cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Integrated Truss Structure
P5, S5
thumb|200px|Robotické rameno [[Remote Manipulator System|Canadarm-1 raketoplánu Discovery podáva segment P5 staničnej ruke Canadarm-2 počas misie STS-116 v decembri 2006.]] thumb|200px|Raketoplán [[Endeavour (raketoplán)|Endeavour sa približuje k Medzinárodnej vesmírnej stanici počas misie STS-118 so segmentom S5 pripraveným na nainštalovanie.]] Prepojovacie nosníky P5 a S5 budú podporovať nosníky P6 resp. S6. Dĺžka nosníkov P3/P4 a S3/S4 bola obmedzená nákladovým priestorom raketoplánu, takže tieto krátke časti boli potrebné na predĺženie nosníka. P5 bol inštalovaný 12. decembra 2006 počas prvého výstupu do otvoreného vesmíru misie STS-116. S5 bol na obežnú dráhu vynesený misiou STS-118 a inštalovaný 11. augusta 2007.
P6, S6
Nosník P6 bol druhý segment, ktorý bol nainštalovaný, pretože sú na ňom veľké solárne panely (SAW), ktoré generujú podstatnú časť elektrickej energie pre stanicu. Bol rozvinutý skôr ako SAW na nosníku P4. Pôvodne bol pripojený k nosníku Z1 a svoje panely rozvinul počas misie STS-97, ale neskôr boli panely na dvakrát zrolované naspäť, aby sa uvoľnilo miesto pre solárne panely na nosníkoch P4 a S4, a to počas misií STS-116 a STS-117. Počas letu STS-120 bol P6 odpojený od Z1, presunutý na nosník P5, znovu spojazdnené fotovoltaické radiátory a rozvinuté solárne panely. Jeden z panelov (2B) bol rozvinutý úspešne, kým druhý (4B) sa počas rozvinutia roztrhol a operácia musela byť prerušená, keď bol rozvinutý na asi 80 %. Po oprave bol rozvinutý na plnú dĺžku. Misia STS-119 pripojí nosník S6 na nosník S5 a rozvinie štvrtý a posledný pár solárny panelov a radiátorov.
Podsystémy nosníkov
thumb|none|300px|[[Medzinárodná vesmírna stanica 5. novembra 2007 po premiestnení nosníka P6 (úplne vpravo) počas misie STS-120]] thumb|none|300px|Počítačový model stanice po dokončení (z júna 2006)
Solárne panely
Hlavným zdrojom energie pre Medzinárodnú vesmírnu stanicu sú tri zo štyroch veľkých amerických fotovoltaických panelov, ktoré sa v súčasnosti na stanici nachádzajú, niekedy označované ako Solar Array Wings (SAW). Prvý pár je pripojený k nosníkovému segmentu P6, ktorý bol pripojený k nosníku Z1 v roku 2000 počas misie STS-97. V novembri 2007 počas misie STS-120 bol presunutý na konečnú pozíciu na nosníku P5. Druhý pár bol vynesený a inštalovaný v septembri 2006 počas misie STS-115, ale neposkytoval energiu až kým posádka misie STS-116 v decembri 2006 neprekáblovala elektrické vedenie na stanici. Tretí pár bol inštalkovaný misiou STS-117 v júni 2007. Vynesenie a inštalovanie posledného páru je plánované pre misiu STS-119. Viac solárnych panelov malo byť inštalovaných na ruskej Science Power Platform, ale tie boli zrušené.
Každý solárny panel je 34 m dlhý a 12 m široký a je schopný generovať skoro 32,8 kW DC energie. Je rozdelený na dve fotovoltaické plochy s inštalačným stožiarom uprostred. Každá plocha obsahuje 16 400 kremíkových fotovoltaických článkov, zoskupených do 82 aktívnych panelov, každý s 200 článkami. Každý článok má plochu 8 cm², na ktorej je 4 100 diód.
thumb|left|125px|Detailný pohľad na solárny panel zložený ako akordeón. Každý panel bol pri vynesení zložený ako akordeón. Na obežnej dráhe sa panely pomocou stožiara uprostred rozvinuli do plnej dĺžky. Na otáčenie panelov za Slnkom sa používa zariadenia známe ako Beta Gimbal Assembly (BGA).
Solar Alpha Rotary Joint
Solar Alpha Rotary Joint (SARJ) je hlavné rotačné zariadenia, ktoré umožňuje solárnym panelom sledovať Slnko; v normálnej prevádzke sa zariadenie počas jedného obehu otočí o 360° (pozri aj Night Glider mode). Jeden SARJ je umiestnený medzi nosníkmi P3 a P4 a druhý medzi nosníkmi S3 a S4. Ak sú v prevádzke, tak sa pomaly otáčajú, čím umožňujú solárnym panelom byť stále natočené na Slnko. Každý SARJ má priemer približne 3 m, hmotnosť 1130 kg a môže sa neprerušovane otáčať pomocou ložiska a servoriadenia. Cez Utility Transfer Assembly (UTA), ktorý sa nachádza vo vnútri SARJ prúdi všetká vygenerovaná elektrická energia z panelov. Uchopenie SARJ umožňuje neprerušovaný prenos dát a energie. SARJ bol navrhnutý, skonštruovaný a testovaný firmou Lockheed Martin a jej dodávateľmi.
Elektrické vedenie a uskladnenie
Jednotka Sequential Shunt Unit (SSU) slúži na reguláciu zozbieranej energie zo solárnych panelov počas insolácie - času, keď na slnečné panely dopadá slnečné svetlo. Séria 82 vodiacich káblov vedie od solárnych panelov priamo do SSU. Riadenie výstupov každého kábla reguluje množstvo prenesenej energie. Nastavenie výstupného napätia je riadené počítačom umiestneným na IEA a v normálnych podmienkach je nastavené na 140 voltov. SSU má prepäťovú ochranu urdžujúcu výstupné napätie pod 200 V DC, čo je maximum pre všetky operačné podmienky. Táto energia sa prenáša cez BMRRM do DCSU umiestnenej v IEA. Rozmery SSU sú 81,3 × 50,8 × 30,5 cm a hmotnosť 84 kg.
Systém na uskladnenie elektrickej energie pozostáva z dobíjaco-vybíjacej jdenotky (BCDU) a dvoch batériových agregátov.
Každý batériový agregát pozostáva z 38 ľahkých Ni-H článkov a pridruženého mechanického a elektrického zariadenia. Má kapacitu 81 A·h a 4 kW·h. Táto energia je vedená do zariadení stannice cez BCDU resp. DCSU. Batérie majú plánovanú životnosť 6,5 roka a vydržia 38 000 cyklov nabitie/vybitie s 35% stratou výkonu. Každá batéria má rozmery 101 × 91,4 × 45,7 cm a hmotnosť 170 kg.
Samuel Wallis
Samuel Wallis (* 23. apríl 1728, Camelford, Spojené kráľovstvo – † 21. január 1795, Londýn) bol britský moreplavec, ktorý v rokoch 1766 – 1768 oboplával svet.
Životopis
Narodil sa v Camelforde v Cornwalle. Roku 1766 bol poverený velením lode HMS Dolphin s cieľom oboplávať svet. Dolphin bol sprevádzaný loďou Swallow pod velením Philipa Cartereta. Krátko po preplávaní Magalhaesovho prielivu sa obe lode oddelili; Wallis pokračoval k Tahiti, ktoré v júni 1767 pomenoval na počesť britského kráľa Ostrovom kráľa Georga III.. Potom pokračoval do Batavie, kde mnoho členov jeho posádky zomrelo na dyzentériu. Cestou cez Mys dobrej nádeje sa vrátil v máji 1768 do Anglicka. Wallis preto mohol poskytnúť cenné informácie Jamesovi Cookovi, ktorý bol krátko po Wallisovi vyslaný do Tichomoria a ktorý mal vo svojej posádke aj niekoľko mužov z Dolphina.
Roku 1780 bol menovaný komisárom britskej Admirality.
Polynézske súostrovie Wallis a Futuna, ktoré je teraz súčasťou francúzskeho zámorského územia, je pomenované na jeho počesť.
Baptistérium
thumb|Osemstenné lateránske baptistérium v [[Ríme zo 4. storočia.]] Baptistérium je budova (kaplnka) alebo jej časť určená na vysluhovanie sviatosti krstu v kresťanských cirkvách. Slovo môže tiež označovať krstiteľnicu vôbec. Pôvodne sa krst neudeľoval v chráme, keďže nepokrstení nemali úplný prístup do chrámu. Krstilo sa buď v baptistériách alebo v prirodzenej vode (riekach, prípadne v jazerách alebo v mori).
Známe baptistériá
Najstaršie zachované baptistériá pochádzajú zo 4. storočia. Najstaršie je lateránske baptistérium v Ríme. Baptistérium San Giovanni vo Florencii vzniklo podľa tohto vzoru v „protorenesančnom“ štýle.
Corgoň liga 2006/2007
Corgoň liga v sezóne 2006/2007 bol v poradí 14. ročník slovenskej najvyššej futbalovej súťaže. Pravidelne ju usporadúva Slovenský futbalový zväz.
Účastníci
center|600px
Déidameia
Déidameia môže byť:
Robert Michels
Robert Michels (* 9. január 1876, Kolín nad Rýnom – † 2. máj 1936, Rím) bol nemecký sociológ, bližšie špecifikoval myšlienky Gaetana Moscu a aplikoval ich na vývoj sociálnodemokratickej strany Nemecka. Na tomto základe sformuloval "železný zákon oligarchie". Pozoruhodná je aj jeho politická dráha, ktorá ho viedla od sociálnej demokracie cez syndikalizmus k fašizmu.
Železný zákon oligarchie
Tento zákon vyjadruje predstavu, že vo všetkých organizáciách pôsobia mechanizmy a tendencie, ktoré nutne vedú k vzniku oligarchie (vláde niekoľkých najmocnejších osôb) ako mocenskej štruktúry. Michels sa snažil tento zákon demonštrovať na príklade politických strán a odborových zväzov. Vedenie veľkých komplexných organizácii sa vždy skôr či neskôr zvrtne k oligarchii, keď sa začne viac zaujímať o uchovanie si nadobudnutej moci ako o pôvodné ciele skupiny/organizácie. Každá organizácia sa delí na vedúcu menšinu a vedenú väčšinu, pričom o všetkých dôležitých otázkach rozhoduje menšina.
Príčiny
Demokraciu znemožňujú tri tendencie spočívajúce v podstate organizácií, ľudskej prirodzenosti a politického boja.
Michels zdôrazňuje, že každá veľká organizácia musí vytvoriť byrokraciu, aby si udržala efektivitu - denno denne musí robiť  veľa rozhodnutí, ktoré nemôže robiť množstvo neorganizovaných členov. Musí vzniknúť centralizácia a moc tak končí v rukách niekoľkých osôb. Táto skupina - oligarchia - bude používať všetky prostriedky potrebné k udržaniu a ďalšiemu zvýšeniu svojej moci.
Tento proces je ďalej posilnený delegovaním úloh. Delegovanie súvisí nedostatkom možností pre veľký počet osôb stretávať sa a tiež javmi davovej psychológie, keď ľudia majú potrebu byť vedení. Delegovanie vedie k špecializácii - rozvoju vedomostí, zručností a zdrojov vo vedení. Toto ešte viac vzďaľuje vedenie od radových členov.
Byrokracia teda zo svojej podstaty vedie k centralizácii moci u jej vodcov. Vedenie tiež rozhoduje o sankciách a odmenách. Má sklon odmeňovať tých, ktorí majú rovnaké názory, čo nevyhnutne vedie ku samo-udržujúcej sa oligarchii. Vedenie ovláda tok informácií, cenzurujúc to, čo nechce aby vedeli radoví členovia. Členovia sú učení poslúchať autority a prejavujú malú iniciatívu. Byrokratické odosobnenie a odobratie moci jednotlivca nad ním samým, spôsobuje, že ľudia poslúchajú moc až príliš, skôr rituálne než vedome, ľudia rezignujú na svoje postavenie, lebo vedia, že aj tak nič nezmôžu.
Príklady a výnimky
Príklad, ktorý Michels použil v knihe Political Parties (1911), bola Sociálno-demokratická strana Nemecka.
Veľkosť a zložitosť organizácie je tiež dôležitá pre Železný zákon. Počas 1970. a na začiatku 1980. rokov, nemeckí Zelení vyvinuli vedomú snahu predísť dôsledkom Železného zákona. Ktokoľvek mohol byť alebo mohol odstrániť straníckeho činiteľa. Nemali žiadne stále úrady a úradníkov. Aj najmenšie rutinné rozhodnutia mohli byť predložené na diskusiu a voľby. Kým bola strana malá, tieto protioligarchické opatrenia mali určitý úspech. Avšak keď sa organizácia zväčšila a strana bola úspešnejšia, potreba účinne súperiť vo voľbách, financovať a organizovať demonštrácie, a spolupracovať po zvolení s inými stranami, viedla Zelených ku konvenčnejšej štruktúre a praxi.
Prevencia voči vzniku oligarchie
Aby organizácie predišli tendenciám smerujúcim k oligarchii, autoritárstvu a byrokracii, musia zabezpečiť pár krokov:
Piacenza Calcio
Piacenza Football Club alebo len Piacenza je futbalový klub z talianskeho mesta Piacenza. V sezóne 2012/13 mal hrávať štvrtú najvyššiu taliansku futbalovú súťaž Lega Pro Seconda Divisione. Pre bankrot zatiaľ nie je isté, kde bude klub hrať, ani aká bude vôbec jeho budúcnosť.
História
Klub vznikol v roku 1919, no futbal sa hral organizovane v meste už od konca 19-teho storočia. Hneď v prvej sezóne v rámci oficiálnych talianskych futbalových súťaží sa Piacenze podarilo postúpiť do najvyššej súťaže. V najvyššej lige však klub dlho nevydržala a už v roku 1922 hrala druhú ligu. Po reorganizácii talianskych ligových súťaží bola Piacenza zaradená do tretej ligy. Po vojne sa podarilo Piacenze na dve sezóny postúpiť do Série B, no stabilné miesto klubu bolo skôr v tretej lige, ktorú hrala Piacenza až do roku 1992 (okrem niekoľkých sezón v iných ligách). Od roku 1992 sa situácia zlepšila, Piacenza postúpila do Série B, následne do Série A. Najvyššiu súťaž, okrem dvoch rokov, hrala Piacenza až do sezóny 2002/03. Od roku 2003 hral klub v Sérii B. V roku 2011 nasledoval zostup do tretej ligy. Nasledovali finančné problémy, ktoré vyvrcholili zostupom do štvrtej ligy a následným bankrotom klubu v roku 2012.
Športové úspechy
Serie B - 1
Serie C / Serie C1 - 5
Externé odkazy
Oficiálna webová stránka
Human
Human môže byť:
V hudbe:
Piła
Piła je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat pilski v rovnomennej gmine.
Žije tu 74 663 obyvateľov (30. 6. 2007).
Paremiológia
Paremiológia je odvetvie folkloristiky, ktoré skúma pôvod, vývin a spôsob existencie parémií (napr. príslovia, porekadlá, pranostiky a hádanky.
Tanierovka ušatá
thumb|Tanierovka ušatá, [[Vieques, Portoriko]]
Tanierovka ušatá alebo medúza ušatá (Aurelia aurita) je najbežnejší druh medúzovca z rodu Aurelia. Ostatné druhy z rodu Aurelia popri Aurelii aurite sú: Aurelia labiata a Aurelia limbata.
Vyskytujú sa v Atlantickom, Severnom ľadovom a Tichom oceáne a sú bežné vo vodách Kalifornie, Japonska, a Východného pobrežia Spojených Štátov tak ako v Európe. Živočích môže dosahovať veľkosť do 15 centimetrov v priereze. Býva priehľadný. Svoju krásu získava svojou farebnou textúrou nachádzajúcou sa vnútri tela. Živí sa malými medúzami, planktónom a mäkkýšmi, ktoré chytá svojimi chápadlami, aby si ich dopravil do tela, kde ich strávi. Toto je však obmedzené jeho motorikou.
Životný cyklus
Životný cyklus tanierovky začína splynutím samičej zárodočnej bunky a samčím semenom od inej medúzy a následným vzniknutím zygoty (Gilbertson, 1999). Zygota sa premení na blastulu, potom na gastrulu a nakoniec na planulu (Gilbertson, 1999).
Planula sa usadí na skalnatom brehu, kde potom vyrastie a zmení sa na malého polypa nazývaného scyphistoma. Scyphistoma opäť vyrastie a stane sa z nej strobila s malými zárodkami v horných vrstvách. Každý tento zárodok sa potom uvoľní, sformuje sa z neho ephyra. Z ephyry vzniká dospelá medúza.
Medzi stredom júla až začiatkom októbra je obdobie, kedy aurelia najviac rastie. Štádium ephyry a medúzy môže trvať približne 14 mesiacov, aj keď niektoré medúzy uhynú už skôr v zime.
Aurelia aurita má komplikovaný životný cyklus, ktorý má dve hlavné štádiá. V štádiu polypa sa rozmnožuje nepohlavne a v štádiu medúzy zasa pohlavne.
Jej výskyt po celom svete sa dá vysvetliť hlavne jej schopnosťou prispôsobiť sa prostrediu. Medúza sa vyskytuje často v plytkých vodách, alebo v oceánoch so slabým vlnobitím. Prechodné štádium planuly sa všeobecne usadí vo vode plytkej asi 6 metrov. Aurelia môže prežiť aj v znečistených, na živiny chudobných a bezkyslíkatých prostrediach.
Stavba tela
thumb|Nezvyčajná tanierovka s šesť [[gonáda|gonádami]] Aurelia aurita nemá dýchacie orgány ako žiabre alebo pľúca. Kým je organizmus ešte malý, dýcha kyslík z vody cez membrány pomocou difúzie. Vo vnútri tráviacej dutiny je slabo okysličená voda vytláčaná silno okysličenou vodou, a tak zvyšuje efektivitu difúzie, ktorej taktiež napomáha veľký povrch membrány. Pomocou membrány absorbuje aj rôzne živiny. Základná stavba tela aurelie pozostáva z niekoľkých častí. Aurelia nemá dýchaciu, vylučovaciu a cievnu sústavu. Dospelá medúza aurity s priehľadným vzhľadom má membránu v tvare dáždniku, zospodu ktorej sú pripojené chápadlá. Má 4 svetlé, priehľadné gonády v tvare kruhu, ktoré sa nachádzajú pod týmto dáždnikom. Potrava „cestuje“ cez muscular manubrium, kým radiálne kanáliky rozložia jedlo. Nachádza sa tu medzivrstva mezoglea, tráviaca dutina s gastrodermou a epidermou. Tiež je tu nervová sieť ktorá je citlivá na kontrakcie v plávacích svaloch, a na signály trávenia. Dospelá medúza môže mať priemer až 40 cm.
Predátori
Smrť organizmu môže niekedy prísť po reprodukcii, ktorú spôsobuje ponechanie gonád nechránených voči infekcii a degradácii. A. aurita je potravou pre široké spektrum predátorov, medzi ktorých patria Mola mola, kareta obyčajná (Caretta caretta) a Aequorea victoria. Ďalšou príčinou smrti je jej výlov v krajinách ako Čína, Filipíny, Thajsko, Malajzia a Indonézia. Tiež sú lovené vtákmi. Na obranu používajú svoje chápadlá, ktorými sú schopné popŕhliť nepriateľa.
Fligny
Fligny je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Tlač
Tlač môže byť:
Fligny
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 190 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Pleszew
Žije tu 17 776 obyvateľov (30.6.2007).
Spyware
Spyware (iné názvy: spajvér, špionážny softvér , špiónsky program , špiónsky softvér , zriedkavo: špehovací softvér ; angl. spyware) je počítačový program, ktorý sa bez vedomia používateľa pokúša „vyšpehovať“ citlivé dáta z počítača (napr. heslá). Tieto dáta sa potom pokúša poslať tretej strane. Následné posielanie informácie tretej strane značne spomaľuje chod počítača na internete a môže aj prepisovať URL zadané v internetovom prehliadači.
Spajvér sa nešíri vlastnou replikáciou ako je tomu pri počítačových vírusoch a červoch ale najčastejšie sa do počítača dostáva nainštalovaním samotným používateľom. Keďže je nepravdepodobné, že by si niekto takýto softvér nainštaloval dobrovoľne, snaží sa spajvér tváriť ako užitočný program.
Lucius Outlaw
Lucius Outlaw je americký filozof, Department of Philosophy Haverford College. Zaoberá sa africkou filozofiou.
Manwë
Manwë je postava vo fiktívnom svete Tolkiena. Kráľ Valar, manžel Vardy. Brat Temného pána Melkora. Nachádza potešenie vo vetroch a oblakoch a vo všetkých sférach vzduchu od tých najvyšších až po tie najhlbšie.
Puma (bojové vozidlo pechoty)
náhľad|Miesto pre príslušníkov výsadku náhľad|Optika veliteľa vozidla náhľad|Optika strelca Puma je nemecké bojové vozidlo pechoty, ktoré bolo oficiálne zaradené do služby 24. júna 2015. Do roku 2020 má postupne nahradiť vozidlo Marder, ktoré je v nemeckej armáde už od roku 1971. Vyznačuje sa kombináciou vysokej mobility, palebnej sily a nadštandardnou balistickou ochranou. Puma je určená pre bojové operácie nízkej aj vysokej intenzity, kde bude pôsobiť po boku tankov Leopard 2. Výrobcom vozidla je spoločnosť PSM (Projekt System Management), ktorá je spoločným podnikom firiem Krauss-Maffei Wegmann a Rheinmetall Landsysteme.
História
V roku 2002 začala spoločnosť PSM práce na vývoji nového bojového vozidla pechoty pre potreby nemeckých ozbrojených síl. Prvý prototyp Pumy bol dodaný v roku 2006 a v roku 2010 boli nemeckej armáde odovzdané prvé dva sériovo vyrobené kusy. Nasledovali testy vozidla v extrémnych podmienkach - v roku 2012 v zimnom podnebí Nórska a v roku 2013 v extrémnych horúčavách a prachu v Spojených arabských emirátoch. Po ukončení testovacej fázy bola Puma 24. júna 2015 zaradená do výzbroje nemeckej armády.
Interiér a senzory
Posádka stroja pozostáva z troch osôb. V prednej ľavej časti sedí šofér vozidla, za ním sa nachádza strelec a vpravo od strelca je miesto veliteľa. Zadná časť Pumy slúži na prepravu 6-členného pešieho družstva, ktoré sedí chrbtom k bokom korby. Štyri sedačky sú naištalované na pravej strane a dve na ľavej. Do priestoru, určeného na prepravu družstva, sa vstupuje zo zadu po sklopnej rampe. Rampa je vybavená nepriestrelným sklom, cez ktoré môžu vojaci sledovať aktuálnu situáciu za vozidlom.
Príslušníci družstva môžu sledovať okolie aj prostredníctvom štyroch periskopov, z ktorých jeden je otočný a je určený pre veliteľa družstva. Okolie vozidla je snímané čiernobielymi kamerami a obraz je premietaný na monitore veliteľa, monitore strelca a dvoch monitoroch v priestore výsadku. Veliteľ vozidla a strelec môžu priestor v okolí Pumy sledovať aj prostredníctvom periskopov.
Na strope veže sa nachádza stabilizovaný pozorovací a zameriavací prístroj veliteľa. Je otočný v rozsahu 360o horizontálne a −15o až +45o vertikálne. Zariadenie je schopné až 16-násobného zväčšenia a má integrovanú dennú kameru, ale taktiež termovíziu. Súčasťou prístroja je aj laserový diaľkomer s rozsahom od 200 metrov do 40,000 metrov.
Zameriavač strelca je situovaný na čele veže a v prípade potreby môže byť chránený vysúvacím krytom. Prístroj má taktiež 16-násobné zväčšenie, dennú kameru, termovíziu a laserový diaľkomer. Je otočný v rozsahu +−5o horizontálne a −15o až +45o vertikálne.
Výzbroj
Diaľkovo ovládaná bezposádková veža je vyzbrojená 30mm rýchlopalným kanónom Mauser MK 30-2 s kadenciou 200 rán/min a efektívnym dostrelom 3 000 m. Celková zásoba munície je 400 kusov - 200 kusov priamo v zásobníku kanóna v zadnej časti veže a ďalších 200 kusov je pripravených v korbe vozidla na opätovné nabitie.
Doplnkovou zbraňou je guľomet Heckler & Koch MG4 kalibru 5,56 mm, ktorý má kadenciu 850 rán/min a efektívny dostrel 1 000 m. Nemci ešte plánujú vybaviť vežu vozidla dvojicou protitankových striel EuroSpike Spike LR, ktoré dokážu ničiť ciele až na vzdialenosť 4 000 metrov.
Ochrana
Puma môže byť dodatočne vybavená modulárnym kompozitným pancierovaním AMAP (Advanced Modular Armor Protection), ktoré mu poskytuje zvýšený stupeň ochrany aj proti kumulatívnym hlaviciam pancierovej päste a niektorým protitankovým strelám. Modulárne pancierovanie umožňuje voľbu dvoch stupňov odolnosti v závislosti od podmienok bojového nasadenia a taktiež s prihliadnutím na spôsob prepravy. Spodok vozidla je chránený proti výbuchu míny s ekvivalentom trhaviny až do 10 kg. Zvýšenú ochranu posádky zabezpečuje taktiež zavesenie sedačiek na boku a strope korby, čo znižuje účinky výbuchu míny ľudský organizmus. Podľa vyjadrenia Thomasa Schrödera z Projekt System Managementu má Puma vyššiu úroveň ochrany, ako bojový tank Leopard 2. Klasické pancierovanie je navyše doplnené reaktívnym pancierom a obranným systémom kategórie DAS (Defensive Aids System) od firmy Airbus Defense and Space. Elektronický systém DAS využíva zadymovacie granáty, svetlice, elektronické rušenie a snímače upozorňujúce na ožiarenie laserom alebo radarom.
Používatelia
Nemecko
Nemecká armáda si pôvodne objednala 410 vozidiel, ale neskôr znížila objednávku na 350 kusov. Celková cena kontraktu, vrátane vozidiel, vybavenia, logistického, servisného a výcvikového zázemia zo strany PSM, dosahuje 4,3 miliardy eur.
Alexander Dalrymple
Alexander Dalrymple (* 24. júl 1737, Edinburgh, Spojené kráľovstvo - † 19. jún 1808, Londýn) bol škótsky geograf a prvý hydrograf britskej Admirality.
Bol hlavným propagátorom teórie, že v južnom Tichom oceáne existuje obrovská, doteraz neobjavená pevnina - Terra Australis Incognita.
Vytvoril tisíce námorných máp mnohých morí a oceánov a prispel významnou mierou k bezpečnosti plavby. Jeho teória podnietila vyslanie radu prieskumných plavieb s cieľom nájsť doteraz neobjavený kontinent a to až do doby, kedy James Cook svojou druhú plavbou, konanou v rokoch 1772 - 1775, dokázal, že Terra Australis neexistuje.
Roku 1765 bol zvolený za člena Kráľovskej spoločnosti. Roku 1782 bol zvolený za zahraničného člena Kráľovskej švédskej akadémie vied.
Topkapı Sarayı
náhľad|Pohľad z Bosporu náhľad| Zmenšený model paláca náhľad|Model vnútorných priestorov paláca (2-4 nádvorie) náhľad|Sultánová brána (Bâb-ı Hümâyûn) Topkapı Sarayı (-v súčasnej turečtine; skrátene: Topkapı, nepresne: (Palác) Topkapi; v osmanskej turečtine: Top Kapú Seráj(i)/iný prepis Top Qapú Seráj(i), skrátene Top Kapú/Top Qapú) je palácový komplex v centre Istanbulu, ktorý bol vyše 380 rokov oficiálnou rezidenciou sultánov Osmanskej ríše. Stavba komplexu sa začala roku 1459 a dokončila v 1465. Posledným sultánom, ktorý obýval palác Topkapi bol Mahmud II. (do roku 1839 ). Jeho nasledovník, sultán Abdülmecid I., preniesol svoje sídlo do nového paláca Dolmabahçe a Topkapi odvtedy prestalo byť oficiálnou rezidenciou sultánov.
Dejiny paláca
Na mieste paláca Topkapi pôvodne stála akropola starovekého mesta Byzantion. Po dobytí Konštantínopolu Osmanmi roku 1453 a presunutí hlavného mesta Osmanskej ríše z Edirne do hlavného mesta porazenej Byzantskej ríše bolo potrebné nájsť pre sultána a dvor vyhovujúce reprezentatívne priestory. Pre nový palác bolo zvolené miesto v západnej časti Marmarského mora s výhľadom na Bospor. Roku 1459 sa začala výstavba nového paláca, ktorá bola dokončená roku 1465.
Plán paláca
Najvyššie miesto palácového komplexu bolo súkromnou rezidenciou sultána a jeho dvora. Súkromnú rezidenciu obklopovali rôzne administratívne a služobné budovy, ktoré sa tiahli celým územím komplexu až k brehom Bosporu. Celý komplex paláca bol obohnaný vysokým múrom, pričom sa kládol dôraz na striktné oddelenie vládnucej elity od obyčajných obyvateľov Istanbulu.
Podoba paláca Topkapı sa v priebehu storočí neustále menila, búrali a pristavovali sa nové budovy. Najstaršou časťou paláca je priestor sultánovej rezidencie, tzv. najvnútornejších priestorov paláca, v ktorých dispozícii a architektúre je rozpoznateľná snaha staviteľov vytvoriť pre sultána nikým nerušený privátny priestor. Do súčasnej podoby bol palác prestavaný v 16. storočí po sérii ničivých požiarov.
Väčšina budov paláca je jednoposchodových, iba niekoľké sú dvojposchodové. V palácovom komplexe sa nachádza množstvo záhrad, fontán a nádvorí.
Funkcia paláca
Palác Topkapı slúžil ako rezidencia sultána a jeho dvora. V priestoroch sultánovej rezidencie sa nachádzal hárem a kúpele. Do priestoru súkromných sultánových rezidencií smeli vstúpiť iba eunusi. Sultán bol hlavou Osmanského štátu a preto palác Topkapı slúžil aj ako administratívne a správne centrum ríše. V komplexe paláca vyrástli administratívne budovy a sídlila v ňom ríšska rada - diván.
Sultánova brána
Do paláca sa dalo dostať iba cez tzv. sultánovu bránu. Brána bola masívna a bohato zdobená. Brána mala symbolizovať moc Osmanskej ríše. Cez bránu vchádzali aj oficiálne zahraničné posolstvá. V priestoroch paláca najbližšie k bráne boli situované administratívne a správne budovy. V tomto priestore bola situovaná aj najvyššia ríšska rada diván.
Friedrich Wilhelm Ostwald
Život
Ostwald sa narodil v Rige (v minulosti patrila pod Rusko, teraz Lotyšsko), ako syn Gottfrieda Wilhelma Ostwalda a Elisabeth Leuckelovej. Vyštudoval v roku 1875 na Univerzite v Tartu a vyučoval tam od 1875 do roku 1881. V roku 1887 odišiel do Lipska, kde pracoval po zvyšok života.
Ostwald bol členom Medzinárodného Výboru pre Atómové hmotnosti. Počas 1. svetovej vojny toto členstvo bolo natrvalo ukončené v roku 1917.
Na konci jeho extrémne plodného života, Ostwald zomrel v nemocnici 4. apríla 1932.
Práca
Je mu najčastejšie pripisovaný objav Ostwaldovho procesu (patentovaný v roku 1902), ktorý sa používa na priemyselnú výrobu kyseliny dusičnej. I keď tento proces bol známy už 64 rokov skôr vďaka Kuhlmannovi, bol nezaujímavý pre vtedajšiu dobu, kvôli malému množstvu potrebného amoniaku. Tento proces by bol nevýznamný aj v roku 1902 ale vďaka práci Habera a Boscha sa prudko zvýšila produkcia amoniaku vďaka ich technike oddeľovania dusíka Haberovým procesom (dokončený v roku 1911 alebo 1913). Rok 1908 (šesť rokov po patente) je často prikladaný ku objavu Ostwaldovho procesu. Je možné, že objav oddeľovania dusíka motivoval Ostwalda ku komercionalizácii jeho procesu. Alternatívne, 6 rokov mohla byť byrokratická doba, kým jeho proces dostal patent.
Kombináciou týchto dvoch prelomových procesov sa zvýšila produkcia dusíka, bola zväčšená sila výbušnín. To využilo Nemecko počas 1. svetovej vojny. Ostwald taktiež vytvoril zaujímavú teóriu ktorá viedla ku objaveniu Zákonu riedenia ktorý je pomenovaný po ňom.
Saint-Éloy-la-Glacière
Saint-Éloy-la-Glacière je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Friedrich Wilhelm Ostwald
Práca
Slovo mól, podľa Gorina, bolo predstavené chemickému svetu v roku 1900 Ostwaldom. Ostwald definoval jeden mól ako molekulovú váhu látky ku hmotnosti látky. Podľa Ostwalda, tento koncept bol prepojený so vzácnymi plynmi. Iróniou bolo, že Ostwaldov koncept mólu priamo protirečil s jeho atómovou teóriou. Počas rozhovoru s Arnoldom Sommerfeldom vysvetlil, že bol ovplyvnený Einsteinovým vysvetlením Brownovho pohybu.
Saint-Éloy-la-Glacière
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Acqueville (Manche)
Acqueville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cimburgis Mazovská
Cimburgis Mazovská (* medzi 1393 až 1395 - † 28. september 1429, Türnitz) bola dcéra plockého kniežaťa Siemowita IV. a Alexandry, sestry poľského kráľa Vladislava.
Piastovna rakúskou vojvodkyňou
Sobáš s rakúskym vojvodom Ernestom z dynastie Habsburgovcov bol uzavretý v roku 1412 v Krakove. Cymburgis bola údajne nielen krásna, ale i plodná, porodila deväť detí. Bol medzi nimi aj budúci cisár Fridrich III.
Zomrela pri náboženskej procesii a je pochovaná v kláštore Lilienfelde.
Pniewy
Pniewy je mesto v Poľsku v Veľkopoľskom vojvodstve v okrese Powiat szamotulski v rovnomennej gmine.
Žije tu 7 624 obyvateľov (30.6.2007).
Zoznam chránených území v okrese Šumperk
Toto je Zoznam chránených území v okrese Šumperk aktuálny k októbru roku 2014, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Šumperk.
Inherentnosť
Inherentnosť je obsiahnutosť v niečom, vnútornosť.
Zirkón
Zirkón je minerál kryštalizujúci v tetragonálnej sústave, chemicky kremičitan zirkoničitý (ZrSiO4) s významnou prímesou hafnia (bežne 1-4 %). Je dôležitý akcesorický minerál.
Názov minerálu pochádza buď z arabského slova zarquan, čo znamená jemne ružový, alebo z perzského zargūn - zlatý.
Charakteristika
náhľad|vľavo|Zrnko zirkónu v optickom mikroskope. Je tetragonálny, jeho kryštály väčšinou tvoria jednoduché spojky dipyramídy {011} a priziem {010} s štvorcovým prierezom. Na základe morfológie kryštálov zirkónu bola vypracovaná metodológia, pomocou ktorej možno určiť pôvod zirkónu. Všeobecne platí, že výrazne prizmatické až elongované kryštály vznikli pri pomalom chladnutí, zatiaľ čo zirkóny romboedrálneho tvaru vznikali pri rýchlom chladnutí. Romboédrický tvar tiež môže naznačovať pôvod v bázickejšej magme, zatiaľ čo kyslú magmu indikujú tabuľkovité zirkóny.
Má diamantový lesk a bezfarebný vryp. Väčšinou farby v odtieňoch hnedej. Obsahuje Zr je často zastupovaný Hf bežne 1-4% no boli zaznamenané aj obsahy takmer 24%. Obsah Hf je odrazom geotektonického pôvodu. Zirkón s vyšším obsahom hafnia pochádza zo zemskej kôry, zatiaľ čo zirkóny s menším obsahom hafnia sú plášťového pôvodu. Si zastupuje As, Nb, Te alebo P. Štruktúra sa skladá z tetraédrov SiO4 a dodekaédrov ZrO8. Koncentrujú sa v ňom ťažké prvky vzácnych zemín. Pri geochemickej analýze normalizovanej na chondrit má zirkón negatívnu Ce a Eu anomáliu. Izotopové zloženie zirkónov je dobre známe a vhodné pre výskum, pretože sa zachovávava až do granulitovej fácie metamorfózy.
Výskyt
Zirkón sa vyskytuje ako akcesorický minerál vo vyvretých (hlavne v hlbinných) horninách. Bežný je hlavne v kyslých horninách ako sú granity, granodiority až monzonity. Hojný je aj v nefelinických syenitoch. Väčšie kryštály sa dajú nájsť v pegmatitoch). Je to protomagmatický minerál, kryštalizuje z taveniny ako jeden z prvých minerálov. Známy je tiež z premenených hornín (ako rekryštalizované zrná) napr. v mramoroch, svoroch a rulách. Nakoľko je pomerne dobre odolný voči zvetrávaniu, zachováva sa ako ťažký minerál v usadených horninách a náplavoch.
Lokality
Ako drahý kameň bol ťažený z náplavov v Mature na Srí Lanke, ale i na Urale v Rusku a v Austrálii.
Zirkón je najstarší (vo vzťahu k veku Zeme, nie k ľudskému poznaniu) známy minerál na Zemi, nález z Jack Hills v Austrálii bol stanovený na 4,4 mld. rokov.
Slovensko
Najstarším datovaným minerálom na území Slovenska je zirkón zo severného veporika, ktorého jadro vykazuje vek 3,4 miliardy rokov.
Ekonomický význam
Je dôležitým zdrojom chemického prvku zirkónia. Zirkónium má viaceré technicky vhodné vlastnosti. Má nízky koeficient tepelnej rozťažnosti. Má tiež vysokú teplotu topenia a používa sa preto na výrobu téglikov, v ktorých sa taví platina. V jadrových reaktoroch sa používa ako obal palivových tyčí. Pekne sfarbené odrody sa vďaka jeho vysokému lomu svetla používajú v šperkárstve.
Chránená krajinná oblasť Jeseníky
CHKO Jeseníky je chránená krajinná oblasť v pohorí Hrubý Jeseník, vyhlásená v roku 1969. Nachádza sa v severovýchodnej časti Česka. Svojou výmerou 744 km2 (podľa GIS) sa radí k najväčším CHKO v Česku. Leží na území Moravskosliezskeho a Olomouckého kraja, na častiach okresov Jeseník, Šumperk a Bruntál. Do jej územia zasahujú územné obvody obcí s rozšírenou pôsobnosťou - Jeseník, Šumperk, Bruntál, Krnov a Rýmařov. Ďalej sem spadá celkom 61 katastrálnych území, z toho 41 úplne a 20 častí katastra. Sídlo Správy CHKO Jeseníky je v Jeseníku.
Chránená krajinná oblasť Jeseníky bola zriadená Výnosom Ministerstva kultúry ČSR č. J. 9886/69-II / 2 z 19. júna 1969 podľa § 8 ods. 2 zákona č. 40/1956 Zb., o štátnej ochrane prírody. Súčasťou výnosu je príloha, ktorou sa vymedzuje územie CHKO (opis hraníc), plocha CHKO je podľa zakladajúceho výnosu je 740 km2.
Predmety ochrany
náhľad|Petrovy kameny náhľad|NPR Rašelinisko Skřítek Predmety ochrany nie sú vo vyhláške presne vymenované. Dôvodov na existenciu CHKO Jeseníky je však niekoľko:
NDS
NDS môže byť:
Chránená krajinná oblasť Jeseníky
Medzinárodný význam
Na území CHKO Jeseníky bola z dôvodu ochrany európsky významných spoločenstiev a druhov v rámci sústavy Natura 2000 časť územia vyhlásená ako Vtačia oblasť Jeseníky a do zoznamu európsky významných lokalít zaradených celkom 14 lokalít. Centrálna časť CHKO Jeseníky v Pradědskej hornatine je zaradená do celoeurópskej siete EECONET (European Ecological Network - zóny zvýšenej starostlivosti o krajinu navrhnutej pre Európsku ekologickú sieť). Celá CHKO Jeseníky tvorí IBA (Important Bird Area). EVL Praděd, NPR Rejvíz a PR Šumárník sú zaradené medzi IPA's (Important Plant Areas, vymedzené pre Planta Europea). V rámci medzinárodne významných častí prírody podľa kategorizácie EÚ (Corine Biotopes) bola celá CHKO Jeseníky zaradená medzi 8 takto klasifikovaných komplexných území v rámci Česka, desať čiastkových území potom tvoria lokality ustanovené na ochranu jedného typu prírodného prostredia či populácie jednej skupiny organizmov s podobnými ekologickými nárokmi. NPR Rejvíz bola zaradená do sústavy EMERALD, zahŕňajúca európsky významné územia vymedzené v rámci Bernského dohovoru. Horské lesy a primárne vysokohorské a rašelinové bezlesia Hrubého Jeseníku boli v roku 2003 zaradené medzi významné motýlie územia.
Flóra
thumb|Lipnica jesenickáthumb|Zvonček jesenícky v Jesenickej flóre je možné pozorovať asi 1 200 druhov a poddruhov vyšších rastlín, to je viac ako tretina všetkých druhov, ktoré v Česku rastú. Flóra Hrubého Jeseníku je charakterizovaná predovšetkým jesenickými vysokohorskými endemitmi, ktorými sú lipnica jesenická (Poa riphaea), zvonček jesenícky (Campanula Gelida), klinček kartuziánsky sudetský (Dianthus carthusianorum subsp. sudeticus), skorocel černastý sudetský (Plantago atrata subsp. sudetica), krasovlas Biebersteinov sudetský (Carlina biebersteinii subsp. sudetica) a glaciálnymi reliktmi, ako sú vŕba bylinná (Salix herbacea), vŕba laponská (S. lapponum), žerušnica rezedolistá (Cardamine resedifolia), bartsia alpínska (Bartsia alpina), psinček alpínsky (Agrostis alpina), lipnica alpínska (Poa alpina) a ďalšie. Alpínske trávniky charakterizujú jastrabník alpínsky (Hieracium alpinum), prasatnica jednoúborová (Hypochaeris uniflora), ostrica Bigelowova (Carex bigelowii) alebo veternica narcisokvetá (Anemone narcissiflora). Typické sú pre Jeseníky aj druhy so subalpínským a supramontánnym ťažiskom výskytu, napr. mačucha cesnačkovitá (Adenostyles alliarae), prilbica (Primula plicatum), stračonôžka vysoká (Delphinium elatum), ostrica tmavá (Carex atrata) a i.
Fauna
Jedinečnosť fauny Jeseníkov dokazuje vedľa prítomnosti glaciálnych reliktov tiež niekoľko endemických druhov, vyskytujúcich sa len tu v Jeseníkoch. Približne dvadsať druhov živočíchov, pravidelne sa vyskytujúcich na území CHKO, je zaradených do kategórie kriticky ohrozený druh.
Bosáž (murivo)
Používa sa ako dekoračný prvok, najmä fasád.
Chránená krajinná oblasť Jeseníky
Bezstavovce
náhľad|Koník vrchovský náhľad|Bystruška potočná Zo vzácnych druhov motýľov je to predovšetkým jasoň chochlačkový (Parnassius Mnemosyne), ktorý má na území CHKO 3 lokality. Jesenícke endemity očkáň vysokohorský (Erebia sudetica sudetica) a okáč horský (Erebia epiphron Silesian), pričom okáč horský bol druhotne vysadený aj do Krkonôš. Významným druhom je obaľovač Sparganothis rubicundana. Okrem vrcholových častí Jeseníkov a Králického Sněžníka ho môžeme nájsť najbližšie až v severnej polovici Škandinávie. Najväčším ohrozením pre druhy alpínskeho bezlesia predstavujú porasty borovice horskej. Zarastaním vhodných stanovíšť borovicou úplne vymizol okáč menší zo Snežnej kotliny i z okolia Jelení studánky.
Bosáž (murivo)
Bosáž používali už starovekí Rimania pri stavbe mostov a neskôr sa stala architektonickým prvkom renesančnej architektúry.
Chránená krajinná oblasť Jeseníky
Bezstavovce
Jediný chrobák Jeseníkov zákonom chránený ako kriticky ohrozený je roháčik jedľový (Ceruchus chrysomelinus). Pomerne hojná je na území CHKO bystruška potočná (Carabus variolosus). Tento zákonom chránený druh v kategórii silne ohrozený obýva predovšetkým okolia vodných tokov a je chránený aj legislatívou EÚ. Významný je tiež fuzáč štvorpásy (Cornumutila quadrivittata), ktorý obýva smreky pri hornej hranici lesa a jeho ďalšou najbližšou lokalitou sú až Tatry. Na vrcholové bezlesie je zase viazaný hnojník Aphodius bilimeckii, ktorý v Jeseníkoch pravdepodobne vytvára i svoj endemický poddruh.
Unikátnou lokalitou, nielen z hľadiska bezstavovcov, je Velká kotlina v NPR Praděd. Tu bolo popísané pre vedu niekoľko nových druhov a dokonca aj jeden nový rod chvostoskokov, ktorý dostal odborný názov Jesenikia. Veľa druhov bezstavovcov má vo Velkej kotline svoju jedinú lokalitu v rámci Česka. Z nich menujme aspoň bystrušku Paradromius strigiceps alebo nosatca Ranunculiphilus pseudinclemens.
Významnou lokalitou nielen z hľadiska ochrany bezstavovcov je PR Pod Jelení studánkou. Ide o jeden z najväčších komplexov mravenísk v Česku a možno aj v strednej Európe. Podľa posledného sčítania sa v rezervácii nachádza 1265 hniezd mravca Formica lugubris, a to v hustote až 21 hniezd na hektár.
V roku 2011 bola vyhlásená prechodne chránená plocha Pramene Javornej, a to predovšetkým z dôvodu ochrany bohatého spoločenstva mäkkýšov. Na 3 ha bolo napočítaných 50 druhov mäkkýšov, medzi nimi moravský endemit vretenatka moravská (Vestia ranojevici moravica).
Vzácnym obyvateľom extenzívnych pasienkov je koník červenokrídly (Psophus stridulus), ktorý má na území CHKO dve lokality. Vo vrcholových partiách NPR Praděd žije koník vrchovský.
V okrajových častiach CHKO je zaznamenaný aj ojedinelý výskyt raka riečneho (Astacus Astacus).
Stavovce
V riekach môžeme nájsť mihuľu potočnú, z rýb je to napr. pstruh potočný, hlaváč pásoplutvý alebo lipeň.
Zástupcovia obojživelníkov sú predovšetkým mlok karpatský, mlok horský, mlok veľký, ropucha obyčajná, skokan hnedý a salamandra škvrnitá.
Jedným z najvzácnejších druhov vtákov v Jeseníkoch je sokol sťahovavý. Hlucháň hôrny a tetrov hoľniak sú dnes v Jeseníkoch prakticky vyhubené. Pravdepodobne menej náročný na biotop je jariabok hôrny, ktorého nemalá populácia je v Jeseníkoch plne životaschopná. Na lesné prostredie v celej oblasti sú viazané druhy ako krkavec čierny, bocian čierny a dutinové druhy ďateľ čierny, žlna sivá, holub plúžik či nočné druhy ako pôtik kapcavý a vzácnejšie kuvičok vrabčí. Tiež v arktoalpínskom bezlesí sa stretneme so zástupcami vtáčej ríše napr. so silne ohrozenou ľabtuškou vrchovskou, ďalej je to ľabtuška lúčna, skaliarik sivý, pŕhľaviar červenkastý a čečetka tmavá. Podhorské lúky sú na mnohých miestach CHKO útočiskom chrapkáča poľného. Jedna z najsilnejších populácií tohto druhu sa aktuálne nachádza v oblasti Rejvízu. Mierne vzostupnú tendenciu majú pozorovania kriticky ohrozenej strnádky lúčnej alebo strakoša obyčajného. K najväčším ornitologickým zaujímavostiam posledných rokov patrí pravidelné hniezdenie žeriava popolavého a historicky prvé preukázané hniezdenie ďatľa trojprstého. V roku 2010 prebehlo na celom území CHKO Jeseníky mapovanie hniezdeneho rozšírenia vtákov. Bolo zaznamenaných 108 druhov vtákov v kategóriách preukázaného a pravdepodobného hniezdenia. Z tohto počtu bolo 34 druhov osobitne chránených a 15 druhov chránených legislatívou EÚ (príloha I smernice o vtákoch).
Z cicavcov si zaslúžia pozornosť netopiere, ktoré sú pravidelne sledované na zimoviskách. V podzemí je možné zastihnúť pravidelne okolo 11 druhov netopierov. Z najvýznamnejších druhov sú to napr. netopier čierny, netopier veľký, netopier brvitý, alebo podkovár malý. Z letných kolónií je známa jediná (EVL Kolštejn Branná), s výskytom podkovára malého. Z drobných horských cicavcov, vzácnych druhov, stojí rozhodne za zmienku pravidelný výskyt myšovky horskej, piskora vrchovského a plcha lesného. Zabudnúť nemožno ani na veľké šelmy, z ktorých populácia rysa ostrovida sa v CHKO Jeseníky obnovila prirodzene v druhej polovici minulého storočia. Nezákonný lov (pytliactvo) jeho populácie decimuje tak, že sa udržiava už niekoľko rokov len pri hranici prežitia. Lepšie je na tom vydra riečna, ktorej pobytové známky možno zistiť na všetkých významných tokoch, odvádzajúcich vody z CHKO Jeseníky. Z veľkých druhov cicavcov je najpočetnejšie zastúpená zver jelenia, ktorej vyhovujú rozsiahle jesenické lesy. Jej vyššie stavy už dlhodobo negatívne ovplyvňujú druhovú skladbu aj zdravotný stav lesných porastov. K veľkému nárastu populácie došlo u prasaťa divokého. Jeseníky sú hlavnou oblasťou výskytu kamzíka vrchovského na území Česka.
Najvyššie hory
Prvých 10 najvyšších hlavných vrcholov:
Národný park
Ministerstvo životného prostredia schválilo vo svojom koncepčnom materiáli vyhlásenie NP Jeseníky (ide o vrcholové partie pohoria rozdelené na dve časti oblastí Červenohorského sedla) a ďalej rozšírenie CHKO Jeseníky o územie Rychlebských hôr (SZ Jeseníku). S vyhlásením sa však nepočíta v najbližších rokoch, v súčasnosti Ide o predbežné návrhy, ktoré sa budú ešte značne upravovať.
Cestovný ruch
Udržateľný cestovný ruch je dôležitým prvkom rozvoja regiónu Jeseníkov. Partnerom je pre Správu CHKO Jeseníky regionálny destinačný management Jeseníky – Sdružení cestovního ruchu, Euroregión Praděd, Euroregión Glacensis, Olomoucký, Pardubický a Moravskoslezský kraj, Lesy ČR a ďalšie organizácie v oblasti environmentálnej osvety, kultúrnej a tiež športovej oblasti z Jeseníkov. Správa CHKO Jeseníky s uvedenými organizáciami spolupracuje a vzájomne sa ich činnosť doplňuje.
Geopark
Miestna akčná skupina Opavsko plánuje v Jeseníkoch geopark. Územie plánovaného geoparku sa tiahne z juhu od Budišova nad Budišovkou cez masív Nízkeho a Hrubého Jeseníka až po Rychlebské hory na severe. Na západe vybieha Staroměstsko a Králický Sněžník, na východe Krnovsko a Osoblažsko. Na účely fungovania geoparku v spolupráci so Správou CHKO Jeseníky bolo založené Združenie pre geopark Jeseníky o.s. Zakladajúcimi členmi sú MAS – Orlicko, MAS Hrubý Jeseník, MAS Nízký Jeseník, MAS Šumperský venkov, MAS Opavsko, ACTAEA – společnost pro přírodu a krajinu a Jeseníky – Sdružení cestovního ruchu.
Inkarnácia
Inkarnácia môže byť:
Hontianska paráda
Hontianska paráda je folklórny festival s medzinárodnou účasťou, ktorý sa koná pravidelne (okrem roku 2020 kvôli pandémii koronavírusu) v obci Hrušov od roku 1996. Najbližší ročník sa bude konať 18. - 19. augusta 2023.
Program festivalu
Hontianska paráda ponúka od svojho prvého ročníka program na piatich programových úrovniach :
Ukážky tradičných vidieckych prác
Hlavnou odlišovacou črtou Hontianskej parády od iných folklórnych festivalov na Slovensku, ktorých program spočíva najmä na scénickom programe, sú ukážky skoro zabudnutých prác. Miestni obyvatelia predvádzajú roľnícke práce s obilím (ručné kosenie, zvážanie, mlátenie ručne alebo na mláťačke) či pečenie chleba a hrušovských lepníkov v tradičných kamenných peciach. Ďalšími ukážkami prác je pálenie drevenej míle, tesárske a kamenárske práce. V desiatych rokoch 21. storočia pribudli ukážky spracovania konope a výroby textílií. Mnohé práce si návštevníci môžu vyskúšať.
Scénický program
Počas soboty prebiehajú voľnejšie programy folkloristov z blízkeho či ďalekého okolia na dvoch miestach, tzv. Lesnej scéne a scéne pri Vežičke. Hlavným pódiom scénického programu je dvojpodlažný kamenno-drevený amfiteáter v podobe hradu. Amfiteáter symbolizuje spojenie moderného a zvykoslovného. Medzi každoročné pravidelné bloky patrí piatkový program domácich Hrušovčanov, v sobotu prehliadka detských folklórnych skupín (blok Deti a generácie), prehliadka súborov zo zahraničia (Maďarsko, Srbsko, Česko, Rumunsko, Turecko a i.) a program hontianskych obcí. Na jeho doskách vystupovali telesá ako SĽUK či Lúčnica, ale aj sólisti ako napr. Ambróz.
Remeselníci
V centre dediny sú prítomní remeselníci, ktorí dotvárajú jedinečnú atmosféru festivalu. V priemere ich je približne stovka. Keďže z priestorových dôvodov nie je možné ich počet zvýšiť, obec preferuje výhradne tradičných remeselníkov, najlepšie s možnosťou priamych ukážok tvorby.
Dvory
Od založenia tohto folklórneho festivalu sú špecifikom tzv. dvory. V týchto vyhradených častiach obce prezentujú spolky alebo zoskupenia tradičné materiálne veci alebo pripravujú tradičné pokrmy. Mnohé dvory majú vlastných muzikantov, ktorých úlohou je zabaviť a spríjemniť pobyt návštevníkom. Medzi dvory, ktoré pravidelne usporadúva obec Hrušov patrí Hrušovský dvor, Pufancový dvor, Páleničiarsky či Gazdovský dvor. Skladba dvorov sa mení: v minulosti mohli návštevníci navštíviť Rozhlasový dvor (Rádio Regina), Rybársky dvor, Poľovnícky dvor, dvory usporiadaných obcami z regiónu alebo Slovákmi v zahraničí, a pod, k novým dvorom (2019) patrí napríklad Mládenecký dvor, Dvor u starej mamy či Dvor u troch sestier. V posledných rokoch (2010 - 2019) je ich počet na Hontianskej paráde okolo 20.
Výstavy
Návštevníci festivalu si môžu pozrieť mnohé výstavy počas programu. K tradičným patrí početná výstava tzv. stabilákov od miestneho zberateľa Antona Matušova či jedinečná výstava hasičských prilieb. V posledných rokoch (2019) pribudla prezentácia traktorov a výstava fotografií slovenských párt.
Filmografia
V roku 2001 natočila STV (štúdio Banská Bystrica) pod réžiou Drahomíry Kyslanovej krátkometrážny dokument Hontianska paráda o 6. ročníku festivalu.
Rokycany (Česko)
História
Prvá zmienka o Rokycanoch pochádza z roku 1110, v 14. storočí boli povýšené na mesto. Roku 1397 sa v Rokycanoch narodil husitský biskup Jan z Rokycan.