cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2010
3. kolo
🇳🇱 Almere
Všeobecná botanika
Všeobecná botanika je „súhrn údajov a teórií jednotlivých čiastkových botanických disciplín, ktoré sa vzťahujú na podstatné, charakteristické a všeobecné vlastnosti rastlín“.
Medzi disciplíny všeobecnej botaniky patria :
Saint-Martin-d’Écublei
Saint-Martin-d’Écublei je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kyjatická kultúra
Kyjatická kultúra alebo kyjatický typ bola archeologická kultúra na juhu stredného Slovenska, na Gemeri a v priľahlom Maďarsku od 1100 pred Kr. (prelom Ha A1 a Ha A2) do cca 750/700 pred Kr., teda v neskorej bronzovej dobe.
Montgenèvre
Montgenèvre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Poloha
Montgenèvre má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kyjatická kultúra
Je to súčasť okruhu mladších juhovýchodných popolnicových polí (JVPP). Pomenovaná je podľa náleziska Kyjatice. Kyjatická kultúra zanikla s koncom neskorej bronzovej doby, jej územie potom asi dvesto rokov zostalo vyľudnené, iba severnejšie oblasti zaujala lužická kultúra. Kyjatickou kultúrou končí 2700 rokov trvajúci hiát v osídlení regiónu Slovenského krasu. Sídliská mala neopevnené nížinné, opevnené výšinné a jaskyne. Na opevnených výšinných sídlach (hradiskách) spracúvali bronz, nížinné sídla boli poľnohospodárske. V jaskyniach sa našli masky z ľudských a zvieracích lebiek, zrejme súvisiace s mágiou a kultom.
Montgenèvre
Obyvateľstvo
Montgenèvre má 511 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Kyjatická kultúra
Vznik
Vyformovala sa z domáceho pilinského substrátu s prvkami a impulzmi zo susedných kultúr. Za priamy impulz zmien je považovaná expanzia z prostredia gávskej kultúry do mladopilinského prostredia v stupni Hallstatt A1 (HA1). Neskoršie sa na jej vývoji podieľala lužická kultúra a čiastočne kultúry stredodunajských popolnicových polí. Pomenovaná je podľa eponymnej lokality v Kyjaticiach.
Rozšírenie
Nositelia kyjatickej kultúry sídlili na dnešnom juhu stredného Slovenska a v severnej časti stredného Maďarska. Severná a západná hranica sa zhoduje s hranicou rozšírenia pilinskej kultúry. Osídlená bola Ipeľská, Lučenská a Rimavská kotlina, Krupinská planina, Cerová vrchovina a južné svahy západnej časti Slovenského rudohoria. V Maďarsku tvorí jej západnú hranicu pahorkatina Gödöllő, resp. údolie Ipľa. Južná hraničná línia prebiehala pozdĺž Mátry a Bukových hôr. Východnú hranicu tvoril Slovenský kras a rieky Bodva a Slaná, v Maďarsku je osídlenie doložené až po Hornád. Osídlenie nezasahovalo do Košickej kotliny. V severnom Maďarsku žil ľud kyjatickej kultúry predovšetkým v kotlinách a údoliach riek Ipľa, Rimavy, Slanej, Bodvy a Hornádu a osídlil oblasti menovaných pohorí. Základnými sídliskovými formami boli otvorené nížinné sídliská, jaskynné sídliská a výšinné sídliská často fortifikované – hradiská. Z celého územného rozšírenia tejto kultúry poznáme približne 300 lokalít, z ktorých len niekoľko bolo skúmaných systematicky (Radzovce, Kyjatice).
Osídlenie zaberá druhú polovicu mladšej doby bronzovej a neskorú dobu bronzovú (stupne HA1/HA2-HB/HC1), čo v absolútnom datovaní zahŕňa obdobie 1100 – 750/700 pred Kr.
Dejiny bádania
O prvých pamiatkach z obdobia mladšej a neskorej doby bronzovej, ktoré prináležia kyjatickej kultúre informovala B. Němcová v Slovenských starožitnostiach. Pamiatky kyjatickej kultúry sa evidovali počas desaťročia spolu s pilinskými nálezmi. Jan Eisner ich zahrnul do mladšieho tzv. pokoradzkého stupňa pilinskej kultúry. Takisto keramiku kyjatickej kultúry zo Silickej ľadovej jaskyne spájal s pilinskou kultúrou J. Böhm. P. Patay taktiež pokladal tento materiál za mladší prejav pilinskej kultúry a N. Kalicz ju spájal s gávskou kultúrou.
Súhrnnú klasifikáciu podal J. Paulík v roku 1962 a použil termín kyjatická kultúra. Počiatky kyjatickej kultúry datoval do HA1/HA2 a koniec datoval do obdobia objavenia sa tráko-kimerských kmeňov. Geneticky odôvodnil kyjatickú kultúru z domácej pilinskej zložky spolu s vplyvmi gávskej a podolskej, ale ako hlavnú zložku uvádzal lužickú kultúru.
Zásadné poznatky na vznik kyjatickej kultúry priniesli výskumy V. Furmánka (Radzovce, Kyjatice). Zdôvodnil opodstatnenosť vyčlenenia kyjatickej kultúry a preukázal genetickú nadväznosť oboch kultúr na keramickom materiáli z pohrebiska v Radzovciach. Vďaka prieskumom a záchranným akciám V. Furmánka sa podarilo zachytiť viacero hradísk a sídlisk kyjatickej kultúry.
Jaskyne
Sídliskovým fenoménom nositeľov kyjatickej kultúry je osídlenie jaskýň v neskorej dobe bronzovej. Oblasť rozšírenia tejto kultúry zahŕňa aj krasovú oblasť Slovenska a geograficky s ňou súvisiace severomaďarské jaskyne v Bukových horách a Bakonskom pohorí. Vďaka bádateľskej činnosti J. Bártu bola väčšina z nich preskúmaná a zozbieraný archeologický materiál (Chvalovská, Jasovská jaskyňa, Majda-Hrašková, Majkova jaskyňa, Silická Ľadnica). K posledne objaveným jaskynným lokalitám patrí jaskyňa Praslen v Rybníku.
Takmer vo všetkých obývateľných jaskyniach Bukových hôr z územia Maďarska sa objavili nálezy prislúchajúce kyjatickej kultúre  – napr. Szendrő, Szeleta-Miskolc, Baradla-Aggtelek. K interpretácii viacerých jaskynných lokalít ako miest kultových praktík dokladajú najmä antropologické nálezy so stopami násilných zásahov – Majda-Hrašková, Kostrová jaskyňa, Chvalovská jaskyňa.
Opevnené sídliská
Vo všeobecnosti sa dá povedať, že obyvateľstvo sa k stavbe opevnených sídlisk rozhodovalo z troch podstatných dôvodov: na obranu proti nepriateľským útokom,  na kontrolu obchodných ciest alebo z nevyhnutnosti  hospodárskych čí politických centier.
Budovanie výšinných hradísk s mohutnou fortifikáciou sa na území kyjatickej kultúry zachytilo vo viacerých prípadoch, najmä v neskorej dobe bronzovej (HB). Markantným rozdielom medzi jednotlivými hradiskami je ich veľkosť. Niektoré areály hradísk nedosahujú ani veľkosť (Breznička – „Hrádok“, Hradište – „Hrádok“, Kotmanová – „Pohanský hrad“, Šivetice – „Múrik“, Točnica – Uderiná – „Hradište“). Reprezentujú tzv. skupinu opevnených útočíšť – refúgiá. Ich opevnenie pozostávalo z valu, niekedy len na jednej strane a z priekop, ale využívali najmä prírodné danosti terénu. Hradiská s väčšou rozlohou, s mohutnejšou fortifikáciou a stopami výrazného osídlenia boli zväčša osídlené aj v nasledujúcich obdobiach (t.z. Vekerzug, Kelti, Slovania). Ako opevnenie slúžil systém priekop, zemné valy a vhodná konfigurácia terénu. Ľud kyjatickej kultúry si hradiská budoval na vysokých kopcoch a horských planinách. Na území Slovenska evidujeme hradiská na lokalitách Bôrka-"Vrania skala", Horné Plachtince-"Pohanský vrch", Ľuboreč-"Lysec" a Málinec-"Zámok".
Počiatok osídlenia opevnených sídlisk z územia Maďarska datuje viacero bádateľov do stupňa HA1, ktorý ešte zahŕňa mladopilinský stupeň (Benczúrfalva-(Szécsény-) Majorhegy). Na území Maďarska si ľud kyjatickej kultúry budoval hradiská v oblasti pohorí Börzsöny, Cserhát, Mátry a Bukových hôr. Z Bukových hôr sú známe opevnené sídliská Felsőtárkány-Várhegy, Szilvásvárad-Töröksánc a Bükkszentlászló-Nagysánc. Na posledne menovanom sa našli dva hromadné nálezy bronzov. Zánik hradísk kyjatickej kultúry v Maďarsku je možné sledovať v istom časovom predstihu zániku hradísk z územia Slovenska. Je pravdepodobné, že tento jav súvisí s tlakom a posunom stepných etník z východu v období trácko-kimerských vplyvov v priebehu neskorej doby bronzovej (HB1 až HB2).
Pohrebiská
Nositelia kyjatickej kultúry pochovávali na plochých žiarových pohrebiskách. Pochovávanie kontinuálne nadväzuje na pohrebiská ľudu pilinskej kultúry. Najrozsiahlejším skúmaným pohrebiskom je pohrebisko pilinskej a kyjatickej kultúry v Radzovciach (spolu 1334 hrobov – 255 patrí kyjatickej kultúre, 30 hrobov patrí prechodnému pilinsko-kyjatickému horizontu). Vo všeobecnosti sa považujú pre staršiu fázu charakteristické skrinkové hroby, ktoré tvorili kompaktnú skrinku. Vo vyvinutej fáze nahradilo skrinku obloženie hrobu kameňmi, ktoré vyznačovali pôvodný pôdorys hrobovej jamy a v časti hrobov bol iba plochý kameň, ktorý slúžil ako podložka pre popolnicu. V záverečnej fáze sa už obkladanie kameňmi nevyskytuje. V pohrebnom ríte ľudu kyjatickej kultúry sa vyskytujú aj kenotafy. Z územia kyjatickej kultúry sa doteraz eviduje dokopy vyše 40 pohrebísk. K významným patria pohrebiská v Kyjaticiach, Podrečanoch, Radzovciach a nedávno skúmanej Cinobani. Z maďarského územia boli skúmané pohrebiská v Szajle, Ózde a Salgótarján-Zagyvapálfalve.
Zánik kyjatickej kultúry a počiatky novej epochy – železnej doby (halštatskej)
V priebehu neskorej bronzovej doby sa v priestore juhozápadného Slovenska objavuje osobitá skupina pamiatok mezőcsátskej kultúry. Je zachytená len v kostrových hroboch pre nich s typickým vybavením. Hrob z Ivanky pri Nitre obsahoval centrálnu nádobu kyjatického typu.
Zánik kyjatickej kultúry je dosiaľ nevyriešený. Výskyt kyjatickej keramiky v mezőcsátskych hroboch je dokladom o prežívaní pravdepodobne len niekoľkých skupín ľudu kyjatickej kultúry, ale na druhej strane je možné, že kyjatická kultúra prežíva v horských oblastich Slovenska až na začiatok halštatskej doby. Na území Maďarska zanikajú hradiská o niečo skôr, čo by sa dalo vysvetliť tlakom spomínaných cudzích kmeňov.
DMA
DMA môže byť:
Gruzínske písmo
Gruzínske písmo môže byť:
Rajecká cyklomagistrála
Rajecká cyklomagistrála je značená cykloturistická trasa vedená od Považskej Bystrice cez Rajec do Žiliny. Má pridelenú červenú farbu a číslo 026. Jej dĺžka je a prevýšenie.
Priebeh
Cyklotrasa začína v Orlovom, mestskej časti Považskej Bystrice, na križovatke s Vážskou cyklomagistrálou. Pokračuje mostom ponad Váh a prechádza centrom mesta, kde križuje cestu I/61 a smeruje po ceste II/517 cez Prečín, Domanižu, Malé Lednice a Veľkú Čiernu až do Rajca. Tu cyklotrasa opúšťa hlavné cesty a cez námestie pokračuje východným smerom cez Rajčanku na poľnú cestu k obci Kamenná Poruba, kde pokračuje cestou do Konskej. Pri kostole odbočuje vpravo a pokračuje k ceste na Kunerad, po ktorej vedie do kúpeľného mestečka Rajecké Teplice, kde sa stáča opäť na východ a mostom prekonáva Rajčanku. Neďaleko železničnej zastávky v Poluvsí sa opäť napája na hlavnú cestu (I/64), po ktorej vedie po odbočku na Turie pri Turskej skale. Cyklomagistrála prechádza obcou a malým sedlom k obci Višňové, kde sa pri kostole stáča a pokračuje do Rosiny, kde pri cintoríne opäť odbočuje a vedľajšou cestou vedie do Bytčice. V tejto už žilinskej mestskej časti sa trasa stáča severným smerom k sídlisku Solinky, kde trasa končí.
Hádzaná na Bolivarianských hrách 2013
Hádzaná na Bolivarianských hrách 2013 bol hádzanársky turnaj v rámci multišportového podujatia Bolivarianských hier 2013, ktorý sa konal v meste Trujillo, v Peru od 17. do 27. novembra 2013, za účasti 5 mužských a 6 ženských tímov. Hádzanársky turnaj sa na hrách organizoval vôbec prvýkrát. Zápasy sa hrali na štadióne Colegio San Agustin. Zvíťazili hádzanári Venezuely a hádzanárky Paraguja.
Maďarsko
Maďarsko (dlhé tvary 1918 – 1919 Maďarská (ľudová) republika (alebo aj Maďarská demokratická republika), 1919 Maďarská republika rád, 1919 Maďarská (ľudová) republika (alebo aj Maďarská demokratická republika), 1919 – 1920 Maďarská republika, 1920 – 1946 Maďarské kráľovstvo, 1946 – 1949 Maďarská republika, 1949 – 1989 Maďarská ľudová republika, 1989 – 2011 Maďarská republika, od roku 2012 dlhý tvar nie je) je vnútrozemský štát v Panónskej nížine v strednej Európe. Má rozlohu a takmer 10 miliónov obyvateľov. Maďarsko je členom Európskej únie a Schengenského priestoru. Na severe hraničí so Slovenskom, na severovýchode s Ukrajinou, na východe s Rumunskom, na juhovýchode so Srbskom a Chorvátskom, na juhozápade so Slovinskom a na západe s Rakúskom.
Hlavným mestom krajiny je Budapešť. Ďalšie väčšie mestá nad 100 000 obyvateľov sú Debrecín, Miškovec, Segedín, Pécs (Päťkostolie), Győr (Ráb), Níreďháza, Kecskemét a Székesfehérvár (Stoličný Belehrad). Od roku 1996 je krajina členom OECD, v roku 1999 vstúpila do NATO a roku 2004 do Európskej únie. Spolu s okolitými krajinami je členom tzv. Vyšehradskej skupiny.
Maďarsko je mnohými ľuďmi vnímané ako krajina kúpeľov, vína a ostrých jedál. Dnešná tvár Maďarska vznikla kombináciou mnohých vplyvov, ako z pôvodného domova Maďarov na Urale, tak najrôznejších európskych vplyvov, a to zo západných oblastí, viac však z oblastí smerom na juhovýchod od krajiny, zvlášť počas dlhej doby, keď bola značná časť Uhorska obsadená Osmanskou ríšou. Asi najtypickejším znakom pôvodu Maďarov je ich jazyk. Maďarčina, ktorá patrí k ugrofínskej jazykovej skupine, je vzdialene príbuzná niekoľkých jazykom, ktorými sa hovorí na severe a severovýchode Európy (fínčina, estónčina, komi a iné). Najpodobnejšie jazyky sa dochovali vo zvyškoch v Ruskom Chantyjsko-mansijskom autonómnom okruhu na západnej Sibíri. Maďari, vedení Arpádom, prišli do Európy koncom 9. storočia. Odvtedy sú Maďari a ich Maďarsko neoddeliteľnou súčasťou Európy. Novodobé dejiny Maďarska sú tesne späté s českými, slovenskými, rakúskymi aj balkánskymi dejinami.
Dnešné Maďarsko je iba časť historického Uhorska. 72% územia Uhorského kráľovstva bolo po prvej svetovej vojne v dôsledku Trianonskej mierovej zmluvy pripojené k susedným štátom. Strata území, spolu s tradičným maďarským pocitom izolácie a výlučnosti, dodnes do určitej miery negatívne ovplyvňuje vzťahy Maďarska s niektorými jeho susedmi a rezonuje aj v maďarskej domácej politike.
Maďarsko je relatívne obľúbenou destináciou zahraničných študentov vďaka kvalite vzdelávania pri nízkych školných poplatkoch a nízkych životných nákladoch. Štyri maďarské univerzity boli v roku 2022 v šanghajskom rebríčku kvality univerzít na miestach od 600 do 1000. Študentov láka Maďarsko jedným z najštedrejších medzinárodných štipendijných programov, štipendiu Hungaricum.
Do roku 1918
thumb|left|Talianska freska zobrazujúca [[starí Maďari|staromaďarského bojovníka strieľajúceho dozadu, 10. storočie]] thumb|left|170px|[[Uhorská koruna (klenot)|Svätoštefanská koruna, v Maďarsku známa najmä ako svätá koruna (Szent Korona)]]
Predkovia dnešných etnických Maďarov boli staromaďarské kmene, ktoré prišli do Panónskej panvy v roku 896 a postupne asimilovali značnú časť pôvodného aj slovanského obyvateľstva. Okolo roku 1000 vytvorili štát nazývaný Uhorské kráľovstvo. Za vlády Štefana (okolo roku 1000) začali Maďari prijímať kresťanstvo.
Po roku 1526, teda po bitke pri Moháči, sa tá časť Uhorska, ktorej zhruba zodpovedá dnešné Maďarsko, stala priamou súčasťou Osmanskej ríše a ostatné územie (Kráľovské Uhorsko) sa stalo súčasťou Rakúskej monarchie, po tom čo ho ovládli Habsburgovci. Proti Habsburgovcom v priebehu 17. a 18. storočia vypuklo niekoľko protihabsburských stavovských povstaní, tie sa však na území dnešného Maďarska odohrávali len marginálne.
V roku 1848 v krajine vypukla buržoázna revolúcia, ktorú rakúska vláda v roku 1849 potlačila aj za pomoci ruských vojsk víťazstvom v bitke pri Világoši. Až v roku 1867 došlo k rakúsko-uhorskému vyrovnaniu, kedy sa Rakúska monarchia zmenila na dualistický štát Rakúsko-Uhorsko, ktorý existoval až do konca 1. svetovej vojny. Rakúsko-Uhorsko vstúpilo do vojny, keď napadlo Srbsko, ktoré však malo podporu Ruska a ďalších krajín Dohody.
Medzivojnové obdobie
Dlhotrvajúcou vojnou bola krajina výrazne oslabená. V novembri 1918 zaniklo Uhorské kráľovstvo (Uhorsko) a rozpadlo sa na nástupnícke štáty: Maďarskú (ľudovú) republiku, Česko-Slovensko (na severe), Kráľovstvo Srbov, Chorvátov a Slovincov (na juhu) a východné pohraničie bolo pripojené k Rumunsku a západné pohraničie – Burgenland (trochu neskôr) k Rakúsku. Zmeny hraníc boli neskôr potvrdené Trianonskou zmluvou. V roku 1930 v krajine napriek zmenám hraníc podľa oficiálnych údajov Maďarska žilo ešte stále 477 153 Nemcov (resp. 811 770 nemecky hovoriacich), 104 819 Slovákov (resp. 399 170 slovensky hovoriacich) či 54 360 Chorvátov a Srbov (resp. 82 003 srbochorvátsky hovoriacich).
Už 25. októbra 1918 sa do čela novovytvorenej Uhorskej (maďarskej) národnej rady dostal gróf Mihály Károlyi. 31. 10. 1918 ho vďaka podpore ľudových más (tzv. Astrová revolúcia) cisár Karol I. vymenoval za predsedu novej uhorskej vlády. Po konci prehratej prvej svetovej vojny 11. novembra 1918 zaniklo Rakúsko-Uhorsko a s ním aj Uhorské kráľovstvo (Uhorsko). Pod tlakom masových demonštrácií 13. novembra 1918 odstúpil Karola I. a štátne zriadenie bolo zmenené na republikánske. Po vyhlásení Nemeckej republiky a Rakúskej republiky vyhlásila Maďarská národná rada 16. novembra 1918 samostatnú Maďarskú republiku a Károlyi sa (do 21. marca 1919) stal jej prvým prezidentom.
Na jar 1919 vláda padla a bola vyhlásená tzv. Maďarská republika rád, ktorá sa pokúsila na Slovensku vytvoriť Slovenskú republiku rád, no nakoniec bola potlačená rumunskými a česko-slovenskými vojskami na pokyn dohodových mocností v lete 1919. Po prechodnej vláde sociálnych demokratov sa v roku 1920 k moci dostal Miklós Horthy a vyhlásil Maďarské kráľovstvo (v maďarčine je výraz zhodný s výrazom Uhorské kráľovstvo), ktoré však nemalo kráľa. Horthy v Maďarsku nastolil jeden z prvých fašistických režimov v Európe. Hlavným cieľom štátu bola obnova Uhorska, alebo aspoň pripojenie časti území susedných štátov. Režim úzko spolupracoval s fašistickým režimom v Taliansku a neskôr s nacistickým Nemeckom. Už v roku 1920 bol prijatý prvý protižidovský zákon.
Druhá svetová vojna
Počas 2. svetovej vojny viedol Maďarsko spočiatku naďalej M. Horthy. Krajina získala časť území okolitých krajín (vrátane Slovenska) v dôsledku prvej a druhej viedenskej arbitráže. Z územia Slovenska takto pričleneného k Maďarsku muselo odísť okolo 100 000 Slovákov alebo Čechov. Maďarsko sa zúčastnilo vojny na strane vojsk Osi, jeho jednotky bojovali na východnom fronte. Od 19. marca 1944 bolo maďarské územie obsadené nemeckými vojskami, v októbri bol Horthy nútený odstúpiť a jeho miesto prebral radikálny fašistický politik F. Szálasi. Zavládol teror tzv. Šípových krížov. Územie Maďarska oslobodzoval sovietsky 2. a 3. ukrajinský front. Najťažšie boje prebiehali v oblasti Debrecínu, Níreďházy a Budapešti.
Po druhej svetovej vojne
Po druhej svetovej vojne sa uskutočnila vzájomná výmena maďarského a slovenského obyvateľstva (asi 2x75 000 osôb) medzi Česko-Slovenskom a Maďarskom. Ďalej bolo z Maďarska deportovaných okolo 200 000 Nemcov.
Po skončení druhej svetovej vojny vznikla v roku 1949 Maďarská ľudová republika (u nás nazývaná aj Maďarská ľudovodemokratická republika, maď. Magyar Népköztársaság), v ktorej vládli komunisti. V roku 1956 vypuklo v štáte protikomunistické povstanie, ktoré následne potlačili sovietske vojská. Krajina sa podieľala aj na vpáde vojsk krajín Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v auguste 1968.
Geografia
right|thumb|Fyzická mapa Maďarska thumb|[[Pusta v Národnom parku Hortobágy]] thumb|Rieka [[Dunaj pod hradom Vyšehrad]]
Povrch
Maďarsko je vnútrozemská krajina rozprestierajúca sa na nížinách v Panónskej panve s pohoriami na slovenských hraniciach s najvyšším vrchom Kékes v pohorí Matra. Má rozlohu. Až 68 % povrchu krajiny tvoria nížiny, pričom 30 % sa nachádza vo výške 200 –
Maďarsko je svojou najväčšou riekou Dunajom rozdelené na dve časti, časť západne od Dunaja sa nazýva Zadunajsko (Dunántúl). V tejto oblasti sa nachádzajú i východné výbežky Álp a Maďarské stredohorie s pohoriami Mecsek, Bakonský les, Vertešské vrchy, Gerecse, Pilišské vrchy a Buda. Oblasť na východ od Tisy sa označuje Tiszántúl. Oblasť medzi týmito riekami sa nazýva medziriečie Tisy a Dunaja (Duna–Tisza köze). Veľkú časť územia tvorí Veľká dunajská kotlina (Alföld). Na severozápade sa nachádza Malá dunajská kotlina (Kisalföld) a Severné stredohorie s južnými výbežkami Karpát, ktoré tvorí vrchovina Börzsöny, Cserhát, Matra, Bukové vrchy (Bükk), Tokajské a Zemplínske vrchy, ktoré zasahujú aj na územie Slovenska.
Geológia
Územie Maďarska je obklopené vrásovo-príkrovovými pohoriami Álp, Karpát a Dinaríd. Príkrovy v týchto oblastiach boli formované najmä počas jury a kriedy. Tieto celky spoločne s podložím Panónskej panvy budujú samostatný celok označovaný ako Alcapa, ktorý buduje hlavne severozápad územia, popri ňom sa na juhovýchode nachádza ďalšia tektonická jednotka označovaná ako teran Tisia, ktorý sa do svojej dnešnej polohy dostal zrejme v priebehu miocénu. Obe tieto jednotky oddeľuje hlboko založená stredomaďarská línia, ktorá predstavuje miocénny smerne-posuvný zlom.
Panónska panva vznikla začiatkom miocénu rozsiahlou extenziou, spôsobenou zánikom oceánu vo Vonkajších Karpatoch. Jej výplň tvoria hlavne íly, piesky a štrky. Hlavná fáza extenzie sa skončila v miocéne, do pliocénu a kvartéru pokračovala iba termálna subsidencia. Tieto procesy riftingu sprevádzal i pomerne výdatný vulkanizmus. Nachádzajú sa tu ložiská bauxitu a mangánových rúd, ktoré však nepokrývajú celú spotrebu v krajine. Krajina má tiež zásoby zemného plynu a ropy, ktoré však v prevažnej miere tiež dováža. Významné sú i zásoby hnedého uhlia.
Vodstvo
Najvýznamnejšou riekou v Maďarsku je Dunaj (Duna), ktorý preteká krajinou v dĺžke. Ďalšie rieky sú Tisa (Tisza) a Dráva. Hlavne v okolí Tisy je vybudovaných veľa zavlažovacích zariadení. V Zadunajsku leží Balaton. Najväčšie termálne jazero na svete je Hévízske jazero v Kúpeľoch Hévíz. Druhé najväčšie jazero v Panónskej panve je Jazero na Tise (Tisza-tó, predtým nazývané Kiskörei víztároló), ktoré je možno aj najväčšie umelo založené jazero v Európe.
Podnebie
Maďarsko má kontinentálne podnebie s teplými a suchými letami s občasnými silnými zrážkami a studené zimy s dostatkom snehu. Priemerná ročná teplota je približne 9,7 °C. Najvyššie letné teploty dosahujú 42 °C, najnižšie zimné mrazy dosahujú −29 °C. Priemerná teplota v lete je od 27 °C do 35 °C a v zime od 0 °C do −15 °C. Ročný úhrn zrážok dosahuje a klesá generálne zo západu na východ.
Obyvateľstvo
V Maďarsku k januáru 2013 žilo 9 909 000 obyvateľov. Pôrodnosť sa pohybuje okolo 9 na 1000 obyvateľov. Celkovo má Maďarsko dlhodobo nízku pôrodnosť a prejavuje sa tu dlhodobý pokles počtu obyvateľov. 68% ľudí žije v mestách, pričom v Budapešti takmer až pätina obyvateľstva. Priemerná dĺžka života je 73,44 roka, u mužov 69,27 roka a u žien 77,87 roka. Väčšina obyvateľstva hovorí po maďarsky. Gramotnosť dosahuje 99,4%.
Náboženské zloženie obyvateľstva: rímski katolíci 51,9 %, reformovaní / kalvíni / 15,9 %, bez vyznania 14,5 %, luteráni 3,0 %, grécki katolíci 2,6 %, baptisti 0,2 %, pravoslávni 0,1 %, židia 0,1 % a iní.
Sídla
V tomto zozname sa nachádza 20 najväčších miest v Maďarsku podľa počtu obyvateľov (na základe údajov zo sčítania obyvateľstva v roku 2019). Všetky čísla počítajú len ľudí žijúcich priamo v meste, nepočítajú populáciu v metropolitnom okolí.
Administratívne členenie
Maďarsko je rozdelené na 42 regiónov. Z toho je 19 žúp, 23 miest so župným právom (vrátane hlavného mesta Budapešť).
Hospodárstvo Maďarska
thumb|[[Duna Tower, jedna z niekoľkých budov v ekonomicko-finančnej štvrti v Budapešti]] thumb|[[Maďarský forint|Maďarské forinty]]
Maďarsko po roku 1990 prešlo z centrálne plánovaného hospodárstva na trhovú ekonomiku. Zjednodušenie tohto prechodu uľahčili i čiastočné reformy uskutočnené pred pádom socializmu. Súkromný sektor sa podieľa na tvorbe viac ako 80% HDP.
Dopad svetovej finančnej krízy z roku 2007/2008 bol v Maďarsku zosilnený tým, že Maďarsko vykazovalo vysoký deficit na bežnom účte, deficit štátneho rozpočtu a vysoké zadlženie domácností v cudzej mene. Preto v októbri 2008 došlo k značnému znehodnoteniu forintu, zvýšeniu hlavnej úrokovej miery a ekonomické subjekty prestali byť ochotné štátu požičiavať finančné prostriedky. Maďarsko následne dostalo od Európskej únie a MMF celkovo úver (úverovú linku) vo výške vyše 25 miliárd eur. V roku 2009 v Maďarsku v dôsledku finančnej krízy aj úsporných opatrení vlády klesal export, domáca spotreba aj investície.
Poľnohospodárstvo
Poľnohospodárstvo má vhodné podmienky hlavne vďaka priaznivým klimatickým pomerom a kvalitnej pôde, ktorá zaberá asi 60% povrchu krajiny. Rozšírená je živočíšna i rastlinná výroba. V živočíšnej výrobe prevláda chov ošípaných, hovädzieho dobytka, koní, oviec a hydiny. Významnými pestovanými plodinami sú pšenica, kukurica, zemiaky, cukrová repa, slnečnica, sladovnícky jačmeň, tabak, konope a ľan. Významné je tiež pestovanie zeleniny, hlavne papriky, cibule, ktoré sa používajú na výrobu korenia. Produkcia ovocia plne pokrýva domácu spotrebu. Významné je tiež vinohradníctvo a výroba kvalitných vín.
Reálny čas
Reálny čas alebo skutočný čas môže byť:
Spojenie v reálnom čase môže znamenať:
Montjay
Montjay môže byť:
Pilinská kultúra
Pilinská kultúra bola kultúra v 15. až 12. storočí pred Kr. (teda v strednej a mladej bronzovej dobe) na juhu stredného Slovenska a v ostatnom východnom Slovensku a v severnom Maďarsku. Patrí do okruhu (kultúrneho komplexu) juhovýchodných popolnicových polí.
Je pomenovaná podľa náleziska Piliny v Maďarsku.
Vyvinula sa na domácom podklade pod vplyvom otomanskej kultúry. Vyvinula sa z nej kyjatická kultúra.
Slovensko
Na Slovensku sa vyskytovala v 4 geograficky takmer oddelených oblastiach, ktoré mali spoločné o. i. to, že sa nachádzali v pahorkatinatom reliéfe. Jadro pilinskej kultúry bolo v Slovenskom rudohorí (Lučenská a Rimavská kotlina), kde sa ťažila meď aj zlato, z ktorých sa vyrábali rôzne kovové výrobky tak typické pre túto kultúru. Druhou oblasťou bola Košická kotlina vrátane okolia Prešova, treťou Spiš, štvrtou severozápadná Východoslovenská nížina.
Hroby sú žiarové (Košice-Barca, Tornaľa, Radzovce), občas prikryté mohylkou. Keramika je pestrá, časté sú aj kovové depoty (Žehra-Dreveník), dokumentujúce vyspelé bronziarstvo tejto kultúry a obsahujúce šalgotariánske kruhy, diadémy, veľké terčovité ihlice typu Gemer, sekerky, kosáky, dýky a dvojramenné mlaty. Priemerný vek ľudí pochovaných v hroboch tejto kultúry bol v dôsledku vysokej dojčenskej a detskej úmrtnosti 22 – 25 rokov.
Ku koncu tejto kultúry (už v mladej bronzovej dobe) už pozorujeme stavbu opevnených sídlisk (odvtedy typických pre kultúry popolnicových polí), odvtedy označovaných ako hradiská (v užšom zmysle, v širšom zmysle sa ako hradiská označujú aj staršie opevnené sídla).
Oskořínek
Oskořínek je obec v Česku v okrese Nymburk v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 540 obyvateľov, z toho 263 mužov a 277 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,6 roka (muži 39,2 roka, ženy 41,9 roka). 1.januára 2008 tu žilo 538
Snow Patrol
náhľad|Snow Patrol na koncerte v [[New York (mesto)|New Yorku.]] Snow Patrol je škótska indie rocková skupina, pochádzajúca z Dundee.
EP
''
Rubáš
Rubáš môže byť:
Trojačka (potok)
Trojačka je potok na Kysuciach, v najzápadnejšej časti okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Kysuce, meria 5,1 km a je tokom IV. rádu.
Prameň
Pramení v Turzovskej vrchovine, v podcelku Zadné vrchy, pod sedlom Bumbálka v nadmorskej výške približne
Opis toku
Tečie juhovýchodným smerom, na hornom toku priberá krátky ľavostranný prítok zo západného svahu Beskyda, prechodne tečie smerom na juh, sprava priberá prítok spod Makovského priesmyku , z juhovýchodného svahu Beskydka , následne z tej istej strany prítoky z lokality U tabulí a spod Dupačky a stáča sa znovu na juhovýchod. Ďalej tečie po hranici medzi Turzovskou vrchovinou na severe a Javorníkmi na juhu. Preteká osadou Trojačka, zľava priberá prítok z oblasti osady Hlboké, prameniaci na južnom svahu vrchu Korytovo, ďalej z pravej strany prítok z juhovýchodného svahu Oselnej , nasleduje pravostranný prítok prameniaci SSZ od kóty 862,8 m a ľavostranný z osady Riečky. Na dolnom toku ešte priberá krátky pravostranný prítok vznikajúci východne od kóty 862,8 m, stáča sa na východ a do Kysuce sa vlieva na okraji obce Makov (západne od jej centra) v nadmorskej výške cca
Gattendorf
Gattendorf môže byť:
Chapelon
Chapelon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Loiret, v regióne Centre-Val de Loire.
Montjay (Hautes-Alpes)
Montjay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Chapelon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Montjay (Hautes-Alpes)
Poloha
Montjay má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Chapelon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Montjay (Hautes-Alpes)
Obyvateľstvo
Montjay má 105 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Břetislav Novák
Břetislav Novák môže byť:
Zvariak
Zvariak môže byť:
Capriccio (hudobná skladba)
Capriccio alebo caprice je inštrumentálna hudobná skladba technickej povahy, zvyčajne v živom tempe a so značnou virtuóznou náročnosťou.
Vzniká na základe aktuálnej nálady skladateľa, cappricio znamená v taliančine „rozmar“. Táto hudobná forma bola známa už v baroku, napr. Capriccio B dur, BWW 992 a Capriccio E dur, BWV 995 od J. S. Bacha. Najslávnejšia skladba toho typu je cyklus 24 capriccií od N. Paganiniho.
Dlžiansky potok
Dlžiansky potok je potok na horných Kysuciach, na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Kysuce, meria 6 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, na severnom svahu Capovej (869,4 m n. m.), pri osade Mračkov, v nadmorskej výške cca 740 m n. m. Najprv tečie severoseverozápadným smerom, z pravej strany priberá prítok spod Jakubovského vrchu (874,9 m n. m.) a ďalšie dva pravostranné prítoky (spod kót 758,3 m a 799,6 m) pri osade Hľubov. Ďalej pokračuje severozápadným smerom, preteká osadou Majtánovci, zľava priberá dlhší prítok zo severozápadného úpätia Capovej a preteká ústredím obce Dlhá nad Kysucou. Tu priberá ľavostranný prítok spod kóty 834,0 m v hlavnom hrebeni pohoria a pri osade Valčuhovci vstupuje do Turzovskej vrchoviny, do podcelku Hornokysucké podolie. Preteká okrajom mesta Turzovka a na jeho území ústi v nadmorskej výške približne 470 m n. m. do Kysuce.
Lybeď
Lybeď je legendárna sestra troch bratov Kija, Ščeka a Choriva – zakladateľov Kyjeva.
Legenda o založení Kyjeva nazýva Lybeď nie sestrou ale dcérou kniežaťa.
„''Dievča bolo obdivuhodné ako majské slnko. Zo všetkých svetových strán ku nej prichádzali mladí rytieri, kniežatá a kráľovičovia, aby ju požiadali o ruku, ale ona o svadbe nechcela ani počuť. Rytieri a kráľovičovia sa ju snažili obalamutiť a vraveli jej, že keď sa za nich vydá, dajú jej svojej bohatstvo, ukážu svoju chrabrosť a silu. Všetko však bolo márne. Pytači sa medzi sebou poradili, pokrčili plecami, vysadli na svoje kone a už viac sa nevrátili.
O niekoľko rokov neskôr knieža umrelo. Prekrásny dvorec zdedil ďalší z troch bratov a Lybeď musela zámok opustiť. Za Kyjevom si našla chatrč, a na hore žila sama. Po čase ju však život na samote omrzel a začala dni i noci plakať. Z jej sĺz sa vytvoril potôčik, dnes rieka Lybeď. A hora, kde kňažná žila od toho času až dodnes nosí názov Hora panenstva.''“
Hoci je to podivuhodné, ale zo všetkých štyroch osôb, ktoré sa hrdia titulom zakladateľ Kyjeva, sa práve Lybedi ušlo najviac pomenovaní v ukrajinských mestách. Práve po nej sa totiž volajú rôzne ulice, rieky a stanice.
Echoes: The Best of Pink Floyd
Echoes: The Best of Pink Floyd je kompilačný album, ktorý vydala britská rocková skupina Pink Floyd. V Spojenom kráľovstve bol spoločnosťou EMI Records vydaný 5. novembra 2001 a nasledujúci deň bol vydaný spoločnosťou Capitol Records v Spojených štátoch. Album začínal 24. novembra 2001 na 2. priečke rebríčku Billboard 200 s predajom 214 650 kópií. V rebríčku sa udržal 26 týždňov. Album bol ocenený zlatom, platinou and 2 x platinou 6. decembra 2001 v USA asociáciou RIAA. Neskôr dostal aj 3 x platinu 8. januára 2002 a 4 x platinu 10. septembra 2007.
Popis albumu a jeho história
Album Echoes: The Best of Pink Floyd predstavuje prierez celou tvorbou skupiny Pink Floyd, začína rokom 1967 a končí 1994, kedy kapela vydala štúdiový album The Division Bell. Echoes: The Best of Pink Floyd pozostáva z dvoch CD, skladby ale nie sú chronologicky zoradené. Na výbere skladieb sa podieľali všetci traja členovia skupiny (David Gilmour, Rick Wright a Nick Mason) a aj bývalý basgitarista skupiny Roger Waters. Všetky skladby plynulo prechádzajú do následujúcich skladieb bez medzier medzi jednotlivými piesňami. Všetkých 26 skladieb bolo nanovo remasterovaných.
Na albume Echoes: The Best of Pink Floyd nie sú zahrnuté žiadne skladby z albumov Soundtrack from the Film More, Ummagumma, Atom Heart Mother a Obscured by Clouds, aj keď to bolo plánované. Je to taktiež prvý album vydaný na CD, na ktorom sa nachádza singel When the Tigers Broke Free.
Niektoré skladby museli byť aj skrátené (hlavne „Echoes“ a „Marooned“).
Obal albumu
Obal vytvoril výtvarník Storm Thorgerson z bývalej výtvarníckej skupiny Hipgnosis, ktorá vytvárala obaly albumov pre Pink Floyd v rokoch 1968 až 1977. Storm pracoval so skupinou Dream Theater na ich albume z roku 1997 Falling into Infinity, a vtedy ukázal skupine dve skice pre obal albumu. Jedna skica bola následne vybraná pre album Falling into Infinity a druhú ponúkol skupine Pink Floyd pre album Echoes: The Best of Pink Floyd.
Odmietnuté piesne
Podľa Jamesa Guthrieho boli aj tieto skladby zahrnuté do zoznamu zaradenia:
Saint-Martin-des-Landes
Saint-Martin-des-Landes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Orne, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rubáš (pohrebné oblečenie)
náhľad|Rubáš Rubáš je označenie pre oblečenie pre mŕtvych, teda aj pohrebné rúcho, košeľa pre mužov i ženy.
Pohrebné oblečenie
Rubáš je aj označenie pre ľudové pohrebné oblečenie, do ktorého sa obliekali nebohé ženy i nebohí muži. Výzorom pripomína plátenú sivú, či bielu dlhú alebo krátku nočnú košeľu, no môže byť aj vyšívaný, ozdobený a pod.
Kostol Kresťanskej reformovanej cirkvi v Kalinčiakove
Kostol Kresťanskej reformovanej cirkvi v Kalinčiakove je románska sakrálna stavba nachádzajúca sa v mestskej časti Levíc, okresného mesta v Nitrianskom kraji. Patrí Reformovanej kresťanskej cirkvi na Slovensku.
Kostol, pôvodne katolícky (s patrocíniom svätej Anny), pochádza z polovice 12. storočia a je príkladom románskeho staviteľského slohu. V neskorších obdobiach bol obnovovaný a slohovo upravovaný. Dostal oporné piliere a v baroku bola k nemu pristavaná štvoruholníková dvojetážová veža. Nasledujúce obnovy boli v rokoch 1836, 1932 a naposledy v rokoch 19571958. Od roku 1655 patrí Reformovanej cirkvi.
Skladá sa z románskej polkruhovej apsidy a z pozdĺžnej, rovno zastropenej lode. Vo vnútri kostola sa nachádza románska západná empora podopretá stĺpmi s kvadratickými hlavicami. K zariadeniu patrí aj klasicistický organ a bohoslužobné nádoby zo 17.19. storočia.
Zvariak (kameň)
náhľad|Zvariak (príklad) Zvariak väčší okrúhly hladký žulový kameň, používaný v minulosti na dedinách pri zváraní bielizne a odevu. Alebo všeobecné označenie nejakého väčšieho okrúhleho kameňa, žuly.
Ostrá (okres Nymburk)
Ostrá je obec v Česku v okrese Nymburk v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 519 obyvateľov, z toho 261 mužov a 258 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 39,4 roka, ženy 39,2 roka).
San Francisco (rozlišovacia stránka)
San Francisco môže byť:
Tichá radosť
Tichá radosť (angl. Quiet Happiness) je slovenský film.
Psychologický príbeh o hľadaní hodnôt v živote tridsaťročnej zdravotnej sestry.
Vrančovičova ulica
Pomenovaná je po Blažejovi Vrančovičovi, jednom z prvých chorvátskych osadníkov v Lamači.
American Roentgen Ray Society
American Roentgen Ray Society (ARRS) je rádiologická spoločnosť v Spojených štátoch. Bola založená v roku 1900, v období objavenia röntgenového žiarenia.
Vrančovičova ulica
Blízke ulice
Hodonínska ulica, Heyrovského ulica, Borinská ulica, Cesta na Klanec, Rajtákova ulica, Zhorínska ulica
American Roentgen Ray Society
Sídli v Leesburgu vo Virgínii. Spoločnosť vydáva mesačník American Journal of Roentgenology (predtým American Journal of Radiology). Poskytuje štipendiá a udeľuje ocenenia.
Vrančovičova ulica
Externé odkazy
Vrančovičova ulica na mape Bratislavy
American Roentgen Ray Society
Jej vzdelávacie programy zahŕňajú semináre a program ďalšieho vzdelávania pre rádiologických technikov.
Oh, by the Way
Oh, by the Way je box set britskej rockovej skupiny Pink Floyd, ktorý spoločnosť EMI Records vydala 10. decembra 2007 v Spojenom kráľovstve a následujúci deň spoločnosť Capitol Records v Spojených štátoch. Bol vydaný pri príležitosti 40. výročia vydania ich debutového albumu.
Box set obsahuje 14 štúdiových albumov skupiny (celkom 16 CD), všetky albumy sú remasterované. Kompaktné disky sú umiestnené vo zmenšených pôvodných obaloch ako malé gramofónové platne. Ako bonus sa v Oh, by the Way nachádza špeciálny plagát k 40. výročiu skupiny od Storma Thorgersona, ktorý je zložený zo 40 fotografií kapely.
Názov box setu je narážkou na text piesne „Have a Cigar“ (ktorý bol naopak inšpirovaný otázkou jedného novinára):
(volný slovenský preklad: „Kapela je naozaj fantastická, skutočne si to myslím / A mimochodom, ktorý z vás je Pink?“).
Obal box setu zobrazuje, podobne ako obal albumu Ummagumma, miestnosť plnú rôznych predmetov spolu s obrazmi všetkých členov skupiny zavesených na stenách. Druhá strana zobrazuje tú istú scénu s odlišne naaranžovanými predmetmi.
Zoznam štátov podľa hustoty obyvateľstva
620px|thumb|Hustota obyvateľstva podľa štátov z roku 2018
Toto je zoznam štátov podľa hustoty obyvateľov v obyvateľoch na km². Údaje v tejto tabuľke zahrňajú vnútrozemské vodné toky a plochy, takže hustota obyvateľov môže byť v niektorých prípadoch vyššia. Údaje o počte obyvateľov sú odhadom z júla 2005. V tabuľke sú číslované len suverénne štáty. Závislé územia sú však zaradené pre porovnanie. Prvé priečky sú obsadené mestskými štátmi, ktoré však nemusia byť najhustejšie obývané mestá sveta.
Zdroj: Wikipédia (Zoznam štátov podľa počtu obyvateľov, Zoznam štátov podľa rozlohy)
Karpatská mohylová kultúra
Karpatská mohylová kultúra bola kultúra strednej bronzovej doby na západnom Slovensku východne od Váhu (Nové Zámky, Salka), v Burgenlande a v časti západného Maďarska. Patrí medzi mohylové kultúry.
Charakteristika
Predchádza jej tzv. predmohylový horizont, ktorý na Slovensku zastupuje birituálne pochovávanie a nálezy keramiky v jamách zmiešaného kultúrneho obsahu. Významné je pohrebisko Nové Zámky. Vrchol kultúra dosiahla v tzv. salčianskom stupni (Salka). Ku koncu sa začínajú používať britvy.
Jarabina oskorušová
náhľad|Jarabina oskorušová
Jarabina oskorušová (iné názvy: jarabina oskoruša, oskoruša domáca , oskoruša ; ) je opadavý, listnatý ovocný strom dorastajúci do výšky až ako solitér (samostatne rastúca rostlina) alebo až  v lese. Jeho plod sa nazýva oskoruša.
V slovenských podmienkach sa dožíva 300 až 500 rokov, v južnej Európe až 600 rokov. Ide o vzácnu drevinu, ktorá bola v roku 1993 vyhlásená za Strom roka. Názov oskorušová je všeslovanský a je nejasného, asi až praeurópskeho pôvodu. Významná je nielen ako ohrozený druh, ale aj ako hospodársky využiteľná drevina, poskytujúca kvalitné drevo. Z ovocinárskeho hľadiska sú zaujímavé aj jej plody, ktoré po uhniličení získajú veľmi dobrú chuť. Ovocie obsahuje 14 až 17 percent fruktózy a glukózy, môžu ho konzumovať aj diabetici a je vhodné aj pre ľudí trpiacich chorobami tráviaceho ústrojenstva. Plody sú obľúbeným zdrojom potravy pre vtáky aj lesnú zver, pretože sú stráviteľnejšie ako plody iných jarabín, ktoré obsahujú horké substancie. Z plodov sa vyrába aj kvalitná pálenka. V Nemecku, Švajčiarsku, Rakúsku a v ďalších krajinách vynakladajú veľké úsilie na poznanie, zachovanie a širšie využitie oskoruše.
Výskyt
V našich podmienkach sa oskoruša vyskytuje v dubovom a buko-dubovom vegetačnom stupni. Bežný výskyt je vo výškach od 160 do Oskoruša sa môže vyskytovať ako solitér vo voľnej krajine – potom má výšku asi 10 až, šírka koruny až  – alebo v lese, keď je vyššia ako v otvorenej krajine – jej výška je na úrovni okolitých stromov, ďalšou odlišnosťou je menšia koruna. Oskoruša je síce teplomilná rastlina, na druhej strane vyrastené stromy sú mrazuodolné (vydrží teploty do -30 °C). Dáva prednosť presvetleným suchým stanovištiam, ktoré sú bohaté na živiny. Je odolná proti exhalátom a smogu.
Rozšírenie
Jarabina oskorušová patrí medzi zriedkavejšie sa vyskytujúce, ohrozené druhy drevín. Pochádza z oblasti Stredozemného mora, hlavne z Apeninského a Balkánskeho polostrova, ale vyskytuje sa aj na Pyrenejskom polostrove, Kryme, v Malej Ázii a v severnej Afrike. Na Slovensku rastie najmä na juhozápade a juhu krajiny.
Plody
Oskoruša začína plodiť vo veku 10 až 20 rokov. Plody väčšinou dozrievajú a opadávajú od septembra do októbra. Množstvo ovocia je rôzne, v prípade stromu sa uvádzajú hodnoty od 300 do, pričom platí, že solitérne stromy vďaka svojej veľkej korune sú na úrodu bohatšie ako stromy rastúce v lese. Úroda však nebýva každoročná. V súvislosti s neúrodu sa často nesprávne traduje, že ak je kvet oskoruše ožiarený bleskom, potom opadne a nedôjde ku tvorbe plodu. Údajne boli videné stromy, u ktorých boli plody len na jednej strane stromu, na druhej v dôsledku ožiarenia kvetov bleskom neboli plody žiadne. Plody sú sladké, šťavnaté a aromatické, ale pre konzumáciu je vhodné ich nechať uležať do tej doby, než zhnednú, tzv. hniličky. náhľad|Plody Jarabiny oskorušovej Plody obsahujú:
Rozmnožovanie
Oskoruša je jednodomá drevina schopná samoopelenia. Aby semená mohli vyklíčiť, musí vo voľnej prírode prejsť zažívacím ústrojenstvom vtákov alebo cicavcov. Oskorušu je možné rozmnožovať aj umelo. Z týchto metód možno uviesť štepenie a odber koreňových, poprípade bylinných rezkov. Je prekvapivé, že aj napriek malému počtu stromov a hustote rozšírenia je aj v skupinách stromov vzájomná genetická odlišnosť celkom vysoká.
Listy
Listy sú striedavé, ich dĺžka je 13 až a skladajú sa z 13 až 21 lístkov. Dĺžka lístka je 3 až, šírka 1 až , tvar je podlhovasto elipsovitý alebo oválny. Horná časť listu je jednoducho pílovitá, spodná časť celookrajová. Mladé listy sú bielo ochlpené, toto ochlpenie neskôr mizne.
Súkvetia
Súkvetie je biele, vzácne i ružovej farby. Kvitne v máji až júni, kvety odkvitnú už za 14 dní.
Kôra
Pri mladých stromčekov je kôra hladká, po 7.roku šupinatá, neskôr zbrázdená.
Plody
Plodom oskoruše je malvica (dužinatý plod). Tvar plodov je rôzny, môže byť guľovitý, hruškovitý alebo aj vajcovitý. Farba žltozelená až zelenkavá, na strane privrátenej k slnku oranžová až červená. Váha plodu u nás 6 až 15 g, priemer plodu 2,5 až. V južnej Európe môžu byť plody väčšie, s priemerom až a váhou cez 25 g.
San Francisco (Argentína)
San Francisco je mesto v argentínskej provincii Córdoba a hlavné mesto departmentu San Justo. Leží na východ od hlavného mesta provincie Córdoba, na severovýchode provincie a na hranici s provinciou Santa Fe. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 61 750 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1886. Poľnohospodárstvo je najvýznamnejšou ekonomickou zložkou mesta. Veľký význam má tiež stavebníctvo, ktoré zamestnáva množstvo obyvateľov mesta. Mesto je známe aj pre výrobu cestovín.
Astát
Astát, latinsky astatium, je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku At a protónové číslo 85. V prírode sa vyskytuje len vo forme izotopov ako produkt rozpadu iných ťažkých prvkov, pričom jeho množstvo v jednom okamihu nie je väčšie ako jeden gram. Vďaka tomu je (spolu s berkéliom) najvzácnejším prvkom na Zemi. Názov astát dostal podľa gréckeho výrazu αστατος (astatos), čo v preklade znamená nestály.
Izotopy
Žiaden z izotopov astátu nemá dlhšiu životnosť (polčas rozpadu) ako 12 hodín. Pri jeho rozpade vzniká bizmut, polónium, radón alebo iné izotopy astátu. Z prvých 101 prvkov periodickej tabuľky je menej stabilné už len francium. Práve preto vieme o astáte tak málo. Samotný prvok nebol zatiaľ nikdy pozorovaný voľným okom, pretože takéto množstvo by sa okamžite vyparilo následkom tepla, produkovaného vlastným rádioaktívnym rozpadom. Izotop astát-211 sa používa v nukleárnej medicíne na diagnostiku a liečbu niektorých ochorení vďaka emisii alfa častíc. Po vytvorení sa musí pomerne rýchlo použiť, pretože polčas jeho rozpadu je 7,2 hodiny, čo je ale dostatočne dlho na konkrétne využitie. Prvok bol po prvýkrát vytvorený na Kalifornskej Univerzite v roku 1940 pomocou bombardovania bizmutu alfa časticami. Astát sa vyznačuje extrémne silnou produkciou rádioaktívneho žiarenia, ostatné fyzikálno-chemické vlastnosti sú len odvodené interpoláciou či extrapoláciou vlastností príbuzných prvkov.
Zlúčeniny
Astát je menej reaktívny ako jód a je najmenej reaktívnym halogénom. Jeho zlúčeniny boli syntetiované vo veľmi malých množstvách a študované tak intenzívne, ako to bolo možné, než sa rádioaktívne rozložili. Reakcie boli bežne skúmané so zriedenými roztokmi astátu zmiešanými s väčším množstvom jódu. Jód sa v týchto roztokoch správa ako prenášač a zaisťuje dostatočné množstvo materiálu na spracovanie laboratórnymi technikami (napríklad filtráciou a zrážaním). Podobne ako u jódu, bolo preukázané, že astát nadobúda nepárne oxidačné čísla od -1 do +7.
Bolo popísaných len niekoľko zlúčenín s kovmi, vo forme astatidov sodíka, paládia, striebra, tália a olova. Niektoré charakteristické vlastnosti astatidov striebra a sodíka a takisto iných hypotetických astatidov alkalických kovov a kovov alkalických zemín boli odhadnuté extrapoláciou podľa ostatných halogenidov kovov.
Tvorba zlúčeniny astátu s vodíkom - označovaná ako astatovodík - bola popísaná hneď na začiatku chémie astátu. Patrí medzi halogenovodíky. Existujú predpoklady označovať túto zlúčeninu ako hydrid astátu namiesto astatidu vodíka. Ľahko sa oxiduje, okyslením zriedenou kyselinou dusičnou vznikajú ión At0 alebo At+ a následná adícia strieborných katiónov je schopná vyzrážať astát v podobe astatidu strieborného (AgAt) len čiastočne. Oproti tomu jód sa neoxiduje a ľahko sa zráža v podobe jodidu strieborného.
Je známe, že astát sa viaže na bór, uhlík a dusík. Boli pripravené rôzne bórové klietky s väzbami At–B, ktoré sú stabilnejšie než väzby At–C. Astát môže nahradiť atóm vodíka v benzéne, čím vzniká astatobenzén C6H5At, ktorý sa môže oxidovať chlórom na C6H5AtCl2. Pôsobením zásaditého roztoku chlórnanu na túto zlúčeninu je možné vytvoriť C6H5AtO2. Dipyridín-astátny katión, [At(C5H5N)2]+, tvorí iónové zlúčeniny s chloristanom (ktorý vystupuje ako nekoordinujúci anión ) a dusičnanom, [At(C5H5N)2]NO3. Táto zlúčenina s dusičnanom existuje ako koordinačný komplex s dvoma datívnymi kovalentnými väzbami, ktoré každá samostatne spáj astátny katión s každým pyridínovým kruhom cez dusíkové atómy.