cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kráľovecká katedrála
História
Mesto Kráľovec (Königsberg) bolo založené českým kráľom Přemyslom Otakarom II. na území, ktoré ovládol Rád nemeckých rytierov a toto územie spravoval až do obdobia reformácie. Stavba katedrály sa začala v roku 1333 a dokončená bola v roku 1380. Vybudovaná bola podľa plánov neznámeho architekta v gotickom architektonickom štýle (tzv. baltská gotika). Rímskokatolíckou katedrálou bola do roku 1525. Odvtedy sa stalo katedrálou evanjelickej cirkvi a. v. Tento stav trval až do roku 1945. Po leteckých náletoch na vtedy nemecký Kráľovec a mohutných útokoch Červenej armády v roku 1945 bolo mesto aj s katedrálou zničené. Nemecké evanjelické obyvateľstvo utieklo alebo bolo odsunuté. Na jeho miesto prišli Rusi, Ukrajinci a iní obyvatelia vtedajšieho Sovietskeho zväzu. Sovietska moc nemala záujem na obnove chrámu, ktorý podľa vtedajšej historiografie symbolizoval pruský militarizmus, ba dokonca nemecký nacizmus. Stavba nebola úplne zlikvidovaná iba kvôli Immanuelovi Kantovi a jeho hrobu. Rekonštrukčné práce prebehali veľmi pomaly a v roku 1960 stavba získala status kultúrnej pamiatky republikového významu.
Súčasnosť
Intenzívnejšie rekonštrukčné práce sa začali po roku 1992. Chrám má naďalej štatút múzea, ale konajú sa v ňom bohoslužby rôznych konfesií (katolíci, evanjelici a. v., pravoslávni). Konajú sa v ňom aj koncerty klasickej a náboženskej hudby. V roku 1996 sa uskutočnila rekonštrukcia hrobu filozofa Immanuela Kanta (rodáka z mesta).
Infarkt
Infarkt (iné názvy: ischemická nekróza ; staršie: mŕtvica, porážka ; nesprávne (bohemizmus): záhať ; hovorovo expresívne: šľak ; lat. infarctus) je rýchle ohraničené odumretie (nekróza) tkaniva či orgánu v dôsledku (sub)akútneho, absolútneho zastavenia prekrvenia daného miesta majúceho za následok nedostatok prísunu kyslíka (ischémia), spravidla z dôvodu uzavretia zásobovacej tepny.
Uzavretie tepny môže spôsobiť napríklad ateróm, embolus alebo trombóza. Tvar má postihnuté tkanivo väčšinou klinovitý alebo kužeľovitý. Ak vznikla nekróza v štádiu úplnej ischémie, kde bol žilový reflux z okolia nepatrný, vznikne tzv. anemický infarkt (= biely infarkt). Ak pred samotnou nekrotizáciou začala do poškodeného úseku silno refluxne prúdiť krv, vzniká tzv. hemoragický infarkt (= červený infarkt).
Typické príklady:
Šťastná rybka
Šťastná rybka je slovenský rodinný komediálny seriál TV JOJ. Seriál sa začal vysielať 14. júna 2022. Hlavnú postavu stvárňuje Ľuboš Kostelný.
Ranná show (televízia)
Ranná show alebo ranná šou (z angl. morning show) je typ televíznej relácie, ktorá sa vysiela v priamom prenose v ranných hodinách, spravidla medzi 06:00 a 08:00 (zriedkavo už od 04:00 a až do 10:00). Ranná show má charakter infotainmentu, to znamená, že kombinuje spravodajstvo a publicistiku so zábavnými prvkami a teda tzv. hard news (správy z politiky a svetového diania, finančné a trhové správy, správy zo športu, predpoveď počasia, príp. aj správy o aktuálnej dopravnej situácii, ako aj s týmito oblasťami súvisiace rozhovory a komentáre) s tzv. soft news (napr. správy, reportáže, rozhovory a pod. týkajúce sa umenia a kultúry, životného štýlu, voľnočasových aktivít, cestovania, varenia a pod.). Relácia má široké cieľové publikum.
Za prvú rannú show na svete možno pokladať Three To Get Ready, ktorá bola vysielaná na lokálnej televíznej stanici WPTZ (dnes KYW-TV) v Philadelphii v Pensylvánii v rokoch 19501952. Show pripravoval komik Ernie Kovacs a mala charakter prevažne zábavnej relácie kombinovanej so spravodajstvom. Najstaršou nepretržite vysielanou rannou show je Today, ktorá bola prvýkrát uvedená 14. januára 1952 na americkej televíznej stanici NBC. Na jej realizácii sa pričinil najmä vtedajší viceprezident televízie Sylvester Weaver, ktorý od 30. rokov 20. storočia pôsobil v rozhlase a svoje rozsiahle skúsenosti z tohto média uplatnil po príchode na pôdu televízie v roku 1949.
Európska konferenčná liga UEFA 2022/2023
Európska konferenčná liga UEFA 2022/2023 bol 2. ročník Európskej konferenčnej ligy UEFA, medzinárodnej futbalovej súťaže, ktorej sa zúčastňujú tímy z členských asociácií UEFA. Kvalifikácia sa konala od 5. júla do 25. augusta 2022 a hlavná časť prebiehala od 8. septembra 2022 do 7. júna 2023.
Finále sa odohralo 7. júna 2023 na štadióne Fortuna Arena v Prahe, hlavnom meste Česka. Z víťazstva sa tešili hráči West Ham United, ktorí zdolali Fiorentinu.
Víťazný tím Európskej konferenčnej ligy UEFA 2022/2023 sa automaticky kvalifikoval do skupinovej fázy Európskej ligy UEFA 2023/2024.
Priradenie asociačných tímov
Celkom 177 tímov z 54 z celkových 55 členských krajín UEFA sa zúčastnilo Európskej konferenčnej ligy UEFA 2022/2023. Jedinou výnimkou bolo Rusko, ktorého tímy UEFA vylúčila zo súťaží. Krajiny získali účastnícke miesta podľa koeficientov UEFA:
Rebríček UEFA
Účastnícke miesta pre Európsku konferenčnú ligu UEFA 2022/2023 boli rozdelené podľa koeficientu UEFA z roku 2021, do ktorého boli započítané výsledky klubov danej krajiny v európskych pohárových súťažiach od sezóny 2016/2017 do sezóny 2020/2021 vrátane.
=== Rozdelenie tímov ===
Vylúčenie tímov z Ruska zo súťaží UEFA a skutočnosť, že si víťaz Európskej konferenčnej ligy UEFA 2021/2022 AS Rím zaistil miesto v skupinovej fáze Európskej ligy UEFA 2022/2023 umiestnením sa na 6. mieste v domácej súťaži Sérii A, malo za následok nasledujúce úpravy:
Tímy
V nasledujúcej tabuľke sú zoradené tímy podľa štartovacej pozície, v ktorej vstúpili do Európskej konferenčnej ligy UEFA 2022/2023. V zátvorkách je spôsob kvalifikácie:
Popisky v zátvorkách ukazujú z akej pozície sa tím kvalifikoval:
Termíny
Termíny pre odohranie jednotlivých kôl a ich žrebovanie sú uvedené nižšie. Zápasy kvalifikačných kôl boli vyžrebované v sídle UEFA v Nyone, vo Švajčiarsku. Žreb skupinovej fázy sa uskutočnil v Istanbule, v Turecku.
1. predkolo
Zápasy 1. predkola boli vyžrebované 14. júna 2022. Prvé zápasy sa odohrali 5., 6. a 7. júla, druhé zápasy 12. a 14. júla 2022.
2. predkolo
Zápasy 2. predkola boli vyžrebované 15. júna 2022. Prvé zápasy sa odohrali 19., 20. a 21. júla, druhé zápasy 26., 27. a 28. júla 2022. V majstrovskej časti mali dva tímy voľný žreb do 3. predkola, pretože z predkôl Ligy majstrov boli do predkôl Európskej konferenčnej ligy presunuté o 2 tímy menej.
3. predkolo
Zápasy 3. predkola boli vyžrebované 18. júla 2022. Prvé zápasy sa odohrali 3. a 4. augusta, druhé zápasy 9., 10. a 11. augusta 2022.
Skupinová fáza
Skupinovú fázu Európskej konferenčnej ligy UEFA 2022/2023 hralo 32 tímov. Išlo o 5 víťazov zo 4. predkola majstrovskej časti, 17 víťazov zo 4. predkola nemajstrovskej časti a 10 tímov vyradených zo 4. predkola Európskej ligy. Žreb prebehol 26. augusta 2022.
32 tímov bolo rozdelených do 8 skupín po 4, pričom v jednej skupine nemohlo byť viac klubov z rovnakej krajiny. Pre účely žrebovania boli tímy rozdelené do 4 výkonnostných košov podľa koeficientu UEFA z roku 2022, do ktorého boli započítané výsledky klubov v európskych pohárových súťažiach od sezóny 2017/2018 do sezóny 2021/2022 vrátane.
V každej skupine sa stretli tímy každý s každým systémom doma – vonku. Víťazi skupín postúpili priamo do osemfinále a tímy na 2. miestach postúpili do play-off Európskej konferenčnej ligy UEFA 2022/2023.
Vyraďovacia fáza
Vyraďovacej fázy Európskej konferenčnej ligy UEFA 2022/2023 sa zúčastnilo 24 tímov: 16 tímov z 1. a 2. miest základných skupín Európskej konferenčnej ligy a 8 tímov z 3. miest základných skupín Európskej ligy. Play-off začalo predkolom, kde sa stretli nasadené a nenasadené tímy. Nasadenými tímami bolo 8 klubov z 2. miest skupín Európskej konferenčnej ligy, nenasadenými tímami 8 klubov z 3. miest skupín Európskej ligy. 8 víťazov skupín Európskej konferenčnej ligy postúpilo automaticky do osemfinále.
Predkolo play-off
Žreb predkola play-off sa konal 7. novembra 2022 vo švajčiarskom Nyone. Prvé zápasy sa hrali 16. februára a odvety 23. februára 2023.
Osemfinále
Žreb osemfinále sa uskutočnil 24. februára 2023 o 13:00 (CET). Osemfinále hralo 8 víťazov základných skupín a 8 víťazov z predkola play-off. Prvé zápasy sa odohrali 9. marca a odvety 16. marca 2023.
Štvrťfinále
Žreb štvrťfinále sa konal 17. marca. Prvé zápasy sa odohrali 13. apríla a odvety 20. apríla 2023.
Semifinále
Žreb semifinále sa konal 17. marca 2023, po žrebovaní štvrťfinále. Prvé zápasy sa odohrali 11. mája a odvety 18. mája 2023.
Finále
Finále sa odohralo 7. júna 2023 v pražskej Fortuna Aréne.
Canals (Tarn-et-Garonne)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Campsas
Campsas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Auxon-Dessus
Auxon-Dessus je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Piotr Nikolajevič Šironin
Piotr Nikolajevič Šironin (* 12. júl, 1909, Kirs, Ruská ríša - † 30. jún 1968, Kirs, Sovietsky zväz) bol sovietsky dôstojník, ktorý sa vyznamenal v obranných bojoch tretej bitky o Charkov. Jeho oddiel o sile 25 mužov pri ukrajinskej obci Taranovka zastavil nemecký postup a zničil 16 tankov a asi 100 nepriateľských vojakov. Za odvahu a vynikajúce velenie svojej jednotky bol vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu. Po demobilizácii sa vrátil k svojmu pôvodnému povolaniu učiteľa.
Život
Narodil 12. júla 1909 v Kirse v malom meste vo vtedajšej Viatskej gubernii v rodine robotníka. Vyštudoval pedagogický inštitút a stal sa učiteľom, neskôr riaditeľom školy. V marci 1942 vstúpil do Červenej armády a v Leningrade absolvoval vojenské pechotné učilište. V januári 1943 sa stal veliteľom čaty 78. gardového streleckého pluku 25. gardovej streleckej divízie 6. armády Juhozápadného frontu.
Počas tretej bitky o Charkov dostal za úlohu brániť s 24 mužmi svojej čaty železničný prejazd pri Taranovke. Nemci nasadili na tomto úseku proti hŕstke jeho mužov desiatky tankov a obrnených vozidiel s pechotou. „Široninovci“ odrazili päť nepriateľských útokov a zničili 16 tankov a zlikvidovali viac než 100 nemeckých pešiakov. Svoje pozície neopustili a prinútili Nemcov ich pozície obísť. Z 24 mužov čaty zostalo nažive len päť, medzi nimi i veliteľ poručík Šironin.
18. mája 1943 bola poručíkovi P. N. Široninovi a všetkým mužom jeho čaty udelená Zlatá hviezda Hrdinu ZSSR, z toho devätnástim z nich in memoriam. Na front sa už Šironin nevrátil. Po prepustení z nemocnice odišiel ako invalida do zálohy a vrátil sa k svojmu civilnému povolaniu učiteľa. Zomrel 30. júna 1968 v rodnom mestečku Kirs.
Ocenenie
Na železničnej stanici v Taranovke, ktorá dnes nesie meno Šironina stojí pamätník 24 hrdinov ako spomienka ich legendárnych činov.
Napäťový chránič
náhľad|Princíp činnosti napäťového chrániča Napäťový chránič je mechanický spínací prístroj určený na zapínanie, vedenie a vypínanie prúdu pri normálnych pracovných podmienkach a na rozpojenie kontaktov, ak napätie na chránenej časti prekročí stanovenú hodnotu pri špecifikovaných podmienkach.
Podmienkami použitia napäťového chrániča sú:
Zimné paralympijské hry 2022
'''XIII. zimné paralympijské hry''' boli hry, ktoré sa konali v čínskom Pekingu. Hry sa začali 4. a potrvali do 13. marca 2022.
O konaní hier sa rozhodlo v auguste 2015 na zasadaní Medzinárodného olympijského výboru v Kuala Lumpur. Peking v hlasovaní o štyri hlasy porazil kandidatúru kazašského mesta Almaty. Čínska metropola sa zároveň stala prvým miestom, ktoré hostilo zimnú aj letnú paralympiádu.
Kandidatúry
O kandidatúru sa k dátumu prihlášky, 14. novembru 2013, oficiálne zaregistrovalo šesť miest :
Slovensko-poľská kadidatúra
V januári 2013 vtedajší premiér Robert Fico oznámil, že vláda podporí spoločnú poľsko-slovenskú kandidatúru.
Logo
15. decembra 2017 organizačná komisia paralympijských a olympijských hier zverejnila logá. Logá navrhla čínska dizajnérka Lin Cunzhen. Paralympijské logo tranformuje znak 飞 pre "lietať" na obraz športovca na vozíku v chvate k cieľovej čiare.
Športy
V septembri 2016 Medzinárodný paralympijský výbor oznámil rozhodnutie, že na paralympiáde 2022 budú po prvýkrát súťažiť para-bobisti. Rozhodnutie však bolo len podmienečné. Do hier nebol zaradený skeleton. Pridanie bobov je výsledkom päťročnej práce Medzinárodnej bobovej a skeletonovej federácie. V para-boboch a v para-skeletone súťažia zmiešané družstvá. Súťaží sa aj v alpskom a severskom lyžovaní, biatlone, hokeji na sánkach a curlingu vozičkárov.
Športovci
Na paralympiáde nebudú kvôli ruskej invázii na Ukrajinu štartovať ruskí a bieloruskí športovci. Medzinárodný paralympijský výbor najprv s ich účasťou súhlasil, ale zúčastnili by sa ako neutrálni športovci. Proti účasti sa však postavilo viacero organziácií a štátov, vyhrážalo sa bojkotom hier a MPV svoje rozhodnutie prehodnotil. Rusko sa proti rozhodnutiu, ktoré ovplyvnilo 83 športovcov, odvolalo na arbitrážny súd CAS.
Slovenskí športovci
Slovensko na hrách reprezentuje 28 športovcov. RTVS vysiela sériu prenosov zo súťaží, kde účinkujú slovenskí športovci a tiež denné súhrny z diania na ZPH.
Slovenskí športovci súťažili:
Oceánska hádzanárska federácia
Dejiny a štruktúra
Oceánska hádzanárska federácia (OHF) vznikla v roku 9. júla 1993. Zakladalo ju 5 členov: Austrália, Cookove ostrovy, Nový Zéland, Samoa a Vanuatu. Už v nasledujúci rok organizovaa prvý turnaj kontinentálnych majstrovstiev, zatiaľ len v kategórii mužov. Ženský turnaj mal premiéru v roku 1997. V roku 2009 došlo k pozastaveniu činnosti a 21. apríla 2011 k reorganizácii zväzu a tiež k zmene názvu na OCHF. Federácia združuje 20 národných federácií, z ktorých sú 2 pridružení členovia a 1 regionálni člen. Najvyšším orgánom OCHF je kongres, ktorý pozostáva z 9 členov a schádza sa každé 2 roky.
Guadalperalský dolmen
Guadalperalský dolmen, dolmen z Guadalperalu, známy aj ako poklad z Guadalperalu a "španielsky Stonehenge", je megalitická pamiatka z obdobia 2000 až 3000 rokov pred n. l. v Peraleda de la Mata, mestečku v regióne Campo Arañuelo vo východnej časti Extremadury v Španielsku. Pamiatka sa nachádza v nádrži Valdecañas na rieke Tagus a je viditeľná len vtedy, keď to umožňuje nízka hladina vody.
Popis a história
Dolmen pozostáva zo 150 žulových kameňov, tzv. ortostatov, umiestnených vo vertikálnom usporiadaní a vytvárajúcich vajcovitú komoru s priemerom 5 metrov. Pred nimi sa nachádza prístupová chodba dlhá približne 21 metrov a široká 1,4 metra. Na konci chodby, pri vstupe do komory, sa nachádza asi dva metre vysoký menhir s reliéfom, ktorá by mohla predstavovať hada a niekoľko pohárov. Môže ísť o vyobrazenie rieky. Tieto postavy mohli slúžiť ako ochrana miesta. Komora pozostáva zo 140 kameňov a bola pokrytá násypom zeminy a štrku. Obklopuje ju ďalší kruhový prstenec, ktorý obsahoval horný násyp.
Pamiatka bola objavená v roku 1926 počas výskumnej a vykopávkovej akcie, ktorú viedol nemecký archeológ Hugo Obermaier v rokoch 1925 až 1927. Mohol to byť slnečný chrám a tiež sa používal ako pohrebná lokalita. Nájdené rímske pozostatky - minca, keramické fragmenty a mlecí kameň - naznačujú, že v tom čase bol bezpečne uchránený pred vyrabovaním. Na neďalekej skládke sa našlo jedenásť sekier, keramika, kremenné nože a medený punc. Našlo sa aj sídlisko datované do obdobia výstavby, v ktorom pravdepodobne sídlili stavitelia. Obermaier objavil domy, škvrny od dreveného uhlia a popola, keramiku, mlyny a kamene na brúsenie sekier.
V roku 1963 zaplavila pamiatku výstavba vodnej nádrže Valdecañas, a tak je viditeľná len pri nízkej hladine vody. Sucho v poslednom desaťročí odkrylo pamiatku v niekoľkých letných mesiacoch.
Zaplavenie spôsobilo nenapraviteľné škody na pamiatke eróziou kameňov a ich rytín. Tím Huga Obermaiera vyhotovil reprodukcie rytín, ktoré v roku 1960 publikovali nemeckí archeológovia Georg a Vera Leisnerovci. Združenie Raices de Peraleda žiada o jeho obnovu vzhľadom na zistené poškodenie.
Stavba bola prvýkrát po 50 rokoch úplne videná v júli 2019, keď satelitná fotografia NASA počas sucha odhalila jej 150 kameňov.
Castanet (Tarn-et-Garonne)
Castanet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Avanne-Aveney
Avanne-Aveney je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cesta I. triedy 8 (Česko)
Cesta I. triedy 8 je cesta I. triedy v Česku spájajúca Litoměřice s Teplicami a Nemeckom. Meria 47 kilometrov.
V minulosti bol súčasťou cesty I/8 aj úsek Praha-Litoměřice, no ten je z dôvodu existencie diaľnice D8 v súčasnosti kategorizovaný ako cesta II/608.
Ovčiarsky pes
Ovčiarsky pes bol pes, ktorý sa používal na ochranu stáda proti vlkom, medveďom ako aj proti zlodejom.
Sú to psy s výškou v kohútiku nad 65 cm. Rozdiel medzi ovčiarskym a pastierskym psom je v tom, že ovčiarsky pes sa využíval hlavne na prácu zo stádom, kým pastierske psy boli určené najmä na ochranu stáda. Aj pri starších fotkách alebo maľbách boli na salaši dva druhy psov, menší na zaháňanie a udržiavanie stáda pohromade a väčší na ochranu. Pastierske psy boli v minulosti veľmi cenené a dobrý strážca sa nedal kúpiť. Dal sa získať iba za mimoriadnu udalosť ako dar, za záchranu života, majetku alebo za veľmi cenené priateľstvo.
Patria sem:
Ďalej tiež všetky varianty švajčiarskych salašníckych psov:
Košická citadela
Košická citadela bola baroková citadela, ktorá sa nachádzala na území Košíc od roku 1671 po rok 1713. Citadela bola jednou z postupne vybudovaných častí Košického mestského opevnenia. Postavená bola južne od hradieb mesta a jej časť bola odhalená pri archeologickom výskume, ktorý predbiehal pri výstavbe nákupného centra Aupark na Námestí osloboditeľov. Pozostatky citadely je možné nájsť pred hlavným vstupom do Auparku, ako aj v jeho podzemnom parkovisku.
Vznik a zánik
V súvislosti s opakujúcimi protihabsburskými stavovskými povstaniami bolo rozhodnuté vybudovať predsunutú vojenskú pevnosť na južnom predbráni – päťramennú Košickú citadelu. Mala ochrániť mesto v prípade jeho prepadnutia nepriateľom a zároveň mimo neho sústrediť vojenskú posádku a delostrelectvo. Jej výstavba sa začala v lete 1671 po demolácii domov na južnom predmestí podľa plánu Jakuba von Holsta. Už v roku 1676, hoci bola nedostavaná, bola obranyschopná. Citadela bola samostatná pevnosť hviezdicového pôdorysu. Spolu s vonkajšími obrannými zariadeniami zaberala plochu približne 25 hektárov. Za Tököliho povstania (1682 – 1685) zbúrali jej kurtinu (stenu) obrátenú k mestu, čím sa stala nefunkčnou. Vodná priekopa, ktorá mala obklopovať citadelu, zostala nedokončená. V roku 1713 bola na príkaz cisára Karola III. citadela zbúraná.
Nález pozostatkov
Archeologický výskum sa oficiálne začal 8. februára 2008. Na mieste výstavby košického Auparku na Námestí osloboditeľov v roku 2010 archeologóvia odhalili nález samotného bastiónu citadely. Vzhľadom na výnimočný charakter stavby sa Pamiatkový úrad SR rozhodol zachovať jej podstatu a umiestnenie. Výskum, ktorý na mieste prebiehal, zachytil líca a časť boku bastiónu, ktorý bol kedysi nazvaný Leopold zrejme podľa cisára Leopolda. Jej zvyšné štyri bastióny mali názvy Claudia, Montecuccoli, Cintorínsky a Mlynský bastión. Severozápadné líce bastiónu má dĺžku zhruba 90 metrov. Výskumníci sa zhodli, že tento nález je jedinečný v celoštátnom kontexte.
Vo februári 2021 sa obchodné centrum a Východoslovenským múzeom dohodlo o priemiestení niektorých pozostatkov do areálu múzea.
Jednofázové kvasenie Live
Jednofázové kvasenie Live je tretí album slovenskej folkovej skupiny Jednofázové kvasenie a je to jediný „živý“ album v diskografii tejto kapely. Vyšiel v roku 2000 a tvorí ho záznam koncertu skupiny v bratislavskom Divadle a.ha.
Košická citadela
Opis citadely
Základný pôdorys citadely bol päťuholníkový a jeho každá strana mala 203 m. Z päťuholníka vyrastal z každého jedného rohu bastión s lícom 90,5 m a bokom vysadeným od vonkajšieho obvodu hradby 24,5 m. Hrúbka hlineno-murovaného valu obvodovej hradby bola 24,5 metra.
Jednofázové kvasenie Live
So základnou trojicou Dušan Valúch, Miloš Janoušek a Karol Svozil na koncerte hrali basgitarista Fedor Frešo a huslista Milan Tedla, ako hosť sa v jednej skladbe („Blues pomalého vlaku“) objavil trampský pesničkár a hráč na ústnu harmoniku Ivan Terry Zeman (skupina Harvestri).
Album Jednofázové kvasenie Live vyšiel v edičnej rade Divadla a.ha (okrem tejto nahrávky tu vyšli ešte záznamy koncertov Eda Klenu, Mariána Geišberga, Petra Janků a flamencových gitaristov Flaca Nerju a Morenita de Triana). Album Jednofázové kvasenie Live podobne ako aj ďalšie tituly tejto edície vyšiel len ako CD-RW.
Okrem tradičného repertoáru skupiny Jednofázové kvasenie záznam prináša aj viacero nahrávok („Človek nie je nikdy sám“, „Spievame si pesničku“, „Vatra“, „Fúka vietor severný“, „Čieže sú to pávy“), ktoré nikdy nevyšli na radových albumoch skupiny.
Cesta I. triedy 9 (Česko)
Cesta I. triedy 9 je cesta I. triedy v Česku spájajúca Prahu s Mělníkom, Českou Lípou a Nemeckom. Meria 104 kilometrov.
Vakcína
náhľad|[[Jonas Salk v roku 1955 s dvoma fľašami kultúry, ktorá sa používa na pestovanie vakcín proti detskej obrne.]] Vakcína alebo očkovacia látka je: Pri aktívnej vakcíne sa teda do tela vpichuje (najmä) antigén alebo niečo, čo zabezpečí vznik antigénu (pričom v reakcii na antigén v tele neskôr vzniknú okrem iného protilátky), kým pri pasívnej vakcíne sa vpichujú priamo protilátky.
Slovo vakcína pôvodne znamenalo iba očkovaciu látku proti kiahňam (porovnaj aj kapitolu Etymológia).
Podávanie vakcín sa nazýva vakcinácia alebo očkovanie.
Charakteristika a význam
Vpichované agens stimuluje imunitný systém tela, tak aby telo rozpoznalo agens ako hrozbu, zničilo ho a do budúcna rozpoznalo a zničilo všetky mikroorganizmy asociované s týmto agens. Vakcíny môžu byť profylaktické (na prevenciu alebo zmiernenie účinkov budúcej infekcie patogénom) alebo terapeutické (napr. vakcíny proti rakovine, ktoré sú vo vývoji).
Vakcinácia je najúčinnejšou metódou prevencie infekčných chorôb.
Etymológia
Pojmy vakcína a vakcinácia sú odvodené od termínu variolae vaccinae. Išlo o sérum z kráv infikovaných vírusom Vaccinia (kravské kiahne), ktoré navrhol Edward Jenner. V roku 1881, na jeho počesť, navrhol Louis Pasteur, aby sa tento názov používal aj na ostatné očkovacie látky.
FK Slavoj Trebišov
Aktuálna súpiska
''Aktuálne k dátumu: 13. júl 2019''
Známi hráči
Hráči v zozname nižšie odohrali minimálne jeden zápas za svoju krajinu.
Spálený vrch (vrch v pohorí Čierna hora)
Spálený vrch je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Košická Belá, približne severozápadne od Košíc.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pokryvy. Leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a v katastrálnom území obce Malá Lodina. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Veľká Lodina, severne leží Malá Lodina, západne Veľký Folkmar, južne Košická Belá a východne Kysak.
Opis
Spálený vrch leží v krátkej rázsoche hrebeňa, ktorý vedie z vrchu Sivec nad údolím Hornádu, juhovýchodným smerom na Vysoký vrch. Severne sa nachádza Suchý vrch a Bokšov, východne Holica , Prielohy  a Vysoký vrch , južne Pokryvy  a Skalka  a západne Suchý vrch , Folkmarská skala  a Sivec. Masív je súčasťou povodia rieky Hornád, kde vodu z východných svahov odvádza potok Ružínok, západné a severné odvodňuje jeho prítok Malý Ružínok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník a veľká časť masívu patrí do národnej prírodnej rezervácie Vozárska.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Bachureň, Čergov, Slanské vrchy, Volovské vrchy a Vysoké Tatry.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník, no modrá značka vedie traverzom od západu, cez sever až po juhovýchod. Na blízke rázcestie Gaľová vedie prístup:
Cesta I. triedy 12 (Česko)
Cesta I. triedy 12 je cesta I. triedy v Česku spájajúca Prahu s Kolínom, kde sa križuje s I/38. Meria 44 kilometrov.
Castelferrus
Castelferrus je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Avilley
Avilley je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cesta I. triedy 14 (Česko)
Cesta I. triedy 14 je cesta I. triedy v Česku spájajúca Liberec s Vrchlabím, Trutnovom, Náchodom a Třebovicami. Meria 196 kilometrov.
Avoudrey
Avoudrey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Castelmayran
Castelmayran je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pyrimidínový analóg
náhľad|300x300bod|Cytarabín patrí medzi pyrimidínové analógy, ktoré sa používajú na liečbu rakoviny. Pyrimidínové analógy sú antimetabolity, ktoré emulujú štruktúru metabolitov pyrimidínov. Sú to analógy nukleozidov, ktoré zabraňujú alebo spomaľujú syntézu DNA a/alebo RNA. Používajú sa ako antineoplastiká (zabraňujú potenciálnemu vzniku rakoviny alebo na liečbu rakoviny).
Použitie
Pyrimidínové antimetabolity sa používajú na liečbu rakoviny. Niektoré zasahujú do replikácie DNA, niektoré ovplyvňujú metyláciu DNA, čím ovplyvňujú expresiu génov.
Všetky pyrimidínové analógy môžu spôsobiť poškodenie pečene, vo väčšine prípadov je to poškodenie však len mierne.
Niektoré pyrimidínové analógy je možné použiť i proti baktériám, pre ktoré sú takisto toxické kvôli inhibícii syntézy DNA.
Cesta I. triedy 10 (Česko)
Cesta I. triedy 10 je cesta I. triedy v Česku spájajúca poľskú hranicu pri Harrachove s Turnovom. Meria 48 kilometrov a ďalej na ňu nadväzuje rýchlostná cesta R10, ktorá pokračuje do Prahy. Celou svojou dĺžkou je súčasťou európskej cesty E65.
V minulosti bol súčasťou cesty aj úsek Praha-Turnov, no po výstavbe rýchlostnej cesty R10 bol tento úsek degradovaný na cestu II/610.
Železničná stanica Bystričany
Železničná stanica Bystričany je železničná stanica v Bystričanoch v okrese Prievidza. Leží na trati 140 Nové Zámky – Prievidza. Nie je elektrifikovaná. Do roku 1948 sa volala Chalmová.
Doprava
Na stanici sa nachádzajú dve dopravné a jedna manipulačná koľaj.
Stanica má pokladňu ZSSK vydávajúcu vnútroštátne lístky.
Raketový motor na tuhé pohonné látky
vpravo|náhľad|Raketoplán Space Shuttle používa dva pomocné motory na tuhé palivo Raketový motor na tuhé pohonné látky (tiež raketa na tuhé palivá) je druh raketového motora, ktorého palivo aj okysličovadlo sa nachádza v tuhom stave (nejde iba o pevné skupenstvo). Ide o najdlhšie známy druh raketového pohonu. Prvé zmienky pochádzajú z 13. storočia z Číny a Arábie, kde bývali rakety poháňané strelným prachom používané na tvorbu ohňostrojov a ako zbraň. Tuhé palivá boli jediným druhom raketového pohonu až do začiatku 20. storočia, kedy boli podniknuté prvé pokusy s tekutým palivom. V dnešnej dobe je hlavnou oblasťou využitia rakiet na tuhé palivá vojenstvo, ohňostroje a kozmický priemysel. Pre vesmírne aplikácie sa využívajú hlavne ako urýchľovacie a pomocné motory, ale niekoľko typov rakiet využíva tuhé palivá aj ako hlavné palivo.
Základná koncepcia
thumb|vpravo|Rez raketou na tuhé pohonné látky Základnými súčasťami motora sú plášť, dýza, palivová náplň a zapaľovače. Plášť slúži ako spaľovacia komora, je vyplnený palivom. Jednoduché rakety majú celý priemer vyplnený palivom a „odhorievajú“ odspodu, moderné a výkonné rakety majú rôznu geometriu výplne s rôzne tvarovaným kanálikom, aby dosiahli požadovanú plochu horenia. Palivo tak horí po celej dĺžke. Palivová náplň je kompozíciou okysličovadla, paliva a rôznych ďalších prímesí, ktorá sa za bežných teplôt chová ako tuhé teleso. Po zapálení začne horiace palivo produkovať veľké množstvo plynov. Plyny vystupujú zo spaľovacej komory dýzou, ktorej tvar je prispôsobený pre udržanie tlaku v komore.
Jednoduchý motor nemožno vypnúť a reštartovať, ani sa nedá operatívne regulovať jeho ťah. Hneď ako je zapálený, má všetko potrebné na činnosť a horí, kým nedôjde palivo. Pokročilejšie konštrukcie dokážu regulovať ťah počas činnosti pomocou otvorov, ktoré vypúšťajú plyny mimo dýzy, alebo pomocou špeciálneho prispôsobenia geometrie paliva na dosiahnutie rôzneho ťahu v daných fázach letu. Niektoré moderné motory môžu byť zastavené a reštartované. Využíva sa buď systém pre uhasenie reakcie v spaľovacej komore, alebo sú motory zostavené z niekoľkých postupne zapaľovaných segmentov (napr. Space Shuttle Solid Rocket Booster).
Moderné motory môžu disponovať dodatočnými zariadeniami, ako napríklad systémom smerovania dýzy, navádzacím systémom, sebadeštrukčným systémom, padákom, menšími pomocnými motormi atď.
Geometria rozloženia paliva
Bežne sa používa niekoľko geometrických konfigurácií paliva:
Plášť
Plášť môže byť vyrobený z mnohých rôznych materiálov. Malé rakety poháňané strelným prachom majú plášť z kartónu, silnejšie motory používajú hliníkové zliatiny, silné motory ako Castor majú plášť z ocele a moderné motory používajú kompozitné materiály z uhlíkových vlákien a epoxidovej živice, napríklad motory GEM. Plášť musí byť dostatočne odolný, aby vydržal pomerne veľké tlaky (110 MPa) a vysoké teploty. Preto z konštrukčného hľadiska ide o tlakovú nádobu. Ako ochrana pred teplotou a korozívnymi účinky spalín sa často používa ablatívny nástrek na vnútorných stranách plášťa. Dôležitou časťou plášťa je tesnenie, zlyhanie tesniaceho o-krúžku bolo príčinou havárie raketoplánu Challenger.
Dýza
Dýza raketového motora na tuhé pohonné látky sa veľmi nelíši od dýzy motora na kvapalné palivá. Tvarom ide o lavalovu dýzu. Oproti motoru na kvapalné palivá ju nemožno chladiť regeneratívne a materiál dýzy tak musí vydržať vysoké teploty. Materiál býva na báze grafitu alebo sa používa uhlík-uhlíkový laminát. Niektoré motory majú systém vektorovania ťahu pomocou výkyvnej dýzy (Space Shuttle SRB) alebo sa používa systém LITV. LITV (liquid injection Thrust vectoring) je systém vstrekovania kvapalnej látky do prúdu spalín za ústím dýzy, kde dôjde k rozkladu a odpareniu kvapaliny, čo zvýši ťah a poskytne kontrolný moment.
Výkon a použitie
vpravo|náhľad|Motor GEM-60 rakety Delta IV Moderný motor s vysoko energetickým palivom dosahuje špecifický impulz (Isp) až 2 600 N.s/kg (265 sekúnd), v porovnaní s motormi na kyslík a RP-1 s Isp 3500 N.s/kg a kvapalným vodíkom s Isp 4 500 N.s/kg, nie sú tieto motory tak palivovo účinné, ale ich cena je oveľa nižšia ako cena motorov na kvapalné palivá. V kozme sa používajú hlavne ako pomocné štartovacie motory (napríklad Space Shuttle Solid Rocket Booster) kedy dokážu vyvinúť ťah v rádoch MN (mega newton). Často sa používajú pre finálne navedenie družice na obežnú dráhu.
Vďaka možnosti dlhodobého skladovania a možnosti okamžitého odpálenia, majú široké uplatnenie vo vojenských aplikáciách. Po konci studenej vojny boli bývalé medzikontinentálne rakety prestavané na kozmické nosiče. Rakety Minuteman a Peacekeeper slúžia ako základ ľahkých nosných rakiet Minotaur.
Castelsagrat
Castelsagrat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Tarn-et-Garonne, v regióne Midi-Pyrénées.
Cesta I. triedy 15 (Česko)
Cesta I. triedy 15 je cesta I. triedy v Česku spájajúca mesto Most s Litoměřicami a obcou Zahrádky, kde sa križuje s I/9. Meria 83 kilometrov.
Castelsagrat
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Purínový analóg
náhľad|300x300bod|Kladribín je purínový analóg, ktorý sa používa na liečbu niektorých druhov rakoviny. Purínové analógy sú antimetabolity, ktoré emulujú štruktúru metabolitov purínov.
Použitie
Purínové antimetabolity sa bežne používajú na liečbu rakoviny, pretože ovplyvňujú replikáciu DNA. Sú to antineoplastiká. Analógy purínov majú výbornú aktivitu voči leukémiám a lymfómom.
Badevel
Badevel je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Doubs, v regióne Franche-Comté.
Purínový analóg
Použitie
Mnohé lieky môžu byť hepatotoxické, pri bežne používaných dávkach je však toto riziko malé.
Badevel
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sucho v Európe (1540)
Sucho v Európe v roku 1540 bolo klimatickou udalosťou v Európe. Suchá a horúčavy v tomto roku nasledovali po sérii extrémne suchých rokov počas predošlej dekády. Paradoxne, toto sucho nastalo počas malej ľadovej doby.
Christian Pfister z Univerzity v Berne uvádza, že sucho v roku 1540 v severnom Taliansku spôsobilo sled až 200 dní bez zrážok. Kroniky hovoria, že v decembri bolo ako v júli. Štúdium dendrologických dát ukázalo, že v niektorých regiónoch zrážky klesli na 20% a rieky ako Rýn, Labe či Seinu mohli ľudia prebrodiť po svojich. V Temži bolo tak málo vody, že do nej začala pritekať morská voda a tá obrátila tok rieky. Ustupujúce vody odhalili stratené poklady predchádzajúcich generácií. Kronikári žasli, keď na brehu zmenšujúceho sa Bodamského jazera narazila žena menom Anna Schmidová na 900 strieborných mincí z čias cisára Augusta.
Obyvateľstvo dotknutých území bolo postihnuté aj chorobami, nastala epidémia úplavice. Infekčným chodobám podľa odhadov podľahlo pol milióna ľudí (Fredrik Charpentier Ljungqvist, Univerzita v Štokholme).
Ďalším problémom boli požiare. V mestách sa strach rozvinul do takej miery, že cudzinci boli často podozrievaní z podpaľačstva či dokonca čarodejníctva. Martin Luther bral toto sucho ako "znamenie konca čias".
Európske sucho v roku 1540 však nezanechalo dlhodobé následky. Poľnohospodárstvo postihnutej časti Európy sa v nasledujúcich rokoch zotavilo.
Cesta I. triedy 16 (Česko)
Cesta I. triedy 16 je cesta I. triedy v Česku, ktorá spája štátu hranicu s Poľskom pri obci Královec s mestami Trutnov, Jičín, Mělník a končí v obci Řevničov, kde sa napája na I/6. Meria 182 kilometrov.
Avram Pinchusovyč Abčuk
Avram Pinchusovyč Abčuk alebo Avracham Pinchusovyč Abčuk (🇷🇺, 🇺🇦, ; * 1897, Luck, Ruská ríša, dnes Ukrajina† 10. október 1937, Kyjev, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz, dnes Ukrajina ) bol sovietsky spisovateľ a literárny kritik židovského pôvodu, ktorý pôsobil na Ukrajine a literárne tvoril v jazyku jidiš.
Život
Od roku 1921 pôsobil v Kyjeve, kde najskôr pracoval ako učiteľ. V rokoch 19281932 bol redaktorom časopisu Prolit (rus. Пролит) a následne do roku 1935 redaktorom jeho nástupcu, časopisu Farmest (rus. Фармест). V 30. rokoch 20. storočia pôsobil v Židovskom výskumnom ústave Akadémie vied Ukrajinskej sovietskej socialistickej republiky v Kyjeve. V rokoch 19341935 zastával funkciu vedúceho židovskej sekcie Zväzu spisovateľov Ukrajiny. Stal sa obeťou stalinských represií – v roku 1935 bol obvinený z trockizmu, zbavený funkcie redaktora, zatknutý a napokon v roku 1937 popravený zastrelením. Rehabilitovaný bol v roku 1956.
Tvorba
Je autorom noviel, literárnokritických prác a monografií. Od roku 1926 publikoval poviedky v časopise Di pojte velt (rus. Ди ройте велт). Z jeho beletristickej tvorby je najvýznamnejší dvojdielny román Heršl Šammaj (1929, 1934) o procese premeny obyvateľov židovských mestečiek na priemyselných robotníkov. Jeho práca Etjudn un materialn cu der gešichte fun der idišer literatur-bavegung in FSSR („Náčrty a materiály z dejín židovského literárneho hnutia v ZSSR“, 1934) poskytuje pohľad na dejinný vývoj židovskej literatúry po októbrovej revolúcii.
Chrám svätého Vladimíra (Kyjev)
thumb|Chrám sv. Vladimíra v Kyjeve thumb|Interiér Chrámu sv. Vladimíra Chrám svätého Vladimíra (ukr. Патріарший кафедральний собор св. Володимира, rus. Кафедральный собор Святого Владимира, Владимирский собор) je právoslávnym chrámom Ukrajinskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Kyjev) v ukrajinskom hlavnom meste Kyjev. Nachádza sa na Bulvári Tarasa Ševčenka.
História
Chrám bol postavený v rokoch 1862 až 1882 v modernom rusko-byzantskom architektonickom štýle, ktorý bol typický pre sakrálnu architektúru Ruského impéria. Staval sa podľa plánov architektov I. Schtroma, P. Sparra, R. Bemharta a K. Majevského. Má sedem kopúl a najvyššia z nich meria 49 metrov. Slávnostne bol posvätený v roku 1896 v prítomnosti imperátora Mikuláša II. (|Nikolaja II.) a jeho manželky. V období komunizmu bol zatvorený a pravoslávnej cirkvi sa vrátil v roku 1944.
Verdicenan Kadınefendi
Verdicenan Kadınefendi (18. októbra 1825 – 9. decembra 1889) bola manželka osmanského sultána Abdulmecida I.
Mladosť
Verdicenan sa narodila v októbri 1825 v Sukhumi v Abcházsku. Rodným menom bola Sáliha Achba a pochádzala z Abcházskej princovskej rodiny. Jej otec bol princ Kaytuk Giorgi Bey Achba a jej matka bola princezná Yelizaveta Hanim. Sáliha bola poslaná na výchovu do Istanbulu už ako malé dieťa. Jej otec ju tu spolu so sestrami odovzdal na výchovu Bezmiâlem Sultan, matke sultána Abdulmecida I. Tu dostala podľa tradícií osmanského dvora meno Verdicenan.
Manželstvo zo sultánom
Verdicenan bola vydatá za Abdulmecida I. z politických dôvodov v decembri 1840 v starom paláci Çırağan. Po sobáši získala titul Altıncı Kadın. Celá jej rodina, vrátane bratov a bratrancov, bola povýšená na urodzenú rodinu. Jej synovec Rasim Bey získal miesto doktora v paláci a synovec Osman Paša získal prácu doktora v paláci sultána Abdulaziza.
Neskoršie roky a smrť
Po smrti sultána Abdulmecida v roku 1861 sa odsťahovala do paláca Feriye. V roku 1862 potom zomrela jej dcéra Munir vo veku sedemnástich rokov. Po smrti Gülüstü Hanim, ďalší zo sultánových manželiek, sa starala o jej dcéru Medihu Sultan. V roku 1879 ju vydala za Samipashazadeho Necip Beye. Verdicenan zomrela v novembri 1889 v paláci Feriye a bola pochovaná v mauzóleu pre sultánove manželky v mešite Yeni v Istanbule.
Tamara (kráľovná)
Tamara (zriedkavejšie: Tamara Gruzínska, , * okolo 1156 † 1207 /1210 /1212 /1213 ) bola prvá gruzínska kráľovná, vládla v rokoch 1178/11841213.
Obdobie Tamarinej vlády bolo zlatým vekom Gruzínskeho kráľovstva, darilo sa umeniu a vzdelanosti, územie Gruzínska sa rozprestieralo na nielen na území dnešného Gruzínska, ale i Arménska, Azerbajdžanu a severného Kaukazu. Do sféry gruzínskeho vplyvu patrilo aj Trapezuntské cisárstvo s územím v dnešnom Turecku a na Kryme. Darilo sa obchodu, remeslám a mestskému životu. Hlavné mesto Tbilisi sa stalo významným medzinárodným obchodným centrom a dosiahlo počet obyvateľov vyše 100 000. Na druhú stranu je Tamarina vláda spojená s obmedzením kráľovskej moci v prospech šľachtických stavov. Kráľovná Tamara je populárnou postavou v gruzínskej kultúre a v umení. Gruzínskou a Antiochijskou pravoslávnou cirkvou je uctievaná ako svätá, jej sviatok sa slávi 1. mája.
Raný život a nástup na trón
Tamara sa narodila niekedy začiatkom druhej polovice 12. storočia, ako najstaršia dcéra gruzínskeho kráľa Juraja III. a kráľovnej Guranduchty. Po tom, čo bolo zrejmé, že kráľ už nesplodí syna, začal Tamaru presadzovať ako svoju nástupníčku. Pre posilnenie jej postavenia bola Tamara v roku 1178 korunovaná za Jurajovu spoluvládkyňu. V roku 1184 Juraj III. zomrel a Tamara sa stala jedinou vládkyňou Gruzínska. Miestni šľachtici však neboli ochotní prijať vládu ženskej vládkyne, pretože išlo v gruzínskych krajinách o bezprecedentný stav. Tamarina prvá korunovácia sa navyše uskutočnila primárne z vôle kráľa a nebola posvätená privilegovanými stavmi. Aby si Tamara udržala korunu a zaistila v krajine mier, súhlasila s druhou korunováciou a jej kráľovská moc bola výrazne obmedzená. Prevaha šľachty sa ukázala už v korunovačnom akte, ktorý sa uskutočnil v meste Kutaisi. Korunu kráľovná prijala od miestneho biskupa Antona, žezlo a meč od miestnych šľachticov Kachabera a Vardana.
Šľachta kráľovnú prinútila odvolať z vysokých úradov neurodzených hodnostárov, obzvlášť Kubasara, ktorý predtým podporil kráľa Juraja III. proti povstaniu šľachty, a čo viac mal byť ustanovený legislatívny a súdny orgán podobný parlamentu zvaný karavi. Kráľovná s vytvorením takéhoto útvaru nesúhlasila a nechala uväzniť jeho hlavného protagonistu Kutlu Arslana. Nakoniec ale pre hrozbu občianskej vojny požiadavkám šľachty ustúpila a odbojní šľachtici boli ospravedlnení. Stredoveká obdoba parlamentu nakoniec nevznikla, no kráľovská moc bola obmedzená v prospech kráľovskej rady (darbazi). náhľad|[[Gruzínske kráľovstvo a závislé územia za vlády kráľovnej Tamary.|vľavo]]Šľachtici a klér taktiež Tamare vybrali prvého manžela, ktorým sa v roku 1185 stal vladimírsko-suzdaľský princ Jurij Bogoľubskij. Jurij bol skúseným vojakom, avšak osobnostne bol úplne inou osobou ako zbožná Tamara. V dohodnutom manželovi sa kráľovná pre jeho osobnosť sklamala a manželstvo nebolo konzumované. Využitá nebola ani nádejná rusko-gruzínska aliancia. Nakoniec v roku 1188 Tamara požiadala biskupov a kráľovskú radu o anulovanie sobáša. Jurij bol s odškodnením vyhnaný do Konštantínopola. V tom istom roku (1188) sa Tamarinej politike rozviazali ruky po tom, čo zomrel jej mocenský súper, prvý minister a katolikos Mikel IV. Mirianisdze. Tamara sa Mikela pokúsila na cirkevnej synode odvolať už v roku 1185, avšak gruzínsky klér sa proti nemu neodvážil postaviť, a kráľovná tak do cirkevných štruktúr mohla dostať sebe verných ľudí až po jeho smrti. Mikelova smrť uvoľnila kráľovnej ruky aj vo svojej osobnej politike, čo sa prejavilo už o rok v roku 1189, keď si kráľovná vybrala svojho druhého manžela, osetského Bagrationovca Dávida Soslana.
Vláda
Po tom, čo sa v roku 1204 v dôsledku IV. križiackej výpravy dočasne rozpadla Byzantská ríša, vznikol vďaka Tamare v susedstve Gruzínska nový štátny útvar, Trapezuntské cisárstvo. Krátko po križiackej výprave Gruzínci obsadili pás čiernomorského pobrežia až po Sinope a Paflagóniu, a vládu nad územím zverili do rúk Tamarinho príbuzného Alexia Komnéna. Vo významnejších mestách boli rozmiestnené gruzínske posádky, Tamara však neanektovala žiadnu časť byzantského územia a oficiálne konala pod zámienkou prinavrátenia krajiny vyhnaným vládcom. Na východných hraniciach sa gruzínska moc v roku 1208 dočasne rozšírila do Ardabílu a Tabrízu a v roku 1210 postúpila až do perzského Kazvínu a Choju. Presný rok Tamarinej smrti býva sporný, väčšinou sa historici prikláňajú k roku 1213, niektorí ale už do roku 1210 či 1207, čo je však nepravdepodobné. Od roku 1207 (smrť Dávida Soslana) vládla Tamara spolu so svojim synom Jurom IV. Lašom, ktorý sa po jej smrti ujal vlády sám.
Horný háj
Horný háj je územie európskeho významu v správe štátnej ochrany prírody Správa CHKO Dunajské luhy.
Predmetom ochrany sú biotopy:
Predmetom ochrany sú tieto druhy:
Fauna
Z plazov tu žije jašterica krátkohlavá a slepúch lámavý.
Bolo pozorovaných vyše 70 druhov vtákov.
Cicavce sú zastúpené viacerými druhmi netopierov, okrem cieľového druhu, ktorým je uchaňa čierna, bol zistený raniak hrdzavý, večernica hvízdavá, večernica Leachova, netopier riasnatý a netopier vodný a z čeľade lasicovitých kuna skalná, kuna lesná, hranostaj čiernochvostý a jazvec lesný. .
Handan Sultán
Handan Sultán (1574, Grécko – 26. novembra 1605, Istanbul, Osmanská ríša) bola manželka osmanského sultána Mehmeda III. a matka sultána Ahmeda I. V rokoch 1603 – 05 bola jeho Valide Sultán.
Život
Jej náboženské vyznanie nie je známe. Buď patrila k niektorým z cirkví Gréckej pravoslávnej cirkvi alebo bola Moslimského vyznania. Niektoré historické záznamy uvádzajú, že bola konkubína z Grécka a volala sa Helena. Iné zdroje však uvádzajú, že bola Čerkaska a volala sa Caucasus. Bola vydatá za sultána Mehmeda III. v roku 1589 vďaka Servazad Hatun, ktorá bola neterou Máhidevrán Sultán.
Niektoré zdroje uvádzajú, že to bola Safiye Sultán, ktorá predstavila Handan svojmu synovi Mehmed III., aby tak vytvorila konkurencii konkubíne Halime Sultán, jeho prvé manželke a matke sultána Mustafu I. Rovnaké zdroje tiež uvádzajú, že v skutočnosti bola Handan matkou aj Mustafu I., ale nikdy toto tvrdenie nebolo potvrdené.
Počas prvých dvoch rokov vlády svojho syna sultána Ahmeda, bola Valide sultan.
Zomrela v roku 1605, keď jej bolo iba 30 rokov, nejspíš bola otrávená. Bol jej usporiadaný obrovský pohreb.
Vojna whisky
náhľad|Ostrov Hans, august 2003. Na fotografii Per Starklint. Vojna whisky alebo vojna o whisky (angl. Whisky War, dánsky også kaldt whiskykrige alebo aj den dansk-canadiske grænsekonflikt) bola pseudokonfrontáciou a hraničným sporom medzi Dánskom a Kanadou o ostrov Hans v Kennedyho kanáli pri severozápadnom pobreží Grónska. V rokoch 1978 až 2022 bol ostrov Hans bodom sporu medzi oboma krajinami.