cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejiny Chorvátska
Vojna v Chorvátsku
V novembri 1995 bola Juhosláviou, Chorvátskom a Bosnou a Hercegovinou podpísaná Daytonská mierová zmluva v Daytone v USA, ktorá zabezpečila mier. Po skončení vojny sa začala obnova zničeného Chorvátska. Najviac postihnuté oblasti boli Dalmácia a východná Slavónia, východná Slavónia bola daná do správy.
Avšak obdobie prezidentovania Franja Tudjmana malo aj tienistú stránku. Hoci vyhral prezidentské voľby v roku 1992 a 1997, bol veľmi autoritatívny. Národnostné otázky boli dôležitejšie ako demokracia. Bola obmedzovaná sloboda tlače a Chorvátsko spolupracovalo s Medzinárodným tribunálom pre bývalú Juhosláviu iba veľmi obmedzene.
Od roku 1995 po súčasnosť
Parlamentné voľby v tom istom roku vyhrala stredo-ľavá koalícia, ktorá sa skladala z Chorvátskej ľudovej strany (HSS), Liberálnej strany (LS), Chorvátskej národnej strany – Liberálnych demokratov (HNS) a Istrijského demokratického kongresu (IDS). Premiérom sa stal Ivica Račan. Na konci novembra 2000 sa Chorvátsko stalo členom Svetovej obchodnej organizácie (WTO).
V roku 2003 sa konali v Chorvátsku predčasné parlamentné voľby. Vyhrala ich reformovaná HDZ na čele s Ivom Sanaderom, ktorý sa stal premiérom. Vláda, zložená z HDZ a Demokratického centra (DC) síce nemala v parlamente nadpolovičnú väčšinu, ale opierala sa o podporu Chorvátskej strany dôchodcov (HSU) a Nezávislej demokratickej srbskej strany (SDSS).
V júni 2004 získalo Chorvátsko status kandidátskeho štátu EÚ. Krajine na ceste do EÚ veľmi pomohlo chytenie generála Gotovinu v decembri 2005, avšak táto udalosť vyvolala v krajine zmiešané pocity.
V prezidentských voľbách v roku 2005 vyhral Stjepan Mesić, ktorý v druhom kole porazil Jadranku Kosor z HDZ a stal sa staronovým prezidentom.
Vaudricourt (Pas-de-Calais)
Vaudricourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vakomyš červenouchá
Vakomyš červenouchá je druh z čeľade kunovcovité. Je obyvateľom západnej a centrálnej Austrálie.
Základné údaje
Vakomyš červenouchá môže dorastať od 9 až do 11 cm. Dĺžka chvosta je maximálne 9 cm. Váži 20 až 45 g.
Rozmnožovanie
Rodí 6 mláďat po 45 – 55 dňovej gravidite.
Champagne (Ardèche)
Champagne je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Recoules-de-Fumas
Recoules-de-Fumas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Lotosovité
Lotosovité (lat. Nelumbonaceae alebo Nelumbiaceae) je čeľaď z radu proteotvaré z pravých dvojklíčnolistových rastlín. Zahŕňa jediný rod lotos (lat. Nelumbo, staršie Nelumbium).
Charakteristickým biotopom lotosov sú stojaté a pomaly tečúce plytké vody trópov a subtrópov.
Systematika
Rod lotos (Nelumbo) má iba 2 druhy:
Černokňažník
Černokňažník môže byť:
Glosár
Glosár (< lat. < gr.) je zbierka glos, presnejšie:
Prabuty
Prabuty je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat kwidzyński v rovnomennej gmine.
Žije tu 8 459 obyvateľov (30.6.2007).
Vlajka Rovníkovej Guiney
thumb|Vlajka Rovníkovej Guiney
Vlajka Rovníkovej Guiney má tri horizontálne pruhy, zelený, biely a červený, pri žrdi je svetlo modrý klin v tvare rovnoramenného trojuholníka, siahajúceho do štvrtiny dĺžky vlajky. Uprostred bieleho pruhu je umiestnený štátny znak, v ktorom je na bielom štíte strom mangrovník v prirodzených farbách zo znaku mesta Bata (pod ktorým bola podpísaná zmluva zo španielskymi dobyvateľmi v roku 1843) a šesť žltých šesťcípych hviezd nad ním reprezentuje rovnaký počet provincií štátu. Pod štítom je na bielej stuhe heslo UNIDAD, PAZ, JUSTICIA (Jednota, mier, spravodlivosť). Zelená farba symbolizuje rastlinné bohatstvo, červená boj za slobodu, biela mier a vzájomnú zhodu. Modrý klin predstavuje more, ktoré spojuje pevninské územie Rovníkovej Guiney s jej ostrovmi.
Vlajka bola zavedená roku 1968, v rokoch diktatúry prezidenta F. M. Nguemy niesla však iný znak (1976-1979).
Lucien Febvre
Ovplyvnil štúdium mentalít v historiografii. Vystúpil proti číro faktografickému pozitivizmu v históriografii, v ktorej videl predovšetkým vedu vychádzajúcu z problémov a samotné fakty chápe ako konštrukty. História sa nemôže zaobísť bez teoretického prístupu a výberu.
Karol II. (Uhorsko)
Karol III. (* 1345, Neapol – † 24. február 1386, Vyšehrad) bol neapolským kráľom v rokoch 13811386 a uhorským kráľom (ako Karol II. zvaný Malý) v rokoch 13851386, z rodu Anjouovcov. Za uhorského kráľa bol korunovaný 31. decembra 1385.
Život
V Uhorsku vládla kráľovná vdova Alžbeta a palatín Mikuláš I. Gorjanský (Miklós Garai). Mnoho veľmožov bolo nespokojných, preto ponúkli trón Karolovi z Drača, ktorého sa počas jeho detstva ujal Ľudovít I. Vymenoval ho za chorvátskeho a slavónskeho vojvodu, v roku 1381 mu pomohol dostať sa na neapolský trón. Karol však musel Ľudovítovi odprisahať, že neohrozí práva jeho dcér. Keď mu však bol ponúknutý uhorský trón, tiahol s vojskom na Budín. Kráľovné sa nepostavili na odpor, pravdepodobne dúfali, že splní sľub. Ale Karol bol napokon korunovaný 31. decembra 1385 v Stoličnom Belehrade za uhorského kráľa.
Kráľovná Alžbeta sa mu preto odmenila rovnakou zradou. Poverila svojho dôverníka, Blažeja Forgáča z Kozmáloviec, aby spáchal na Karola atentát. 7. februára 1386 zaútočil na kráľa, preťal mu obočie, pričom mu vytieklo oko. Nato kráľa odvliekli na Vyšehrad, kde ho podľa jednej z verzií otrávili, podľa druhej zaškrtili. Zomrel teda po 38 dňoch vládnutia.
Hrajme sa na Petra
Hrajme sa na Petra je album detských piesní, ktorý nahral s detskými interpretmi Peter Nagy. Album vydalo hudobné vydavateľstvo Opus v roku 1990 na vinylovej platni a v roku 1995 na CD. V roku 2006 vydalo vydavateľstvo Opus tento album spolu s albumom Peter, Vašo a Beáta deťom na 2-CD. Na albume spievajú Michaela Pašteková, Tomáš Kalivoda, Ľuboš Kostelný, Ján Bocko a iní.
A Broken Frame
A Broken Frame je druhý štúdiový album anglickej synth rockovej skupiny Depeche Mode, vydaný 27. septembra 1982. Táto nahrávka bola vytvorená už bez účasti Vinca Clarka, a to po jeho odchode zo skupiny, ktorý nasledoval po európskom turné. Vytvoril potom vlastnú hudobnú skupinu s názvom Yazoo so speváčkou Alison Moyetovou. Alan Wilder nahradil Vince Clarka na druhom turné, ktoré sa odohralo ešte pred vydaním tohto albumu, oficiálnym členom kapely sa stal až neskôr.
Hrajme sa na Petra
Album získal zlatú platňu.
A Broken Frame
Po vydaní A Broken Frame Depeche Mode vyrazili na svoje prvé celosvetové turné, na ktorom navštívili Severnú Ameriku, Európu a Ďaleký východ. Predtým usporiadali turné v Anglicku, Európe, ale taktiež v USA.
Hrajme sa na Petra
Referencie
2. http://sk.emelvi.eu/opus-100-peter-nagy-pesnicky-pre-deti-peter-vaso-a-beata-detom-hrajme-sa-na-petra
Pruszcz Gdański
Pruszcz Gdański je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat gdański v rovnomennej gmine.
Žije tu 24 656 obyvateľov (30.6.2007).
Geórgios Maniakes
Geórgios Maniakes (iné mená: Juraj Maniakés, , iné prepisy: Georgios Maniakes, Geórgios Maniakés, iný prepis druhého mena: Maniakis, ; * ?† apríl až jún 1043, Ostrovo pri Solúne) bol byzantský generál žijúci v 11. storočí, taliansky katepanos a uzurpátor v roku 1042. Známy bol dobytím Edessy a časti Sicílie od moslimov. Zomrel počas vzbury proti cisárovi Konštantínovi Monomachovi.
V severských ságach vystupuje ako Gyrgir. Podľa dobových prameňov bol veľkej, ba priam až gigantickej postavy. Vedú sa spory o tom, či bol synom Goudelia Maniaka z urodzenej maloázijskej rodiny, alebo či bol homo novus tureckého pôvodu.
Vojenské úspechy
náhľad|Maniakes dobývajúc Edessu ([[Skylitzova kronika)]]
V tridsiatych rokoch 11. storočia bol Maniakes stratégom v maloázijskej théme Teluch. Do popredia vystúpil počas kampane v roku 1031, kedy boli Byzantínci porazení aleppskými emirmi pri Aleppe a Azaze. Maniakes zabránil strate pohraničia a vďaka ľsti rozprášil arabské vojská, ktoré pred tým opil. Pre jeho úspechy bol menovaný veliteľom Dolnej Médie, kde ubránil Samosatu pred viacerými moslimskými útokmi. V roku 1032 dokonca v protiofenzíve dobyl mesto Edessa. Významné sídlo raného kresťanstva bolo moslimami dobyté už za vlády Hérakleia. Maniakes podplatil miestneho guvernéra, ktorý podliehal miarfekinskému (martyropolskému) emirovi Apomermanovi. Edessa Maniakovi otvorila brány a on ju s vojskom obsadil. Maniakovi navyše na pomoc mierili nové čerstvé jednotky. Saracéni sa mesto snažili získať späť, no to sa um už nepodarilo. Dobytím Edessy si Maniakes v ríši vyslúžil veľkú slávu a úctu. K tej mu navyše dopomohlo prinesenie relikvie – listu napísaného Kristom legendárnemu kráľovi Abgarovi do Konštantínopola.
náhľad|Byzantské vojská vyloďujúc sa pod Maniakovým vedením na Sicílii. ([[Ióannes Skylitzes|Skylitzova kronika)]]
V roku 1034, keď bol kapitánom vo Vaspurkane, cisár Michal IV. ho poveril hlavným velením vojsk poslaných na Sicíliu proti vnútorným nepriateľom. Dosiahol veľké úspechy - dobytie trinástich východo-sicílskych miest v roku 1037 a víťazstvo pri Troine/Monopole v roku 1040. Na sicílskom ťažení sa podieľala taktiež elitná Varjagská garda (Normani/Vikingovia), ktorej vtedy velil Harald Hardråde, neskorší nórsky kráľ Harald III. Úspechy na sicílskom fronte končili po tom, čo bol na čelo vojsk, pravdepodobne vďaka Ióannovi Orfanotrofovi dosadený jeho a cisárov švagor Štefan.
Pravdepodobne v dôsledku kompetenčných sporov s cisárovým švagrom Štefanom bol Maniakes v roku 1040 obvinený zo zrady a dovedený do Konštantínopola. Keďže ale ríša potrebovala jeho schopnosti, cisár Michal V. Kalafates (synovec predchádzajúceho cisára Michala IV.) ho oslobodil, urobil z neho námorného guvernéra - katepana talianskej thémy. Jeho hlavnou úlohou bolo upokojiť búriacich sa Longobardov a rebéliu istého Argyra (nemal nič spoločné s byzantským rodom Argyrov). Nový cisár Konštantín IX. Monomachos však na základe Maniakovho obvinenia od bohatého a mocného maloázijského aristokrata Romana Sklera povolal Geórgia Maniaka naspäť do Konštantínopola, To Maniaka ponížilo a nahnevalo.
náhľad|Zajatého Maniaka prinášajú do Konštantínopola. ([[Ióannes Skylitzes|Skylitzova kronika)]]
V roku 1042 (niekedy medzi júnom a septembrom) sa preto Maniakes proti cisárovi Konštantínovi IX. vzbúril a jeho, najmä varjagské a normanské vojská zvané maniakatoi (maniakovci), ho vyhlásili za nového cisára. Zatiaľ čo sa cisárske vojská sa reorganizovali pod vedením nového katepana Basileia Theodórokana, Maniakes vyplával vo februári 1043 s časťou cisárskej flotily na prístav Dyrrhachion (dnešný Drač). V roku 1043 sa rebelujúce vojská stretli s cisárskymi vojskami pod vedením Konstantina Kabasila neďaleko Solúna, a napriek počiatočnému šťastiu v bitke nakoniec Geórgios Maniakes po závažných zraneniach padol. Preživší povstalci boli kruto potrestaní v konštatinopolskom hippodróme. Maniakova hlava bola verejne nosená po Konštantínopole na znak cisárovho víťazstva.
Na Maniakovu pamiatku je po ňom pomenované mestečko Maniace a rovnomenný hrad na Sicílii (Castello Maniace).
Vaudringhem
Vaudringhem je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mirena
Mirena je čarodejnica z trilógie Černokňažník.
S Roganom sa poprvýraz stretla v jednom pohostinstve v zemi zvanej Nitriansko, keď Mirena ulovila a usmrtila miestneho Raracha, ktorý terorizoval okolitú obec.
Bola kňažkou bohyne mesiaca Chors. Neskôr (v druhej knihe), ale zneužila svoju čarodejnú moc a preto ju Chors zbavila jej čarodejnej moci.
V hradisku Dřevíč, vypálenom Vlastislavom ju prepadol belbohov netvor a Rogan ju musel preniesť k libušiným kňažkám aby ju zachránili.
Ribennes
Ribennes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lozère, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Le Chesnay (mesto)
Le Chesnay je francúzske mesto v západnej časti metropolitnej oblasti Paríža v departemente Yvelines, v regióne Île-de-France. Od centra Paríža je vzdialené 16,7 km. Má asi 29 000 obyvateľov.
Ľudovít IV. (Francúzsko)
Ľudovít IV. (* medzi septembrom 920 a septembrom 921† 10. september 954, Reims) bol západofranský kráľ (936 – 954).
Životopis
Narodil sa v dobe, kedy začínal odboj šľachty voči jeho otcovi, ktorý vyvrcholil zvolením protikráľa Róberta I. v roku 922, jeho smrťou o rok neskôr a zároveň zosadením Karola III. zo západofranského trónu. Kráľom bol zvolený Bosovec Rudolf Burgundský, ktorý vládol až do svojej smrti v roku 936. Karol III. zomrel v roku 929 vo väzení, jeho manželka Edwiga ale s malým Ľudovítom utiekla pri prevrate k príbuzným do Anglicka, kde ho vychovávala.
Návratu na európsky kontinent sa Ľudovít dočkal v roku 936, kedy ho po Rudolfovej smrti časť šľachty povolala späť do krajiny, aby usadol na uvoľnený trón. Táto akcia bola asi organizovaná Hugom Veľkým, ktorý chcel zabrániť ďalšej vláde Bosovcov. Ľudovít IV. bol korunovaný 19. júna 936 v Laone reimským arcibiskupom. Jeho moc však bola zo začiatku obmedzená len na okolie Laonu a na niektoré oblasti v severnom Francúzsku. Časom ale dokázal oblasť svojej vlády rozšíriť, keď na svoju stranu získal ďalších šľachticov. Nevyhýbal sa ani konfliktom, napr. s parížskym grófom Hugom Veľkým, ktorý na neho mal na začiatku vlády veľký vplyv.
Ľudovít IV. zomrel 10. septembra 954 v Reimes, kde bol aj pochovaný.
Deti
V roku 939 sa oženil s Gerbergou, dcérou východofranského kráľa Henricha I. a sestrou neskoršieho cisára Otta I. Veľkého. Mali spolu sedem detí (Karol a Henrich boli dvojičky):
Michael Brook
V roku 1996 bol neúspešne nominovaný na cenu Grammy za produkciu albumu Night Song pakistanského hudobníka menom Nusrat Fateh Ali Khan. Spolupracoval aj s inými hudobníkmi, medzi ktorých patria John Cale, Robert Fripp, Jon Hassell, Brian Eno a Trey Gunn.
Zložil tiež hudbu k filmom, ako napríklad Crime and Punishment in Suburbia (2000), Into the Wild (2008) a The Perks of Being a Wallflower (2012).
Lassitude
„Lassitude“ je skladba britských drum and bassových producentov DJa Fresha a Sigma. Je štvrtým a zároveň posledným singlom z Freshovho albumu Kryptonite. singel dosiahol 98. miesto v rebríčku UK Singles Chart a 11. miesto v rebríčku UK Dance Chart.
Podhradík
Podhradík je obec na východnom Slovensku v okrese Prešov.
The Day Is My Enemy (singel)
„The Day Is My Enemy“ je propagačný singel britskej elektronickej skupiny The Prodigy. Bol vydaný dňa 26. januára 2015 a je úvodnou skladbou rovnomenného albumu.
Dešná (Lysá pod Makytou)
Dešná je miestna časť obce Lysá pod Makytou v okrese Púchov. Leží v Javorníkoch, v geomorfologickej časti Lysianska brázda, na sútoku Beňadína a Rôtovského potoka, 4 km severozápadne od stredu Lysej pod Makytou, v nadmorskej výške
Jadro Dešnej je prístupné odbočením z cesty I/49 vedúcej z Lyského priesmyku do Púchova. Patria k nej viaceré kopanice, západne od nej vedie štátna hranica s Českom.
V okolí sú vhodné lyžiarske terény, lyžiarske vleky sú vybudované pri osade Beňadín (kratší) a Šústové (dlhší).
Mihuľa potočná
Mihuľa potočná (Lampetra planeri) je druh mihule z čeľade mihuľovité (Petromyzontidae).
Žije výlučne v sladkej vode a je citlivá na znečistenie. Obvykle sa vyskytuje v podobných vodách ako mihuľa riečna, žije však ďalej od mora v menších prítokoch. Nachádza sa vo väčších riekach v celej severnej Európe, ako aj v Portugalsku, severnom Francúzsku, Taliansku, Sardínii, na Balkáne a na hornom toku Volgy.
Na Slovensku sa vyskytuje prakticky len v menších prítokoch rieky Poprad – Velický potok, Slavkovský potok, Stránsky potok, Beliansky potok.
Má dve štádia larválne (do 20 cm) a dospelé (do 18 cm). Neresia sa na jar. Obidve pohlavia vytvoria hniezdo kde oplodnia do dvetisíc ikier. Po vytrení hynú. Po vyliahnutí žijú larvy zahrabané v substráte a živia sa detritom. Larvy nemajú kruhovité ústa so zubami ale obsahujú filtračný orgán, oči majú kryté kožou a otvory na žiabre pospájané v ryhe. Po 4 až 5 rokoch sa v lete alebo na jeseň larvy zmenia na dospelých jedincov. Ústa sa im zmenia na kruhovú prísavku so zubami, koža z očí zmizne, ochabí sa tráviaci trakt a rozvíjajú sa im pohlavné žľazy (gonády). Nie je parazitická.
Osmonohy
Osmonohy (iné názvy: osmonohotvaré, chobotnice, chobotnicotvaré, osemnohy; lat. Octopoda, Octopoida, Octobrachia) sú rad dvojžiabrých hlavonožcov.
Charakteristika
Majú len 8 rovnakých ramien. Zvyšok schránky prakticky úplne zaniká a rovnako chýbajú aj plutvovité prívesky. Plávajú reaktívnym pohybom, vystrekovaním vody zo svalového lievika. Medzi zástupcov patrí napr. osmonoh obyčajný (staršie chobotnica obyčajná; lat. Octopus vulgaris), bežný kozmopolitný druh. V Stredozemnom mori je častá Ozaena moschata - je to jedlý druh, ktorý má len 1 rad prísaviek na ramenách. Zvláštnou chobotnicou je malý druh Argonauta argo zo Stredozemného mora a Atlantiku. Má nepravú schránku, ktorá nie je výlučkom plášťa, ale dvoch hrubších ramien (so schránkou ostatných hlavonožcov nie je homologizovateľná). Samček je až 15-krát menší ako samica a jeho hektokotylus sa odtŕha a aktívne pláva. Najväčšou chobotnicou je Octopus punctatus zo západného pobrežia Severnej Ameriky, je veľká až 5 m.
Systém
Rad osmonohy (Octopoda, Octopoida, Octobrachia)
Puck (Poľsko)
Puck je mesto v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve v okrese Powiat pucki v rovnomennej gmine.
Žije tu 11 345 obyvateľov (30.6.2007).
Kukluxklan
thumb Kukluxklan alebo Ku-klux-klan (skratka KKK) je rasistická organizácia v južných štátoch USA.
História
thumb|Zapálený kríž, Mississippi thumb|Promenáda Ku-Klux-Klanu v roku [[1928 vo Washingtone D.C.]] V 20. rokoch 20. storočia mal Ku-Klux-Klan asi 4 milióny členov (zhruba 4% celkovej populácie USA) a kontroloval všetky spolkové štáty v USA. V 60. rokoch, v časoch Martina Luthera Kinga, členovia klanu vraždili bojovníkov za občianske práva (predovšetkým o volebné právo Afroameričanov a desegregáciu). V súčasnosti sa ku klanu hlási asi 8 000 osôb, pričom sa združujú odhadom asi v 150 menších klanoch sporiacich sa o dedičstvo pôvodného klanu.
Klan bol založený v roku 1865 vojnovými veteránmi Armády Konfederácie, ktorí neboli spokojní s výsledkami občianskej vojny, v ktorej južné otrokárske štáty zoskupené do Konfederácie prehrali a zrušené bolo i otroctvo. Organizáciu zakázal a rozložil tzv. Civil Right Act (Zákon na ochranu občianskych práv) z roku 1871, známy aj ako Ku-Klux-Klan Act, ktorý podpísal prezident Grant.
V roku 1915 však bola založená organizácia, používajúca meno Rytieri Ku-Klux-Klanu. Tento druhý KKK bol založený formálne ako občianska organizácia s národnou a štátnou štruktúrou, ktorej príjmy tvorili príspevky tisícok členov. Hlavnými proklamáciami organizácie boli rasizmus, antikatolicizmus, antikomunizmus, nativizmus a antisemitizmus. Jej popularita klesla počas veľkej hospodárskej krízy a členská základňa sa radikálne znížila počas druhej svetovej vojny z dôvodu škandálov jej prominentných členov, ktorí podporovali nacistov.
Meno Ku-Klux-Klan používalo odvtedy mnoho navzájom nezávislých skupín, ktoré nesúhlasili so Civil Right Act a Lincolnovou desegregáciou v 60. rokoch.
Kostol svätého Egídia (Milevsko)
Kostol svätého Egídia sa nachádza v areáli Milevského kláštora, v údolí pri Milevskom potoku, na severnom okraji mesta Milevsko. Jeho vznik sa datuje do poslednej tretiny 12. storočia. Z pôvodne románskej jednoloďovej stavby, ktorá bola v 14. storočí výrazne goticky pretvorená sa zachovala sa len vežovitá stavba s emporou v 1. podlaží. Na južnej strane sa nachádza vchod s vysokým, zaklenutým vstupom. Kostol je dlhý 23 m, široký 11m a vysoký 15,5m. Ako súčasť Milevského kláštora je zaradený medzi národné kultúrne pamiatky. V súčasnosti slúži kostol ako smútočná sieň.
História
Kláštorný komplex bol založený okolo roku 1187. Kostol sa spomína ako farský od roku 1150 a slúžil aj ako vlastnický kostol Jiřího z Milevska, ktorý z empory sledoval bohoslužby. Okolo roku 1400 (1383-1407) bol kostol prestavaný na gotický. Z pôvodného románskeho kostola sa zachovala mohutná obdlžníková zvonica a veža so združenými okienkami a s debneným posledným poschodím. Na severnej strane sa zachovalo románske kvádrikové murivo. Prestavbu viedol majster Staněk a jeho synovec Jan a slúžila ako vzor pre kostol sv. Víta v Českom Krumlove. Kostol má jednu loď, plánovanú v gotike pri rekonštrukcii ako dvojlodie, presbytérium, ktorého prestavba prebiehala v 80. rokoch 14. storočia, je päťboké a má veľmi cennú, gotickú sieťovanú klenbu tzv. milevského typu, najstaršiu v Česku. Je zdobená renesančnými maľbami z roku 1573, ktoré nechali vytvoriť Hodějovci. Loď je plochostropá, krytá jednoduchým kazetovým stropom zo 16. storočia. V roku 1883 bol kostol barokovo upravený a regotizovaný. V 80. rokoch 20. storočia bol interiér poškodený úpravami na smútočnú sieň.
Architektúra
náhľad|vľavo|Pôdorys kostola Pôvodný kostol bol jednoloďový, postavený zo žulových kvádrov. Južná stena románskeho kostola a jeho chór boli zrušené a bola pristavaná nová loď, dlhšia na východ a širšia na juh a polygonálny chór s priľahlou obdĺžnikovou sakristiou na severnej strane.
Románska veža
Najzaujímavejšou časťou kostola je dochovaná západná vežová stavba, zaujímajúca pôvodne celú šírku románskej lodi. Veža je ukončená dreveným debneným podlažím so zvonmi, prikryté manzardou. Prízemie a prvé podlažie vytvára emporu, zjavná je arkáda o troch polkruhových oblúkoch, podoprená dvoma piliermi. Tie stoja na oblých, neprofilovaných kvádrových stĺpoch kruhového prierezu, ktoré zároveň niesli i trámový strop prízemia. Piliere sú zdobené rímsou a nesú polkruhové neprofilované pásy, preklenuté priečnym smerom k ose kostola a smerom k západnej stene. Horná časť veže je ozdobená dvoma radmi zdvojených, stĺpikmi delenými oknami (na západnej a východnej stene po troch, na južnej a severnej po jednom). Vrchná hrana má stĺpiky hranolové, osemboké, spodná valcové. Ich drieky sa slabo zužujú. Stredné podlažie je osvetlené úzkymi obdĺžnikovými oknami, širokými 80 cm a vysokými 580 cm.
Gotická časť
Gotická loď je 11,72m široká, 23,43m dlhá, obsahuje päťboko uzatvorené presbytérium s obdĺžnikovou sakristiou po severnej strane. Bola plánovaná ako sieňové dvojlodie. Pôvodne mala mať bohatú klenbu, ktorej rebrá by sa pretínali na spôsob siete. Aktuálne je loď plochostropá, krytá jednoduchým kazetovým stropom zo 16. storočia. Nové rebrá sú hranolové vo výške 11,09m. Ich výbehy dosadajú na groteskné maskové konzoly a čelné oblúky. Víťazný oblúk je hruškovito profilovaný. Portál kostola je na južnej strane lodi zaklenutý v mierny oblúk, v profile je na šikmej ploche trikrát lomený. Na týchto vzniknutých hranách sú valcovité prúty a plochy medzi nimi sú kanelúrované.
Presbytérium
náhľad|vľavo|Klenba presbytéria Presbytérium je zakončené piatimi hranami osemuholníka. Bohatá klenba ho delí na štyri travé, označené štíhlymi príporami, ktoré nesú rebrá klenutia, sieťovite sa prepletajúceho. Podobné prípory sú v rohoch polygonálneho zakončenia. Prípory sú oblé, pätky stoja na polygonálnom hranole, ktorého úzke hrany sú zjavne vduté. Klenbové polia pri svorníkoch sú zdobené erbami členov rodiny Hodějovskej. Na južnej strane presbytéria sa nachádzajú štyri sedílie zavŕšené kružbovými motívmi v pravouhlom rámovaní, na severnej strane nástenná maľba sv. Krištofa, zabielená roku 1883. Kružby sú orámované pravouhlými rímsami, z ktorých vyrastajú kanelúrované prúty, vypnuté v dvojnos a zbiehajúce sa smerom hore v miernom hrote. Tretia kružba je vyššia. V presbytériu sa nachádza päť okien, sú veľké, štíhle, ozdobené kružbou. Sú delené dvoma prútmi na tri časti.
Morbid Angel
Morbid Angel je americká deathmetalová skupina, založená v roku 1983 na Floride.
Spolu s kapelami ako Death, Possessed, Obituary, Deicide, Massacre, Cannibal Corpse a niekoľko ďalších boli kľúčové vo vývoji tohto žánru a ustanovili štandardy tohto žánru. Britský magazín Terrorizer, zaradil dva albumy od tejto kapely medzi "Top 40 death-metalových albumov všetkých čias", kde sa ich debut Altars of Madness objavuje na 1. mieste. Decibel Magazine vyhlásil Treya Azagthotha, za najlepšieho death-metalového gitaristu všetkých čias.
Piesne skupiny majú zložitú štruktúru, vzhľadom na veľké technické zručnosti Treya, a tiež bubeníka Peteho Sandovala. Podľa Nielsen SoundScan, je Morbid Angel treťou najlepšie predávajúcou death-metalovou kapelou v USA.
História
Morbid Angel vznikli v roku 1983, v Tampe na Floride. V roku 1987 vytvorili prvý album Abominations of Desolation, s ktorým však neboli spokojní a vydali ho až v roku 1991. Keďže materiálu nahrali viac, v roku 1989 vydali prvý album Altars of Madness.
Morbid Angel boli jednou z originálnych deathmetalových kapiel, ktoré si z ich thrash-metalových koreňov, pridaním blas-beatu, hrdelného spevu (growlingu) a temného tempa vytvorili vlastný, originálny štýl. V roku 1992 podpísali kontrakt s Giant Records a natočili hudobné video k piesni "God of Emptiness", ktoré im prinieslo trochu väčší úspech.
Kostol svätého Egídia (Milevsko)
Sakristia
Sakristia sa nachádza na severnej strane presbytéria, je to obdĺžniková, priestorná sieň, s jedným oknom, stĺpom sa deleným, osvetlená. Kružba okna je ozdobená dvoma ďatelinovými listami vyrastajúcimi z prúta, nad nimi je jediný štvorlístok kolo postavený, ktorého listy majú po troch okrúhlych lalokoch. Klenba sakristie je sieťovitá, svätovítskeho typu. Rebrá klenby sú opreté o kalichovité konzoly (šesť), ktoré sú rovnaké ako v presbytériu. Sú bez stĺpikov, niekoľkonásobne sa pretínajúce. Svorníky tu nie sú. Vchod do sakristie je moderne upravený.
Vybavenie interiéru
Nábytok a chór sú novodobé, zo starších dôb je zachovaná renesančná kazateľňa. Interiér obsahuje baldachýnový, pseudogotický hlavný oltár so sochou. Rečnícka tribúna kazateľne je zdobená ornamentálnymi ranobarokovými reliéfmi, ktoré pochádzajú zo 17. storočia. Na nároží má hadovito krútený stĺp, ovinutý révou. V lodi sa nachádza cyklus siedmych obrazov zo života sv. Egídia v barokových rámoch, z doby pred polovicou 18. storočia.
Michael Faraday
Venoval sa najmä elektromagnetizmu, objavil elektromagnetickú indukciu, samoindukciu, zákony elektrolýzy, diamagnetizmus, benzén. Zaviedol pojem elektrického, magnetického poľa a elektrických siločiar. Jeho predstavy matematicky formuloval James Clerk Maxwell. Bol vynikajúci experimentátor. Odhalil blízky súvis medzi elektrinou a magnetizmom a zostrojil prvý elektrický generátor. Faraday tak dal teoretický základ pre všetky elektromotory a dynamá. Ako zapálený rečník, ktorý rád hovoril na verejnosti, zaviedol tradíciu vianočných vedeckých prednášok, ktoré v Anglicku pokračujú dodnes.
Detstvo a dospievanie
Narodil sa na vidieku v dedine Newington, vo veľmi chudobnej a nábožensky založenej rodine. Jeho otec bol kováč, ktorý sa presťahoval zo severu Anglicka už pred rokom 1791 hľadať prácu. Jeho matka bola žena veľmi pokojná a múdra, ktorá podporovala svojho syna citovo aj napriek ťažkému detstvu. Faraday bol tretí zo štyroch detí, všetci mali čo robiť, aby sa dosýta najedli, pretože ich otec bol často chorý a neschopný sústavnej práce. Rodina žila celé roky v biede. Malý Michael sa málokedy dosýta najedol a keď mal dvanásť rokov, musel začať zarábať. Pretože bol šikovný, dostal sa do učenia ku knihárovi. Jeho rukami prechádzali najrôznejšie spisy. Keď ich potajomky čítal, pred jeho očami sa otváral podivuhodný a záhadný svet vedy.
Vedecký život
V roku 1812 začal navštevovať verejné prednášky známeho chemika sira Humphry Davyho. Známy profesor si všimol mladíkov záujem a nadanie a rozhodol sa urobiť z neho svojho žiaka. V roku 1815 Davy zamestnal Faradaya ako asistenta v chemickom laboratóriu londýnskeho Kráľovského inštitútu. Každý týždeň vymýšľal nejaký nový pokus na pobavenie členov a priaznivcov inštitútu z vysokej spoločnosti. Pri týchto experimentoch Faraday objavil nové chemické zlúčeniny, zaoberal sa skvapalňovaním plynov a onedlho si získal povesť zručného chemika. Jeho popularite určite pomohlo, že nemal žiadne matematické vzdelanie a vo svojich prednáškach a odborných prácach nikdy nepoužil jediný vzorec. Neustála potreba nových nápadov z neho urobila jedného z najlepších experimentátorov všetkých čias a svojich poslucháčov okúzľoval schopnosťou vyložiť aj ten najzložitejší problém dokonale názorným spôsobom. To platilo aj o tak nehmotných javoch ako elektrina a magnetizmus. V roku 1824 bol zvolený za člena britskej Akadémie vied a o rok neskôr bol menovaný riaditeľom jej laboratórií. V tej dobe bol už dobre finančne zaistený, mal útulný byt priamo v budove Kráľovského inštitútu a mohol sa oženiť.
Vedecké objavy
Počas svojich pokusov v roku 1821 zistil, že elektrický prúd prechádzajúci vodičom môže vyvolať magnetickú silu. Celých desať rokov strávil snahou dokázať, že existuje aj opačná možnosť – aby pôsobenie magnetu vyvolalo elektrický prúd. V roku 1831 sa konečne dostavil úspech: Faraday objavil elektromagnetickú indukciu a dokázal, že elektrina a magnetizmus sú iba dva rôzne prejavy jediného javu – elektromagnetizmu. To bol kľúčový objav, ktorý mal už čoskoro ďalekosiahle následky. Koncom roka 1831 demonštroval Faraday na schôdzi Kráľovskej londýnskej spoločnosti svoj stroj na výrobu elektrickej energie. Faradayov magnetoelektrický stroj predstavoval medený kotúč o polomere, ktorý sa otáčal medzi dvomi pólmi trvalého magnetu. Elektrický prúd bol z kotúča odvádzaný dvoma kefkami. V 40. rokoch 19. storočia vytvoril teóriu elektromagnetických polí založenú na celkom novom pojme elektrických a magnetických siločiar. O dvadsať rokov neskôr myšlienku upresnil iný Angličan James Maxwell a vytvoril rovnice na popis elektromagnetického poľa.
Champis
Champis je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardèche, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Champis má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Champis má 582 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Vakomyš frkaná
Opis
Vakomyš frkaná sa vyskytuje v juhozápadnej Austrálii. Dosahuje dĺžky 10 až 16 cm a váži 40 až 125 gramov. Jej potravou sú malé stavovce ako myši, vtáky a jašterice ako aj hmyz a iné bezstavovce.
Kozani
thumb|Kozani Kozani (gr.: Κοζάνη) je mesto v Grécku v kraji Západná Makedónia. Je to hlavné mesto prefektúry Kozani. Počet obyvateľov je okolo 50 000.
Architektúra a kultúra
thumb|left|Veža s hodinami V Kozani môžeme obdivovať klasickú severogrécku architektúru.
Najznámejšia stavba je určite veža s hodinami (Roloi), ale aj radnica (Dymarchio), budova knižnice Kovandarios (Vivliothiki Kovandarios) a budova Národnej Banky (Ethniki Trapeza).
Viktor Preiss
Viktor Preiss (* 13. marec 1947 Praha, Česko) je český herec.
Kozani
Architektúra a kultúra
Najslávnejšou kultúrnou akciou mesta Kozani je tradičný karneval (karnivali). Karneval je v gréckej Macedónií veľmi obľúbený a jeho história siaha až do antických slávností na počesť boha Dionýza, tzv. Dionýzie. Počas karnevalu ľudia nosia tradičné kroje a masky a tancujú na tradičnú ľudovú pieseň z Kozani, pieseň Endeka-Makedonikos antikristos.
Viktor Preiss
Životopis
Pochádza z divadelníckej rodiny. Jeho matka Jindřiška Gabriela Preissová vystupovala v Dismanovovom detskom rozhlasovom súbore s Českým speváckym zborom, pôsobila ako hlásateľka Česko-slovenského rozhlasu i Česko-slovenskej televízie a v divadle ako členka zájazdového Vesnického divadla.
Kozani
Architektúra a kultúra
Kozani je známe aj svojou tradičnou kuchyňou, varia sa tu mnohé špeciality macedónskej gréckej kuchyne. Nachádza sa tu aj folklórne múzeum. V Kozani sa môžeme stratnúť s klasickou kultúrou severných Grékov.
Viktor Preiss
Životopis
Detstvo prežil v pražskom Karlíne, študoval na říčanskom gymnáziu, kde písal a kreslil pre školský časopis, venoval sa recitácii a účinkoval v ochotníckom krúžku, chvíľku sa chcel stať novinárom, ale jeho rozhodnutie zlomil kamarát Miroslav Masopust, pod ktorého vplyvom sa prihlásil na štúdium na DAMU. V roku 1969 absolvoval aj pod vedením profesorov Vlasty Fabianovej a Karla Patouša úlohou Franciho v Langerovej Periférii (réžia Jan Kačer). Na DAMU sa zoznámil s Janou Drchalovou, s ktorou sa hneď po štúdiách oženil (Jana Preissová - Divadlo Na zábradlí, Národné divadlo). Vychovali spolu dvoch synov Martina a Jana. Martin sa tiež venuje herectvu.
Divadlo
Herectvo Viktora Preissa sa opiera o perfektne zvládnutú techniku, mozog, pestrosť výrazových prostriedkov a civilný prejav. Divadelnú púť začal v roku 1969 v Městskych divadlách pražských, kam ho pozval riaditeľ Ota Ornest.
Ešte stačil zažiť vrchol tejto legendárnej scény, keď vystupoval po boku Josefa Beka, Lubomíra Lipského, Ireny Kačírkovej, Marie Rosůlkovej, Svatopluka Beneša, Jaroslavy Adamovej, Václava Vosku a ďalších.
V MDP stvárnil Bartolomeja vo Veselých paničkách windsorských (réžia Ivan Weiss, 1969), Orfea (prvá hlavná a veľmi náročná úloha) v Euridike (réžia Ladislav Vymětal, 1970), Valentína v Dvoch šľachticoch z Verony (réžia František Miška, 1973), Kryštofa Wrena v Pasci na myši (réžia Ladislav Vymětal, 1974), Emila v Únose Sabiniek (réžia Ota Ornest, 1976), Faust (hlavná úloha) v Dürrenmattovom Urfaustovi (réžia František Miška, 1976).
Po nútenom odchode Ota Ornesta z MDP, ktorý dával tejto scéne nezameniteľnú a jedinečnú tvár, čo sa nepáčilo vtedajším mocipánom, nastúpilo divadlo éru muzikálu. Viktor Preiss sa stal na mnoho repríz Jánošíkom v inscenácii Maľované na skle (réžia Richard Mihuľa, 1977), Fredom v nemenej slávnom Chicagu (réžia R. Mihuľa, 1979) či Sanchom v muzikáli Muž z kraja la Mancha (réžia R. Mihuľa, 1982). Inscenácia Amadeus (réžia Karel Kříž, 1982) sa stala vôbec poslednou pre Václava Vosku (Salieri) a jednou z posledných rolí Viktora Preissa (Mozart) v MDP. V roku 1983 túto scénu vyčerpaný opustil s úmyslom si od divadla na nejaký čas oddýchnuť.
Pauza netrvala ani mesiac, keď sa ozvalo Divadlo na Vinohradech s nemenej kvalitnými kolegami, takáto ponuka sa neodmieta. Prvou inscenáciou v ktorej sa Viktor Preiss objavil, boli Schillerovi Lúpežníci (réžia Jiří Dalík, 1984). K postavám, ktoré tu vytvoril patrí Svidrigajlov - Zločin a trest (réžia Jaroslav Dudek, 1984), Bertrand - Generálka (Evald Schorm, 1986), skúška psychických i fyzických síl Cyrano - Cyrano z Bergeracu (Jaroslav Dudek, 1986, alternácia s Jaromírom Hanzlíkom), minister + Franz Josef - Jedna jar v Paríži, alebo Krvavá Henrietta (Jaroslav Dudek, 1987), Höfgen - Urmefisto (Jan Kačer, 1988), Záviš - Záviš z Falkenstejna (Jan Kačer, 1989), Keržencev - Úbohý vrah (Luboš Pistorius, 1991), Argan - Zdravý nemocný (Jaromír Pleskot, 1992), Patron Fortunato - Poprask na lagúne (Ladislav Smoček, 1994), Plukovník - Jacobowski a plukovník (Jiří Menzel, 1995), Viktor/Butón - Chrobák v hlave (Jiří Menzel, 1996) a Don Quijote - Muž z La Manchy (Tomáš Töpfer, 1997), ktorého o dva roky neskôr stvárnil, opäť v réžii Tomáša Töpfera, aj v z trosiek zrodenom Divadle Na Fidlovačce. V tom istom divadle sa Viktor Preiss toho istého roku ujal réžie predstavenia Vzhůru do Pelhřimova! aneb Tažní ptáci, zaujímavosťou je aj to, že okrem réžie si sám textoval piesne. Ale ako herec vo vinohradskom divadle nezaháľal, prichádzali ďalšie úlohy v zvučných hrách: Don Marzio - Spievajúce Benátky (Jiří Menzel, 1999), Shylock - Kupec benátsky (Zdeněk Kaloč, 2000), Ján Plantagenet - Král Ján (Jiří Menzel, 2001), James Hacker - Iste, pán minister (Martin Stropnický, 2006).
Pedagogická činnosť
Svoje skúsenosti v 90. rokoch chvíľku odovzdával študentom DAMU, napr. dnes už známym hercom ako sú Saša Rašilov, Ondřej Sokol, Kristýna Frejová, Lenka Vlasáková, Martin Myšička.
Film, televízia a rozhlas
Výpočet divadelných rolí je úctyhodný, nemenej obsiahly je aj počet postáv vytvorených vo filme, najmä potom v televízii. Ak sa v slávnom seriáli F.L.Věk z roku 1971 Viktor Preiss len mihol, potom vo filme Milenci v roce jedna (1973) predstavoval spolu s Martou Vančurova jednu z hlavných postáv. Kto by si nepamätal slávneho, aj keď trochu rozmaznaného hokejistu Přemysla Rezka z Nemocnice na kraji města (1977, 2007), vypočítavého správcu v rozprávke S čerty nejsou žerty (1984), grófa Kronberga zo Svatby upírů (1993), alebo Viktora vo filme Andělské oči (1994)? Za svoje príležitosti v životopisných filmoch vyslúžil prezývku bustař (Veronika, Těžká hodina, Měsíční tónina), napriek tomu sa nedá povedať, že by postavy Viktora Preissa boli jednotvárne, z tzv. šuplíku, ich rozsah a register je obrovský. Doktor Kazisvět (Malostranské povídky, 1984), Ohnivák (Pan Tau, 1988), bláznivý vedec v ešte bláznivejšej komédii Stačí stisknout (1989), vyšetrovateľ (Milostivé léto, 1991), manžel udretý paličkou (Draculův švagr, 1996), nedávno potom účasť na skvostoch režisérov Hášu, Kleina, Stracha, Polišenského, Svěráka a predovšetkým Zdeňka Zelenku: Legenda Emöke, Záhadná pani Savageová, Báječná léta pod psa, Arrowsmith, Ex offo, Pani Piperová zasahuje, Tmavomodrý svět, Drobečky z perníku, Manželka Ronalda Sheldona, Vyvraždění rodiny Greenů, Brouk v hlavě, Lakomec, In nomine Patris, Všechno nejlepší, Operace Silver A, Četnické humoresky, Kanadská noc. Stal sa tiež zanieteným sprievodcom po pražských vežiach v dokumente Bedřicha Ludvíka Praha, město veží.
Viktor Preiss disponuje charizmatickým speváckym prejavom, čo dokázal najmä v TV seriáli Gustava Oplustila a Iva Paukerta o Karlovi Hašlerovi Pražský písničkář, alebo v sériách V Prahe bejvávalo blaze, alebo Pletky paní operetky, kde vystupoval predovšetkým ako sprievodca. Na svojom konte má aj dve CD Ta naše písnička česká a Písně, které přinesl čas, na mnohých ďalších sa podieľal. Svoj hlas prepožičal aj dabingu, je dabérom Robina Williamsa či Paula Eddington v seriáli Iste, pán minister a nielen detský divák si iste vybaví Willy Foga. Z rozhlasových rolí len náhodne Otec Goriot, Americká tragédia, Vojna a mier, Ja, Claudius, Sága rodu Forsythovcov, Máj. V Českom rozhlase moderuje aj vlastnú reláciu Báječný svět, na základe ktorého vznikli aj dve báječné knihy.
V TV sa podieľal ako scenárista a režisér na poviedke Liečba nepokojom v sérii Nadmerné maličkosti (2004).
Archeológia
thumb|Rímske divadlo, Alexandria, Egypt
Archeológia (z gr. ἀρχαῖος (archaios) = pradávny; λόγος (logos) = slovo, prejav, systém) je spoločenská veda zaoberajúca sa štúdiom ľudskej minulosti vyhľadávaním, odkrývaním, dokumentáciou, analýzou a interpretáciou artefaktov a ekofaktov, architektúr, ľudských pozostatkov a historického reliéfu.
Cieľom archeológie je dokumentovať a objasňovať pôvod a vývoj ľudskej kultúry, kultúrnej histórie, kultúrnej evolúcie, ľudského správania a skúmať interakciu človeka s jeho prírodným prostredím, ako aj skúmať špecifické sociálne, kultúrne a kultové javy a vzťahy.
Archeológia je jedinou disciplínou s vypracovanou metodológiou, teóriou a terminológiou na získavanie a interpretáciu ľudskej minulosti cez skúmanie materiálnych pozostatkov (artefaktov, ekofaktov). Je tak najvýznamnejšou vedou informujúcou o ľudskej minulosti v obdobiach pred vynájdením písma, pričom v starovekých, stredovekých aj novovekých spoločnostiach disponujúcich písmom výrazne pomáha k dokresleniu širšieho obrazu, prípadne umožňuje sledovať prejavy ľudskej kultúry, ktorým v písomnostiach nie je venovaná pozornosť (každodenný život, odievanie, bývanie, nástroje, výstroj a výzbroj, príprava a spracovávanie potravy, pochovávanie, zásahy do krajiny a zmeny prírodného prostredia, demografia).
História archeológie
Archeológia vznikla z počiatočného zberateľského záujmu o predmety z dávnych čias „pred potopou“, zo záujmu o staroveké pamiatky (Rím, Grécko), štúdiom starovekých literárnych textov (antickí autori, biblia) a v neposlednom rade zo snáh o národné obrodenie a návrat ku koreňom počas romantizmu, teda v prvej polovici 19. storočia.
Vývoj európskej archeológie by sme mohli rozdeliť do troch etáp .:
Pojem archeológia po prvýkrát použil grécky historik Thoukydides, ktorý je považovaný za zakladateľa vedeckého dejepisu. Pod týmto pojmom sa rozumelo všetko staré. V 2. storočí sa však úplne vytratil z literatúry až do obdobia renesancie, od kedy sa začala kryštalizovať novodobá náplň tohto pojmu.
Prvé rozdelenie doby, voľakedy označovanej ako „pred potopou“, zaviedol v roku 1836 Dán Christian Jürgensen Thomsen, kustód kráľovského múzea v Kodani. Na základe surovín, ktoré človek využíval, rozdelil pravek na kamennú dobu, bronzovú dobu a železnú dobu. Thomsen tento systém sám nevymyslel, len ho uviedol do praxe.
Neskôr sa kamenná doba rozdelila na staršiu – paleolit (lovci mamutov) a mladšiu – neolit (prví poľnohospodári). Medzi nimi umiestnili mezolit – dobu prechodnú, dnes pokladanú za súčasť paleolitu. V Európe pribudla medená doba nazývaná eneolit.
Bronzová doba sa delí na staršiu, strednú, mladšiu a neskorú.
Železná doba sa delí tiež na staršiu – halštatskú dobu (nazvanú podľa náleziska Hallstatt v Rakúsku) a mladšiu – laténsku dobu.
Nasleduje doba rímska, po nej sťahovanie národov; včasný, vrcholný a neskorý stredovek a novovek. K periodizácii pozri aj: Dejiny
Delenie
Archeológia sa delí na niekoľko vedných disciplín. Základné rozdelenie:
Praktická archeológia sa delí podľa časových a miestnych kritérií:
Archeológia sa delí aj podľa subjektu, ktorý skúma, napr. sídlisková archeológia, archeológia pohrebného rítu, podmorská archeológia, letecká archeológia.
Väčšina archeológov sa špecializuje na jedno obdobie (rímska doba, laténska doba a podobne), prípadne jednu archeologickú kultúru (Kultúra s lineárnou keramikou, Lengyelská kultúra, Lužická kultúra a pod.). Špecializácia ale nebráni, aby archeológ skúmal pamiatky iného obdobia či inej kultúrny.
Pomocné vedy archeológie
Archeológia využíva vo všetkých fázach (vyhľadávanie, odkryv, dokumentácia, analýza, interpretácia, prezentácia a ochrana nálezov) množstvo pomocných vied. Medzi kľúčové patria:
Ako rovnocenných partnerov prijíma históriu a dejiny umenia, z ktorých čerpá dôležité faktografické údaje, na oplátku im poskytuje materiál na štúdium a interpretáciu. Celá rada pomocných historických vied tak slúži aj pre archeológiu. Sú to napríklad
Prírodné vedy slúžia vo fáze vyhľadávania (rôzne metódy diaľkového prieskumu), najviac sa uplatňuje geofyzika (radary, magnetometre, odporové metódy, detektory). Geodézia slúži na presné vyznačenie a zaznamenanie archeologických lokalít, štruktúr (objekty, stavby) či dokonca jednotlivých nálezov. Pomocou geodeticko-kartografických metód sa vytvárajú mapy a integrované geograficko-informačné systémy (GIS).
V analytickej fáze pomáhajú prírodné vedy predovšetkým datovať jednotlivé nálezy (datovanie pomocou rádioaktívnych prvkov (najmä izotop uhlíku C 14), dendrochronológia – chronológia založená na datovaní pomocou letokruhov stromov, magnetická rezonancia (datovanie keramiky a prepálených artefaktov)), iné metódy pomáhajú určovať chemické zloženie (napr. pri kovoch), minerálne zloženie (výbrusy keramiky), zložitými metódami je možné skúmať ľudské pozostatky (cez mDNA a rDNA analýzy po analýzy zastúpenia stopových prvkov a izotopov napr. stroncia v zubnej sklovine a v kostiach, na základe ktorých je možné identifikovať oblasť pobytu zosnulého alebo charakterizovať jeho stravu.), veľké sú možnosti paleopatologických a paleomedicínskych skúmaní (choroby, postihnutia a zranenia v minulosti a doklady ich úspešnej i neúspešnej liečby). Veľmi užitočné pri spracovávaní nálezov a výskumu ako takého sú databázy.
Vo fáze interpretačnej pomáha počítačová grafika a simulačné 3D programy. Prezentácia a zachovanie archeologických pamiatok vyžaduje pomoc odborníkov v oblasti konzervácie (kovy, textil, architektúry) a pamiatkovej prezentácie v úzkej súčinnosti s muzeológiou a múzejnou praxou.
Pseudoarcheológia
Pod týmto názvom poznáme široké spektrum aktivít, ktoré sa vyhlasujú za archeológiu, v skutočnosti však porušujú základné vedecké postupy. Siahajú od vymyslených (podvodných) vykopávok resp. prezentácie podvodných nálezov a napodobnenín po prevádzanie rôznych aktivít prehlasovaných za archeológiu, ako je svojvoľná reinterpretácia známych nálezov pomocou fantazijných teórií.
Príkladom takéhoto pseudoarcheológa – aspoň z pohľadu akademických archeológov – je švajčiarsky spisovateľ Erich von Däniken, aj keď treba poznamenať, že centrom väčšiny jeho kníh nie je priamo archeológia, ale skôr história. Jeho kniha Spomienky na budúcnosť (1968), spolu s mnohými ďalšími, prináša teóriu o kontakte starých civilizácií s mimozemšťanmi. Táto teória, ktorá našla mnohých zástancov (napríklad český autor Ludvík Souček, ktorý preložil Dänikenovu knihu Spomienky na budúcnosť) dostala svoje pomenovanie ako paleokontaktná teória.
Zrieknutie sa klasických teórií, manipulácia a nedostatočné dôkazy, obmedzené znalosti pôvodnej problematiky, aplikovanie neprimeraných analógií – to všetko je základ pre vytvárania nových pseudoarcheologických teórií.
Detektory a ničenie archeologických pamiatok
Ničenia a vykrádanie archeologických pamiatok sprevádzalo ľudstvo už od prastarých čias, rozšírené bolo nielen vykrádanie bohatých kráľovských hrobiek, ale aj pravekých hrobov počas bronzovej doby či bohatých mohýl krátko po ich navŕšení. Prvé archeologické výskumy mali často charakter „vykrádačstva“, zaujímavé boli iba predmety z drahých kovov, ostatné predmety ako kosti, keramika či nákresy architektúr boli negované (výskum Heinricha Schliemanna v Tróji). Takýto neetický charakter mali aj mnohé výskumy v kolóniách a krajinách tretieho sveta. Vojnové konflikty predstavovali ďalšiu hrozbu, mnohé padli za obeť počas svetových vojen, bombardovania, zmizli v chaose vojny. Veľké straty predstavovali oba konflikty v Perzskom zálive, v Afganistane vláda Talibanu zničila pamiatku pod ochranou UNESCO aj archeologické múzeum. Mnohé pamiatky padli za obeť náboženskému fanatizmu (nos Veľkej Sfingy v Gíze zničila sekta radikálnych moslimov, rímske a grécke pamiatky boli ničené kresťanmi), iné padli za obeť poverám (mletie egyptských múmií na „liečivý prášok“), veľa pamiatok a archeologických lokalít po celom svete vyrabovali hľadači pokladov, nálezy rozpredali zberateľom.