cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boršiansky les
Predmetom ochrany je: Účelom vyhlásenia chráneného areálu je ochrana biotopu európskeho významu: Vŕbovo-topoľové nížinné lužné lesy (91E0) a druhov európskeho významu: roháč obyčajný (Lucanuscervus), korýtko riečne (Unio crassus) a kunka červenobruchá (Bombina bombina).
Hettenschlag
Hettenschlag je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
4428 Khotinok
4428 Khotinok je planétka s priemerom 33 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 18. septembra 1977.
Archaikum
thumb|right|[[Prekambrium|Prekambrické stromatolity formácie Siyeh Formation (Glacier National Park - Montana, USA).]] Archaikum (iné názvy: archean, prahory; staršie: archea, azoikum, archeozoikum; nevžitý názov: pravršie ) je eón dejín Zeme, v časovom poradí druhý po hadaiku. Po ňom nasledovali starohory. Časový interval archaika je 4 – 2,5 mld. rokov. Pojem archaikum prvýkrát zaviedol J. D. Dana v roku 1872.
Archaikum v širšom zmysle
U niektorých autorov archaikum zahŕňa (často konkrétne v rámci eoarchaika) aj to, čo sa inde označuje ako hadaikum. Tento článok sa ďalej zaoberá len archaikom bez hadaika.
Rozdelenie
Archaikum sa delí na tieto geologické éry:
Geologický vývoj
Začiatok archaika je poznamenaný veľkou vulkanickou aktivitou (omnoho vyššou ako dnes). Začali sa vytvárať zárodky budúcich kontinentov – protokontinenty. Počas vývoja nikdy nedosiahli väčšiu veľkosť, pretože roztavený plášťový materiál stúpajúci z horúcich škvŕn a tektonické pohyby transformných zlomov ich rýchlo rozlámali na viacero platní. Atmosféra v tom čase obsahovala omnoho menej kyslíka ako v súčasnosti, ale pomer sa začal časom zvyšovať.
Horniny archaika sa vyskytujú v prekambrických štítoch – najstarších častiach povrchu Zeme (Grónsky štít, Kanadský štít, Škandinávsky štít, Austrálsky štít, Africký štít a Sibírsky štít). Sú to najčastejšie vysoko metamorfované derivované z hornín ostrovných oblúkov a nízkometamorfované horniny hlbokomorských sedimentov zaoblúkových bazénov, príp. pieskovce a zelené bridlice.
Zemská kôra sa spevňuje
Približne pred 4 mld rokov: Vo veľmi starých častiach zemskej kôry sa nachádzajú tzv. komatity (podľa rieky Komati v južnej Afrike), tmavé výlevné horniny čadičového vzhľadu, ktorých zloženie sa však podobá zloženiu niektorých meteoritov. Hornina sa tavila pri veľmi vysokých teplotách – okolo 1 650 °C. Pomaly sa ochladzovala, pričom sa v nej odohrávala charakteristická kryštalizačná postupnosť, v priebehu ktorej ako posledné vznikali kremičitany bohaté na hliník, vápnik a sodík. Tieto horniny, ľahšie ako pôvodná tavenina, plávali na jej povrchu, zatiaľ čo skôr stuhnuté hmoty klesali a mohli byť opäť roztavované. Tento proces nazývame kryštalizačná diferenciácia. Ak bola najvrchnejšia časť Zeme pred 4 mld. rokov žeravotekutá, môže pri objasnení vzniku zemskej kôry pomôcť práve táto metóda, pretože spomínané ľahšie kremičitany takmer presne zodpovedajú zloženiu zemskej kôry. Súčasne s prvou zemskou kôrou sa vytvárala aj prvotná atmosféra. Podľa posledných poznatkov odovzdala chladnúca horninová tavenina rodiacej sa atmosfére asi 80 % vodnej pary, 17 % oxidu uhličitého, 1,7 % pár kyseliny soľnej a plynného chlóru, 0,2 % dusíka a ďalšie plyny v stopových množstvách.
Meteority bombardujú Zem
thumb|right|Meteoritický kráter po dopade v Arizone '''Približne pred 4 mld. rokov''': Rýchlosťou asi /s dopadali na Zem meteority s priemerom až. Ich množstvo zrejme dosiahlo v tomto období svoje maximum. V priebehu každého milióna rokov spôsobovalo toto bombardovanie až milión kráterov s priemerom väčším ako a približne 1 000 kráterov s priemerom väčším ako. Vytvárali sa aj impaktné (vzniknuté dopadom) panvy, ktorých priemer bol väčší ako. Dopadová energia najväčších kozmických telies, známych ako planetezimály je porovnateľná s 1 000-miliardovým násobkom energie jednej atómovej bomby. Súhrnná energia všetkých kozmických striel bola dostatočne veľká na to, aby aspoň lokálne natavila stuhnutú zemskú kôru. Frekvenciu dopadov meteoritov v začiatočných etapách vývoja Zeme umožnil stanoviť až projekt Apollo v šesťdesiatych rokoch 20. storočia.
Na prvotných kontinentoch vznikajú najstaršie horniny sveta
thumb|right|[[Žula je hlbinná kryštalická hornina (plutonit)]] '''3 850 – 3 000 mil. rokov''': V jadrách prvotných kontinentov, ktoré čneli z morí, v prakratónoch, vznikali v archiku dokázateľné prvé základné horniny (toto obdobie označujú geológovia ako hadeum, pravek hornín). V archaiku podliehala mladá zemská kôra neustálym premenám. Niektoré jej časti klesali do žeravotekutého zemského plášťa a vypĺňali sa morskými sedimentmi, iné sa pod tlakom vrásnili do vysokých horských pásiem. Už stuhnuté horniny sa pri týchto procesoch dostali pod vplyv vysokého tlaku a vysokej teploty a v dôsledku toho menili svoju kryštalickú stavbu. Tieto premenené horniny (metamorfity) poznáme podľa ich kryštalickej a veľmi kompaktnej stavby, veľkých kryštálov a častej bridličnatosti (zvrstvenie horniny do hustých rovnobežných plôch pôsobením tlaku). K archaickým metamorfitom patria takmer výhradne iba ruly, kryštalické bridlice so živcami. Keď žeravotekutá magma zo zemského plášťa prenikla do zemskej kôry, chladla a tuhla, pričom v týchto miestach vznikali dómy hlbinných hornín (útvary, ktorých vrstvy zapadajú od stredu na vonkajšiu stranu) – plutonitov. Putonity sú takisto kryštalické, ich veľké kryštály však nesledujú smer tlaku, preto tieto horniny nemajú bridličnatý vzhľad. Archaické plutonity sa klasifikujú ako granity. Tretím dôležitým typom archaických hornín sú sivozelené, pomerne kompaktné zelenokamene (angl. Greenstone-belts). Vznikali veľmi slabou premenou výlevných vulkanických hornín čadičovej skupiny (diabázov) v morskom prostredí. Dnes sú považované za prvé zárodky stredooceánskych chrbtov, a preto i počiatkov platňovej tektoniky.
Pevninové kryhy
'''4 000 – 2 500 mil. rokov''': Vrásnenie vytvára z časti spevňujúcej sa zemskej kôry jadrá prvotných kontinentov, ktoré čnejú z morí. Tento typ pevninových krýh nazývame prakratóny. Sú to oblasti zemskej kôry, ktoré sú dostatočne silné, aby si v ďalšom vývoji Zeme udržali stabilitu. Geológovia rozlišujú 19 kratónov v archaiku:
Vulkanizmus
thumb|right|Výbuch [[Sopka|sopky a tečúca láva]]
Medzi najstaršími pevnými časťami zemskej kôry, prakratónmi, sa rozprestierali rozsiahle oblasti tzv. mobilných zón. Tieto zóny, osobitne ich okraje, sa na celej Zemi vyznačovali silnou vulkanickou činnosťou. Tieto zóny sú tvorené horninami, ktoré za vysokého tlaku a teploty zmenili svoju kryštalickú stavbu. Stali sa z nich silne metamorfované horniny spôsobujúce trvalé pretváranie zemskej kôry, ktorá bola ešte stále veľmi tenká a ľahko deformovateľná. Zdroj týchto veľkých premien týchto veľkých premien tvorilo spolupôsobenie troch veľkých síl: dopady veľkých meteoritov, jadrové reakcie v akumuláciách rádioaktívnych prvkov a prúdenie v žeravotekutom materiáli zemského plášťa. Dôležitosť jadrových reakcií vyplývala z toho, že v raných štádiách vývoja Zeme bol podiel štiepneho materiálu v horninách oveľa vyšší ako dnes.
Medzi príčiny prúdenia v zemskom plášti patrí tepelná konvekcia (vertikálne pohyby vyvolávané termickými silami) a gravitácia, ktorá oddeľuje ťažšie zložky od ľahších. Prúdenie hornín spôsobuje zemský magnetizmus, ktorý vírivými prúdmi zasahuje priamo do tepelných pomerov zemského plášťa. Výsledkom pôsobenia týchto síl bolo trhanie plášťa v mobilných zónach a výstup veľkého množstva magmy pozdĺž týchto trhlín. Keďže mobilné zóny sa väčšinou nachádzajú v morských oblastiach, všetky tieto vulkanické javy sa odohrali v morskom prostredí. Vytekajúce lávy sa so svojím zložením líšili od zloženia základného materiálu tekutého zemského plášťa. Skladali sa z ľahších zložiek a z geochemického hľadiska mali bázický charakter. Vystupujúca magma pod morom tuhla v iných podmienkach ako láva kontinentálnych vulkánov. Voda je dobrý tepelný izolátor, pretože vznikajúcimi vodnými parami oddeľuje žeravú lávu od okolitého prostredia. Spolu s vyšším tlakom na dne morí to spôsobilo, že láva chladla pomaly, výsledkom čoho boli veľké čadičové vankúše a masívne pásma zelenokameňov. Niekedy tieto podmorské výlevy mohli dosiahnuť takú veľkosť, že vytvorili vulkanické ostrovy. Spolu s taveninou vystupovali na povrch obrovské množstvá plynov, okrem vodnej pary (H2O), oxidu uhličitého (CO2), kyseliny soľnej (HCl), plynného chlóru (Cl2), dusíka (N2) obsahovali aj stopové množstvá predovšetkým sírovodíka (H2S), oxidu siričitého (SO2), fluorovodíka (HF), vodíka (H2), metánu (CH4), amoniaku (NH3) a vzácneho plynu argónu (Ar). Po vzniku sopečných ostrovov sa začalo ich rozrušovanie zvetrávaním. Morský príboj a búrky narušovali horniny mechanicky a kyslá morská voda chemicky. Preto sa spolu s hrubými pásmami zelenokameňov z tohto obdobia vyskytujú aj vrstvy sedimentov. Poloha mobilných zón sa v priebehu jednotlivých geologických období menila.
Jadrové reťazové reakcie
thumb|right|[[Gabro]] Stuhnutím žeravotekutej látky zemského plášťa v hlbinách Zeme sa vytvárali plutonity. Na rozdiel od vulkanitov (ochladzovanie na zemskom povrchu) tuhla magma pri tvorbe plutonitov hlboko pod povrchom. Keďže pri tomto procese už existovala pevná zemská kôra, tak plutonity neboli primárne vznikajúce horniny, pred nimi sa utvorili vulkanické pokryvy zelenokameňov, pod ktorými sa koncentrovalo veľké množstvo rádioaktívnych prvkov. Nastávali jadrové reťazové reakcie, pri ktorých sa uvoľňovala tepelná energia, ktorá odspodu natavovala vrstvy zelenokameňov. V dôsledku týchto teplotných zmien prebiehala výmena látok medzi spodnou časťou zemskej kôry a magmou zemského plášťa. Keď jadrové reakcie oslabli, magma opäť prenikla do zemskej kôry kde chladla a tuhla na plutonity. Mnohé staré pásma zelenokameňov sú preto popretkávané telesami plutonitov. Hlavnými zástupcami hlbinných hornín z tohto obdobia sú žula, tmavší diorit, takmer čierne gabro a čiernozelený peridotit. Žula nevznikla len ochladnutím magmy, ale aj stuhnutím natavených kôrových hornín v hlbinách (z chemického hľadiska ide o spojenie rôznych oxidov kremíka, titánu, hliníka, železa, mangánu, vápnika, sodíka a draslíka). Vznik žuly, granitizácia, je priebežný jav, ktorý trvá dodnes a v raných štádiách prebiehal veľmi intenzívne. Žulové masívy mladšieho veku tvoria jadro mnohých pohorí na Slovensku ako sú Vysoké Tatry, Malé Karpaty, Malá Fatra a iné.
Železné rudy na morskom dne
Vznik prúžkovaných železných rúd sa viaže na výskyt voľného kyslíka, ktorý je v tejto ére vývoja Zeme spätý s podmorským vulkanizmom. Plyny a pary unikajúce pri sopečnej činnosti obsahovali ióny ľahko rozpustného dvojmocného železa, ktoré sa dostávali do morskej vody a tá sa nimi v dôsledku absencie kyslíka nasýtila. Neskôr, približne pred 3000 mil. rokov sinice (cyanobaktérie), žijúce v moriach, produkovali fotosyntézou kyslík. Dvojmocné železo sa ním mohlo oxidovať na trojmocné, vytváral sa nerozpustný oxid a vznikali prúžkované rudy železa.
Chromit a platina
Asi pred 3 750 mil. rokmi pri Fiskenaessete v Grónsku a asi pred 3 500 mil. rokmi pri Selukwe v Zimbabwe vznikli najstaršie chromitové ložiská na svete. Miestami majú zvýšený obsah platiny. Medzi platinové kovy zaraďujeme okrem platiny aj paládium, ruténium, ródium, osmium a irídium, ktoré patria k priemerne alebo až k veľmi ťažkým kovom. Chromitové ložiská vznikali v podmorských lávových výlevoch, v ktorých bola prítomná extrémne bázická magma. Z magmy kryštalizovali mafické minerály ako sľuda, pyroxén, amfibol a olivín bohaté na mangán a železo.
Ložiská zlata
Približne pred 3 000 mil. rokmi vznikali prvé významné ložiská zlata, pričom hlavné obdobie ich tvorby trvalo až do doby pred 2 100 mil. rokmi. Väčšie ložiská zlata sa nazývajú sekundárne. Zlato je typickým sprievodcom archaických pásiem zelenokameňov, v nepatrnom množstve sa vyskytuje aj v prúžkovaných železných rudách a v produktoch rozpúšťania tmavých vulkanických hornín bohatých na kremičitany. Ak sa takéto pôvodné horniny pod veľkým tlakom a pri vysokej teplote rekryštalizovali, prehriata vodná para premenila zlato obsiahnuté v nich do vrstiev hornín s vhodnou štruktúrou (hydrotermálna premena), kde sa akumulovalo. Archaické ložiská tohto typu vystupujú najčastejšie ako zlato-kremenné žily s rozličnou mocnosťou. Často sú sprevádzané výskytom antimónu, arzénu, bizmutu, volfrámu a ortuti, ktoré takisto pochádzajú z hydrotermálne mobilizovaných pôvodných akumulácií v pásmach zelenokameňov. Príkladom archaického ložiska zlata je Barberton v južnej Afrike.
Raná tvorba kýzov
thumb|right|[[Medená ruda]] V horninách formácie isua v Grónsku vznikli pred 3 800 mil. rokmi prvé medené rudy. Hlavná etapa vzniku medených a niklových rúd sa však začala pred 3 000 mil. rokmi a skončila pred 2 500 mil. rokmi. Spája sa s mladoarchickým vývojom zelenokameňov, predovšetkým v yilgarnskom bloku v Austrálii a v Zimbabwe. Tieto rudy majú sulfidický charakter a označujú sa ako kýzy. Vznikli v pásmach zelenokameňov, kde sa vyskytovali štrukturálne nepravidelnosti ako hranice blokov, hranice jednotlivých hornín, výrazné tektonické zóny (lineamenty). Vo vulkanických územiach prenikla magma do puklín a trhlín v horninách. Takto vzniknuté intruzívne telesá mali osobité chemické zloženie, čo súviselo s hustotou, teplotou tavenia a viskozitou intrudovaného materiálu. Ložiská kýzových rúd rozličného typu a veku sa nachádzajú aj na Slovensku, hlavne v Slovenskom rudohorí (Smolník, Prakovce) alebo v Malých Karpatoch.
Ložiská antimonitu
Antimonit sa v archaiku radí ako hlavný rudný minerál v termálnych kremenných žilách. Miestami sa tiež vyskytuje so zlato-kremennými, olovenými, striebornými rudnými žilami v hlbších častiach vulkánov. Najčastejšie však vznikal v sekundárnych ložiskách, ktoré vznikali súčasne s horninou, ale až neskôr, pri premenách horniny prehriatou mineralizovanou vodnou parou. Hlavná etapa vzniku antimónových ložísk sa začala približne pred 500 mil. rokmi, aj keď niektoré sa utvárali už pred 2400 mil. rokmi. Antimón sa skladá z rôznych častí rádioaktívnych izotopov. Najznámejšou modifikáciou je stabilný sivý antimón, striebristobiely, veľmi krehký kov a nestabilný čierny antimón, ktorý obsahuje vodu. V archaických ložiskách sa antimón vyskytuje vo forme antimonitu. Tento minerál sa vyznačuje pretiahnutými prizmatickými ihličkami kryštálov s olovenosivým kovovým leskom. Ihlice antimonitu sa zvyčajne spájajú do lúčovitých agregátov, často sa mierne ohýbajú a bývajú pozdĺžne ryhované.
Prvé usadené horniny
Prvé usadené horniny vznikali pred 3 500 mil. rokmi v súboroch hornín onverwacht v južnej Afrike (Svazíjsko) a warrawoona (Austrália). Na rozdiel od vyvretých hornín, ktoré sa vytvárali stuhnutím prúdov magmy, usadené (sedimentárne) vznikali rozrušením už jestvujúcich hornín zemskej kôry a usadením materiálu, z ktorého boli budované, vo vode alebo na súši. Najstaršie usadené horniny sa vytvorili na morskom dne neďaleko pobrežia. Zložením sa ponášajú na mladšie pieskovce, kremence a droby. Kremence sú vytvorené zo zŕn kremeňa. Droby sú sivé až zelenosivé horniny s vysokým podielom kremeňa, živca a sľudy. Obsahujú úlomky nestabilných hornín, ílovitú zložku a úlomky stabilných hornín. Droby bývajú čiastočne metamorfované, pričom sa za zvýšeného tlaku a teploty mení ich štruktúra. Pretože sú horniny, ktoré vznikli na morskom dne nahromadením produktov odnosu. Predpokladá sa, že prvá zemská kôra vznikla 100 – 300 mil. rokov pred vznikom prvých usadených hornín.
Hľúzovité vápence
thumb|right|Prierez [[vápenec|vápencom so vežovitým typom stromatolitov, proterozoikum]] Najstaršie stromatolity, uhličitanové hľúzovité útvary sú známe v západnej Austrálii (asi pred 3 500 mil. rokov) a v Zimbabwe (pred 3 100 mil. rokov). Masovo sa tieto útvary začali vyskytovať vo vápenato-ílovitých horninách približne pred 2 300 – 750 mil. rokmi. Stromatolitické vápence sú výlučne anorganického pôvodu, ale dokazujú existenciu raných kolónií cyanobaktérií – siníc. Pravdepodobne išlo o celé porasty pozostávajúce z organizmov. Stromatolity sú bochníkovité útvary veľkosti od niekoľkých centimetrov až po niekoľko metrov, majú šupinovitú stavbu a na ich priečnom priereze sú zreteľné vrstvy rovnobežné s povrchom. Vznikli ako povlaky mechanickým prilepením vápenatého kalu na slizovitý povrch porastov siníc. Čiastočne sa však vytvárajú aj priamym vyzrážaním uhličitanu vápenatého, ale zase za pomoci siníc. Pri fotosyntéze sa pôsobením slnečného svetla z vody odoberá oxid uhličitý (CO2), ktorý pochádza z hojného a vo vode ľahko rozpustného hydrouhličitanu vápenatého Ca(HCO3)2. Ako zvyšok zostáva voda a ťažko rozpustný sekundárny uhličitan vápenatý (CaCO3), teda vápenec. Vápenec sa ukladá na dne pokojných vôd neďaleko pobrežia až po okraj šelfu, a to priamo na povrch porastov siníc. Po usadení vrstvy vápenca organizmy odumrú, na vápencovej vrstve sa však vytvorí porast a na ňom vznikne opäť tenká vápencová vrstva. Opakovaním tohto procesu sa vytvára šupinovitá stavba stromatolitov.
Stabilné kryhy zemskej kôry
thumb|right|250px|Prierez Zemou: 1. pevné jadro, 2. tekuté jadro, 3. skalnatý plášť, 4. prechodná zóna, 5. [[astenosféra, litosféra, 6. zemská kôra]] Koncom archaika nastali zásadné zmeny vo vývoji Zeme. Tektonické mechanizmy, ktoré hýbali zemskou kôrou a formovali ju, výrazne zoslabli a ani geochemické procesy v zemskej kôre nezostali nezmenené. Tieto premeny sa začali asi pred 3 100 mil. rokmi v Afrike a skončili sa pred 2 500 mil. rokmi v celosvetovom meradle. V tomto období zemská kôra natoľko stuhla, že rozsiahle lávové príkrovy, pochádzajúce priamo zo žeravotekutého materiálu zemského plášťa, už nehrali pri jej stvárňovaní podstatnú úlohu. S tým súviselo aj dokončenie vývoja zelenokameňov a na ne viazaných charakteristických rudných ložísk. Archaické prúžkované železné rudy ustúpili novému typu prúžkovaných železných rúd, ktoré sa už neviazali na vulkanické horniny. Archaické ložiská zlata v pásmach zelenokameňov boli nahradené ložiskami sedimentárnymi a neskôr i diagenetickými (diagenéza), vznikajúcimi premenou sedimentov. V tomto období sa znižovala intenzita vznikania pyritových ložísk, ukončil sa vývoj zelenokameňových pásiem, žulových a rulových masívov, ktoré spolu s kryhami (kratóny) vytvárali mocnejšiu a stabilnejšiu zemskú kôru. Sily, ktoré pôsobili na novú hrubú a stabilnú kôru, ju už neohýbali a netrhali, ale lámali a vytvárali hlboké priekopy (rifty), pozdĺž ktorých sa časti zemskej kôry mohli navzájom pohybovať. Vulkanizmus sa v tomto období viazal prevažne na tieto zlomy. Na kratónoch postupne vznikali mohutné klesajúce panvy a v nich jazerá alebo moria. V ich vodách sa usádzali plytkovodné sedimenty. V dôsledku mechanického rozrušovania starších hornín vznikali vo väčšej miere aj suchozemské klastické sedimenty.
Vznik pohorí v archaiku
Tektonické pohyby v archaiku sa delia na štyri úseky:
Vytváranie síry
thumb|right|180px|Síra Približne pred 3 500 mil. rokmi sa v pilbarskom bloku v horninovom súbore warrawoona neďaleko North Pole (Austrália) usadila asi 30 metrová vrstva sadrovca a kremitých sintrov (usadeniny alebo povlaky na horninách), ktoré obsahujú značné množstvo barytu (z chemického hľadiska ´je to síran bárnatý BaSO4) s možnou prímesou olova. Sadrovec (dihydrát síranu vápenatého CaSO4.2H2O) a baryt svedčia o oxidácii síry v bezkyslíkovom prostredí. Z toho vyplýva, že fotosynteticky aktívne organizmy, žijúce v horných vrstvách vôd, sa zúčastňovali na vzniku týchto sedimentov. Na svoju látkovú premenu použivali oxid uhličitý a sírovodík.
Slnečné svetlo - zdroj života a kyslíka
Spôsob života prvých mikroorganizmov vytvárajúcich stromatolity svedčí o ich schopnosti uskutočňovať fotosyntézu. Podobne ďalšie organizmy, ktoré sa objavili po nich, sinice, ovládali tento optickochemický mechnizmus. Fotosyntéza umožňuje pri maximálnom zisku uhlíka, základnej zložky organických zlúčenín a všetkých živých organizmov, zlučovať takmer všadeprítomný oxid uhličitý a rovnako bohato zastúpenú vodu na hydroxid uhličitý, základ uhľovodíkov, a uvoľňovať kyslík. Túto schopnosť majú iba živé organizmy a z pomedzi nich výhradne iba sinice a rastliny. Tieto organizmy obsahujú fotosenzibilné štruktúry schopné premieňať slnečnú energiu na energiu chemicky využiteľnú. Ich bielkoviny obsahujú iba jednu z dvoch možných foriem aminokyselín, konkrétne L-α-aminokyseliny. Ich molekuly pozostávajú práve z takých istých atómov alebo skupín atómov, ako majú D-α-aminokyseliny, ktoré sú ich zrkadlovým obrazom v molekulovej štruktúre. Organizmy, ktoré obsahovali rovnaké diely obidvoch foriem, boli opticky neaktívne. Optická aktivita predpokladá prítomnosť iba jednej formy. Takéto jednostranne vybudované bielkoviny majú schopnosť otáčať rovinu lineárne polarizovaného svetla, ktorým je aj slnečné svetlo. Pri vzniku života z jeho organických predstupňov sa museli vytvoriť obidva typy molekúl v rovnakom množstve. V neživej prírode existujú asymetrické sily ako je polarizované svetlo oblohy alebo polarizované elektróny vznikajúce pri rádioaktívnom rozpade beta, ktoré mohli v obmedzenom rozsahu zničiť jednu y dvoch molekulárnych foriem. Ak sa však tento proces už začal, potom môžu nadpočetné molekuly jednej formy vytlačiť molekuly inej formy, vyzrážať ich v presýtenom roztoku, čo sa deje ďalšími chemickými procesmi. Toto je jedna z najdôležitejších podmienok vzniku opticky aktívnych látok. Fotosyntéza je možná v prostredí bohatom na oxid uhličitý a sirovodík alebo v prostredí kde je popri oxide uhličitom aj dostatok vody. V prírode výrazne prevláda druhý prípad. Pri tomto type fotosyntézy sa uvoľňuje veľké množstvo kyslíka. V zemskej atmosfére a hydrosfére tohto obdobia sa vyskytoval iba chemicky viazaný kyslík. Kyslík, ktorý sa týmto spôsobom uvoľnil pri fotosyntéze sa ešte nehromadil v atmosfére, pretože bol chemicky viazaný. Vznikali sírany, ktoré ho obsahovali, známe z archaických sedimentov, a dvojmocné železo (Fe++) oxidovalo na Fe2O3, čiže hrdzavelo. Oxid železitý sa ukladal v sedimentoch ako prúžkovaná železná ruda ž 2 000 mil. rokov, čo svedčí o tom, že kyslík vznikal pri fotosyntéze organizmov už dávno pred obdobím, keď sa ním atmosféra obohacovala, čo bolo pred 2 300 mil. rokmi. Kým sa vyrovnal chemický deficit kyslíka a kyslík uvoľnený jednoduchými fotosyntetizujúcimi baktériami sa dostal do atmosféry, uplynulo okoo 1 500 mil. rokov.
Prvé mikroflóry
V geologickej formácii sudan-iron v Minnesote (USA) sa našli stopy prvých spoločenstiev fotosynteticky aktívnych mikroorganizmov. Tieto spoločenstvá rôznych druhov sa označujú ako sinice. Ide o formy blízke baktériám, ktoré sa pre svoju modrú farbu nazývajú cyanobaktérie (gr. kyanos = tmavomodrý). Zúčastňovali sa aj na tvorbe stromatolitov. Pretože tieto organizmy vytvárajú vyššie, rozvetvené uhľovodíky (izopronoidy, alkány a iné), ktoré nemôžu vznikať v biochemických podmienkach, museli disponovať relatívne vysokovyvinutými enzýmami, organickými zlúčeninami, ktoré ovplyvňovali ich látkovú premenu. Dnešné sinice sú fotosyntetizujúce organizmy rozšírené po celej Zemi.
Mikroorganizmy v Afrike
V súbore hornín Onverwacht v juhoafrickom pohorí Makhonjwa (=Barberton Greenstone Belt) sa našli jedny z najstarších zvyškov skamenených organizmov. Sú to guľovité kremičitanovovápenaté telieska veľkosti 0,5 –. Majú organickú vnútornú štruktúru vo forme priestorových mriežok. Taxonomicky je to rod Ramsaysphaera. Tieto organizmy boli pravdepodobne heterotrofne odkázané na organickú potravu. Vytvárali veľké slizovité kolónie v plytkých vodách. Skameneliny dokazujú rast a delenie, teda spôsob rozmnožovania. Vložky kalcitu a kremeňa sa vysvetľujú ako odpad pri primitívnej látkovej premene. V tom istom pohorí sa našli v nadložnom súbore Fig Tree mikroorganizmy spred asi 3 200 mil. rokov. Sú to jednak eobaktérie (t.j. rod Eobacterium; tyčinkovité organizmy podobné dnešným baktériám) a jednak tzv. archeosféroidy (t.j. rod Archaeosphaeroides; organizmy príbuzné riasam). Spomínané nálezy z Fig Tree sú však sporné.
Iné projekty
.
Dlhé Tice
Dlhé Tice je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Latorica.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Rad, Zatín a Svinice v okrese Trebišov v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 46,8237 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: ''Uzemie predstavuje zvysky mimoriadne zachovalych povodnych biocenoz mrtvych ramien Tice, ktoré okrem značnej biologickej hodnoty plnia funkciu krajinarsku, esteticku. Okrem inych chranenych druhov sa tu nachadzaju rozsiahle porasty rezavky aloovitej.''
Tom Sherak
Tom Sherak je producent a prezident Akadémie filmových umení a vied zvolený pre obdobie 2009-2010.
Bonnemaison
Bonnemaison je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 374 obyvateľov (2009).
Jay Leach (1951)
Jay Leach (* 24. máj 1951, Lexington, Massachusetts, USA) je bývalý americký hokejista, ktorý hrával na pozícii centra. Od roku 1983 pôsobí ako tréner.
Reprezentácia
Bol asistentom reprezentačného trénera USA na MS 2004 (bronzová medaila) a MS 2006.
Dommartemont
Dommartemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Dezider Kardoš
Dezider Kardoš (* 23. december 1914, Nadlice – † 18. marec 1991, Bratislava) bol slovenský hudobný hudobný skladateľ a vysokoškolský pedagóg.
Dommartemont
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Dezider Kardoš
Životopis
Počas gymnázia bol prijatý na Hudobno - dramatickú akadémiu bratislavského konzervatória, kde študoval (1933 – 1937) kompozíciu u Alexandra Moyzesa. Zároveň navštevoval prednášky z hudobnej vedy, estetiky a dejín umenia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Neskôr študoval (1937 – 1939) na kompozičnej Majstrovskej škole Vítězslava Nováka na pražskom Štátnom konzervatóriu.
V roku 1951 ho pracovné možnosti, ako aj postupná zmena v jeho skladateľských názoroch privádzajú do Bratislavy. Najprv je zamestnaný ako vedúci odboru ľudovej tvorivosti v Československom rozhlase. Neskôr sa stáva prvým riaditeľom Slovenskej filharmónie (1952 – 1955). Následne, až do roku 1963 vykonáva funkciu predsedu Zväzu slovenských skladateľov. Popri tom začína pôsobiť ako pedagóg na Hudobnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave a v sedemdesiatych rokoch je vedúcou osobnosťou slovenskej skladateľskej školy. Za jeho dielo mu bol v roku 1975 udelený titul Národný umelec.
Charakteristika tvorby
Pri tvorbe vychádzal z prvkov slovenskej ľudovej tvorby a medzi inšpiračnými zdrojmi sa objavujú aj výjavy lásky k rodnej zemi. Inšpirovali ho najmä temperamentné východoslovenské piesne a melódie, ale aj rôzne expresívne tendencie modernej komornej techniky. Kardoš ako symfonik rozvíjal epicko-dramatický typ súčasného symfonizmu s istými programovými prvkami.
Jan Jiří Rückl
Jan Jiří Rückl (* 12. máj 1900, Včelnička - †  24. august 1938, Praha) bol český politik, priemyselník, publicista a pápežský komorník.
Pochádzal zo sklárskej rodiny. Absolvoval Sorbonnu, kde získal titul doktor práv. Vo Francúzsku pôsobil počas 20. rokov pri československej kolónii. Jeho rodina bola katolícka a on si vybudoval dobré kontakty s pápežom, takže keď sa Rückl zúčastnil príprav svätováclavského jubilea v roku 1929, vybral si ho Pius XI. za komorníka, neskôr dostal i ďalšie vysoké cirkevné vyznamenania.
V Československu sa angažoval ako politik Československej strany ľudovej, dôležitá bola najmä jeho spolupráca s Edvardom Benešom, v roku 1935 výrazne prispel svojimi jednaniami k jeho zvoleniu. Okrem toho viedol rodinnú sklárňu a publikoval práce na tému podnikania a ekonomiky.
Zomrel na leukémiu a je pochovaný na Vyšehrade.
Lans (Saône-et-Loire)
Lans je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Saône-et-Loire, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Peter Sivák
Peter Sivák (* 21. marec 1982, Cheb, Česko) je slovenský hokejový útočník. Je odchovancom klubu MHK 32 Liptovský Mikuláš. Hráva na poste pravého krídla.
Vzdušné sily Slovenskej republiky
Vzdušné sily Slovenskej republiky (oficiálne: Vzdušné sily Ozbrojených síl Slovenskej republiky; skratka: VzS OS SR) sú leteckou zložkou Ozbrojených síl Slovenskej republiky, ktorej úlohou je zabezpečenie obrany vzdušného priestoru Slovenska, obrana zvrchovanosti Slovenskej republiky, dôležitých politických a hospodárskych centier, regiónov a vojsk pred údermi vzdušného protivníka, ako aj priama podpora boja pozemných síl. Od 1. januára 2021 je veliteľom Vzdušných síl generálmajor Ing. Róbert Tóth. Jeho zástupcom je od 1. februára 2023 brigádny generál Pavol Tököly.
Peter Sivák
Európa
Peter Sivák začínal s hokejom v Liptovskom Mikuláši, za ktorý nastúpil aj na svoj premiérový (a jediný) zápas v Extralige v sezóne 1999/2000. V tomto ročníku inak hrával len za juniorský tím.
Lans (Saône-et-Loire)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Vzdušné sily Slovenskej republiky
Vznik
V dôsledku zmenenej geopoliticko-vojenskej situácie po roku 1989 sa velenie vtedajšej federálnej Česko-slovenskej armády snažilo posilniť vzdušnú obranu Slovenska. Od 7. mája 1991 tak bola na leteckej základni Sliač dislokovaná 81. samostatná stíhacia letka, ktorá spolu so zabezpečovacím práporom plnila úlohy pohotovostného systému a položila základ súčasných Vzdušných síl OS SR. Neskôr bola zreorganizovaná na 1. stíhací letecký pluk. Dňa 30. novembra 1991 bolo vo Zvolene vytvorené veliteľstvo 1. divízie protivzdušnej obrany. Postupne mu boli podriadené protilietadlové raketové útvary v Nitre, Rožňave a Pezinku, ako aj rôzne zabezpečovacie útvary.
Peter Sivák
Európa
V ďalšom ročníku odohral okrem zápasov v juniorskom tíme aj 36 stretnutí v Extralige.
Vzdušné sily Slovenskej republiky
Vznik
V októbri 1992 bola federálnym ministerstvom obrany ČSFR vyčlenená skupina pod velením generálmajora Ing. Jána Váňu. Cieľom tejto skupiny bolo vytvoriť organizačné štruktúry budúceho letectva a protivzdušnej obrany SR a zabezpečiť bojaschopnosť letectva a protivzdušnej obrany Slovenska po zániku Česko-Slovenska. Postupne sa táto skupina rozrastala a 1. novembra 1992 vznikla Správa letectva a protivzdušnej obrany pre Slovensko so sídlom v Trenčíne, ktorej činnosť skončila 31. decembra 1992. Dňom 1. januára 1993, spolu so vznikom samostatného Slovenska, vzniká Letectvo a protivzdušná obrana Veliteľstva Armády Slovenskej republiky, ktorého veliteľom bol menovaný generálporučík Ing. Štefan Gombík.
Dobrá Niva (obec)
Názov
Etymológia názvu obce sa spája so starším slovenským slovom "niva", pomenúvajúcim úrodnú zem, spojenie "dobrá niva" teda označovalo územie vhodné na poľnohospodárske využitie. Najstaršia podoba názvu obce v tvare "Dobruna" sa nachádza v listine z roku 1254. Podobu "Dobraniua" nachádzame v listine z roku 1337. V nemčine sa obec dobovo nazývalo Dobring alebo aj Döbring.
Peter Sivák
Európa
Pred sezónou 2001/02 prestúpil do klubu Dukla Trenčín, kde hrával tri sezóny.
Od ročníka 2004/05 sa stal hráčom nováčika v Extralige, HK Dubnica nad Váhom. Po 32 stretnutiach za tento klub sa ale vrátil do Dukly Trenčín, kde dohral sezónu. V Trenčíne odohral ďalšie dve sezóny.
Pred sezónou 2008/09 prestúpil do klubu MsHK Žilina. V tejto sezóne nastúpil aj v reprezentačnom družstve Slovenska v 4 prípravných stretnutiach. Ešte počas sezóny prestúpil do HKM Zvolen.
Vzdušné sily Slovenskej republiky
Obdobie pred vstupom do NATO (1993 – 2004)
thumb|left|Akrobatická skupina [[Biele Albatrosy na Royal International Air Tattoo 1993 vo Fairforde]]
Peter Sivák
Európa
Pred sezónou 2009/10 podpísal zmluvu s klubom českej Extraligy HC Zlín, za ktorý odohral v českej extralige dve sezóny.
Pred ročníkom 2011/12 sa vrátil opäť do slovenskej extraligy, do družstva MsHK Žilina.
Po tejto sezóne sa vydal do zámoria, kde podpísal zmluvu s klubom San Francisco Bulls, hrajúcim druhú farmársku súťaž ECHL.
Zámorie
Sezóna 2012/13 bola prvou v zámorí a veľmi úspešnou. V drese San Francisco Bulls odohral 64 stretnutí, v ktorých zaznamenal 56 bodov za 33 gólov a 23 asistencií. Za tieto výkony si vyslúžil aj povolanie do hlavnej farmárskej ligy AHL do klubu Worcester Sharks, ktorý je farmou klubu San Jose Sharks, hrajúceho NHL. V AHL odohral za Worcester 9 stretnutí, počas ktorých zaznamenal 5 bodov za 4 góly a 1 asistenciu.
Pred sezónou 2013/14 zmenil dres v rámci ECHL, keď z kalifornského mesta Daly City, kde hrával domáce zápasy klub San Francisco Bulls, prestúpil do klubu Alaska Aces sídliaceho na Aljaške v meste Anchorage. V Daly City napokon hokej skončil, keď sa klub San Francisco Bulls počas prebiehajúcej sezóny 2013/14 odhlásil zo súťaže ECHL. Aj počas pôsobenia v klube Alaska Aces sa mu podarilo prebojovať do klubu ligy AHL, keď ho na niekoľko zápasov povolal Abbotsford Heat, ktorý bol farmou klubu Calgary Flames. V sezóne 2014/15 si zahral v troch rôznych kluboch. V súťaži ECHL začal sezónu v klube Orlando Solar Bears. Neskôr prestúpil v rámci rovnakej ligy do klubu Stockton Thunder. V šiestich stretnutiach si zahral aj v AHL za klub Bridgeport Sound Tigers, ktorý je farmárskym klubom tímu New York Islanders. Pred sezónou 2015/16 sa stal hráčom tímu Fort Wayne Komets, po 10 stretnutiach, ale prestúpil do klubu Alaska Aces, kde pôsobí aj v sezóne 2016/17.
Vzdušné sily Slovenskej republiky
Obdobie pred vstupom do NATO (1993 – 2004)
Zánikom Česko-Slovenska a následným delením majetku Česko-Slovenska Slovensko prevzalo a presunulo na svoje územie 167 lietadiel a 64 vrtuľníkov, spolu s príslušným materiálom a niekoľko protilietadlových kompletov. Zároveň sa organizovalo preškoľovanie niekoľko desiatok technikov a pilotov.
Lans (Saône-et-Loire)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Apple Records
Apple Records je hudobné vydavateľstvo, ktoré založila britská rocková kapela The Beatles v roku 1968. Vydavateľstvo sídli dlhodobo v Anglicku, v súčasnej dobe funguje ako divízia spoločnosti Apple Corps.
Wies (Rakúsko)
Wies je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg. 1. januára 2015 bola trhová obec Wies spojená s obcami Limberg bei Wies, Wernersdorf a Wielfresen.
Trhová obec má rozlohu a  obyvateľov. Pred spojením mala obec rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 2 283 obyvateľov.
Vzdušné sily Slovenskej republiky
Obdobie pred vstupom do NATO (1993 – 2004)
Letectvo a protivzdušná obrana Armády SR bolo dislokované na piatich leteckých základniach a malo vo výzbroji 229 lietadiel a vrtuľníkov rôznych typov; stíhačky (9× MiG-29A, 1× MiG-29UB, 13× MiG-21MA, 36× MiG-21MF, 8× MiG-21R, 11× MiG-21UM a 2× MiG-21US), stíhacie bombardéry (18× Su-22M4 a 3× Su-22UM-3K), bojové (12× Su-25K a 1× Su-25UBK), cvičné prúdové (16× L-29, 8× L-39C, 2× L-39MS, 2× L-39V a 9× L-39ZA), vrtuľníky (17× Mi-2, 1× Mi-8PPA, 2× Mi-8PS, 6× Mi-8T, 15× Mi-17, 2× Mi-17Z-2, 8× Mi-24D, 1× Mi-24DU, 10× Mi-24V), dopravné (2× L-410MA, 2× L-410FG, 1× L-410UVP, 1× L-410UVP-E, 3× L-410UVP-T, 1× An-12BP, 2× An-24V, 2× An-26 a 1× Tu-154B-2) a bezpilotné prostriedky VR-3 Rejs. V rámci prvej deblokácie ruského dlhu, od decembra 1993 do januára 1994, bolo na Slovensko dodaných päť stíhacích MiGov-29A (reg. č. 0619, 0820, 0921, 2022, 2123) a 1 cvičný MiG-29UB (reg. č. 1303). V roku 1994 bol v súlade s Koncepciou výstavby Armády SR do roku 2000 vytvorený Generálny štáb Armády SR a v jeho rámci Štáb letectva a protivzdušnej obrany. V tom istom roku bola zrušená 1. divízia protivzdušnej obrany a letectva a na jej základoch 1. novembra 1994 vznikol 3. zbor letectva a protivzdušnej obrany (3. zbor LaPVO).
thumb|left|[[Mikojan-Gurevič MiG-21|Mikojan-Gurevič MiG-21MF (reg. č. 7713) na Slovenskom medzinárodnom leteckom dni SIAD 1997 na bratislavskom letisku]]
V roku 1995 bolo tiež vyradených 21 stíhačiek MiG-21 v súlade s európskymi dohodami o počte zbraní. Dňa 15. marca 1995 havaroval L-29 Delfín (reg. č. 3302) pri cvičnom lete vo výcvikovom priestore Javorina. Pri nehode zahynul pilot mjr. Ing. Jaroslav Horník †. Od decembra 1995 do januára 1996, v rámci druhej deblokácie ruského dlhu, bolo na Slovensko dodaných sedem stíhacích MiGov-29A (reg. č. 6124, 6425, 6526, 6627, 6728, 6829, 6930) a 1 cvičný MiG-29UB (reg. č. 5304).
thumb|[[Mikojan-Gurevič MiG-29|MiG-29A (reg. č. 6728) počas letu, 1999]]
2004 – 2019
thumb|right|MiG-29AS (reg. č. 0619) v digitálnej kamufláži po modernizácii
Po vstupe Slovenska do NATO bolo potrebné modernizovať lietadlá vzdušných síl, respektíve dosiahnuť kompatibilitu s technikou NATO. V rokoch 2005 až 2006 bola v leteckých opravovniach Trenčín vykonaná čiastočná modernizácia stíhačiek MiG-29 v spolupráci s výrobcom lietadiel a aj viacerými západnými spoločnosťami. Stroje boli vybavené vyspelejšími komunikačnými prostriedkami a systémami kompatibilnými s technikou NATO (navigačný a komunikačný systém, systém identifikácie vlastný/cudzí, ICAO normy), pričom morálne a technicky zastaraný zbraňový systém lietadla už nebol modernizovaný. Okrem iného avionika prešla na anglosaský nemetrický systém. Dvanásť modernizovaných strojov (10 jednomiestnych verzie AS a 2 dvojmiestne UBS), z ktorých dva (reg. č. 0619 a 0921) získali aj novú tzv. digitálnu kamufláž, bolo formálne odovzdaných vzdušným silám 29. februára 2008 na základni Sliač.
Dňa 19. januára 2006 stratili slovenské vzdušné sily jeden Antonov An-24 (reg. č. 5605) pri leteckej katastrofe. Pri náraze lietadla do zalesneného kopca medzi obcami Hejce a Telkibánya v Maďarsku zahynulo 41 vojakov a jeden civilný zamestnanec Ministerstva obrany SR. Nehodu prežil jeden vojak, pplk. Martin Farkaš. Lietadlo sa za tmy a priaznivých meteorologických podmienok blížilo ku košickému letisku, pričom privážalo späť slovenských príslušníkov síl KFOR z polročnej služby v Kosove. V septembri 2011 boli všetky zostávajúce vrtuľníky Mil Mi-24 vyradené. Dňa 20. decembra 2012 došlo k incidentu, kedy sa MiG-29AS (reg. č. 0921) slovenských vzdušných síl nebezpečne priblížil k civilnému súkromnému lietadlu Beechcraft B200 Super King Air, na ktorom sa inicializoval protizrážkový systém.
Dňa 28. júla 2015 počas cvičenia pristávania v teréne došlo následkom poveternostných podmienok k zrúteniu vrtuľníka Mi-17M (reg. č. 0812) pri osade Hradisko (na území obce Terňa). Krátko po havárii podľahol svojím zraneniam druhý pilot kpt. Ing. Richard Sépi. Kapitán vrtuľníka kpt. Ing. Peter Pavlinský a palubný technik pprap. Tibor Šoltés utrpeli ťažké zranenia.
Dňa 27. marca 2017 došlo na základni Sliač k závažnej leteckej nehode, pri ktorej havarovalo súkromné lietadlo L-29 Delfín (OM-JLP, rok výroby 1965, výrobné číslo 591683, vlastník Ing. Ľudovít Francl, PhD.), pričom sa kĺzalo 755 metrov po vzletovej a pristávacej dráhe (VPD). Následne bola VPD zablokovaná, čo znemožnilo prípadný štart pohotovostných lietadiel MiG-29, a tak celkovo 1 hodinu a 42 minút bola narušená nepretržitá ochrana nedotknuteľnosti vzdušného priestoru Slovenska v rámci integrovaného systému NATINAMDS. Súkromné lety lietadlom L-29 (OM-SLK, rok výroby 1972, prevádzkovateľ Slovenské krídla, s. r. o.) zo základne Sliač stále pokračujú, čo potencionálne ohrozuje bezpečnosť a prevádzkyschopnosť LZ Sliač.
V oblasti medzi mestom Sliač a obcou Kováčová sa 10. októbra 2018 o 14:07 SELČ zrútil kvôli zlyhaniu motora L-39ZAM Albatros (reg. č. 4711), pričom sa piloti kpt. Ing. Tomáš Kropáček a mjr. Ing. Peter Gregor úspešne katapultovali a z incidentu vyviazli bez zranení. Hlavnou príčinou vzniku nehody bolo presunutie páky ovládania motora (POM) do polohy stop, z dôvodu čiastočného zlyhania kulisy zarážky voľnobehu. K udalosti došlo pri plnení cvičných úloh – vzdušných bojov a pri príprave na pristátie na sliačskom letisku. „Lietadlo už bolo v pristávacej konfigurácii, malo už vysunutý podvozok a klapky,“ priblížil veliteľ Vzdušných síl OS SR generálmajor Ing. Ľubomír Svoboda.
Havária MiGu-29 v roku 2019
thumb|right|MiG-29AS (reg. č. 6526), ktorý sa 28. septembra 2019 zrútil pri obci [[Nové Sady (okres Nitra)|Nové Sady]]
Dňa 28. septembra 2019 o 20:08 SELČ vzlietla zo základne Sliač dvojica MiGov-29AS na pravidelný vzlet v ostrej pohotovosti (Quick Reaction Alert, QRA), ktorý sa uskutočnil na základe výzvy kombinovaného centra vzdušných operácií v Uedeme v Nemecku. Nakoniec išlo o cvičný vzlet. O 21:12 hod. jedno z dvojice lietadiel QRA pristálo na Sliači. Pilot, ktorému sa podarilo na druhý pokus úspešne pristáť na Sliači, bol podplukovník Ing. Marián Bukovský, ktorý pôsobil ako zástupca veliteľa stíhacej letky. Ministerstvo obrany jeho meno oficiálne nepotvrdilo, na tlačovej konferencii ho označovalo len skratkou „SK-01“. Druhý MiG-29AS (reg. č. 6526), ktorý pilotoval major Ing. Ján Kurtík, označovaný skratkou „SK-02“, sa trikrát pokúsil pristáť na základni Sliač. Nakoniec musel byť z dôvodu zhoršenia počasia navigovaný na záložné letisko v Bratislave. Približne o 21:30 hod. sa však zrútil pri obci Nové Sady v miestnej časti Ceroviny (okres Nitra). Lietadlo začalo po páde horieť a na miestne zasahovalo 12 hasičov z Nitry. Pilot sa úspešne katapultoval a po pristátí na padáku v priestore obce Podhorany si aj s pomocou miestneho občana privolal sanitku, ktorá ho previezla do nitrianskej nemocnice. „Predtým, ako sa stihol katapultovať, nasmeroval pád lietadla do neobývanej oblasti, kde nevznikli škody na životoch ani majetku civilnému obyvateľstvu,“ skonštatoval vtedajší minister obrany Peter Gajdoš. Príčinou nehody bol nedostatok paliva a následné rozhodnutie pilota o katapultáži. Minister obrany Jaroslav Naď zdôraznil, že nehodu nezapríčinil stav lietadla, ani nedostatok kompetencie zo strany pilota.
V roku 2019 sa priemerný ročný nálet na operačného pilota MiG-29 znížil na 40:55 letových hodín (základná kvalifikácia na plnenie úloh – 75 letových hodín, štandard NATO – 180 letových hodín) najmä v dôsledku nízkej prevádzkyschopnosti lietadiel MiG-29. Na prevádzkyschopnosti lietadiel v prvom polroku 2019 sa napriek zásobovaniu náhradnými dielcami odrazil, okrem ďalších faktorov, dlhodobo neriešený problém otázky náhrady motorov RD-33 po vyčerpaní ich technickej životnosti. Aby nedošlo ku kolapsu prevádzky, Ministerstvo obrany SR na vlastné náklady opravilo deväť motorov RD-33, ktoré boli dodané z opravy 30. júla 2019. Časť z nich bola zaradená do prevádzky z dôvodu náhrady motorov poškodených nasatím cudzích predmetov. V roku 2019 sa celkovo zaznamenalo 43 leteckých udalostí, čo je nárast oproti predchádzajúcemu roku o 15 udalostí. Ale nálet na jednu leteckú udalosť klesol z minuloročných 152 letových hodín (LH) na 96 LH, pričom požadovaná hodnota je 160 LH. Tento hlavný ukazovateľ je meradlom bezpečnosti letov. Opätovne sme nedosiahli hlavný ukazovateľ, čo spôsobilo predovšetkým prevádzkové opotrebenie techniky, ktorá je na konci svojej životnosti. Týka sa to predovšetkým lietadiel MiG-29, pričom bezpečnosť letov a nízky nálet pilotov silno ovplyvňuje nízka dostupnosť leteckej techniky, ktorá je spôsobená najmä zdĺhavým a nepružným obstarávaním náhradných dielov a služieb, napriek jestvujúcej abonentnej zmluve.
Veliteľ Marián Bukovský po havárii odišiel z ozbrojených síl, pilot Ján Kurtík zostal. Škoda na lietadle a munícii bola Ministerstvom obrany odhadnutá na 38 miliónov eur. Ministerstvo obrany však musí ruskej štátnej spoločnosti RSK MiG vyplatiť 2,6 mil. eur ako kompenzáciu zničeného materiálu. Do stíhačiek sa pri údržbe montujú zariadenia, ktoré sú vo vlastníctve tejto spoločnosti. Podľa ministerstva sú „prakticky na všetkých“ MiGoch. Zariadenia montujú pracovníci spoločnosti RSK MiG z Ruska v priestoroch Letiska Sliač na základe abonentnej zmluvy. Prvá bola podpísaná za druhej Dzurindovej vlády v decembri 2005. Na letisku podľa ministra Jaroslava Naďa pôsobí 15 až 40 ľudí RSK MiG. Abonentný systém by mal súčiastky zlacnieť a zároveň skrátiť opravu lietadiel. Kvôli utajeniu nie je jasné, koľko slovenské vojenské letectvo ruskej štátnej firme platí. Podľa dokumentu vtedajšieho ministra obrany Petra Gajdoša (SNS) z roku 2019 by Slovensko malo do roku 2023 zaplatiť viac než 120 miliónov eur.
2020 – súčasnosť
V čase pandémie ochorenia COVID-19 pristálo 1. mája 2020 vo večerných hodinách na základni Malacky-Kuchyňa dopravné lietadlo C-27J Spartan slovenských vzdušných síl, ktoré dopravilo repatriantov z Libanonu a hneď na druhý deň leteckým mostom zabezpečilo prepravu 15 slovenským občanom a ďalším občanom Česka, Maďarska a Rakúska z Cypru.
V súvislosti s nákupom novej leteckej techniky F-16C/D Block 70 bolo potrebné vybudovať, rekonštruovať a modernizovať nevyhnutnú infraštruktúru na základni Sliač, nakoľko vtedajší stav nezodpovedal technickým požiadavkám na prevádzkovanie novej leteckej techniky. Cieľom projektu bolo zabezpečenie prevádzky stavby, leteckej základne Sliač, pre novú leteckú techniku a technológiu a vytvorenie korektných podmienok nevyhnutnej logistickej podpory. Nesplnenie požiadaviek dodávateľa leteckej techniky na infraštruktúru mohlo spôsobiť, že letecká technika by nebola dodaná do Slovenskej republiky v súlade so zmluvným harmonogramom. Odhadované náklady na projektovú prípravu a realizáciu stavby vrátane projektového manažmentu NSPA (agentúra NATO) a rezervy na nepredvídané okolnosti 1. a 2. časť stavby na základni Sliač v súvislosti s nákupom novej leteckej techniky F-16C/D Block 70 predstavovali sumu vo výške 67 868 420,61 eur bez DPH. Na LZ Kuchyňa sa v roku 2020 dokončilo vybudovanie spojovacej dráhy ECHO-1 za 3,8 milióna eur. Dňa 23. apríla 2021 nadporučík Lukáš Kúdela ako prvý zo slovenských pilotov absolvoval let v stíhačke F-16 pod dohľadom inštruktora. Po pristátí sa vyjadril: ''„Naše dojmy (ako sme sa tak s chalanmi rozprávali) sú dosť technického-pilotážneho rázu. Citlivosť joysticku, poskakovanie lietadla pri pristátí, odozva na inputy do riadenia a podobne. Ak sa na to pozrieme z tej laickej stránky, tak určite môžem povedať za všetkých, že sme pristáli ‚vytešení‘. Po celkom náročnej a dlhej ceste, kde sme začínali takmer od nuly sme sa predsa len dostali do kokpitu F-16 a vzali ju do vzduchu. Môj subjektívny názor je, že lietadlo sa pilotovalo jednoduchšie ako T-38. Na rozdiel od Talonu chce letieť a nie padať. Výkonnostne je samozrejme niekde inde, ako všetky doterajšie lietadlá, na ktorých sme lietali.“''
Dňa 27. augusta 2022 bola počas Medzinárodných leteckých dní SIAF 2022 na základni Malacky-Kuchyňa podpísaná dohoda o ochrane vzdušného priestoru s Českom a Poľskom na obdobie do dodania a sprevádzkovania nových stíhačiek F-16 pre Vzdušné sily OS SR. Dohodu podpísali slovenský minister obrany Jaroslav Naď, česká šéfka rezortu Jana Černochová a poľský minister Mariusz Blaszczak. Na leteckých dňoch SIAF 2022 sa 27. a 28. augusta uskutočnila aj rozlúčka lietadiel MiG-29 s verejnosťou. K 31. augustu boli MiGy-29 vyradené z pohotovostného systému ochrany vzdušného priestoru. Dňa 9. septembra sa za účasti ústavných činiteľov a príslušníkov 81. krídla uskutočnila na základni Sliač rozlúčka s lietadlami MiG-29. Prevádzku stíhačiek sprevádzali problémy z technického, medzinárodno-politického i bezpečnostného hľadiska, ale aj z hľadiska dostupnosti pilotov. Za 30 rokov služby na nich piloti nalietali celkovo 20 246 letových hodín a bolo vycvičených 52 pilotov.