cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Španielska chrípka
Čína
V roku 1993 Claude Hannoun, popredný odborník na španielsku chrípku na Pasteurovom inštitúte, tvrdil, že vírus prekurzora pravdepodobne pochádzal z Číny a potom mutoval v Spojených štátoch blízko Bostonu a odtiaľ sa rozšíril do francúzskeho Brest, na európske bojiská, zvyšok Európy a zvyšok sveta, pričom hlavnými rozširovateľmi sú spojeneckí vojaci a námorníci. Hannoun považoval niekoľko alternatívnych hypotéz pôvodu, ako napríklad Španielsko, Kansas a Brest, za možné, ale nepravdepodobné. V roku 2014 historik Mark Humphries tvrdil, že zdrojom pandémie mohla byť mobilizácia 96 000 čínskych robotníkov za prácou za britskou a francúzskou líniou. Humphries z Memorial University of Newfoundland v St. John's založil svoje závery na novo objavených záznamoch. Našiel archívne dôkazy o tom, že ochorenie dýchacích ciest, ktoré zasiahlo severnú Čínu (odkiaľ pochádzali robotníci) v novembri 1917, bolo čínskymi zdravotníckymi úradníkmi o rok neskôr identifikované ako španielska chrípka. Pre moderné porovnanie však neprežili žiadne vzorky tkaniva. Napriek tomu sa na častiach cesty, ktorou sa robotníci dostali do Európy, ktorá prechádzala aj cez Severnú Ameriku, vyskytli správy o respiračných ochoreniach.
Jednou z mála oblastí na svete, ktorá bola zdanlivo menej postihnutá pandémiou španielskej chrípky, bola Čína, kde niekoľko štúdií dokumentuje porovnateľne miernu chrípkovú sezónu v roku 1918. To viedlo k špekuláciám, že pandémia španielskej chrípky mala pôvod v Číne, pretože nižšie úmrtnosti na chrípku možno vysvetliť skôr získanou imunitou čínskej populácie voči vírusu chrípky.
Správa zverejnená v roku 2016 v časopise Journal of the Chinese Medical Association nenašla nijaké dôkazy o tom, že vírus z roku 1918 bol do Európy dovezený prostredníctvom čínskych vojakov a pracovníkov z juhovýchodnej Ázie, a namiesto toho našiel dôkazy o jeho obehu v Európe pred pandémiou. Štúdia z roku 2016 naznačuje, že nízka miera úmrtnosti na chrípku (odhadovaná jedna z tisíc) zistená u čínskych a juhovýchodných ázijských pracovníkov v Európe znamená, že smrtiaca pandémia chrípky z roku 1918 nemohla pochádzať práve od týchto pracovníkov. Ďalším dôkazom proti šíreniu choroby čínskymi pracovníkmi bolo, že pracovníci vstúpili do Európy inými cestami, ktoré neviedli k zistiteľnému rozšíreniu, takže je nepravdepodobné, že by boli pôvodnými hostiteľmi.
Prenos a mutácia
náhľad|Keď sa americké jednotky hromadne rozmiestnili po [[Spojené štáty v prvej svetovej vojne|vojnovom úsilí v Európe, niesli so sebou španielsku chrípku.]] Základné reprodukčné číslo vírusu bolo medzi 2 a 3. Blízke ubytovanie a mohutné presuny vojsk z prvej svetovej vojny urýchlili pandémiu a pravdepodobne zvýšili prenos a zosilnili mutácie. Vojna tiež mohla znížiť odolnosť ľudí voči vírusu. Niektorí špekulujú, že imunitný systém vojakov bol oslabený podvýživou, ako aj stresom z bojových a chemických útokov, čo zvyšovalo ich náchylnosť. Veľkým faktorom v celosvetovom výskyte chrípky bolo zvýšenie cestovania. Moderné dopravné systémy uľahčovali šírenie choroby vojakom, námorníkom a civilným cestujúcim. Ďalším problémom boli klamstvá a popieranie vládami, čo spôsobilo, že obyvateľstvo nebolo pripravené na zvládnutie ohnísk.
Závažnosť druhej vlny sa pripisuje okolnostiam prvej svetovej vojny. V civilnom živote uprednostňuje prirodzený výber miernu záťaž. Tí, ktorí veľmi ochorejú, zostávajú doma a tí, ktorí sú mierne chorí, pokračujú vo svojom živote, pričom miernu záťaž šíria prednostne. V zákopoch sa obrátil prirodzený výber. Vojaci s miernym napätím zostali tam, kde boli, zatiaľ čo ťažko chorí boli poslaní preplnenými vlakmi do preplnených poľných nemocníc, kde sa šíril smrteľnejší vírus. Začala sa druhá vlna a chrípka sa opäť rýchlo rozšírila po celom svete. V dôsledku toho počas moderných pandémií úradníci v zdravotníctve hľadajú smrteľnejšie kmene vírusu, keď sa dostane na miesta so sociálnymi nepokojmi. Skutočnosť, že väčšina z tých, ktorí sa zotavili z infekcií prvej vlny, dostali imunitu, ukázala, že to musel byť rovnaký kmeň chrípky. Toto sa najdramatickejšie ilustrovalo v Kodani, ktorá unikla s kombinovanou mierou úmrtnosti iba 0,29% (0,02% v prvej vlne a 0,27% v druhej vlne) kvôli vystaveniu menej smrteľnej prvej vlne. Pre zvyšok populácie bola druhá vlna oveľa smrteľnejšia; najzraniteľnejšími ľuďmi boli ľudia ako vojaci v zákopoch - dospelí, ktorí boli mladí a fit.
Po smrteľnej druhej vlne na konci roku 1918 nové prípady náhle poklesli. Napríklad vo Philadelphii zomrelo v týždni končiacom sa 16. októbra 4 597 ľudí, ale do 11. novembra chrípka z mesta takmer zmizla. Jedným z vysvetlení rýchleho poklesu smrteľnosti choroby je, že lekári sa stali účinnejšími pri prevencii a liečbe zápalu pľúc, ktorý sa vyvinul po infikovaní vírusom obete. John Barry však vo svojej knihe Veľká chrípka: Epický príbeh najsmrteľnejšieho moru v histórii z roku 2004 uviedol, že vedci nenašli nijaké dôkazy na podporu tohto stanoviska. Ďalšia teória tvrdí, že vírus z roku 1918 mutoval mimoriadne rýchlo na menej smrtiaci kmeň. Takýto vývoj chrípky je bežný jav: existuje tendencia k tomu, že patogénne vírusy budú časom menej smrteľné, pretože hostitelia nebezpečnejších kmeňov majú tendenciu vymierať. Niektoré smrteľné prípady pokračovali aj v marci 1919, pričom vo finále Stanleyho pohára z roku 1919 zomrel jeden hráč.
Veľký Vracov
Veľký Vracov je vrch v pohorí Tribeč. Leží nad obcou Kolačno, približne juhovýchodne od Partizánskeho.
Poloha
Nachádza sa v severnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Rázdiel a časti Skýcovská vrchovina. Vrch leží na území Trenčianskeho kraja, v okrese Partizánske a zasahuje na katastrálne územia obcí Kolačno a Veľký Klíž. Patrí do CHKO Ponitrie a najbližšími sídlami sú severne ležiace Kolačno a Veľké Uherce, západným smerom ležiaci Veľký Klíž a Ješkova Ves, južne situovaný Skýcov a severovýchodne ležiaca Radobica.
Opis
Veľký Vracov sa nachádza v oblasti podobne vysokých vrchov bez výraznejšej dominanty. Severne susedí sedlom oddelený Malý Vracov, západne leží Michalov vrch a Veľká Slopňa , južne sa nachádza Mníchová (Rázdiel; ) a východne Veľká Ostrá , Hrubý vrch  a Oselný vrch. Západné a severné svahy odvodňuje Vracovský potok, smerujúci Drahožicou do rieky Nitry, južné svahy sú pramennou oblasťou riečky Vyčoma. Na vrchol nevedie značená trasa, no južným úbočím vedie chodník z Veľkého Klíža a východným cesta II/511 do Skýcova.
Výhľady
Zmiešaný les pokrýva takmer celý vrch, preto rozhľad je možný len z malých lokalít s nižšou vegetáciou. Viditeľné sú okolité vrchy Tribeča, pri vhodných podmienkach aj Vtáčnik, Malá Fatra, Strážovské vrchy a Považský Inovec.
Prístup
Na vrchol Veľkého Vracova nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z okolia, resp. odbočením z modro značenej trasy z Veľkého Klíža cez sedlo Vrchhora. Prístup uľahčuje aj cesta, vedúca touto lokalitou z Veľkých Uheriec do Skýcova.
Dievča (album)
Dievča je názov druhého štúdiového albumu speváčky Zuzany Mikulcovej. Album v roku 2015 vydalo hudobné vydavateľstvo Go2stage. Najhranejšou skladbou tohto albumu je pieseň „Priestor“. Podľa redakcie Hudba.sk sa tento album dostal medzi 50 najlepších roka 2018, redakcia newmodelradio.sk ho v tomto roku dala do prvej dvadsaťpäťky.
Španielska chrípka
Príznaky a symptómy
náhľad|Symptomológia chrípky pri americkej armáde U väčšiny infikovaných sa vyskytli iba typické príznaky chrípky, bolesti hrdla, hlavy a horúčka, najmä počas prvej vlny. Počas druhej vlny však bolo ochorenie oveľa vážnejšie, často komplikované bakteriálnym zápalom pľúc, ktorý bol často príčinou smrti. Tento vážnejší typ spôsobil vývoj cyanózy heliotropu, pri ktorej sa na pokožke najskôr vytvorili dve mahagónové škvrny nad lícnymi kosťami, ktoré sa potom v priebehu niekoľkých hodín rozšírili, aby zafarbili celú tvár na modro, potom nasledovalo čierne sfarbenie najskôr v končatinách a potom sa malo ďalej rozširovať na končatiny a trup. Potom nasledovala smrť v priebehu niekoľkých hodín alebo dní, pretože pľúca boli naplnené tekutinami. Medzi ďalšie hlásené príznaky a symptómy patrili spontánne krvácanie z úst a nosa, potraty tehotných žien, zvláštny zápach, padanie zubov a vlasov, delírium, závraty, nespavosť, strata sluchu alebo čuchu, rozmazané videnie a zhoršené farebné videnie. Jeden pozorovateľ napísal: „Jednou z najvýraznejších komplikácií bolo krvácanie zo slizníc, najmä z nosa, žalúdka a čriev. Vyskytlo sa tiež krvácanie z uší a petechiálne krvácanie do kože“. Verilo sa, že závažnosť symptómov bola spôsobená cytokínovými búrkami.
Väčšina úmrtí bola na bakteriálny zápal pľúc, bežnú sekundárnu infekciu spojenú s chrípkou. Samotný zápal pľúc bol spôsobený bežnými baktériami horných dýchacích ciest, ktoré sa dokázali dostať do pľúc cez poškodené priedušky obetí. Vírus tiež zabil ľudí priamo tým, že spôsobil masívne krvácanie a opuchy v pľúcach. Moderná analýza ukázala, že vírus je obzvlášť smrtiaci, pretože vyvoláva cytokínovú búrku (nadmerná reakcia imunitného systému tela). Jedna skupina vedcov získala vírus z tiel zmrazených obetí a transfekovaných zvierat. Zvieratá utrpeli rýchlo progresívne respiračné zlyhanie a smrť prostredníctvom cytokínovej búrky. Predpokladá sa, že silné imunitné reakcie mladých dospelých zničili organizmus, zatiaľ čo slabšie imunitné reakcie detí a dospelých stredného veku viedli k menšiemu počtu úmrtí v týchto skupinách.
Nesprávna diagnóza
Pretože vírus, ktorý chorobu spôsobil, bol v tom čase príliš malý na to, aby ho bolo možné vidieť pod mikroskopom, nastali problémy so správnou diagnostikou. Namiesto toho sa mylne považovala za pôvodcu baktéria Haemophilus influenzae, pretože bola dosť veľká na to, aby ju bolo možné vidieť, a bola prítomná u mnohých, aj keď nie u všetkých pacientov. Z tohto dôvodu vakcína použitá proti tomuto bacilu nezvýšila infekciu, ale znížila úmrtnosť.
Počas smrtiacej druhej vlny tiež panovali obavy, že išlo v skutočnosti o mor, horúčku dengue alebo choleru. Ďalšou častou nesprávnou diagnózou bol týfus, ktorý bol bežný v podmienkach sociálnych otrasov, a preto ovplyvňoval Rusko aj po októbrovej revolúcii. V Čile bol elita krajiny presvedčená, že národ je v silnom úpadku, a preto sa lekári domnievali, že touto chorobou bol týfus spôsobený nesprávnou hygienou, a nie infekčnosťou, čo viedlo k zle riadenej reakcii, ktorá nezakazovala hromadné zhromaždenia.
Riadenie verejného zdravia
Aj keď v roku 1918 existovali systémy varovania orgánov verejného zdravotníctva pred infekčným šírením, vo všeobecnosti nezahŕňali chrípku, čo viedlo k oneskorenej reakcii. Napriek tomu sa podnikli kroky. Námorné karantény boli vyhlásené na ostrovoch ako Island, Austrália a Americká Samoa, čo zachránilo mnoho životov. Boli zavedené sociálne dištančné opatrenia, napríklad zatvorenie škôl, divadiel a miest bohoslužieb, obmedzenie verejnej dopravy a zákaz hromadných zhromaždení. Nosenie rúšok sa stalo bežným na niektorých miestach, napríklad v Japonsku, hoci sa o ich účinnosti viedli diskusie. Proti ich použitiu bol aj istý odpor, čoho príkladom je Protirúšková liga v San Franciscu. Boli tiež vyvinuté vakcíny, ktoré však boli založené na baktériách a nie na skutočnom víruse, a preto mohli pomôcť iba pri sekundárnych infekciách. Skutočné presadzovanie rôznych obmedzení sa líšilo.
Neskoršia štúdia zistila, že opatrenia, ako napríklad zákaz hromadných zhromaždení a požiadavka nosenia rúšok, mohli znížiť úmrtnosť až na 50 percent, avšak to záviselo od toho, či boli uvalené skoro v čase vypuknutia choroby a či neboli predčasne zrušené.
Lekárske ošetrenie
Pretože neexistovali žiadne antivírusové lieky na liečbu vírusu a antibiotiká na liečbu sekundárnych bakteriálnych infekcií, lekári sa spoliehali na náhodný výber liekov s rôznym stupňom účinnosti, ako sú aspirín, chinín, arzén, digitalis, strychnín, epsomové soli, ricínový olej a jód. Aplikovali sa tiež liečby ľudovej medicíny, ako je krviprelievanie, ajurvéda a kampo.
Šírenie informácií
Kvôli prvej svetovej vojne sa veľa krajín zapojilo do vojnovej cenzúry a potlačilo hlásenie pandémie. Napríklad talianskym novinám Corriere della Sera bolo zakázané hlásiť každodenné počty úmrtí. Vtedajšie noviny boli tiež všeobecne paternalistické a obávali sa masovej paniky. Spolu s chorobou by sa šírili aj dezinformácie. V Írsku panovalo presvedčenie, že škodlivé plyny stúpajú z masových hrobov Flámskeho poľa a sú „fúkané vetrom do celého sveta“. Existovalo tiež presvedčenie, že za tým stoja Nemci, napríklad otravou aspirínom vyrobeným spoločnosťou Bayer alebo uvoľňovaním jedovatého plynu z ponoriek.
Po celom svete
Španielska chrípka infikovala okolo 500 miliónov ľudí, čo bola asi jedna tretina svetovej populácie vtedajšej doby. Odhady počtu infikovaných ľudí sa veľmi líšia, chrípka sa však bez ohľadu na to považuje za jednu z najsmrteľnejších pandémií v histórii. Skorý odhad z roku 1927 stanovil globálnu úmrtnosť na 21,6 milióna. Odhad z roku 1991 uvádza, že vírus zabil 25 až 39 miliónov ľudí. Odhad z roku 2005 stanovil počet obetí na 50 miliónov (asi 3% svetovej populácie), a možno až 100 miliónov (viac ako 5%). Prehodnotenie v časopise American Journal of Epidemiology z roku 2018 však odhadlo celkovú hodnotu približne 17 miliónov, hoci to bolo sporné. Pri svetovej populácii 1,8 až 1,9 miliardy zodpovedajú tieto odhady k 1 až 6 percentám populácie.
Štúdia z roku 2009 zameraná na chrípku a iné respiračné vírusy založená na údajoch zo štrnástich európskych krajín odhadla v súlade s tromi predchádzajúcimi štúdiami z roku 1991 v Európe celkovo 2,64 milióna úmrtí spôsobených španielskou chrípkou počas hlavnej fázy pandémie v rokoch 1918-1919; čo bolo v súlade s tromi predchádzajúcimi štúdiami z rokov 1991, 2002 a 2006, ktoré počítali s počtom obetí v Európe v rozmedzí od 2 miliónov do 2,3 milióna. To predstavuje úmrtnosť asi 1,1% európskej populácie (žilo okolo 250 miliónov v roku 1918), čo bola podstatne vyššia ako úmrtnosť v USA, o ktorej si autori myslia, že je pravdepodobná v dôsledku závažných následkov vojny v Európe. Miera nadmernej úmrtnosti vo Veľkej Británii sa odhaduje na 0,28% - 0,4%, čo je hlboko pod týmto európskym priemerom.
V Indii zomrelo asi 12–17 miliónov ľudí, asi 5% populácie. Počet obetí v Britskej Indii bol 13,88 milióna. Iný odhad predpokladá najmenej 12 miliónov mŕtvych. Desaťročie v rokoch 1911 až 1921 bolo jediným obdobím sčítania, v ktorom klesla populácia Indie, najmä v dôsledku devastácie pandémiou španielskej chrípky. Zatiaľ čo India je všeobecne označovaná za krajinu najviac postihnutú španielskou chrípkou, aspoň jedna štúdia tvrdí, že za veľmi vysokú mieru nadmernej úmrtnosti pozorovanú v roku 1918 môžu čiastočne zodpovedať ďalšie faktory, ktoré uvádzajú neobvykle vysokú úmrtnosť v roku 1917 a veľké regionálne rozdiely (od 0,47% až 6,66%). Štúdia z roku 2006 v magazíne The Lancet tiež poznamenala, že indické provincie mali mieru nadmernej úmrtnosti v rozmedzí od 2,1% do 7,8%, pričom uviedli: „Vtedajší vykladatelia pripisovali túto obrovskú zmenu rozdielom v nutričnom stave a denným výkyvom teploty.“
Vo Fínsku zomrelo 20 000 z 210 000 infikovaných. Vo Švédsku zomrelo 34 000 ľudí.
V Japonsku bolo postihnutých 23 miliónov ľudí, z ktorých najmenej 390 000 zomreli. V Holandskej východnej Indii (dnes Indonézia) sa predpokladalo, že medzi 30 miliónmi obyvateľov zomrelo 1,5 milióna. Na Tahiti zomrelo počas jedného mesiaca 13% populácie. Podobne na Západnej Samoe zomrelo do dvoch mesiacov 22% z 38 000 obyvateľov.
Na Novom Zélande zabila chrípka za šesť týždňov odhadom 6 400 Pakehov a 2 500 domorodých Maorov.
V USA sa nakazilo asi 28% zo 105 miliónov obyvateľov a 500 000 až 850 000 ľudí zomrelo (0,48 až 0,81 percenta populácie). Obzvlášť tvrdo boli zasiahnuté indiánske kmene. V oblasti Štyroch Rohov bolo medzi domorodými Američanmi registrovaných 3 293 úmrtí. Na Aljaške zomreli celé inuitské a aljašské domorodé dedinské komunity. V Kanade zomrelo 50 000 ľudí.
V Brazílii zomrelo 300 000 vrátane prezidenta Rodriguesa Alvesa.
V Británii zomrelo až 250 000 ľudí; vo Francúzsku viac ako 400 000.
V Ghane zabila epidémia chrípky najmenej 100 000 ľudí. Tafari Makonnen (budúci Hajilä Sillase, cisár Etiópie) bol jedným z prvých Etiópčanov, ktorí ochoreli na chrípku, ale prežili. Mnoho z jeho poddaných neprežili; odhady úmrtí v hlavnom meste Addis Abeba sa pohybujú od 5 000 do 10 000 alebo viac.
Zdevastované komunity
náhľad|Graf úmrtí zo všetkých prípadov vo veľkých mestách s maximom v októbri a novembri 1918 Aj v oblastiach s nízkou úmrtnosťou bolo toľko dospelých práceneschopných, že bola sťažená veľká časť každodenného života. Niektoré komunity zatvorili všetky obchody alebo požadovali, aby zákazníci nechávali objednávky vonku. Objavili sa správy, že zdravotnícki pracovníci nemohli ošetrovať chorých, ani hrobári pochovávať mŕtvych, pretože aj oni boli chorí. Masové hroby boli kopané parnou lopatou a telá pochované bez rakiev na mnohých miestach.
Obzvlášť tvrdo bolo zasiahnuté niekoľko tichomorských ostrovných území. Pandémia sa k nim dostala z Nového Zélandu, ktorý bol príliš pomalý na realizáciu opatrení na zabránenie tomu, aby lode, ako napríklad SS Talune, prenášajúce chrípku, opustili svoje prístavy. Z Nového Zélandu sa chrípka dostala na Tongu (usmrtila 8% populácie), Nauru (16%) a na Fidži (5%, 9 000 ľudí). Najhoršie zasiahnutá bola Západná Samoa, predtým Nemecká Samoa, ktorú v roku 1914 obsadil Nový Zéland. Nakazených bolo 90% populácie; zomrelo 30% dospelých mužov, 22% dospelých žien a 10% detí. Naopak, guvernér John Martin Poyer zabránil chrípke dostať sa na susednú Americkú Samou uvalením blokády. Choroba sa najrýchlejšie rozšírila medzi vyššími spoločenskými vrstvami domorodého obyvateľstva kvôli zvyku zhromažďovať ústne podania od náčelníkov na ich smrteľných posteliach; týmto procesom bolo nakazených veľa starších obyvateľov.
V Írsku dosiahla španielska chrípka počas najhorších 12 mesiacov jednu tretinu všetkých úmrtí.
Odhaduje sa, že v Južnej Afrike zomrelo do šiestich týždňov asi 300 000 ľudí, čo predstavuje 6% populácie. Verí sa, že vládne kroky v počiatočných štádiách príchodu vírusu do krajiny v septembri 1918 neúmyselne urýchlili jeho šírenie po celej krajine. Zahynula takmer štvrtina pracujúcej populácie Kimberley, ktorú tvorili pracovníci v diamantových baniach. V Britskom Somálsku jeden úradník odhadoval, že zomrelo 7% pôvodnej populácie. Tento obrovský počet obetí bol výsledkom extrémne vysokej miery infekcie až 50% a extrémnej závažnosti symptómov, o ktorých sa predpokladá, že boli spôsobené cytokínovými búrkami.
Menej postihnuté oblasti
V Tichomorí sa Americkej Samoe a francúzskej kolónii Novej Kaledónie podarilo účinnou karanténou zabrániť čo i len jedinému úmrtiu na túto chrípku. Austrálii sa tiež podarilo vyhnúť prvým dvom vlnám karanténou. Island chránil tretinu svojej populácie pred vystavením účinkom blokovania hlavnej cesty ostrova. Na konci pandémie izolovaný ostrov Marajó v brazílskej delte rieky Amazonky nehlásil ohnisko nákazy. Svätá Helena tiež nehlásila žiadne úmrtia. náhľad|Tokio (Japonsko), 1919 Odhady počtu obetí v Číne sa veľmi líšili, a to v rozmedzí, ktoré odráža nedostatok centralizovaného zberu údajov o zdravotnom stave v tom čase kvôli obdobiu vojnového obdobia. Čína mohla v roku 1918 zažiť relatívne miernu chrípkovú sezónu v porovnaní s inými oblasťami sveta. Niektoré správy z jej vnútra však naznačujú, že úmrtnosť na chrípku bola v roku 1918 pravdepodobne vyššia aspoň na niekoľkých čínskych miestach. Prinajmenšom existuje len málo dôkazov o tom, že Čína ako celok bola vážne postihnutá chrípkou v porovnaní s inými krajinami sveta.
Prvý odhad čínskeho počtu obetí urobili v roku 1991 Patterson a Pyle, ktorí odhadovali mýto na 5 až 9 miliónov. Avšak túto štúdiu z roku 1991 kritizovali neskoršie štúdie kvôli chybnej metodológii a novšie štúdie publikovali odhady oveľa nižšej úmrtnosti v Číne. Napríklad Iijima v roku 1998 odhaduje počet obetí v Číne na 1 až 1,28 milióna na základe údajov dostupných z čínskych prístavných miest. Nižšie odhady počtu obetí na životoch v Číne vychádzajú z nízkej úmrtnosti zistenej v čínskych prístavných mestách (napríklad Hongkong) a z predpokladu, že zlá komunikácia zabránila chrípke preniknúť do vnútrozemia Číny. Niektoré súčasné správy z novín, ako aj správy od misionárskych lekárov však naznačujú, že chrípka prenikla do čínskeho vnútrozemia a že chrípka bola silná aspoň na niektorých miestach na vidieku v Číne.
Najviac postihnuté skupiny ľudí
náhľad|Sestra nosí rúško pri ošetrovaní pacienta vo Washingtone Pandémia väčšinou zabila mladých dospelých. V rokoch 1918 až 1919 sa 99% úmrtí na pandemickú chrípku v USA vyskytlo u ľudí mladších ako 65 rokov a takmer polovica úmrtí bola u mladých dospelých vo veku 20 až 40 rokov. V roku 1920 sa úmrtnosť osôb mladších ako 65 rokov znížila šesťnásobne na polovicu úmrtnosti osôb starších ako 65 rokov, ale stále sa vyskytlo 92% úmrtí u osôb mladších ako 65 rokov. To je neobvyklé, pretože chrípka je zvyčajne najsmrteľnejšia pre slabých jedincov, ako sú kojenci do dvoch rokov, dospelí nad 70 rokov a ľudia s oslabenou imunitou. V roku 1918 mohli mať starší dospelí čiastočnú ochranu spôsobenú vystavením pandémii chrípky z rokov 1889–1890, známej ako „ruská chrípka“. Podľa historika Johna M. Barryho boli najzraniteľnejšie zo všetkých - „tie, ktoré s najväčšou pravdepodobnosťou zomrú“ - tehotné ženy. Uviedol, že v trinástich štúdiách hospitalizovaných žien počas pandémie sa úmrtnosť pohybovala od 23% do 71%. Z tehotných žien, ktoré prežili pôrod, prišla o dieťa viac ako štvrtina (26%). Ďalšou zvláštnosťou bolo, že ohnisko bolo rozšírené v lete a na jeseň (na severnej pologuli); chrípka je v zime zvyčajne menej zraniteľná.
Existovali aj geografické vzorce úmrtnosti na túto chorobu. Niektoré časti Ázie mali 30-krát vyššiu úmrtnosť ako niektoré časti Európy a všeobecne bola vyššia v Afrike a Ázii, zatiaľ čo v Európe, Severnej Amerike a Ázii bola menšia. Veľké rozdiely sa vyskytli aj na kontinentoch, kde bola trikrát vyššia úmrtnosť v Maďarsku a Španielsku v porovnaní s Dánskom, dvakrát až trikrát vyššia šanca na smrť v subsaharskej Afrike v porovnaní so severnou Afrikou a možno až desaťkrát vyššia miera medzi extrémami Ázie. Mestá boli postihnuté horšie ako vidiecke oblasti. Medzi mestami boli tiež rozdiely, ktoré mohli odrážať vystavenie miernejšej prvej vlny poskytujúcej imunitu, ako aj zavedenie sociálnych dištančných opatrení.
Ďalším hlavným vzorom boli rozdiely medzi sociálnymi triedami. V Osle úmrtnosť nepriamo korelovala s veľkosťou bytu, pretože chudobnejší ľudia žijúci v menších bytoch zomierali vyššou mierou. Sociálne postavenie sa prejavilo aj vo vyššej úmrtnosti prisťahovaleckých komunít. Talianski Američania, v tom čase nedávno prichádzajúca skupina, mali v porovnaní s priemernými Američanmi takmer dvojnásobnú pravdepodobnosť úmrtia. Tieto rozdiely odrážali horšie stravovacie návyky, preplnené životné podmienky a problémy s prístupom k zdravotnej starostlivosti. Paradoxné však bolo, že Afroameričanov pandémia relatívne ušetrila.
Chrípka zabila viac mužov ako žien, pretože bolo pravdepodobnejšie, že budú chodiť von a budú vystavení riziku, zatiaľ čo ženy mali tendenciu zostať doma. Z rovnakého dôvodu mali muži tiež väčšiu pravdepodobnosť už existujúcej tuberkulózy, ktorá výrazne zhoršila šance na uzdravenie. V Indii však bol pravý opak, pravdepodobne preto, že indické ženy boli zanedbávané zlou výživou a čakalo sa od nich, že sa budú starať o chorých.
Štúdia He et al. (2011) použila prístup mechanistického modelovania na štúdium troch vĺn španielskej chrípky. Skúmali faktory, ktoré sú základom variability časových vzorcov a ich korelácie so vzorcami úmrtnosti a chorobnosti. Ich analýza naznačuje, že časové rozdiely v prenosovej rýchlosti poskytujú najlepšie vysvetlenie a zmeny v prenosu potrebné na generovanie týchto troch vĺn sú v biologicky prijateľných hodnotách. Ďalšia štúdia He a kol. (2013) na odvodenie príčiny troch vĺn španielskej chrípky použili jednoduchý epidemický model zahŕňajúci tri faktory. Týmito faktormi boli otváranie a zatváranie škôl, zmeny teploty počas vypuknutia a zmeny správania človeka v reakcii na prepuknutie. Výsledky ich modelovania ukázali, že všetky tri faktory sú dôležité, ale najvýznamnejšie účinky preukázali reakcie ľudského správania.
Prvá svetová vojna
Akademik Andrew Price-Smith uviedol, že vírus pomohol v posledných dňoch vojny nakloniť pomer síl k spojeneckej veci. Poskytuje údaje o tom, že vírusové vlny zasiahli ústredné mocnosti pred spojeneckými mocnosťami a že chorobnosť aj úmrtnosť v Nemecku a Rakúsku boli podstatne vyššie ako v Británii a Francúzsku. Štúdia Lanceta z roku 2006 potvrdzuje vyššiu mieru nadmernej úmrtnosti v Nemecku (0,76%) a Rakúsku (1,61%) v porovnaní s Britániou (0,34%) a Francúzskom (0,75%).
Walter Burley Griffin
Walter Burley Griffin (* 24. november 1876, Maywood† 11. február 1937, Lakhnaú) bol americký architekt.
Filip Tůma
Mgr. art. Filip Tůma (* 1. február 1978, Bratislava) je slovenský herec, moderátor a operný spevák.
Štúdium a život
Vyštudoval herectvo na Bratislavskom konzervatóriu a operný spev na VŠMU v Bratislave. Hosťuje v Opere Slovenského národného divadla, kde vystupuje v operách Carmen, Bohéma, Veľká doktorská rozprávka alebo Rozprávka o šťastnom konci. Okrem toho vystupoval aj v Štátnom divadle v Košiciach, v Moravskom divadle v Olomouci a v Moravskosliezskom Národnom divadle v Ostrave. Jeho hlasovým odborom je barytón. Jeho partnerkou je speváčka Nela Pocisková, s ktorou má syna Hektora a dcéru Lianu.
Sociálny konzervativizmus
Sociálny konzervativizmus je politická a morálna ideológia, ktorá zastáva presvedčenie, že vláda a štát musí hrať rolu pri podpore a ochrane tradičných hodnôt ako rodina, vzdelanie, morálka, hierarchia alebo prirodzená autorita. Neodmietajú ani štátne zásahy prinášajúce podporu týchto hodnôt. Ďalší význam pojmu sociálny konzervativizmus sa spája s ideológiou európskych konzervatívnych politických subjektov, ktoré presadzujú vlastný model sociálneho štátu.
V Európe sa jedná väčšinou o strany kresťanskodemokratickej orientácie, v Spojených štátoch o komunitaristické hnutia a časti Republikánskej strany, v arabskom svete o islamistické strany.
Sociálni konzervatívci sa stavajú proti potratom, uzatváraniu manželstiev osôb rovnakého pohlavia, pornografii, eutanázii, sekularizmu a podobne. V ekonomických otázkach presadzujú určitú štátnu intervenciu, ktorá býva podložená nábožensky sociálnym učením.
Predstavitelia
Medzi najznámejšie sociálne konzervatívne vo svete strany patria:
Marian Andersonová
Marian Andersonová (* 27. február 1897, Philadelphia† 8. apríl 1993, Portland) bola americká speváčka, kontraaltistka.
Hoci bola vybavená k opernému spevu, nespievala príliš v opere, ale zameriavala sa na koncerty a recitály. Repertoár mala operný, ale nechýbali v ňom ani spirituály a ľudové piesne. Dlhú dobu, v rokoch 19401965, ju na koncertoch sprevádzal klavirista Franz Rupp.
Génolhac (obec)
Génolhac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Marian Andersonová
V roku 1961 pri inaugurácii prezidenta J. F. Kennedyho zaspievala štátnu hymnu.
Zúčastnila sa tiež Pochodu na Washington za prácu a slobodu v roku 1963 a vystúpila aj na pódiu. V tom istom roku dostala Presidential Medal of Freedom.
Génolhac (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Marian Andersonová
Roku 1991 jej bola udelená cena Grammy za celoživotné dielo.
Stadieus z Atén
Stadieus bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr. Stadieus, sochár pochádzajúci z Atén, bol činný v prvej polovici 2. storočia pred Kr. (okolo roku 200 pred Kr. ) Zo starovekých autorov o ňom zanechal správu jedine Pausanias, ktorý uvádza, že bol učiteľom aténskeho sochára Polykla.
Génolhac (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vodočet
náhľad|Vodočet na Jakubovianskej priehrade, hĺbka vody 11,44 metra Vodočet alebo hladinomer je vodohospodárske zariadenie, napríklad lata so stupnicou, ktoré slúži na meranie okamžitej výšky vody v rieke alebo vo vodnej nádrži.
Všeobecne
Zvislé a šikmé vodočty tvorí stupnica označená priamo na vhodnom povrchu, alebo označená na late, ktorá je k vhodnému povrchu pripevnená. Je súčasťou každej vodomernej stanice.
Stupnica
Môže byť na zvislej alebo šikmej ploche s pevne osadenou číselnou stupnicou alebo pevnými výškovými znakmi, ktoré sa vzťahujú na nulu vodočtu. Číslice a znaky musia byť čitateľné a umiestnené tak, aby sa ich hodnota dala jednoznačne odčítať. Na väčšine tokov v našich podmienkach je delenie stupnice, so striedajúcimi sa svetlými a tmavými dielmi. Čiernymi arabskými číslami sú vyznačené decimetre. Metre označujú väčšie červené arabské alebo čierne rímske číslice. Číslice stupnice sa vzťahujú na nulu vodočtu. Vodočty majú obyčajne dĺžku 1 meter, a šírku nie menšiu ako 90 milimetrov.
Odčítanie vodného stavu
Okamžitý vodný stav je hodnota na vyznačenej stupnici, po ktorú dosahuje vodná hladina v čase merania. Obťažne je stanovenie vodného stavu pri značnom vlnení vodnej hladiny počas veľkej vodnosti, resp. pri silnom vetre. Vtedy sa odčíta vodný stav niekoľkokrát za sebou‚ určí sa priemerná hodnota a táto predstavuje okamžitý vodný stav. Pri systematickom pozorovaní vo vodomerných staniciach sa odčítava vodný stav minimálne jedenkrát denne.
Umiestnenie a inštalácia vodočtu
Vodočet má byť prednostne umiestňovaný v priamom úseku toku alebo na návodnom brehu. Vodočet by mal byť ľahko dostupný a umožňovať pozorovateľovi odčítať z čo najmenšej vzdialenosti a vo výške čo najbližšej k úrovni očí.
Reppe
Reppe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Doc Holliday
John Henry „Doc“ Holliday (* 14. august 1851, Griffin, Georgia – † 8. november 1887, Glennwood Springs, Colorado) bol americký zubár, hazardný hráč a pištoľník Divokého západu, ktorý bol často spájaný s Wyattom Earpom a prestrelkou pri O.K. Corrale, ktorej sa tiež zúčastnili bratia Virgil a Morgan Earpovci.
Mladosť
Doc Holliday sa narodil v Griffine (Georgia) manželom Henrymu Burroughs Hollidayovi a Alici Jane Hollidayovej (rodenej McKeyovej). Jeho otec slúžil v armáde počas Mexicko-americkej vojny aj Občianskej vojny.
Hollidayova matka zomrela na tuberkulózu 16. septembra 1866, keď mal 15 rokov. O tri mesiace neskôr sa jeho otec oženil s Rachel Martinovou. Čoskoro po sobáši sa celá rodina odsťahovala do mesta Valdosta (Georgia), kde Holliday získal stredoškolské vzdelanie.
V roku 1870 opustil devätnásťročný Holliday domov a začal študovať zubársku školu vo Philadelphii. Dňa 1. marca 1872 získal titul „Doktor zubnej chirurgie“ a ešte toho roku si spoločne s Arthurom C. Fordom otvoril v Atlante (Georgia) zubnú ordináciu.
Zdravie
Narodil sa s rázštepom podnebia a čiastočným rázštepom hornej pery. Vo veku dvoch mesiacov mu bol tento defekt chirurgicky opravený jeho strýkom doktorom J. S. Hollidayom a otcovým bratrancom, slávnym lekárom Crawfordom Longom. Táto operácia nezanechala trvalé následky, okrem slabej jazvy na hornej pere. V ranej dospelosti mal Holliday výšku 178 cm a vážil 70 kg.
Čoskoro po zahájení zubárskej praxe sa u Hollidaya prejavili prvé príznaky tuberkulózy, ktorou sa pravdepodobne nakazil od svojej matky. Lekári mu povedali, že mu zostáva už len niekoľko mesiacov života. Táto prognóza sa nepotvrdila a žil ešte radu rokov. Domnieval sa, že suchšie a teplejšie podnebie spomalí postup zhubnej choroby, a odsťahoval sa preto na juhozápad Spojených štátov.
Krokos
Krokos (Krokos) môže byť:
Goudargues
Goudargues je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Riervescemont
Riervescemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kamenné vráta (vrch v Tribči; 608,3 m n. m.)
Kamenné vráta je vrch v pohorí Tribeč. Leží nad obcou Malá Lehota, približne severovýchodne od Zlatých Moraviec.
Poloha
Nachádza sa vo východnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Rázdiel a časti Skýcovská vrchovina. Vrchol leží na území Banskobystrického kraja, okresu Žarnovica a na katastrálnom území obce Malá Lehota. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situovaná samota Brezov štál (Jedľové Kostoľany), východne ležiaca obec Malá Lehota, severovýchodne ležiace Veľké Pole a na zápase situovaný Skýcov.
Opis
Vrch Kamenné vráta leží nad Hlbokou dolinou, západne od mohutného hrebeňa. Sedlom je s ním prepojený s východne ležiacim vrchom Lámaniny, severovýchodne leží Sokolec , severne sa nachádza Veľká Ostrá , západne Mníchová a Papajvŕšok  a južným smerom Brezový vrch. Masív patrí do povodia rieky Nitry, nakoľko masív odvodňuje Hostiansky potok, smerujúci do Žitavy. V oblasti je niekoľko lesných ciest a sedlom na východnom úpätí prechádza Rudná magistrála.
Výhľady
Lesnou ťažbou výrazne poznačený vrch poskytuje vďaka nízkej vegetácii množstvo miest na rozhľad. Pozorovateľné sú mnohé vrchy pohoria, no pri vhodných podmienkach tiež Považský Inovec, Strážovské vrchy a Vtáčnik.
Prístup
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup vedie z okolitých sídiel, resp. odbočením z východne situovaného sedla, ktorým prechádza Rudná magistrála.
Baňa (vrch v Nízkych Tatrách)
Baňa je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Demänovskou Dolinou, približne južne od Liptovského Mikuláša.
Poloha
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Liptovský Ján. Najbližším sídlom je západne situovaná Demänovská Dolina, severným smerom leží Liptovský Ján, Závažná Poruba a Iľanovo, východným Nižná a Vyšná Boca a južným smerom Jarabá a Mýto pod Ďumbierom. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis
Baba sa nachádza v rázsoche, vybiehajúcej severným smerom z Ďumbiera na Ludárovu hoľu. Západným smerom susedí Krúpova hoľa, Konské a Chopok , severným Prašivá , Tanečnica  a Ludárova hoľa, východným Rovná hoľa  a Štiavnica  a južným Ďumbier. Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu zo západných svahov odvádza potok Bystrá a z východných Ludárov potok, oba smerujúce do Štiavnice. Masív patrí do Národnej prírodnej rezervácie Ďumbier.
Výhľady
Skalnato hôľnatý hrebeň i vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy a Malú Fatru.
Prístup
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný odbočením z hlavného hrebeňa. Vzhľadom na chránené územie je tu však pohyb turistov nežiadúci.
Synagóga v Liptovskom Mikuláši
Synagóga v Liptovskom Mikuláši je klasicistická budova neologickej synagógy z polovice 19. storočia nachádzajúca sa na ulici Hollého 14 v historickom centre mesta Liptovský Mikuláš v tradičnom regióne Liptov v Žilinskom kraji na Slovensku. Má priznaný štatút národnej kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika
Neologická synagóga v Liptovskom Mikuláši je budova synagógy postavená v klasicistickom slohu v rokoch 1842 - 1846. Budova je obdĺžnikového pôdorysu o rozmeroch 39 x 22 metrov. V roku 1846 bola synagóga aj otvorená.
Budova je postavaná s rovným trámovým stropom a mala pôvodne strohý interiér. V dnešnej podobe je budova z roku 1906, kedy na nej prebehla rekonštrukcia. V priebehu tejto rekonštrukcie sa nabudove objavili niektoré secesné prvky. Výzdoba interiéru je secesná a vznikla pri tejto rekonštrukcii.
Synagóga bola trikrát poškodená požiarmi a to v rokoch 1878, 1883 a 1904.
Je súčasťou mestskej pamiatkovej zóny.
Na zoznam kultúrnych pamiatok bola budova synagógy zapísaná 23. marca 1963. V roku 1991 bola budova synagógy sprístupnená. Budovu spravuje Múzeum Janka Kráľa a v budove sa nachádza výstava venovaná dejinám židovskej komunity v Liptovskom Mikuláši.
Issirac
Issirac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Tamara Platonovna Karsavinová
Tamara Platonovna Karsavinová (, * 9. marec 1885, Sankt Peterburg† 25. apríl 1978, Beaconsfield) bola ruská baletná tanečnica. Jej otcom bol baletný umelec Platon Karsavin.
V rokoch 19021918 bola členkou Mariinského divadla v Petrohrade. V období 19091929 bola členkou slávneho Ďagilevovho súboru Ballets russes, kde sa preslávila najmä hlavnými rolami v inscenáciách Michaila Michajloviča Fokina, ktorý bol jeden čas aj jej nápadníkom. V roku 1918 sa vydala za britského diplomata Henryho Jamesa Bruca a usadila sa v Londýne. So svojím manželom mala, ešte pred samotným sobášom, syna menom Nikita (19162002). V rokoch 19301955 bola viceprezidentkou londýnskej Kráľovskej akadémie tanca, spoluzakladala tiež londýnsky Kráľovský balet. Napísala tiež niekoľko kníh o baletnom umení.
Strednica
Strednica môže byť:
Jonquières-Saint-Vincent
Jonquières-Saint-Vincent je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Romagny-sous-Rougemont
Romagny-sous-Rougemont je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Junas (Francúzsko)
Junas je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gard, v regióne Languedoc-Roussillon.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Broadwell
Broadwell je kódové označenie pre piatu generáciu mikroprocesorov vyvíjaných spoločnosťou Intel. Broadwell je zmenšením architektúry Haswell; využíva 14-nanometrovú výrobnú technológiu. Procesory Broadwell však plne nenahradili procesory Haswell, pretože neponúka žiadne low-endové desktopové procesory. Prvé desktopové procesory vyšli 2. júna 2015. Ich nástupcom sa stali procesory architektúry Skylake.
Označenie piata generácia majú oficiálne len procesory Core i3, i5 a i7. Procesory Broadwell radu Celeron, Pentium a Xeon toto označenie nenesú. Táto generácia tiež zaviedla označenie Core M pre mobilné procesory.
História vývoja
Procesory Broadwell boli oznámené ku koncu roka 2012. Pôvodne sa špekulovalo, že by tieto procesory mali využívať iba pätice typu BGA a predávať sa privarené k základnej doske, čo by znemožnilo zmenu komponentov a teda vylepšovanie počítača. Začiatkom roka 2013 Intel oznámil, že vo štvrtom štvrťroku 2013 začne sériovú výrobu čipov, ktoré mali byť zákazníkom dodávané už v nasledujúcom roku. Onedlho potom bolo oznámené, že Intel zostane u LGA pätice a procesory sa k doskám variť nebudú. V júli bolo oznámené, že sa Broadwell posúva na druhý polrok 2014. Nedlho potom bolo oznámené ďalšie meškanie, kvôli defektom vyrobených procesorov a iným technickým problémom.
27. októbra 2014 bolo spustených niekoľko mobilných procesorov radu Core M. Ďalšie procesory začali vychádzať v januári 2015 a procesory pre stolové počítače radu Core i5 a i7 boli vydané 2. júna 2015, išlo však iba o dva modely, ktoré boli navyše boli zatienené vydaním procesorov Skylake o necelé tri mesiace neskôr. Predstaviteľ Intelu Kirk Skaugen priznal, že preskočenie desktopových procesorov u Broadwellu bolo zlé rozhodnutie.
V máji 2016 Intel oznámil chystané procesory pre nadšencov Broadwell-E, ktoré mali byť pokračovaním modelov Haswell-E s 14-nanometrovým výrobným procesom Broadwellu.
Technické parametre
Medzi varianty pre mobilné zariadenia s päticou typu BGA patrí Broadwell-Y, Broadwell-U, Broadwell-H. Prvé dva menované sa vyznačujú nízkou spotrebou energie a sú určené primárne pre tablety a ultrabooky. Variant H bol navrhnutý pre chipsety HM68, HM87, QM87. Vznikol pre ňu tiež nový chipset HM97 pre "all-in-one" systémy a malé základné dosky.
Procesory pre stolové počítače označené ako Broadwell-DT sú štvorjadrové a pretaktovateľné. Majú integrovaný grafický čip Iris Pre 6200 a 128 MB L4 cache. V základnej frekvencii majú tepelný výkon 65 W. Využívajú päticu LGA 1150 a sú spätne kompatibilné so základnými doskami navrhnutými pre procesory Haswell.
Rad pre počítačových nadšencov Broadwell-E využíva rovnakú päticu ako Haswell-E, teda LGA 2011-v3. Tiež chipset zostáva rovnaký (je však potrebná aktualizácia BIOSu), preto sú základné dosky pre Haswell-E použiteľné i pre Broadwell-E. Tieto procesory tiež podporujú novší typ pamäte DDR4 SDRAM na štyroch kanáloch.
Boris Čebotarev
Docent, PhDr. Boris Čebotarev (pôvodným menom Boris Vladimírovič Čebotarev; * 17. júl 1917, Aleksejevka, Voronežská  gubernia, Rusko – † 14. február 1978, Plavecký Štvrtok) bol rusko-slovenský filológ, redaktor, odborný publicista a vysokoškolský pedagóg. Venoval sa najmä výučbe ruského jazyka, bol popredným rusistom na Slovensku. Bol autorom mnohých vysokoškolských učebníc a odborných publikácii.
Osobný život
Jeho otcom bol profesor Vladimír Čebotarev, pedagóg na Univerzite Komenského v Bratislave, matkou Nadežda, rod. Šramkovová, učiteľka ruského jazyka. Mal dve deti. S Rozáliou Svetoňovou mal syna novinára PhDr. Pavla Svetoňa a s manželkou Irinou, rodenou Jerofejevovou mal syna Nikitu.
Emigrácia
Pochádzal z rodiny ruskej inteligencie. Do Česko-Slovenska prišiel roku 1922 ako päťročný s rodičmi z bývalého Sovietskeho zväzu. Jeho rodičia prišli s vlnou emigrantov, ktorí nesúhlasili s porevolučným vývojom v bývalom Rusku. Výber Československej republiky ako novej domoviny bol ovplyvnený projektom československej vlády – Ruskou pomocnou akciou realizovanou od roku 1921, ktorej cieľom bolo morálne a finančne pomôcť migrantom z bývalého cárskeho Ruska. Medzivojnové Československo sa tak stalo domovom pre státisíce migrantov z bývalého cárskeho Ruska. Centrom migrantov sa stala Praha. V Prahe ruskí, ale aj ukrajinskí a bieloruskí migranti zakladali svoje kultúrno-spoločenské spolky, vydávali svoje noviny a časopisy, realizovali svoje vedecko-výskumné aktivity.
Vzdelanie
Základné vzdelanie získal na ruskej obecnej škole v Prahe. V rokoch 1930 – 1935 študoval na ruskom gymnáziu v Moravskej Třebovej a v rokoch 1935 – 1938 v Prahe. Po maturite v roku 1938 študoval právo na Karlovej univerzite v Prahe a v rokoch 1939 – 1943 ruský jazyk a literatúru na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Titul PhDr. získal v roku 1943 a docentúru v roku 1963.
Vojnové roky
V roku 1941 bol hlásateľom ruských správ v bratislavskom rozhlase. K tejto práci bol prinútený vtedajším režimom pod hrozbou väznenia v koncentračnom tábore. V roku 1942 pracoval vo firme Batex vo Svite. V Poprade pôsobil ako stredoškolský profesor na Štátnej obchodnej akadémii v rokoch 1943 – 1944. Zapojil sa do protifašistického odboja, po vypuknutí Slovenského národného povstania v auguste 1944 odišiel do hôr ako dobrovoľník do Pohroneskej doliny, prihlásil sa do radov Československej armády a bol nasadený na prvý obranný úsek  Telgárt – Červená Skala. Po páde Banskej Bystrice bol v partizánskej jednotke plk. Staneka a kapitána Kvietinského. V decembri roku 1944 ho poslal Karol Šmidke do Košíc, kde s  poslancom Oskarom Jeleňom pomáhal organizovať protifašistický odboj. Vo februári 1945 sa vrátil do oslobodeného Popradu. V marci bol sovietskymi orgánmi NKVD odvlečený a odsúdený na desať rokov do gulagu v Kemerovskej oblasti Sovietskeho zväzu. Po mnohých intervenciách ho po roku 1947 oslobodili a mohol sa vrátiť na Slovensko.
Pôsobenie v školstve
V rokoch 1948 – 1949 pôsobil v zahraničnom obchode, bol redaktorom vo vydavateľstvách Pravda, Obroda, Slovenský spisovateľ a súčasne prednášal ruský jazyk na Vysokej škole hospodárskych vied. Od roku 1958 sa stal vedúcim Katedry jazykov Stavebnej fakulty  SVTŠ v Bratislave, kde sa zaslúžil o modernizáciu výučby jazykov. Bol popredným rusistom na Slovensku, autorom a spoluautorom odborných príručiek, učebníc ruského jazyka na stredných školách, vysokoškolských učebníc pre technické odbory, ako aj rusko-slovenských technických slovníkov. Publikoval články z metodiky vyučovania ruského jazyka, o prekladoch z ruštiny a o pedagogických otázkach. bol vyznamenaný Radom SNP II. triedy.
Boris Čebotarev je pochovaný na cintoríne v Slávičom údolí v Bratislave.
Roppe
Roppe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Territoire de Belfort, v regióne Franche-Comté.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Zemetrasenie v Komárne v roku 1763
Zemetrasenie v Komárne v roku 1763 malo epicentrum v Komárne alebo v jeho bezprostrednej blízkosti v Komárňanskej župe v Uhorskom kráľovstve. Nastalo 28. júna 1763 medzi 5. a 6. hodinou ráno. Zemetrasenie bolo odhadnuté na 6,2 až 6,5 na stupnici magnitúda.
Príčina
Komárňanské zemetrasenie bolo vnútroplatňové zemetrasenie v Panónskej panve spojené s tektonickou líniou Rába-Hurbanovo. Zemetrasenia v regióne sú spôsobené deformáciami vyplývajúcimi z pohybu Apulskej platne k Euroázijskej platni. Zemetrasenie v roku 1763 predstavuje asi 80 % všetkých seizmických momentov uvoľnených v oblasti Komárna od roku 1599. Kvôli nedostatku seizmologických prístrojov v roku 1763 nie je známy mechanizmus a hĺbka zemetrasenia, hoci väčšina zemetrasení v regióne sa vyskytuje v horných 20 km zemskej kôry.
Obete a škody
vpravo|náhľad|Detail dobovej maľby poškodenia budov v Komárne Zemetrasenie nastalo v čase vlády cisárovnej Márie Terézie v období politickej stability a dobrej administratívnej správy oblasti. To je príčina, prečo máme dostatočné množstvo primárnych prameňov, ktoré opisujú účinky zemetrasenia. Epicentrum zemetrasenia bolo pri obci Kameničná.