cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samuel Mockbee
Životopis
Práca Rural Studia je dobre zdokumentovaná a ocenená mnohými vyznamenaniami nielen zo Spojených štátov ale z celého sveta. V roku 2001 bol Mockbee jeden z ôsmich ocenených cenou Mississippi Governor´s Award, za excelentnú architektúru. V roku 2000 sa stal jedným z ôsmich národných architektov vyznamenaných za environmentálne, sociálne a estetické prínosy, Smithsonian Cooper-Hewit National Design múzeom na White House Ceremony. Okrem iného, vynímajúc Auburnskú univerzitu, Mockbee vyučoval aj na Harvarde, Yale, Berkley a University Virginia.
V septembri 1998 bola Sambovi diagnostikovaná leukémia. Napriek tomu, že choroba ho položila na dno, vytrval pri poslaní Rural Studia a so svojimi študentmi začal experimentovať s recyklovanými výrobkami ako vyradenými skriňami a kobercami, čo bol potenciálny a lacný stavebný materiál. Po výraznom ba až zázračnom zotavení pokračoval v zbieraní cien a uznaní za jeho prácu, medzi inými aj Genius Grant od MacArthur Foundation. O tri roky neskôr ho však choroba opäť premohla. Dňa 30. decembra 2001 Samuel Mockbee zomrel na jej komplikácie. Prežila ho jeho žena a štyri deti, Margaret, Sarah Ann, Carol a Julius.
Dva roky po jeho smrti bol nominovaný na Zlatú medailu Amerického inštitútu architektov. V ten rok nebola udelená žiadna medaila, no Mockbee ju dostal už v ten nasledujúci.
Česko-slovenská hokejová liga 1958/1959
Sezóna 1958/1959 bola 16. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy. Hrala sa pod názvom I. liga. Súťaž mala 12 účastníkov. Majstrom sa stalo družstvo TJ SONP Kladno. Vypadli družstvá TJ Slavoj České Budějovice a TJ Spartak GZ Královo Pole. Postúpili družstvá TJ Jiskra SZ Litvínov a TJ Tatran Opava.
1350 Rosselia
1350 Rosselia je planétka s priemerom 26 km, ktorú objavil E. Delporte 3. októbra 1934.
Ștei
Ștei je mesto v Bihárskej župe v Rumunsku, Známe vďaka rumunskému komunistovi Dr. Petru Groza, ktorý tu pôsobil.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti župy, asi 10 km od najbližšieho mesta Nucet a 20 km od najbližšieho municípia Beiuș.
História
Je to jedno z miest, ktoré vznikli pri uránových ložiskách v osade Băița, najmä pre robotníkov pracujúcich v miestnych baniach.
Bukovec (okres Domažlice)
Bukovec (okres Domažlice) je obec v Česku v okrese Domažlice v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 95 obyvateľov, z toho 41 mužov a 54 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,8 roka (muži 44,2 roka, ženy 45,3 roka).
Ris (Puy-de-Dôme)
Ris je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vidlochvost feniklový
Vidlochvost feniklový (Papilio machaon L., 1758) je motýľ z čeľade vidlochvostovité (Papilionidae).
Opis druhu
Vidlochvosta feniklového opísal Carl Linné v desiatom vydaní svojej práce Systema naturae (Sústava prírody), v roku 1758. Po prvýkrát sa však spomína už v roku 1634 v kolektívnej práci Insectorum sive Minimorum Animalium Theatrum.
Rozpätie krídel vidlochvosta feniklového je od až asi do. Jedinci jarnej generácie sú menší a zvyčajne tmavšie sfarbení. Jedinci letnej generácie sú obyčajne väčší a svetlejšie sfarbení. Základná farba krídel je jasne sírovo-žltá. Na predných krídlach je čierna sieťovitá kresba s čiernym lemom, v ktorom sa nachádzajú žlté polmesiačiky. Na zadných krídlach je tiež čierny lem v ktorom je modravý poprašok. V oblasti okraja zadného krídla je zvyčajne čierno sfarbený chvostík – ostroha. Pri okraji zadného krídla je tehlovo červená, okrúhla škvrna.
Rozšírenie
Opísaných bolo viac ako 50 poddruhov. Opodstatnenosť mnohých z nich je podobne, ako pri jasoňovi červenookom (Parnassius apollo) sporná.
Condé-lès-Autry
Condé-lès-Autry je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
NGC 3750
NGC 3750 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm Ralph Copeland 9. februára 1874.
Vidlochvost feniklový
Rozšírenie
Na Slovensku boli opísané dva poddruhy. Na takmer celom území sa vyskytuje poddruh Papilio machaon subsp. gorganus Fruhstorfer. Na juhovýchodnom Slovensku (okolie Slovenského Nového Mesta) je to subsp. vargaianus.
Condé-lès-Autry
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
NGC 3750
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
Condé-lès-Autry
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 71 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Vidlochvost feniklový
Charakter lokalít výskytu
Vidlochvost feniklový obývá lúčne ekosystémy, polia, okraje viníc i horské lúky v subalpínskej oblasti. Zasahuje i vysoko do hôr. Vyskytuje sa na lúkach od nížin až do alpínskeho stupňa. Nájdeme ho takmer všade, vrátane ciest, záhrad i námestí miest, kde niekede zalieta v čase vrcholného leta – hlavne v teplých rokoch. Často poletuje i na rúbaniach, hlavne v zmiešaných lesoch, prevažne v stredných a nižších polohách. Nájdeme ho na poliach južného Slovenska, ale i v oblasti Vysokých Tatier. Vo svete sa vyskytuje na vhodných biotopoch do nadmorskej výšky až. Motýle majú zvyčajne tendenciu sa zhromažďovať na vyvýšených miestach krajiny, preto na najvyššom bode v teréne môžeme najsť zvyčajne i viac jedincov pohromade.
Bionómia druhu
Oplodnená samička kladie vajíčka na živné rastliny, ktorými sú hlavne niektoré druhy z čeľade mrkvovitých rastlín, napr.: mrkva (Daucus), fenikel (Foeniculum), kôpor (Anethum) a pod. Po vyliahnutí malých húseničiek sa tieto živia mladými lístkami živných rastlín, ale i kvetmi a plodmi. Po dorastení na dospelú húsenicu sa táto zakukľuje v podobe zelenej, alebo hnedej hranatej kukly. Dospelá húsenica je zelená a má čierne, červeno bodkované pásiky na každom telovom článku. Za hlavou má osmeterium, ktoré pri podráždení vysunuje smerom navonok a vylučuje špecifický zápach. Kukla býva pripevnená k podkladu opaskom okolo tela – hlavou smerom hore. V našich podmienkých trvá štádium kukly asi 23 týždne. V teplých rokoch je to o niečo kratšie. Kukly posledného pokolenia prezimujú. U nás má vidlochvosť fenikový zvyčajne do roka 2 generácie, ale v posledných rokoch zrejme vplyvom otepľovania pozorujeme často výskyt i čiastočne tretej generácie, zhruba koncom septembra a v októbri (nielen v južnej časti štátu, ale i na severe).
Ochrana
V minulosti i dnes patrí k dosť hojným druhom denných motýľov. Od roku 1965 patril na území Česko-Slovenska k chráneným druhom. V dnešnej dobe nepatrí medzi bezprostredne ohrozené druhy. Hlavnou príčinou prípadného ohrozenia tohto druhu v budúcnosti je zánik vhodných biotopov. Význam má i zabráneniu aplikácie umelých hnojív, ako i pesticídov na miestach výskytu druhu.
Ochrana spočíva v ochrane vhodných biotopov a v celkovej ochrane životného postredia ako takého. Individuálna ochrana jedincov, vzhľadom na jeho areál rozšírenia a početnosť druhu nemá žiaden význam.
Tolerančný patent
thumb|Tolerančný patent
Tolerančný patent je dokument zo dňa 13. októbra 1781, ktorým cisár Jozef II. vyhlásil obmedzenú náboženskú slobodu a občiansku rovnoprávnosť pre stúpencov evanjelického, augsburského (luteránskeho), reformovaného helvétskeho (kalvínskeho) a pravoslávneho (ortodoxného) vyznania s rímskymi katolíkmi. Dôvodom bola najmä snaha podporiť hospodársky rozvoj krajiny využitím potenciálu aj stúpencov nekatolíckych náboženstiev. Týmto patentom sa prakticky skončila protireformácia v Habsburskej monarchii.
Stúpenci týchto vyznaní mohli vlastniť majetok, venovať sa remeslám, stať sa občanmi miest, získať akademické hodnosti a zastávať verejné funkcie. Na chrámy týchto vyznaní sa zo začiatku vzťahovali určité obmedzenia ako zákaz vchodov z hlavnej ulice alebo námestia ale tie boli čoskoro zrušené. Avšak katolícke náboženstvo naďalej zostalo jediným verejným a štátnym náboženstvom.
Táto problematika bola upravená celou sériou patentov a nariadení, ktoré upravovali problematiku tolerancie rozdielne pre rôzne krajiny monarchie. K patentu vznikol aj rad vykonávacích nariadení. Isté výnimky umožňujúce obmedzený výkon nekatolíckeho náboženstva v určitých miestach existovali už predtým (napr. v Sliezsku). Tolerančný patent sa nevzťahoval na Ašsko.
Patent bol platný od 13. a 27. októbra 1781 pre nemecké a české krajiny, od 25. októbra alebo 21. decembra 1781 pre Uhorsko, od 10. novembra 1781 pre Galíciu, od 12. novembra 1781 pre belgické provincie, od 30. mája 1782 pre Lombardsko. Medzi 6. novembrom a 9. decembrom 1781 začal platiť v Tirolsku.
Alexandr Ivanovič Lavejkin
Alexandr Ivanovič Lavejkin (, * 21. apríl 1951, Moskva) je bývalý sovietsky inžinier a kozmonaut. Roku 1987 sa zúčastnil 2. základnej expedície na vesmírnu stanicu Mir. Na obežnej dráhe strávil 174 dní, 3 hodiny a 26 minút.
Život
Alexandr Lavejkin sa narodil v Moskve v rodine generála letectva, vojnového hrdinu, Ivana Pavloviča Lavejkina, je ruskej národnosti. Strednú školu dokončil roku 1968. Roku 1974 dokončil štúdiá v obore výroba kozmických strojov na fakulte strojárstva Moskovskej vysokej technickej školy N. E. Baumana.
Po škole pracoval v NPO Energija, zaoberal sa tam výpočtami pevnosti konštrukčných prvkov kozmických lodí a hydraulickými systémami lodí. Prihlásil sa medzi kozmonautov, prešiel výberom, 1. decembra 1978 ho schválila medzirezortná komisia pre výber kozmonautov a 8. decembra bol príkazom ministra všeobecného strojárenstva menovaný kozmonautom oddielu NPO Energija. Roku 1980 vstúpil do komunistickej strany.
Prekonal základný kozmonautický výcvik, pričom bol začlenený do skupiny pripravujúcich sa na lety raketoplánom Buran. Preto príprava zahŕňala aj lietanie na L-29 Delfín. V novembri 1984 bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa k letom na vesmírnu stanicu Mir.
Vo februári 1986 bol menovaný palubným inžinierom záložnej posádky 2. základnej expedície na Mir. Veliteľom jeho posádky sa stal Jurij Romanenko. Šesť dní pred štartom bola kvôli ochoreniu jej člena Alexandra Serebrova hlavná posádka 2. expedície odvolaná a nahradená zálohou Romanenko, Lavejkin.
Do vesmíru odštartoval s Romanenkom z kozmodrómu Bajkonur 6. februára 1987 v kozmickej lodi Sojuz TM-2. Po dvojdňovom samostatnom lete sa Sojuz úspešne spojil s Mirom. Kozmonauti na palube Miru pracovali pol roka, prijali modul Kvant-1, venovali sa fyzikálnym i biologickým experimentom, astronomickým pozorovaniam a údržbe stanice. Počas letu trikrát vystúpili do vesmíru, na povrchu stanice pracovali celkom 8 hodín a 48 minút. Koncom júna sa u Lavejkina objavili odchýlky v práci srdca, preto padlo rozhodnutie o jeho predčasnom návrate na Zem pri nadchádzajúcej výmene kozmickej lode Sojuz. Dňa 24. júla sa k Miru pripojili kozmonauti 1. návštevnej expedície v Sojuze TM-3 Alexandr Viktorenko, Alexandr Alexandrov a Sýrčan Muhammed Ahmad Fariz. Lavejkin sa s Viktorenkom a Farizom vrátil v Sojuze TM-2 na Zem, na Mire ho nahradil Alexandrov.
Sojuz TM-2 pristál 30. júna 1987 v kazašskej stepi 140 km severovýchodne od Arkalyku. Za rok bol vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu a Leninovým radom, od Sýrie dostal rad „Hrdina Sýrskej arabskej republiky“ a „Rád družby a spolupráce“.
Jeho srdcové problémy boli zhodnotené ako nevýznamné odchýlky od normy a mohol sa vrátiť k práci kozmonauta. Roku 1990 bol začlenený do skupiny pre let Sojuz-záchranca, pripravovanom pre prípad problémov pri lete raketoplánu Buran. Od mája 1991 bol v záložnej posádke "kazašského" letu (s Vasilijom Ciblijevom a Talgatom Musabajevom). Keď bol v júni 1991 zlúčený let Kazacha s programom AustroMir 91 (let rakúskeho kozmonauta), nezostalo pre Lavejkina miesto. V októbri 1991 ho vymenovali do tretej posádky 11. expedície na Mir, ale v apríli 1992 z prípravy vypadol, pretože sa kvôli veľkej svalovej hmote nevošiel do skafandra Orlan DMA. V dôsledku toho sa mohol zúčastniť iba krátkodobých letov, nepredpokladajúcich výstupy do vesmíru. Kozmonautom zostal ešte dva roky, do 28. marca 1994, o mesiac neskôr odišiel aj z Energije.
Od roku 2007 je zástupcom riaditeľa pre vedeckú prácu moskovského pamätného múzea kozmonautiky.
Alexandr Lavejkin je ženatý, má jedného syna.
Citovaný dokument
Citovaný dokument je už zverejnená práca, z ktorej sa niečo preberá (myšlienka, výňatok – citát) do inej práce – do citujúceho dokumentu. Môže to byť kniha, článok v časopise, encyklopédia, slovník, rozhlasový alebo televízny dokument, film, elektronická správa (e-mail), CD-ROM, DVD nosič, elektronický časopis alebo zborník, www stránka a pod.
Ray Holt
Raymond M. Holt bol spoluzakladateľom Microcomputer Associates, Incorporated, ktorá vynašla Jolt Microcomputer postavený na 6502 jadre.
Holt tvrdí že navrhol prvý mikroprocesor na svete, Central Air Data Computer pre stíhačky F-14 Tomcat, ešte jeden rok pred Intelom.
Odkazy
http://www.microcomputerhistory.com/f14paper.htm
NGC 3751
NGC 3751 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm Ralph Copeland 5. apríla 1874.
Thrasamund
Thrasamund (* asi 450 - † 523) bol kráľ Vandalov a Alanov v rokoch 496-523 v severnej Afrike.
V roku 496 nastúpil na trón Gunthamundov mladší brat Thrasamund. Vládol 27 rokov a okrem Geisericha, dlhšie ako jeho predchodcovia. Podľa súdobých opisov bol človekom telesne a intelektuálne zdatným. Jeho postoj ku katolíkom bol nepriateľský, ale on sa uspokojil s nekrvavými perzekúciami. Počas jeho vlády dochádzalo k schopeniu sa kresťanstva, pričom význam Vandalov prevažne ariánskeho vyznania klesal. V krajine dochádzalo k častým povstaniam domorodých Berberov na juhu kráľovstva a ríša pomaly upadala. Po jeho smrti sa v roku 523 dostal na trón Hunerichov syn Hilderich.
Postimpresionizmus
right|thumb|Le centenaire de l'indépendance, Henri Rousseau, 1892 right|thumb|Henri de Toulouse-Lautrec, portrét Émila Bernarda, 1886 right|thumb|Camille Pissarro, Haying at Eragny, 1889
Vznik
Vedúcou krajinou, kde moderné umelecké smery a hnutia vznikali, bolo Francúzsko a jeho metropola Paríž. Odtiaľ sa neskôr rozšírili do ostatných častí sveta. Základný pojem „moderné umenie“ nie je jednoznačný, jeho historické vymedzenie sa postupne presunulo z 19. stor. do 20. stor. V polovici 80. rokov 19. stor. sa začali vo francúzskom maliarstve prejavovať tendencie kriticky reagujúce na impresionizmus a usilujúce sa prekonať jeho názorovú základňu. Tieto tendencie súhrnne označujeme ako postimpresionizmus. Postimpresionizmus nebol nikdy presne definovaným hnutím, skôr len retrospektívnym označením umelcov, ktorí či už pozitívne alebo negatívne reagovali na impresionizmus. Kritici používali toto označenie pre diela, ktoré vznikali v období rokov 1880 až 1905. Slovo vymyslel Guillaume Apollinaire o dôležité boli pre toto obdobie aj diela umelcov, ktorých zaraďujeme do postimpresionizmu. Ide predovšetkým o umelcov, ktorí nadviazali na impresionizmus ale nehlásili sa priamo k tomuto hnutiu. Prebrali však niektoré jeho prvky. Diela týchto maliarov sa neskôr stali základom moderných umeleckých štýlov dvadsiateho storočia – kubizmu, fauvizmu, expresionizmu, atď.
Predstavitelia
Trojicu najvýznamnejších postimpresionistov: Paula Gauguina, Vincenta van Gogha a Paula Cézanna doplňuje tvorba Georges Seurat, Henriho de Toulouse-Lautreca. V dielach najznámejších postimpresionistov sa začínajú prejavovať symbolistické, expresívne i konštruktívne tendencie. Práce postimpresionistov sú charakterizované voľnejším a expresívnejším použitím farieb a formy. Ich plátna sú naplnené znekľudňujúcim dojmom, umenie sa často uberá cestami skrytými pred logikou a rozumom pričom deformácia tvarov priamo závisí od osobnosti umelca. Škvrna je základným prvkom obrazu, klasický impresionistický spôsob jej využitia je však prekonaný a plátna pôsobia ako pozvánky do nového sveta odkrývajúceho maliarove vnútro. Nejde o snahu zachytiť čo najvernejšie prírodu v tradičnom poňatí svetla a tieňa, maliar tu priamo zapojuje svoju tvorivú osobnosť a do obrazu tak začleňuje svoje vnútorné zážitky a pocity v závislosti na prenikaní do hĺbky prírody.
Paul Cézanne
Cézanne dospel k monumentálnej, heroicky pôsobiacej priestorovej skladbe, viac sa zaujímal o umelecké vyjadrenie kvality a štruktúry ako o kopírovanie prírody. Maľoval krajinky, pričom zachytával farebné prechody a vzťahy medzi farbami.
Vincent van Gogh
Van Gogh podriadil priestorovú skúsenosť expresii subjektívnych stavov, znázorňoval prirodzenosť živými farbami, ktoré evokovali silné emócie. Jeho subjektívny výraz bol neskôr označený ako expresionistický.
Paul Gauguin
Gauguin vytvoril autonómny obrazový priestor, založený na striedaní rytmov dekoratívnych farebných plôch.
Hlavné znaky
Postimpresionistov nespája rovnaký štýl tvorby, skôr naopak. No cez všetky rozdiely medzi nimi, dané ich špecifickými názormi, zámermi a metódami, možno vysloviť niektoré ich spoločné všeobecné rysy:
Monimos
Monimos môže byť:
Złotoryja
Złotoryja je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat złotoryjski v rovnomennej gmine. Žije tu 16463 obyvateľov (30. 6. 2007).
René Huyghe
René Huyghe (* 3. máj 1906, Arras, Francúzsko – † 5. február 1997, Paríž) bol francúzsky historik, kritik a teoretik umenia, redaktor syntetickej práce Umenie a ľudstvo. Podľa Reného Huyghea ,,Umenie sa začína vo chvíli, keď človek už netvorí s utilitárnym zámerom, ako to robia zvieratá, ale aby niečo zobrazil alebo vyjadril.''
Soucelles
Soucelles je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Citujúci dokument
Citujúci dokument je práca (publikácia), ktorá sa píše, a v ktorej sa použije myšlienka, výňatok, citát z inej (citovanej) práce – z citovaného dokumentu. Môže to byť monografia, diplomová práca a pod. V citujúcom dokumente sa prevzatá myšlienka, výňatok, citát uvedie pomocou bibliografickej citácie ako bibliografický odkaz, čo je záznam obsahujúci údaje o iných dokumentoch, ktoré autor bezprostredne použil pri písaní svojej práce.
Josef Suk starší
Josef Suk starší (* 4. január 1874, Křečovice – † 29. máj 1935, Benešov) bol český hudobný skladateľ, huslista a pedagóg, žiak a zať Antonína Dvořáka, veľký lyrik českej hudby na prelome neskorého romantizmu a moderny 20. stor. Spolu s Vítězslavom Novákom patrí k najvýraznejším predstaviteľom Dvořákovej kompozičnej školy a je jedným zo zakladateľov českej hudobnej moderny.
Život
Spoločne s tromi spolužiakmi z konzervatória Karlom Hoffmannom, Oskarom Nedbalom a Ottom Bergerom založil v r. 1892 České kvarteto, ktoré umeleckou úrovňou a medzinárodnými úspechmi dosiahlo svetový význam a ktorého vznik bol v českej komornej interpretácii historickým medzníkom. Pôsobil v ňom ako druhý huslista až do r. 1933 a absolvoval s ním po svete vyše štyri tisíc koncertov.
Od r. 1922 bol na pražskom konzervatóriu profesorom majstrovskej triedy skladby, štyrikrát bol zvolený rektorom ústavu. K jeho žiakom patrili okrem iných Jaroslav Ježek, Klement Slavický, Pavel Bořkovec a jeden rok (pred odchodom do Francúzska) Bohuslav Martinů. Josef Suk zomrel v roku 1935 v Benešove a je pochovaný v rodných Křečoviciach. Tu sa v dome, kde skladateľ veľkú časť života býval, nachádza Pamätník Josefa Suka.
Suk bol známy ako mierny a citovo založený človek, plný vrelosti k druhým ľuďom, čo sú vlastnosti, ktoré sa tiež podstatne odrážajú v jeho tvorbe. Jeho citlivá povaha ťažko znášala zaujaté útoky proti Dvořákovi a následne aj proti nemu, vedené skupinou kritikov na čele s Zdeňkom Nejedlým, ktorí zavrhovali údajnú „konzervatívnu dvořákovskú líniu“ v mene „pokrokovej smetanovskej“. Tie vyústili až do potupného obvinenia a niekoľkokrát ho priviedli na pokraj nervového zrútenia. Inak sa však zo strany českej verejnosti tešil značnej všeobecnej úcte a dostalo sa mu nemalých pôct vrátane čestného doktorátu filozofie, ktorý mu udelila Masarykova univerzita v Brne.
Na Letných olympijských hrách 1932 dostal za pochod Do nového života striebornú medailu.
Vnukom Josefa Suka staršieho bol významný huslista a violista Josef Suk mladší.
Hudobné dielo
Sukovu tvorbu možno rozdeliť do dvoch období, medzi ktorými tvorí predel úmrtie A. Dvořáka v roku 1904 a Sukovej ženy o rok neskôr.
Tvorba do roku 1904
V mladosti Suk nadväzuje na skladateľov romantizmu. Najvýraznejšia bola inšpirácia hudbou Antonína Dvořáka, individualizovaná vlastným nadaním a postupne sa vyhraňujúcim štýlovým smerovaním Suka ako „subjektivneho lyrika“. Poučil sa rovnako u J. Brahmsa a ďalších klasikoch, ktorých vplyv je typický pre jeho prvú symfóniu (Symfónia E dur, 1899). V klavírnej tvorbe sa zameral na žáner drobného lyrického kusu (Klavírne skladby op. 7 a 12, Nálady).
Už od raných diel preukazoval svoju individualitu vo výraznej lyrickosti, ktorá sa prejavovala osobitou, podmanivou citovosťou, zvukovou farebnosťou a melodikou jeho hudobného myslenia. Týmito rysmi sa preslávila už Sláčiková serenáda Es dur, ktorú napísal v 18 rokoch, ale zjavné sú rovnako v klavírnej tvorbe (známym príkladom je Pieseň lásky z Klavírnych skladieb op. 7) i komorných skladbách (Klavírny kvartet a moll, 1891, Sláčikový kvartet č. 1 B dur, 1896, a i.).
Míľnikom a závažným dielom prvého obdobia je scénická hudba k Zeyerovej dramatickej rozprávke Radúz a Mahulena (1898), ktorou vytvoril Suk novú hodnotu v tomto žánri. Na jej motívy zložil pre koncertné predvedenie štvorčasťovú suitu Rozprávka (1899). Zeyerova predstavivosť, citový obsah, etika a atmosféra jeho rozprávkového námetu inšpirovali Suka k svojbytnému lyrizmu s majstrovskými melodrámami.
Príznačný melos a farebnosť tejto hudby sa premietli aj do ďalších skladieb – zborov na texty slovanskej ľudovej poézie (napr. Desať spevov pre ženský zbor a klavír pre štyri ruky), baladickodramatickej Fantázia g moll pre husle a orchester (1903), Fantastického scherza (1903) i Symfónie E dur. V podobnom duchu napísal Suk scénickú hudbu k Zeyerovej legende Pod jabloňou (1901), z ktorej bola tiež zostavená suita. Diela odrážajú Sukove zážitky šťastia z naplneného vzťahu s Dvořákovou dcérou. Veľkú intenzitu a farebnosť dostávajú v klavírnom cykle Jar (1902), zloženom po narodení syna spolu s trojicou eklog Letné dojmy (1902). V týchto cykloch sa už objavujú aj impresionistické prvky. Monumentálnym výrazom je obdarená lyrická i epicko-dramatická glorifikácia českého hlavného mesta v symfonickej básni Praga (1904).
Tvorba po roku 1904
Ďalšiu tvorbu charakterizuje postupný príklon k novým výrazovým prostriedkom a vytvorenie osobitého náročného štýlu, ktorým sa Suk radí k zakladateľom českej hudobnej moderny. Po obsahovej stránke mali rozhodujúci vplyv tragické udalosti v Sukovej rodine – umiera A. Dvořák a rok nato predčasne i Sukova žena Otília. Skladateľ orientuje tvorivé snahy na veľké orchestrálne diela s meditatívnym programovým obsahom, v ktorých sa vyrovnáva s otázkami osudu a smrti a usiluje sa o vyjadrenie pozitívneho zmyslu bytia.
Tak vzniká postupne štvorica symfonických diel, utvárajúca veľkú tetralógiu, v ktorej sa citové a myšlienkové obsahy jednotlivých častí vzájomne prepájajú do mohutného oblúka, klenúceho sa od hlbín najťažšej bolesti z tragédií osudu až k veľkej nadosobnej katarzii: symfónia Asrael (1906), 5-dielna hudobná báseň Rozprávka leta (1907 – 1909), monumentálna symfonická báseň Zranie (1912 – 1917) a Epilóg pre sóla, zbory a orchester (1920 – 1933). Dopĺňa ich Sukova vrcholná klavírna lyrika – cykly O matince (1907), Životom a snom (1910) a Uspávanky (1912) a samostatný kus O priateľstve (1920). Obsahovú kontinuitu tvorby podtrhuje Suk opakovaným symbolickým využitím motívu smrti z Radúze a Mahuleny a motívu z klavírnej Piesne lásky.
Symfónia Asrael bola napísaná z bezprostredného podnetu smrti Dvořáka a jeho dcéry a venovaná ich pamiatke. Nato vzniká cyklus O matince, kde Suk pomocou tónov rozpráva synovi o zosnulej mamičke. Asrael sa radí po boku dielam veľkého súdobého novoromantika (G. Mahlera).
V Rozprávke leta a Životom a snom sa potom citeľne rozširuje a modernizuje výrazový register, zrejmá je určitá inšpirácia Debussyho impresionizmom, uchopená ale Sukovou osobnou reflektívnou lyrikou, ktorá je v jeho dielach určujúca. Štýlové dozrievanie vrcholí v jednočasťovom ''Sláčikovom kvartete č. 2'' (1911), ktoré pri premiére vyvolalo svojou novosťou búrlivé reakcie. Kvarteto sa vyznačuje hľadaním vo výraze a zvlášť forme s cieľom pripraviť pôdu pre ďalšie symfonické diela. V plynulej nadväznosti na predchádzajúce skladby rozvíja Suk úplne osobitý prejav, v ktorom sa miestami dostáva až do blízkosti hudobného expresionizmu. Túto hranicu však neprekračuje a tonalitu na rozdiel od A. Schönberga iba uvoľňuje.
Novým výrazovým slohom a filozoficky reflektívnym pojatím programovosti Suk rozvíja do osobitého vrcholu novoromantické dedičstvo programového symfonizmu. Robí tak po kvartete dvojicou diel, ktorých monumentálnej jednoliatej architektonike a náročnému obsahu venuje mnohoročné úsilie: Zranie vzniká 5 rokov, Epilóg dokonca 13 rokov. Usiluje sa v nich o nájdenie konečných odpovedí na otázky zmyslu života a smrti a vyjadrenie humanistického posolstva. V závere Epilógu naň používa text jednej scény Zeyerovej legendy Pod jabloňou. Obsah oboch diel však súvisí aj s literárnym symbolizmom básnikov A. Sovy a O. Březiny – k Zraniu pripája ako motto časť rovnomennej Sovovej básne zo zbierky Žně, k Epilógu záverečné štvorveršie z Březinovej básne Mýtus ženy. Inšpirácia březinovskou mystikou je v Epilógu jasne zrejmá (už v programovom označení jednotlivých úsekov: Kroky, Pieseň matiek, Od večnosti do večnosti, Tajomný úžas a nepokoj, Pútnik – tešiteľ). Tieto skladby tak podtrhujú súvislosť Sukovho diela s umeleckými smermi prelomu storočia.
Sukov prejav vo vrcholnom období je poslucháčsky náročný svojou zložitosťou a veľkou expresivitou. Spočíva v bohatej voľnej polyfónii, ktorej melodicky prekomponované hlasy sú vedené úplne slobodne po stránke stavby (asymetria, neperiodickosť), rozloženia akcentov i rytmiky (výskyt polyrytmie) a harmonických vzťahov jednotlivých hlasov. Príznačné je plynutie celej skladby v jednoliatom prúde s expresívnymi dynamickými vrcholmi, individuálne využitie nástrojových témbrov, ich rôznorodé kombinovanie dosvedčujúce Sukovu zvukovofarebnú fantáziu, rovnako ako veľká bohatosť a zložitosť harmónie, uvolňujúca tonalitu. Formová výstavba neskorých diel pracuje so všetkými zložkami hudobného prejavu vrátane témbru a vytvára veľkolepé, úžasne košaté a pritom zovreté jednoliate architektúry, v ktorých sa, slovami dirigenta Libora Peška, „celok odráža ozvenou v každom detaile“.
Okrem menovaných opusov vzniká v tomto období už len cyklus mužských zborov a menšie príležitostné diela, predovšetkým potom obľúbený vlastenecký triptych ''Meditácia na chorál Sv. Václave, Legenda o mŕtvych víťazoch a pochod Do nového života'', v ktorých volí Suk jednoduchší výraz pre dosiahnutie ľahšie prístupného efektu.
Interpreti a nahrávky
Povedomie o Sukovi v zahraničí sa v poslednej dobe zvýšilo zásluhou dirigentov Libora Peška, Charlesa Mackerrasa, Jiřího Bělohlávka aď. L. Pešek nahral takmer všetky Sukove významné orchestrálne diela, vyšli však tiež staršie nahrávky veľkých českých dirigentov: napr. Václava Neumanna (husľová Fantázia, Symfónia E dur, Asrael, Zrání, Epilog), Rafaela Kubelíka (Asrael), Karla Ančerla (husľová Fantázia), J. Bělohlávka (Pohádka, Fantastické scherzo, Serenáda Es dur, Asrael) a nahrávky Václava Talicha z 50. rokov (Zrání, Asrael aď.), ktoré nesú punc autentického predvedenia, keďže Talich premiéroval Zrání a Epilog (ktorý mu autor dokonca venoval) a bol Sukovým blízkym priateľom.
Za najzasvätenejšieho interpreta Sukových husľových skladieb je označovaný skladateľov vnuk Josef Suk mladší (je o. i. interpretom v Ančerlovej i Neumannovej nahrávke husľovej Fantázie).
Sukovu klavírnu tvorbu súhrnne nahral Pavel Štěpán (syn Václava Štěpána, Sukovho priateľa a významného klavírneho interpreta a analytika jeho tvorby). Nahrávka bola ocenená Zlatou platňou za rok 1978.
Hudba k Radúzovi a Mahuleně bola použitá i v rovnomennom filme Petra Weigla z roku 1970 (v hlavných úlohách J. Tříska a M. Vášáryová, dirigent L. Pešek, hudobný dramaturg Luboš Fišer), kde bola priradená k jednotlivým scénam odlišne od Sukovho scénického riešenia. Pôvodná scénická hudba bola nahraná s celou hrou roku 1957 (v hlavných úlohách V. Voska a M. Glázrová, dirigent V. Smetáček).
Luis de Molina
Luis de Molina (* 29. september 1535, Cuenca, Španielsko – † 12. október 1600, Madrid) bol španielsky filozof a teológ, jezuita.
Vo svojom učení (molinizme) sa pokúšal riešiť stáročia trvajúci spor o milosti v dejinách katolíckej dogmy: podľa Molinu existuje spolupôsobenie slobodnej vôle a božskej milosti.
Permský kraj
thumb|Poloha kraja
Permský kraj je kraj Ruska, ktorý vznikol 1. decembra 2005 na základe referenda z roku 2004, zlúčením Permskej oblasti a Permska (Komijsko-permského autonómneho okruhu). Hlavné mesto je Perm.
Bibliografická citácia
Bibliografická citácia alebo citácia (angl. citation) je technika (metóda, spôsob) spojenia bibliografického odkazu s miestom textu, ku ktorému sa vzťahuje bibliografický odkaz. Citácia je, inými slovami, forma skráteného odkazu umiestnená v zátvorkách vnútri textu alebo pripojená k textu ako poznámka na dolnej časti strany, na konci kapitoly alebo na konci textu.undefined
Citácia je skrátené označenie citovaného zdroja (dokumentu) podľa niektorej metódy odporučenej normou STN ISO 690. Citácia slúži na spojenie citovaného miesta (miesta s citátom) so záznamom o citovanom dokumente. Tento záznam je potom položkou v zozname bibliografických odkazov. Citácia slúži aj na spojenie citovaného miesta so skráteným záznamom o citovanom dokumente umiestneným napr. pod čiarou na príslušnej strane.undefined
Techniky citovania
Technika citovania spočíva v spôsobe spájania citovaného miesta (miesta s citátom) so záznamami o citovaných dokumentoch uvedených v zozname bibliografických odkazov.undefined
Toto prepojenie sa zabezpečuje niektorou z troch metód – techník citovania:undefined
Metóda číselných odkazov
Citácie sú spojené s popisom citovaného dokumentu poradovým číslom, ktoré je umiestnené ako horný index alebo v zátvorke. Poradie odkazov zodpovedá prvému výskytu ich citovania. Ak za sebou nasleduje viac citácií toho istého dokumentu, majú rovnaké číslo ako prvá citácia. Ak sa citujú osobitné časti dokumentu, môžu sa za poradovým číslom citácie uviesť čísla strán. Odkazy sa v číslovanom zozname bibliografických odkazov usporiadajú podľa ich poradových čísel.undefined Zoznam je umiestnený na konci kapitoly alebo celého textu (knihy, článku a pod.) a je zoradený podľa poradových čísel odkazov tak, ako sú číslované citácie v texte. Poradové čísla odkazov sú umiestnené vľavo a záznamy jednotlivých odkazov sú odsadenéundefined (aby boli lepšie rozpoznateľné).
Metóda priebežných poznámok
Citácie sú spojené s popisom citovaného dokumentu poradovým číslom, ktoré je umiestnené ako horný index alebo v zátvorke. Tieto čísla odkazujú na poznámky, v ktorých môžu byť odkazy na citácie. Pre každý výrok alebo skupinu výrokov sa používa jedno číslo poznámky. Príslušná poznámka môže citovať viac ako jeden dokument. Ak sa nejaký dokument cituje viackrát, nasledujúce citácie dostávajú odlišné čísla. V poznámke, ktorá sa odvoláva na dokument citovaný v predchádzajúcej poznámke, sa buď opakuje úplná citácia (odkaz), alebo sa uvedie číslo predchádzajúcej poznámky s číslami citovaných strán a pod.undefined Poradové čísla citácií a poznámok sa uvádzajú len v poznámkach pod čiarou, na konci kapitoly alebo celého textu (knihy, článku a pod.). Poznámky sú zoradené podľa ich poradových čísel. Ak sa robí osobitný zoznam bibliografických odkazov, je umiestnený na konci kapitoly alebo celého textu (knihy, článku a pod.). Odkazy sú v ňom zoradené abecedne – podľa prvého prvku popisu (meno autora, resp. názov dokumentu, ak je dielo anonymné) a nečíslujú sa. Keďže sa zoznam nečísluje, je dobré odsadiť druhý a ďalšie riadky každého záznamu.undefined
Odlišnosť od iných pojmov
Termín citácia, teda bibliografická citácia, by sa nemal zamieňať s termínom bibliografický odkaz, čo je záznam obsahujúci údaje o iných dokumentoch, ktoré autor bezprostredne použil pri písaní svojej práce.
Termín citácia netreba zamieňať ani s termínom citát (citované miesto, miesto s citátom), čo je výňatok z citovaného dokumentu.
Jednotka USB flash
right|thumb|USB flash
Jednotka USB flash alebo USB kľúč alebo pamäťový kľúč USB alebo USB flash disk je pamäťové médium, ktoré v sebe integruje flash pamäť a rozhranie USB (univerzálna sériová zbernica). Zvyčajne sú fyzicky malé (niekedy len o niečo väčšie ako samotný USB konektor), ľahké a prenosné. Na trh boli uvedené v roku 2000.
Kapacita
V roku 2000 singapurská spoločnosť Trek 2000 International ako prvá začala predávať USB flash disk, ktorý nazvala ThumbDrive. V tom istom roku IBM začalo predávať v USA, zariadenia vyrobené spoločnosťou M-Systems, s názvom DiskOnKey. Prvý model mal kapacitu 8 megabajtov. Nebolo to málo a načasovanie bolo ideálne: vtedy používané 1,44-megabajtové diskety (z roku 1984) už nezachránila ani ich vylepšená náhrada Zip (z roku 1994) s kapacitou 100 MB a odišli do zabudnutia. Aj keď už v roku 2002 sa vyrábali aj predávali a aj u nás zariadenia s kapacitou 512 MB (pol gigabajtu od Canyon USB Flash Drive ) tieto boli drahé.
Až do roku 2012 boli u nás najpredávanejšie kľúče s maximálnou kapacitou rádovo megabajty (MB), potom GB a teraz existujú kľúče s kapacitou TB. Najrozšírenejšia kapacita v roku 2020 bola 16 až 256 GB. USB kľúče s kapacitou väčšou ako 1 TB však v roku 2020 stáli viac ako 100€ a preto pri týchto vysokých kapacitách sa stále oplatí zvážiť použitie externého pevného disku (tiež zvyčajne s USB káblom), ktoré sú však väčšie.
Kapacita je limitovaná technologickými a softvérovými obmedzeniami, takže v budúcnosti sa dá predpokladať jej ďalší nárast.
Vzhľadom na digitálnu povahu USB pamäte je jej kapacita vždy 2n (pozri Bit), vždy 1, 2, 4, 8, 16, 32, 64, 128, 256, 512, 1 024 = 1Ki násobkom základnej jednotky (kilobajtov, megabajtov a pod.)
Prenosová rýchlosť
Prenosová rýchlosť USB2 kľúča sa pohybuje cca od 2 do 30 Mbit/s, zápis je obvykle výrazne pomalší (cca 2x pomalší). Novšie kľúče, zvyčajne s vyššími kapacitami môžu mať rozhranie USB 3.0, ktoré bolo v počítačoch uvedené na trh v roku 2011 a dosahuje 10x vyššiu rýchlosť až 5Gbit/s = 625 MB/s. Štandard USB 3.1 z januára 2013 dosahuje ešte dvojnásobne vyššiu rýchlosť ako USB3.0. Plast v konektore verzií 3.0 a vyšších je zafarbený na modro.
V súčasnosti platné značenie verzií USB
V roku 2019 špecifikácia USB 3.2 nahradila predchádzajúce špecifikácie USB 3.1 a USB 3.0 a tak je platné toto značenie (v zátvorke sú teoreticky maximálne prenosové rýchlosti, ktoré sa dajú dosiahnuť pri čítaní v optimálnych podmienkach):
Výhody a nevýhody
USB Flash Disk má malé rozmery, môže byť súčasťou pera alebo iných reklamných predmetov. Dá sa zavesiť na kľúče a preto býva nazývaný aj USB kľúč (ang. USB key). Vďaka rozhraniu USB je jednoduché ho pripojiť k počítaču. V súčasnosti je možné kúpiť aj kľúče označené ako USB OTG (On-The-Go) ktoré majú okrem USB konektora ešte druhý a to buď micro USB, USB-C alebo Lightning pomocou ktorého je možné kľúč pripojiť okrem počítaču (bez redukcie) aj k mobilu (ak má funkciu OTG).
Špecifické vlastnosti
Jednotky USB flash poskytujú oproti iným druhom prenosných médií (najmä disketám) niekoľko výrazných výhod: sú menšie, rýchlejšie, s vyššími kapacitami a tiež výrazne spoľahlivejšie (keďže neobsahujú pohyblivé súčasti). Jednotky USB flash majú obvykle implementovaný USB mass storage class protokol, čo umožňuje využiť univerzálny ovládač typu class (trieda) v operačných systémoch ako Microsoft Windows, Mac OS X a GNU/Linux, a nie je potrebné inštalovať špeciálny ovládač ku každému typu USB kľúča pre operačný systém, ktorý ich vie používať. Windows Vista vie používať USB kľúč aj ako externú operačnú pamäť.
Na trhu sú aj USB kľúče s tzv. U3 Smart technológiou. Takéto kľúče majú operačný systém, ktorý umožňuje spúšťať programy priamo z kľúča, bez potreby ich inštalácie do počítača. Systém obsahuje aj jednoduché programy ako textový editor, tabuľkový kalkulátor, internetový prehliadač, hry a pod., obsahuje oblasti ktoré je možné zašifrovať, a tak ich chrániť pred nežiaducim prístupom. Technológia U3 vznikla v roku 2004 ako spoločný projekt spoločností SanDisk a M-system.
USB kľúče sa často kombinujú s inými zariadeniami (MP3 prehrávač, diktafón a pod.). Mnohé zariadenia spotrebnej elektroniky už disponujú USB portom pre pripojenie USB kľúča či už umožňujúce uloženie dát, alebo ich čítanie z kľúča (napr. autorádio, počítačová tlačiareň a pod.).
S nárastom rozšírenia USB kľúčov, stúpa aj počet počítačových vírusov a červov schopných využiť túto technológiu. Červ (počítačový program infikujúci OS, nie jednotlivé súbory) vyhľadáva pamäťové kľúče USB, na ktorých vytvorí skrytý súbor autorun.inf. Ten sa načíta, len čo je zariadenie pripojené k nezabezpečenému počítaču s Windows a spustí vírusový program. Dá sa proti tomu brániť vytvorením prázdneho adresára autorun.inf, s atribútom "len na čítanie" a doňho vytvoriť nejaký súbor tiež s atribútom "len na čítanie". S týmto si väčšina vírusov neporadí.
Condé-lès-Herpy
Condé-lès-Herpy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 193 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Jób Trusius
Jób Trusius-Hlobík (pôvodne sa podpisoval iba Hlobík, neskôr Trusius s prímením Rosemontanus a Rosenbergensis) († 1678, Wrocław, Poľsko) bol slovenský básnik.
Životopis
Študoval v Banskej Bystrici, Gdansku a Kráľovci (Kaliningrade). Pôsobil ako konrektor v Banskej Bystrici, od roku 1650 bol rektorom v Krupine, od roku 1654 diakonom vo Zvolene. Po odhalení Vešeléniho protihabsburského sprisahania emigroval a od roku 1673 žil v Poľsku, v Brzegu a vo Wróclavi. Popredný predstaviteľ barokovej latinskej príležitostnej poézie druhej polovice 17. storočia usilujúcej sa o nekonvenčný poetický výraz, ako aj spoločenskú a protivojnovú, resp. občiansko-politickú tematiku. Lat. školskú polemickú dišputu reflexívneho charakteru napísal ešte ako banskobystrický študent.
Tvorba
Prvé verše uverejnil v roku 1642 a okrem nich uverejnil i niekoľko dišpút. Samostatne vydal tlačou až zbierku básní Schediazmy alebo Hry básnické improvizované v roku 1662. Svojimi básňami vyjadruje najmä svoj výrazný občiansko-politický názor na udalosti a spoločnosť svojej doby.
Roche-Charles-la-Mayrand
Roche-Charles-la-Mayrand je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Żmigród
Żmigród je mesto v Poľsku v Dolnosliezskom vojvodstve v okrese Powiat trzebnicki v rovnomennej gmine.
Žije tu 6579 obyvateľov (30. 6. 2007).
Benedikt Sőlőši
Benedikt Sőlőši (staršie: Benedikt Szőllősi; * 21. marec 1609, Rybník† 10. december alebo 15. december 1656, Kláštor pod Znievom) bol slovenský básnik a zostavovateľ.
Životopis
Benedikt Szöllösi (Rybnícky) sa narodil v Rybníku v zemianskej rodine. Priezvisko Szöllösi je odvodené od rodnej obce, teda podľa maďarského názvu Rybníka Szöllös. V rokoch 1623 – 1630 študoval u Jezuitov v Trnave, v roku 1630 vstúpil do jezuitskej rehole. V štúdiu pokračoval v rokoch 1634 – 1636 na univerzite vo Viedni, kde študoval logiku, fyziku a metafyziku, v rokoch 1638 – 1639 študoval v Trnave kazuistiku a morálnu teológiu a v roku 1639 bol vysvätený za kňaza. Ako kňaz, misionár a učiteľ pôsobil na viacerých miestach Slovenska (Trnava, Užhorod, Košice, Kláštor pod Znievom, Spišská Kapitula), ale i v Maďarsku (Sendrov).
Roku 1654 sa dostal do Spišskej Kapituly za apoštolského misionára k županovi Štefanovi Čákimu (* 1603 – † 1662). Tu sa stretáva so svojím starším spolužiakom Jurajom Soosom, trnavským rodákom, ktorý sa stáva jeho dobrodincom. Soos bol známy slovenský národovec a v šírení slovenského národovectva veľkodušne Szöllösiho podporoval, preto mu tento venoval celý trojstránkový latinský predhovor.
Posledné roky života Benedikta Szöllösiho trápila choroba. Utiahnutý v Kláštore pod Znievom zomrel 10. decembra 1656 v pomerne mladom veku. Benedikt Szöllösi sa vždy hlásil za Slováka a tak je zapísaný aj vo všetkých matrikách a zoznamoch. Okrem svojho materinského jazyka hovoril po latinsky, maďarsky a čiastočne nemecky.
Tvorba
V roku 1655 zostavil a anonymne vydal prvý slovenský tlačený katolícky kancionál Cantus catholici, ktorý predstavoval spevník cirkvou aprobovaných piesní v reči ľudu. V predslove k spevníku vysvetľuje autor pôvod náboženského spevu, vyzdvihuje zbožnosť a spevavosť svojho národa a pripomína misionársku činnosť Cyrila a Metoda medzi Slovanmi a právo nimi pokrstených národov používať domáci jazyk v liturgii. Táto myšlienka sa neskôr stala súčasťou mýtu o kontinuite cyrilometodskej tradície na Slovensku. Spevník samotný tvorí 290 piesní s notami, pričom nosnými piesňami sú piesne slovenského a najmä českého pôvodu. Sú tu piesne vianočné, veľkonočné, mariánske, ale tiež poučné a zaoberajúce sa témou svetskej márnosti a pominuteľnosti ľudského života, no až na jednu výnimku sa tu vôbec nenachádzajú piesne k svätým.
Jeseník
Jeseník, do roku 1947 Frývaldov (nem. Freiwaldau), je sliezske kúpeľné mesto na severe Olomouckého kraja, stredisko rovnomenného okresu. Má 1 393 domov, 11 192 obyvateľov a jeho katastrálne územie zaberá. Je to najväčšie mesto v českej časti historického územia Niska.
Dejiny
Prvá zmienka o Jeseníku pochádza z roku 1267, kedy sa v latinskom prameni cituje ako Vriwald (neskôr Vrowald, Vrienwalde, Freynwalde), teda miesto zbavené lesa. Medzi rokmi 1284 a 1295 sa stal mestom. Jedným z dôvodov bola strategická poloha na sútoku riečok Staříče a Bělé, kde sa cesta vedúca zo Sliezska vetvila k Ramzovskému a Červenohorskému sedlu.
Soulaines-sur-Aubance
Soulaines-sur-Aubance je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Maine-et-Loire, v regióne Pays-de-la-Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jastrabie
Jastrabie môže byť:
Peggy Whitsonová
Peggy Annette Whitsonová (* 9. február 1960) je americká biochemická výskumníčka a astronautka NASA. Svoju prvú kozmickú misiu uskutočnila v roku 2002, keď na palube Medzinárodnej vesmírnej stanice pôsobila ako členka piatej základnej posádky. Jej druhá misia odštartovala 10. októbra 2007. Na ISS pôsobila ako veliteľka 16. základnej posádky, čím sa stala prvou ženou, ktorá kedy velila ISS.
Na dvoch misiách vytvorila rekord vo výstupoch do otvoreného vesmíru ženou (celkovo 39 hodín a 44 minút), neskôr tento rekord prekonala Sunita Williamsová.
Po návrate z 288-dňovej misie v septembri 2017 strávila celkovo 665 dní vo vesmíre. Prekonala tak všetky astronautky a aj Američanov celkovo. Drží tiež rekord žien v počte výstupv do vesmíru (10) a je aj najstaršou ženou vo vesmíre.
Incest
Incest alebo krvismilstvo je pohlavný styk medzi blízkymi príbuznými.
Vo väčšine súčasných i historických kultúr sa považuje za tabu a je zakázaný. Presná definícia slova sa však v rôznych kultúrach chápe rozlične, pretože sa rozlišuje aj definícia výrazov „sexuálna aktivita“ a „blízky príbuzný“. V niektorých kultúrach sa blízky príbuzný definuje len pôrodom, v iných sa za blízkych príbuzných považuje aj adoptované dieťa alebo získané sobášom.
Vo väčšine národov západnej civilizácie a nimi kolonizovanými národmi je pomer medzi blízkymi pokrvnými príbuznými zločinom, aj keď aj tu sa definícia blízkosti mení. V niektorých, sa považuje za závažný žalovateľný trestný čin, v iných je to len prečin s menej vážnymi dôsledkami.
Incest v prírode
V prírode sa niektoré druhy incestnému styku vyhýbajú, u iných môže byť bežnou súčasťou rozmnožovacej stratégie alebo sociálnej interakcie. U šimpanzov bonobo je pohlavný styk aj medzi blízkymi príbuznými prostriedkom na udobrenie sa alebo slúži ako pozdrav.
NGC 3752
NGC 3752 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 2. apríla 1801.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
Slovensko-česká interliga hádzanárok 2002/03
Slovensko-česká interliga hádzanárok alebo WHIL v sezóne 2002/03 bol 1. ročník spoločnej slovensko-českej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej a Českým zväzom hádzanej. Jej víťazom sa stalo rakúske družstvo Hypo Niederösterreich. Majstrom Slovenska sa stali prvýkrát hráčky Michaloviec.
Účastníci
Slovensko:
Česko:
Rakúsko:
Alain Aspect
Alain Aspect (* 15. jún 1947, Agen, Francúzsko) je francúzsky fyzik. Je známy predovšetkým vďaka experimentom v oblasti kvantovej mechaniky.
V roku 2010 dostal Wolfovu cenu za fyziku a v roku 2022 získal spoločne s americkým fyzikom Johnom Clauserom a rakúskym fyzikom Antonom Zeilingerom Nobelovu cenu „za objavy v oblasti kvantovej informačnej vedy“.
John Clauser
John Francis Clauser (* 1. december 1942, Pasadena, Kalifornia, USA) je americký fyzik. Je známy predovšetkým vďaka práci v kvantovej mechanike.
V roku 2022 získal spoločne s francúzskym fyzikom Alainom Aspectom a rakúskym fyzikom Antonom Zeilingerom Nobelovu cenu „za objavy v oblasti kvantovej informačnej vedy“.
Životopis
V rokoch 1969 až 1996 pracoval v Lawrence Berkeley National Laboratory, Lawrence Livermore National Laboratory a na univerzite v Berkeley. Na Berkeley bol členom Fundamental Fysiks Group, neformálnej skupiny fyzikov, ktorá sa každý týždeň schádzala, aby preberala otázky kvantovej mechaniky a filozofie.
V roku 1972 vykonal spoločne so Stuartom Freedmanom prvý experimentálny test predpovede Bellovych nerovností. Išlo o prvé experimentálne pozorovanie kvantového previazania a súčasne prvé pozorovanie narušenia Bellových nerovností.