cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Autobracketing
U digitálnych fotoaparátov sa niekedy vyskytuje WB autobracketing, slúžiaci k vytvoreniu viacerých súborov toho istého snímku posunutím vyváženia bielej farby. AEB sa môže použiť aj na neskoršiu úpravu typu HDR v počítači.
Jean Baptiste Perrin
Jean Baptiste Perrin (* 30. september 1870, Lille, Francúzsko – † 17. apríl 1942, New York, USA) bol francúzsky fyzik.
Diova socha v Olympii
thumb|Diova socha v Olympii
Diova socha v Olympii bola 13 m vysoká socha, ktorú v roku 433 pred Kr. vytvoril grécky sochár Feidias. Stála v chráme boha Dia v Olympii.
Tvorcom kolosálnej sochy bol najslávnejší starogrécky sochár Feidias, ktorý kvôli jej vytvoreniu žil dlhší čas v Olympii. Socha stála v oltárnom priestore chrámu, ktorý bol dlhý 64 metrov a široký 28 metrov. Výška sochy sa odhaduje v rozpätí 9 až 13 metrov. Diovo telo bolo vyrobené z dreva, pričom ho pokrývali lupienky zo slonoviny, ktoré imitovali kožu. Vlasy a brada boli zo zlata a oči boli vytvorené z drahocenných drahokamov. Zeus bol do pol pása nahý, nohy mu prekrývalo rúcho a cez ľavé rameno mal prehodený pozlátený plášť. Ľavou rukou sa opieral o vladársku barlu, zakončenú sochou sediaceho posvätného orla, v pravej ruke držal pozlátenú sošku Níké - bohyne víťazstva. Zeus sedel na tróne z cédrového dreva, ktorý bol zdobený slonovinovými basreliéfmi s výjavmi bohov, ozdobenými zlatom, ebenom a drahokamami. Vo vlasoch mal umiestnený veniec olympijského víťaza.
Sochu Dia v roku 394 n. l. odviezli do Konštantinopolu, kde ju pri požiari paláca cisára Theodosia zničil oheň.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v hádzanej mužov 2014
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy v hádzanej mužov 2014 bola kontinentálna kvalifikácia v hádzanej mužov, ktorú organizuje Európska hádzanárska federácia (EHF), a ktorej sa zúčastnilo rekordných 38 európskych štátov, ktoré súťažili o 14 miest na záverečný turnaj v 4 skupinách prvej a 7 skupinách druhej fázy kvalifikácie. Prebiehala od 8. júna 2012 do 16. júna 2013.
Priamy postup
Priamo postupili hostiteľská krajina a víťaz ME 2012 (v tomto prípade vicemajster, keďže Dánsko bolo majstrom Európy):
Skupina 1
University of Cyprus Athletic Center, 🇨🇾 Nikózia
Skupina 2
Palaflorio, 🇮🇹 Bari
Skupina 3
Beit Maccabi Sport Centre, 🇮🇱 Rišon le-Cion
Skupina 4
Yenisehir Belediyesi Sport Hall, 🇹🇷 Mercin
Skupina 7
Pozn: Rusko postúpilo ako najlepšie družstvo z tretích miest
Valentín Balaša
náhľad|Rodový erb
Valentín Balaša alebo Valent Balaša (, titul: Baron Bálint Balassa de Gyarmath et Kékkeő, ; * 20. október 1554, Zvolen† 30. máj 1594, Ostrihom, pochovaný v kostole v obci Hybe na Slovensku) bol uhorský renesančný básnik, ktorý písal po maďarsky, turecky a po slovensky. Je zakladateľom modernej maďarskej lyrickej poézie a prvým autorom maďarskej erotickej poézie.
Život
Balaša pochádzal z poprednej šľachtickej uhorskej rodiny Balašovcov. Jeho predkovia vlastnili v 13. storočí liptovské obce Iľanovo a Paludzu, ktoré vymenili za Ďarmoty, kde sa na dlhú dobu usídlili. Na prelome 13. a 14. storočia získali aj panstvo Modrý Kameň (maďarsky Kékkő), v rokoch 1554-1600 vlastnili aj hrad Liptovský Hrádok. Valentín prežil svoje detstvo na Zvolenskom zámku, ale aj na hrade v Liptovskom Hrádku. Bolo mu poskytnuté kvalitné vzdelanie - ovládal až osem jazykov. Balaša študoval na univerzitách v Nemecku (od roku 1565 študoval napríklad v Norimbergu) i v Taliansku a dosiahol výborné vzdelanie v literatúre. Istý čas bol jeho učiteľom evanjelický kňaz Peter Bornemisa (maďarsky Bornemissza Péter). V rokoch 1573-1574 študoval na vojenskej škole v Jágri (dnes Eger).
Od roku 1575 pôsobil na území Sedmohradska, kde sa účastnil bojov proti vojskám sedmohradského vojvodu Štefana Bátoriho, ale počas bojov upadol do jeho zajatia. Keď sa Bátori stal poľským kráľom, zobral ho vo svojom sprievode do Poľska, kde sa Balaša zúčastnil v roku 1577 bojov pri Gdańsku proti cisárskej armáde.
V roku 1577 sa vrátil do Uhorska. Koncom 70. rokov žil opäť na hrade Liptovský Hrádok, ktorý mu pripadol pri delení rodových majetkov. S vlastnou rodinou viedol viaceré právne spory kvôli rodovým majetkom. Spolu s bratom Františkom sa postaral o obnovu hradu a dal ho obohnať novým múrom. Pre zvýšenie poddanských povinností sa však dostal do konfliktu s vlastnými poddanými, najmä v obci Pribylina.
V rokoch 1579-1582 bol dôstojníkom v posádke Jágerského hradu, neskôr sa vrátil do Zvolena. V roku 1588 slúžil u hlavného kapitána v Nových Zámkoch. V roku 1589 cestoval po Sedmohradsku, ale koncom roku 1589 odišiel opäť do Poľska, kde žil najmä v Krakove. Na jeseň 1591 sa vrátil do Uhorska a obchodoval s vínom.
Valentín Balaša sa v roku 1593 zapojil do bojov pätnásťročnej vojny proti Osmanom v radoch cisárskeho vojska, teda na strane Habsburgovcov, bojoval vo vojsku Mikuláša Pálfiho a zúčastnil sa dobytia hradov Divín (hrad) a Modrý Kameň. Pri obliehaní Ostrihomu bol ťažko ranený - odtrhlo mu obe nohy - a do troch dní skonal. Pôvodne vyznával kalvínsku vieru, ale neskôr prestúpil na rímskokatolícke vierovyznanie.
Dielo
Valentín Balaša písal po maďarsky, slovensky a po turecky. Okrem poézie napísal aj jednu komédiu v maďarčine. Slovenské básne objavili až v roku 1949 vo viedenskej Národnej knižnici. Dovtedy nikdy nevyšli knižne. Balaša písal v slovenčine nábožensky ladené básne a jednu o láske: "Pieseň v mene peknej devy". Je autorom tejto časovo najstaršej svetskej ľúbostnej básne v slovenčine uverejnenej v kódexe Jána Jóba Fanchaliho, ktorý má neskororenesančný charakter.
Saint-Pourçain-sur-Sioule
Saint-Pourçain-sur-Sioule môže byť:
Souvigny
Souvigny môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kremná
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kremná v okrese Stará Ľubovňa.
Mauzóleum Chatama Sofera
Mauzóleum Chatama Sofera je hrobka Chatama Sofera (1762–1839), rabína bratislavskej židovskej obce a predstaviteľa tradičného židovského učenia v Bratislave na nábreží L. Svobodu. Predstavuje pútnické miesto Židov. Otvorené bolo v roku 2002 na 240. výročie jeho narodenia. Objekt je v nominácii na zápis do svetového dedičstva UNESCO.
Nachádza sa na mieste najstaršieho židovského cintorína v Bratislave, ktorý bol založený v 17. storočí, keď rodina Pálfiovcov povolila Židom pochovávať ich zosnulých blízko hradného opevnenia. Bol využívaný až do roku 1847. V roku 1942, po veľkej povodni bola väčšina hrobov zatopená. Zachovalo sa len 23 hrobov a 41 náhrobných kameňov, vrátane hrobu rabína Chatama Sofera.
Cez druhú svetovú vojnu sa po úpravách komunikácie a výstavbe tunela ocitol hlboko pod úrovňou terénu, až ho napokon zakryli betónovým stropom. Zmena politického zriadenia na Slovensku po roku 1989 a finančné príspevky od Židov z celého sveta umožnili rekonštrukciu objektu. Posunutie električkovej trate poskytlo priestor pre výstavbu pietneho miesta. Vytvorili sa priestory pre návštevníkov a hroby sa zrekonštruovali.
Nové architektonické riešenie Ing. Arch. Martina Kvasnicu (* 1958) pôsobivo využilo fakt, že hroby sú už v podzemí, a nad nimi vznikol pahorok so sklenými stélami. Do hrobky sa vstupuje lávkou cez územie pôvodného cintorína pokrytého vrstvou jemného štrku. Lávka vstupuje do zhora otvoreného čierneho hranola z pohľadového betónu, stvárňujúceho hrobku. Hranol je symbolom prepojenia súčasnosti a minulosti, či profánnej a sakrálnej architektúry.
Vnútri je priestor so sklenou stenou s výhľadom na hrobový areál pre tých, ktorým náboženské predpisy nedovoľujú vstúpiť na pôdu cintorína. Z neho vedie oceľové schodisko až k hrobom, kde púť končí.
Mnichovice (okres Praha-východ)
Mnichovice sú mesto v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 3 156 obyvateľov, z toho 1 554 mužov a 1 602 žien, pričom priemerný vek v meste bol 38,5 roka (muži 37,8 roka, ženy 39,2 roka).
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1135.
Peter Hochschorner
náhľad|Pavol a Peter Hochschornerovci na LOH 2012
Peter Hochschorner (* 7. september 1979, Bratislava) je slovenský vodný slalomár, trojnásobný olympijský víťaz a trojnásobný majster sveta vo vodnom slalome. V disciplíne C2 súťaží spolu so svojou dvojičkou Pavlom Hochschornerom. Ako prví kanoisti na svete sa stali trojnásobnými olympijskými víťazmi.
Nyírbátorský okres
Nyírbátorský okres (maď. Nyírbátori járás) je okres v župe Szabolcs-Szatmár-Bereg v Maďarsku. Okresným mestom je od roku 2013 mesto Nyírbátor.
Yzeure
Yzeure môže byť:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kyjov
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kyjov v okrese Stará Ľubovňa.
Slovenský biografický slovník
Slovenský biografický slovník: od roku 833 do roku 1990 je rozsiahle šesťzväzkové lexikografické dielo, ktoré v rokoch 1986-1994 vydala Matica slovenská.
Obsahuje 12 630 životopisných hesiel slovenských osobností, ktoré zohrali významnejšiu úlohu vo všetkých oblastiach národno-kultúrneho života Slovákov od Veľkej Moravy až po súčasnosť. Súčasťou posledného zväzku je menný register.
Náklady jednotlivých dielov sú: I.II. zväzok 20 000 ks, III.V. zväzok 15 000 ks, VI. zväzok 3500 ks.
V súčasnosti sa vydáva nové spracovanie slovníka s názvom Biografický lexikón Slovenska.
Oceánska federácia amerického futbalu
Oceánska federácia amerického futbalu (skr. OFAFOceania Federation of American Football) je oceánska športová organizácia, ktorá zastrešuje americký futbal v Oceánii. Vznikla v roku 1999 a patrí pod medzinárodnú federáciu amerického futbalu IFAF. Jej národné tímy sa môžu zúčastňovať majstrovstiev sveta. Okrem toho sa národné tímy Austrálie a Nového Zélandu zúčastňujú aj tzv. Oceania Bowl.
Estrée
Estrée je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
KEO
KEO je satelitná časová kapsula, ktorá bude vyslaná do vesmíru v rokoch 2010 alebo 2011, aby uchovala odkazy obyvateľov planéty Zeme svojim potomkom v budúcnosti vzdialenej 50 000 rokov. Ide o projekt podporovaný aj UNESCO (ktorá ho označila za „Projekt 21. storočia“), spoločnosťou Hutchison a Európskou kozmickou agentúrou (ESA).
Odkazy
Každý jednotlivec mohol prispieť svojím odkazom určeným budúcim obyvateľom našej planéty – uzávierka bola do 31. decembra 2009. Správa mohla byť buď zadaná priamo na oficiálnej stránke projektu alebo zaslaná organizátorom emailom. Organizátori taktiež vyzývali každého, aby získavali odkazy od detí, starších občanov či tých, ktorí nemajú potrebné vzdelanie tak, aby každá kultúra, etnikum či skupina ľudí na Zemi bola zastúpená. Satelit bude mať kapacitu niesť až štvorstránkový odkaz od každého z viac ako 6 miliárd obyvateľov našej planéty. Všetky obdržané odkazy budú po vypustení satelitu publikované na internete bez mien svojich autorov.
Ďalší obsah
KEO ponesie na palube tiež diamant, ktorý bude obsahovať kvapku ľudskej krvi, vzorky vzduchu, morskej vody a pôdy. Na jednej z doštičiek diamantu bude zaznamenaná DNA ľudského genómu. Okrem toho ponesie satelit tiež astronomické hodiny, ktoré budú ukazovať rotačné frekvencie niekoľkých pulzarov; fotografie ľudí všetkých kultúr žijúcich na Zemi a "Súčasnú Alexandrijskú knižnicu" – encyklopedický súhrn súčasných ľudských vedomostí.
Technické podrobnosti
Odkazy a encyklopédia znalostí budú uložené v sklenených, radiácii odolných DVD. Symbolické návody v niekoľko rôznych formátoch budú zobrazovať súbor inštrukcií k zostaveniu DVD prehrávača, ktorý zrejme nebude za 50 000 rokov existovať ani ako historický artefakt.
Podobné projekty
Niekoľko kozmických sond, ktoré boli v minulosti vyslané do vesmíru, obsahuje časové schránky určené obyvateľom Zeme budúcnosti alebo i mimozemským civilizáciám. Satelit LAGEOS, ktorý vstúpi späť do atmosféry našej planéty za 8,4 milióna rokov, nesie na svojej palube plaketu ukazujúcu konfiguráciu pozemských kontinentov v minulosti, súčasnosti i budúcnosti. Sondy Pioneer 10 a Pioneer 11 obe obsahujú zlatú plaketu nesúcu základné informácie o našej civilizácii vo forme nákresov. Známejšia je zlatá platňa, ktorú na palube nesú sondy Voyager 1 a Voyager 2 a ktorá obsahuje zvuky a obrazy zo Zeme spolu so symbolickými inštrukciami pre prehranie záznamu a umiestením planéty pôvodu.
Aurec-sur-Loire
Aurec-sur-Loire môže byť:
Montdoumerc
Montdoumerc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jakubov
Jakubov je obec na Slovensku v okrese Malacky.
V obci je rímskokatolícky kostol sv. Filipa a Jakuba zo 17. storočia. Taktiež sa tu nachádza opustený židovský cintorín. Jakubovom preteká riečka Malina.
Obyvatelia tejto obce, podobne ako obyvatelia širšieho okolia (Malacky, Vysoká pri Morave, Kostolište, Láb, Zohor...), sa v minulosti živili najmä pestovaním konope. Toto konope, ktoré bolo známe ako „slovenské konope“, bolo považované za mimoriadne jemné a kvalitné. Vozili ho až do stredoslovenských banských miest. Ďalší dôležitý produkt z konope - konopný semiačkový olej zasa zasielali najmä do neďalekej Viedne na mestský osvetľovací ústav.
Leopold Branislav Abafi
Leopold Branislav Abafi - "Abaffy de Nagyabafalva et Felső-Lehota" (historicky tiež Abaffy, pseudonymy Branko Rovinov, L. B. Rovinov a i.) (* 18. február 1827, Slovenský Aradáč, Uhorsko† 27. február 1883, Slovenský Aradáč, Rakúsko-Uhorsko) bol slovenský prozaik, básnik, dramatik a evanjelický farár.
Životopis
Pochádzal z oravskej vetvy šľachtického rodu Abafi s predikátmi z Aboviec a Hornej Lehoty (Abaffy de Nagyabafalva et Felső-Lehota). Jeho otec bol evanjelický farár Daniel Abafi, matka Karolína, rod. Rohoňová, mal 2 bratov a sestru. Jeho manželkou bola Anna Koléniová, s ktorou mal piatich synov (Mikuláš, Ján, Cyril, Branislav a Jaroš) a tri dcéry (Jarmila, manželka Michala Bodického, Marína a Milina).
Vzdelanie získaval v Levoči, Prešove a v Bratislave. V rokoch 1848 – 1849 sa aktívne zúčastnil revolučného hnutia, vrátane Slovanského zjazdu v Prahe. Po revolúcii pracoval ako úradník Nitrianskej stolice, neskôr pokračoval v štúdiu teológie a súčasne bol kaplánom v Beckove. Po vysvätení za kňaza sa v roku 1855 stal farárom. V rokoch 1881 – 1882 bol zakladateľom i redaktorom kazateľského mesačníka Slovo života, no pre článok proti maďarizácii bol zbavený redaktorstva a odsúdený na pokutu.
Tvorba
Literárne činný začal byť už počas štúdia v Levoči. Stal sa aktívnym členom slovenských študentských spolkov a svoje básne, drámy a prózy uverejňoval v časopise Sokol, rukopisnom zábavníku Život a v almanachu Lipa. Po roku 1875 sa venoval výlučne cirkevnej tvorbe. Prekladal do maďarčiny a z nemčiny do slovenčiny.
Diaľnica M49 (Maďarsko)
Diaľnica M49 je plánovaná diaľnica v Maďarsku, ktorá spojí diaľnicu M3 pri obci Mátészalka s rumunskou štátnou hranicou.
Aischylos (syn Agaméstora)
Aischylos je syn a následník aténskeho archonta Agaméstora.(pravdepodbne mýtický)
Aischylos, syn Agaméstora, bol posledným archontom, ktorý svoj úrad zastával až do svojej smrti. Podľa antického autora Hieronyma, vládol od roku 778 pred Kr. do roku 755 pred Kr.
Staroveký autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že počas jeho 23 ročnej vlády sa konali prvé olympijské hry, na ktorých v behu na jedno stadion zvíťazil Koroibos z Élidy. Do tejto udalosti od vlády prvého aténskeho kráľa Kekrópa ubehlo 780 rokov. Dátum prvých olypijských hier (776 pred Kr.) sa potom stal začiatkom gréckeho kalendára. Nástupcom Aischyla sa stal Alkmaión, ktorý vládol len dva roky a potom Aténčania obmedzili dĺžku panovania archóntov na desať rokov.
Mukařov (okres Praha-východ)
Mukařov je obec v Česku v okrese Praha-východ v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 110 obyvateľov, z toho 1 059 mužov a 1 051 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,1 roka (muži 36,7 roka, ženy 39,4 roka).
Veľké Leváre
Veľké Leváre (maď. Nagy-Lévárd, nem. Großschützen) je obec na Slovensku v okrese Malacky.
K 31. 12. 2017 mala obec 3 581 obyvateľov. Pozoruhodnosťami obce je kostol Mena Panny Márie (Petöcz M.) z roku 1723, ktorý je druhým najväčším kostolom (po šaštínskej bazilike) na Záhorí. Bol postavený pravdepodobne ako pamätník víťazstva nad Turkami. Je tu tiež habánska kaplnka z 18. storočia zasvätená Návšteve Panny Márie (Petöcz Márie)
Zaujímavosťou je Habánsky dvor vyhlásený za pamiatkovú rezerváciu ľudovej architektúry. Leží na juhozápadnom okraji obce Veľké Leváre. Rezerváciu tvorí 22 pôvodných viacpodlažných stavieb, vybudovaných v 17. – 19. st., organizovaných okolo bývalého štvorcového námestia. V Izerovom dome je Múzeum habánskych remesiel. Má dve vedľa seba situované námestia, na ktorých sa nachádzajú najstaršie a najvýznamnejšie objekty. Z obidvoch námestí je prístup k potoku, kde sa nachádzal mlyn a brusiareň. Habáni mali aj vlastnú školu, kaplnku a faru. Dvor mal v čase najväčšieho počtu obyvateľov vyše štyridsať objektov. Väčšina z nich sa zachovala dodnes. Dnešný, i keď starobylý výzor dvora, je poznačený modernizáciou. Slamenú krytinu nahradila pálená škridla, zmenili sa fasády domov. Ale napriek tomu, že ani tu sa čas nezastavil, habánsky dvor sa za posledných sto rokov priveľmi nezmenil. Do roku 2005 fungovala v miestnom kaštieli s obrovskou záhradou psychiatrická liečebňa, odvtedy chátra. V obci sa nachádza aj Reedukačné centrum, pre chlapcov mentálnym postihnutím vo veku 15 až 18 rokov a nájdeme tu aj národnú prírodnú rezerváciu Abrod.
Krajina
Obec Veľké Leváre leží na Záhorí, na západnej strane Záhorskej nížiny. Obec sa nachádza na vyššej terase rieky Moravy, ktorá vytvára hranicu medzi Slovenskom a Rakúskom. Vzdialená je od nej len 5 kilometrov a severne 7,5 kilometrov od mesta Malacky. Veľké Leváre susedia so siedmimi obcami. Na severe s Moravským Svätým Jánom a Závodom, na východe so Studienkou, na juhu s Malackami, Kostolišťom a Gajarmi, na západe s Malými Levármi a Drösingom (Rakúsko). Chotár obce má rozlohu 4810 hektárov. Nadmorská výška chotára sa pohybuje v rozpätí 150 – 200 metrov, stred obce sa nachádza vo výške 170 metrov. Rovinný povrch chotára tvoria mladšie treťohorné íly a piesky s nánosmi štvrtohorných nivných uloženín, naviatych pieskov a štrkopieskov. Má piesočnaté, lužné, mačinové, hnedé lesné a močiarové pôdy s menšími náleziskami rašeliny. Východná časť je zalesnená miešaným lesom, v ktorom prevažujú ihličnaté stromy (bory, smreky). Chotár je bohatý na jedlé huby a lovnú zver (jelene, srnce, diviaky, bažanty, zajace). V západnej časti pri rieke Morave v zákutiach čarokrásnej prírody sa skrýva svet rastlín. Je tu veľa hniezdisk vtákov a sídlisk bobrov. V chotári sa nachádza chránené hniezdisko husi veľkej. V severnej časti chotára sa nachádza Národná prírodná rezervácia Abrod, kde sa vyskytujú vzácne druhy flóry i fauny. Územie obce patrí do povodia rieky Moravy, ktorá ho odvodňuje na severozápade. Na západe odvodňuje časť Lakšársky potok a na severe potok Porec pretekajúci cez Abrod. Na južnom okraji obce tečie riečka Rudava, ktorá pramení v severnej časti Záhorskej nížiny, dosahuje dĺžku a pri obci Malé Leváre sa vlieva do rieky Moravy. V Rudave sa vyskytuje 36 druhov rýb a v jej naplaveninách svojrázne rastlinstvo. Obec je zaradená do okresu Malacky v Bratislavskom kraji.
Dejiny
Prvá zmienka o obci Veľké Leváre pochádza z roku 1378. Obec niesla názov Noglew (Veľký Strelec), neskoršie Hrubé Leware. Nemecky sa nazývala Gross Schützen. V časoch maďarizácie obec niesla názov Nagy Lévárd. Po vzniku Česko-Slovenska bol názov už v takom tvare, ktorý sa používa dodnes, a to Veľké Leváre.
Obyvateľstvo
Obec má po národnostnej stránke slovenský charakter. Pri sčítaní, ktoré sa konalo v roku 1900, mala obec 2 977 obyvateľov. Z toho bolo 2 419 Slovákov. Z menšín tu žili Rakúšania, Židia, Rómovia, Maďari a Česi. Podľa sčítania z roku 1991 žilo v obci 3 193 obyvateľov. V roku 1919 žilo v obci 2 327 katolíkov, 335 evanjelikov, 86 židov. Zo sčítania v roku 1991 bolo v obci 2 287 katolíkov, 112 evanjelikov a 255 obyvateľov bez vyznania. U 520 osôb sa vierovyznanie nezistilo. Obec mala aj svojho žobráka. Ľudia ho nazývali Jožka Bačka. Pri sčítaní k 1.1.2021 mala obec 3719 obyvateľov.
Ulice
Boskovičova, Družstevná, Gaštanová, Habánsky dvor, Hasičská, Hlinisko, Hollého, Hrnčiarska, Hroznová, Hviezdoslavova, Janka Kráľa, Jurkovičova, Kadlečíkova, K jazeru, Krátka, Krivá, Krížna, Kukučínova, Ľudmily Podjavorínskej, Maliarikova, Martina Benku, Melíškova, Mládežnícka, Nádražná, Na brehu, Nová, Orechová, Pekárska, Pekná, Pinelova, Poľná, Prašná, Pri cintoríne, Priechodná, Pri štadióne, Prvého mája, Riadok, Rudavná, Severná, Slnečná, SNP, Starý dvor, Školská, Športová, Štefánikova, Štúrova, Tichá, Vansovej, Vinohradnícka, Výmoľ, Zadná, Zámočnícka, Závodská.
Doprava
Cez obec prechádza cesta 1. triedy 2. Autobusová preprava je v obci pestrá, slúži spojenie do Malých Levár, Závodu, Moravského sv. Jána, Sekúl, Borského sv. Jura či Tomkov, čo sú každodenné linky. Zopár autobusových liniek vedie aj do Bratislavy, Senice či Skalice.
Železničná doprava
Železničná stanica Veľké Leváre je napojená na sieť ŽSR. Cez obec prechádza železničná trať Bratislava – Kúty – Břeclav. Sú obsluhované osobnými vlakmi a regionálnymi expressmi (REx).
Zástavba
Veľké Leváre vznikli ako osada pri ceste z Malaciek do Kútov. Najstaršia časť domov bola pri kostole a v okolí kaštieľa. Sem patria tieto časti: Mestečko, Nový dvor a Nová ulica. V 20. storočí výstavba nových rodinných domov vo Veľkých Levároch pokračovala rýchlym tempom a priniesla vznik nových ulíc. Výstavba bytoviek a domov s priemyselnými či služobnými funkciami výrazne zmenila vzhľad obce a dala jej polomestský charakter. Do nových ulíc boli vybudované cestné spoje. Obec má v súčasnosti takmer 60 ulíc. Do obce patria aj miestne časti, domy a samoty.náhľad|Pohľad na rieku Rudava
Cirkevné stavby
Terajší chrám vo Veľkých Levároch dal postaviť viedenský kardinál a arcibiskup Žigmund Kolonič. Stavba kostola trvala štyri roky. Kostol je zasvätený Menu Panny Márie. Chrám je postavený v barokovom slohu. Je to mohutná stavba, skladajúca sa z jednej lode, ktorá má pozdĺžny tvar. Jeho dĺžka je 44 metrov, výška 23 metrov a šírka 16 metrov. Dovnútra sa zmestí približne 3000 ľudí. Kostol má tri brány: jednu na priečelí, ďalšie dve po bokoch. Veže majú výšku 46 metrov. Vonkajšie murivo tejto vysokej stavby je členené lizénovým medzipilastrovým rámcovaním. Fasáda kostola je dvojtónová. Posledné úpravy na chráme sa konali v roku 2003. Bočné priečelia prerušuje šesť vyšších, hore zaoblených okien. Kostol má spolu deväť okien. Majestátne dvojvežové priečelie chrámu je bohato členené pilastrami so štukovými obrazcami, výklenkami a farebnými oknami. V strede dolu sa nachádza hlavný vchod. Vedie k nemu schodisko, ktoré pôvodne nemalo taký rozsah ako v súčasnosti. Na priečelí sa nachádzajú výklenky pre sochy. Kostol bol počas 2. svetovej vojny značne poškodený. Následne bol však opäť opravený.
Pôvodnú faru z pevného materiálu dal vybudovať zakladateľ kostola Žigmund Kolonič v dvoch etapách: prvú časť roku 1773, druhú časť roku 1738. Bola to stavba čiastočne klenbová a pokrytá pálenou škridlou. Mala päť izieb, dve komory, dve pivnice a kuchyňu. Fara prešla viacerými prestavbami, no aj tak bola v dezolátnom stave. Preto bola na jar roku 1938 zbúraná v dôsledku stavby novej cesty. Postavila sa nová fara, ktorá slúži dodnes. Je to dvojpodlažná stavba a má deväť miestností.náhľad|Pohľad na [[Habánska kaplnka|Habánsku kaplnku|alt=]]
Evanjelický kostol, ktorý bol postavený po vydaní tolerančného patentu, nemal pôvodne vežu, zvony ani priamy vchod z ulice. Terajšia budova fary je z roku 1902. Evanjelický kostol vo Veľkých Levároch je klasická sieňová stavba so zaobleným oltárnym uzáverom a štítovým priečelím. Fasády sú hladké, členené iba oknami v dvoch radoch. Za oltárnym uzáverom je pristavaná sakristia z roku 1952. Vpredu je vstavaná veža z roku 1938. Pôvodne mal kostol drevenú zvonicu s tromi oceľovými zvonmi. Kostol je z troch strán obohnaný múrom. Viackrát bol opravovaný. V súčasnosti má žlto – bielu fasádu.
Roku 1892 grófka Adalberta Koloničová so svojím zaťom grófom Štefanom Wenckheimom darovali jednopodlažný dom v časti Mestečko rehoľnej kongregácii Dcéry božskej lásky. Zakladateľka kongregácie Františka Lechnerová prevzala dom osobne dňa 25. septembra 1892 a usadila tam štyri rehoľné sestry. Budova mala štrnásť miestností, v ktorých sa zariadili obývacie miestnosti, kaplnku, kuchyňu, jedáleň a triedy. K domu patrila veľká záhrada. Názov Hubertinum dostal podľa mladej grófky Huberty Wenckheimovej, ktorá zomrela ako 22-ročná. Hubertinum bol prvý rehoľný dom mariánok na Slovensku.. Roku 1916 tu bolo šesť sestier a sväté omše sem chodieval slúžiť miestny kňaz. Bola tu zriadená aj škola pre dievčatá. Rehoľné sestry popri školskej práci aktívne podporovali aj katolícke spolky, nacvičovali divadelné hry, starali sa aj o opustených a chorých ľudí. V rámci likvidácie kláštorov na Slovensku po nástupe komunizmu vyviezli aj sestry z Veľkých Levár v auguste 1950. Z budovy odstránili nápis Hubertinum so železným krížom. Budova plnila len školské účely. V roku 1994 sa na žiadosť obce Veľké Leváre vrátili sestry z rehoľnej kongregácie Dcéry božskej lásky. Roku 1995 sa začala rekonštrukcia budovy. Sestry sa nasťahovali z náhradných priestorov do Hubertina 30. decembra 1996.
Svetské budovy
alt=Kaštieľ vo Veľkých Levároch.|vľavo|náhľad|[[Kaštieľ vo Veľkých Levároch.]] Barokový kaštieľ, ktorý sa nachádza na návrší nad potokom Rudava, dali postaviť Koloničovci na starších gotických a renesančných základoch. Je to poschodová trojkrídlová budova s pôdorysom tvaru U a s dvojitou škridlicovitou strechou. Roku 1931 gróf Anton Wenckheim odpredal kaštieľ aj s parkom uršulínkam z Bratislavy. Roku 1941 miestny kaštieľ od rádu uršulínok odkúpilo Ministerstvo vnútra. Odbor zdravotníctva tu zriadil psychiatrický liečebný ústav. Ten prestal fungovať v roku 2005 a odvtedy kaštieľ nevyužívaný chátra. Kaštieľ je majetkom SR a spravuje ho Univerzitná nemocnica Bratislava.
Habánsky dvor leží pri ceste do Malých Levár. Má dve vedľa seba situované námestia, na ktorých sa nachádzajú najstaršie a najvýznamnejšie objekty. Z obidvoch námestí je prístup k potoku, kde sa nachádzal mlyn a brusiareň. Habáni mali aj vlastnú školu, kaplnku a faru. Dvor mal v čase najväčšieho počtu obyvateľov vyše štyridsať objektov. Väčšina z nich sa zachovala dodnes. Dnešný, i keď starobylý výzor dvora, je poznačený modernizáciou. Slamenú krytinu nahradila pálená škridla, zmenili sa fasády domov. Ale napriek tomu, že ani tu sa čas nezastavil, habánsky dvor sa za posledných sto rokov priveľmi nezmenil.náhľad|[[Habánske múzeum|alt=]]
Školy
V obci existovalo doteraz viacero škôl s rôznym zameraním.
Prvá škola v obci vznikla pri katolíckej fare. Školy sa väčšinou stavali pri kostoloch a prvými učiteľmi boli farári. V roku 1896 bola v Hubertíne otvorená škola, ktorá mala dve dievčenské triedy. V tom čase bola zrušená Habánska škola, z ktorej chlapci prešli do katolíckej školy a dievčatá do Hubertína. V roku 1912 bola chlapčenská škola rozšírená o jednu triedu, čo znamenalo, že sa stala trojtriednou. Po prevrate v roku 1918 sa v škole začalo vyučovať po slovensky a učitelia boli povinní rozvinúť aj mimoškolskú kultúrnu a osvetovú činnosť. Roku 1920 sa uskutočnila ďalšia prestavba školy. Rímskokatolícka ľudová škola existovala do roku 1945, kedy ju poštátnili. Neskoršie žiaci prešli do Hubertina a meštianky, pôvodná budova sa však zachovala, prešla niekoľkými rekonštrukciami a dnes je tam reštaurácia VERDE.
Evanjelická ľudová škola vznikla po zabratí katolíckeho kostola i fary. Roku 1930 evanjelická jednotriedka prešla do novozaloženej štátnej ľudovej školy. Roku 1939 po zrušení štátnej ľudovej školy bola obnovená evanjelická jednotriedna ľudová škola. Roku 1945 bola poštátnená.
Bola postavená typickým habánskym štýlom – mala slamenú strechu. Pozostávala z učebne, učiteľského bytu s izbou, kuchyňou a chodbou. Bol to typický habánsky dom so slamenou strechou. Dlhoročnou habánskou učiteľkou v tejto škole bola pani Margita Černá. Pochovaná je na starom cintoríne v Malackách. Škola sa nachádzala v Habánskom dvore pri hlavnej ceste do Malých Levár. Dnes je budova bývalej habánskej školy zrekonštruovaná na súkromný rodinný dom.
Roku 1919 bola v obci otvorená učňovská škola, ktorej štúdium trvalo dva roky. Existovala do roku 1939. Vyučovalo sa v nej v dvoch triedach.
Pred prvou svetovou vojnou bola v obci jednotriedna židovská škola. Navštevovali ju žiaci z Veľkých Levár, z Malých Levár zo Závodu. Učebňa bola k prístavku synagógy. Vyučovalo sa v nej náboženstvo a hebrejčina. Synagóga i škola stáli v tesnom susedstve rímskokatolíckej fary. Na konci prvej svetovej vojny škola zanikla. Na mieste synagógy a školy dnes stojí súkromný rodinný dom.
Roku 1941 miestna nemecká strana Deutsche Partei zriadila v arizovanom dome Jelínkovcov samostatnú školu pre nemecké deti. Táto škola bola súkromného charakteru a mala dve triedy. Zanikla po druhej svetovej vojne.
Roku 1922 boli v obci otvorené dve triedy meštianskej školy pre žiakov z Veľkých a Malých Levár. V nasledujúcich dvoch rokoch postupne boli zriadené ďalšie dve triedy a meštianska škola bola úplná. Škola najprv nemala vlastnú budovu, triedy boli umiestnené v troch súkromných domoch. V rokoch 1928 – 1929 bola postavená na mieste malého rybníka v blízkosti kaštieľa dvojpodlažná budova školy, do ktorej sa meštianka presťahovala. Momentálne táto budova je majetkom SR a spravuje ju Univerzitná nemocnica Bratislava. Nachádza sa na ulici Komenského.
Roku 1924 bola v obci založená dvojtriedna hospodárska škola, do ktorej chodila mládež roľníkov po ukončení 6. triedy Ľudovej školy. V škole bolo prerušené v rokoch 1926 –1928. Po zriadení meštianskej školy vo Veľkých Levároch záujem o školu poklesol.
Základná škola vznikla v roku 1991. Sídli na Melíškovej ulici.
Mlyny
Na južnom okraji obce tečie potok Rudava. Je to umelo vykopaný kanál, ktorý miestne panstvo zriadilo ešte v časoch poddanstva. Vznikli postupne štyri mlyny. V roku 1948 boli skonfiškované.
Od grófa Wenckheima ho odkúpil Ferdinand Tihlárik. Mlyn po vyhorení bol rozšírený a zaopatrený vodnou turbínou. Oddávna pri mlyne stála aj vodná píla na rezanie stavebného dreva. Tento mlyn dodával elektrický prúd do obce od čias zriedenia elektrárne.
Mlyn zásoboval kaštieľ elektrickou energiou. Od Wenckheimovcov ho spolu s kaštieľom odkúpili sestry uršulínky v roku 1932. Mlel len vtedy, keď mal dostatok vody. Mlyn sa nachádza v areáli kaštieľa, v súčasnosti nie je využívaný.
Leží pod Habánskym dvorom. V roku 1921 ho odkúpil vtedajší nájomník Ján Dopjera. Mlyn vyhorel v roku 1976. V súčasnosti je budova mlynu rekonštruovaná na súkromný rodinný dom.
Ležal na sútoku rieky Rudavy a mlynského kanálu. Už dávno neexistuje.
Tunajšiu pílu pri lesoch veľkostatku Wenckheimovcov zriadila ešte rakúsko-uhorská vojenská správa roku 1917. Po prevrate v roku 1918 prevzalo pílu Ministerstvo národnej obrany, ktoré rozšírilo jej výkonnosť. Pri píle zriadilo komplexne vybavenú stolársku dielňu. V čase hospodárskej krízy koncom roku 1933 bola práca na píle zastavená. V roku 1946 vojenské lesné podniky obnovili činnosť píly zo štyrmi pásovými pílami a stolárskou dielňou. V roku 1969 píla bola majetkom jednotného roľníckeho družstva. Neskôr prešla do vlastníctva obce v rámci komunálnych služieb.
Na hraniciach s Rakúskom pri rieke Morave bol prievoz s hostincom. Ľudia i kone s povozmi sa prevážali na druhú stranu člnom i kompou. Prievoz využívali aj miestni obyvatelia, ktorý mali časť pozemkov na druhom brehu rieky Moravy. Po prevrate v roku 1918 prievoz stratil niekdajší význam, pretože sa skončila možnosť voľného prechodu do Rakúska. Prievoz bol majetkom miestneho panstva, ktoré ho dávalo do prenájmu. Habánska rodina Tittelovcov, ktorá mala prievoz dlhší čas v prenájme, odkúpila ho roku 1918 od Štefana Wenckheima. Pri prievoze na brehu Moravy stával hostinec pod názvom "Hostinec u prievozu", ktorý spravovala a viedla pani Anna Tittlová. Taktiež pri hostinci stála stodola a malé maštale pre domáce zvieratá. Vedľa hostinca stál malý domček pre finančnú stráž. Všetky budovy i samotný prievoz existovali do roku 1948. Prievoz bol po roku 1948 zrušený a budovy boli asanované.
Socha svätého je v záhradke pred farou. Je to barokové dielo z vápenca od neznámeho kamenosochára. Postava svätca s biretom na hlave a s palmou a krížom v ľavej ruke stojí na štvorbokom kamennom podstavci. Socha pôvodne stála pred farskou záhradou, neskôr pri ceste do Malaciek. Na terajšom mieste je po renovácií od roku 1993. Pred katolíckym kostolom z oboch strán schodiska stoja na kamenných podstavcoch dve sochy, ktoré tu boli prenesené z Hubertina po roku 1948: Socha Božského Srdca Ježišovho – zľava. Socha Panny Márie Pomocnice – sprava.
Je zhotovený z pieskovca a stojí oproti kostolu. Podstavec tvorí štvorhranný blok s dvoma stupňami. Driek stĺpa je zakončený štvorbokou hlavicou a na nej je výstupok kruhovitého tvaru, na ktorom je situované súsošie Najsvätejšej Trojice. Súsošie pozostáva z postáv Boha Otca a Ježiša Krista, ktoré sedia na oblakoch. Nad nimi sa vznáša Duch Svätý. Votívna tabuľka na druhom stupni podstavca hlása, že toto dielo dal roku 1911 postaviť Ján Janči spolu s manželkou.
V roku 1930 bol oproti katolíckemu kostolu postavený pomník vojakom z obce padlým v 1. svetovej vojne. Na pomníku sú umiestnené fotografie s menami vojakov. Spolu ich je 56. V roku 1949 sem doplnili ďalších 17 mien miestnych obyvateľov, ktorí padli na bojiskách 2. svetovej vojny, ale aj doma počas prechodu frontu. Nad pomníkom je hore umiestnená socha Ježiša Krista s rozpätými rukami. Pod ňou je socha anjela s padlým vojakom v náručí. Kríže Podľa kanonickej vizitácie z roku 1912 bolo v obci šesť krížov. Kríže sa stavali na cintorínoch a pri cestách do okolitých obcí. Okrem cintorínskych krížov boli v chotári Veľkých Levár tieto kríže: Kamenný kríž pred kostolnou ohradou. Tento masívny kríž dali postaviť Michal a Karol Haffnerovci. Predtým tu bol drevený kríž. Drevený misijný kríž s vročením 1946 stojí pri priečelí kostola. Kamenný kríž pri ceste do Moravského Svätého Jána(dnes na konci Štefánikovej ulice). Kamenný kríž pri ceste do Malých Levár, v roku 1952 bol odstránený. Drevený kríž pri ceste do Malaciek dali postaviť farníci. Starala sa oň obec. Dnes už neexistuje. Drevený kríž pri ceste do Studienky, dnes už neexistuje. Oceľový kríž pri ceste do Závodu s kovovým korpusom je z roku 1968. Oceľový kríž pri ceste do Moravského Svätého Jána s kovovým korpusom je z roku 1968.
Stojí za obcou pri bývalej ceste do Moravského Svätého Jána. Stavba je z tehlového muriva vo štvorcovom pôdoryse, omietnutá tenkou vrstvou vápenno – pieskovej omietky. V hornej časti je murivo rozšírené a na dvoch stranách otvorené. Vo výklenku bola pôvodne socha Panny Márie. V roku 1996 bola opravená.
Vodné plochy
Okrem rieky Morava, riečky Rudava, potoka Lakšár a Porec sa v chotári obce vyskytovali i iné vodné plochy. Pri ceste do Moravského Svätého Jána asi 1 kilometer za obcou sa nachádza malé, tzv. "Babí jazero" v súčasnosti s upravenými brehmi a otvorenou chatou pre účely oddychu a pikniku. O úpravu jazera a postavenia chaty sa postarali členovia miestneho Poľovného združenia, ktoré celý areál i spravuje. Priestor jazera i s budovou sa dnes hlavne využíva na spoločenské akcie poriadané Poľovným združením pre občanov obce a deti.
Na severnom okraji obce v smere na Moravský Svätý Ján bývalo kedysi tzv. Cigánske jazero. V minulosti na brehu jazera stála rómska osada. Jazero bolo plytké, hĺbka vody v ňom nepresahovala 1-2 m, šírka jazera bola cca 80 m, dĺžka cca 150 m. V zime to bolo obľúbené miesto na korčuľovanie. Na jazere sa v zime ťažil ľad, ktorý sa uskladňoval v tzv. "Ledovni", čo bola budova v blízkosti rímsko-katolíckeho kostola s hlbokým podzemným priestorom. Ľad slúžil na chladenie a uskladňovanie mäsa, piva a iných rýchlo sa kaziacich potravín. V 70. rokoch 20. storočia bolo jazero zasypané, rómska osada zlikvidovaná - jej obyvatelia si postavili pekné murované domy v obci medzi domami ostatných obyvateľov. V súčasnosti sa na pôvodnom mieste jazera nachádzajú priemyselné objekty. Ledovňa bola rekonštruovaná a premenená na Poľovnícky dom, ktorý slúži miestnemu Poľovnému združeniu.
Na východnom okraji obce sa v minulosti nachádzalo jazero Rybníček. Slúžilo ako zásobáreň vody a v zime na korčuľovanie. Dnes sa na tomto mieste nachádza záhradkárska osada miestneho spolku.
Jazierko pri ceste do Malaciek
Jazero v kaštieli
V Levárskom kaštieli existuje jazero, ktoré vybudovali vtedajší majitelia kaštieľa pravdepodobne v 19. storočí ako súčasť veľkého nádherného parku. Jazero je približne okrúhleho tvaru o šírke cca 80 m. Jazero slúžilo na člnkovanie a oddych majiteľov kaštieľa a ich návštevníkov. Jazero má prítok vody vedený z riečky Rudava i odtok do kanálov v poli. V súčasnosti je jazero dosť zabahnené a neudržiavané.
Asi 1 km od obce južným smerom za pôvodným tokom Rudavy boli v minulosti tri vodné plochy, tzv. "Bezedné jamy" Najväčšia z nich bola okrúhleho tvaru, široká asi 60 m, ostatné dve boli menšie. Hĺbka vody v najväčšej z nich bola viac ako 4 m. Jamy boli dobre zarybnené a boli obľúbenou lokalitou miestnych rybárov. Cez dve jamy pretekal tzv. Starý kanál, tretia - najmenšia jama nemala prítok ani odtok. Pri úprave v bezprostrednej blízkosti sa nachádzajúcich Baďurovských rybníkov boli v 70 rokoch 20. storočia Bezedné jamy zasypané a dnes v týchto miestach tečie už len Starý kanál.
Bas-en-Basset
Bas-en-Basset môže byť:
Námestie SNP (Banská Bystrica)
Námestie SNP je centrálne námestie v Banskej Bystrici. Je orientované východo-západným smerom.
História námestia
Námestie bolo utvorené začiatkom 16. storočia. V roku 1526 bolo námestie centrom baníckeho povstania. V roku 1937 sa námestie volalo Masarykovo. 30. októbra 1944 na námestí vyznamenal vtedajší prezident Jozef Tiso nemeckých vojakov, ktorí sa zúčastnili na potlačení Slovenského národného povstania. Pri tejto príležitosti uskutočnil aj prejav. Námestie bolo zrekonštruované v roku 1994. Pribudli nové osvetlenia a dlaždice. Námestie sa tiež stalo pešou zónou.
Popis námestia
Na námestí stojí viacero hodnotných budov a domov. Najstaršie z nich boli postavené v 15. storočí. Z tohto obdobia pochádza Pribicierov dom. Na prelome 15. a 16. storočia vznikli (Ebnerov dom (č. 22), Cisársky dom (č. 20) a Šikmá veža. Šikmá veža mala v minulosti viaceré názvy: - Hodinová (z čias jej výstavby) - Vážnicová (lebo stála vedľa budovy mestskej váhy) - Zelená (pre sfarbenie jej medenej strechy) - a od konca 19. storočia Šikmá (vďaka narušeniu statiky a jej postupnému odklonu). Stavať sa začala v roku 1552. Pôvodne bola postavená len do výšky terajšej ochodze 20,5 metra, ale koncom 17. storočia bola v barokovom štýle nadstavaná s ďalšími hodinami. Od postavenia veža niekoľkokrát vyhorela a prešla viacerými úpravami a prestavbami. Jej dnešná podoba je z čias po ničivom požiari z roku 1761. Od roku 1920, kedy došlo k spomínanému narušeniu jej statiky, sa až do roku 1959 (kedy bola veža stabilizovaná) vychýlila zo svojej osi až o 68 cm. Odvtedy sa už ďalej nenakláňa. Pri renovácií námestia v rokoch 1993 až 1996, bola veža rekonštruovaná a sprístupnená verejnosti. Po 101 drevených schodoch je možné vystúpiť na ochodzu veže, odkiaľ je nádherný výhľad na celé mesto ako aj okolité kopce. V podobnom čase vznikol aj tzv. Krebsový dom (tiež nazývaný u Raka, č. 18). Benického dom (č. 16) pochádza z prestavby v polovici 17. storočia.
Na námestí sa tiež nachádza stará radnica, pôvodne Mühlsteinov dom a biskupský palác z roku 1787.
V dome zvanom Kammerhof sídlil medzi rokmi 1450 až 1870 jeden z troch pivovarov v meste. Už v 14. storočí patril rodine Karlovcov, podľa ktorej je pomenovaná mestská časť Karlovo. Neskôr patril Barbore Edelpöckovej, milenke kráľa Mateja. Od roku 1871 v ňom sídlia štátne lesnícke organizácie, pod súčasným názvom Lesy Slovenskej republiky.
V meštianskom dome na Námestí SNP č. 14 v čase SNP sídlil hlavný partizánsky štáb. V Ebnerovom dome sa dnes nachádza sídlo Banskobystrického samosprávneho kraja.
Na námestí stojí barokový Mariánsky stĺp z roku 1719, obelisk na pamiatku vojakom Červenej a Rumunskej armády a fontána s predchodcami z 16. storočia.
Mauzóleum v Halikarnasse
thumb| Mauzóleum v [[Halikarnassos|Halikarnasse, obraz zo 16. storočia]] thumb| Mauzóleum v Halikarnasse thumb| V súčasnosti sú na jeho mieste archeologické vykopávky a múzeum
Mauzóleum v Halikarnasse/Halikarnase alebo Mausóleion alebo Maussólleion je jeden zo siedmich divov starovekého sveta. Dal ho postaviť v Halikarnase kráľ Mausólos II. (377 – 353 pred Kr.) spolu so svojou manželkou ako symbol svojej moci.
Stavba bola taká veľkolepá, že pojem mauzóleum, pôvodne označujúci len hrobku kráľa Mausola II., sa stal synonymom pre hrobku všeobecne. Budí úžas svojou architektonickou koncepciou. Bolo spojením pyramídy, zikkuratu a gréckeho chrámu.
Podľa maximálnych údajov meral 66 x 77 x 30 metrov. Na podstavci stál náhrobný chrám obklopený 36 iónskymi stĺpmi, ktoré niesli strechu v podobe 24-stupňovej pyramídy. Na jej vrchole bola plošina so súsoším vládcov Mausola a manželky Artemidy na voze so štvorzáprahom. Celková výška bola asi 46 metrov.
Plán mauzólea vypracovali architekti Pytheos a Satyros. Mauzóleum zdobili významní grécki sochári, napr.: Leóchares, Bryaxis, Skopas a Praxiteles.
Stavba sa nakoniec po stáročiach zrútila a v roku 1581 kamene z ruín použili na stavbu opevnenia.
Čandiraséchara Venkata Ráman
Čandiraséchara Venkata Ráman (tamilsky சந்திரசேகர வெங்கடராமன் - cantiracēkara veṅkaṭarāmaṉ; po anglicky Chandrasekhara Venkata Raman; * 7. november 1888, Tiruččiráppalli, India - † 21. november 1970, Bangalúr) bol indický fyzik.
Monistrol-sur-Loire
Monistrol-sur-Loire môže byť:
Karel Hieke
Ing. Karel Hieke (* 29. júl 1930, Jihlava† 9. máj 2011, Krásná Lípa) bol popredný český dendrológ a záhradník, autor desiatok publikácií o záhradníctve a dendrológii.
Zoznam vládcov Pruska
Toto je zoznam vládcov Pruska.
Králi
Hohenzollerovci:
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lacková
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Lacková v okrese Stará Ľubovňa.
Montfaucon-en-Velay
Montfaucon-en-Velay môže byť:
Nové Vozokany
Nové Vozokany bola obec, ktorá vznikla v roku 1975 zlúčením obcí Veľké Vozokany, Malé Vozokany a Červený Hrádok. Na základe výsledku referenda občanov dotknutých obcí, Nové Vozokany zanikli 31. decembra 1990.
Zoznam planétok 53501 – 53750
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Annie Girardotová
Annie Girardotová (* 25. október 1931, Paríž, Francúzsko – †  28. február 2011, Paríž ) bola francúzska herečka, ocenená cenou Cézar za úlohu vo filme Najcennejšie čo mám v roku 1975, v roku 1995 vo filme Bedári a v roku 2002 vo filme Pianistka.
Životopis
Druhú svetovú vojnu prežila s matkou a bratom v Normandii, otec zomrel, keď mala dva roky. Už ako dieťa chcela hrať, ale rovnako ako matka sa najskôr stala zdravotnou sestrou. Pri práci najskôr navštevovala dramatické kurzy, neskôr začala študovať herectvo na konzervatóriu. Začínala v divadle a v kabaretoch. Od 50. rokov sa začala objavovať v epizódnych filmových úlohách. Prvú veľkú divadelnú úlohu dostala v roku 1958 v hre Dvaja na hojdačke. Za svoje divadelné umenie získala viacero cien.
V 70. rokoch 20. storočia sa z nej stala jedna z najobľúbenejších francúzskych herečiek. vďaka úlohám inteligentných emancipovaných nešťastných a trpiacich žien, ale so zmyslom pre humor. Stvárnila aj množstvo komediálnych úloh.
V 80. rokoch prežila osobnú krízu. Skrachovalo divadlo, ktoré mala prenajaté so svojím partnerom Bobom Decoutom. Tlač navyše spochybňovala jej umeleckú poctivosť a mala problémy s dcérou. Kvôli tomu všetkému načas prestala hrať. Neskôr sa ale opäť pred filmovú kameru vrátila.
Od roku 1962 bola vydatá za talianskeho herca Renata Salvatoriho, s ktorým mala dcéru Giuliu (* 1962) ; od roku 1980 žili odlúčene.
V roku 1998 navštívila filmový festival Artfilm v Trenčianskych Tepliciach, kde získala ocenenie Hercova misia.
Zhruba posledných päť rokov života trpela Alzheimerovu chorobu. Zomrela 28. februára 2011 v Paríži a je pochovaná na Cimetière du Père-Lachaise.
Montet-et-Bouxal
Montet-et-Bouxal je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Wicklow (grófstvo)
Wicklow je írske grófstvo, ktoré leží na východe Írska v provincii Leinster. Podľa sčítania uskutočneného v roku 2011 má grófstvo 136 640 obyvateľov. Je pomenované podľa mesta Wicklow (názov je staroseverského pôvodu), ktoré je jeho hlavným mestom.
Geografia
Wicklow leží na pobreží východného Írska. Wicklow je sedemnáste najväčšie z 32 írskych grófstiev (vrátane severoírskych), pričom počtom obyvateľov je pätnáste najväčšie. Z 12 grófstiev v Leinsteri je štvrté najväčšie rozlohou a piate najväčšie počtom obyvateľov. Najvyšší vrch grófstva, Lugnaquilla, dosahuje nadmorskú výšku
Wicklow susedí s piatimi írskymi grófstvami: s grófstvom Wexford na juhu, Kildare na juhozápade, Kildare na západe a s grófstvami Dún Laoghaire-Rathdown a South Dublin na severe (tzv. nové administratívne grófstva, kedysi tvorili grófstvo Dublin.
Estrée-Blanche
Estrée-Blanche je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Mazda Raceway Laguna Seca
Mazda Raceway Laguna Seca (predtým známy ako Laguna Seca Raceway) je pretekársky okruh v Monterey v Kalifornii v USA. Dĺžka okruhu je 3 602 metrov, prevýšenie 91 metrov. Trať má 11 zákrut, vrátane slávnej zákruty "Corkscrew".
Okruh bol postavený v roku 1957 a používa sa pre automobilové a motocyklové preteky.
Názov "Laguna Seca" znamená v španielčine "suché jazero".
George Friedman
George Friedman (* 1. február 1949, Budapešť, Maďarsko)je americký spravodajský expert a odborník na národnú bezpečnosť.
Profil
Je zakladateľom a šéfom poprednej americkej súkromnej konzultačnej spravodajskej agentúry Stratfor (Strategic Forecasting), ktorú založil v roku 1996.
Dielo
Vydal sám alebo so spoluautormi viacero kníh, ktoré sa stali bestsellermi ako