cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lisa Gerrardová
Umelecky pôsobí od roku 1981 do súčasnosti. Po rozpade skupiny Dead Can Dance sa vydala na sólovú dráhu a podieľala sa na množstve projektov, najmä v oblasti filmovej hudby. Za hudbu k filmu Gladiátor bola v roku 2000 spolu s Hansom Zimmerom nominovaná na Oscara a v roku 2001 získali cenu Zlatý glóbus. V hudbe, ktorú komponuje, väčšinou aj sama spieva (má kontraalt) a hrá na rôzne nástroje. Veľmi často používa yangqin, čo je čínska verzia cimbalu.
Trnovka
náhľad|Potok v Trnovom Trnovka je potok na Hornom Považí, v okrese i meste Žilina a jej mestských častiach Trnové a Rosinky. Je to pravostranný prítok Rosinky.
Opis toku
Potok pramení v Lúčanskej Fatre na severnom úpätí vrchu Hoblík vo výške asi  v malej kotline medzi obcami Stráňavy a Višňové. Tečie prevažne severným smerom k Trnovému, kde priberá ľavostranný Chotárny potok a pokračuje obcou k Rosinkám.
Le Bourg
Le Bourg je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
NGC 3042
NGC 3042 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 30. apríla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Karbid
Iónové karbidy
Karbidy s iónovými väzbami tvorí uhlík s prvkami prvej, druhej a tretej skupiny periodickej tabuľky, s lantanoidmi a s hliníkom. V kryštálovej štruktúre týchto karbidov sa môžu nachádzať anióny C4- (metanidy), C22- (acetylidy) alebo C34- (alylenidy). Karbidy tohto typu sa reakciou s vodou rozkladajú za vzniku príslušných uhľovodíkov: metanidy → metán, acetylidy → acetylén, alylenidy → alylén (pri niektorých zlúčeninách napr. LaC2 vznikajú rozkladom aj iné uhľovodíky). Najvýznamnejší člen tejto skupiny je acetylid vápenatý (CaC2). Špeciálnym prípadom sú acetylidy 11. a 12. skupiny (meď, striebro, zlato, zinok, kadmium a ortuť), ktoré sa dajú pripraviť zavádzaním acetylénu do roztoku príslušného prvku, no ich štruktúra nie je iónová.
Kovalentné karbidy
náhľad|Karbid bóru Kovalentné (polymérne) karbidy tvorí uhlík s kremíkom a bórom. Polymérne karbidy sú nereaktívne, majú vysoké teploty topenia a sú veľmi tvrdé. S kremíkom tvorí zlúčeninu SiC (karbid kremičitý, karborundum, v prírode sa vzácne vyskytuje ako minerál v meteoritoch – moissanit), v prípade bóru je väčšia variabilita zlúčenín, najbežnejší je B4C (karbid tetrabóru). Obe zlúčeniny, karbid kremičitý aj karbid tetrabóru, majú široké uplatnenie v priemysle (abrazíva, materiál pre brzdné doštičky a pod.).
Intersticiálne karbidy
náhľad|Štruktúra alfa karbidu volfrámu Intersticiálne (alebo aj kovové) karbidy tvorí uhlík s prechodnými prvkami. Kryštálová mriežka týchto zlúčenín je podobná kovovej, alebo je to kubické, alebo hexagonálne najtesnejšie usporiadanie atómov príslušného kovu s tým, že uhlík obsadzuje medzery v tomto usporiadaní. Príslušné karbidy si poväčšine zachovávajú kovové vlastnosti (vodivosť, lesk), uhlík zvyšuje teplotu topenia a tvrdosť materiálu.
Osobitným prípadom sú karbidy prvkov, ktorých kovový polomer je menší ako 135 pm (skupina železa, mangán, chróm), kde je väčšia variabilita zlúčenín. Napr. železo vytvára karbidy približného zloženia Fe3C, Fe7C3 a Fe2C, z nich najznámejší je Fe3C (cementit, zložka ocele). Tieto, takzvané prechodné karbidy (tvoria prechod medzi intersticiálnymi a iónovými karbidmi) sú viac reaktívne, často sú rozpustné v kyselinách, niekedy aj vo vode.
Európa
thumb|Európa z vesmíru thumb|Politická mapa Európy thumb|Všeobecnogeografická mapa Európy
Európa je svetadiel, ktorý sa nachádza na severnej pologuli a vo východnej hemisfére. Pozostáva z najzápadnejších polostrovov kontinentálnej pevniny Eurázie, a hraničí so Severným ľadovým oceánom na severe, Atlantickým oceánom na západe, Stredozemným morom na juhu, a Áziou na východe. Európa sa bežne považuje za oblasť oddelenú od Ázie prostredníctvom povodia pohoria Ural, rieky Ural, Kaspického mora, Veľkého Kaukazu, Čierneho mora a vodných tokov Tureckej úžiny. Aj keď veľká časť tejto hranice presahuje pevninu, Európe sa všeobecne pripisuje štatút celého svetadiela pre jej veľkú fyzickú veľkosť a váhu histórie a tradícií.
Európa pokrýva približne 10 180 000 km2, čiže 2% zemského povrchu (6,8% rozlohy pevniny), čo z nej robí druhý najmenší kontinent (pomocou modelu siedmich kontinentov). Politicky je rozdelená do okolo päťdesiatich suverénnych štátov, z ktorých Rusko je najväčšie a najľudnatejšie, pokrýva 39% kontinentu a predstavuje 15% jeho populácie. K roku 2018 mala Európa približne 741 miliónov obyvateľov (okolo 11% svetovej populácie). Európske podnebie je do značnej miery ovplyvnené teplými atlantickými prúdmi, ktoré zmierňujú zimy a letá na väčšine kontinentu, a to aj v zemepisných šírkach, v ktorých je podnebie v Ázii a Severnej Amerike nepriaznivé. Ďalej od mora sú ročné obdobia badateľnejšie ako v tesnej blízkosti pobrežia.
Kernov dom
Kernov dom je historická budova v Starom Meste v Bratislave. Je to rohový dom, ktorý sa nachádza na Hviezdoslavovom námestí 26 a na Rybnej bráne 8.
Európa
Európska kultúra je koreňom západnej civilizácie, ktorá siaha až do starovekého Grécka a starovekého Ríma. Pád Západorímskej ríše v roku 476 n.l. a následné sťahovanie národov znamenali koniec Európskeho staroveku a začiatok stredoveku. Renesančný humanizmus, skúmanie, umenie a veda viedli k novoveku. Od veku objavu, ktorý začali Portugalsko a Španielsko, hrala Európa v globálnych záležitostiach prevládajúcu úlohu. Medzi 16. a 20. storočím európske mocnosti kolonizovali v rôznych dobách Ameriku, takmer celú Afriku a Oceániu, a väčšinu Ázie.
Vek osvietenstva, následná francúzska revolúcia a napoleonské vojny formovali kontinent kultúrne, politicky a ekonomicky od konca 17. storočia do prvej polovice 19. storočia. Priemyselná revolúcia, ktorá sa začala vo Veľkej Británii na konci 18. storočia, spôsobila radikálne ekonomické, kultúrne a sociálne zmeny v západnej Európe a nakoniec aj v širšom svete. Obe svetové vojny sa odohrávali z väčšej časti v Európe, čo prispelo k poklesu západoeurópskej dominancie vo svetových záležitostiach od polovice 20. storočia, keď sa do popredia dostali Sovietsky zväz a USA. Počas studenej vojny bola Európa rozdelená pozdĺž železnej opony medzi NATO na západe a Varšavskú zmluvu na východe, až do revolúcií v roku 1989 a pádu Berlínskeho múru.
Kernov dom
Dejiny
Pôvodne bol súčasťou mestských hradieb, neskôr meštiansky dom. Pôvodne tu stál dvojpodlažný dom z 13. storočia, ktorý bol súčasťou hradbového opevnenia. Koncom 18. storočia bol asanovaný pri búraní hradieb. Na jeho mieste bol postavený v roku 1845 nový štvorpodlažný dom v štýle meštianskeho empíru. Jeho staviteľom bol Ignác Feigler starší. Od tohto času je známy ako Kernov dom.
Fenestella
Fenestella (52 pred Kr. – 19 po Kr.) bol rímsky historik a encyklopedista píšuci za vlády cisára Tiberia. Údaje o dátume jeho narodenia a úmrtia pochádzajú z Hieronymovho Chronicon (Kroniky). Podľa niektorých odborníkov Fenestella žil v rokoch 35 pred Kr. až 36 po Kr.
Kernov dom
Dejiny
V rokoch 2003 až 2005 bol kompletne zrekonštruovaný.
Európa
V roku 1949 bola založená Rada Európy s myšlienkou zjednotenia Európy s cieľom dosiahnuť spoločné ciele a zabrániť budúcim vojnám. Ďalšia európska integrácia zo strany niektorých štátov viedla k vytvoreniu Európskej únie (EÚ), samostatného politického subjektu, ktorý leží medzi konfederáciou a federáciou. EÚ pochádza zo západnej Európy, ale od pádu Sovietskeho zväzu v roku 1991 sa rozširuje aj na východ. Mena väčšiny krajín Európskej únie, euro, je medzi Európanmi používaná najčastejšie; a schengenský priestor EÚ zrušuje hraničné a imigračné kontroly medzi väčšinou jej členských štátov a niektorými nečlenskými štátmi. Existuje politické hnutie, ktoré uprednostňuje vývoj Európskej únie v jednu federáciu zahŕňajúcu veľkú časť kontinentu.
Fenestella
Fenestella bol autorom historického diela Annales (Anály), z ktorého sa dochovali iba zlomky. Za vzor mu poslúžil veľký rímsky encyklopedista Marcus Terentius Varro (Varro Reatinus). Fenestella sa. na rozdiel od historikov akým bol i Livius, zaoberal pôvodom zvykov a inštitúcii a vývojom spoločenského a kultúrneho života vrátane dejín rímskej literatúry. Zlomky Fenestellovho diela pojednávajú o skutočne rozmanitých témach: o pôvode odvolacieho práva (provocatio), použití slonov v hrách v cirku, o zvyku nosiť zlaté prstene, zavedení pestovania olív, látke, z ktorej sa vyrábala tóga, poľnohospodárstve, niektorých životopisných údajoch o Ciceronovi a Terentiovi. Fenestellu ako prameň použili Plínius Starší, Quintus Asconius Pedianus, Nonius Marcellus a neskorší filológovia.
Európa
Geografia
thumb|Lingvistika v Európe
Fenestella
De magistratibus et sacerdotiis Romanorum (O úradníkoch a kňazoch Rimanov), dielo pripisované neprávom Fenestellovi, napísal v skutočnosti roku 1510 pápežský sekretár A.D. Fiocchi. Neskoršie vydania už uvádzajú pravé meno autora.
Európa
Regióny
Svetadiel Európa sa delí na 11 základných fyzickogeografických celkov (oblastí) [v zátvorke je uvedená približná poloha]: Politicko-historicky sa Európa delí najčastejšie na: thumb|Regióny v Európe
Zemepisné rekordy
(v závislosti od toho, aká hranica Európy a Ázie sa berie do úvahy)
Filozofia
Podľa René Huygheho sa Európa sformovala v čase, keď sa ťažisko kresťanstvom obohatenej a otrasenej stredomorskej civilizácie presunulo na sever, zatiaľ čo jej východná časť sa v podobe Byzantskej ríše začala odpútavať, až sa nakoniec celkom odtrhla v 15. stor. po dobytí Turkami. Od tej doby sa Európa už nerozdeľovala na západ a východ, ale na sever a juh, v ktorom prevzala stredomorské dedičstvo Talianska. Európsku jednotu sa však podarilo stmeliť spojením občianskej moci zo severu s rímskou cirkevnou nadvládou, čo sa pravda neobišlo bez konfliktov. Toto spojenie, ktoré pripravoval Chlodovik a ktoré uskutočnil Karol Veľký, dovŕšil vznik Svätej ríše rímskej národa nemeckého, ktorej názov dosť názorne vyjadroval nečakané zjednotenie latinského sveta s jeho odporcom, starou Germániou.
Dannes
Dannes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Biely potok (prítok Hrona)
Biely potok je krátky potok na Strednom Pohroní, v juhozápadnej časti okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 3,6 km a je tokom III. rádu.
Pramení v pohorí Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na juhozápadnom svahu Rakytia (679,3 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 540 m n. m., v lokalite Všivavá. Najprv tečie severojužným smerom Zábradnou dolinou, na dolnom toku sa stáča a tečie na juhovýchod. Preteká osadou Bukovina už v Žiarskej kotline a v nadmorskej výške okolo 221,5 m n. m. ústi do Hrona.
NGC 3043
NGC 3043 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 19. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Chotárny potok (prítok Trnovky)
Chotárny potok je potok v okrese Žilina a mestskej časti Žiliny, v Trnovom. Je to ľavostranný prítok Trnovky.
Opis toku
Potok pramení v nadmorskej výške asi v malej kotline, východne od obce Višňové. Tečie prevažne severným smerom k Trnovému, kde ľavostranne ústi do Trnovky.
Josef Trousílek
Josef Trousílek (* 16. marec 1918, Praha – † 5. október 1990, tamtiež) bol reprezentant Česko-Slovenska v ľadovom hokeji. Získal dva tituly na majstrovstvách sveta, striebornú olympijskú medailu a tri tituly majstra Európy.
Župkov
Župkov môže byť:
Zoznam planétok 51751 – 52000
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Karolína Augusta Bavorská
Karolína Augusta Bavorská (* 8. február 1792, Mannheim – † 9. február 1873, Viedeň) bola bavorská princezná z rodu Wittelsbachovcov, rakúska cisárovná, česká a uhorská (korunovácia r. 1825) kráľovná, dcéra neskoršieho bavorského kráľa Maximiliána Jozefa I. a jeho prvej manželky Wilhelminy Augusty Hesensko-darmstadtskej, štvrtá manželka rakúskeho cisára Františka I.
Mladé roky
Pôvodne sa volala Šarlota Augusta a svoje mladé roky prežila v období vrcholiacej moci francúzskeho cisára Napoleona I. Už dva roky po svojom narodení musela s rodičmi utekať z rodného mesta ostreľovaného francúzskym delostrelectvom. V roku 1796 stratila matku, ktorá zomrela na tuberkulózu. Jej otec sa po roku oženil druhý raz a vzal si bádenskú princeznú Karolínu Frederiku Wilhelminu. Karolína Augusta v nej získala starostlivú matku, ktorá sa v priebehu rokov 17991810 priviedla na svet osem detí (medzi nimi bolo päť dcér; štvrtou v poradí bola Žofia, matka neskoršieho cisára Františka Jozefa I.)
Na jej výchovu mal po matkinej smrti najväčší vplyv vychovávateľ, kňaz J. A. Sambug, ktorého zásluhou vyrástla z Karolíny Augusty vzdelaná a zbožne založená žena.
Prvé manželstvo
Napoleonove politické rošády priviedli jej otca v roku 1806 na bavorský kráľovský trón a Karolínu Augustu do prvého manželstva. 8. apríla 1808 sa v Mníchove vydala za korunného princa Wilhelma Württemberského. Zväzok uzatvorený výsostne z politických pohnútok (Wilhelm odmietal prípadné manželstvo nanútené Napoleonom) bol pre mladú Karolínu Augustu utrpením. Už o niekoľko dní po sobáši sa Wilhelm od manželky odvrátil a odvtedy ju úplne ignoroval. Mladomanželia sa nasťahovali do kráľovského zámku v Stuttgarte no do celkom oddelených krídel. Stretávali sa iba pri oficiálnych príležitostiach. Po šiestich rokoch (31.8.1814) bolo na Wilhelmov podnet manželstvo anulované. Karolína Augusta opustila Stuttgart a usídlila sa v bavorskom Würzburgu. 12. januára 1816 pápež Pius VII. zväzok oficiálne zrušil.
Rakúskou cisárovnou
Voľná, dvadsaťtriročná Karolína Augusta sa opäť stala objektom záujmu potenciálnych ženíchov. Do hry vstúpil kancelár Metternich ako sprostredkovateľ cisára Františka I. Karolína Augusta prostredníctvom vyslancov rakúskeho cisára oznámila ochotu vydať sa za štyridsaťosemročného a už trikrát ovdovelého Františka I. Po protokolom stanovených náležitostiach sa 29. októbra 1816 konal v Mníchove „per procurationem“ sobáš, na ktorom cisára zastupoval bavorský korunný princ Ľudovít I. Viedeň privítala mladomanželku 9. novembra 1816. V Augustiniánskom kostole sa nasledujúci deň zopakoval sobášny obrad z Mníchova, tentoraz i s prítomným ženíchom.
Nové manželstvo pre Karolínu Augustu bolo úplným protipólom predchádzajúceho. Napriek veľkému vekovému rozdielu František I. svoju manželku vrúcne miloval a vážil si ju. I z jej strany pociťoval František vrelý cit milujúcej ženy. Rovnako ako jej predchodkyni Márii Ludovike i novej cisárovnej pripadla povinnosť byť starostlivou matkou piatim žijúcim deťom ešte z druhého Františkovho manželstva. Spomedzi nich si najviac obľúbila najmä druhú dcéru Máriu Leopoldínu. Súčasne s láskou a obetavo plnila úlohu opatrovateľky chorľavého cisára.
Politicky sa výraznejšie neangažovala. Plne sa sústredila na vedenie domácnosti a starostlivosti o nevlastné deti (vlastné nikdy nemala). Pri plnení týchto povinností naplno vynikli jej kladné povahové vlastnosti. Vrúcny a láskavý vzťah k deťom našiel i u nich odozvu – volali ju „milá mamička“. Ako cisárovnej jej veľmi záležalo na svojich poddaných; známe boli jej charitatívne aktivity a osobná pomoc (i finančná) pri životných pohromách ľudí v rôznych kútoch monarchie. Podieľala sa na zakladaní katolíckych škôl, chudobincov, výchovných ústavov a nemocníc. Mala vrelý vzťah k umeniu: podporovala divadlá, umelcov, hodne cestovala (Rím, Neapol, Florencia, Sedmohradsko, Halič). Veľmi si obľúbila mesto Salzburg, kde prevzala záštitu nad krajovým múzeom, ktoré dodnes nesie jej meno (Museum Carolino Augusteum).
Významným prelomovým obdobím v jej živote bol rok 1824. 4. novembra v tom roku sa jej nevlastná sestra Žofia vydala za Františkovho druhorodeného syna Františka Karola čím sa Karolína Augusta stala Žofiinou nevlastnou svokrou. Obe sestry, ktoré dosiaľ prechovávali k sebe vlažný vzťah, našli pri viedenskom dvore k sebe cestu. Karolína Augusta sa stala láskavou starou mamou Žofiiným deťom – Františkovi Jozefovi, Maximiliánovi a Karolovi Ľudovítovi.
Karolína Augusta a Bratislava
S cieľom účastniť sa svojej korunovácie pricestovala Karolína Augusta so sprievodom 17. septembra 1825 do Bratislavy. Pri tejto príležitosti postavili na Dunaji nový most, ktorý pomenovaný Karolíniným mostom, slúžil obyvateľom mesta ešte mnoho ďalších rokov. 25. septembra sa v dóme sv. Martina konala slávnostná korunovácia Karolíny Augusty za uhorskú kráľovnú. Tento akt nasledujúce roky pripomínal stĺp Karolíny Augusty s fontánou pred kláštorom milosrdných bratov na dnešnom Námestí SNP. Stĺp odstránili po 2. svetovej vojne a na jeho mieste vztýčili Pomník J. V. Stalina
Cisárovná vdova
2. marca 1835 František I. zomrel. Citovo otrasená Karolína Augusta sa utiahla do súkromia. Nasledujúce roky, kedy jej zosnulého manžela na tróne vystriedal najstarší syn Ferdinand I. postupne opúšťala verejný život.
Rok 1848 priniesol revolučné prejavy, čo zbožne a mierumilovne založená Karolína Augusta prijímala s odporom. Len dodatočne sa dozvedela, že cisár Ferdinand I. sa pod ťarchou udalostí vzdal trónu v prospech synovca Františka Jozefa. Tento moment bol posledným zlomovým obdobím v jej živote. Nastúpením jej vnuka na trón zmenilo sa aj postavenie Karolíny Augusty na cisárskom dvore. Prvé miesto zaujala jej ctižiadostivá sestra Žofia. Karolína Augusta od tohto času žila úplne izolovane a iba z diaľky sledovala vývin udalostí nasledujúcich rokov (vojna s Pruskom v roku 1866, rakúsko-uhorské vyrovnanie, poprava jej vnuka Maximiliána).
Deň po dovŕšení osemdesiatjeden rokov na následky pľúcneho kataru zomrela. Skonala cisárovná príslovečná svojou šľachetnosťou, veľkodušnosťou, s ohromným charitatívnym cítením. História jej prisúdila prívlastok "anjel milosrdenstva".
Pochovaná je v kapucínskej krypte vo Viedni.
Masahiko Kimura
Masahiko Kimura (* 10. september 1917 - † 18. apríl 1993) bol japonský džudista, ktorý je všeobecne považovaný za jedného z najväčších džudistov všetkých dôb.
Melanippos (syn Hiketaóna)
Melanippos (Melanippos) je v gréckej mytológii syn Hiketaóna z tróadskej Perkóty. Keď trójsky princ Paris uniesol spartskému kráľovi Menelaovi manželku Helenu, jeho otec Hiketaón sa snažil vyhnúť vojne a preto Trójanom odporúčal, aby ju vrátili. Paris ale o tom nechcel nič počuť a keď sa na jeho stranu postavil aj jeho otec kráľ Priamos, Achájci boli nútení Tróji vypovedať vojnu. Vojna potom trvala desať rokov a priniesla Tróji skazu.
Malanippos bol vnuk trójskeho kráľa Laomedóna. Keď v trójskej vojne Menelaos zabil jeho bratranca Dolopa, hlavný veliteľ trójskych vojsk Hektor ho pobádal, aby ho pomstil. V pätnástom speve Homérovej Iliady jeho slová zazneli takto: „''Melanippos, chceš v boji ochabnúť? Čo tvojim srdcom nepohne, že zabili bratranca tvojho Dolopa? Nevidíš, ako zápasia o jeho zbroj? Ale poď za mnou! Veď nesmieš ďalej s Achájcami bojovať len z diaľky''". Malanippos Hektora nasledoval a keď sa následne dostal doprostred bojového virvaru, zabil ho Nestorov syn Antilochos.
Dieppe (obvod)
Dieppe je obvod v departemente Seine-Maritime v regióne Normandia vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 20 kantónov a 350 obcí.
Le Bouyssou
Le Bouyssou je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nová Sedlica
Nová Sedlica je najvýchodnejšie položená obec na Slovensku, nachádzajúca sa v okrese Snina.
Neďaleko obce v okolí vrchu Kremenec, ktorý je trojhraničným bodom, kde sa stretáva Slovensko, Poľsko a Ukrajina a je zároveň najvýchodnejším bodom Slovenska, sa rozprestiera pôvodný zachovaný karpatský prales Stužica, ktorý je zapísaný v zozname Svetového dedičstva UNESCO.
V obci sa nachádza turistický penzión Kremenec.
NGC 3044
NGC 3044 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. decembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
Zoznam piesní Jaroslava Filipa
Toto je zoznam piesňovej tvorby, ktoré naspieval alebo k nim napísal hudbu Jaroslav Filip.
Zoznam
poz.
(h:/t:) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
(t:/ ) - doteraz nezistený autor textu
Breznícky potok
náhľad|Breznícky potok na hornom toku Breznícky potok predtým Breznický potok je menší potok v okrese Žilina a mestskej časti Žiliny, na Rosinkách. Je to ľavostranný prítok Trnovky.
Tommy Thayer
Tommy C. Thayer (* 19. november 1960, Los Angeles) je sólový gitarista, ktorý sa stal známy po tom ako v roku 2002 na koncertoch skupiny Kiss v maske Spacemana nahradil Ace Frehleya.
Životopis
Potom, ako hral na gitaru v niekoľkých rockových skupinách, Thayer založil kapelu ktorá od konca roku 1981 vystupovala pod názvom Black 'n Blue. Spolu s St. Jamesom, ktorý s ním hrával na bicie vystupovali aj v kapele Cold Gin, ktorá napodobňovala skupinu Kiss. St. James vystupoval v maske Petra Crissa a Thayer bol v úlohe Ace Frehleya. Túto kapelu poznali aj členovia originálnej skupiny Kiss, ktorí si ju raz pozvali hrať na narodeninovú oslavu Paula Stanleya. Po tejto udalosti ponúkol Gene Simmons Thayerovi prácu asistenta. Thayer sa počas turné Kiss Conventions staral o servis kapely, niekedy im varil kávu, no maľoval aj dom Paula Stanleya, či dokonca čistil odkvapy na dome Gene Simmonsa.
V roku 2002 po odchode Ace Frehleya sa členovia skupiny rozhodli, že Thayer ho nahradí v identickej v maske a vystupovaní v úlohe „Spacemana“. Prvý koncert na ktorom so skupinou Kiss Thayer hral bol na Jamajke v marci roku 2002. Nasledujúci mesiac vystúpil v tejto istej maske počas osláv 50. výročia šou American Bandstand Dick Clark. Odvtedy Thayer hral s kapelou Kiss v programe  Kiss Symphony show v Melbourne (Austrália), na mini tour v Japonsku, na turné s kapelou Aerosmith, na Rock The Nation World Tour, a na niekoľkých ďalších akciách. Hral na sólovú gitaru aj na severoamerickom turné Alive/35, ktoré začalo 25. septembra 2009 v Cobo Centre v Detroite. Thayer spolupracoval na výrobe viacerých videí a CD skupiny Kiss vrátane DVD Kiss Symphony: Alive IV, druhého vydania DVD KissOlogy a nahrávky hlavnej témy soundtracku filmu Detroit Rock City.
Pokutský potok
Pokutský potok je potok na Strednom Pohroní, v severnej časti okresu Žarnovica. Je to ľavostranný prítok Kľaku, meria 10,6 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v pohorí Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na severovýchodnom svahu vrchu Vtáčnik (1 345,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 160 m n. m. Od prameňa tečie severojužným smerom, sprava priberá krátky prítok z východného svahu Vtáčnika (na ňom najvyšší vodopád v CHKO Ponitrie, prepadáva cez doskovité andezity) a ďalší z juhovýchodného svahu Vtáčnika. Oblúkom sa stáča, na krátkom úseku tečie na východ a preteká Hlbokou dolinou. Opäť sa oblúkom stáča na juh, sprava priberá Čertov potok (pri horárni Pokuty), na dolnom toku preteká v blízkosti detského tábora Kollárová na ľavom brehu a preteká okrajom Ostrogrúnskej kotliny. Napokon sa stáča na juhozápad a severne od obce Hrabičov, pri osade Pilhovci, ústi v nadmorskej výške okolo 388 m n. m. do Kľaku.
Delettes
Delettes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Esquina (department)
Department Esquina leží v juhozápadnom cípe provincie Corrientes na severovýchode Argentíny a je jedným z 25 departmentov provincie.
Na severe hraničí s departmentom Goya, na východe s departmentmi Curuzú Cuatiá a Sauce, na juhu s provinciou Entre Ríos a na západe s provinciou Santa Fe.
Hlavné mesto departmentu má rovnaký názov - Esquina.
NGC 3045
NGC 3045 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
Marius Sophus Lie
Marius Sophus Lie (číta sa [liː], ako anglické "Lee"; * 17. december 1842, Nordfjordeid, Nórsko - † 18. február 1899, Christiania, Nórsko) bol nórsky matematik. Z veľkej časti vytvoril teóriu spojitej symetrie a aplikoval ju v geometrii a diferenciálnych rovniciach.
Jeden z najdôležitejších Lieovych matematických výsledkov bol objav, že spojité grupy transformácií, ktoré sa dnes nazývajú po ňom Lieove grupy, budú lepšie pochopené, ak sa "linearizujú" a študovať sa budú príslušné generujúce vektorové polia (tzv. infinitezimálne generátory). Lieove grupy sú dnes dôležitým aparátom v kvantovej fyzike a kvantovej mechanike. Po Lieovi je tiež pomenovaná súvisiaca Lieova algebra.
Slniečko (skupina)
Slniečko alebo Punto & rybacé hlavy je hudobná skupina so sídlom v Piešťanoch. Ich špecifikom je spev v piešťanskom, respektíve trnavskom dialekte a humorné texty Petra Remiša. Za jej vznik sa považuje prvý koncert voľného folkového združenia Bahno 23. decembra 1983 v Piešťanoch, na ktorom účinkoval aj Peter Remiš so spoluhráčmi. V skupine sa počas troch dekád vystriedalo množstvo známych inštrumentalistov a hostí (dlhodobo najmä Marian Jaslovský, Branislav Jobus, Andrej Jobus...). Pôvodný názov Punto & Rybacé hlavy skupina nemohla dlho používať, pretože jej ho komunistické prehrávkové komisie neschválili. Prijala preto recesistický názov Slniečko, ktorý po roku 1989 používala súčasne s názvom Punto & Rybacé hlavy. Po hudobnej stránke má skupina Slniečko najbližšie k folk rocku, ale kapela sa hlási aj k vplyvom punku a v posledných dvoch albumoch najmä k vplyvu world-music a gipsy swingu.
Zloženie kapely
Častými hosťami kapely boli v minulosti saxofonisti Marian Jaslovský a Jozef Králik.
Duck Sauce
Duck Sauce je americko-kanadská dvojica DJov Armanda Van Heldena a A-Traka. Dvojica má podpísanú zmluvu s vydavateľstvom Fool's Gold Records. Ich najväčším hitom je skladba „Barbra Streisand“. Dvojica tvorí hudbu žánru disco house orientovanú pre klubovú scénu.
Košice II (okres)
Mestá
Košice
Mestské časti
Lorinčík·Luník IX·Myslava·Pereš·Poľov·Sídlisko KVP·Šaca·Západ
Le Havre (obvod)
Le Havre  je obvod v departemente Seine-Maritime v regióne Normandia vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 20 kantónov a 176 obcí.
Jeffrey Ullman
Jeffrey David Ullman (* 22. november 1942) je americký informatik. Jeho knihy o kompilátoroch, teórii algoritmov, údajových štruktúrach a databázach sú vo svojich oblastiach považované za de facto štandard. Ullman bol školiteľom veľkého množstva doktorandov, z ktorých sú dnes mnohí uznávaní odborníci. Je držiteľom Knuthovej a Turingovej ceny.
Svidník (okres)
Poloha
Okres Svidník má rozlohu. Nachádza sa v severovýchodnej časti Slovenska, v Prešovskom kraji, kde sa rozprestiera na území Nízkych Beskýd s 2 celkami Ondavskou a Laboreckou vrchovinou, ktoré podmieňujú rozmanitosť prírodných podmienok a svojimi vlastnosťami determinujú využitie a rozvoj regiónu.
Jeho územie je pretiahnuté v smere sever – juh, pričom severná časť územia je niekoľkonásobne širšia ako južná. Severnú hranicu okresu Svidník tvorí štátna hranica s Poľskom. Susedí s okresmi Prešov, Vranov nad Topľou, Bardejov a Stropkov. Svidnícky okres má významný prírodný potenciál.
Severovýchodná časť okresu Svidník, je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty, ktorá zahŕňa katastrálne územie obcí Príkra, Bodružal, Nižný Komárnik, Vyšný Komárnik, Krajná Bystrá, Krajná Porúbka, Medvedie, Šarbov, Vyšná Pisaná, Havranec, Vápeník, Dlhoňa, Kečkovce a Roztoky.
Do Laboreckej vrchoviny patria tieto obce z okresu: Bodružal, Dlhoňa, Dobroslava, Havranec, Hunkovce, Kapišová, Kečkovce, Krajná Bystrá, Krajná Poľana, Krajná Porúbka, Krajné Čierno, Korejovce, Kružlová, (Ladomirová), Miroľa, Medvedie, Nižná Pisaná, Nižný Komárnik, Príkra, Pstriná, Roztoky, Svidnička, Šarbov, Šemetkovce, Vagrinec, Vápeník, Vyšná Pisaná, Vyšný Komárnik.
História
Územie okresu Svidník a jeho poloha v blízkosti Duklianskeho priesmyku a Poľskej republiky ovplyvnila osobitý historický vývin.
Tento priestor bol osídlený už v mladšej dobe kamennej, neskôr v dobe bronzovej a rímskej. Stopy osídlenia sa objavili súvislosti s ľudom, ktorému hovoríme ľud kultúry východoslovenských mohýl (20001800 rokov pred Kr.). Stopy po slovanskom osídlení pochádzajú z obdobia pred 12.13. storočím.
Od stredoveku po 20. storočie
Vladimirus vo svojej knihe Dejiny gréckokatolíkov Podkarpatská od 9. do 18. storočia uvádza, že osídľovanie podhorských oblastí Karpát nie je výsledkom valašskej kolonizácie, ale dôsledkom nástupu Karola Róberta na opustený uhorský trón. Karol po svojom príchode začal dôslednú latinizáciu cirkevných obradov v dôsledku čoho autochtónne obyvateľstvo stredného Uhorska a Potisia bolo donútené opustiť svoje obydlia a usadzovať sa v nehostinných oblastiach Karpatského oblúka. Karol taktiež úplne zničil pôvodnú slovanskú šľachtu arpádovského Uhorska. Prvé písomné zmienky napríklad o Ladomirove nasvedčujú tomu, že by osídlenie severnej časti Šarišskej župy mohlo v skutočnosti postupovať z Potisia, a nie z Ukrajiny.
Historik, bohemista a rusínista Ivan Pop vo svojej knihe Malé dejiny Rusínov píše, že poľská, slovenská, maďarská a ukrajinská historiografia systematický, dôsledne popiera fakt autochtónnosti karpatských Slovanov, karpatských Chorvátov a ich potomkov karpatských Rusínov. Podľa tejto „teórie“ sa Rusíni objavili v Karpatoch, karpatskom predhorí v Potiskej rovina ako hostia (lat. hospites), kolonisti v 14. storočí v dobe tzv. valašskej kolonizácie. Tomu odporujú fakty z archeológie, písomné zdroje byzantského a západoeurópskeho pôvodu, na ich základe historická veda a koniec koncov zdravý ľudský rozum.
Od 16. storočia autochtónni obyvatelia, ktorí mali určité privilégia klesli na úroveň domáceho poddaného ľudu, čo dosvedčujú aj urbáre. Šoltýs a poddaní v rusínskych dedinách platili ročne od celej usadlosti jeden Zlatý florén a 25 denárov. Šoltýs bol dedičným richtárom. Musel odovzdávať šesť oviec, gazdovia z 20oviec jednu (valašský dvadsiatok), z jahniat a brava desiatok, na Vianoce syr, alebo oštiepok a popruh na sedlo. Šoltýs odovzdával aj zajace a jastraba, prípadne ovcu. Poddaní museli voziť drevo na pílu a vykonávať roboty bez záprahu.
Na konci tohto zložitého procesu boli drasticky obmedzené výsady šoltýsom a poddaných v rusínskych dedinách a nastalo tak prelínanie a splývanie pôvodného domáceho zvykového práva a nemeckého modifikovaného dedinského práva s valašským po obidvoch stranách karpatského oblúka. Karpaty boli takto nielen prirodzenou hranicou deliacou dva štáty – Uhorsko a Poľsko, ale zároveň spájali a formovali svojráznosť rusínskeho obyvateľstva, sústredeného na ich predhoriach.
Postupne splývalo aj zamestnanie obyvateľstva. Popri chove oviec, dobytkárstve, love, drobných remeslách a drevorubačstve bolo poľnohospodárstvo hlavným zamestnaním prevažnej väčšiny miestneho obyvateľstva po celý stredovek, ba až do polovice nášho storočia. Toto determinovalo zvyky, obyčaje, bývanie a sídelnú kultúru tamojšieho ľudu bez rozdielu národnosti alebo vyznania.
V severnej časti dnešného okresu, v hornom Šariši, uskutočňovalo sa osídľovanie na valašskom práve hlavne prostredníctvom rusínskeho obyvateľstva. Písomne je doložené takisto začiatkom druhej polovice 14. storočia, keď Cudarovci z Makovice začali intenzívnejšie osídľovať toto územie.
Vtedy vznikol Svidník, centrum dnešného okresu, ba jeho vznik sa kladie pred 13. storočie. Roku 1434 sa vo Svidníku písomne dokladá valašský (rusínsky) šoltýs Hencza a Šimon a z roku 1478 pochádza údaj o pravoslávnom „baytkovi“ farárovi vo Svidníku. Bagyko de Svidník a bagko (skomolene báťuško, báťko), ako vtedy nazývali pravoslávnych farárov, popov. Svidník nebol v roku 1427 zdanený.
Tieto údaje svedčia o tom, že začiatky Svidníka predsa siahajú do polovice 14. storočia, a to v súvislosti s kolonizáciou na valašskom práve s nemeckým lokátorom. Pravda mohlo tu ísť aj o prelínanie dvoch právnych systémov. V 15. a 16. storočí patrili oba Svidníky k dedinám s výlučne rusínskym obyvateľstvom. (Štátny okresný arhív v Bardejove: Fond Magistrát mesta Bardejov, sign. 2039).
Od druhej polovice 15. storočia sa používal názov Vyšný Svidník pre dedinu na pravom brehu a Nižný Svidník pre dedinu na ľavom brehu Ladomirky. Koncom 16. storočia pôsobil už vo Vyšnom Svidníku richtár, pretože makovickí zemepáni odkúpili šoltýstvo a mlyn. Nižný Svidník bol väčšou dedinou ako Vyšný Svidník. Tunajší šoltýs mal aj mlyn a pílu. Začiatkom 17. storočia sa tu uvádza deväť sedliackych domov, obydlie šoltýsa, kostol, fara, materské hospodárske stavby a kaštieľ.
V polovici 18. storočia vzrastá význam Svidníka, pretože sa stáva sídlom tretieho okresu Makovického panstva. jeho majetky vlastnili vtedy Erdődyovci a Sirmaiovci, ktorí sa k nim dostali deľbou medzi zainteresovanými makovickými feudálmi. Svidník bol aj sídlom slúžnovského okresu.
Osídľovanie na valašskom práve v druhej polovici 15. storočia zhustilo sídliskovú štruktúru a vytvorili sa ďalšie sídliskové jednotky, existujúce v podstate dodnes.
V listine pre šľachticov z Rozhanoviec sa v roku 1470 uvádza viacero nových, dovtedy nikde nespomínaných osád, konštituovaných výlučne na valašskom práve. Ich obyvateľstvo súdne podliehalo valašskému vojvodovi panstva so sídlom v Mestisku. Ten bol pravdepodobne v stredoveku jediným valašským vojvodom na území celého panstva Makovica.
V druhej polovici 15. storočia vznikla Oľšavka a Pstriná. Ďalšie osady, ktoré vtedy vznikali, však neskôr zanikli, pravdepodobne po dobu vpádov poľských vojsk do pohraničia koncom 15. storočia.
Osídľovanie na valašskom práve pokračovalo aj koncom 14. a v prvej polovici 15. storočia, keď po šľachticoch z Rozhanoviec vlastnil makovické domínium od roku 1494 sliezsky šľachtic Schelleberg a neskôr Imrich z Perína. Konsolidáciu tohto spustošeného panstva dokladá donácia z roku 1506. Odvtedy do polovice 16. storčia vznikli Hrabovčík, Hunkovce, Kapišová a Nižný Komárnik, ktorý neskôr spustol. Roku 1559 sa stal vlastníkom panstva Gašpar Šeredy. Štatutačná listina uvádza pritom ďalšie nové dediny: Nižná Jedľová, Svidnička, Nižný Mirošov, Jedlinka, Šemetkovce, Šarišský Štiavnik, Brezovka a Suchá.
V druhej polovici 16. storočia vznikli osady Vyšný Mirošov, Roztoky, Rakovčík, Miroľa, Vyšná Jedľová, Medvedie, Kečkovce, Krajná Porúbka, Príkra, Vápeník, Nižná a Vyšná Pisaná, Vyšný Komárnik a Dobroslava, potom Korejovce, Jurkova Voľa, Belejovce, Bodružal a Kružlová.
Poslednou etapou osídľovania bol začiatok 17. storočia. Roku 1601 ho dovtedajší majiteľ panstva makovica Ján z Ostrohu predal Žigmundovi Rákocimu za 80 000 uhorských zlatých. V urbári panstva z roku 1618 sa ako nové dediny uvádzajú: Dlhoňa, Krajné Čierne, Krajná Poľana, Krajná Bystrá, Havranec, Kožuchovce, Veľká Driečna a Šarbov. V tom čase sa ukončilo osídľovanie Nižného Komárnika. V 18. storočí mali tieto dediny už svoje obecné pečatidla.
Let's Not Fall in Love
„Let's Not Fall in Love“ je singel juhokórejskej skupiny Big Bang. Vydaný bol digitálne 5. augusta 2015 vydavateľstvom YG Entertainment ako ôsmy singel zo Série MADE a ako druhý z E.
Svidník (okres)
Od stredoveku po 20. storočie
V zachovanom historickom dokumente písanom po maďarský od šľachtica-protestanta Juraja Rákociho (išpana-župana Boršodu) z 28. marca roku 1623, je správa, že tento šľachtic obnovil dávne privilégium (zvyšky dávneho Valašského práva), aby duchovný otec Alexander, kňaz zo Šemetkoviec bol uvoľnený z akejkoľvek roboty na panskom, t. j. z roboty, akú museli vykonávať iní poddaní a namiesto prace mal platiť ročne daň 10 florénov.
Let's Not Fall in Love
Príprava
Jang Hjon-sok potvrdil, že druhú skladbu z E bude spievať celá skupina. Informácie o skladbe „Let’s Not Fall in Love“ boli zverejnené 30. júla. Hodinu pred vydaním albumu boli Big Bang v živom vysielaní V app, ktoré sledovalo viac ako 620 000 ľudí.
Svidník (okres)
Od stredoveku po 20. storočie
Vladimirus vo svojej knihe Dejiny gréckokatolíkov Podkarpatská na str. 401 píše, že 26. júna 1624 tento, akoby náznak starodávneho Valašského privilégia (pôvodom z arpádovských čias) rozšíril Juraj Rákoci na všetkých rusínskych kňazov-bilcov na svojom panstve na Makovici tak, že ich oslobodil od robôt na panskom s tým, že mu budú platiť ročne na sviatok sv. Michala Archanjela po 10 florénov a jednej kožke z kuny. Ide o kňazov v Ladomíre (dnešná Ladomirová), Kurimke, Rovnom, Štiavniku, Soboši, Andrejovciach, Beňadikovciach, Nižnej Jedľovej, Svidničke a Driečne.
Let's Not Fall in Love
Vydanie
Skladba „Let's Not Fall in Love“ bola vydaná 5. augusta. Po prvom týždni mala predaných 314 944 digitálnych kópií a v týždennom digitálnom rebríčku Gaon sa umiestnila na prvom mieste. Na ďalší týždeň si prvú priečku udržala so 145 026 predanými kópiami. V mesačnom rebríčku Gaon sa skladba umiestnila na prvom mieste s 648 522 predanými kópiami.
V Billboardovom rebríčku Svetové digitálne piesne aj v čínskom rebríčku videoklipov QQ Music sa „Let's Not Fall in Love“ umiestnila na prvom mieste.
Svidník (okres)
Od stredoveku po 20. storočie
Poddanské povinnosti a neutešené sociálne pomery ťažko doliehali na obyvateľstvo. Vyvolávalo to nespokojnosť a odpor poddaných vyjadrovaný rôznymi spôsobmi. Časté boli priame sťažnosti zemepanskej vrchnosti. Najrozšírenejšou formou boja poddanského obyvateľstva proti stupňujúcemu sa útlaku boli úteky z pôdy, čím sa dediny až drasticky vyľudňovali, ďalej odmietanie povinností, násilné privlastňovanie si panskej pôdy, lesa alebo úrody, krádeže, priame fyzické útoky alebo revolty. V roku 1457 – v bratríckom období – vznikali väčšie nepokoje.
Let's Not Fall in Love
Vydanie
Týždeň po zverejnení dosiahol videoklip k piesni na YouTube viac ako 10 miliónov zhliadnutí.
Kritika
Pieseň si vyslúžila dobré ohlasy od kritikov aj verejnosti. Na rozdiel od predchádzajúcich skladieb skupiny bola opísaná ako jemná a sladká, s vážnym tónom, stredne rýchlym tempom, jemnými vokálmi a smutnou náladou. Billboard povedal, že „skladba „Let's Not Fall in Love“ ukazuje skupinu v doteraz najsentimentálnejšom svetle“, a „hoci zneje ako klasická pieseň skupiny, je jedinečná chýbajúcim presne ohraničených refrénom“. „G-Dragon a T.O.P v nej predviedli svoje hlasy v novom zafarbení, ktoré sa líši od ich zvyčajného ctižiadostivého repu.“ Osen sa vyjadril, že skladba „Let's Not Fall in Love“ je plná radostných emócií s mladou a sviežou krásou, ktorá je založená na smutnom cite.
Svidník (okres)
Od stredoveku po 20. storočie
Nemalá časť poddaných sa grupovala do zbojníckych družín. Koncom 15. storočia pôsobila v okolí Svidníka zbojnícka družina Fedora Hlavathu. Členmi veľkej protifeudálnej zbojníckej družiny Bajusa a Čupku v polovici 17. storočia boli aj poddaní z Cerniny, Komárnika a Orlíka. Táto družina pôsobila aj na poľskom území, podobne ako družina Andreja Savku a Petra Pončáka-Hudáka. Začiatkom 18. storočia prichádzajú zbojnícke družiny zo Zakarpatska (Beca, Pyňata, Pysklyvyj) podnietené protihabsburským povstaním Františka Rákociho II. Nepokoje a povstania v 17. a 18. storočí viedli k vyľudňovaniu pohraničného vidieka.
Koncom 18. storočia sa majiteľom Svidníka a okolitých dedín stal zemepán Sirmai, ktorý tu dal v roku 1795 vybudovať kaštieľ (dnes sídlo Galérie Dezidera Millyho Múzea ukrajinskej kultúry vo Svidníku).
Po nástupe Karola Róberta na uhorský trón bolo toto obyvateľstvo vytláčané z centrálneho Uhorska a z Potisia. Nepoddajní „staroverci“ vyznávači cyrilometodejských tradícii z dobrej úrodnej pôdy boli vysťahovaní na neúrodné v tom čase plne zalesnené svahy Karpatského pohoria. Od tých čias boli výsmešné prezývaní „Valachmi“. Odtiaľ pochádza i názor Valašská kolonizácia. Napríklad Karol Veľký vo svojom nariadení prikazuje, že ak autochtónna šľachta, nechala pokrstiť deti v byzantskom obrade, majú jej zhabať majetky a vyhnať z Kráľovstva Ľudovíta Veľkého. Išlo o „tvrdých Rusnákov“, ktorí za žiadnu cenu neprestúpili na latinský obrad. Keďže boli slobodní, nemohli ich donútiť, preto ich trestali vyhostením na kopanice.
Je to vidieť z intenzívneho dovozu bohoslužobných kníh z Kyjeva a Haliče, písaných v staroslovienčine. Tie sa neskôr prepisovali v kláštoroch, napríklad v baziliánskom kláštore na Bukovej hore vo Veľkom Bukovci (dnes Bukovec, okr. Stropkov). Tu bola kláštorná škola pre prípravu kantorov-učiteľov a bohatá knižnica, ktorá bola neskôr zničená. Na jej zničení sa podieľali rody Drugethovcov z Humenného, ktorých príslušníci boli vyznávačmi latinského obradu. Súčasné sa šíri ikonopisectvo. Jeho zachované pamiatky patria dodnes ku klenotom európskeho umenia.
Rodina Drugethovcov veľmi dôsledne presadzovala na svojom panstve princíp prijatý v roku 1555 na absburskom sneme „Cuius regio, talis religio“, (koho moc, toho i náboženstvo). 13-ročný Juraj IV. Drugeth na svoje meniny, za účasti svojej matky Anny Jakušičovej – Drugethovej (Anna/Katalin Jakussith de Orbova) a jágerského latinského biskupa Juraja Jakušiča de Orbanov zorganizovali v roku 1646 podpísanie Užhorodskej unie, kde 63 gréckokatolíckych farností vystúpilo spod jurisdikcie Mukačevského monastiera. Hlavnou príčinou tzv. podpisu boli ekonomické výhody duchovných. (Až do roku októbrovej revolúcie pojem gréckokatolík bol synonymum slova pravoslávny. Dnešní pravoslávni na Slovensku neuznávajú rímskeho pápeža). náhľad|Bodružalská cerkov na pohľadnici náhľad|Cerkov z Ladomirovej
Hoci v minulosti išlo o príslovečne kultúrne nevyvinutú oblasť, predsa existujú správy o existencii školstva. Roku 1515 sa v Stropkove spomína mestská latinská cirkevná škola. V 16. storočí sa nachádzali cirkevné školy spravidla v sídlach fár východného a latinského obradu Vyšnom a Nižnom Komárniku, Bodružali, Príkrej, Miroli, Šarbove, Krajnej Bystrej, Krajnej Porúbke, Pstrine, Radome. Roku 1611 sa spomína škola vo Svidníku s učiteľom I. Zápotockým. Z roku 1732 pochádzajú údaje o školách v Korunkovej z okresu Stropkov. Koncom 19. storočia sa počet škôl v obciach rozširuje, ale stupňujú sa maďarizačné tendencie.
Po vzniku Česko-Slovenskej republiky bola v roku 1932 vo Svidníku otvorená štátna meštianska škola. Vtedy existovala v každej obci štátna alebo cirkevná ľudová škola s vyučovacím jazykom slovenským, respektíve rusínskym nárečím (tzv. ruské školy), v ktorých vyučovali učitelia z Podkarpatskej Rusi a Haliče. Vyvíjali veľmi aktívnu kultúrno-osvetovú prácu. Zakladali sa spevácke zbory a ochotnícke divadelné súbory. Roku 1934 premietali vo Svidníku filmy, organizovali vychádzky do okolia a rôzne oslavy.
Zemepisná poloha okresu v pohraničnom pásme predurčovala jeho obyvateľstvo na to, aby sa neraz ocitlo vo víre „zlomových „ udalostí. Väčšinou pokojný Dukliansky priesmyk, slúžiaci povozom kupcov a obchodníkov iba ako obchodný tranzit, ukazoval občas svoju odvrátenú tvár. Po jeho cestách hrmeli vojenské vozy so zbraňami a vojskom. Nie je div, že už Jozef II. tu nariadil vybudovať „Jozefínku“ – vojenskú cestu.
A tak na jar 1799 prechádzali Duklianskym priesmykom a Svidníkom vojaci ruského vojenského zboru, pochodujúceho cez východné Slovensko do Severného Talianska pod vedením generála G. L. Rebindera. V marci 1800 prechádzali Svidníkom a Duklou k hraniciam Ruska kozáci pod velením Ivana Morozinského, ktorí tvorili súčasť Suvorovho vojska. Pamätná tabuľa s reliéfom na budove Okresného výboru vo Svidníku zas pripomína, že v januári 1806 prechádzal cez Svidník smerom na Duklu slávny ruský vojvodca Michail I. Kutuzov.
V decembri 1848 prenikol rakúsky podmaršal F. H. Schlick so svojím vojskom cez Dukliansky priesmyk na Slovensko. V marci 1849 prechádzal cez Stropkov, Svidník a Duklu so svojou armádou podmaršal Vogla, v polovici júna 1849 zas opačným smerom – cez Dukliansky priesmyk, Svidník a Stropkov – na Košice vojská ruského arcikniežaťa Konštantína, ktoré potom pri Világoši porazili maďarskú revolúciu.
19. storočie bolo voči miestnemu obyvateľstvu naozaj kruté. Po neúrodných rokoch 18301831 vypukla vo Svidníku a okolí cholera, trvajúca poldruha roka. Vyžiadala si nemálo obetí, podobne aj v mimoriadne hladovom roku 1852.
Takého pomery pretrvali až do prvej svetovej vojny a tá ich ešte zhoršila. V septembri 1914 Dukliansky priesmyk prekročili bojové jednotky ruských vojsk. V Nízkych Beskydách a Východných Karpatoch vôbec prebiehali ťažké, zničujúce boje, kde neraz sa ocitol muž proti mužovi. Výrazne sa tu prejavilo slovanské cítenie obyvateľstva a sympatie voči bojujúcim vojakom 8. ruskej armády generála A. A. Brusilova. Situácia sa ešte zhoršila, keď v Stropkove vypukol medzi rakúsko-uhorskými vojakmi zničujúci mor. Ustupujúce jednotky cisársko-kráľovskej armády Františka Jozefa I. podpálili Svidník. V okolí Svidníka, na Čiernej hore sú dodnes zreteľné stopy ťažkých bojov z rokov 1914.
Po skončení prvej svetovej vojny a po rozpade Rakúsko-Uhorska vzniklo Česko-Slovensko, ktoré s veľkou úľavou privítalo obyvateľstvo regiónu. Obyvatelia sa začali politicky aktivizovať. Do čela politického hnutia vstúpil miestny učiteľ Ivan Polyvka, ktorý bol vedúcim predstaviteľom okresnej národnej rady. V decembri 1918 do Svidníka prišli vojaci Československej republiky. V roku 1920 bol za senátora zvolený Juraj Lažo zo Svidníka spolu s Andrejom Vaňugom, spoluzakladateľom potravinového družstva  Svätá trojica vo Svidníku. Do roku 1924 to bol jediný zástupca Rusínov v zákonodarnom zbore. Andrej Vaňuga bol za Rakúsko-Uhorska väznený za panslavistické názory. Od roku 1922 bol spoluzakladateľom a propagátorom pravoslávneho hnutia. Ako tlačiar a vydavateľ mal hlavný podiel na vzniku a prevádzke cirkevnej tlačiarne vo Svidníku a neskôr v Ladomirovej.