cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Club Atlético Rosario Central
Farby a znak klubu
Na začiatku svojej existencie používal Rosario Central červeno-biele dresy, ktoré boli rozdelené na štyri štvorce. Od roku 1903 zmenil červenú farbu na modrú, no dresy si zachovali svoju formu. Od roku 1904 začal klub používať modro-žlté pruhované dresy, ktoré používa do súčasnosti.
Súčasný znak používa klub od roku 1903. Tento tvoria modré a žlté zvislé pruhy, nad ktorými sú písmená CARC, teda prvé písmená z názvu klubu Club Atlético Rosario Central. V roku 1973 bol znak klubu modifikovaný, keď sa tento umiestnil do veľkého písmena C. Znak v tejto forme od tej doby používa klub ako oficiálny klubový znak.
Štadión
thumb|Fanúšikovia klubu počas zápasu. Od svojho založenia hral klub na rôznych miestach. Tieto sa menili hlavne tesne po založení klubu. Medzi rokmi 1903 a 1918 hral klub na štadióne Estadio del Cruce. V rokoch 1919 až 1925 hral na štadióne llamado Parada Castellanos. V roku 1926 sa klub presťahoval na svoj súčasný štadión Estadio Gigante de Arroyito. Tento prešiel v rokoch 1957, 1963, 1967 a 1974-78 renováciami. Súčasná kapacita štadióna je 48 900 miest, priemerná návštevnosť je 35 000 divákov.
Rivalita a fanúšikovia
Tradičným rivalom Rosario Central je ďalší klub z mesta Rosario Newell's Old Boys. Tieto kluby hrávajú spolu derby Clásico Rosarino už od roku 1905. Vo vzájomných stretnutiach bol zatiaľ úspešnejší klub Rosario Central, ktorý vyhral viac zápasov. Fanúšikovia klubu patria medzi najpočetnejších v krajine.
Rastislavova ulica (Bratislava)
Rastislavova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy. Je pomenovaná podľa veľkomoravského kniežaťa Rastislava.
Tiahne sa od Záhradníckej po Kvetnú ulicu, križuje Koceľovu
Francières (Somme)
Francières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Viktorínova ulica
Viktorínova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy.
Francières (Somme)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Viktorínova ulica
Tiahne sa od Košickej po Kvetnú.
Svätoplukova ulica (Bratislava)
Svätoplukova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy. Je pomenovaná podľa veľkomoravského kniežaťa Svätopluka († 894).
Francières (Somme)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Svätoplukova ulica (Bratislava)
Tiahne sa od ulice Mlynské nivy po Záhradnícku, križuje Páričkovu a Velehradskú. Ulica je obsluhovaná trolejbusovou dopravou.
Počas Rakúsko-Uhorska mala názov Árpádstraße (Árpád-út) a patrila do mestskej časti Kvetná dolina.
Tomáš Halva
Tomáš Halva (* 1. február 1976† krátko pred Vianocami v roku 2001) bol slovenský atlét, ktorý sa venoval hodu oštepom. Reprezentoval Slovensko na Juniorských majstrovstvách sveta 1994 v portugalskom Lisabone. Vo finále skončil výkonom 65,28 m na 10. mieste.
Krátko pred Vianocami v roku 2001 spáchal vo veku 25 rokov samovraždu.
Puyrenier
Puyrenier je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mužská dvojhra na Mutua Madrileña Madrid Open 2010
Mužská dvojhra na Mutua Madrileña Madrid Open 2010 sa hrala ako súčasť Mutua Madrileña Madrid Open 2010 od 7. do 16. mája 2010. Titul získal Španiel Rafael Nadal, ktorý vo finále porazil Švajčiara Rogera Federera 6-4, 7-6(5). Bol to jeho 39. titul v dvojhre na okruhu ATP.
Nasadenie
{|
Google Pixelbook
náhľad|Google Pixelbook
Google Pixelbook je prenosný laptop od firmy Google. Predstavený bol 4. októbra 2017 a začal sa predávať 30. októbra toho istého roku. Oproti väčšine notebookov, ktoré Google vyrobil (Chromebook), sa Pixelbook líši vyššou cenovkou, ktorá začína na 999 USD.
Parametre
Pixelbook ponúka 12,3" displej s rozlíšením 2400 x 1600 pixelov. Tablet má úplne otočný displej. O výkon sa starajú procesory radu Intel i siedmej generácie. Na výber je medzi i5 alebo i7. Veľkosť operačnej pamäte sa pohybuje opäť podľa zvolenej kombinácie medzi 8 až 16 GB. Interné úložisko ponúka 128 alebo 256 GB.
Belgrano Athletic Club
História
thumb|left|Majstrovský tím z roku 1908. V roku 1894 hrali hráči tímu Club Inglés de Belgrano zápas, pri ktorom sa rozhodli založiť klub klub Belgrano Athletic Club. Dátum jeho vzniku sa tak datuje k 17. augustu 1896. Už od sezóny 1896 začal klub hrávať najvyššiu argentínsku futbalovú súťaž. Vo svojom prvom ročníku obsadil klub štvrté miesto v päťčlennej tabuľke. V sezóne 1897 prihlásil klub do najvyššej súťaže aj svoj B-tím. Hlavný tím obsadil v tomto ročníku tretie miesto, rezerva skončila predposledná, teda na šiestom mieste. V sezóne 1898 hral ligu opäť iba hlavný tím, ktorý bol znova na treťom mieste. V ročníku 1899 sa dostavil konečne úspech, keď klub prelomil hegemóniu tímu Lomas a získal svoj prvý majstrovský titul. Najlepším strelcom tejto sezóny sa stal hráč klubu Percy Hooton. V roku 1900 začal futbalu v Argentíne vládnuť tím Alumni Athletic Club, ktorý v nasledujúcich 12. rokoch získal až 10 majstrovských titulov, v sezóne 1900 však hral ešte pod pôvodným názvom English High School. V tomto roku skončil Belgrano Athletic na treťom mieste, vyhral však medzinárodný pohár Tie Cup. V nasledujúcej sezóne bol klub na druhom mieste. Jeho hráč Herbert Dorning sa však stal najlepším strelcom sezóny. Druhé miesto zopakoval klub o dve sezóny neskôr, v ročníku 1903. Podobne ako pred tým, aj teraz musel klub vyvinúť veľké úsilie, aby prelomil hegemóniu dominantného klubu. V ročníku 1904 sa mu to podarilo, keď predstihol klub Alumni a vyhral svoj druhý majstrovský titul. V sezóne 1905 sa však Alumni znova vrátil na najvyššiu pozíciu a Belgrano Athletic bol opätovne druhý. V sezóne 1906 sa liga rozdelila na dve skupiny, v skupine B skončil klub až tretí. Hráč tímu Carlos Whalley sa stal jedným zo štyroch najlepších strelcov sezóny. V roku 1907 sa liga znova zjednotila do jednej skupiny, hralo ju až jedenásť klubov a Belgrano Athletic skončil iba na piatej pozícií, no vyhral v národnom pohári. V sezóne 1908 však zaznamenal oveľa lepšie výsledky a vyhral svoj tretí a zároveň posledný majstrovský titul. thumb|Úspešný ragbyový tím nahradil futbalový.
Ústup z pozícií, zostup a zánik futbalového oddielu
Už bezprostredne po zisku posledného titulu v ročníku 1909 obsadil klub až piate miesto. V tomto roku však z najvyššej súťaže zostúpil najúspešnejší tím začiatku existencie súťaže Lomas Athletic Club. V ročníku 1910 skončil Belgrano Athletic na treťom mieste. V roku 1911 však začal postupný úpadok futbalového oddielu, keď klub obsadil až siedme miesto. V tomto období sa už klub začal viac venovať ragby a kriketu. V roku 1912 sa začali hrať dve súbežné najvyššie súťaže, vo svojej skončil klub predposledný, teda na piatom mieste. Zaznamenal však výhru 10:1 nad klubom River Plate, čo je do súčasnosti najhoršia prehra, akú kedy klub River Plate zaznamenal. V roku 1913 sa klubu darilo viac a obsadil štvrté miesto. Od roku 1914 sa však klub začal umiestňovať tesne nad zostupovými miestami. V sezóne 1916 obsadil Belgrano Athletic predposledné miesto a zostúpil tak do druhej najvyššej súťaže. Krátko na to sa predstavitelia klubu rozhodli odhlásiť futbalový oddiel z argentínskej futbalovej federácie a viac už argentínske futbalové súťaže klub nehral. Belgrano Athletic sa zameral výhradne na ragby a kriket. V krikete získal do súčasnosti 38 majstrovských titulov, v ragby 11 titulov. Klubu sa darí tiež v ženskom pozemnom hokeji, kde vyhral titul štyrikrát.
Strapačka úhľadná
Strapačka úhľadná (do roku 1954: kuriatka pekné ; ) je druh nejedlej huby z čeľade lievikovcovité (Gomphaceae).
Opis
Plodnice strapačky úhľadnej sú 615 cm široké a 620 cm vysoké. Dolná bazálna časť plodnice je mäsitá, 23 cm hrubá, čiastočne ponorená v zemi a niekedy takmer zakoreňujúca. Hore sa bohato rozkonáruje na predĺžené konáre, ktoré sú zakončené rozdvojenými alebo zúbkatými konárikmi. Sfarbenie hlavných konárikov a hornej časti bazálneho kmeňa je ružovooranžová alebo lososovoružová, kým koncové konáriky sú na vrchole sýtožlté. V dospelosti je huba od výtrusov celá žltookrová. Dužina je za mladi ružovkastá, v dospelosti biela a mäsitá (po poranení niekedy sčervenie ). Chuť má nepríjemne horkastú. Výtrusy sú elipsoidné, trochu drsné, žltookrové, 912 × 45,5 μm veľké. Výtrusný prach je žltookrový.
Výskyt
Strapačka úhľadná rastie od júla do októbra v listnatých lesoch, najmä pod bukmi, jednotlivo alebo v skupinách (najviac v podhorských oblastiach ). Rozšírená je v celom miernom pásme severnej pologule. U nás sa nevyskytuje veľmi hojne.
Praktický význam
Je to nejedlá, horká huba (aj po tepelnej úprave zostáva horká), ktorá môže citlivým osobám zapríčiniť žalúdočné ťažkosti a hnačky, preto sa často označuje ako mierne jedovatá.
Možnosť zámeny
Zámena je možná s inými druhmi strapačiek. Staré vyblednuté plodnice sa dosť podobajú na jedlé druhy strapačiek, najmä na strapačku zlatožltú.
Queyssac
Queyssac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Grúnik (vrch v Ľubovnianskej vrchovine)
Grúnik je vrch v Ľubovnianskej vrchovine, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží v hraničnom hrebeni nad obcou Litmanová, približne severne od Starej Ľubovne.
Queyssac
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Grúnik (vrch v Ľubovnianskej vrchovine)
Poloha
Nachádza sa v západnej časti pohoria, priamo na štátnej hranici s Poľskom. Zasahuje tak na územie Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresov Stará Ľubovňa a Nový Targ a tiež na katastrálne územie obce Litmanová a Jaworki (Gmina Szczawnica). Najbližším sídlom je južne situovaná Litmanová, západným smerom leží poľská obec Jaworki a severovýchodne mesto Piwniczna-Zdrój.
Opis
Grúnik leží na západnom konci hlavného hrebeňa, nad sedlom Rozdiel. Východným smerom susedí Okrúhla a Eliášovka, južným Medvedelica , Veľká hora  a Fakľovka , západným Vrchriečky , Watrisko  a Jasielnik  a severným Radziejowa  a Wielki Rogacz. Severné svahy odvodňuje Biala woda do riečky Grajcarek v povodí Dunajca, východné potok Veľký Lipník a juhozápadné jeho prítok, potok Rozdiel, oba patriace do povodia rieky Poprad. Vrchol je situovaný v hraničnom hrebeni a v Poľsku sa nazýva Syhła. Modro značený hrebeňový turistický chodník vrchol traverzuje severným smerom.
Výhľady
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Ľubovnianskej vrchoviny, Čergov, Levočské vrchy, Pieniny, Tatry a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Bazová ulica
Bazová ulica je ulica:
Izopentenylpyrofosfát
Izopentenylpyrofosfát (IPP) alebo izopentenyldifosfát (IDP) je prekurzor izoprenoidov. IPP je intermediát v klasickej mevalonátovej dráhe i v nemevalonátovej (MEP) dráhe, ktoré sú dráhami biosyntézy prekurzorov izoprenoidov. Organizmy využívajú prekurzory IPP a jeho izomér dimetylalylpyrofosfát (DMAPP) na biosyntézu terpénov a terpénoidov.
Biosyntéza
IPP vzniká z acetylkoenzýmu A cez mevalonátovú dráhu a následne sa izomerizuje na dimetylalylpyrofosfát pomocou izopentenylpyrofosfátizomerázy. IPP sa syntetizuje i alternatívnou nemevalonátovou dráhou, MEP dráhou, kde vzniká z (E)-4-hydroxy-3-metylbut-2-énylpyrofosfátu (HMB-PP) pôsobením enzýmu HMB-PP reduktázy. Táto dráha je prítomná v mnohých baktériách, v prvokoch kmeňa Apicomplexa ako sú parazity malárie a v plastidoch vyšších rastlín.
Nemevalonátová dráha
Nemevalonátová dráha, niekedy nazývaná i metylerytritolfosfátová dráha (MEP dráha) alebo deoxy- D -xylulóza-5-fosfátová dráha, je alternatívna metabolická dráha na syntézu prekurzorov izoprenoidov, izopentenylpyrofosfátu (IPP) a dimetylalylpyrofosfátu (DMAPP). Táto dráha sa označuje ako nemevalonátová, pretože na rozdiel od mevalonátovej dráhy neobsahuje mevalonát ako jeden z intermediátov.
Biosyntéza prekurzorov izoprenoidov
Väčšina baktérií, rastlín a provokov kmeňa Apicomplexa - napríklad parazitov malárie - sú schopné produkovať prekurzory izoprenoidov pomocou alternatívnej nemevalonátovej dráhy, ktorá sa nazýva metylerytritolfosfátová (MEP) dráha, podľa metylerytritolfosfátu, jedného z intermediátov tejto dráhy. Rastliny a mnoho fotosyntetických prvkov si zachovali obe tieto dráhy. Biosyntéza IPP a DMAPP pomocou MEP dráhy prebieha v plastidoch, zatiaľ čo biosyntéza mevalonátovou dráhou prebieha v cytoplazme. Niektoré baktérie, napr. E. coli, sa podarilo upraviť tak, aby exprimovali obidve dráhy. Distribúcia metabolického toku medzi týmito dráhami sa dá študovať pomocou izotopomérov 13C-glukózy. Medzi baktérie, ktoré využívajú MEP dráhu, patria dôležité patogény, ako napríklad Mycobacterium tuberculosis.
Reakcie
V nasledujúcej tabuľke je zoznam reakcií nemevalonátovej dráhy. Tieto reakcie sú prebrané hlavne od Eisenreicha a kolektívu, okrem niektorých zvýraznených názvov, ktoré umožňujú tieto reakcie porovnať i s obrázkom vyššie.
Inhibícia a výskum ďalších dráh
DXP reduktoizomeráza (DXR, DOXP reduktoizomeráza, MEP syntáza) je kľúčový enzým tejto dráhy. Je možné ju inhibovať prírodným produktom fosmidomycínom, ktorý je aktuálne študovaný ako štartovací bod pre vývoj antibakteriálnych liekov alebo antimalarík.
Intermediát HMB-PP je prárodný aktivátor ľudských Vγ9/Vδ2 T buniek, hlavnej populácie γδ T buniek v periférnej krvi, a buniek, ktoré "hrajú dôležitú úlohu v imunitnej odpovedi na mikrobiálne patogény".
Táto metabolická dráha, ktorá je prítomná u väčšiny baktérii ale nie je prítomná u človeka, je ideálnym cieľom na vývoj antibiotík, napríklad IspH inhibítorov. Je zodpovedná za syntézu izoprenoidov, ktoré sú nutné pre prežitie buniek väčšiny patogénnych baktérií, takže je užitočná pre väčšinu baktérii, ktoré sú rezistentné voči antibiotikám.
Strapačka borovicová
Strapačka borovicová je v starších systémoch druh nejedlej huby z čeľade lievikovcovité (Gomphaceae).
Systematika
V súčasnosti sa Ramaria invalii považuje za súčasť (prípadne úplné synonymum) druhu Phaeoclavina eumorpha (iný názov: Ramaria eumorpha). V slovenských textoch potom P. eumorpha (R. eumorpha) spravidla preberá názov bývalého druhu R. invalii, čiže strapačka borovicová.
Odlišná bola situácia v nedávnej minulosti, v druhej polovici 20. stor. sa totiž v systémoch obyčajne:
Opis
Plodnice strapačky borovicovej majú tvar trsov dorastajúcich do výšky a do šírky 38 cm. Ich konáriky sú pomerne tenké, vzpriamené, za mladi okrovožlté, neskôr hnedookrové, na konci rozdelené na viac zahrotených odnoží. Vyrastajú z tuhého, často hľuzovito zväčšeného, belavo plstnatého útvaru, z ktorého prenikajú do pôdy biele, bohato rozkonárené povrazce podhubia. Dužina je krehká, biela, na reze sa jemne sfarbuje do okrovožlta (okrovožltá zastáva aj po vysušení). Má horkastú chuť a nevýraznú vôňu. Výtrusy sú elipsoidné, jemne, husto ostnaté, bledo okrovožlté, 810 × 45,5 μm veľké. Výtrusný prach je žltookrový.
Výskyt
Strapačka borovicová rastie od júna do novembra v ihličnatých aj zmiešaných lesoch, najmä pod borovicami, často v čarovných kruhoch. U nás je dosť hojná.
Praktický význam
Je nejedlá, pretože má horkú chuť (niekedy sa uvádza ako jedlá, ale tuhá ).
Možnosť zámeny
Zámena je možná s inými druhmi strapačiek (väčšina druhov je mierne jedovatá, iba niekoľko je jedlých). Staršie plodnice sa dosť podobajú na jedlé druhy strapačiek, napr. na strapačku zlatožltú.
Franleu
Franleu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Quinsac (Dordogne)
Quinsac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Admirál Kuznecov
thumb|Lietadlový krížnik Admirál Kuznecov v roku 1991 thumb|Su-33 vzlieta z paluby lode Admirál Kuznecov thumb|Viacúčelová stíhačka MiG-29K thumb|Cvičné lietadlo Su-25UTG thumb|Protiponorkový vrtuľník Ka-27PL thumb|Vrtuľník Ka-52K
Quinsac (Dordogne)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Bazová ulica (Bratislava)
Bazová ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy.
Admirál Kuznecov
Admirál flotily Sovietskeho zväzu Kuznecov je ťažký lietadlový krížnik projektu 11435, ktorý v ruských námorných silách predstavuje ekvivalent západných lietadlových lodí. Je určený na ničenie hladinových plavidiel a ochranu zoskupení bojových lodí. Na svojej palube nesie stíhacie lietadlá Su-33 a MiG-29K, cvičné stroje Su-25UTG, ale aj protiponorkové vrtuľníky Ka-27.
Bazová ulica (Bratislava)
Tiahne sa od Karadžičovej po Kvačalovu, križuje Svätoplukovu.
Admirál Kuznecov
Meno loď dostala podľa bývalého admirála flotily Sovietskeho zväzu Nikolaja Gerasimoviča Kuznecovova.
Bazová ulica (Bratislava)
V minulosti patrila do mestskej časti Kvetná dolina, nemecký názov bol Hollergasse, maďarský Bodza-utca.
Admirál Kuznecov
V súčasnosti je jedinou ruskou lietadlovou loďou. Druhá loď rovnakej triedy, Varjag, bola po rozpade Sovietskeho zväzu nedostavaná a bola predaná v aukcii Číne, pričom sa z nej malo stať kasíno. Napriek tomu, že v predajnej zmluve bola podmienka, že sa z nej nemôže stať bojové plavidlo, v septembri 2012 bol Varjag odovzdaný do prevádzky a stal sa vlajkovou loďou Námorníctva ČĽR.
Stavba
V roku 1972 bol Nevskou konštrukčnou kanceláriou rozpracovaný projekt lietadlovej lode (Projekt 1160), z ktorej by palubné lietadlá vzlietali s pomocou katapultu. V lete 1973 bola ministerstvu obrany ZSSR predložená správa posudzovaného pilotného projektu. Tá odporúčala postaviť lietadlovú loď s jadrovým pohonom, ktorá by mala výtlak 80000 ton, bola by vyzbrojená raketami, pričom by na svojej palube niesla dva typy stíhacích lietadiel (Su-27K, MiG-23A) a protiponorkové lietadlá P-42. Predpokladalo sa, že do roku 1986 by sovietske námorníctvo dostalo tri lietadlové lode, čím by Sovietsky zväz výrazne znížil náskok USA v oblasti lietadlových lodí. Tento návrh však nezískal väčšiu podporu ministerstva obrany a na jeseň roku 1973 bol zamietnutý. Ministerstvo radšej uprednostnilo výstavbu tretieho lietadlového krížnika triedy Krečet, neskôr pomenovaného „Novorosijsk“.
Nevská konštrukčná kancelária sa však nedala odradiť a pokračovala ďalej vo výskumno-vývojových prácach na lietadlovej lodi. Veľkým podporovateľom tohto projektu bol vtedajší vrchný veliteľ sovietskeho námorníctva admirál S.G. Gorškov. V polovici 70. rokov tak vznikol na základe projektu 1160 návrh novej lietadlovej lode s výtlakom asi 70.000 ton a jadrovým pohonom (Projekt 1153). Do roku 1985 malo námorníctvo dostať dve lietadlové lode tejto triedy. Avšak vývoj zahraničnej politiky a smrť vplyvných priaznivcov projektu (minister obrany Grečko a minister lodiarskeho priemyslu Butomy) výstavbu týchto lodí v roku 1976 ukončili. Namiesto toho bolo v roku 1977 prijaté rozhodnutie, pokračovať vo výstavbe ďalšieho ťažkého lietadlového krížnika triedy Krečet (Projekt 1143). Z paluby týchto lodí operovali lietadlá s kolmým vzletom Jak-38, ktoré nedisponovali uspokojivými letovými vlastnosťami, ani dostačujúcou výzbrojou a avionikou. To viedlo koncom 70. rokov 20. storočia k rozhodnutiu, postaviť lietadlovú loď, ktorá by bola schopná niesť moderné nadzvukové stíhacie lietadlá. Z tohto projektu, označeného číslom 11435, vzišla nakoniec lietadlová loď Admirál Kuznecov.
Návrh tejto lietadlovej lode bol v roku 1981 prehodnotený a upustilo sa od koncepcie vzletu pomocou katapultu. Hlavným dôvodom bola potreba používania lode v severných oblastiach, vyznačujúcich sa veľmi nízkymi teplotami. V takýchto poveternostných podmienkach hrozilo, že para vznikajúca okolo katapultu, by mohla vytvárať námrazu, čo by viedlo k zablokovaniu piestu a v dôsledku toho k zlyhaniu celého zariadenia. Na základe viacerých analýz dospeli konštruktéri k rozhodnutiu, že stíhačky budú vzlietať z paluby lode prostredníctvom odrazového mostíka. Preto bol vybudovaný pozemný komplex „Nitka“, ktorý bol napodobeninou tohto palubného odrazového mostíka, a na ktorom sa testovala schopnosť lietadla vzlietnuť z lietadlovej lode. Vývoj palubných stíhačiek prebiehal súbežne s vývojom samotnej lode a prvé prototypy začali testovať v komplexe „Nitka“ už v roku 1982. Dňa 21. augusta 1982 absolvoval prvý vzlet z odrazového mostíka v Nitke pilot MiGu-29KVP a o týždeň neskôr ho nasledoval aj prototyp Su-27K.
Dňa 1. septembra 1982 začali v Čiernomorskej lodenici v Mykolajive stavať loď, nazvanú „Riga“. Avšak už o dva mesiace bolo rozostavané plavidlo na počesť zosnulého vodcu ZSSR premenované na „Leonid Brežnev“. Dňa 18. apríla 1984 vydalo ÚV KSSZ a Rada ministrov ZSSR dekrét, na základe ktorého mal Suchoj dokončiť vývoj Su-27K, určeného na vybojovanie vzdušnej prevahy a kancelária MiG mala vyvinúť ľahšie viacúčelové stíhacie lietadlo. Sovietsky zväz tak plánoval, nehľadiac na rozdielnosť konštrukcií, postaviť lietadlovú loď na princípe lodí amerického námorníctva, kde hlavnými typmi palubných lietadiel v 80. rokoch boli ťažké stíhačky F-14 na zabezpečenie vzdušného priestoru a ľahšie útočné F/A-18. Sovietska lietadlová loď bola spustená na vodu 4. decembra 1985, pričom získala opäť nové pomenovanie, tentokrát „Tbilisi“.
Dňa 1. novembra 1989 sa pristúpilo k „ostrému“ testovaniu vyvíjaných stíhačiek priamo na palube lietadlovej lodi Tbilisi. Prvé pristátie uskutočnil V.G. Pugačev s lietadlom Su-27K a hneď po ňom úspešne pristál i T.O. Aubakirov na MiG-29K.
Skúšky novej lode vo vodách Čierneho mora začali 24. mája 1990 a pokračovali až do septembra. Dňa 25. decembra 1990 bola loď premenovaná na "Admirál Kuznetsov" a 20. januára 1991 bola oficiálne zaradená do Severomorskej flotily. V decembri 1991 preplávala loď cez Bospor, Dardanely a Gibraltár, prešla vodami Atlantiku a Severného ľadového oceánu a zakotvila v Severomorsku.
Trup
Lietadlová loď Admirál Kuznecov je dlhá a široká. Jej ponor je a bojový výtlak 55000 ton. Plocha letovej paluby má a lietadlá z paluby štartujú pomocou odrazového mostíka so sklonom 12 stupňov. Na palubu sú lietadlá vynášané z hangáru dvomi výťahmi, ktoré sa nachádzajú na pravoboku lode.
Záchytné zariadenie pre pristávajúce palubné lietadlá, označované ako Svetlana-2, pozostáva zo štyroch brzdných lán. Prvé z nich sa nachádza od okraja letovej paluby a nasledujúce laná sú rozmiestnené v  rozostupoch. Piloti sa obvykle snažia zachytiť o druhé lano, v ideálnom prípade o tretie. Vzhľadom k tomu, že morské vlny často spôsobujú rozkolísanie lode, neodporúča sa zachytiť sa hneď o prvé brzdné lano. Takýto pokus by mohol viesť k situácii, keď lietadlo zavadí záchytným hákom o okraj paluby lietadlovej lode. To znamená, že pilot musí pristáť na úseku dlhom, s odchýlkou od pozdĺžnej osi letovej paluby nie viac ako (od pilotov sa dokonca vyžaduje presnosť s odchýlkou menšou ako ). Počas pristávania sa brzdné laná zdvihnú nad úroveň paluby. Pri pristávaní viacerých lietadiel naraz, dosadajú jednotlivé stroje na palubu v intervale 3 až 4 minúty. Pristávacia rýchlosť Su-33 je /h a MiG-29K asi /h. Pri pristáti na palube prekonáva pilot preťaženie 4 až 5 g, v dôsledku čoho môže dôjsť až k odlúpeniu sietnice oka. Preto môže pilot absolvovať za deň maximálne tri lety a pokiaľ možno - nie viac ako dva.
Lietadlá
MiG-29K je moderné viacúčelové stíhacie lietadlo so zníženou rádiolokačnou odrazovou plochou. V prípade potreby môže byť vyzbrojený 6 raketami vzduch-vzduch stredného dosahu R-77 RVV AE s aktívnym radarovým navádzaním a doletom až. Na ničenie lodí môžu byť tieto stroje vybavené 4 podzvukovými strelami Ch-35 s dosahom alebo 4 nadzvukovými strelami Ch-31A s doletom. Pre útoky na pozemné ciele môžu byť vyzbrojené 4 bombami KAB-500Kr alebo protirádiolokačnými strelami Ch-31P. Okrem stíhacích lietadiel nesie Admirál Kuznecov na svojej palube cvičné stroje Su-25UTG, protiponorkové vrtuľníky Ka-27PL a moderné útočné vrtuľníky Kamov Ka-52K.
Podľa posledne zverejnených informácií by sa na lodi malo nachádzať asi desať stíhačiek Su-33 a štyri MiG-29K. Popri stíhacích lietadlách by na palube mali byť štyri vrtuľníky KA-27PL/PS, dva KA-29TB, dva KA-31 a jeden KA-52K. Údaje o maximálnom počte nesených lietadiel a vrtuľníkov sa líšia, väčšinou sa však uvádza počet 40 až 50 kusov.
Výzbroj
Označenie Admirála Kuznecova ako lietadlového krížnika je celkom výstižné, keďže na rozdiel od amerických lietadlových lodí je vybavený viacerými raketovými systémami, typickými práve pre krížniky. Základnú protilodnú výzbroj predstavuje 12 vertikálnych odpaľovacích zariadení systému P-700 Granit, ktoré sa nachádzajú pod vzletovou plochou. Z nich sú vystreľované rakety 3M45 s aktívnym radarovým navádzaním a maximálnym doletom. Na ničenie nepriateľských ponoriek a ochranu pred torpédami je určených 60 hlbinných bômb systému RBU-12000 UDAV-1. Protivzdušnú obranu lode zabezpečuje hybridný systém Kortik. Ten je kombináciou dvoch 6-hlavňových rotačných guľometov kalibru AO-18K a dvoch odpaľovacích zariadení riadených striel 9M311. Admirál Kuznecov má až 8 streleckých modulov tohto systému, 4 na pravoboku a 4 na ľavoboku. Kanóny majú efektívny dostrel a rakety. V zásobníkoch odpaľovacích zariadení sa nachádza až 256 týchto riadených striel. Ďalším obranným systémom je protilietadlový raketový systém Kinžal so 192 riadenými strelami. Diaľkový dosah rakiet je, pričom vzdušné ciele môžu byť ničené do výšky. Dodatočnú ochranu pred podzvukovými riadenými protilodnými strelami poskytuje šesť 6-hlavňových rotačných guľometov AK-630 kalibru s kadenciou 5000 rán za minútu. Pre zvýšenie vlastnej obranyschopnosti je loď vybavená odpaľovacími zariadeniami klamných cieľov PK-2 a PK-10.
Elektronika
Základným elektronickým vybavením lode je 3D pátrací radar MR-710 "Fregat-MA", určený na detekciu vzdušných a hladinových cieľov. Vzdušný cieľ vo veľkosti stíhačky dokáže detegovať na vzdialenosť, raketu na vzdialenosť. Na detekciu malých a nízko-letiacich cieľov slúžia dva rádiolokátory MR-350 "Podkat". Tie dokážu zachytiť strelu s plochou dráhou letu do výšky a na vzdialenosť. Bojový informačný systém Lesorub-4342 zabezpečuje zber, spracovanie a zobrazenie taktických informácií. Rušenie protivníkových systémov zabezpečuje systém elektronického boja Sozvjezdie-BR. Navigačný systém pozostáva z dvoch rádiolokátorov МR-212/201 "Bajgač-U" a jedného radaru "Najada-М". Na palube lode sú tiež sonarové komplexy MGK-355TA "Polinom-T" a MGK-365 "Zvezda-M1". Komunikáciu zabezpečuje satelitný systém "Kristall-BK" a komunikačný systém "Buran-2".
Pohonný systém
Pohon lode zabezpečuje 8 kotlov na motorovú naftu, ktoré poháňajú 4 parné turbíny s celkovým výkonom 200000 konských síl. Admirál Kuznecov dokáže vyvinúť maximálnu rýchlosť 29 uzlov. Pri rýchlosti 18 uzlov je schopný preplávať 8000 námorných míľ.
Modernizácia
V septembri 2017 sa v lodeniciach v Rosľakove začali opravy a modernizácia lode, ktoré mali trvať do konca roka 2020. Celková cena týchto prác sa odhadovala na 40 miliárd rubľov. Predmetom opráv mali byť všetky elektromechanické súčiastky, ale aj pohonný systém. Modernizáciou mala prejsť tiež vzletová dráha a raketový systém lode. Komplex Granit mal byť nahradený raketovým systémom Kalibr-NK.
Opravy prebiehali v plávajúcom doku PD-50, ktorý sa však v októbri 2018 potopil. Pri tejto nehode bola loď čiastočne poškodená jednak samotným dokom, ale následne aj padajúcim žeriavom. Ten vytvoril v trupe lodi trhlinu s veľkosťou 4x5 metrov. Okrem samotného poškodenia lode je veľkým problémom aj to, že Rusko prišlo o plávajúci dok PD-50, ktorý bol špeciálne určený na opravy veľkých lodí a ponoriek. Z tohto dôvodu malo dôjsť k modernizácii doku v 35. lodenici v Murmansku, kde mali opravy lode Admirál Kuznecov pokračovať. Práce na modernizácii doku však boli ukončené až v roku 2022. Z toho dôvodu bude lietadlová loď zmodernizovaná najskôr v roku 2024.
Ruská intervencia v Sýrii proti odporcom režimu Baššára al-Asada
Dňa 15. novembra 2016, viac ako 25 rokov po zavedení do služby, došlo prvýkrát v histórii k bojovému nasadeniu lietadlového krížnika Admirál Kuznecov. Stíhačky Su-33 vzlietli z paluby lode a uskutočnili nálety proti teroristickým organizáciám Islamský štát a Front za dobytie Sýrie (predtým známy ako Front An-Nusra). Údery boli namierené proti skladom munície a výcvikovým centrám teroristov v provinciách Idlib a Homs. Letecké útoky boli koordinované s údermi z raketového pobrežného systému Bastion. Operácie sa zúčastnila taktiež fregata Admirál Grigorovič, ktorá zaútočila na niekoľko cieľov vo vnútrozemí Sýrie pomocou raketového systému Kalibr-NK.
Dňa 13. novembra 2016 stratil Kuznecov jeden z troch MiGov-29K, vracajúcich sa na palubu lietadlovej lode. Prvá zo stíhačiek pristála úspešne, ďalšia však pretrhla druhé brzdiace lano a nakoniec sa zachytila až na štvrtom lane. Pri tejto nehode došlo k zamotaniu druhého a tretieho lana, čo znemožnilo pristátie poslednému MiGu. Počas čakania vo vzduchu došlo k zlyhaniu palivového systému, vysadeniu oboch motorov a zrúteniu lietadla do vôd Stredozemného mora. O necelé tri týždne neskôr, dňa 5. decembra, prišiel Kuznecov o ďalšiu stíhačku. Tentokrát išlo o Su-33, ktorá pri pokuse o pristátie tiež pretrhla brzdiace lano a prepadla cez palubu. V oboch prípadoch sa piloti stihli katapultovať.
Bitcoin Cash
náhľad|Logo projektu
Bitcoin Cash je kryptomena, ktorá vznikla 1. augusta 2017 odštiepením od kryptomeny Bitcoin. V novembri 2017 bola celková trhová hodnota Bitcoin Cash 20 miliárd dolárov.
Vznik
Dôvodom vzniku Bitcoin Cash bola nespokojnosť menšej, ale vplyvnej časti bitcoinovej komunity s pomalým spracovávaním transakcií a s tým spojenými vysokými poplatkami za tieto transakcie. Zrýchlenie transakcií umožnilo navýšenie bloku z jedného na osem megabajtov. Niekoľko mesiacov po vzniku tejto meny, v decembri 2017, bol medián poplatkov za transakcie v Bitcoin 12 dolárov a 42 centov, u Bitcoin cash išlo iba 1,8 centov. V dôsledku rozdelenia meny každý majiteľ Bitcoin získal rovnaký podiel Bitcoin cash, ktorý vlastnil v Bitcoin.
Reakcia
V čase jeho vzniku sa k budúcnosti Bitcoin Cash vyjadroval kriticky odborník na kryptomenu Martin Šíp pracujúci v Startupe SatoshiLabs. Bitcoin cash podporuje investor Roger Ver, prezývaný "Bitcoin Jesus", ktorý ho kvôli jeho lepšej praktickej využiteľnosti preferuje pred Bitcoinom. Bitcoin cash označuje za ten pravý Bitcoin a odmieta označovanie Bitcoin cash ako "bcash".
S kryptomenou Bitcoin cash je možné obchodovať na burzách ako napr. Bitfinex a Kraken. Od začiatku decembra 2017 je možné ho kúpiť a obchodovať s ním aj na burze Bitstamp. Na burze s kryptomenami Coinbase mal byť Bitcoin cash obchodovateľný od 1. januára 2018. , obchodovanie s ním tu bolo nakoniec spustené už 20. decembra 2017.
Málinská brázda
Málinská brázda je geomorfologickou časťou Cinobanského predhoria, podcelku Revúckej vrchoviny. Zaberá strednú časť podcelku, v katastrálnom území obcí Málinec, Rovňany a Ozdín v poltárskom okrese.
Polohopis
Hierarchia Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Slovenské rudohorie → Revúcka vrchovina → Cinobanské predhorie → Málinská brázda ***
Územie Málinskej brázdy sa nachádza v západnej časti Revúckej vrchoviny a rozdeľuje na dve časti podcelok Cinobanské predhorie. Rozkladá sa na oboch brehoch horného toku rieky Ipeľ, pod Vodárenskou nádržou Málinec a pokračuje priamo na juh. V severnej časti sa nachádza Málinec, na západnom okraji strednej časti leží Ozdín a jeho miestna časť Bystrička a v južnej časti ležia Rovňany. Všetky tieto sídla sú cestou III. triedy napojené na okresné mesto Poltár. Málinskú brázdu zo severozápadu lemujú Málinské vrchy, podcelok Stolických vrchov, na západe a východe susedí materský podcelok Cinobanské predhorie. Južným smerom nadväzuje Poltárska pahorkatina, ktorá je súčasťou Lučenskej kotliny, čoby podcelku Juhoslovenskej kotliny.
Celá oblasť patrí do povodia Ipľa, ktorý však v tejto už menej hornatej časti priberá len menej vodnaté prítoky. Najvýznamnejšie sú Ozdínsky a Bystrický potok. Na severnom okraji stojí mohutná hrádza Vodárenskej nádrže Málinec.
Chránené územia
Západná časť Revúckej vrchoviny leží mimo veľkoplošných chránených území a rovnako sa tu nenachádzajú ani žiadne maloplošné osobitne chránené lokality. V blízkosti juhovýchodného okraja leží chránený areál Rovnianska gaštanica.
Turizmus
Málinská brázda, ako aj celé Cinobanské predhorie, ležiace v tieni vyšších hornatých oblastí, patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti. Napriek tomu i tento kraj ponúka zaujímavé lokality, ktoré vyhľadávajú návštevníci horného Poiplia. Atraktívne sú historické pamiatky obcí, ako aj ruiny Ozdínskeho hradu.
Setting Sun
„Setting Sun“ je skladba anglickej elektronickej skupiny The Chemical Brothers. Bola vydaná v roku 1996 ako singel z ich druhého štúdiového albumu Dig Your Own Hole. V skladbe vokálne účinkoval Noel Gallagher. V britskom rebríčku UK Singles Chart dosiahla 1. miesto. Skladba je známa vďaka jej hraniu skupinou Oasis počas ich turné Be Here Now Tour, kedy ju Noel Gallagher zahral len s akustickou gitarou a v pozadí hrala drone hudba.
Internetová publikácia Pitchfork Media skladbu zaradila na 43. miesto vo svojom zozname Top 200 Tracks of the 1990s.
Franqueville (Somme)
Franqueville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rely Argentíny
thumb|250px|Show rely jazdcov na Rely Argentíny 2011 v meste [[Cordóba City]] thumb|250px|[[Petter Solberg na Rely Argentíny 2006]] thumb|250px|[[Sébastian Loeb na Rely Argentíny 2008]] Rely Argentíny je rely súťaž v rozvrhu Majstrovstiev sveta v rely a tiež Intercontinental Rally Challenge. Rely je tiež v rozvrhu Juhoamerických majstrovstiev v rely a Argentínskych majstrovstiev v rely. Rely sa koná v okolí mesta Villa Carlos Paz v provincii Córdoba, na úzkych štrkových cestách, ktoré sú známe striekajúcou vodou.
Rely sa prvýkrát konalo v roku 1980 v provincii Tucumán a organizoval ho Automóvil Club Argentino. Víťazmi prvého ročníka boli Walter Röhrl a Christian Geistdörfer s Fiatom 131 Abarth.
Večeradlo
náhľad
Večeradlo (latinsky cēnāculum, teda "Horná miestnosť") je Rímsko-katolíckou cirkvou považovaný za prvý kresťanský chrám v Jeruzaleme. Iné denominácie udeľujú toto prvenstvo Chrámu svätého Petra. Večeradlo je kresťanmi tradične považované za miesto konania Poslednej Pánovej večere v Jeruzaleme, pri ktorej Ježiš Kristus jedol s apoštolmi veľkonočného baránka pred svojím ukrižovaním. Podľa kresťanskej tradície bola táto miestnosť aj miestom zostúpenia Ducha Svätého na jedenástich apoštolov počas Turíc.
Budova
Večeradlo je budovou s dvomi podlažiami, ktorá sa nachádza na vrchole hory Sion v blízkosti Opátstva Zosnutia Panny Márie. Miestnosť prístupná verejnosti bola zreštaurovaná františkánmi v roku 1335. Po ich vyhnaní a transformácii budovy na mešitu a neskôr synagógu je neustále vymáhaná Rímsko-katolíckou cirkvou. V súčasnosti v nej môžu františkáni slúžiť liturgiu dvakrát v roku - na Zelený štvrtok a na Turíce.
Nový zákon a prvotné obdobie Cirkvi
Večeradlo je najskôr spájané s udalosťami Zeleného štvrtku. Na prízemí budovy prebehlo pravdepodobne Ježišove umývanie nôh apoštolom (Jn 13,1-11) a v Hornej miestnosti sa uskutočnila Posledná večera s ustanovením Eucharistie (Mt 26,26).
Pravdepodobne na tomto mieste sa zmŕtvychvstaný Kristus zjavil apoštolom, ktorí sa tam ukrývali. Apoštoli sa tam zdržiavali v čase od Nanebovstúpenia do Turíc.
Večeradlo bolo miestom zoslania Ducha Svätého: "Keď ta prišli, vystúpili do hornej siene, kde sa zdržiavali Peter a Ján, Jakub a Ondrej, Filip a Tomáš, Bartolomej a Matúš, Jakub Alfejov, Šimon Horlivec a Júda Jakubov." (Sk 1,13 ).
Takisto sa pokladá za miesto nasledujúcich udalostí:
Ďalšie dejiny
V 4. storočí Epifanius zo Salamis napísal, vychádzajúc z dokumentov z 2. storočia, že Hadrián našiel zničené mesto, okrem chrámu Večeradla, ktoré bolo prvotne synagógou. Túto budovu nechal zreštaurovať Maximus Jeruzalemský, neskôr z nariadenia cisára Theodosiusa I. ju zrekonštruoval Ján II. Jeruzalemský, ktorý ju v roku 394 posvätil a v roku 415 do nej umiestnil relikvie sv. Štefana.
Peržania ho za vlády kráľa Husrava II. v roku 614 zničili. Na jeho základoch vystavali križiaci chrám a kláštor Svätej Márie, nazývaný Mater omnium Ecclesiarum. Kým v roku 1187 ho sultán Saladin ušetril, budovy boli v ruku 1219 zničené sultánom Malik al-Mu'azzam Musa.
V roku 1335 sa budov zmocnili františkáni, ktorí ich zreštaurovali s gotickou klenbou. V 14. storočí dochádza k ich vypudeniu, až boli napokon v roku 1523 vytlačení a Horná miestnosť sa pretransformovala na mešitu, kým spodná miestnosť (na prízemí) bola zmenená na synagógu.
Od Izraelsko-arabskej vojny v rokoch 1948-1949 až do roku 1967 bolo iba toto miesto starého mesta prístupné Izraelčanom, zvyšok bol kontrolovaný Jordánskom.
Večeradlo navštívil v roku 1964 pápež Pavol VI. a Ján Pavol II. mohol výnimočne (akékoľvek vykonávanie kultu tu bolo zakázané) sláviť omšu počas jeho cesty v roku 2000. Išlo o symbolickú bohoslužbu na mieste, kde Ježiš ustanovil eucharistiu. Pápež František tiež slúžil omšu v Hornej miestnosti 26. mája 2014 počas svojej cesty v Izraeli.
Prenesený význam
V slovenčine sa v prenesenom význame ako večeradlo označuje aj:
Modlitba večeradla je na Slovensku rozšírenou kresťanskou aktivitou a organizuje sa na úrovni farnosti, dekanátu alebo diecézy. Koná sa podľa možnosti v kostole, často pred vystavenou Sviatosťou Oltárnou.
Pavlov (priezvisko)
Pavlov je ruské, bulharské a slovenské priezvisko odvodené od mena Pavol. Slovenská ženská prechýlená podoba v súlade s pravidlami slovenského pravopisu je Pavlovová, častejšia je však podoba Pavlová.
Na Slovensku je najviac rozšírené v Stredných Plachtinciach (okres Veľký Krtíš), Michalovciach a v obci Hatalov (okres Michalovce). V Česku na najčastejšie v Prahe.
Rampieux
Rampieux je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Dordogne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Antilopa bongo
Antilopa bongo (iné názvy: bongo, antilopa lesná ; ) je najväčšia a najťažšia lesná antilopa. So svojou sýtogaštanovohnedou srsťou s bielymi zvislými pruhmi a tmavou tvárou je právom považovaná za najpestrejšie sfarbenú a najkrajšiu africkú antilopu vôbec.
Taxonómia
Obe pohlavia tejto antilopy majú rohy, a tak po svojom objavení bol bongo zaradený do rodu Taurotragus, spoločne s antilopou losiou a antilopou Derbyho, ktoré zdieľajú tento znak. Avšak toto zaradenie sa ukázalo ako nevyhovujúce; pre antilopu bongo bol zriadený monotypický rod Boocercus. V súčasnosti je uznávaná jej pozícia v rode Tragelaphus, do ktorého patria aj nyaly, kudu a sitatunga.
Opis
Bongo je najväčší a najmohutnejší druh lesných antilop. Hmotnosť samíc sa pohybuje medzi 210 a 235 kg, samci sú výrazne väčší a môžu vážiť až 400 kg. Stavbou tela je bongo prispôsobený pohybu v pralese - v pomere k telu má kratšie končatiny a trochu kaprí chrbát. Obe pohlavia majú špirálovito zatočené rohy lýrovitého tvaru, ktoré u samíc dosahujú dĺžky asi 75 cm, pri býkoch môžu byť až meter dlhé. Rohovina, ktorá ich kryje, je čiernohnedá.
Srsť samíc a mláďat je sýto gaštanovo hnedá, samci vekom tmavnú a sú až mahagónovo čierny. Končatiny sú o niečo tmavšie sfarbené. Tmavo hnedá srsť vytvára masku na tvarovej časti hlavy. Naopak biela srsť kryje vnútorné strany končatín, na hlave vytvára „nánosník“ a dve oválne škvrny na lícach. Na prsiach vytvára polmesiac a nevyhýba sa ani končatinám. 10-15 bielych pruhov zdobia boky zvieraťa od kohútika až po stehná. Na krku a nohách sú tmavo hnedé škvrny rôznej veľkosti, nad kopýtkami má čiernobiele škvrny. Obe pohlavia majú krátku čiernobielu hrivu.
Rozšírenie a stanovisko
náhľad|Hlava antilopy bongo
Antilopa bongo obýva nížinné dažďové pralesy strednej a západnej Afriky. Výskyt je potvrdený v južnom Sudáne a v štátoch Demokratická republika Kongo, v Angole, Benine, Burkine Faso, Kamerune, Stredoafrickej republike, na Pobreží slonoviny, v Rovníkovej Guinei, Etiópii, Gabone, Ghane, Guinei, Guinei-Bissau, a tiež aj v Libérii, Mali, Nigeri a v Sierra Leone. Malé populácie žijú v Keni, kde žijú v horských tropických lesoch a bambusových porastoch.
Bongo vyhľadáva nepriestupný pralesný podrast, bambusové lesy a kroviny, kde nachádza úkryt aj dostatok potravy. K životu potrebuje veľké množstvo vody. Vyskytuje sa až do výšky
Biológia
Bongo je veľmi plaché zviera s prevažne nočnou aktivitou. Je to jediná lesná antilopa, ktorá sa pasie v stádach. Väčšinou tvorí menšie stáda s 5 alebo 6 jedincami, ale tiež aj väčšie skupiny, ktoré môžu mať až 50 antilop. V jednom stáde môže byť aj viac býkov, zrejme nie sú príliš teritoriálne. Staré býky môžu žiť samotársky. Žijú veľmi skryto, cez deň sa ukrývajú v podraste.
V noci konzumujú mladé listy stromov a krov, vetvičky, výhonky alebo aj kvety a plody drevín. Tiež sa pásu na tráve. Často navštevujú prírodné minerálne lizy, vyhľadávajú pôdu bohatú na minerálne látky alebo požierajú spálené drevo. Výhonky s listami strhávajú dlhým jazykom, na lámanie vyšších vetví používajú svoje rohy.
Sú to polyestrické zvieratá, kravy prichádzajú do ruje každých 21 alebo 22 dní. Gravidita trvá 282 až 285 dní (9 mesiacov), potom sa narodí jedno, výnimočne aj dve teľatá. Matka ich odkladá do podrastu a pravidelne ich prichádza kojiť. Takto ležia asi týždeň, potom nasledujú matku a pripoja sa k stádu. Už v 3 mesiacoch začnú teľati rásť rohy. Je odstavené asi v 6 mesiacoch, bongá pohlavne dospievajú v 20 mesiacoch svojho veku. Môžu sa dožiť až 19 rokov.
Poddruhy
thumb|Antilopa bongo
Popisujú sa dva poddruhy antilopy bongo:
Ohrozenie
Nikto nevie, koľko antilop bongo v neprístupných pralesoch vlastne žije. Pri predpokladanej populačnej hustote 0,25 kusu na km2 na územie, kde sa bongá bežne vyskytujú, a 0,02/km2 v ostatných častiach areálu, ktorý má celkovú rozlohu 327 000 km2, by celková populácia mohla predstavovať asi 28 000 zvierat. Aj keď len asi na 60 % je bongo chránený. Nížinný bongo nie je považovaný za ohrozený druh, horský bongo bol takmer vyhubený nadmerným lovom so psami.
V deväťdesiatych rokoch 19. storočia boli bongá takmer vyhladené epidémiou moru dobytka, ku ktorému sú obzvlášť vnímaví. Je ľahké ich uloviť do pascí alebo pomocou psov, antilopy ale dlho chránili povery: miestni ľudia verili, že keď sa dotknú bonga, ochorejú na epilepsiu. Zdá sa ale, že toto tabu už neplatí a domorodci antilopy lovia pre mäso, kožu a rohy. Bongo je ohrozený aj vďaka výrubom pralesov.
Fransart
Fransart je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Somme, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Alma Deutscherová
Alma Elizabeth Deutscherová (* február 2005, Oxford) je anglická hudobná skladateľka, klaviristka, huslistka a zázračné dieťa. V šiestich rokoch zložila prvú klavírnu sonátu, v siedmich svoju prvú významnejšiu kompozíciu, krátku operu The Sweeper of Dreams. V deviatich rokoch napísala husľový koncert, ktorý sama zahrala na premiére v roku 2015.
Gisele Bündchenová
Gisele Bündchenová (* 20. júl 1980, Horizontina, Rio Grande do Sul) je brazílska modelka a herečka. Jej rodičia Valdir a Vania pochádzali z Nemecka. Má päť sestier.
Alma Deutscherová
Pôvod
Rodičmi Almy Deutscherovej sú Janie Steenová a izraelský lingvista Guy Deutscher.
Na klavíri začala hrať v dvoch rokoch, na husle v troch. Keď mala štyri, začala skladať a improvizovať na klavíri, v šiestich zapísala svoje prvé dielo – Klavírnu sonátu Es dur. V siedmich zložila krátku operu, v deviatich husľový koncert a v desiatich operu štandardnej dĺžky.
Podľa jej otca už v dvoch rokoch dokázala pomenovať tóny na klavíri. „Na jej tretie narodeniny som jej kúpil maličké husle. Bola tak nadšená, že sme sa rozhodli nájsť jej učiteľa. Menej než rok nato už hrala Händelove sonáty.“
V interview z roku 2012 pre BBC Janie Steenová povedala: „Keď mala tri, počula uspávanku od Richarda Straussa. Prišla za nami a spýtala sa: „Ako môže byť hudba tak prekrásna? Bola dojatá tou krásou.“
Objav
Prvýkrát sa v médiách objavila v roku 2012, krátko po tom, ako spisovateľ a komik Stephen Fry zdieľal jej YouTube kanál na Twitteri. Guy Deutscher a Fry sa poznali kvôli spoločnému záujmu v lingvistike. Deutscherovej kanál mal byť pôvodne určený len pre príbuzných. Jej otec povedal: „Potom Stephen Fry uvidel jej video a zdieľal ho na Twitteri, vďaka čomu sa k nemu dostali milióny divákov. Čoskoro prišli novinári a ďalej to šlo ako snehová guľa.“ Stephen Fry k linku k jednému videu napísal: „Neuveriteľné. Alma Deutscherová hrá svoje vlastné skladby. Je to nový Mozart?“ Na druhý deň rodinu navštívila televízia.
Kritika
Vo väčšine kritických reakcií na Almu Deutscherovú je skladateľka vykreslená ako „zázračné dieťa“. Komentujúc pohľad verejnosti na zázračné deti a ich tvorbu, Deutscherová povedala: „Chcem, aby moju hudbu brali vážne... niekedy je to však trocha ťažké, som totiž len malé dievčatko.“
Nedávne reakcie sa zamerali na jej kompozície a vystúpenia. V reakcii na svetovú premiéru jej klavírneho koncertu pri príležitosti otvorenia Carinthian Summer Music Festival v Rakúsku v júli 2017, ktorý zaznel spolu s jej husľovým koncertom (Alma bola v oboch prípadoch hlavná sólistka), rakúsky denník Kronen Zeitung dal recenzii titulok: „Lietajúce prsty, veľkolepá hudba“ a označil koncert za „triumf kreativity, či už jej živý a bohato zdobený Husľový koncert č. 1 g mol, alebo jej očarujúci a do detailov prepracovaný Klavírny koncert Es dur: obe diela plné sýtych a mocných tónov, s ktorými toto (stále) dieťa vytvára hudobné zázraky.“