cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trenčianska vrchovina
Turizmus
Nevysoká a pomerne ľahko prístupná časť Strážovských vrchov je často cieľom menej náročných vychádzok a najmä v okolí miest je vnímaná ako lesopark. Turistických chodníkov je najviac v okolí Trenčína a Trenčianskych Teplíc, v iných častiach trasy smerujú k dominantám s možnosťou výhľadov (Ostrý vrch, Omšenská Baba, Vlčinec, Sokol a i.), či do vyšších častí pohoria. Z turisticky atraktívnych lokalít sú vyhľadávané kúpeľný areál v Trenčianskych Tepliciach i hrady v Trenčíne či Košeci.
2142 Landau
2142 Landau je planétka s priemerom 21 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 3. apríla 1972. Bola pomenovaná na počesť Leva Davidoviča Landaua, zakladateľa modernej teoretickej fyziky v ZSSR.
Suňogovci
thumb|Aliančný erb Jána Suňoga z grófskej vetvy a jeho manželky Žofie Esterházyovej, kostol v Divine. Suňogovci (základný tvar Suňog, historické slovenské písanie Suneg, Sunek, po maďarsky Szunyogh) bol uhorský šľachtický rod. Delil sa na vetvu budatínsku, ktorej členovia sa zaradili do magnátskeho stavu a získali tituly barón a neskôr gróf, a vetvu jasenickú, ktorej členovia patrili k zemanom.
Suňogovci pochádzali z Abova. Abovský podžupan Mikuláš Suňog získal v roku 1394 za 50 mariek považskú obec Jasenica. Jeho syn Matej bol v roku 1458 zapísaný ako kráľovský človek hradu Bystrica, v roku 1462 Košece, v roku 1472 sa uvádza ako sused obce Ladce. Matej mal synov Gašpara a Bartolomeja, ktorí v roku 1487 získali od kráľa Mateja Visolaje a Sverepec.
Magnátska vetva
Matejov syn Gašpar založil magnátsku vetvu rodu. Sobášom s vdovou po Rafaelovi z Hatnej získal časť budatínskeho panstva. Hlavným sídlom tejto vetvy sa stal Budatínsky hrad, neskôr si postavili aj kaštieľ v Radoli. Gašparovi vnuci Ján a Juraj boli v roku 1588 povýšení na barónov. Obe vetvy neskôr získali aj povýšenie do grófskeho stavu, no Jurajova vetva vymrela už v roku 1727. Posledným mužským potomkom bol Ján Nepomuk z Jánovej vetvy, ktorý v roku 1798 zomrel a zanechal len jednu dcéru Jozefu. Jej manželom sa stal Anton Csáky a budatínske panstvo týmto sobášom prešlo do majetku Csákyovcov.
thumb|Erb Daniela Suňoga zo zemianskej vetvy a jeho manželky Barbory Pružinskej, kaštieľ v Jasenici.
Zemianska vetva
Bartolomej (syn Mateja a brat Gašpara) založil zemiansku vetvu, ktorej sídlom bol kaštieľ v Jasenici a kaštieľ v Divinke. Táto zemianska vetva žila v Divinke a v Jasenici ešte v prvej tretine 19.storočia, neskôr sa Suňogovci z oboch obcí odsťahovali.
Periodický zákon
thumb|right|Dmitrij Ivanovič Mendelejev
Suňogovci
Zemianska vetva
Bartolomejov syn Juraj mal synov Mikuláša a Daniela (spomína sa aj Juraj, ale bez ďalších údajov), čim sa zemiansky rod Suňogovcov rozdelil na dve vetvy. Daniel Suňog dal v roku 1618 postaviť v Jasenici renesančný kaštieľ, ktorý sa stal sídlom rodu. Podľa jeho vzoru vznikol aj kaštieľ v Divinke, prestavaný v roku 1723 Danielovým pravnukom Mikulášom. V jasenickom kaštieli ďalej býval Mikulášov syn Štefan a jeho potomkovia, v Divinke sa usadil ďalší Mikulášov syn František. Príslušníci zemianskej vetvy Suňogovcov patrili k stredne bohatým šľachticom a často zastávali rôzne funkcie v Trenčianskej stolici – napr. Václav sa v roku 1520 spomína ako slúžny, Juraj v roku 1580 ako prísažný, Daniel bol v rokoch 1614-1623 trenčianskym slúžnym, v rovnakej funkcii sa v roku 1783 spomína Michal. Mikuláš Suňog je na nápisovej tabuli kaštieľa v Divinke označený ako prísediaci najsvätejšieho cisárskeho a kráľovského veličenstva a sedmipanskej stolice. Jeho dcéra Kristína sa vydala za Mikuláša Jankoviča, ich vnuk Mikuláš Jankovič (Miklós Jankovich) bol známym uhorským zberateľom a historikom. Mikulášov syn Pavol sa v roku 1746 spomína ako vojak, iný Pavol bol v roku 1693 farárom v obci Trstice v Bratislavskej stolici. Zaujímavosťou je, že Michal Suňog, ktorý zomrel v roku 1813 v Budatíne, bol pochovaný v rodinnej hrobke grófskej vetvy Suňogovcov v Kysuckom Novom Meste.
Periodický zákon
Periodický zákon, opakovanie vlastností prvkov po istých periódach vyvodil 6. marca 1869 Dmitrij Ivanovič Mendelejev.
Rozumieme pod tým to, že fyzikálne a chemické vlastnosti prvkov závisia od štruktúry ich atómov a zákonite sa menia so zmenou ich protónového čísla. Niektoré typické vlastnosti prvkov sa po určitom počte prvkov v rade za sebou (po istých periódach) opakujú.
Chemická periodicita a periodická tabuľka
Periodický zákon má svoju fyzikálnu podstatu v periodicky pravidelných zmenách elektrónovej konfigurácie so stúpajúcim protónovým číslom. Týka sa to predovšetkým elektrónov vo valenčnej vrstve. Chemická periodicita je hlavným pojmom pri štúdiu anorganickej chémie a periodickej tabuľke sa nevyrovná žiadne iné zovšeobecnenie. Keď sledujeme postupnú výstavbu elektónových obalov atómov jednotlivých prvkov, zoradených v smere ich rastúcich atómových čísel (prirodzený rad kovov), zistíme, že existujú skupiny prvkov, pri ktorých vonkajšie elektónové vrstvy atómov majú analogickú štruktúru. Súčasne pozorujeme, že prvky týchto skupín sa vyznačujú nápadne podobnými chemickými vlastnosťami. Najvýhodnejšia pre náš účel je tzv. dlhá forma s oddelenými skupinami lantanoidov a aktinoidov.
Elektrónová štruktúra atómov
V roku 1896, to je asi 25 rokov po pôvodnej práci D.I. Mendelejeva o chemickej periodicite, objavil J. J. Thompson všadeprítomný elektrón. Zistilo sa, že existuje súvis práve medzi e- a mocenstvom, či chemickou väzbou. Dnešné pohľady na elektrónovú štruktúru atómov sú založené na veľkom množstve experimentálnych výsledkov a na teoretických modeloch. Stručne sa dá povedať, že sa atóm skladá z centrálneho, ťažkého, kladne nabitého jadra, obklopeného riedkym obalom záporných elektrónov. Jadro je zložené z neutrónov (10n) a protónov (11p) približne rovnakej hmotnosti, tesne spojených silovým poľom mezónov. Konfigurácia elektrónov v atóme je popísaná štyrmi kvantovými číslami. Hlavné kvantové číslo n určuje celkovú energetickú hladinu. Orbitálne (vedľajšie) kvantové číslo l definuje tvar elektrónového oblaku a orbitálny uhlový moment. Tretie kvantové číslo sa nazýva magnetické kvantové číslo m a určuje smer uhlového momentu vo vnútri atómu pri pôsobení vonkajšieho magnetického poľa. Štvrté kvantové číslo ms sa nazýva spinovým magnetickým kvantovým číslom. Pretože chemické vlastnosti prvkov odvodzujeme z ich elektrónovej konfigurácie, a to hlavne z konfigurácie najslabšie viazaných elektrónov, môžeme chemickú periodicitu a tvar periodickej tabuľky ľahko interpretovať pomocou elektrónovej štruktúry.
Periodické vlastnosti
Pri výklade periodického zákona používame tieto pojmy:
Primárna periodicita popisuje fyzikálne a chemické vlastnosti vzhľadom na elektrónovú konfiguráciu. Sekundárna periodicita je analógiou niektorých vlastností neprechodných prvkov. Diagonálna podobnosť je analógiou vlastností pri prvkoch susedných skupín umiestnených diagonálne. Lantanoidová kontrakcia vyjadruje postupné zmenšovanie atómových iónových polomerov lantanoidov s rastúcim protónovým číslom. Príčinou je vstup elektrónov do orbitálov (n-2)f. Inertný pár vyjadruje osobitnú stabilitu elektrónovej konfigurácie 6s2 a jeho neochota zapájať sa do chemickej väzby. Relativistické efekty vyjadrujú dodatočnú stabilizáciu orbitálov ns a np ktorá prvý raz kulminuje pri Pt, Au, Hg a potom pre curoidy.
Periodicita vlastností prvkov sa týka najmä ionizačnej energie, elektrónovej afinity, elektronegativity, atómového polomeru, kovalentného polomeru, iónového polomeru, hydratačnej entalpie, molového objemu, hustoty, stlačiteľnosti, molovej tepelnej kapacity, teploty topenia a varu, atomizačnej entalpie a štandardného elektródového potenciálu. Elektrónová afinita závisí od elektrónovej konfigurácie atómu a podľa jej zmeny pri zvyšovaní protónového čísla prejavuje zreteľnú periodicitu. V rámci periód vykazujú elektrónové afinity so vzrastajúcim nábojom jadra stúpajúcu tendenciu. Najnižšie teploty topenia a varu vykazujú prvky na začiatkoch a koncoch periód. Hodnoty atomizačných entalpií (DaH0) sú meradlom príťažlivých síl zúčastnených na udržaní prvku v takom stave, v akom sa nachádza za štandardných podmienok. Keďže vzácne plyny sú v štandardnom stave 1-atómové, energia potrebná na atomizáciu je nulová.
Modernejšia podoba Meyerovej krivky atómových objemov je uvedená na obrázku. Na vrcholoch krivky sa nachádzajú alkalické kovy a prvky blízko stredu každej periódy sa objavujú v sedle krivky. Priebeh môžeme interpretovať elektrónovou teóriou. Alkalické kovy majú na každý atóm len jeden elektrón, ktorý sa zúčastňuje väzby s najbližšími ôsmimi atómami, zatiaľ čo prvky z okolia stredu každej periódy majú pre väzbu k dispozícii maximálny počet elektrónov. Prvky iných skupín sa objavujú v každej perióde na odpovedajúcich miestach krivky. Bližším rozborom zistíme, že pre podrobnejší výklad krivky je nutné uvažovať všetky vplyvy, vrátane údajov o pevných látkach viazaných rôznymi typmi väzieb. Anomálnu polohu môžeme sledovať u He, Eu a Yb.
Omnoho dôležitejší význam má diagram prvých ionizačných energií prvkov, tj. energie IM potrebnej k odtrhnutiu najslabšie viazaného elektrónu od neutrálneho atómu v plynnej fáze.
Veľký rozdiel medzi ionizačnými energiami He a Li je daný vzrastom hlavného kvantového čísla n z 1 na 2. Je nutné tiež poznamenať, že chemická inertnosť ľahších vzácnych plynov koreluje s ich vysokými hodnotami ionizačných energií, zatiaľ čo extrémnu reaktivitu alkalických kovov ľahko vysvetlíme ich nízkymi hodnotami ionizačných energií. Periodické závislosti môžeme pozorovať aj u iných vlastností prvkov ako sú Tt, Tv a elektronegativita.
Elektronegativita veľmi dobre dokladá periodické správanie sa prvkov, aj keď to je skôr pojem kvalitatívny, pretože je to sila, ktorou atóm v molekule priťahuje elektróny. Z grafu je vidieť, že vo vnútri danej periódy vzrastá elektronegativita so vzrastajúcim atómovým číslom (od Li k F alebo od K k Br) a klesá s rastúcim atómovým číslom vo vnútri danej skupiny (od F k At alebo od O k Po). Najcharakteristickejšou chemickou vlastnosťou prvkov je jeho oxidačný stav.Jednoduché definície vyjadrujú oxidačný stav buď počtom atómov vodíka, ktoré tvoria s prvkom binárny hydrid, alebo ako dvojnásobok počtu kyslíkových atómov tvoriacich s prvkom oxidy. Hydridy prvkov hlavných skupín majú vzorec MHn, kde n je vo vzťahu k skupinovému číslu N dané rovnicami n = N (pre N Ł IV) a n = VIII – N pre N > IV. Naopak pri oxidoch vzrastá oxidačné číslo v najvyššom normálnom oxide prvku priamo úmerne k číslu skupiny. Tieto periodické pravidelnosti sa dajú vysvetliť na základe elektrónovej konfigurácie prvkov a jednoduchou teóriou chemickej väzby. Pri zložitejších chemických vzorcoch s viac ako dvoma prvkami je výhodné definovať oxidačné číslo prvku ako formálny náboj, ktorý ostane na prvku po odtrhnutí všetkých atómov vo forme iónov. Na periodicitu oxidačných čísel alebo väzbovosti prvkov upozornil už Mendelejev v jednej zo svojich prvých tabuliek.
Stredoslovenský futbalový zväz
Stredoslovenský futbalový zväz je slovenský regionálny futbalový zväz, ktorý riadi súťaže v Banskobystrickom a Žilinskom kraji. Najvyššia dorastenecká súťaž v SsFZ je II. liga, ktorá sa delí na mladší a starší dorast.
Zdroje
Rozpis súťaží SsFZ
Tsonga
Tsonga môže byť:
Železničná trať Tábor – Horní Cerekev
Železničná trať Tábor – Horní Cerekev (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 224) vedie z Tábora do Horní Cerekve cez Obrataň. Jednokoľajová regionálna dráha (pri prevzatí funkcie prevádzkovateľa Správou železničnej dopravnej cesty v roku 2008 bola ešte úsekom celoštátnej dráhy). Trať bola otvorená v roku 1888. V roku 1993 bola uvedená do prevádzky preložka pri zastávke Smyslov v dĺžke 0,5 km.
V rokoch 2006 – 2007 bolo postupne spustené diaľkové ovládanie jednotlivých staníc z jednotného obslužného pracoviska v Pelhřimove. Najskôr v roku 2006 začala byť takto riadená stanica Dobrá Voda u Pelhřimova, a od júna 2007 sú takto riadené aj stanica Nová Cerekev, Pacov, Obrataň a Chýnov.
2143 Jimarnold
2143 Jimarnold je planétka s priemerom 76 km, ktorú objavil E. F. Helin 26. septembra 1973.
Cormoyeux
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Open 13 2010
Open 13 2010 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 16. do 21. februára 2009  v hale na tvrdom povrchu v francúzskom meste Marseille. Titul v dvojhre získal Francúz Jo-Wilfried Tsonga, ktorý vo finále porazil krajana Juliena Benneteaua. Bol to jeho štvrtý titul v dvojhre na okruhu ATP. Titul vo štvorhre získali Francúzi Julien Benneteau a Michaël Llodra, ktorí vo finále porazili rakúsko-švédsky pár Julian Knowle, Robert Lindstedt. Pre J. Benneteau to bol 6. a pre M. Llodru 18. titul vo štvorhre na okruhu ATP.
Dvojhra mužov
🇫🇷 Michaël Llodra vs. 🇫🇷 Julien Benneteau 6–3 6–4
Štvorhra mužov
🇫🇷 Julien Benneteau / 🇫🇷 Michaël Llodra vs. 🇦🇹 Julian Knowle / 🇸🇪 Robert Lindstedt 6–4, 6–3
Crancey
Crancey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 820 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam miest v Mozambiku
Zďaleka najväčšou mestskou aglomeráciou v Mozambiku je Maputo, kde 1. januára 2005 žilo 1 810 641 obyvateľov, čo predstavuje asi 10% obyvateľstva celej krajiny.
Atamisqui (department)
Department Atamisqui leží približne v strede provincie Santiago del Estero na severozápade Argentíny a je jedným z 27 departmentov provincie.
Zoznam miest v Mozambiku
V nasledujúcej tabuľke sú uvedené mestá nad 20 000 obyvateľov, výsledky sčítania obyvateľstva z 1. augusta 1980 a 1. augusta 1997, odhady počtu obyvateľov k 1. januáru 2005 a správne jednotky (provincie), do ktorých mestá patria. Mesto (Cidade) Maputo je samostatné a nepatrí do žiadnej provincie. Počet obyvateľov sa vzťahuje na vlastné mesto bez predmestí. Mestá sú zoradené podľa veľkosti.
Atamisqui (department)
Na severe hraničí s departmentom San Martín, na východe s departmentmi Avellaneda a Salavina, na juhu s departmentmi Quebrachos a Ojo de Agua a na západe s departmentom Loreto.
Hlavné mesto departmentu je Villa Atamisqui.
Hričovský kanál
náhľad|Hričovský kanál v [[Považské Podhradie|Považskom Podhradí]] Hričovský kanál je 28,41 km dlhý derivačný kanál na rieke Váh. Bol vybudovaný v rokoch 1959–1963 a jeho maximálna hltnosť dosahuje 500 m³/s.
Je súčasťou Vážskej kaskády a začína pod vodnou nádržou Hričov. Vytvára akumulačný kanál vodného diela Mikšová a Považská Bystrica, pod ktorým vyúsťuje do Nosickej priehrady.
Zoznam procesorov AMD
Zoznam mikroprocesorov AMD slúži ako rýchly prehľad jednotlivých procesorov firmy AMD.
AMD K9
V jednej dobe označenie K9 bolo interné kódové meno pre dvojjadrové procesory AMD64 ako Athlon 64 X2, však AMD sa od svojho názvoslovie "série K "dištancoval, a teraz začína hovoriť o portfóliu produktov pre určených rôzne trhy.
Lintner (priezvisko)
Lintner je nemecké priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v Bratislave, Dunajskej Lužnej (najmä osada Jánošíková) a v Novej Vsi nad Žitavou (okres Nitra).
Známi nositelia
Pozri v článku Lintner.
Smartfón
Smartfón (-kodifikovaný tvar; iné, nekodifikované názvy: smartphone, inteligentný telefón, nevhodne chytrý telefón, zriedkavo múdry telefón) je mobilný telefón s operačným systémom. Najpoužívanejšími systémami sú Google Android, Apple iOS, ktoré umožňujú, aby bol prístroj vybavený bohatou základnou výbavou aplikácií (funkcií) a neskôr rozšírený o ďalšie. Existujú aj operačné systémy, ktoré sa už takmer nepoužívajú a ich podiel na trhu bol v roku 2016 menej ako 2% a postupne klesá (Microsoft Windows, Symbian alebo PalmOS) a v roku už okrem dvoch prvých uvedených existoval prakticky len Microsoft Windows s podielom menej ako 1% v júli 2019.
Smartfón slúži na podobné účely ako mobilný telefón (predovšetkým na komunikáciu, GPS a pod.) ale prístup k internetu cez mobilné a WiFi siete umožňuje používanie rôznych ďalších aplikácií, ktoré sa do smartfónu dajú inštalovať cez internet priamo z mobilu na hry, prácu, mobilnú kanceláriu a zábavu.
Telefón Simon od IBM (1994) dokázal prostredníctvom dotykovej obrazovky prijímať mobilné telefónne hovory, odosielať a prijímať faxy a e-maily a zahrňovať niekoľko ďalších aplikácií, ako sú adresár, kalendár, plánovač schôdzok, kalkulačka, hodiny svetového času a poznámkový blok. Simon bol prvý telefón, ktorý bol začlenený do skupiny PDA (osobný digitálny asistent), ktorá predtým obsahovala podobné prístroje ale bez možnosti telefonovať. Termín "smart phone" sa však objavil v tlači až v roku 1995 v spojení s „komunikátorom“ PhoneWriter od spoločnosti AT&T. V Európe býva za priekopníčku považovaná Nokia 9000 Communicator z roku 1996. Na rozdiel od bežných (angl. dumb = slovensky hlúpy) telefónov mohla, vďaka operačnému systému, vykonávať viacero funkcií počítača (spracovanie textu, prehliadanie webu, terminál, Telnet, kontakty, poznámky, kalendár, kalkulačka a pod.).
Gan (Sínu)
Gan je neobývaný ostrov na atole Sínu na Maldivách. Nachádza sa na ňom letisko postavené v roku 1942 (prvé na Maldivách).
Ostrov Gan s rozlohou 2.2561 km2 je druhý najväčší ostrov atolu po Hitadú. Gan bol obývaný už od staroveku, no jeho obyvatelia boli presunutí na susedné ostrovy potom ako tu bola postavená námorná a letecká základňa Veľkej Británie. Na ostrove sa predtým nachádzali veľké obrábané polia sladkých zemiakov, manioku a kokosových paliem. Pôvod názvu Gan pochádza zo Sanskritského slova „Grama“, čo znamená dedina.
Na Gane sa dnes nachádzajú hotely pre turistov a je spojený hrádzami so susednými ostrovmi Fédú, Maradú a Hitadú.
Archeológia
V roku 1922 navštívil ostrov H. C. P. Bell a skúmal staroveké budhistické ruiny. Tie pozostávali zo základov chrámu (vihara) a z vyvýšeniny, čo bola kedysi stúpa. Ruiny na Gane boli zvyšky najjužnejšej budhistickej oblasti Maldív. Základy a vyvýšenina zanikli, keď na ostrove v roku 1942 postavili letisko.
Vyšný Kručov
Polohopis
Obec leží v južnej časti Nízkych Beskýd, v doline Tople.
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1438, ale predpokladá sa, že sídlisko jestvovalo už pred 13. storočím, alebo ho založil šoltýs s usadlíkmi v 14. storočí. Patrila zemepánom z Tročian a ich príbuzenstvu. V roku 1600 sídlisko pozostávalo len zo 7 poddanských domov. V roku 1828 bolo v obci 32 domov a 239 obyvateľov, v roku 1900 mala 122 a v roku 1970 147 obyvateľov.
The Eagles
The Eagles (skrátene aj Eagles) je americká rocková skupina, ktorá vznikla začiatkom 70. rokov v Los Angeles (Kalifornia, USA).
So svojimi piatimi singlami a šiestimi albumami na prvom mieste rebríčkov sa skupina stala jednou z najúspešnejších kapiel 70. rokov. Na konci 20. storočia boli dva albumy tejto skupiny, kompilácia Eagles: Their Greatest Hits 1971–1975 a štúdiový album Hotel California zaradené asociáciou RIAA medzi desať najpredávanejších albumov. Časopis Rolling Stone zaradil album Hotel California na 37. miesto medzi 500 najlepších albumov všetkých čias a skupinu zaradil na 75. miesto v zozname 100 najlepších umelcov všetkých čias. 29- krát platinový album Eagles: Their Greatest Hits 1971–1975 je dodnes podľa rebríčka Billboard 200 najlepšie predávaným albumom v USA a tretím najlepším na svete po Jacksonovom albume Thriller a albume Back in Black od skupiny AC/DC.
Skupina The Eagles sa rozpadla v roku 1980, no členovia skupiny sa znovu zišli v roku 1994 pri výrobe albumu Hell Freezes Over, na ktorom sa nachádzala zbierka skladieb z koncertov a nových štúdiových nahrávok. Od tejto doby príležitostne spolu koncertujú. V roku 1998 bola skupina Eagles uvedená Rokenrolovej siene slávy. V roku 2007 prvýkrát po 28 rokoch skupina vydla nový úplný štúdiový album s názvom Long Road Out of Eden.
Architektúra procesora
Procesor (CPU - Central Processing Unit) je elektronický obvod zložený z veľkého množstva súčiastok (prevažne tranzistorov) a umiestnený na kremíkovej doštičke. Jedná sa v podstate o zložitý integrovaný obvod. Jeho popularita vzrástla hlavne vďaka výpočtovej technike (počítače, notebooky, smartfóny), dnes sa s ním však možno stretnúť napríklad aj v práčke či chladničke.
Argelès-Gazost (obec)
Argelès-Gazost je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Pyrénées, v regióne Midi-Pyrénées.
Architektúra procesora
Procesor spracováva informácie (inštrukcie) v podobe strojového kódu. Procesory s obdobnou štruktúrou jadra, ktoré zároveň spracovávajú zhodný strojový kód, majú rovnakú architektúru.
Vnútorná architektúra
Podľa vnútorného usporiadania delíme procesory na RISC a CISC. Líšia sa počtom inštrukcií, ktoré procesor vie vykonávať. Súčasné procesory Intel, alebo tie, ktoré sú s nimi kompatibilné, sú vnútorne RISC, hoci vo vnútri prebiehajú zložité CISC inštrukcie. Ďalej dokážu meniť, resp. aktualizovať, svoj riadiaci mikrokód.
Argelès-Gazost (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Architektúra procesora
Vnútorná architektúra
Architektúra je spojená s inštrukčnou sadou a jej dĺžkou, ktorá vďaka rýchlemu vývoju rastie. Jednoduchšie procesory (dodnes používané) sú 8-bitové a naopak na vrchole sú dnes 64-bitové, používané hlavne vo výkonnejších výpočtových strojoch a serveroch.
Argelès-Gazost (obec)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Konflikt
Konflikt (lat. conflictus – zrážka) je udalosť, spoločenský proces, v ktorom sa jednotlivec alebo skupina snaží o dosiahnutie vlastných cieľov (uspokojenie potrieb, realizáciu záujmov) eliminovaním, zničením alebo podriadením si iného jednotlivca alebo skupiny, snažiacich sa o dosiahnutie podobných alebo identických cieľov. Konflikt medzi skupinami môže vzniknúť aj vtedy, keď sa tieto skupiny snažia o dosiahnutie rôznych cieľov, ale k ich realizácii chcú použiť tie isté prostriedky. Pri konflikte existuje vždy vedomie o protivníkovi, jasná definícia situácie, v ktorej je protivník definovaný práve rozdielmi v snahách a cieľoch.
Psychológia skúma konflikt ako jednou z náročných životných situácií. V situácii konfliktu sa vyskytuje napätie. Konflikt je príčinou úzkosti.
Podľa Zwiefelhofera je konflikt kolízia odporujúcich si snáh. Individuálnepsychologicky ide o stav napätia ako bytostný moment zrenia, konflikty však môžu viesť k neurotickým symptómom tam, kde sa stanú prílišnými. Aj v sociálnom živote sú do istej miery nevyhnutné, a to nielen na základe prirodzene daných záujmov, ale aj v dôsledku rozdielnosti slobodného kladenia cieľov a zachovania hodnôt. Konflikty dokonca predstavujú formu stretu indivíduí a skupín, ktorá je nevyhnutná pre spoločenskú zmenu. Pre sociálnu, politickú a pedagogickú zodpovednosť je prekonávanie konfliktov stálou a pre súžitie nevyhnutnou úlohou. Cieľom musí byť zmierňovanie konfliktov záväzným spôsobom pomocou systému racionálneho riadenia. Tým sa konflikty stanú kontrolovateľnými. Vyžaduje si to odbornú znalosť, toleranciu a pripravenosť ku kompromisu. Tam, kde sú v hre neodkladné právne nároky, možno konflikty rozhodnúť po preskúšaní východiska úmernosti prostriedkov použitím moci (demonštrácia, štrajk, vojna), v extrémnych situáciách možno ospravedlniť dokonca revolúciu (použitie násilia proti existujúcej politickej moci), pokiaľ sú dané tieto podmienky: krajné zneužitie politickej moci; zlyhanie všetkých mierových prostriedkov na odstránenie tejto moci; oprávnená nádej, že problémy a ťažkosti, ktoré z toho povstania vznikajú, sú menšie ako režimom spôsobené nespravodlivosti; odôvodnená pravdepodobnosť úspechu.
Konflikt v medzinárodných vzťahoch
Podľa teoretika medzinárodných vzťahov Petra Wallensteena je pri štúdiu konfliktu potrebné zamerať sa na tri hlavné zložky tohto fenoménu: aktérov, proces (konanie) a inkompatibilitu (záležitosti, o ktoré sa hrá). Konflikt je potom ''sociálny stav, v ktorom sa aspoň dvaja aktéri (strany) pokúšajú získať v rovnakom čase možnú množinu nedostatočných zdrojov. (Wallensteen, 2011).''
Architektúra procesora
Malé architektúry
Sú najstaršie.
Tom Kapinos
Tom Kapinos je americký televízny výkonný producent a scenárista najznámejší hlavne svojim seriálom Californication.
Potom, ako sa v roku 1998 rozbehla jeho kariéra v televízii, kde bol scenáristom a výkonným producentom seriálu Dawsonov svet, začal pripravovať vlastný seriál, už spomínaný Californication (produkuje ho stanica Showtime) - dramaticko-komediálny seriál v hlavnej úlohe s Davidom Duchovnym, ktorý sa začal vysielať v roku 2007 a v súčasnosti sa odvysielala už štvrtá séria a chystá sa aj piata.
Vtákojašterotvaré
Vtákojašterotvaré (iné názvy: vtákojaštery , lietajúce jaštery , pterosaury  - jednotné číslo pterosaurus; lat. Pterosauria) sú taxón vymretých lietavých plazov z taxónu Ornithodira.
Vyskytovali sa počas mezozoika (konkrétne od vrchného triasu do konca kriedy, teda pred 230 až 65 miliónmi rokov). S vtákmi nie sú vývojovo príbuzní, ich podobnosť s vtákmi je len morfologická. Vtákojaštery predstavovali prvé aktívne lietajúce stavovce a boli až do spodnej kriedy dominantné lietajúce živočíchy. Začiatkom kriedy ich začali postupne vytláčať vtáky.
Vtákojaštery bývajú niekedy mylne zahrňované medzi dinosaury, v skutočnosti sú iba ich sesterskou vývojovou skupinou. Napriek tomu bývajú laickou verejnosťou stále často považované za dinosaury.
Znaky
náhľad|vľavo|Rekonštrukcia krídel [[Quetzalcoatlus|Quetzalcoatla v porovnaní s krídlami Albatrosa sťahovavého a Kondora veľkého]] Vtákojaštery mali podlhovasté hlavy s relatívne veľkým mozgom, útle trupy, duté kosti pre zmenšenie hmotnosti, dlhé predné končatiny a krátke zadné končatiny. Na mimoriadne predĺžený štvrtý prst predných končatín sa im upínala kožená blana tiahnúca sa od stehna zadnej končatiny. Táto kožená blana tvorila krídlo a bola vystužená svalmi a spevňujúcimi vláknami. Krídlo vtákojašterov bolo viac zraniteľné než krídlo vtákov. Po pretrhnutí blany sa len zriedka zahojilo, pričom jej poškodenie znamenalo stratu schopnosti letu, následne schopnosti lovu, a tak smrť pre jej majiteľa.
náhľad|vpravo|Rekonštrukcia vzhľadu rodu [[Sordes so srstnatým pokryvom tela]] Viaceré dobre zachované skameneliny nasvedčujú existenciu srsti podobnej telesnej pokrývky tela vtákojašterov, ktorá slúžila na udržanie stálej telesnej teploty. Niektoré štúdie však tvrdia, že v skutočnosti išlo len o časti koženej blany a nie o „srsť“. Ak išlo naozaj o štruktúry podobné srsti, mohli byť homologické s podobnými štruktúrami dinosaurov (u ktorých „srsť“ vlastne predstavovala primitívne perie).
Na niektorých dobre zachovaných skamenelinách sa zachovali aj dlhé mäkké tkanivá, tvoriace akýsi hrebeň, tiahnúci sa na hlave, nezriedka aj chrbte vtákojašterov. Takýto hrebeň býval u vyspelých druhov vystužený kosteným hrebeňom (ktorý predstavoval dlhú dobu jedinú známu formu hrebeňov u vtákojašterov).
Hrebene
náhľad|vľavo|Obrázok vtákojaštera rodu [[Nyctosaurus s vyobrazeným kosteným hrebeňom, na ktorý sa upínalo ďalšie tkanivo.]] náhľad|vpravo|Rekonštrukcia hrebeňov troch tapejaridov. Zhora dole: Tapejara wellnhoferi, „Tapejara“ navigans, Tupandactylus imperator Mnohé rody veľkých vtákojašterov mali na hlavách rôzne kostené hrebene. Tieto útvary mali samce väčšie ako samice a počas obdobia párenia sa im mohli pestro sfarbiť. Mäkké tkanivá, tvoriace súčasť týchto hrebeňov, spôsobili, že dosiahli veľmi veľkých rozmerov. Spodnokriedový Tapejara (5 m. rozpätie krídel) mal napríklad krátku lebku, no veľmi vysoký kostený hrebeň. Quetzalcoatlus (Severná Amerika) spred 70 až 65 miliónmi rokov mal rozpätie krídel až 11 m., no len malý kostený hrebeň. Po jeho boku žijúci Pteranodon s rozpätím 7 až 10 m. mal hrebeň veľmi dlhý a výrazný. Kým oba spomenuté rody mali hrebene v zadnej časti lebky, po celom svete rozšírený spodnokriedový Ornithocheirus (rozpätie do 12 m.) ho mal v prednej časti čeľustí vo forme polkruhového rohu. V rovnakom čase žijúci Dsungaripterus (nájdený v Ázii) mal rozpätie krídel „len“ tri metre, zato však disponoval unikátnym hrebeňom.
Stavba tela a pohyb
náhľad|Pravdepodoné fosílne stopy azhdarchidných vtákojašterov druhu Haenamichnus uhangriensis. U vtákojašterov sú kĺbové jamky bedrovej kosti orientované smerom mierne nahor a hlavice stehennej kosti smerujú len mierne dovnútra, čo naznačuje, že vtákojaštery mali polo-vztýčený postoj.
Dlho sa diskutovalo, či vtákojaštery boli dvojnožce alebo štvornožce. V roku 1980 paleontológ Kevin Padian navrhol, že menšie vtákojaštery s dlhšími zadnými končatinami ako Dimorphodon mohli chodiť po dvoch podobným spôsobom ako dnešné vtáky rodu Geococcyx z čeľade kukučkovité. Avšak, veľký počet nedávno nájdených pterosaurích stôp s výraznou štvorprstou zadnou nohou a trojprstou prednou nohou, naznačuje, že vtákojaštery sa pohybovali na všetkých štyroch. Na rozdiel od väčšiny stavovcov, ktorý chodia po špičkách, fosílne stopy ukazujú, že vtákojaštery došľapovali celým chodidlom, v spôsobe podobnom u ľudí a medveďov. Stopy azhdarchidov ukazujú, že prinajmenšom niektoré vtákojaštery chodili viacmenej vzpriameným, než rozľahlým držaním tela.
náhľad|vľavo|Fosílne stopy ukazujú, že vtákojaštery ako Quetzalcoatlus northropi boli štvornožci. Hoci sa tradične pohybom po zemi predstavujú ako nemotorný a ťažkopádny, anatómia aspoň niektorých vtákojašterov (predovšetkým pterodactyloidov) naznačuje, že boli schopní chodiť a bežať. Kosti prednej končatiny azhdarchidov a ornithocheiridov boli neobvykle dlhé v porovnaní s inými vtákojaštermi, najmä záprstné kosti boli obzvlášť pretiahnuté. Na druhej strane, zadné končatiny, neboli stavané na rýchlosť, ale boli dlhé v porovnaní s väčšinou vtákojašterov, a dovoľovali dlhú dĺžku kroku. Kým azhdarchidné vtákojaštery pravdepodobne nemohli bežať, boli svojou chôdzou pomerne rýchle a energeticky úsporné.
Relatívna veľkosť rúk a nôh u vtákojašterov (v porovnaní s modernými zvieratami, ako sú vtáky), môže naznačovať, aký druh životného štýlu vtákojaštery viedli na zemi. Azhdarchidné vtákojaštery mali relatívne malé nohy v porovnaní s ich telesnou veľkosťou a dĺžkou kroku. To naznačuje, že boli lepšie prispôsobené na chôdzu po suchej, pomerne pevnej zemi. Pteranodon mal o niečo väčšie nohy (47% dĺžka holennej kosti), zatiaľ čo ctenochasmatoidy mali veľmi veľké nohy (69% dĺžka holennej kosti Pterodactyla, 84% Pterodaustra). Tie boli skôr prispôsobené na chôdzu v mäkkej bahnitej pôde, podobne ako moderné brodiace vtáky.
Potrava
náhľad|[[Anhanguera loviaci ryby]] Vtákojaštery boli mäsožravce, živiace sa rôznymi živočíchmi, od hmyzu až po rybu alebo zdochliny. Naznačuje to aj tvar ich zobákov. Prvé vtákojaštery sa kŕmili hlavne rybami a kalmárami. Neskoršie malé vtákojaštery zrejme lovili hmyz. Dá sa predpokladať, že väčšie druhy neboli aktívni lovci, a rovnako ako dnešné kondory sa aj oni živili zdochlinami. Zuby niektorých vtákojašterov (napríklad pterodaustro z Južnej Ameriky) smerovali dohora podobne ako štetinky na zubnej kefke. Nimi zrejme filtrovali morskú vodu a riasy bohaté na mäkkýše.
Rozmnožovanie
Vtákojaštery boli rovnako ako všetky archosaury vajcorodé živočíchy. Domnievame sa, že znášali vajcia pretože na rodenie živých mláďat mali samičky príliš úzku panvu. Čerstvo vyliahnuté mláďatá vyzerali ako zdrobneniny svojich rodičov s kratšími zobákmi a krídlami. V severovýchodnej čínskej provincii Liao-ning sa v pomerne nedávnej dobe podarilo objaviť zachované fosílne embryo datované do obdonia spodnej kriedy (asi 120 miliónov rokov). Vajce je iba o trochu menšie od kuracieho a pretože sa embryo nevyliahlo, je zachované v plnom rozsahu. Ukázalo sa, že embryo malo veľmi dobre rozvinuté krídla a preto vtákojašter by krátko po vyliahnutí bol schopný nezávisleho letu a bez akejkoľvek pomoci svojich rodičov by sa bol zrejme schopný aj sám nakŕmiť.
Životné prostredie
Vtákojaštery obývali nielen pobrežia, ale aj pozemské lesy, hory či dokonca púšte. Tak ako súčasné morské vtáky sa zrejme aj vtákojaštery zhromažďovali vo veľkých kŕdľoch a vytvárali väčšie kolónie. Sbedčí o tom aj nález v púšti Atacama v Čile, kde sa na relatívne malej ploche našli pozostatky veľkého počtu vtákojašterov.
Veľkosť
Mnohé vtákojaštery neskorej vrchnej kriedy dosahovali značných rozmerov, s rozpätím krídel dosahujúcim až 11 prípadne 12 metrov (Quetzalcoatlus zo Severnej Ameriky, prípadne o niečo väčší, no slabo známy Hatzegopteryx z Rumunska). Niektoré skromné spodnokriedové pozostatky nájdené v Mexiku však naznačujú existenciu vtákojašterov s rozpätím až okolo 18 metrov.
Vznik
náhľad|Vývojovo primitívny vtákojašter rodu Preondactylus náhľad|Vývojovo primitívny Sharovipteryx Vo všeobecnosti sa uvádza, že vtákojaštery (Pterosauria) sú sesterská skupina dinosaurov (Dinosauria), pričom spolu s krokodílmi a vymretými „tekodontami“ vytvárajú skupinu Archosauria. Podľa tejto schémy pochádzajú vtákojaštery zo zvierat podobných malým, agilným „protodinosaurom“. Niektorí odborníci však zastávajú názor, že vtákojaštery vznikli z primitívnejších plazov zo skupiny Prolacertiformes (ktorá patrí spolu s Archosauria do Archosauromorpha), ktoré si vytvorili aj rôzne stromové formy (napr. Longisquama), prípadne druhy s koženými blanami na končatinách (Sharovipteryx).
Podľa prvej teórie by zjednodušený kladogram príbuzenstiev vtákojašterov vyzeral takto:
Podľa druhej teórie by vyzeral takto:
Systematika
Tradične sa skupina Pterosauria delí na dve hlavné skupiny, primitívne dlhochvosté vtákojaštery (Rhamphorhynchoidea), hojné v triase až jure a vyspelé krátkochvosté (Pterodactyloidea), vyskytujúce sa od konca jury. Obe skupiny sa však ukázali byť neprirodzené. Dnešná klasifikácia vtákojašterov vyzerá nasledovne (v zátvorkách je uvedené, či ide o dlhochvosté, alebo krátkochvosté druhy): thumb|Rhamphorhynchus, rhamphorhynchidný vtákojašter z obdobia jury thumb|Zhejiangopterus, azhdarchidný pterosaurus z obdobia vrchnej kriedy
Rhamhorhynchoidea
náhľad|Historická ilustrácia niekoľkých Rhamphorhynchov ([[Heinrich Harder, 1920]] Rhamhorhynchoidea (Plieninger, 1901) boli dlhochvosté pterosaury a boli to prvé plazy schopné letu. Objavili sa koncom obdobia triasu (asi pred 210 miliónov rokov) a svoj vrchol dosiahli v jure. Vyznačovali sa malými rozmermi, prstami prispôsobenými na lezenie, ďalej koženými krídlami, veľmi ostrými zubami a tenkým chvostom. Mnohé sa živili rybami, iné hmyzom. V období jury ich nahradili pterodaktyly (Pterodacyloidea). Skupina Rhamhorhynchoidea sa delí na štyri čeľade: Anurognathidae, Campylognathoididae, Dimorphodontidae a Rhamphorhynchidae.
Pterodactyloidea
Pterodactyloidea (Plieninger, 1901) bola jednou z najrozšírenejších skupín pterosaurov vrchnej jury. Od primitívnejších ramforynchoidov ich odlišuje krátka chvostová časť chrbtice a dlhé krídlové metakarpálne kosti (kosti prednej končatiny). Väčšina odvodených druhov už mala zuby a dobre vyvinuté rôzne lebečné hrebene. Do tejto skupiny patrili najväčšie lietajúce živočíchy aké kedy žili. Príkladom je Quetzalcoatlus, ktorý mal rozpätie krídel až 15 metrov a Arambourgiana s rozpätím krídel 13 metrov. Pterodactyloidea sa vo všeobecnosti delí do štyroch nadčeľadí: Ornithocheiroidea, Ctenochasmatoidea, Dsungaripteroidea a Azhdarchoidea.
Vývoj
náhľad|[[Dimorphodon]] Od triasu po juru boli veľmi úspešné dlhochvosté vtákojaštery loviace hmyz a ryby. Šlo o malé aktívne zvieratá s dlhým chvostom, ktorý im slúžil ako kormidlo. Na konci dlhého chvosta sa často nachádzal listu podobný útvar, zlepšujúci kormidlovacie vlastnosti chvosta. Typickým rodom tejto skupiny bol spodnojurský Dimorphodon s rozpätím krídel 1,5 m.
Koncom jury sa objavili krátkochvosté vtákojaštery, ktoré priebežne nahradili ich menších dlhochvostých príbuzných. Sprvu to boli tiež len menšie zvieratá, no keď sa zjavili vtáky, vtákojaštery začali narastať do veľkých rozmerov. Rozpätie krídel 5 a viac metrov prestalo byť zriedkavosťou. Zväčšovanie veľkosti spôsobil pravdepodobne konkurenčný tlak vtákov, s ktorými vtákojaštery nedokázali držať krok. Po vymretí malých foriem prežívali aspoň veľké.
Veľké krátkochvosté vtákojaštery neboli aktívnymi letcami, vo vzduchu len plachtili a vznášali sa vďaka stúpajúcim prúdom teplého vzduchu. Zvyčajne obývali pobrežia dokázali preletieť obrovské vzdialenosti, pričom niektoré formy preleteli počas roka trasu rovnajúcu sa rovníkovému priemeru Zeme. Počas letu aj lovili, pričom ich hlavnou potravou boli ryby. Pomerne malou formou týchto tvorov bol Pterodaustro (rozpätie krídel 1,2 m.), význačný tisíckou štetinatých zubov v mierne dohora ohnutých čeľustiach. Svoju potravu si zrejme vďaka nim filtroval z vody.
Dejiny
náhľad|Rytina pôvodného druhu P. antiquus, (Egid Verhelst II, 1784) Prvé fosílne pozostatky vtákojaštera opísal taliansky prírodovedec Cosimo Collini v roku 1784. Collini sa chybne domnieval, že to bolo vodné zviera a svoje dlhé predné končatiny používalo ako veslá pri plávaní. Až v roku 1801 Georges Cuvier navrhol, že vtákojaštery sú lietajúce tvory a vytvoril meno „Ptero-Dactyl“ v roku 1809 podľa fosílií najdených v Nemecku, ale vzhľadom na štandardizáciu vedeckých mien sa oficiálnym názvom tohto rodu stal „Pterodactyl“. Od objavenia prvej fosílie vtákojaštera v Solnhofene v roku 1784 sa našlo ďalších dvadsaťdeväť druhov vtákojašterov. Jedným z najslávnejších je rod Dimorphodon z Anglicka, ktorého objavila Mary Anningová u Lyme Regis v roku 1828. Názov Pterosauria vytvoril Johann Jakob Kaup v roku 1834, ale už predtým sa v literatúre používal názov Ornithosauria (doslova „vtáči jašter“, Bonaparte, 1838).
Mnohí paleontológovia veria, že vtákojaštery boli prispôsobené aktívnemu letu a nielen plachteniu, ako sa spočiatku predpokladalo. Fosílie vtákojašterov boli nájdené na všetkých kontinentoch a dodnes bolo opísaných najmenej 60 rodov vtákojašterov od veľkosti malého vtáka do rozpätia krídiel viac ako 10 metrov.
Vymretie
Vtákojaštery po dlhodobom znižovaní rôznorodosti a počtu druhov vymreli na konci kriedy, pred 65 miliónmi rokov, spolu s dinosaurami a inými skupinami stavovcov. Vymieranie spôsobila pravdepodobne súčinnosť viacerých negatívnych faktorov: dopad veľkého meteoritu do priestoru Mexického zálivu, globálne zmeny podnebia, silná sopečná činnosť a iné.
Kryptozoológia
Už staré indiánske povesti a príbehy z Texasu hovoria o podivných lietajúcich tvoroch veľmi podobných vtákojašterom. Podobné svedectvá pochádzajú aj z nedávna. Napríklad niekoľko učiteľov uvidelo ako tesne nad ich autom preletel ohromný jašter. Jedna učiteľka vraj videla jeho kosti presvitajúce v jeho blanitých krídlach. Tvor mal vraj šedivé perie. Mimo niekoľko malieb v skalách a niekoľkých svedectiev neexistujú žiadne doklady existencie vtákojašterov v súčasnosti. Napospol ide len o neoveriteľné a nepravdivé pozorovania alebo pozorovania veľkých vtákov.
2144 Marietta
2144 Marietta je planétka s priemerom 17 km, ktorú objavila Ľudmila Ivanovna Černychová 18. januára 1975.
Stranícka diktatúra
right|400px|thumb|[[Zoznam štátov podľa štátneho zriadenia|Štáty a ich formy vlády.
]]
Vláda jednej strany, systém jednej strany, štát jednej strany alebo stranícka diktatúra je spôsob politického usporiadania, v ktorom na čele spoločnosti stojí jediná politická strana, ktorá spoločnosť hegemonisticky ovláda. V štáte môže existovať viac politických strán, ale jediná strana má vždy dominantné postavenie. Takýto systém sa označuje aj ako systém s hegemonistickou stranou.
Forma vlády v takomto štáte sa označuje ako diktatúra. Ak zasahuje do všetkých aspektov verejného a súkromného života občanov, hovoríme o totalitarizme. Ak je principiálnou politickou silou necivilné zoskupenie, hovoríme o vojenskej diktatúre, aj keď sú hranice medzi civilnou a vojenskou diktatúrou často nejasné.
Komunistická diktatúra
Principiálnou ideológiou, o ktorú sa opiera komunistická diktatúra je komunizmus. Sovietsky zväz a jeho satelitné štáty sa niekedy označujú termínom komunistické štáty, aj keď komunizmus v nich nebol nikdy nastolený, ani sami seba takto nikdy neoznačovali. Svoje zriadenie označovali termínom socializmus a tvrdili, že komunizmus hodlajú nastoliť v budúcnosti, po jeho vybudovaní.
Sovietsky zväz Čína
Fašistická diktatúra
Taliansko Španielsko Argentína
Nacistická diktatúra
Nemecko
Giuseppe Taddei
Giuseppe Taddei (* 26. jún 1916, Janov, Taliansko – † 2. jún 2010, Rím) bol jedným z najvýznamnejších talianskych barytonistov svojej doby, spoločne s Titom Gobbim. Jeho kariéra patrila k jednej z najdlhších v opernej histórii. Spieval s tromi generáciami tenoristov (Beniamino Gigli, Mario del Monaco, Luciano Pavarotti). Bol dlhodobým javiskovým súputníkom Marie Callasovej a Renaty Tebbaldiovej.
Corribert
Corribert je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Urbanova veža
thumb|Pozliepaný zvon Urban z roku 1557 vystavený pred vstupom do veže. thumb|Urbanova veža v roku [[2017]] Urbanova veža v Košiciach je zvonica Dómu sv. Alžbety zasvätená sv. Urbanovipatrónovi vinohradníkov. Spolu s Dómom svätej Alžbety a Kaplnkou svätého Michala bola vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku v roku 1970.
Dejiny
Veža bola postavená v druhej polovici 16. storočia ako zvonica gotického Dómu. V roku 1628 bola manieristicky prestavaná prešovským staviteľom Martinom Lindtnerom. K tejto prestavbe sa viaže mramorová tabuľa nad vstupom do zvonice. Tabuľa je trojdielna s erbom mesta a nápismi nad a pod erbom. Tabuľa nad erbom je čiastočne deštaurovaná, ale časť textu je čitateľná; uvádza sa na nej: Nápis pod erbom uvádza mená vtedajšieho richtára a prísažných: pričom náhrobné tabule Jána Langa a Václava Schwertela sú dodnes na severnej stene kaplnky sv. Michala.
Pri veľkom požiari mesta v roku 1556, kedy vyhorela veža aj Dóm, sa roztavili aj ich zvony. Z nich bol zliaty v roku 1557 nový obrovský zvon Urban vážiaci 5 ton olomouckým zvonolejárom Františkom Illenfeldom, ktorý umiestnili do veže.
K ďalšej úprave veže došlo v roku 1775, keď ihlancovú strechu ukončili barokovou cibuľou s dnešným kovovým krížom. Na začiatku 19. storočia bola veža ukončená empírovou strieškou a na prízemí zriadené malé obchodíky. K ich odstráneniu došlo až v rokoch 19111912, kedy ich nahradila reprezentatívna arkáda, chraniaca náhrobné kamene z Dómu a z blízkeho zrušeného stredovekého cintorína vtesnaných do prízemného muriva veže. Arkáda bola dobudovávaná aj vo vojnových rokoch 19431944.
V roku 1966 došlo k požiaru veže, pričom bol zničený zvon Urban a strecha. V rokoch 19671971 došlo k jej rekonštrukcii do podoby, v akej ju poznáme aj dnes. V rokoch 1977 tu bola nainštalovaná expozícia umeleckého kovolejárstva Východoslovenského múzea.
V rámci reštitúcie sa veža vrátila v roku 1994 pôvodnemu majiteľovi, cirkvi. Tá budovu prenajíma, najskôr tu bol zriadený bar, od roku 2004 však vo veži sídlilo Múzeum voskových figurín, viažúcich sa prevažne k dejinám mesta, no v súčasnosti je veža prázdna a čaká na nutnú rekonštrukciu.
Pôvodný zvon Urban, poškodený požiarom v roku 1966 bol poskladaný z úlomkov a od roku 1989 je vystavený pred vežou. Funkčnú kópiu zvona odliali ako dar mestu Košice majstri Východoslovenských železiarní v roku 1996, od kedy je zavesený opäť v Urbanovej veži.
Na pôvodnom zvone sú nápisy v dvoch riadkoch hore, nápis v strede a dvoch riadkoch dolu. Niektoré písmená sú zošúchané, takže text možno prepísať nie celý, ale v rozoznateľnej podobe znie:
Nápis v hornej časti zvonu vychádza z Biblie, z knihy proroka Izaiáša (40, 6-8): „''... Omnis caro fenum, et omnis gloria eius quasi flos agri; 7 exsiccatum est fenum, et cecidit flos, quia spiritus Domini sufflavit in eo. Vere fenum est populus. 8 Exsiccatum est fenum, et cecidit flos; verbum autem Dei nostri manet in aeternum.“, teda „Všetko, čo má telo, je ako tráva a všetka jeho nádhera je sťa poľný kvet. 7 Tráva uschne, kvet zvädne, ak ho ovanie dych Hospodina. Naozaj, ľudia sú ako tráva. 8 Tráva uschne, kvet zvädne, ale slovo nášho Boha pretrvá naveky.''“
Rekonštrukcia
Dlhoočakávaná rekonštrukcia Urbanovej veže sa začne vo februári 2020 a jej predpokladané ukončenie je naplánované na február 2021. Rekonštrukciu organizuje Nezisková organizácia Perly Gotickej cesty, ktorá bola založená v roku 2004 mestom Košice a rímskokatolíckou Farnosťou sv. Alžbety na podporu duchovných a kultúrnych hodnôt. Peniaze na obnovu tejto pamiatky pochádzajú z eurofondov a rozpočtu Košického samosprávneho kraja.
Ďalšou rekonštrukciou veža prešla v roku 2020, keď dostala novú, bielu fasádu. Pred obnovou prebehol pamiatkový výskum, ktorý vyvrátil stredoveký pôvod veže.
Chantajskoje ozero
Chantajskoje ozero (rus. Хантайское озеро) je jazero v Tajmýrskom autonómnom okruhu v Krasnojarskom kraji v Rusku. Má rozlohu. Leží na juhozápadnom okraji planiny Putorana v nadmorskej výške v úzkej tektonickej kotline. Je spojené širokým a krátkým prietokom s Malým Chantajským jazerom. Jazero je prirodzeným regulátorom prítoku vody k Chantajskej hydroelektrárni a súčasťou Chantajskej priehrady.
Creney-près-Troyes
Creney-près-Troyes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1586 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Veľký Krtíš
Ulice
A. H. Škultéthyho, B. Nemcovej, Č. Armády, Družobná, Duklianska, Dúbravská, I. Madácha, J. A. Komenského, J. Kráľa, Lučenská, Ľ. Štúra, Mierová, Mikszáthova, Mládežnícka, M. R. Štefánika, Námestie A. H. Škultétyho, Nemocničná, Novohradská, Okružná, Pionierska, P. O. Hviezdoslava, Poľná, Písecká, SNP, Tučekova, Venevská, Vinohradnícka, Za Parkom, Záhradná, Železničná, Školská
Vodné toky
Cez Veľký Krtíš preteká rieka Krtíš. Tečie severojužným smerom od Modrého Kameňa až po južnú hranicu katastrálneho územia mesta, odkiaľ pokračuje až po sútok s Ipľom v južnej časti okresu.
Symboly obce
Erb mesta symbolizuje hlavné tradičné zamestnanie obyvateľstva – baníctvo, poľnohospodárstvo. V zelenom štíte, v centrálnej časti poľa sú dve prekrížené banícke kladivká čiernej farby, po stranách obklopené dvoma zlatými obilnými klasmi so skríženými byľami v päte štítu. Vlajka mesta vychádza z farieb erbu, ktorá má pomer strán 2:3 a je ukončená zástrihom tzv. lastovičím chvostom, siahajúcim do jednej tretiny jej dĺžky. Je zelenej farby s prekríženými symetrickými pruhmi. Tieto symboly mesto prijalo 19.8.1986.