cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giovanni Coppa
Životopis
Dňa 1. decembra 1979 bol menovaný za titulárneho arcibiskupa zo Serty, biskupské svätenie mu udelil pápež Ján Pavol II. 6. januára 1980. Bol prvým apoštolským nunciom v Česko-Slovensku po obnovení diplomatických vzťahov so Svätou stolicou v roku 1990. Do úradu nuncia nastúpil 30. júna 1990. Po zániku Česko-Slovenska sa stal v roku 1993 prvým nunciom v Česku a zároveň aj na Slovensku so sídlom v Prahe. Vo funkcii nuncia na Slovensku ho 2. marca 1994 nahradil Luigi Dossena.
Giovanni Coppa ukončil svoju diplomatickú misiu v Česku 19. mája 2001. Dňa 29. októbra 2001 bol vymenovaný za konzultora štátneho sekretariátu.
Pri konzistóriu 24. novembra 2007 ho pápež Benedikt XVI vymenoval za kardinála-diakona s titulárnym kostolom San Lino v Ríme.
Medievalizmus
Medievalizmus môže byť:
Caussou
Caussou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 65 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Heda Bartíková
Heda Bartíková (* 27. marec 1944, Praha) je česká redaktorka, novinárka a spisovateľka.
Životopis
Jej otcom bol spisovateľ Alois Hříbal. Po základnej škole absolvovala Strednú priemyselnú školu poľnohospodársku, ale poľnohospodárstvu sa nevenovala. Pracovala ako novinárka, v Kartografii bola techničkou, na telovýchovnej škole ČUV ČSTV pôsobila v úlohe odbornej referentky. V roku 1985 sa stala redaktorkou nakladateľstva Olympia. Veľa písala, používala tiež pseudonym Hedy Bartley.
Dielo
Písala poéziu, detektívky, biografiu o Páralovi, hororové a sci-fi poviedky. Poviedky jej vytlačili časopisy Květy, Maska, Magazín Co vás zajímá a ďalšie.
Powiat sępoleński
Powiat sępoleński je powiat v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Žije tu 41003 obyvateľov (30.6.2007).
Podkonický (priezvisko)
Podkonický je slovenské priezvisko odvodené od obce Podkonice (okres Banská Bystrica). Najčastejšie je v meste Banská Bystrica.
Známi nositelia
Pozri v článku Podkonický.
Marcey-les-Grèves
Marcey-les-Grèves je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Turovice
Turovice je obec ležiaca v okrese Přerov. Ich katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
1683 Castafiore
1683 Castafiore je planétka s priemerom 64 km, ktorú objavil Sylvain Julien Victor Arend 19. septembra 1950.
SA Tennis Open 2010
SA Tennis Open 2010 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 1. do 7. februára 2010  na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom Johannesburgu. Titul v dvojhre získal Španiel Feliciano López, ktorý vo finále porazil Francúza Stéphane Roberta. Bol to jeho druhý titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Ind Rohan Bopanna a Pakistanec A'isám ul-Hak Kuréší, ktorí vo finále porazili slovensko-izraelsky pár Karol Beck, Harel Levy.
Dvojhra mužov
🇪🇸 Feliciano López vs. 🇫🇷 Stéphane Robert 7-5, 6-1
Štvorhra mužov
🇮🇳 Rohan Bopanna / 🇵🇰 A'isám ul-Hak Kuréší vs. 🇸🇰 Karol Beck / 🇮🇱 Harel Levy 2-6, 6-3, 10-5
Powiat świecki
Powiat świecki je powiat v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Žije tu 97095 obyvateľov (30.6.2007).
London Interbank Offered Rate
London Interbank Offered Rate, skratka LIBOR, je každý deň o 11:00 fixovaná úroková miera vypočítaná na základe údajov o úrokoch vyplácaných z vkladov 12 významnými bankami na londýnskom peňažnom trhu. Je to teda IBOR londýnskeho peňažného trhu. Slúži ako referenčná úroková miera v mnohých medzibankových operáciách.
Jej analógiou pre úroky, za ktoré je týchto 12 bánk ochotných si požičať, je London Interbank Bid Rate.
Mladá tvorba
Mladá tvorba bol literárny časopis mladej generácie na Slovensku v rokoch 1956 až 1970, vydávaný Zväzom slovenských spisovateľov. Pôvodne to bol mesačník, od roku 1966 vychádzalo len 10 čísel ročne. Šéfredaktormi boli Milan Ferko (1956-60), Pavel Koyš (1960-61), Miroslav Válek (1962-66), Peter Hrivnák (1966-67) a Ján Buzássy (1967-70).
Časopis vznikol v roku 1956. Z prispievateľov sa vytvorili viaceré skupiny mladých autorov, napríklad skupina prozaikov nazývaná "generácia 1956" alebo "generácia Mladej tvorby", ďalej tzv. trnavská skupina konkretistov a iné. Vydávanie časopisu musel Zväz slovenských spisovateľov v roku 1970 v rámci tzv. normalizácie zastaviť.
Ken Dryden
Ken Dryden, celým menom Kenneth Wayne Dryden (* 8. august 1947, Hamilton, Kanada) je bývalý kanadský hokejový brankár, politik, právnik, obchodník a spisovateľ.
Narodil sa v Hamiltone v provincii Ontário v Kanade. Hrával v rokoch 1971 až 1979, štyrikrát získal Vezina Trophy ( v rokoch 1976, 1977, 1978 a 1979). Bol dôležitou postavou Montreal Canadiens v 70. tych rokoch.
Swahilská Wikipédia
vpravo|náhľad|logo swahilskej wikipédie
Ján Jančovic
Ján Jančovic (* 6. február 1941, Pôtor) je slovenský poľnohospodársky inžinier, novinár, publicista a spisovateľ literatúry faktu.
Swahilská Wikipédia
Swahilská Wikipédia (sw. Wikipedia ya Kiswahili) je verzia Wikipédie vo swahilčine.
Ján Jančovic
Život
Po základnom vzdelaní v rodisku a strednom v Šuranoch, vyštudoval v rokoch 1962-67 na Vysokej škole poľnohospodárskej v Nitre (teraz SPU) ekonomiku poľnohospodárstva. Postgraduálne štúdium novinárstva absolvoval v rokoch 1978-80 na Fakulte žurnalistiky Univerzity Karlovej v Prahe. V začiatkoch zamestnania prešiel praxou agronóma, plánovača a vedúceho výrobno-obchodnej prevádzky poľnohospodárskeho nákupného a zásobovacieho podniku.
Swahilská Wikipédia
9. apríla 2009 obsahovala 11 000 článkov, bola 82. najväčšou wikipédiou. Stala se jednou z troch prvých wikipédií v nigersko-konžských jazykoch, ktoré prekročili počet 1000 článkov (tento míľnik dosiahla ako prvá), ďalšie dve boli jorubská a somálska.
Ján Jančovic
Život
Od roku 1970 pracoval v oblasti podnikovej reklamy, propagácie, výstavníctva a masmediálnej komunikácie. Keď pracoval na generálnom riaditeľstve Agrokomplex SCPV a zmeneným názvom Agrokombinát Zobor š.p.v Nitre vo funkcii vedúceho útvaru propagácie a výstavníctva, bol súčasne aj výkonným redaktorom firemného časopisu. Prispieval a doteraz prispieva do rôznych novín, časopisov a kalendárov na Slovensku a v zahraničí. Odborne spolupracoval tiež s rozhlasom, televíziou a krátkym filmom. Na Slovensku najčastejšie písal do novín: Roľnícke noviny (tam aj pod pseudonymom Ján Potran), Nedeľná Pravda, Hlas ľudu, i časopisov: Život, Slovensko, PaS, Lidé a Země, Roľnícke novinky. Doteraz na Slovensku najčastejšie prispieva do Roľníckych novín, Slovenských národných novín, V zahraničí do Ľudových novín (Maďarsko), Rovine (Srbsko),, internetového portálu (www.luno.hu a www.oslovma.hu) Slovákov v Maďarsku.
Swahilská Wikipédia
26. augusta 2006 vyšiel v New York Times článok, kde sa autor zamýšľa nad možnosťami rozvoja wikipédií v domorodých jazykoch subsaharskej Afriky, vzhľadom na časté používanie angličtiny a francúzštiny medzi vzdelanými obyvateľmi tohto regiónu.
Ján Jančovic
Život
Od roku 1983 pravidelne prispieva aj do vedeckých zborníkov. V období od zrušenia generálneho riaditeľstva Agrokombinátu Zobor v roku 1991 až do roku 2004 bol najskôr manažérom a potom desať rokov zástupcom šéfredaktora týždenníka Roľnícke novinky. Počas týchto redakčných funkcií absolvoval viacero pracovných a študijných ciest, prevažne vo firmách v štátoch západnej Európy a Kanady. Naďalej sa venuje problematike života Slovákov v zahraničí, najmä dolnozemských a to programovo niekoľko desaťročí. Svoje poznatky a výsledky bádania priamo v prostredí Slovákov žijúcich v jednotlivých krajinách, priebežne publikoval v stovkách článkov v periodickej tlači, zborníkoch,ročenkách, ale aj samostatných monografických prácach, vydaných knižne. Je členom Syndikátu slovenských novinárov a členom Spolku slovenských spisovateľov. Žije s rodinou v Nitre.
1684 Iguassu
1684 Iguassu je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil M. Itzigsohn 23. augusta 1951.
Caychax
Caychax je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ariège, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 11 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kitsilano
thumb|Poloha štvrte Kitsilano thumb|Vine Street Kitsilano je mestská časť na západe kanadského mesta Vancouver. V tejto štvrti býva veľa mladých rodín a študentov, nachádzajú sa v nej štúdiá jógy, trhy, kaviarne a historická vancouverská oblasť Greektown. V posledných rokoch sú v tejto oblasti jedny z najvyšších cien nehnuteľností a aj jedny z najvyšších cien prenájmov v meste.
Okrem obytných zón a pláží sú v Kitsilane aj dve obchodné a nákupné zóny. Prvá sa tiahne pozdíž West 4th Avenue medzi ulicami Burrard a Balsam Street a druhá, niekedy označovaná ako West Kitsilano, sa nachádza na West Broadway medzi ulicami Larch a Blenheim Street.
Poloha
Kitsilano na severe ohraničujú dve pláže, Kitsilano Beach a Jericho Beach, ktoré sa nachádzajú na brehu zátoky English Bay. Na juhu je Kitsilano ohraničené 16 Avenue, na východe ulicou Burrard Street a na západe ulicou Alma Street.
Dejiny
Názov Kitsilana je odvodený od mena indiánskeho náčelníka Khatsalana z kmeňa Squamishov. Na území tejto vancouverskej mestskej časti žili Squamishovia po tisícky rokov. Malá oblasť, na území ktorej žil náčelník Khatsalano a patriaca dodnes indiánskej rezervácii sa nachádza pri moste Burrard Bridge.
V 60. rokoch bolo bývanie v tejto štvrti veľmi lacné a tak prilákalo veľa ľudí z celej Kanady a Spojených štátov. Bolo známe ako jedno z dvoch centier kultúry hippies v meste, druhé sa nachádzalo v Gastowne. No v nasledujúcich desaťročiach jeho obyvateľstvo zostarlo. Blízka vzdialenosť ku centru mesta - Downtownu, parkom, plážam a obľúbenému ostrovu Granville Island spravila z tejto štvrte veľmi žiadúcu adresu.
V roku 1971 bola v Kitsilane založená Greenpeace, medzinárodná nezisková organizácia na ochranu životného prostredia.
Obyvateľstvo
V roku 2006 malo Kitsilano 40 595 obyvateľov, čo predstavovalo 2,5% nárast oproti roku 2001. 12,6% percenta obyvateľov malo menej ako 19 rokov, 45,3% malo medzi 20 a 39 rokmi, 33,1% medzi 40 až 64 rokmi a 9,1% bolo starších ako 65 rokov. 75% obyvateľov malo za svoj materinský jazyk angličtinu, 4,5% čínštinu a 3,2% francúzštinu. Priemerný príjem domácnosti bol 53 455 kanadských dolárov, 21,3% obyvateľov žilo v domácnostiach s nižším príjmom. V roku 2006 nezamestnanosť dosahovala 4,2%.
Kultúrne akcie
V Kitsilane sa každoročne koná veľký počet kultúrnych akcií a festivalov.
Marchésieux
Marchésieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Pamiatková starostlivosť
thumb|Plaketa označujúca [[Kartágo za súčasť svetového kultúrneho dedičstva organizácie UNESCO.]] Pamiatková starostlivosť alebo ochrana pamiatok je cielená snaha spoločnosti o zachovanie vybraných častí hnuteľného a nehnuteľného kultúrneho dedičstva, predovšetkým stavieb. V širšom význame sa potom jedná o snahu o zachovanie všetkého svetového dedičstva, tj. kultúrnych aj prírodných pamiatok. Je vykonávaná formou evidencie, ochrany a záchrany (konzervácia, reštaurovanie, rekonštrukcia) pamiatok. Pamiatková starostlivosť funguje na národnej aj medzinárodnej úrovni a jej forma a úroveň je v rôznych štátoch sveta rozdielna. Pamiatková starostlivosť je z princípu kontroverzná.
Pamiatky a kultúrne dedičstvo
thumb|Rozloženie kultúrnych pamiatok
Pamiatky a kultúrne dedičstvo sú významnými dokladmi historického vývoja, životného spôsobu a prostredia spoločnosti od najstarších čias do súčasnosti. Ako prejavy tvorivých schopností a práce človeka z najrôznejších odborov ľudskej činnosti sú chránené pre svoje hodnoty historické, umelecké, revolučné, vedecké a technické alebo pre svoj priamy vzťah k významným osobnostiam a historickým udalostiam.
Zmyslom ochrany pamiatok je ich zachovanie, sprístupňovanie a vhodné využívanie tak, aby sa podieľali na rozvoji spoločnosti.
Kultúrne pamiatky sú chránené ako neoddeliteľná súčasť kultúrneho dedičstva, svedectvo dejín, významný činiteľ životného prostredia a nenahraditeľné bohatstvo. Na tomto princípe fungujú národné i medzinárodné inštitúcie pamiatkovej starostlivosti.
História pamiatkovej starostlivosti
thumb|Viollet-le-Ducov náčrtok opátstva [[Saint-Allyre v Clermont.]] Základným kameňom pamiatkovej starostlivosti je už od staroveku pocitovo formulovaný vzťah kultúrnej piety k tradícii, dejinám a kultu osobnosti resp. dynastie, vďaka ktorému zostali niektoré objekty zachované dodnes, na rozdiel od iných, v behu dejín odstránených napr. na stavebný materiál.
Ďalším rovnako dôležitým motívom je vytváranie zámerných pamiatok s cieľom zachovať zmienku o ľudských skutkoch či osudoch. Nemenej dôležitým znakom je potom zberateľstvo týchto kultúrnych diel, dokladované od stredoveku do súčasnosti a položiace základy galerijným zbierkam.
Veľkým medzníkom pamiatkovej starostlivosti v Európe je obdobie renesancie, ktoré sa hľadá v antike a objavuje pamiatkovú starostlivosť v dnešnom slova zmysle a to vedomým uznaním antických pamiatok a prijatím zákonných opatrení na ich ochranu. Prvé nariadenie k ochrane antických umeleckých diel vydal pápež Pius II. V roku 1462. Záujem spoločnosti o umelecké dedičstvo bol však obmedzený na úzku vrstvu elít.
Počiatky novodobej pamiatkovej starostlivosti potom siahajú do doby francúzskej revolúcie - v roku 1790 bola vo Francúzsku zriadená Komisia pre pamiatky a boli vydané inštrukcie k inventarizácii a uchovaniu umeleckých, historických a technických pamiatok (v roku 1830 vo Francúzsku bola založená Generálna inšpekcia historických pamiatok). Vďaka priemyselnej revolúcii došlo k rozšíreniu pôsobnosti v obnove a ochrane pamiatok. V prvej polovici 19. storočia sa potom pamiatkovej starostlivosti dostáva právneho podloženia postupne vo väčšine krajín Európy. Roku 1834 Grécko ako prvé vydalo zákon na ochranu pamiatok. V Českých krajinách to bolo cisárske rozhodnutie z 31. decembra 1850.
Okolo roku 1850 sa proti sebe vyhranili dva protichodné myšlienkové trendy. Prvý je označovaný ako puristické reštaurovanie. Spočívalo v "očisťovaní" pamiatok od mladších slohových doplnkov a v ich prestavbe a dostáva v historizujúcom štýle do fiktívnej úplnosti a štýlovej jednoty (hlavným predstaviteľom bol francúzsky znalec stredovekej architektúry a ich konštrukčných systémov Eugène Viollet-le-Duc). Druhý smer vyzdvihoval hodnotu staroby pamiatky a namiesto dostavieb požadoval len údržbu, prevenciu a konzerváciu dochovaného stavu (hlavnými predstaviteľmi boli britskí umeleckí kritici a reformátori John Ruskin a William Morris).
Súčasná pamiatková starostlivosť
thumb|Označenie nehnuteľnej kultúrnej pamiatky na kostole v [[Licibořice|Licibořiciach]] Pamiatku môžeme konzervovať, reštaurovať, reštituovať (navrátiť pôvodné prvky na pôvodné miesto), rekonštruovať alebo asanovať (očistiť).
Neustály metodický vývoj pamiatkovej starostlivosti je dnes vo fáze, kedy je hlavným cieľom predovšetkým uchovanie pamiatky, predĺženie jej života a snaha o jej ďalšie zapojenie do súčasného života kde všetky jej vyššie spomínané nástroje nie sú vo vzájomnom rozpore, ale spolupracujú na dosiahnutie tohto cieľa.
Medzinárodná spolupráca
Medzinárodné subjekty zaoberajúce sa evidenciou kultúrneho dedičstva svetového alebo medzinárodného významu:
Dohovory, charty a medzinárodné zmluvy:
Problémy
Primárnym problémom pamiatkovej starostlivosti je výber objektov určených k ochrane. Procesne za ním je hneď ďalší (fakticky ešte dôležitejší) problém - spôsob tejto ochrany. Historicky neexistuje zhoda ani na jednom tomto probléme pamiatkovej starostlivosti.
Fasádismus
Snaha o vyhovenie všetkým stranám často končí realizáciou spôsobom známym ako fasádizmus, keď je z pôvodnej stavby ponechaná len fasáda, za ktorú sa realizuje úplne nová stavba. Tento spôsob sa začal objavovať v 70. rokoch 20. storočia v západnej Európe po tom, čo sa zdvihla vlna občianskeho odporu proti úplnému búraniu veľkého množstva domov (, renovácie buldozérom, , druhé zničenie - poukaz na to, že plánovanými búraním bolo zničených viac pamiatok než za druhej svetovej vojny). .
Poznámky
<references group="pozn." />
Doazon
Doazon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Berco Balogh
Bartolomej „Berco“ Balogh (* 3. november 1961, Bratislava) je slovenský spevák, hudobník a skladateľ.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2014
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2014 bola kvalifikácia vo florbale mužov na MS 2014, ktorú organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Zúčastnilo sa jej 30 družstiev z 3 kontinentov, ktoré súťažili o 15 miest na záverečný turnaj v 6 kvalifikačných skupinách. Kvalifikácia prebiehala od 28. januára do 2. februára 2014. Nováčikmi kvalifikácie boli družstvá 🇯🇲 a 🇺🇦.
Priamy postup
Priamo postúpila iba hostiteľská krajina:
Účastníci kvalifikácie
Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IFF v roku 2013.
Ázia a Oceánia
🇳🇿 Wellington
Skupina 1
🇵🇱 Łochów
Skupina 2
🇸🇰 Bratislava (HANT aréna)
Skupina 3
🇳🇱 Nijmegen
Skupina 4
🇱🇻 Valmiera
Džungľa (hra)
Džungľa je stará čínska abstraktná dosková hra pre dvoch hráčov. Je známa tiež ako džungľový šach, alebo zvierací šach.
náhľad|Brloh vyznačený zelenou farbou. náhľad|Pasce vyznačené žltou farbou.
Pravidlá
Hracia doska sa skladá zo 7 stĺpcov a 9 radov polí. Na doske sa nachádzajú špeciálne polia: vodné plochy, pasce, brlohy. Každý z hráčov má k dispozícii 8 hracích kameňov, ktoré predstavujú rôzne zvieratá. Pred začatím hry sa kamene umiestnia na hraciu dosku do štartovacej pozície.
Pohyb kameňov
Základné možnosti pohybu sú pre všetky zvieratá rovnaké – o jedno pole horizontálne alebo vertikálne, ak je cieľové pole prázdne alebo obsadené zvieraťom súpera (a pokiaľ je povolené taký ťah urobiť, pozri nasledujúci odsek). Všeobecne platí, že každé zviera môže zjesť ľubovoľné nepriateľské rovnakej alebo nižšej sily (pre slona a myš platia špeciálne pravidlá). Zvieratá usporiadané od najsilnejších po najslabšie sú: slon, lev, tiger, leopard, vlk, pes, mačka, myš.
Slon je najsilnejšie zviera a môže zneškodniť všetky ostatné zvieratá okrem myši.
Lev môže robiť (ako prídavok k normálnym ťahom) skoky cez vodu. To znamená, že pokiaľ stojí tesne vedľa modrého štvorca a zodpovedajúci cieľový štvorec za vodou je prázdny alebo obsadený zvieraťom, ktoré môže zjesť, lev má možnosť urobiť skok. S jedinou výnimkou – nie je dovolené skákať cez pole obsadené myšou (hráčovou alebo súperovou).
Tiger má rovnaké skákacie schopnosti ako lev.
Leopard nemá žiadne špeciálne pohyby alebo vlastnosti.
Powiat toruński
Powiat toruński je powiat v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Džungľa (hra)
Pohyb kameňov
Kocúr nemá žiadne špeciálne pohyby alebo vlastnosti.
Myš je najzaujímavejšou figúrkou v tejto hre. Aj keď zastáva pozíciu najmenšieho a najslabšieho, dokáže zabiť slona (podľa povery, že myš môže vliezť slonovi do ucha a zožrať jeho mozog). Myš, ako jediné zviera, má tiež možnosť vliezť do vody a blokovať skoky leva alebo tigra. Ale, myš vo vode nesmie zabiť nepriateľského slona skokom z vody von, najprv musí urobiť iný ťah, ktorým sa z vody dostane. Myš vyliezajúca z vody môže zjesť iba inú myš.
Koniec hry
Hru je možné ukončiť dvomi rôznymi spôsobmi.
Pozri aj
Šach (hra)
Ondrej Braxatoris
Ondrej Braxatoris (* 1. december 1782 Hronsek – † 14. november 1845 Krupina) bol publicista, pedagóg.
Jeho syn Andrej Braxatoris-Sládkovič.
Životopis
Narodil sa v rodine Jána Braxatorisa a jeho manželky Márie. Bol otcom básnika Andreja Sládkoviča. Základné vzdelanie získal u strýka Ondreja Braxatorisa, kazateľa v Hornej Mičinej. Študoval v Banskej Bystrici, v Banskej Štiavnici a v Miškolci. Od roku 1804 učiteľ a správca v Krupine, kde pôsobil až do smrti. Bol členom Učenej spoločnosti banského okolia, ktorej odovzdal viac svojich rukopisov. Autor historického diela Letopisové krupinští (1810), prvého tlačeného diela o meste Krupina. Je otcom slovenských štúrovských básnikov Andreja Braxatorisa-Sládkoviča, Karola Braxatorisa, rytca a autora niekoľkých pohľadov na Sitno, Čabraď, Krupinu – Daniela Braxatorisa.
Alexander VI.
Alexander VI. patrí k najvýznamnejším ale i najrozporuplnejším postavám na Petrovom stolci.
Roderic Llançol (ako znelo jeho pôvodné meno) sa narodil v meste Játiva neďaleko Valencie. Pôvodné otcovo priezvisko si zmenil na rodové meno svojej matky Izabely – Borja.
Mladosť
Od mladosti sa tešil veľkej priazni svojho strýka z matkinej strany, valenského biskupa Alfonsa de Borja, neskoršieho pápeža Kalixta III. Ten ho zahrnul všemožnými poctami. Umožnil mu študovať na univerzite v Bologni a v roku 1456 (rok po svojom zvolení pápežom) ho vymenoval za kardinála-diakona. Nasledovali ďalšie významné funkcie v cirkevnej hierarchii (nové biskupstvá a opátstva) a už v nasledujúcom roku sa Rodrigo stal vicekancelárom Svätej stolice. Tento úrad, ktorý si udržal aj počas pontifikátu nasledujúcich štyroch pápežov, mu vyniesol značný majetkový prospech.
Na pápežskom stolci
left|thumb|180px|Kľačiaci pápež Alexander VI., výrez z [[Pinturicchiovej fresky Vzkriesenie, 1492 – 1495, Borgiove apartmány Apoštolského paláca vo Vatikáne]] Po smrti pápeža Sixta IV. v roku 1484 intenzívne pracoval na svojom zvolení jeho nástupcom. Konkláve však zvolilo iného kandidáta – Inocenta VIII. Po Inocentovej smrti v roku 1492 sa už Rodrigo nespoliehal na dohody kardinálov a všetko svoje úsilie podriadil jedinému cieľu – voľbe za pápeža. Veľkorysými sľubmi a úplatkami získal na svoju stranu niekoľkých kardinálov a z konkláve, konanom 6. – 11. augusta 1492, napriek nie veľkým preferenciám, vyšiel ako víťaz.
Ihneď po nástupe na pápežský stolec sa prejavil ako skúsený administrátor. V pápežskej kúrii nastolil poriadok, prisľúbil reformy ako i pomoc proti silnejúcej tureckej hrozbe. No čoskoro sa ukázalo, že ani pápežský post mu nebude prekážkou v pokračovaní jeho predchádzajúceho života, ba dokonca ho bude zneužívať najmä na obohacovanie seba a svojich príbuzných. Napriek mladému veku vymenoval svojho syna Cesareho biskupom a kardinálom. Zvláštnou priazňou zahrnul brata svojej terajšej milenky Giulie z rodu Farnese, Alessandra (neskoršieho pápeža Pavla III.), ktorého v roku 1494 ako dvadsaťšesťročného vymenoval za kardinála.
Veľký diplomat a stratég
Veľký záujem sústreďoval na zabezpečenie svojich detí. Výbojmi, titulmi a výhodnými sobášmi im zabezpečoval moc, peniaze, postavenie. Najstaršiemu synovi Pedrovi Louisovi (1460 – 1481) ešte ako kardinál pridelil španielske vojvodstvo Gandia, ktoré neskôr zdedil Giovanni. Toho v roku 1493 oženil so španielskou infantkou Mariou Enriquez de Luna a v roku 1497 mu daroval Beneventské vojvodstvo, časť pápežského štátu. Cesareho ako sedemnásťročného vymenoval za arcibiskupa Valencie a o rok neskôr ho povýšil na kardinála. Dcére Lucrezii zariadil tri veľkolepé manželstvá (vždy podľa politických záujmov) a v čase svojej neprítomnosti ju poveroval zastupovaním v oficiálnych záležitostiach.
Rodinné záujmy stáli i za Alexandrovou vnútornou politikou. I v nej sa prejavil ako stratég a pôžitkár ovládajúci najrôznejšie diplomatické machinácie. Hoci bol spočiatku v spore s neapolským kráľom Ferdinandom I., teraz stál na jeho strane proti nárokom francúzskeho kráľa Karola VIII. Nepriateľstvo voči francúzskemu panovníkovi vyvrcholilo v roku 1494 keď Alexander VI. korunoval za neapolského kráľa Ferdinandovho syna Alfonsa II. Vtedy Karol VIII. na podnet kardinála Giuliana della Rovere (neskoršieho pápeža Júliusa II. a Alexandrovho nepriateľa) vtrhol do Talianska a otvorene sa Alexandrovi vyhrážal podporou zvolania koncilu, ktorý by ho zosadil. Alexander VI. sa v ohrození svojho postavenia obrátil o pomoc na tureckého sultána Bajazida II.
V zúfalej situácii, hroziacej tureckou inváziou, bol však Alexander nútený uzmieriť sa s Karolom VIII. Keď však na Karola začali vyvíjať tlak mocnosti združené v Svätej lige vycítil vierolomný Alexander príležitosť prinútiť Francúzov stiahnuť sa z Talianska. Obrat vo vzťahu k Francúzsku nastal v roku 1498, kedy Alexander zrušil manželstvo nového kráľa Ľudovíta XII. s Jeanne za čo vďačný Ľudovít povýšil Alexandrovho syna Cesareho na vojvodu z Valentinois.
Otec a syn Borgiovci túžili získať viac: chceli si privlastniť celý pápežský štát a tomuto zámeru spolu so systematickou likvidáciou veľkých aristokratických rodín podriadil Alexander VI. celý zvyšok pontifikátu. Finančné prostriedky potrebné na jeho realizáciu získaval nekalými praktikami: úkladnými vraždami, zhabaním majetkov, ale i kupčením s cirkevnými hodnosťami, kedy noví preláti museli za svoje úrady draho zaplatiť.
Alexander VI. a Girolamo Savonarola
V roku 1495 sa začal jeho vleklý spor s kazateľom a náboženským reformátorom Girolamom Savonarolom. Savonarola ako neúprosný odporca „skazených mravov“ otvorene kritizoval cirkevných predstaviteľov na čele s pápežom. Mravnosť, čistotu a poriadok sa najprv pokúsil nastoliť vo Florencii, ktorú vyhlásil za Boží štát s kráľom Ježišom Kristom. Kvôli otvoreným útokom na svoju osobu ho Alexander VI. pozval do Ríma a zakázal mu kázať. Keď to Savonarola ignoroval, pápež ho vylúčil z cirkvi. Kazateľ však exkomunikáciu vyhlásil za neplatnú a svoje snaženie upriamil na zvolanie koncilu, ktorý by reformoval cirkev a zosadil Alexandra. Spor sa skončil v máji 1498 Savonarolovým uväznením a odsúdením na smrť. Proces viedli pápežovi legáti.
Mecenáš umenia
right|thumb|150px|Hrobka Alexandra VI. a [[Kalixt III.|Kalixta III. v kaplnke Borgiovcov Kostola Santa Maria in Monserrato degli Spagnoli]]Možno povedať, že veci duchovné ostávali u Alexandra na periférii záujmu. Všetkému dominovali svetské záujmy. Prejavil sa ako pravý milovník umenia. I keď jeho štedrosť nedosahovala takých rozmerov ako u neskoršieho Júliusa II. predsa jeho pričinením vznikol rad nádherných umeleckých diel a jeho zásluhou sa mnohé rímske stavby zaskveli v novom šate. Spomedzi všetkých vynikajú najmä nádherné Borgiove apartmány (Apartamento Borgia) nachádzajúce sa na prvom poschodí Apoštolského paláca, ktorých impozantná fresková výzdoba z rokov 1492 – 1495 je dielom renesančného umelca Bernardina di Betto, známeho pod menom Pinturicchio.
Alexander VI. zomrel v lete roku 1503. Objavili sa dohady, že príčinou jeho smrti bola otrava jedom. Alexandrove ostatky dnes spočívajú v nádhernom historizujúcom náhrobku v kaplnke rímskeho kostola Santa Maria in Monserrato degli Spagnoli vedľa ostatkov jeho strýka Kalixta III.
Hodnotenie Alexandra VI.
Alexander VI. významne zasiahol do dejín rímskokatolíckej cirkvi. Aj napriek súkromného zhýralému životu bol Alexander nábožný a veľmi si potrpel na ortodoxiu. V jej mene a s príslušnou pompou oslávil jubilejný rok 1500.
V dejinách cirkvi sa Alexander VI. preslávil ako politický stratég, zhýralý a pôžitkársky muž ale i ako veľký mecenáš umenia a ortodoxný pontifik. Svojou chytrosťou so sklonmi k ľstivosti, túžbou po moci a pôžitkárstvom predstavoval prototyp renesančného politika.
Pavel Kohout
náhľad|Pavel Kohout a jeho žena, Jelena Mašínová, [[Praha, 25. október 2007]] náhľad|Pavel Kohout, [[Varšava (Poľsko), 12. marec 2008]] náhľad náhľad
Pavel Kohout (* 20. júl 1928, Praha) je český básnik, prozaik, dramatik, prekladateľ a významný spisovateľ samizdatu a exilu.
Kohout prešiel osobnostným vývojom od počiatočnej bezvýhradnej podpory stalinizmu, cez postupné vytriezvenie, až po účasť na Pražskej jari a nútený odchod do exilu v 70. rokoch, pričom patril vždy medzi najaktívnejších v danom prúde.
Narodil sa v Prahe, kde v roku 1947 maturoval na reálnom gymnáziu. V tom čase bol presvedčeným komunistom, patril k takzvanému „kultúrnemu kádru“ komunistickej strany, z čoho mu plynul rýchly kariérny postup (v roku 1949 ako dvadsaťjedenročný pracoval ako kultúrny atašé v Moskve a medzi rokmi 1950 a 1952 bol šéfredaktorom humoristického časopisu Dikobraz). V roku 1952 dokončil štúdium estetiky a divadelnej vedy na Karlovej univerzite v Prahe.
Onedlho začal literárne tvoriť (v duchu budovateľského nadšenia – drámu a poéziu). Doteraz napísal asi 45 divadelných hier – aktoviek a adaptácií. Od roku 1957 bol spisovateľom z povolania, spolupracoval s rôznymi divadlami a začínal sa prikláňať k reformným komunistom.
V júli 1967 na IV. zjazde československých spisovateľov demonštratívne prečítal Solženicynov protestný list adresovaný zjazdu sovietskych spisovateľov, čím dovŕšil svoj obrat na kritika režimu. Podporoval Pražskú jar, za čo sa v 70. rokoch ocitol na indexe a jeho diela boli cenzúrované (Kohoutove nepriateľstvo k režimu sa týmto ešte prehĺbilo).
Stál pri zrode Charty 77, za čo bol ŠTB otvorene šikanovaný a v roku 1978 donútený emigrovať. Usadil sa v Rakúsku a aj dnes žije striedavo tam a v Česku.
Jeho manželka je scenáristka a spisovateľka Jelena Mašínová. Dcéra Tereza Boučková je tiež spisovateľkou.
Bocholt
Bocholt môže byť:
Habanero
Charakteristika
Habanero je jedna z najpálivejších paprík (vôbec najpálivejšou bola donedávna indická Bhut Jolokia patriaca k tomu istému druhu papriky, neskôr trinidad moruga scorpion s viac ako 2 000 000 Scovilleho jednotiek, Carolina Reaper dosahuje až 2,2 mil SHU.) Nezrelé habanero sú zelené, ale v priebehu dozrievania väčšinou svoju farbu menia. Najbežnejšie farby tejto papriky sú oranžová, červená, žltá, biela, hnedá, ružová, ale aj zelená v zrelosti. Typická zrelá habanero je 2 – 6 cm veľká. Väčšina paprík habanero dosahuje pálčivosť 200 000 – 325 000 Scovilleho jednotiek pálčivosti (SHU). Na porovnanie plody kajenská paprika má 30 000 – 50 000 SHU a obranný sprej približne 5 300 000 SHU.
Pôvod a rozšírenie
Pôvod paprík habanero je na Kube alebo na Yucatáne. Na Yucatáne sa jej dnes ročne vypestuje zhruba 1 500 ton. Ďalšími miestami, kde sa vo väčšom množstve pestuje, sú Belize, Kostarika a niektoré štáty USA (Texas, Idaho a Kalifornia). Pálčivosť tejto papriky a jej delikátna chuť z nej robia veľmi populárnu prísadu do omáčok a jedál.
Pestovanie
Habaneru sa dobre darí v teplej klíme, no priveľa slnka môže škodiť listom rastliny. Ako u všetkých paprík, aj habaneru sa darí v oblastiach s dostatkom slnka a pôdou o kyslosti 5 – 6 pH. Rastlinky sa odporúča zalievať len keď je veľké sucho. Prílišné zalievanie papričiek spôsobuje ich horkosť, ktorá je nežiaduca. Papriky habanero sa dajú dobre pestovať v skleníku, vo fólii ale aj vo voľnej kultúre. Rastlinu možno zaradiť medzi trvalky, čo znamená, že pri správnej starostlivosti môže plodiť aj niekoľko rokov. V tropickom a subtropickom prostredí, ak sú podmienky priaznivé, habanero plodí priebežne po celý rok.
Martin Miloš Braxatoris
Martin Metod Braxatoris (* 2. máj 1863 Banská Bystrica-Radvaň - † 26. august 1934 Senica) bol slovenský evanjelický kňaz, básnik, redaktor, prekladateľ. Pseudonym: Gnom, Martin Sládkovič, Ondrejovič, Strýčko Martin. Je písaný ako Martin Miloš Braxatoris, no jeho pravé stredné meno je Metod.
Jeho otec bol známy slovenský básnik Andrej Braxatoris-Sládkovič (autor: Marína a Detvan a ďalších diel) a syn známy slovenský libretista, textár a spoluzakladateľ slovenskej operety Pavol Braxatoris (autor operiet napr. Modrá ruža, Pod cudzou vlajkou...).
Tvorba
V oblasti literatúry pre deti a mládež bola významná jeho redaktorská činnosť v mesačníku Noviny malých. Tvorba bola ovplyvnená dobovými názormi na prioritu výchovného aspektu v literatúre pre deti. Spolu s Jánom Detrichom preložil Dobrodružstva Toma Sawyera M. Twaina.
Zoznam cestných tunelov na Slovensku
Toto je zoznam existujúcich a plánovaných cestných tunelov na Slovensku:
1686 De Sitter
1686 De Sitter je planétka s priemerom 36 km, ktorú objavil H. van Gent 28. septembra 1935.
The Great Gig in the Sky
„The Great Gig in the Sky“ je v poradí piata skladba z albumu The Dark Side of the Moon, ktorý vydala britská skupina Pink Floyd v roku 1973. V skladbe spieva Clare Torry.
Kompozícia
Skladbu napísal Richard Wright. Pôvodne sa volala „The Mortality Sequence“ alebo „The Religion Song“. Počas Dark Side of the Moon Tour (hlavne pred vydaním albumu) obsahovala skladba iba organovú hru. Počas nahrávania albumu sa skupina rozhodla nahradiť organ klavírom a ku koncu nahrávania pozvať vokalistku Clare Torry.
Koncertné verzie
Finálna verzia „The Great Gig in the Sky“ bola súčasťou turné v rokoch 1973-1975 a 1987-1994. Počas 1973-1975 David Gilmour hral na lap steel gitaru a zároveň na Hammondový organ, Wright hral iba na klavír. Počas 1987-1994 si organové časti zobral Jon Carin, Wrightovi zostal klavír a Gilmourovi lap steel gitara. Počas tohto turné skupina mala aj tri vokalistky, každá jedna spievala inú časť skladby.
Skladba je súčasťou albumov Delicate Sound of Thunder CD aj DVD(1988), Pulse CD aj DVD (1995). S Clare Torry sa skupina znovu stretla na festivale Knebworth´90 v roku 1990.
Obsadenie
spolu s:
Glezg obyčajný
Glezg obyčajný alebo glezg hrubozobý (lat. Coccothraustes coccothraustes) je druh z čeľade pinkovité. Hniezdi v palearktíde od severnej Afriky až po Japonsko v dlhom páse južne od ihličnatej tajgy. Hniezdi na celom území Slovenska až do nadmorskej výšky Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov glezg obyčajný patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia stúpa, v rokoch 19802013 bol u európskej populácii zaznamenaný mierny vzostup.
Opis
Glezg obyčajný meria  a váži 51 - 63,5 g. Glezga najviac vystihuje jeho veľká hlava a obrovský zobák. Na modrastočiernych krídlach má široký biely pruh. Aj konce chvostových pier má biele. Hlava a chrbát sú hnedé, spodná časť tela ružovohnedá. Pod zobákom majú čiernu škvrnu. Od čiernej škvrny sa tiahne čierny pásik k oku a potom na čelo, krk je sivý. Samička má menej výrazné farby ako samec a na krídlach má sivastý nádych. Mláďatá majú na spodnej časti tela priečne pruhovanie a nemajú čiernu škvrnu pod zobákom.
Hlas
Glezg obyčajný žije málo nápadným životom, najčastejšie ho prezrádza hlasný a ostrý kovový hlas "zick" alebo "ziks, tiks", ktorý počuť aj počas letu. Vydáva aj hlas "ziő" a "srri". Párik sa počas letu udržuje v kontakte mäkkým "zíít". Prejavom agresivity je inštrumentálny klepot zobákom. Keď sa snažia upokojiť druhého, ozývajú sa tichým "büb, büb". Strach prejavujú vysokým a ostrým "críí", varovný hlas znie ako rýchle až zdvojené "cik, cike, cik".
V čase hniezdenia vyjadruje samička chuť byť kŕmená samcom žobravými hlasmi "ciek", "ciéét" alebo "ciet". Počas stavby hniezda sa párik dorozumieva hlasom "criek" aleb "crie". Mláďatá sa počas prých dní ozývajú úplne tichým "ciet", neskôr sa ich žobravý hlas skladá zo slabík "Crie", "Cirk" alebo "Ciet". Po opustení hniezda upozorňujú na seba hlasom "ciip". Pri prelietavaní vydávajú dlhé "ciéét".
Spieva často na vrcholkoch stromov so spustenými krídlami. Jeho spev je nepravidelný a neustály sa meniaci rad zo slabík volaní. Často začína spievať slabikami "cik-ciks-cik", potom pokračuje melodickým a melancholickým "zie-ő" a často nasledujú slabiky s veľmi vysokým tónom i "Cíííš-ci-ciet cik" a končieva tichým "Cip-čip". Sled týchto pasáži často mení alebo robí prestávky.
Jeho spev patrí medzi najjednoduchšie vtáčie spevy, porovnateľný je so spevom muchára sivého. Slúži na upevnenie partnerského vzťahu. Neslúži na obhajovanie teritória, na tie účely využíva svoj varovné hlas, klepot zobákom, sekanie a štípanie. Spieva krátko na jeseň po skončení obdobia pŕchnutia a potom znovu od januára / februára.
Výskyt a stav na Slovensku
Hniezdenie glezga bolo dokázané na 92,5 % mapovacích kvadrátov. Maximálne hniezdne hustoty boli 2 páry / 10 ha v lužných lesoch rieky Moravy, 1,9 páru / 10 ha v pralesovitom poraste duba cerového NPR Boky, hodnotu 1,2 páru / 10 ha v jedľo-bukovom pralese NPR Mláčik ale v jedlo-bukovom pralese Badínsky prales len 0,7 páru / 10 ha a v horskom jedľovo-bukovo-smrekovom Dobročskom pralese nebol zaznamenaný ako hniezdič.
V zime sa populácie zo Slovenska presúvajú do južnej Európy a prilietajú populácie zo severu.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 110 000 - 220 000, zimujúcich jedincov 200 000 - 500 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 žiadny. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Biotop
Glezg obyčajný hniezdi najmä v listnatých lesoch s výskytom dubov, hrabov ale i aj v porastoch bukov, jaseňov, brestov a svetlých lužných lesoch. Obľubuje blízkosť vody. Hniezdi však aj v zmiešaných lesoch, stromoradiach, parkoch, sadoch a záhradách. Vyhľadávajú okraje s krovinami, v zime prilietajú aj do miest a obcí.
Hniezdenie
Hniezdo stavajú zo suchých konárikov a na výstelku používajú jemné rastliny alebo srsť. Umiestňujú ho 1 - (max 8) vysoko na pri kmeni alebo na bočnom konári okrajového alebo osamelo stojaceho listnatého stromu. Zriedkavejšie umiestňujú hniezdo na ihličnatý strom. Koncom apríla znesú 3 - 6 (najčastejšie 4) zelenkasté vajíčka s rôznymi tmavohnedými bodkami, škvrnkami a čiarkami. Na inkubácii sa podielajú obaja rodičia 14 dní a výchova vyliahnutých mláďat trvá takisto 14 dní.
Potrava
Hlavnou potravou glezga obyčajného sú semená bukov, javorov, brestov, puky, hmyz a so svojím silným zobákom dokáže lúskať kôstky čerešní, višní, sliviek, čremchy obyčajnej, kaliny, hraba, javora horského, lipy a iných druhov. V zime prilietajú na kŕmidlá a konzumujú semená slnečnice.
Ochrana
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021). Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha II).
Nexus 6P
náhľad|Nexus 6P
Nexus 6P je androidový smartfón, ktorý vyrába spoločnosť Huawei v spolupráci so spoločnosťou Google ako súčasť svojho radu Google Nexus. Uvedený bol v septembri 2015.
Poháňa ho systém na čipe Qualcomm MSM8994 Snapdragon 810 s osemjadrovým procesorom Quad-core 1.55 GHz Cortex-A53 & Quad-core 2.0 GHz Cortex-A57 a grafický procesor Adreno 430. Vnútorné úložisko má kapacitu 32, 64 alebo 128 GB a kapacita pamäte RAM je 3 GB.
Použitý operačný systém je Android vo verzii 6.0 (Marshmallow).
Powiat tucholski
Powiat tucholski je powiat v Poľsku v Kujavsko-pomoranskom vojvodstve.
Žije tu 47349 obyvateľov (30.6.2007).
Dražice
Dražice sú:
Tupolev Tu-95
Tupolev Tu-95 (v kóde NATO: „Bear“) je strategický turbovrtuľový bombardér vyvinutý v Sovietskom zväze na začiatku 50. rokov 20. storočia. Do služby bol zavedený v roku 1956 a aj v 21. storočí ešte stále slúži v ruskom letectve ako protiváha k americkým bombardérom B-52 Stratofortress. Prvýkrát (a naposledy) boli na pohon lietadla tejto kategórie použité turbovrtuľové motory a protibežné vrtule.
Stroje sú známe dlhými hliadkovými letmi nad morom do oblasti západnej Európy a Stredozemného mora. Pri nich vzniklo mnoho fotografií, na ktorých s nimi v tesnej formácii letia lietadlá NATO. Tu-95 sa okrem ZSSR nachádzali aj na leteckých základniach v Angole, Guinei, Kube, Somálsku a Vietname.
Vznik a vývoj
thumb|left|Pohľad na sovietsky Tu-95 počas letu, 1974
S prehlbovaním Studenej vojny sa Sovietsky zväz koncom 40. rokov 20. storočia snažil vyvinúť diaľkový strategický bombardér, schopný rýchleho letu vo vysokých letových hladinách. Na základe niekoľkých amerických bombardérov B-29, ktoré museli koncom 2. svetovej vojny núdzovo pristáť v ZSSR, sa sovietom podarilo spätným inžinierstvom vyvinúť Tu-4. Tento bombardér však nedisponoval potrebným doletom a mohol byť použitý na ničenie pozemných cieľov len v prípade konfliktov na európskom alebo ázijskom kontinente. Ako hlavný protivník ZSSR sa už v tej dobe profilovali USA, a preto potrebovalo sovietske strategické letectvo bombardér s akčným rádiusom asi, podobne ako mal americký B-36 "Peacemaker".
thumb|right|Tu-95 v porovnaní s americkým B-52 thumb|right|Spodný pohľad na Tu-95 thumb|right|Tu-95MS [[Vojenské vzdušné sily Ruskej federácie|ruského letectva, 2006]] V roku 1950 sa konštruktér V.M. Mjasičev, ktorý sa podieľal na vývoji strmhlavého bombardéra Pe-2, obrátil na vládu s návrhom na vytvorenie strategického bombardéra s maximálnou rýchlosťou /h a doletom viac ako. V návrhu lietadla sa počítalo s osadením 4 prúdových motorov AM-3 a v tejto podobe bol aj prijatý. Dňa 24. marca 1951 bol vydaný dekrét, ktorým bola konštrukčná kancelária V.M. Mjasičeva poverená, aby čo najskôr vyvinula vysokorýchlostný medzikontinentálny bombardér. Lietadlo, ktoré dostalo označenie M-4, malo uniesť atómové bomby s hmotnosťou do 5 ton, malo byť schopné doletieť do USA, prekonať protivzdušnú obranu a po uskutočnení jadrového úderu sa vrátiť späť na svoju základnu v ZSSR. A.N. Tupolev, bývalý učiteľ a kolega Mjasičeva, bol informovaný o začatí prác na lietadle M-4 a rozhodol sa tiež zapojiť do súťaže o vývoj nového strategického bombardéra. Práve prebiehajúce práce na lietadlách Tu-16 a Tu-85 umožnili konštrukčnej kancelárii A.N. Tupoleva rýchlo navrhnúť ideálny tvar bombardéra. Otázkou však zostávalo, aký typ motora bude najvhodnejší pre dosiahnutie požiadaviek, týkajúcich sa doletu a rýchlosti. Rozsiahle štúdie, uskutočnené v roku 1950 a na začiatku roku 1951, ukázali, že najlepším riešením bude inštalácia štyroch turbovrtuľových motorov, z ktorých každý bude mať výkon 10 000 až 12 000 konských síl. Dňa 11. júla 1951 bola konštrukčná kancelária A.N. Tupoleva poverená navrhnúť nový strategický bombardér a v rokoch 1952 – 1953 vyrobiť dva prototypy. Prvý, so štyrmi turbovrtuľovými motormi typu 2TV-2F a druhý, so štyrmi výkonnejšími turbovrtuľovými motormi TV-12 (sériovo vyrábané boli nazvané NK-12). V roku 1951 tak sovietska vláda dospela k veľmi kontroverznému rozhodnutiu, keď začala financovať vývoj dvoch identických typov lietadiel. Tento krok, ktorým sa enormne zaťažila ekonomika už aj tak vojnou zbedačenej krajiny, možno vysvetliť možnosťou, že Stalin a jeho poradcovia v tej dobe reálne zvažovali možnosť jadrovej vojny s USA.
Na jeseň roku 1952 bol prvý prototyp kancelárie A.N. Tupoleva, nazvaný Tu-95-1, dokončený a odovzdaný na letové skúšky. Dňa 12. novembra 1952 sa skúšobný pilot A.D.Perelet a jeho posádka vzniesli v novom lietadle prvýkrát do vzduchu. Celý let trval 50 minút a uskutočnil sa v nadmorskej výške. Do polovice mája vzlietol tento prototyp 16-krát a celkovo strávil vo vzduchu 21 hodín. Jeho 17. let, ktorý sa konal 11. mája 1953, však skončil katastrofou. Na Tu-95-1 sa počas letu vznietil jeden z motorov, požiar sa začal šíriť ďalej a lietadlo sa zrútilo. Z 11 členov posádky štyria ľudia haváriu neprežili, vrátane skúšobného pilota A.D.Pereleta.
Hoci bola montáž druhého prototypu Tu-95-2 začatá už v januári 1952 a do konca roka bolo lietadlo prakticky hotové, jeho úplné dokončenie sa pretiahlo až do roku 1954. Dôvodom bola realizácia niekoľkých konštrukčných zmien po tom, čo boli známe príčiny katastrofy prvého prototypu. Výsledky vyšetrovania totiž preukázali, že nehodu spôsobila poškodená prevodovka protichodných vrtulí, ktorej úlomky prerazili palivové nádrže a tie sa následne vznietili. Na druhom prototype teda museli byť spevnené krídla, bol zavedený systém, ktorý priestor nad palivom v jednotlivých nádržiach plnil inertným plynom a zdokonalený bol taktiež protipožiarny systém. V decembri 1954 bol Tu-95-2 vybavený zdokonalenými motormi TV-12 a 16. februára 1955 absolvoval svoj prvý let. Letové testy a dolaďovanie lietadla prebiehalo takmer rok, v rámci ktorého sa bombardér vzniesol do vzduchu 68-krát a nalietal celkovo 168 hodín. V roku 1956 začala sériová výroba Tu-95 a postupne bol zavádzaný do útvarov strategického letectva ZSSR. Produkcia týchto lietadiel pokračovala až do roku 1992 a v počas tohto obdobia vzniklo množstvo modernizovaných verzií.
Konštrukcia
Tu-95 je strednoplošník so šípovitými krídlami, ktoré zvierajú uhol 35o. Rozpätie krídel Tu-95MS je, dĺžka lietadla je a jeho výška.
Pohon Tu-95MS zabezpečujú štyri turbovrtuľové motory Kuznecov NK-12MP. Na každý z motorov sú napojené dve protichodné štvorlisté vrtule АВ-60К. Palivová sústava pozostáva z nádrží, umiestnených v krídlach a v trupe lietadla. Maximálna rýchlosť Tu-95MS je /h a bombardér je schopný dosiahnuť výšku až. Rýchlosť lietadla pri vzlete a pristátí je okolo /h. Bombardér dokáže bez natankovania vo vzduchu preletieť maximálne, ale tento dolet sa skracuje v závislosti od množstva nesenej výzbroje až na.
I keď tento bombardér nemôže prekonať moderné systémy protivzdušnej obrany, riadené strely dlhého doletu, ktoré nesie v pumovniciach, mu poskytujú významnú schopnosť neutralizovať nepriateľa. Bombardéry Tu-95MS môžu niesť, v závislosti od verzie, 6 – 16 riadených striel s maximálnym doletom. Strely môžu byť nesené v pumovniciach a tiež na štyroch vonkajších závesníkoch. Maximálna nosnosť bombardéra je 20 ton. Bombardér má integrované strely typu vzduch-zem Ch-55 a ich varianty (Ch-101/Ch-102), ktoré môžu mať konvenčné alebo jadrové hlavice.
Operačné nasadenie
Upravená verzia tohto lietadla, Tu-95V, zhodila 30. októbra 1961 nad sovietskou jadrovou strelnicou Nová Zem najväčšiu atómovú bombu všetkých čias zvanú Cár bomba.
Ruská intervencia v Sýrii
Dňa 17. novembra 2015 boli bombardéry Tu-95 bojovo nasadené prvýkrát v histórii. Potom, ako sa potvrdili podozrenia, že za zrútením ruského civilného lietadla s 224 pasažiermi na palube stojí Islamský štát, začalo Rusko masívne bombardovanie strategickými bombardérmi. Šesť lietadiel Tu-95, päť strojov Tu-160 a štrnásť Tu-22M uskutočnilo nálety na pozície teroristickej skupiny ISIL. Bombardéry Tu-95 a Tu-160 zasiahli veliteľské základne v Idlibe a Aleppe. Lietadlá Tu-95 použili rakety Ch-555, čo je variant strely Ch-55SM s vylepšeným navádzaním a hlavicou. Celkovo bombardéry Tu-95 a Tu-160 vystrelili 34 rakiet a zasiahli 14 cieľov.