbus A330|Airbus A330-300 (OK-YBA) Českých aerolinií vzlieta z moskovského letiska Šeremetievo, 2013]]
ČSA má od mája 2013 prenajatý Airbus A330 od partnerskej spoločnosti Korean Air. Spočiatku sa uskutočnili pokusy o využitie tohto lietadla pre zvýšenie kapacity letov do Moskvy, Tel Avivu a Alma-Aty, ktoré sa však neprejavili ako ekonomicky prínosné. Od roku 2013 Airbus A330 obsluhuje pravidelné lety do Soulu a príležitostne lieta na vyťaženejšie destinácie, napríklad medzi júlom a augustom 2016 lietal na sobotňajších rotáciách do Barcelony. Na konci roku 2013 spoločnosť oslávila 90. výročie vzniku, ktoré oslavoval tiež náter na lietadlách. Dňa 9. decembra 2013 ČSA obnovili po dvojročnej pauze lety z bratislavského letiska do Prahy a Košíc. Na týchto trasách lietajú turbovrtuľové lietadlá ATR 42 alebo 72.
V roku 2014 boli predané všetky lietadlá Airbus A320 kvôli neúnosnej ekonomickej situácii – málokedy sa podarilo využiť ich kapacitu. ČSA chýbajú malé prúdové lietadlá na stredné málo vyťažené trasy. V letnej sezóne 2015 spoločnosť počítala s prevádzkou celkom 17 lietadiel. Flotilu tvorilo deväť lietadiel Airbus A319, jeden diaľkový Airbus A330 a sedem turbovrtuľových ATR.
V roku 2016 spoločnosť prepravila 2,26 milióna cestujúcich, čo predstavuje nárast o 13 percent oproti roku 2015. Priemerná obsadenosť na pravidelných linkách sa zvýšila o 10% oproti roku 2015, na 75,4%. Zvýšil sa tiež počet letov (o 9%), čo zapríčinilo rast ponúkanej kapacity v lietadlách, ktorá sa zdvihla o 3,5%. Na začiatku roku 2016 spoločnosť presídlila z letiska na Európsku triedu, tiež kvôli nižším nájmom. V marci 2016 spoločnosť objednala 7 lietadiel Airbus A320neo, ktoré by spoločnosť mala dostať v roku 2021, majú nahradiť lietadlá Airbus A319 a celkovo prirodzene zvýšiť kapacitu. V letnej sezóne lietalo pre spoločnosť 18 lietadiel, prvýkrát po rokoch spoločnosť nabrala nových zamestnancov – 15 pilotov, 30 sezónnych letušiek, niekoľko IT pracovníkov a právnikov.
Destinácie
České aerolinie lietali v roku 2018 do približne 50 pravidelných a sezónnych destinácií v Európe a Ázii. Najviac destinácií má ČSA v Rusku (6), kam lieta z dvoch letísk, nasleduje Taliansko s 5 destináciami, pričom jedna z nich je sezónna. Pravidelné linky prevádzkujú z hlavnej základne v Prahe a ďalších základní v Karlových Varoch, Bratislave a Košiciach.
Codeshare
ČSA majú tzv. codeshare dohodu a v súčasnosti prevádzkujú spoločné lety so spoločnosťami SkyTeamu a ďalšími:
Charterové lety
České aerolinie okrem pravidelných letov prevádzkujú aj nepravidelné charterové lety pre rôzne cestovné kancelárie.
Exim Tours
Česká cestovná kancelária Exim Tours podpísala v roku 2004 zmluvu s Českými aeroliniami o charterovej doprave a spoločnosť tak začala využívať prepravné kapacity tejto leteckej spoločnosti. V roku začatia spolupráce ČSA na charterových letoch prepravili 330 000 cestujúcich, predovšetkým vďaka tejto cestovnej kancelárii. V júni 2007 ČSA podpísali zmluvu s Exim Tours o predĺžení zmluvy na ďalšie tri roky. České aerolinie lietali s klientmi Exim Tours, napríklad do destinácií ako Varadero na Kube, Isla de Margarita vo Venezuele, ostrovy San Andrés a Providencia v Kolumbii, La Romana v Dominikánskej republike alebo do destinácií v Egypte, Salvádore, Tunisku a Grécku. V roku 2006 prepravili České aerolinie na charterových linkách 845 000 cestujúcich, čo znamenalo 13% nárast oproti roku 2005.
V máji 2010 skončil Českým aeroliniám leasing posledného diaľkového lietadla Airbus A310, ktoré umožňovalo lietať do exotických destinácií, kvôli čomu sa najväčšia česká cestovná kancelária toho času, Exim Tours, po mnohoročnej spolupráci rozhodla ukončiť dlhodobú spoluprácu. Klienti Exim Tours odvtedy začali lietať s českou leteckou spoločnosťou Travel Service, ktorá vyhrala výberové konanie a s Exim Tours spolupracovala už v predchádzajúcich rokoch. Do roku 2010 mali ČSA vyhradenú flotilu cca 5 charterových lietadiel. V roku 2010 sa ich neúspešne snažili predať spoločnosti Travel Service.
Travel Service
V rokoch 2013 až 2018 lietala charterové lety pre ČSA spoločnosť Travel Service.
Nákladné lety
České aerolinie prevádzkujú tiež svoju organizačnú jednotku České aerolinie Cargo, čo je spoločnosť zabezpečujúca prepravu rôznych zásielok a pošty v lietadlách ČSA do priamych destinácií ČSA. Využívajú k tomu predovšetkým nákladné kapacity na palubách lietadiel ČSA alebo špeciálne nákladné lety v režime jednorazových i pravidelných liniek. České aerolinie Cargo sú členom leteckej aliancie SkyTeam Cargo. Vďaka tomu slúžia pre členov SkyTeamu ako generálny predajný agent pre Česko.
Destinácie v minulosti
Pravidelné linky ČSA v lete 1969:
Súčasná flotila
Flotila Českých aerolinií pozostávala v apríli 2022 z nasledujúcich lietadiel:
Lietadlá ČSA v rokoch 1957 – 1992
V hlavnom článku nájdete zoznam lietadiel ČSA, ktoré používali od roku 1957 do roku 1992.
Rachecourt-sur-Marne
Rachecourt-sur-Marne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
La Selve (Aveyron)
La Selve je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aveyron, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 656 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dúbrava (okres Liptovský Mikuláš)
Dúbrava je obec na Slovensku v okrese Liptovský Mikuláš.
Polohopis
Obec sa nachádza západne od Liptovského Mikuláša, na hornom toku potoka Dúbravka, v nadmorskej výške 636 m. Chotár tejto veľkej liptovskej obce sa rozkladá pod Chabencom na severných svahoch Nízkych Tatier.
Dejiny
Obec bola založená v 13. storočí bez názvu a v roku 1372 sa spomína ako Dúbrava. Patrila zemanom z Ráztok a od polovice 18. storočia do roku 1908 tu boli bane na železnú rudu a antimón.
Obec Dúbrava je známa aj baníckou činnosťou, do roku 1992 sa v Rudných baniach Dúbrava ťažil antimón. Objekty Rudných baní Dúbrava stále stoja v doline potoku Palúdžanka. V novembri 2019 došlo v dôsledku dažďov k pretrhnutiu valou odkalísk s kalom s ťažkými kovmi nad baňami a následnému zaplaveniu doliny cez Palúdžanku a zamoreniu územia v Dúbrave, Svätom Kríži a Galovanoch, ktoré spôsobilo úhyn živočíchov v potokoch.
Kultúra
V obci Dúbrava sa zachovali aj folklórne zvyky prostredníctvom folklórneho súboru Chabenec, ako sú fašiangové zábavy, bursa, koledy. Z kulinárskych špecialít možno spomenúť liptovské droby, liptovskú kyslú polievku s hríbami - údeným mäsom - bábkou a zo špeciálnych liehovín je to liptovské hriate.
Turistika
Z obce je možné podnikať výlety do Dúbravskej doliny plnej lesných plodov, alebo sa môžete vybrať do neďalekého Svätého Kríža a pozrieť si drevený artikulárny evanjelický kostol, ktorý je jednou z najväčších celodrevených stavieb strednej Európy. Na bicykli, alebo autom to nie je ďaleko k Liptovskej Mare, kde si vychutnáte všetky vodné športy. V blízkosti obce sa nachádza lyžiarsky vlek Petkovo, ktorý je možné využiť na lyžovanie, snowboard.
Šport
Zo športových aktivít obce možno spomenúť futbal a stolný tenis so svojimi športovými klubmi a pre laikov sú tu športové ihriská na volejbal, tenis, futbal, v zime hokej.
Samsung Galaxy S II
Samsung Galaxy S II je smartfón vyvinutý spoločnosťou Samsung. V používa operačný systém Android vo verzii 2.3 (Gingerbread), ktorý však možno aktualizovať na verziu 4.1 Jelly Bean. Bol nástupcom modelu Samsung Galaxy S a približne rok po jeho vydaní bol na trh uvedený jeho nástupca Samsung Galaxy S III.
Predstavenie
Samsung Galaxy S II bol vyvinutý ako vlajková loď spoločnosti Samsung pre rok 2011. Bol predstavený na MWC Barcelona 2011.
Pater
Pater (lat.) alebo otec bol v neskorej antike (v helenistickom období) čestný titul pre učiteľa múdrosti; takto sa v ranom kresťanstve nazývali autority, akými boli duchovní a kňazi. Skúmanie ich učenia sa nazýva patrológia a obdobie, v ktorom žili (približne od 2. stor. do 7./8. stor.) patristika.
Hero
„Hero“ je singel speváka a gitaristu kanadskej rockovej skupiny Nickelback, Chada Kroegera, vydaný dňa 10. júna 2002 v Európe a 28. mája v Spojených štátoch. Singel bol nahraný na soundtrack filmu Spider-Man. Existujú dve verzie piesne, jedna s orchestrálnym pozadím a druhá bez.
Podklad
Pieseň je výsledkom spolupráce Chada Kroegera s Joseym Scottom.
Matt Cameron, ktorý v skladbe hral na bicie, sa neobjavil na hudobnom videu kvôli rodinným dôvodom. Preto bol nahradený bubeníkom skupiny Our Lady Peace, Jeremym Taggartom.
Gitarista skupiny Alice in Chains, Jerry Cantrell bol pôvodne vybraný na nahranie sóla (neskôr sólo zahral Tyler Connolly), ale odišiel pretože sa sústredil na svoj sólový album.
Durandova línia
Durandova línia ( alebo Zero Line) je demarkačná línia tvoriaca súčasnú afgansko-pakistanskú hranicu. Vedie od iránsko-afganskej hranice až k hranici pakistansko-čínskej, v dĺžke 2 640 kilometrov.
Dejiny
Durandova línia je výsledkom afgansko-britských rokovaní, ktoré prebiehali medzi afganskou vládou a misiou vyslanou do Kábulu indickým vicekráľom v roku 1893. Misiu viedol tajomník ministerstva zahraničia vlády vtedajšej Britskej Indie Mortimer Durand, podľa ktorého je línia pomenovaná.
Delimitácia Durandovej línie bola dokončená v roku 1896. Pri súbežných jednaniach s Perziou bol vymedzený aj najsevernejší bod dnešnej iránsko- pakistanskej hranice a spoločná anglo-ruská komisia vymedzila v roku 1895 i východnú časť afgansko-ruských hraníc. Touto delimitáciou afgansko-ruských hraníc vznikol tzv. Vachánsky koridor.
Hraničný spor
Po vzniku Pakistanu v roku 1947 Afganistan viackrát vyhlásil, že Durandova línia mu bola Britmi vnútená a po niekoľko desaťročí jej platnosť opakovane spochybňoval. Paštunské kmene, ktorých územie táto línia umelo rozdelila, jej existenciu od samého začiatku neuznali a dodnes sa ju snažia ignorovať.
Afganci
Afganci môžu byť:
Alunogén
Alunogén je minerál kryštalizujúci v triklinickej sústave, chemicky hydratovaný síran hlinitý - Al2(SO4)3.17H2O.
Charakteristika
Alunogén vytvára vláknité, vlasovité, ihličkovité kryštály, časté sú aj šupinovité a zrnité agregáty a krusty. Má bielu až žltkastú farbu. Alunogén má biely vryp, hodvábny až perleťový lesk. Jeho štiepateľnosť je veľmi dobrá.
Vznik
Tvorí sa na uhoľných haldách, pri zvetrávaní sulfidov, v sedimentoch aj sopečných horninách.
Ľudovít Rauch
Ľudovít Rauch (krycie meno Peter; * 2. júl 1902, Nagyvázsony – † 15. november 1944, Sedlo pod Hnilickou Kýčerou, Malá Fatra) bol funkcionár KSČ, robotník.
Životopis
Vyučil sa za obuvníka, obuvnícky robotník v opravovni obuvi firmy Baťa, v 30. rokoch pracovník aparátu oblastného výboru KSČ v Žiline. Člen ilegálneho vedenia KSČ v meste i v oblasti ilegálneho vedenia žilinskej oblasti KSS. Za svoju činnosť bol zatknutý a väznený. Člen skupiny politických väzňov, ktorým sa 1. septembra 1944 podarilo vyslobodiť a odísť na povstalecké územie. Pracovník aparátu ÚV KSS v Banskej Bystrici, účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a soc. demokracie. Bol príslušníkom 2. čs. partizánskej brigády M. R. Štefánika, kde pôsobil ako politický vedúci - politruk. Padol v boji s nacistami. Počas komunistického režimu bola po ňom pomenovaná ulica v Žiline a Bratislave. Po Nežnej revolúcii boli premenované.
Paštuni
náhľad|Paštuni Paštuni (iné názvy: Paštúni, Pachtuni; zastarano: Paštunovia či Paštúnovia; skôr historicky: Afganci; najmä v Indii a Pakistane: Patáni; po paštsky (v závislosti od nárečia): paštún/pachtún/páštún/páchtún/puchtún; po hindsky pathán; po perzsky afghán) je národ v Afganistane a Pakistane. Ich jazykom je paštčina, ktorá patrí do iránskej vetvy indoeurópskych jazykov. Nábožensky sú to moslimovia-sunniti. V Pakistane ich žije približne 30 miliónov, v Afganistane približne 12 miliónov. V 18. storočí vytvorili štát Afganistan, ktorý je pomenovaný podľa ich historického názvu Afganci.
Vychylovské prahy
Vychylovské prahy je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Kysuce.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Nová Bystrica v okrese Čadca v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1973 a naposledy novelizované v roku 1984 na rozlohe 0,3829 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Morfologicky výrazne vyvinutý charakteristický jav flyšového pásma – prahovitý prietok horského potoka. Možno tu sledovať char. flyšovú sedimentáciu a horniny typické pre jej bystrickú jednotku. Je to i estetický prvok pri vstupe do doliny Chmúra s Múzeom kysuckej dediny.''
3538 Nelsonia
3538 Nelsonia je planétka s priemerom 28 km, ktorú objavil Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveldová, Tom Gehrels 24. septembra 1960.
Frédéric Passy
Frédéric Passy (* 20. máj 1822, Paríž, Francúzsko – † 12. jún 1912, Neuilly-sur-Seine) bol francúzsky ekonóm a v roku 1901 získal Nobelovu cenu za mier (spolu s Henrym Dunantom).
Životopis
Jeho strýko bol Hippolyte Passy bol ministrom financií vo vládach posledného kráľa Ľudovíta Filipa a prvého prezidenta Napoleona III. Vyštudoval právo a pracoval ako účtovník Štátnej rady. Potom sa vrátil na univerzitu, kde študoval ekonómiu a v roku 1857 sa stal profesionálnym ekonómom. Svoju skvelú reputáciu v obore získal knihou Mélanges économiques essays a sériou prednášok na univerzite v Montpellier. Hájil voľný obchod a myšlienky Richarda Cobdena.
V roku 1877 vstúpil do Académie des sciences morales et politiques. Angažoval sa v politických otázkach, obhajoval školskú reformu. V roku 1867 založil Ligue de la paix et de la liberté, aby zabránil vojne medzi Francúzskom a Pruskom počas Luxemburskej krízy. V roku 1870 sa táto organizácia rozpadla v dôsledku Prusko-francúskej vojny, neskôr ju pomáhal oživiť pod názvom Société française des amis de la paix a v roku 1889 sa z nej stala Société d'arbitrage entre les Nations V roku 1881 vyhral voľby do parlamentu, kde sa zasadzoval za zmeny v zahraničnej politike. V roku 1886 ho znovuzvolili, avšak v roku 1889 už svoj mandát neobhájil.
Stál v čele niekoľkých Svetových mierových kongresov, kde sa snažil presadiť medzinárodné arbitráže, ktoré by predchádzali vojnovým konfliktom. V roku 1909 publikoval dielo Pour la paix, ktoré znamenalo vznik viacerých mierových a arbitrážnych organizácií.
Hrb
Hrb môže byť:
HRB môže byť:
Internetová záložňa
Internetová záložňa je druh záložne, ktorý zvyčajne nemá kamennú prevádzku a kontakt s klientom je zabezpečený prostredníctvom webovej stránky, e-mailov, alebo telefonicky. Medzi výhody internetových záložní patrí najmä možnosť nechať si urobiť cenovú ponuku online. Väčšina ponúka možnosť vyplnenia online formuláru, pomocou ktorého popíše klient predmet, ktorý sa chystá založiť. Záložňa mu na základe informácií z formuláru pošle cenovú ponuku.
Záložňa s priamym stykom pri založení
Záložňa s priamym stykom pri založení pošle svojho pracovníka za klientom, s ktorým si predtým dohodla stretnutie. Schôdzky sa realizujú buď priamo v bydlisku klienta, alebo na verejných miestach, ako sú kaviarne, alebo denné bary.
Záložňa bez priameho styku pri založení
Záložňa bez priameho styku pri založení sa s klientom nestretáva, ale klient pošle predmet, ktorý má záujem založiť, prostredníctvom poštových služieb. Záložňa mu potom peniaze pošle bankovým prevodom.
Predmety, ktoré možno založiť
Predmety, ktoré možno založiť sú v rôznych záložniach iné. Pre záložne sú najžiadanejšie predmety zlato, drahokamy a cennosti. Čoraz väčšia váha sa prikladá elektronike ako sú smartfóny, fotoaparáty a notebooky. Niektoré záložne majú záujem aj o drahé kusy oblečenia alebo kabelky svetových značiek.
Poplatky a úroky
Poplatky a úroky sú v záložniach často veľmi podobné. Výška úroku závisí od dĺžky založenia predmetu. Úroky sa pohybujú od 7% do 20%. Poplatky sú:
Majstrovstvá sveta vo faustbale mužov 2015
Majstrovstvá sveta vo faustbale mužov 2015 boli v poradí 14. majstrovstvá sveta vo faustbale mužov, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konali sa v dňoch od 14.21. novembra 2015 v štyroch argentínskych mestách, ktoré sa nachádzajú v provincii Córdoba: Santa Rosa de Calamuchita, Embalse, La Cumbrecita a Villa General Belgrano. Na turnaji sa predstavilo rekordných 14 družstiev. Nováčikom turnaja bola čtvorica družstiev: Austrália, Južná Afrika, Kolumbia a Pakistan. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo Indie, ktoré bolo vyžrebované do skupiny C. Argentína organizovala svetový šampionát mužov druhýkrát, predtým hostila toto podujatie v roku 1986, v Buenos Aires. Titul obhájilo 🇩🇪, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad 🇨🇭. Strieborné Švajčiarsko sa dostalo do finále po 20-tich rokoch. Naopak, štvrtá 🇧🇷, ktorá v súboji o bronz prehrala s 🇦🇹, nezískala medailu prvýkrát od roku 1999 a dovedna iba tretíkrát.
Rozhodnutie o organizátorovi MS 2015 padlo na kongrese IFA v auguste 2011 počas konania Majstrovstiev sveta 2011.
Kongres IFA
V rámci majstrovstiev sveta v Argentíne sa uskutočnil aj kongres IFA, na ktorom sa okrem zvolenia nových funkcionárov IFA rozhodlo o organizátoroch ženských MS v roku 2018 (stalo sa ním Rakúsko) a mužských MS v roku 2019, v ktorom uspelo Švajčiarsko pred kandidatúrou USA. Počas konania MS bola v Argentíne členmi európskych faustbalových federácií založená Európska faustbalová asociácia (EFA); jej prvým prezidenom sa stal Švajčiar Franco Giori.
David Brin
Glen David Brin (* 6. október 1950, Glendale, Kalifornia, USA) je americký spisovateľ vedeckej fantastiky. So svojimi dielami získal ceny Hugo a Nebula. Žije v Južnej Kalifornii a je zároveň aj konzultantom NASA a profesorom fyziky.
Životopis
Narodil sa v Glendale v Kalifornii. V roku 1973 získal bakalársky titul z astronómie na Kalifornskom technologickom inštitúte. V štúdiu pokračoval na Kalifornskej univerzite v San Diegu, kde v roku 1978 získal titul Master of Science z aplikovanej fyziky a v roku 1981 doktorát z astrofyziky.
Práca
V jeho najznámejšej sérii Uplift (doslova "Pozdvihnutie") (dve trilógie) rozvinul koncept legendárnej a rozsiahlej galaktickej civilizácie, ktorá je zodpovedná za „pozdvihnutie“ všetkých známych inteligentných foriem dýchajúcich kyslík. Ľudstvo je v tomto kontexte anomáliou, pretože nie je známy druh, zodpovedný za jeho pozdvihnutie, z čoho plynie nedostatok porozumenia a uznania zo strany iných inteligentných druhov.
Existuje tiež Uplift dodatok ku stolovej hre GURPS dovoľujúc hráčom hrať dobrodružstvá v tomto svete. Tento dodatok nenapísal David Brin, ale bol postavený na jeho dielach a sám prispieval informáciami k jeho tvorbe.
3539 Weimar
3539 Weimar je planétka s priemerom 32 km, ktorú objavil F. Borngen 11. apríla 1967.
Tatrapan
Tatrapan je obrnený kolesový transportér s pohonom 6x6 slovenskej konštrukcie.
Vznik a vývoj
Obrnený transportér Tatrapan vznikal ako náhrada za zastaraný OT-64. Po rozpade Česko-Slovenska sa ujali vývoja slovenské spoločnosti Tatra Sipox, Konštrukta Trenčín a PPS Detva Holding. Prvé vozidlá vstúpili do služby pre slovenskú armádu v roku 1994. Do roku 2009 bolo postavených asi 50 vozidiel pre slovenskú a grécku armádu.
Varianty
Nasledujúce verzie existujú buď ako sériovo vyrábané vozidlá alebo ako prototypy:
Technické údaje
Vozidlo Tatrapan ju viacúčelové obrnené terénne vozidlo. Je postavené na upravenej verzii podvozku terénneho nákladného automobilu Tatra 815 6 × 6. Používa mechanickú 10 stupňovú prevodovku s 8 stupňami pre jazdu vpred a 2 pre jazdu vzad. Mechanickú prevodovku dopĺňa prídavná elektropneumatická prevodovka s 2 stupňami. Stroj je vybavený jedným medzinápravovým a dvomi nápravovými diferenciálmi a deličom momentu. Vďaka použitému podvozku má vozido dobrú priechodnosť ťažkým terénom a dosahuje aj vysokú rýchlosť pri pohybe po cestných komunikáciách. Na podvozku je inštalovaná sklopná pancierovaná kabína a rýchlosnímateľná pancierová skriňová karoséria. V skriňovej karosérií, ktorej snímateľná koncepcia umožňuje inštaláciu rôznych variánt nástavieb je možná inštálácia veliteľsko-štábnej, spojovacej a iných modifikácií pre letectvo aj pozemné sily. Skriňová karoséria štandardnej transportnej verzie (T1/Z1) môže odviezť 10-12 sediacich mužov. Pancierovaný interiér je vybavený ochranou proti zbraniam hromadného ničenia aj protipožiarnym systémom. K dispozícii je aj inštalovaný ventilačný a komunikačný systém. Výzbroj vozidla predstavuje demontovateľný guľomet kalibru 7,62 mm alebo 12,7 mm uchytený na lafete na streche kabíny. Šikmé pancierovanie poskytuje ochranu pred priebojnými protipancierovými guľkami automatických zbraní do kalibru 7,62 mm.
Nasadenie
Vozidlá používali slovenské mierové jednotky na svojich misiách KFOR v Kosove, UNMEE v Eritrei, UNTSO na Golanských výšinách, UNFICYP na Cypre a ISAF v Afganistane. Stroje používali aj slovenské odmínovacie jednotky nasadené v Iraku.
František Rédei
Životopis
Predstaviteľ uhorskej šľachty, od mladosti slúžil v armáde, 1596 kpt. Fiľakova, od 1607 do smrti kpt. Oradei a župan Biharskej stolice. Jeden z vodcov stavovských povstalcov proti Habsburgovcom (1604, 1619). Veliteľ povstaleckých oddielov, ktoré v čase Bočkayovho povstania vyplienili južnú časť Banskej Bystrice, odvliekli richtára Juraja Zahlweina a  založili požiar (1605). Roku 1606 povýšený za veľmoža, roku 1621 zajatý a uväznený na Fiľakovskom hrade, kde zomrel.
Erstein (obec)
Erstein je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Bas-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Električková doprava v Košiciach
Električková doprava v Košiciach je spolu s bratislavskou električkovou dopravou jediný systém tohto druhu mestskej dopravy na Slovensku. Električková sieť má dĺžku, rozchod koľají je štandardný. Špecifikom miestnej prevádzky je mimomestská električková rýchlodráha, spájajúca mesto so železiarenským priemyselným komplexom U. S. Steel v dĺžke. S ôsmimi vnútromestskými a ôsmimi železiarenskými linkami sa električková doprava podieľa jednou štvrtinou na prepravných výkonoch mestskej hromadnej dopravy v Košiciach.
1891 – 1948
thumb|Trojvozňový vlak mestskej dráhy s parným rušňom pri továrni na poľnohospodárske stroje v Čermeli thumb|V Košiciach v roku 1913 zahajovali dopravu električky vyrobené v [[Győre]] Košice sú mestom s prvou prevádzkou mestskej dopravy na území dnešného Slovenska. Uhorské ministerstvo obchodu povolilo výstavbu mestskej pouličnej železnice pre osobnú a nákladnú dopravu budapeštianskemu inžinierovi Štefanovi Popperovi. 14. novembra 1891 bol sprevádzkovaný prvý úsek konskej železnice zo železničnej stanice cez Hlavnú ulicu po hospodársku školu (dnes Poliklinika Sever). O rok predĺžili trať do rekreačnej oblasti Čermeľ po reštauráciu Baránok (trať zrušená v roku 1972). Prevádzkovateľom bol dopravný podnik s názvom Košické pouličné dráhy (Kassai közúti vasút). Prepravca okrem osobnej dopravy zabezpečoval aj rozvoz nákladu zo železničnej stanice do podnikov ležiacich pozdĺž mestskej trate, ku ktorým boli vystavané koľajové vlečky. Podnik vlastnil 15 osobných a jeden nákladný vozeň. Medzi rokmi 1895 a 1913 zaradil do premávky i sedem parných rušňov. Duálna prevádzka konskej i parnej trakcie sa ukázala ako nerentabilná a až do elektrifikácie celej siete zostali Košice v rokoch 1909 – 1913 bez mestskej dopravy.
Miestnu dráhu nechalo mesto elektrifikovať berlínskou firmou Gesselschaft für Bau und Betrieb von Eisenbahnen, Henning Hartwich & Co. Tá spustila prevádzku električky až tesne pred prvou svetovou vojnou v roku 1913, kedy bola vybudovaná aj vozovňa električiek pri železničnej stanici. Dodaných bolo 18 električiek typu B z vagónky v Győre, päť vlečných uzavretých a päť vlečných otvorených letných vozňov. Trate na uliciach Masarykovej, Bencúrovej, Floriánskej (k pivovaru) a Moldavskej (k teheľni) sa využívali iba pre nákladnú dopravu. Do rozpadu Uhorska sa podarilo sprevádzkovať vnútorný mestský okruh (dnešná Štúrova, Kuzmányho, Masarykova a Bencúrova) ako aj trať k Franckovej továrni a verejnému cintorínu (1915). Mestská osobná doprava tak bola zabezpečovaná na troch linkách (podľa dnešných názvov):
Po vzniku prvej Československej republiky prešla prevádza električiek pod viedenskú firmu Vereinigte Elektrische Gesselschaft. V roku 1920 značne poklesol dopyt po využívaní električkovej dopravy vzhľadom na 150% nárast cien za prepravu. Napriek tomu v roku 1924 inicioval generál Československej armády a veliteľ košickej divízie Radola Gajda výstavbu električkovej trate s linkou č. 4 ku Gajdovým kúpeľom (dnes Anička, trať zrušená v roku 1968). Po veľkej hospodárskej kríze prepravca odmietol ďalej investovať do chátrajúcej dopravnej infraštruktúry, preto podnik v roku 1936 odkúpilo mesto Košice.
Po opätovnom pripojení Košíc k Maďarsku (v rokoch 1938 - 1945) sa realizovalo niekoľko zásadných zmien v linkovom vedení, pričom podnik prvýkrát pristúpil k zdvojkoľajeniu niektorých vyťažených úsekov v centre mesta. V roku 1939 bola zavedená linka č. 5 i po východnom mestskom okruhu (dnešná Masarykova a Bencúrova) a v roku 1942 linka č. 6 ku tehelni (dnes Moldavská). Od roku 1941 linkové vedenie reflektovalo zmeny v urbánnej štruktúre mesta, pričom najzaťaženejší prepravný ťah v severojužnom smere z Komenského po verejný cintorín bol obslúžený jednou linkou bez prestupu (najprv linka č. 1 z Čermeľa, neskôr 2 alebo 4 od Gajdových kúpeľov).
Na sklonku druhej svetovej vojny na prelome rokov 1944/1945 došlo k poškodeniu tratí, trolejového vedenia a vozovne a k odvlečeniu desiatich električiek do Nemecka. Po oslobodení v roku 1945 bola prevádzka obnovená za pomoci dodávky až 48 vyradených pražských električiek Ringhoffer, ktoré boli vyrobené vo firme František Ringhoffer Smíchov v rokoch 1905 - 1909. Niektoré z nich poslúžili na výrobu desiatich vlastných vozidiel miestnej produkcie, ktoré boli vyrobené v rokoch 1948 – 1952 (vyradené do roku 1968). Linkové vedenie od roku 1946 definitívne ustálilo vedenie najvyťaženejšej linky č. 1 v severojužnom smere (Čermeľ - verejný cintorín). Spojenie severnej časti mesta so železničnou stanicou zabezpečovala odvtedy linka č. 2 a prevádzka na vnútornom mestskom okruhu pripadla linke č. 3.
1948 – 1989
thumb|Električka T2 na Komenského ulici thumb|Súprava električiek T3 pred [[Dóm svätej Alžbety|Dómom svätej Alžbety, 70. roky 20. storočia]] thumb|Fotografia Hlavnej ulice s plnou prevádzkou električkovej dopravy, ktorá bola po roku 1986 v pešej zóne zrušená bez náhrady thumb|Schéma siete mestskej dopravy v roku 1981
V roku 1960 električky zabezpečovali dopravu na siedmich linkách:
V roku 1964 bola spustená do prevádzky rýchlodrážna trať do Východoslovenských železiarní (dnes U. S. Steel Košice) cez sídlisko Terasa po Triede SNP v dĺžke. Plánovaná odbočka z rýchlodráhy do satelitného železiarenskeho mesta Šaca sa však nerealizovala. Súčasne došlo k zrušeniu nákladnej električkovej dopravy a k vybudovaniu dnešnej vozovne na Bardejovskej ulici. Na rýchlodráhe do hutníckeho kombinátu VSŽ boli od roku 1979 prevádzkované trojvozidlové súpravy T3, čo bolo na území Československa raritou. Takto zostavené vlaky mali dĺžku takmer 45 metrov.
V roku 1978 došlo k najväčšej tragédii v dejinách mestskej hromadnej dopravy na Slovensku. Pri neubrzdení schádzajúcej električky na linke 6 zo sídliska Terasa na zastávku Amfiteáter prišlo o život deväť ľudí a niekoľko desiatok skončilo s ťažkými zraneniami.
Výstavbou rýchlodráhy sa predurčil celkový veľkokapacitný charakter mestskej siete, ktorá sa vyznačovala vedením tratí na husto obývané sídliská Terasa (1964 – 1966) a Nad jazerom (1983). Zároveň sa rušili jednokoľajné spojenia do Ťahanoviec (1965) a Čermeľa (1972), ktoré mali rekreačný charakter, a kde nezachádzali železiarenské linky „R“. Okrem týchto menej využitých úsekov bola premávka zastavená aj na okružnej linke 3 (1968), čo v konečnom dôsledku viedlo k poklesu vnútromestských liniek zo siedmich na štyri. V 70. a 80. rokoch už väčšinu novovzniknutých prepravných vzťahov zabezpečovali autobusy a na kopcovité sídliská Dargovských hrdinov a KVP sa počítalo so zavedením trolejbusovej trakcie (prevádzkovaná v rokoch 1993 – 2015). Električky prestali premávať i po Hlavnej ulici z dôvodu rekonštrukcie Dómu svätej Alžbety a Štátneho divadla. Náhradou za túto kľúčovú košickú dopravnú os bola obnova električkovej trate po paralelnej Kuzmányho ulici v roku 1986. Posledná dosiaľ vybudovaná košická električková trať po Alejovej ulici z roku 1989 výrazne skrátila spojenie medzi západnou a južnou časťou mesta. V tomto roku dosiahla električková doprava v Košiciach svoje maximum s nasledujúcimi linkami:
1990 – 2014
thumb|[[Tatra KT8D5 v tradičnom krémovo-červenom nátere v roku 1993 na Námestí osloboditeľov]] Po revolúcii 1989 došlo k prevodu dopravného podniku zo štátu na mesto, čo malo vplyv na zmeny v organizácii dopravy a predlžovanie intervalov električkových liniek. Tri z deviatich vnútromestských liniek boli zrušené (linky 1, 5 a 8). Po roku 1990 nevznikla ani jedna nová električková trať, pričom do tých stávajúcich bolo investované iba v najnevyhnutnejšej miere. Prevádzka trojvozidlových súprav bola ukončená z dôvodu vysokých prevádzkových nákladov. Z finančných dôvodov boli niektoré vozne upravené na trvale predné alebo zadné, a to predovšetkým odstránením cúvacej kontrolky z predných vozňov a reflektorov so zrkadlami zo zadných; z kabíny vodiča v niektorých zadných vozidlách bývalo odstraňované množstvo komponentov, čím sa tieto vozidlá stali samostatne nepoužiteľné, resp. iba ako vlečné vozidlá v súpravách.
Po roku 1989 boli do Košíc dodávané vozidlá typu KT8D5 (v rokoch 1986 – 1991 spolu 40 kusov) a T6A5 (v rokoch 1992 – 1993 spolu 30 kusov). Pri znižovaní výkonov električkovej dopravy sa však 40 dodaných článkových vozidiel KT8 ukázalo nadbytočnými a už od roku 1992 boli niektoré z nich odpredávané do Miškolca (Maďarsko, 10 kusov), Strausbergu (Nemecko, 3 kusy) a Sarajeva (Bosna a Hercegovina, 4 kusy).
Na električkách typu T6A5 boli vymenené automatické hlavy spriahadiel za klasické pražské (zhodné s typom na vozidlách typu T3). Na trvalých súpravách bolo ponechané medzi vozňami automatické spriahadlo, ktoré umožňovalo jazdu iba na jeden pantograf. V rokoch 2003 – 2009 prešlo 8 kusov električiek KT8D5 vložením stredného nízkopodlažného článku rekonštrukciou na typ KT8D5R.N2 a niekoľko električiek T3 bolo taktiež zmodernizovaných (elektronické panely, nový interiér, nový náter), z toho jedna na typ T3Mod, ktorý napokon nebol pre nevyhovujúcu výzbroj, závadu na brzdách a veľmi časté poruchy zaradený do pravidelnej prevádzky.
Zaujímavosťou košickej prevádzky bola jazda súprav T6A5 a KT8D5 s odberom prúdu na zadný zberač (podobne ako donedávna jazdili v Bratislave súpravy typu T6A5) z dôvodu menšieho znečistenia striech vozidiel uhlíkom zo zberačov. Toto riešenie bolo možné aj vďaka tomu, že ovládanie výhybiek sa nevykonávalo pomocou trolejových kontaktov (v Bratislave bolo ale dôvodom tohto typu jazdenia práve blokovanie výhybky). Tento spôsob odberu prúdu sa využíval do roku 2008, keď sa zaviedlo interné nariadenie o odbere prúdu prednými zberačmi. Vozidlá boli po prehliadkach alebo opravách lakované v zeleno-bielom nátere, po roku 2010 v žlto-modrom nátere. V apríli roku 2011 bol do Košíc dodaný prvý kus nízkopodlažnej električky Vario LF.
Obnova siete 2014 – 2018
thumb|Električky [[Vario LF2 plus|Vario LF2+ na Námestí osloboditeľov]] thumb|Časť električkového depa DPMK thumb|Depo v roku [[2006]] Havarijný stav tratí a zastaranosť vozidlového parku si vynútili rozsiahlu investíciu do električkovej dopravy v Košiciach, financovanú zo štrukturálnych fondov Európskej únie od roku 2014 (Operačný program Doprava - Kohézny fond EÚ). V rokoch 2014 – 2018 bolo dodaných 46 nových, článkových, čiastočne nízkopodlažných električiek Vario LF2+.
1. etapa
V rámci prvej etapy sa v rokoch 20142015 zrekonštruovala centrálna časť košickej mestskej siete na úseku: Tento úsek bol rekonštruovaný s parametrami pre výhľadovú premávku vozidiel tram-train, ktoré by zachádzali zo železničnej trate aj na tento vnútromestský okruh zo severu a od juhu (od železničnej stanice). Realizácia tohto zámeru pod názvom Integrovaná koľajová doprava (IKD) však bola odložená na neurčito, v dôsledku čoho koľajové napojenia tohto úseku neboli prepojené so železničnou traťou a zostali provizórne zaslepené.
2. etapa
Na prvú etapu IKD nadväzovala v roku 2015 druhá etapa pod názvom Modernizácia električkových uzlov (MEU), v rámci ktorej sa opravili tieto úseky:
3. etapa
V rámci tretej etapy (MET1) sa v rokoch 2016 – 2018 zrekonštruovali úseky v širšom centre Košíc: Projekt MET1 zahŕňal komplexnú rekonštrukciu električkovej trate vrátane pridania niekoľkých nových zastávok na Komenského a Štúrovej ulici, výstavbu nových meniarní na Havlíčkovej ulici a v areáli DPMK na Bardejovskej ulici. Rekonštrukciou prešla aj meniareň na Popradskej ulici. Trať na Triede SNP je pokrytá umelým trávnikom uloženým na absorpčných rohožiach s funkciou retencie vody.
Plánované rekonštruckie
V rámci projektu MET2 sa plánuje rekonštrukcia tratí v južnej časti mesta:
Dopravný podnik plánuje aj rekonštrukciu električkovej vozovne na Bardejovskej ulici, v rámci ktorej sa majú vykonať nasledujúce úpravy:
Vozidlový park
V roku 2020 evidoval Dopravný podnik mesta Košice 111 vozidiel (z toho 95 prevádzkových). Priemerný vek vozidiel bol 17,6 roka a podiel nízkopodlažných vozidiel 56,1% (55 vozidiel). Všetky vozidlá sú umiestnené v jedinej električkovej vozovni na Bardejovskej ulici, ktorá je aj sídlom Dopravného podniku mesta Košice. V marci 2021 DPMK vyhlásil verejnú súťaž na nákup ďalších 30 električiek. Odhadovaná hodnota zákazky bola 79 miliónov eur bez DPH.
Linkové vedenie
Električky sú nosným systémom mestskej dopravy iba v niektorých mestských častiach, čomu zodpovedajú aj intervaly spojov (10 minút v rannej špičke, 15 minút v sedle, 12 minút v poobedňajšej špičke, 20 minút večer). Monopolne zabezpečujú prepravu iba v smeroch Krásna – Trieda SNP (linka 9) a Havlíčkova – centrum (linky 2 a 4), v ostatných smeroch ako aj na trati do železiarní U. S. Steel im konkurujú frekventované autobusové linky, ktoré sú vo všetkých ostatných úsekoch vedené paralelne alebo takmer súbežne s električkovými linkami.
Rachecourt-Suzémont
Rachecourt-Suzémont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Električková doprava v Košiciach
Plánované trate
Podľa dokumentu Stratégia rozvoja dopravy a dopravných stavieb mesta Košice z roku 2015 a jej aktualizácie z roku 2022 by sa mesto Košice malo usilovať o zvýšenie efektivity električkovej dopravy ako nosného systému verejnej dopravy s obmedzením súbehu kapacitných autobusových liniek.
Rachecourt-Suzémont
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Električková doprava v Košiciach
Plánované trate
Do roku 2040 sa navrhujú vybudovať a upraviť tieto trate:
Rachecourt-Suzémont
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Električková doprava v Košiciach
Plánované trate
Do roku 2045 sa navrhujú realizovať tieto trate:
Rachecourt-Suzémont
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Električková doprava v Košiciach
Plánované trate
Po roku 2050 sa navrhujú realizovať tieto trate:
Električky majú zohrať rozhodujúcu úlohu pri napojení Nového mestského centra Košíc na súčasnú urbánnu štruktúru vnútorného mesta. Podľa víťazného urbanistického návrhu na Nové mestské centrum sa počíta s vedením dvoch paralelných električkových tratí v tejto novej mestskej štvrti, a to pozdĺž železničnej trate a pozdĺž koryta Hornádu s troma vzájomnými prepojeniami cez rieku Hornád. Tieto nové trate majú byť prepojené so súčasnou sieťou troma spojkami:
La Serre
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 129 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Juraj Tvarožek
Juraj Tvarožek (* 30. november 1887, Brezová pod Bradlom – † 12. január 1966, Brezová pod Bradlom) bol slovenský architekt. Patrí medzi najvýznamnejších slovenských architektov medzivojnového obdobia.
Život
Narodil sa v rodine kováča. Odmala sa túžil stať maliarom. V rokoch 1898 – 1903 študoval na reálnom gymnáziu v Bratislave, ale pre sociálne podmienky zamenil štúdium za murárske remeslo. Neskôr v rokoch 1904 – 1907 študoval na štátnej priemyselnej škole v Budapešti. Nemal vysokú školu. V roku 1908 sa zamestnal v Prahe u architekta Aloisa Dryáka, ktorý práve pracoval na pomníku Fr. Palackého a sv. Václava. Zároveň navštevoval večerné kurzy kreslenia prof. Beneša. V rokoch 1911 – 1914 pracoval v budapeštianskom ateliéri M. M. Harminca a Roberta Flesha. Získal odmenu za návrh na kalvínsky kostol.