cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geriatria
Ako samostatná vedná disciplína sa vyčlenila gerontopsychiatria, ktorá skúma demenciu, delirantné stavy, depresie, poruchy spánku, paranoidné syndrómy a poruchy správania v starobe.
Filonomé (dcéra Tragasa)
Filonomé alebo Filonoma je v gréckej mytológii dcéra Tragasa, druhá manželka kráľa Kykna.
Kráľ Kyknos vládol niekde v okolí Tróje. Jeho prvou manželkou bola Prokleia, dcéra Laomedonta a neskôr sa oženil s Filonomou, dcérou Tragasa. Filonomé sa však nanešťastie zaľúbila do Tenna, syna z jeho prvého manželstva a keďže ju on odmietal, jej láska prerástla na nenávisť a Filonomé sa ho potom a aj jeho sestru Hémitheu snažila pripraviť o život.
Intrigami, pri ktorých jej pomohol aj hudobník Eumolfos, roznecovala proti nim u otca nenávisť a nakoniec dosiahla, že ich dal otec oboch zatvoriť do truhlice a hodiť do mora. Im však ešte nebolo súdené aby zomreli. Truhlicu vlny a morské prúdy doplavili k ostrovu Leukofros pri trójskom pobreží, kde ich vylovili. Tennes sa onedlho stal kráľom ostrova a po rokoch bol ostrov pomenovaný po ňom na Tenedos.
Ale pre Filonomu pripravili Moiry iný osud. Jej niť života sa pretrhla hneď potom, ako sa Kyknos dozvedel, že bol oklamaný. Zradnú Filonomu dal Kyknos za trest zaživa pochovať a jej spolupáchateľa Eumolfa ukameňovať.
Cypřiše
Cypřiše je prvá zbierka piesní českého skladateľa Antonína Dvořáka. Cyklus osemnástich lyricko-romantických piesní vznikol na slová Gustava Pflegera Moravského.
Pozadie
Dvořák tvoril tieto piesne pod dojmom svojej hlbokej, ale neopätovanej náklonnosti k Josefíne Čermákovej, sestre jeho budúcej manželky Anny. Josefína bola dcérou zlatníka, ktorú učil hrať na klavíri a okrem toho sa stretávali v divadle. Josefína Čermáková bola talentovanou herečkou činohry Prozatímního divadla a jej kariéra rýchlo stúpala. Perspektívu veľkej kariéry (neskôr sa skutočne stala poprednou tragédkou dvorného divadla vo Weimare) nehodlala ohroziť spojením s málovravným a v tom čase neznámym hudobníkom, ktorý jej mohol ponúknuť len minimálne existenčné zabezpečenie. Vzťah preto nikdy neprerástol hranice priateľstva.
Jeho trpkosť a bolestné sklamanie sa odrazili na elegicko-melancholickom tóne všetkých piesní cyklu. Z toho, že ich dokázal napísať hneď 18 a väčšinou po nociach (pri jednej je napr. poznámka: „při měsíčku v 11 hodin“), sa ususdzuje, že jeho city k Josefíne Čermákovej boli skutočne úprimné a hlboké. Rukopis necháva nedotknutý, ale neskôr sa k nemu niekoľkokrát vracia. „Myslete si zamilovaného mladíka – toť jejich obsah,“ píše po rokoch, keď niektoré z nich, vylepšené, publikuje. Najprv melódiu jednej piesne (Mňa často týra pochybnosť) prenáša do prvého znenia Kráľa a Uhliara a po jeho zavrhnutí zase do opery Vanda.
Cypriše neboli vydané tlačou, zachovali sa len v podobe rukopisu a sú dokumentom Dvořákovho prvého stretnutia s lyrickými básňami. Podľa celkovej nálady básní si Dvořák vybavoval ich hudbu a rozvíjal ju samostatne, bez zvláštneho zreteľa k významovým detailom a k správnej deklamácií slov.
Návraty
Krásne melódie, zaujímavé harmónie a formový rad boli už v tomto prvom cykle príznačnými črtami Dvořákových piesní. Rovnako ako v nasledujúcej tvorbe zo 70. rokov, prevyšuje hudba Cypřišov zhudobnené básne a zušľachťuje ich konvenčný obsah. Dvořák si neprial zverejniť cyklus, avšak k jeho hudbe sa niekoľkokrát vrátil. Najväčšou mierou v dvanástich sláčikových kvartetách z roku 1887 pomenovaných „Večerní písne“, známych pod názvom Cypřiše. Prepracoval ich tiež pre štvorručný klavír, toto znenie bolo vydané až po prvej svetovej vojne.
Od začiatku 80. rokov bývali Dvořákovci v lete hosťami ich švagra grófa Kounica a jeho ženy Josefíny, rodenej Čermákovej, v sídle pri Vysokej u Příbrami. Toto prostredie pravdepodobne vyvolalo Dvořákove spomienky na mladosť a na prvé piesne cyklu Cypřiše. Štyri z nich, čísla 1, 5, 11, 13, prepracoval v roku 1882 do cyklu štyri piesne op.2. obvykle nazývaného Cypřiše. V prvej piesni nového cyklu zmenil tóninu z pôvodnej E-dur na D-dur a pozmenil klavírny part. V druhej piesni nahradil Des-dur tóninu na H-dur, ponechal šestnástinový rytmus klavíru a dokomponoval k nemu samostatné melódie v base. Podstatnejšie zmeny urobil v tretej piesni v speváckom parte, v jeho melódii a rytme a hlavne, tak ako vo všetkých štyroch piesňach, odstránil deklamačné nedostatky. Prekomponoval klavírny part, jeho pôvodne jednoduchú sprievodnú hudbu. Táto pieseň – „Mé srdce, v bolesti se teskně zadumá“, je hudobným vrcholom cyklu. Záverečná pieseň zostala takmer bez zmien, úpravou pôvodného ťažkopádneho na triolový rytmus však získala ľahkosť a spád. Tento cyklus nebol Dvořákom v pôvodnej podobe nikdy publikovaný. Cyklus, ktorý bol vydaný pod klamným číslom opus 2., nebol vytvorený ešte mladým Dvořákom, ako by sa zdalo, ale je tu základ v podobe mladého myšlienkového materiálu a citové vzplanutie, ktoré mu dalo pôvod.
K pôvodným Cypřišom z roku 1865 sa Dvořák vrátil opäť v roku 1888 a prepracoval čísla 8, 3, 6, 17, 14, 2, 4. V roku 1888 tak vydáva u Simroka ďalších osem piesní, ktoré nazval „Písně milostné“:
Skladateľ v rôznej miere pozmenil rytmickú, melodickú a deklamačnú stránku pôvodnej verzie a významne prekomponoval klavírny part. Výnimku tvorí prvá a siedma pieseň, kde je iba v niektorých melodických častiach a prvkoch zachovaná súvislosť s pôvodnou predlohou. V ostatných je však zachovaný pôvodný hudobný obsah aj konštrukcia melodických línií. Spoločným motívom tejto intímnej lyriky sú jemným smútkom zastreté návraty do časov mladosti. Mení sa iba tónina alebo metrické usporiadanie. Prispôsobuje sa melodika, čím sa dosahuje zdokonalenie deklamačnej stránky. Klavírny sprievod sa stáva technicky jednoduchším, prirodzenejším avšak zvukovo krajším.
Ohľadom honoráru za vydanie sa musel Dvořák dlhšie dohadovať, lebo Simrock bol nespokojný, že nemá nemecké a tiež anglické texty: „Jak jsem řekl, musím dáti dělati překlady a nemohu Vám proto zaplatiti tak nemožně mnoho peněz...“. Svojím vnútorným bohatstvom je cyklus oceňovaný ako najkrajšie dielo českej piesňovej lyriky.
Hlinka (nerast)
Hlinka je nerast, ktorý má široké použitie. Ako biely pigment sa používa v maliarstve. Ako sochárska či modelárska hlina sa používa na v hrnčiarstve, keramikárstve a sochárstve, kde sa ešte upravuje pálením.
Zloženie
Nemá stále zloženie, pretože vzniká rozpadom rôznych nerastov. Chemicky je to zmes hydrátov kremičitanu hlinitého (Al4(SiO4)3 · n H2O) s prímesami vápenca, piesku a oxidov železa, ktoré niektoré druhy hlinky sfarbujú do červena.
Podľa zloženia alebo prímesí sa nazýva tiež
Vlastnosti
Veľmi malé zrná montmorillonitu a bentonitu majú značnú povrchovú plochu. Vo vlhku sa obaľujú filmom vody a sú preto schopné viazať veľké množstvo vody za vzniku suspenzie, ktorá má vlastnosti koloidného gélu. Sú schopné viazať až 80 % vody a vysušením opäť získavajú vlastnosti pevnej hmoty. Aj na pohľad suchá hlinka obsahuje 10–15 % vody.
Hlinka je stála na svetle, vzduchu, alkalickom aj kyslom prostredí.
Bissen
Bissen je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Mersch v okrese Luxemburg.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Bissen má 1954 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Frévin-Capelle
Frévin-Capelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Bissen
Ekonomika
S 5.28% bolo v Bissen nezamestanosť nižšia o 1.69 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Frévin-Capelle
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hemolytické anémie (MKCH-10)
D55 - D59: HEMOLYTICKÉ ANÉMIE patria do III.kapitoly MKCH-10 - Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10, D50 - D89)
D55 - ANÉMIA ZAVINENÁ PORUCHAMI ENZÝMOV
Nezahŕňa anémie z nedostatku enzýmu vyvolaného liekmi (D59.2).
D55.0 - Anémia z nedostatku glukóza 6-fosfát-dehydrogenázy (G-6-PD) D55.1 - Anémia z iných porúch metabolizmu glutatiónu D55.2 - Anémia z porúch glykolytických enzýmov D55.3 - Anémia z porúch metabolizmu nukleotidov
D55.8 - Iné anémie z enzýmových porúch
D55.9 - Anémia z bližšie neurčenej enzýmovej poruchy
D56 - TALASÉMIA
D56.0 - Alfa talasémia D56.1 - Beta talasémia D56.2 - Delta-beta talasémia
D56.3 - Anémia typu talasémie
D56.4 - Dedičné pretrvávanie fetálneho hemoglobínu
D56.8 - Iné talasémie
D56.9 - Bližšie neurčená talasémia
D57 - KOSÁČIKOVITÉ ANÉMIE
D57.0 - Kosáčikovitá anémia s krízou D57.1 - Kosáčikovitá anémia bez krízy D57.2 - Zdvojené heterozygotné kosáčikovité poruchy D57.3 - Kosáčikovitá črta D57.8 - Iné kosáčikovité poruchy
D58 - INÉ DEDIČNÉ HEMOLYTICKÉ ANÉMIE
D58.0 - Dedičná sférocytóza D58.1 - Dedičná eliptocytóza D58.2 - Iné hemoglobinopatie D58.8 - Iné bližšie určené dedičné hemolytické anémie D58.9 - Nešpecifikovaná dedičná hemolytická anémia
D59.0 - Autoimunná hemolytická anémia vyvolaná liekmi D59.1 - Iné autoimunné hemolytické anémie D59.2 - Neautoimunná hemolytická anémia vyvolaná liekmi D59.3 - Hemolyticko-uremický syndróm
D59.4 - Iné neautoimunné hemolytické anémie D59.5 - Paroxyzmálna nočná hemoglobinúria (Marchiafavova-Micheliho) D59.6 - Hemoglobinúria vyvolaná hemolýzou z iných vonkajších príčin D59.8 - Iné získané hemolytické anémie
D59.9 - Bližšie neurčená získaná hemolytická anémia
Chrám svätého Mikuláša Divotvorcu (Sofia)
Dejiny
V roku 1882 Bulhari zbúrali na mieste dnešného chrámu moslimskú mešitu, ktorá bola postavená v časoch osmanskej nadvlády. Bulhari potom začali plánovať stavbu chrámu, ktorý by pripomínal oslobodenie Bulharska spod osmanskej nadvlády a súčasne vyjadroval vďaku ruským osloboditeľom. K stavbe nového chrámu prispela aj snaha ruského diplomata Sementovského-Kurilla, ktorý svoj úrad zastával v rokoch 1908 až 1911 a obrady Bulharskej pravoslávnej cirkvi sa mu nezdali dostatočne pravoslávne. Stavba nového chrámu sa realizovala v rokoch 1907 až 1914. Chrám bol posvätený 11. (24.) novembra 1914 a slúžil pomerne veľkej ruskej komunite, ktorá žila v Sofii. Po vstupe Bulharska do prvej svetovej vojny (po boku Nemecka) boli bohoslužby pre ruskú komunitu prerušené. Po boľševickej revolúcii v Rusku (1917) chrám slúžil pre ruských emigrantov a patril pod jurisdikciu Ruskej pravoslávnej cirkvi v zahraničí. Po roku 1945 však patrí pod Moskovský patriarchát.
Architektúra
Chrám je vybudovaný v ruskom architektonickom štýle. Má päť zelených cibuľovitých veží. Stavba pripomína staroruskú moskovskú architektúru 17. storočia, ktorá hýri pestrými farbami a zlatom. Vyzdobená je nástennými maľbami v štýle Novgorodskej maliarskej školy. Preto mnohí nazývajú chrám aj ako ruská cerkev.
Jozef Tomášik-Dumín
Jozef Tomášik-Dumín (* 15. september 1900, Medzany – † 20. máj 1937, Veľký Šariš) bol slovenský básnik.
Prvé verše uverejňoval v ľavicových časopisoch Mladé Slovensko, Pravda chudoby, Robotnícke noviny, Spartakus, neskôr DAV, Slov. východ a Vesna; menej sa venoval prozaickej tvorbe, poviedkami prispieval do Svojeti a Mladého Slovenska. V roku 1927 vydal jedinú básnicku zbierku Chlapec a husle. Posmrtne v roku 1944 vyšla zbierka Otvorte okná. Patril ku skupine davistických básnikov. Rozsiahly výber z poézie, prózy a literárnej publicistiky vyšiel roku 1963 v knihe Spevy novej doby.
Audenge (kantón)
Audenge je francúzsky kantón v obvode Arcachon v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 8 obcí.
Euripides
Diela
Euripides uzavrel vývoj gréckej tragédie, ovplyvnil novodobú drámu. Z viac než 80 tragédií sa zachovalo iba 17 vcelku. Bohovia jeho drám jednajú ako smrtelníci, ale ich vlastnosti sú znásobené. Bohovia jednajú aj medzi obyčajnými smrteľníkmi. Hlavnou hrdinkou býva žena. V Euripidových hrách nemajú zodpovednosř za vývoj spoločnosti bohovia, ale ľudia. Prvýkrát sa v hrách objavujú otroci.
Donus
Donus (* ?, Rím, Byzantská ríša – † 11. apríl 678, Rím, Byzantská ríša) bol 78. pápež rímskokatolíckej cirkvi. Pápežský úrad zastával od 2. novembra 676 do svojej smrti.
Biografia
Za pápeža bol zvolený už v starobe. Donus dosiahol dohodu s Ravennou, na základe ktorej Ravenna stratila nezávislé postavenie od Ríma. V Konštantínopole rástla túžba o dohodu s Rímom po roky trvajúcich sporoch. V Ríme staval, obnoval a skrášľoval kostoly a kláštory, napr. položil mramorovú dlažbu v chráme svätého Petra. Cisár Konštantín IV. napísal pápežovi list, v ktorom poukazoval na riešenie sporných teologických otázok. Donus však zomrel skôr, ako list opustil Konštantínopol.
Saint-Médard (Lot)
Saint-Médard je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Björn Ferry
Björn Ferry (* 1. august 1978, Stensele, Švédsko) je švédsky biatlonista. Ferry je majster sveta a olympijský víťaz z roku 2010, kedy vyhral stíhacie preteky na 12,5 km potom, ako predbehol Rakúšana Christopha Sumanna a Francúza Vincenta Jaya.
Biblia
vpravo|náhľad|Gutenbergova Biblia náhľad|Zvitky od Mŕtveho mora
Biblia (iné názvy: Písmo, Sväté písmo, Písmo sväté, Svätá Biblia, staršie: biblia; z gr. biblia = knihy, príbehy) je zbierka obsahujúca knihy (spisy), ktoré kresťanstvo (a prvú časť aj judaizmus) pokladá za sväté. Kresťania o Biblii veria, že obsahuje Bohom zjavené pravdy, a že je Bohom inšpirovanou normou života a viery. Ústrednou témou samotnej Biblie je Boh a Jeho vzťah k ľuďom, k celému ľudstvu a svetu.
Knihy prvej časti Biblie (Starého zákona) boli zväčša ustálené už v 5. storočí pred Kr., ale definitívna podoba Biblie sa ustálila až v 9. stor. po Kr.
Biblia je napísaná v troch jazykoch: v hebrejčine, aramejčine a gréčtine. Názov „Biblia“ jej dal cirkevný otec svätý Ján Zlatoústy, konštantínopolský patriarcha (zomrel roku 407).
Písanie biblia/Biblia
V rokoch 1953 - 1997 sa podľa kodifikačných príručiek vždy mal používať len tvar "biblia" (t.j. pre Písmo sväté, pre výťah z neho, aj pre prenesené významy). Náboženské texty však toto pravidlo často nedodržiavali (písali teda Písmo sväté v tvare Biblia) a po roku 1989 ho nedodržiavali aj mnohé nenáboženské texty (napríklad aj Malá slovenská encyklopédia SAV z roku 1993 má heslo Biblia).
Od roku 1997 sa podľa kodifikačných príručiek Písmo sväté píše v tvare "Biblia" a tvar "biblia" ostáva už len pre prenesené významy (t.j. biblia ako vážená, objemná kniha a pod.). Slovník súčasného slovenského jazyka (ktorý nie je kodifikačnou príručkou) v zásade preberá pravidlá písania biblia/Biblia z kodifikačných príručiek, ale tvar "biblia" sa podľa neho má písať nielen v prenesenom význame, ale aj v prípade, že sa myslí fyzická kniha obsahujúca Písmo sväté (napr. výstava starých biblií).
Naopak podľa súčasných (aj starších) Pravidiel českého pravopisu sa píše "bible" s malým b (iba v dvojslovných pomenovaniach - napr. Kralická bible či Bible kralická - sa píše prvé písmeno veľkým), ale podľa názoru českých jazykovedcov je prípustné písať "Bible" na vyjadrenie náboženskej úcty.
Obsah Biblie
Biblia v podstate nie je jediná kniha. Je to vlastne akási „knižnica“, ktorá obsahuje okolo 73 rôznych spisov (v rôznych cirkvách sa ich počet môže líšiť) a bola vytvorená v priebehu asi 1 500 rokov. Bibliu tvoria dve hlavné časti:
náhľad|Papyrus 50 obsahujúci Sk 8,26-32 Názov „zmluva“ pochádza z toho, že kresťanstvo rozlišuje starú zmluvu uzavretú s Abrahámom a Mojžišom a novú zmluvu uzavretú prostredníctvom Ježiša Krista.
Ďalšie podrobnosti sú uvedené v článkoch Starý zákon a Nový zákon.
Kánonické spisy Biblie
Pozri aj:Zoznam kníh Biblie
Biblia tvorí základný kánon kresťanov. Počet spisov v kánone sa medzi jednotlivými cirkvami líši.
Kánonom Židov je Starý zákon. Židia neuznali knihy, ktoré boli napísané v gréčtine (Kniha Tobiáš, Kniha Judita, 2 knihy Machabejcov, Kniha múdrosti, Kniha Sirachovcova a Kniha proroka Barucha). Židia neprijali knihy Nového zákona ako knihy Božieho zjavenia. Uznávajú len 39 spisov a najväčšiu dôležitosť pripisujú Tóre (čiže piatim knihám Mojžišovým v Starom Zákone). Židovský kánon, ako ho poznáme dnes, bol definitívne stanovený na synode v Jamnii okolo roku 90 po Kr.
Kánon Katolíckej cirkvi obsahuje 73 spisov – 46 v Starom zákone a 27 v Novom zákone.
Evanjelici po Lutherovej reforme prebrali 39 kanonických kníh Starého zákona (t. j. židovský kánon) a 27 kanonických kníh Nového zákona. Okrem nich poznajú aj tzv. apokryfné knihy, ktorých je v Starom zákone 13. Ich zvesti sa však nepripisuje záväzný význam. Sú osožné na čítanie, zaujímavé pre poznanie niektorých informácií alebo názorov, no neprinášajú nové poznanie vo veci spasenia.
Preklady
Koncom roka 2001 existovali preklady do 2 287 jazykov a nárečí (z toho 392 celá Biblia, 1012 Nový zákon, zvyšok preklady jednotlivých častí, najmä evanjelií).
Fakty
Celá Biblia obsahuje 1 189 kapitol, 31 173 veršov, 773 692 slov.
Biblia v slovenskom jazyku
Odkazy na preklady do iných jazykov sú uvedené v článku Preklady Biblie.
Európania
Európania sú obyvatelia európskeho svetadielu. Sú prevažne príslušníkmi europoidnej rasy, menšia časť predstavuje zmiešané belošsko-mongoloidné populácie alebo negroidné populácie.
24. október
Narodenia
thumb|upright|[[F. Murray Abraham (* 1939)]] thumb|upright|[[Wayne Rooney (* 1985)]]
Úmrtia
thumb|upright|[[Tycho Brahe († 1601)]] thumb|upright|[[Franz Lehár († 1948)]]
Ľudo Zúbek
Ľudovít Zúbek (Ľudo Zúbek) (* 12. júl 1907, Malacky – † 23. jún 1969, Bratislava) bol slovenský prozaik, publicista a prekladateľ.
Životopis
Ľudo Zúbek sa narodil 12. júla 1907 v rodine murára Jána Zúbka a Terézie Zúbkovej (rodenej Ivanovej). Pochádzal z deviatich detí a bol prvorodeným synom, ďalší súrodenci boli: Jozef, Ružena, Matilda, Mária, Ernest, Valéria, Karol a Viktor Zúbkovci. V rodisku vychodil školu základnú i mešťiansku. Po skončení meštianskej školy úspešne pokračoval v štúdiu na obchodnej akadémii v Bratislave, kde úspešne zmaturoval v roku 1925. Pracoval v bankách ako úradník (Bratislava, Malacky, Skalica, Zohor, Hlohovec, Piešťany). V rokoch 1932 – 1946 pracoval v Slovenskom rozhlase, v rokoch 1946 – 1947 na Povereníctve informácií. V roku 1947 sa stal riaditeľom novovzniknutého vydavateľstva Tatran a v rokoch 1948 – 1956 bol jeho vedúcim redaktorom. Od roku 1956 sa zo zdravotných dôvodov rozhodol prerušiť zamestnanecký pomer. V ďalších rokoch - až do svojej predčasnej smrti dňa 23. júna 1969 - sa výlučne venoval spisovateľskej práci. Za svoje dielo bol v roku 1967 ocenený titulom zaslúžilý umelec.
Tvorba
Patril k tvorcom slovenského historického biografického románu a zaslúžil sa o rozvoj slovenskej rozhlasovej hry pre deti a mládež, ale i dospelých. Písal prednášky, fejtóny, reportáže, cestopisné pásma, poviedky, rozhlasové hry a romány. Venoval sa tiež literatúre faktu a prekladal z maďarskej a českej literatúry. Upravil tiež dielo Dômyselný rytier don Quijote de la Mancha a časť z románu V. Huga Bedári pod názvom Cosette.
Magnetic Eyes
„Magnetic Eyes“ je skladba drum and bassovej dvojice Matrix & Futurebound v spolupráci s rapperkou Baby Blue. Skladba bola vydaná v Spojenom kráľovstve dňa 30. decembra 2012 ako digital download. Skladba dosiahla 24. miesto v rebríčku UK Singles Chart, pričom sa v prvej štyridsiatke udržala 6 týždňov.
Proprietárny formát
Proprietárny formát je súborový formát, ktorý je krytý patentom alebo copyrightom. Takéto obmedzenia sú pokusom zabrániť spätnému inžinierstvu, aj keď spätné inžinierstvo súborových formátov pre ciele interoperability je považované za legálne, hlavne tými, čo ho praktizujú. To, či to legálne je, alebo nie, závisí od krajiny a jej vlastných zákonov, okrem iného tiež aj podľa softvérových patentov.
Protikladom proprietárneho formátu je otvorený formát, ktorý nedáva koncovým užívateľom žiadne obmedzenia, a je tiež často dobre čitateľný.
Súkromie, vlastníctvo, risk a sloboda
Jeden zo stálych problémov obklopujúcich používanie proprietárnych formátov je existencia vlastníctva. Ak je informácia uložená tak, že používateľov poskytovateľ softvéru sa snaží udržať tajomstvo, užívateľ síce môže vlastniť informáciu, ale nemá žiadnu možnosť ako ju získať používaním ich softvéru. Ak užívateľ nemá možnosť informáciu získať, ale výrobca ju má – prakticky má kontrolu nad užívateľovou informáciou. Fakt, že užívateľ je závislý od kúska softvéru, aby získal informáciu v jeho/jej proprietárnom formáte, dáva takmer garantované zisky pre budúce vydania softvéru.
Problém risku je v tom, že to, ako presne proprietárny formát pracuje, nie je verejne známe. Ak softvérová firma vlastniaca práva na určitý formát prestane vyrábať softvér, ktorý ho dokáže prečítať, tak potom užívateľ, ktorý tento formát používal v minulosti, môže stratiť všetky informácie, ktoré v týchto súboroch mal, aj keď toto sa deje nie často, keďže formáty bývajú „spätne inžinierované“ a výsledok býva zverejňovaný. Takéto situácie sú pomerne bežné, obzvlášť pre zastarané verzie softvéru.
Fruges
Fruges je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Viljandi
Viljandi je estónske mesto ležiace v južnej časti krajiny. Je správnym centrom kraja Viljandimaa.
Dejiny
thumb|left|Zrúcaniny rádového hradu vo Viljandi Prvé známky osídlenia na území dnešného Viljandi sa datujú do 5. tisícročia pred Kr. Výhodná poloha miestneho návršia lákala dávnych obyvateľov Estónska k stavbe opevnenia. Prvá písomná zmienka o ňom pochádza od arabského zemepisca al-Idrísího z roku 1154. Toto hradisko potom hralo dôležitú úlohu pri bojoch Estóncov s nemeckými križiakmi na začiatku 13. storočia. Nemci ho najprv neúspešne obliehali v roku 1211 spoločne s Lotyšmi a Livóncami, aby ho potom definitívne dobyli roku 1223.
Hneď v nasledujúcom roku rozhodol veľmajster križiackeho rádu mečových bratov Volquin posilňovanie miestneho opevnenia. Tak začala stavba mohutného Vijlandského hradu, ktorý sa čoskoro stal jedným z najväčších v celom Pobaltí. Ako sa rozvíjal hrad, rástla aj osada v podhradí. Mestské práva dostalo Viljandi v roku 1283 a členom hanzy sa stalo pravdepodobne niekedy v polovici 14. storočia.
Úpadok Vijlandi začal počas livónskej vojny. V roku 1560 sa ho po dlhom obliehaní zmocnili ruské vojská. Roku 1582 prešlo pod poľskú nadvládu. Krátko potom vypukla švédsko-poľská vojna. Počas bojov zmenilo Viljandi niekoľkokrát majiteľa a bolo v podstate úplne zničené. Slovami poľského kňaza Dionysia Fabricia vyzeralo mesto po vojne takto: „Hovorí sa, že Viljandi stráži teraz diabol sám, krákoraje tu ako kohút. Už nie je tu čoho obdivovati, všetko jest zničené a ni pevnosť, ni v meste už nie sú miestom, kde by ľudská bytosť mohla bývať, a stali sa teraz sídlom satanovým“ Zúbožené mesto stratilo mestské práva v roku 1624.
Viljandi sa z vojny spamätávalo len veľmi pomaly, tým skôr, že ho ťažko zasiahla aj severná vojna na začiatku 18. storočia. Avšak pod ruskou nadvládou začalo rásť a postupne sa z neho stalo centrum regiónu. Mestské práva opäť dostalo roku 1783. V 18. storočí sa stalo dôležitým industriálnym a kultúrnym centrom.
1. augusta 1897 získalo železničné spojenie postavením odbočnej úzkorozchodnej (750 mm) trate z Mõisaküly, ležiacej na trati ValgaPärnu, a roku 1901 bola privedená železničná trať rozchodu 1 524 mm z Tallinnu cez Türi. Úzkorozchodná trať zanikla v 70. rokoch 20. storočia v súvislosti s prestavbou svojej chrbtovej trati na rozchod 1 524 mm.
Turistika
Návštevy Viljandi by rozhodne nemali vynechať návštevu zrúcaniny mohutného hradu ležiace na návrší nad mestom. Ďalšími zaujímavými pamiatkami sú neskoro baroková radnica dokončovaná v roku 1774, pôvodne františkánsky kostol sv. Jána z rokov 14661472 a miestne múzeum, nachádzajúce sa v jednej z najstarších mestských budov. K technickým zaujímavostiam patrí vodárenská veža z roku 1911, a dva mosty (Varesesild a visutý Rippsild) z 20. a 30. rokov minulého storočia nachádzajúce sa v blízkosti hradného návršia. thumb|Visutý most vo Viljandi
Belin-Béliet (kantón)
Belin-Béliet  je francúzsky kantón v obvode Arcachon v departemente Gironde v regióne Akvitánsko. Tvorí ho 5 obcí.
Biwer
Biwer je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Grevenmacher v okrese Grevenmacher.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Biwer má 1638 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 3.49% bolo v Biwer nezamestanosť nižšia o 3.48 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Amarok (audio)
Amarok (pôvodne amaroK) je voľne dostupný audio prehrávač pre Linux a ďalšie unixové operačné systémy. Je štandardnou súčasťou desktopového prostredia KDE, ale je vydávaný nezávisle.
YAML
YAML (z angličtiny YAML Ain't Markup Language - YAML nie je značkovací jazyk) je formát slúžiaci na serializáciu dát vo forme, ktorá je pre človeka ľahko čitateľná. YAML bol inšpirovaný konceptmi z programovacích jazykov ako C, Perl a Python.
Amarok (audio)
S pripravovaným prechodom tohoto prostredia na verziu 4 sú vyvíjané verzie aj pre Windows a Mac OS X. Medzi užitočné vlastnosti patrí napr. vyhľadávanie informácií o piesni, či interpretovi vo Wikipédii a ďalších zdrojoch. Amarok ponúka možnosti ďalšieho rozširovania svojej funkčnosti pomocou zásuvných modulov.
YAML
Vlastnosti
Syntax formátu YAML umožňuje jednoduché mapovanie bežných dátových typov používaných vo vysokoúrovňových programovacích jazykoch, ako napríklad zoznam alebo asociatívne pole. Je vhodný pre použitie, pri ktorom dochádza k prezeraniu a úprave údajových štruktúr ľuďmi, ako napríklad konfiguračné súbory alebo hlavičky dokumentov.
Amarok (audio)
Ciele vývoja
náhľad|vpravo|Amarok spolupracujúci s Wikipédiou Heslom Amaroku je „Znovuobjavte svoju hudbu“ a jeho vývoj je na tejto myšlienke založený. Program obsahuje niekoľko funkcií, ktoré pomáhajú objavovať novú hudbu a dozvedieť sa niečo nové o hudbe, ktorú už užívateľ má. Takou funkciou je napríklad kontextový prehliadač ponúkajúci pohľad na súvisiace články vo Wikipédii a texty pesničiek.
YAML
Vzorový dokument
Reťazce nemusia byť ohraničené úvodzovkami. Počet medzier medzi jednotlivými úrovňami nie je dôležitý, avšak paralelné prvky musia byť rovnako zarovnané (z ľavej strany) a prvky vnorené do hierarchie musia byť odsadené viac vpravo.
Amarok (audio)
Ciele vývoja
Amarok podporuje Last.fm rádiá.
Vlastnosti
Amarok môže byť použitý k organizácii hudobnej zbierky podľa viacerých kritérií. Umožňuje editovať tagy (meta informácie) pripojené k hudobným formátom. Amarok umožňuje používanie skriptov, dostupné aj na oficiálnych stránkach.
Rýchlostná cesta S1 (Poľsko)
Rýchlostná cesta S1 je rýchlostná cesta v Poľsku v Sliezskom vojvodstve, ktorá začína na križovatke s diaľnicou A1 v Pyrzowiciach a smeruje na juh východne od Hornosliezskej aglomerácie, ďalej cez Bielsko-Biału, Żywiec k slovenskej štátnej hranici vo Zwardoni, odkiaľ pokračuje ako diaľnica D3. Po dokončení bude mať cesta celkovú dĺžku 135 km. S1 je súčasťou Paneurópskeho dopravného koridoru VI.
V úseku Pyrzowice – Żywiec a pri štátnej hranici je cesta plánovaná v plnom profile, medzi týmito úsekmi v polprofile so zachovaním rezervy pre prípadné dobudovanie na plný profil. Na trase sú projektované 3 tunely: Tunel Emilia, ktorý bol odovzdaný do prevádzky 5. marca 2010 a ďalšie dva, ktoré sú vo fáze výstavby.
Označenie
Do roku 2016 bol tento úsek označený ako cesta S69 a ako S1 bola označená dnešná cesta S52.
KeyBank Center
História
Práva na názov areny boli predané banke Marine Midland Bank, ktorá bola súčasťou bankovej skupiny HSBC a aréna bola premenovaná na Marine Midland Arena ešte pred prvým zápasom. V roku 1999 skupina HSBC v rámci medzinárodného omladzovacieho projektu zmenila názov na HSBC Arena. A v roku 2011 finančná skupina First Niagara Financial Group kúpila všetky pobočky banky HSBC v štáte New York a v lete tohto istého roku dosiahli sponzor, mesto, klub a štadión dohodu o novom názve, First Niagara Center. Dohoda je platná na obdobie 15 rokov. Novinárska lóža je pomenovaná po bývalom komentátorovi pre Buffalo Sabres, členovi Hokejovej siene slávy, Tedu Darlingovi.
Ukazovateľ skóre
16. novembra 1996, len pár minút po odchode hráčov z tréningu a pár hodín pred začiatkom zápasu medzi Sabres a Boston Bruins, kocka nad ľadom spadla, keď bola diaľkovo premiestňovaná. Nikto nebol zranený, zápas s Bruins ale musel byť odložený. Nový ukazovateľ skóre bol pridaný neskôr v priebehu sezóny. V sezóne 2007 – 08 bol nainštalovaný nový ukazovateľ skóre, od firmy Daktronics. Navyše boli rekonštruované a pridané dve nové rady reproduktorov. Nový ukazovateľ skóre je tvorený štyrmi obrazovkami vysielajúcimi vo vysokom rozlíšení obkľúčených dvoma LED šesťdesiattristupňovými kruhovými lištami. Na spodnom konci ukazovateľa je obrovské logo Sabres (bizón) a dve obrie prekrížené šable. Rukoväte šablí sú vybavené svietiacimi LED diódami. Pri každej výhre Sabres alebo po strelenom góle sa dymí z nozdier obrích bizónov.
Prevádzka
Aréna je priamo spojená so stanicou buffalského metra Special Events.
Nový zákon
Nový zákon alebo Nová zmluva je zbierka svätých kníh, ktoré vznikli v kruhoch kresťanstva a sú súčasťou kresťanskej Biblie. V dnešných vydaniach v zmysle kánonu vytvoreného v 5. st. zahŕňa 27 spisov. Sú to 4 evanjeliá - Evanjelium podľa Matúša, Evanjelium podľa Marka, Evanjelium podľa Lukáša a Evanjelium podľa Jána. Nasleduje kniha Skutky apoštolov, ktorou sa uzatvára členenie Novej zmluvy podľa historických kníh, v západnom usporiadaní potom nasleduje trinásť Pavlových listov (resp. 14 v širšom zmysle), ktoré usporiadal svätý Augustín podľa istej obsahovej spätosti, a sedem tzv. katolíckych listov. Novú zmluvu uzatvára Apokalypsa čiže Zjavenie svätého Jána. Podľa východného usporiadania, ktoré používa napr. gréckokatolícka a pravoslávna cirkev, nasleduje po Skutkoch svätých apoštolov sedem katolíckych (všeobecných) listov a až potom Pavlove listy a nakoniec Zjavenie svätého Jána. Jazykom Novej zmluvy je gréčtina a aramejčina.
Vzťah Nového zákona k Starému zákonu
Nový zákon nepredstavuje pokračovanie Starého, obe časti sú skôr navzájom komplementárne. Starý zákon má v Novom dve funkcie :
Najcitovanejšie knihy Starého zákona v Novom zákone sú: Kniha žalmov (107 doslovných citácií), kniha proroka Izaiáša (104) a Deuteronómium (55).
Biblia (teda Starý zákon) pre prvých kresťanov nebola Biblia v hebrejčine (Tanach) ale Septuaginta. Autori novozákonných kníh boli ovplyvnení práve jazykom Septuaginty.
Saint-Médard-de-Presque
Saint-Médard-de-Presque je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Europocentrizmus
Europocentrizmus je koncepcia, podľa ktorej skutočné hodnoty vo vede, umení, filozofii atď. sa rozvíjajú iba v Európe; špecifická forma etnocentrizmu. Podľa europocentrizmu je Európa a jej kultúra stredom a mierou civilizačného vývinu ľudstva. Eurocentrizmus sa vyznačuje spôsobom myslenia a konania, ktoré sa vyznačujú univerzalizmom, metadiskurzívnym prekrývaním partikulárneho a sklonom likvidovať inakosť druhých. Vrcholnú formu europocentrizmu predstavuje kultúrny imperializmus a neskôr imperializmus politický.
Nacizmus
Nacizmus alebo národný socializmus alebo hitlerizmus (nem. Nationalsozialismus, Nazismus; slovo nacizmus vzniklo skrátením výrazu národný socializmus) je totalitná ideológia oficiálne uplatňovaná diktatúrou v Nemecku v rokoch 19331945 (tzv. Tretia ríša) prostredníctvom NSDAP (Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei) vedenej Adolfom Hitlerom. Nacistická ideológia kombinuje koncepciu fašizmu a rasizmu, vychádza tiež z krajného nacionalizmu a niektorých prvkov socializmu. Nacizmus je považovaný za krajne pravicovú formu politiky, ale niektorí neoliberálni autori (napr. F. A. Hayek) ho zaraďujú k ľavici, ako radikálne vyústenie socializmu.
Dejiny a charakteristika nacizmu
Nacizmus vznikol spojením koncepcie fašistického štátu (zahrňujúci vodcovský princíp) a rasistických teórií o nadradenosti árijskej rasy a o pokroku cez konflikt medzi vyššou a nižšou rasou, riešený podrobením či likvidáciou nižšej rasy. Nacistická ideológia ďalej čerpá zo socializmu (privlastňuje si prvky kolektivizmu či sociálnej demagógie vyhovujúcej nižším vrstvám), antiboľševizmu (vyhovujúci vyšším vrstvám), nacionalizmu (umožňujúci získať podporu konzervatívnych síl) a antisemitizmu. Filozofická podstata nacizmu obsahuje prvky výrazného iracionalizmu, okultizmu a ezoterizmu.
Medzi najvýznamnejších nacistických teoretikov možno zaradiť Ernsta Hubera a Adolfa Hitlera. Počas svojho pobytu vo väzení roku 1924 napísal Hitler autobiografiu Mein Kampf, v ktorej definoval niektoré kľúčové vlastnosti nacistickej ideológie.
Prenikaniu nacionalistických prvkov do socialistického myslenia pomohol aj marxista Werner Sombart, ktorý považoval vojnu Nemecka s Britániou za nevyhnutnú. Bojovnícky národ Nemcov, podľa Sombarta, musí poraziť anglickú obchodnícku civilizáciu. Jednotlivec by mal, podľa Sombarta, obetovať svoje šťastie a život životu štátu a ľudu.
Nacizmus bol po skončení druhej svetovej vojny postavený mimo zákon, hoci jeho ideológia stále prežíva, alebo je dokonca obnovovaná (pozri neonacizmus).
Kľúčové vlastnosti nacistickej ideológie
náhľad|right|Antisemitizmus, [[1. apríl 1933, na papieri je po nemecky napísané: „Nemci! Bráňte sa! Nekupujte u Židov!“. Ako odpoveď na nemecký Ermächtigungsgesetz (splnomocňujúci zákon ,ktorý umožnil Hitlerovi vydávať zákony) začali aj židovskí obchodníci bojkotovať nemecký tovar; britský Daily Express to komentoval titulkom „Judea vyhlasuje vojnu Nemecku“. ]]
Príčiny
Za príčiny počiatočnej vysokej podpory nacistického hnutia sú považované:
Literatúra
Problematika totality a ňou potierané slobody v minulom storočí:
Ticino
Ticino môže byť:
Stanislav Barabáš
Stanislav Barabáš (* 4. február 1924, Kalinka – † 1. august 1994, Hamburg, Nemecko) bol slovenský filmový režisér a scenárista.
Justine Heninová
Justine Heninová, predtým aj Justine Heninová-Hardennová (1. jún, 1982, Liège, Belgicko) je bývalá belgická profesionálna tenistka, popredná hráčka rebríčka WTA, víťazka siedmich grandslamových turnajov. Vynikala mentálnou silou a jednoručným bekhendom, ktorý John McEnroe nazval najlepším a najkrajším na svete, hraným či už mužom alebo ženou. 14. mája 2008 ohlásila koniec svojej profesionálnej kariéry.
Stanislav Barabáš
Vzdelanie a pôsobiská
Vyrastal v rodine dedinského učiteľa v Zvolenskej Slatine, kde navštevoval aj základnú školu (19311936). Jeho sestra Božena Filová spomína na toto jeho rané obdobie takto: „''Ako mladík bol veselý, pochabý, ale v dobrom zmysle. Každú veľkú prestávku spravil v škole jedno také klaunovské vystúpenie. Poobliekal sa, pobral staršej sestre šaty a klobúky a všetky triedy sa chodili pozerať na to, čo tam Barabáš stvára.''“ Barabáš sa chcel vydať na umeleckú dráhu, no otec bol proti. Umenie považoval za komediantstvo, nie za spôsob zárobku. Barabáš túžil po mestskom prostredí. Stredné Slovensko, jeho folklór a prostredie neskôr však pozitívne ovplyvnili jeho filmy.
Justine Heninová
Rodinný život
Jej matka bola učiteľka francúzštiny a dejepisu, ktorá zomrela na na rakovinu, keď mala Justine iba 12 rokov.
Stanislav Barabáš
Vzdelanie a pôsobiská
V rokoch 1936 až 1943 navštevoval gymnázium vo Zvolene a potom sa vydal do Bratislavy. Tam navštevoval po dobu piatich semestrov (19431946) Právnickú fakultu Univerzity Komenského. Nedokončil ju však a v roku 1946 odišiel do Prahy, kde absolvoval réžiu na FAMU, na ktorej patril medzi prvých študentov.
Justine Heninová
Rodinný život
Má sestru Sarah a brata Davida, ďalšia sestra Florence zomrela. 16. novembra 2002 sa vydala za Pierrea-Yvesa Hardennea. Jej oficiálne meno však zostalo Justine Henin. Na tenisových kurtoch štyri roky pôsobila ako Justine Henin-Hardenne. Po manželskej kríze začala používať pôvodné meno.
Začiatky
Justine Heninovú, priaznivcami prezývanú Juju, od veku 14 rokov trénoval Carlos Rodriguez. Do okruhu WTA vstúpila v máji 1999, keď obdržala divokú kartu na Belgian Open v Antverpách a prekvapujúco tento turnaj so stratou jediného setu vyhrala.
O dva roky neskôr už dosiahla semifinále French Open a finále Wimbledonu, vyhrala tri turnaje a na konci roka jej patrilo v rebríčku 7. miesto. Ďalší rok pridala dva tituly, dosiahla 4 finálové účasti a skončila medzi 5 najlepšími. Najcennejšie bolo víťazstvo na German Open, v semifinále porazila Jennifer Capriatovú a vo finále Serenu Wiliamsovú.
Roky 2004-2005
V rokoch 2004 a 2005 bola jej výkonnosť poznačená zdravotnými problémami, napriek tomu dosiahla niekoľko významných úspechov. V úvode roka 2004 jej imunitu narušil cytomegalovírus, podľa vlastných slov často spávala až 18 hodín denne. Na French Open 2004 vypadla v druhom kole s Tathianou Garbinovou. Odhlásila sa z nasledujúcich turnajov - Rosmalen a Wimbledon. Na olympiáde v Aténach v semifinále porazila Anastasiju Myskinovu napriek tomu, že v rozhodujúcom treťom sete prehrávala už 1:5. V následnom finále vyhrala nad Amélie Mauresmovou. V septembri sa snažila obhájiť prvenstvo na U.S. Open, ale prehrala v 4. kole s Nadiou Petrovovou. Z ďalších turnajov sa odhlásila, aby sa definitívne vyliečila z vírusového ochorenia. Následne stratila prvenstvo v rebríčku, ktoré jej patrilo 45 týždňov. Plánovaný návrat začiatkom roka 2005 sa neuskutočnil, pretože v decembri 2004 si počas tréningu zranila koleno.
25. marca 2005 sa po viac ako polroku sa vrátila na okru WTA, v Miami prehrala vo štvrťfinále s mladou Marijou Šarapovovou. Na ďalšom turnaji porazila vo finále Dementievovú). V apríli 2005 získala 21. turnajový titul vo Varšave, keď vyhrala nad Svetlanou Kuznecovovou vo finále. V máji 2005 porazila Šarapovovú v dvoch setoch vo štvrťfinále German Open, vo finále zdolala Petrovovú. Bol to jej tretí titul v poradí na antukových turnajoch a stala sa najväčšou favoritkou na blížiaci sa French Open.
Na tráve vo Wimbledone bola jej séria 24 víťazstiev zastavená gréckou tenistkou Daniiliduovou a stala sa tak prvou víťazkou French Open, ktorá prehrala v úvodnom kole následného Wimbledonu.
V auguste v pozícii svetovej štvorky prehrala s tradičnou rivalkou Kim Clijstersovou vo finále. Na U.S. Open neuspela s Mary Pierceovou v štvrtom kole, potom sa odhlásila z nasledujúceho turnaja v Luxemburgu. Po návrate v októbri prehrala hneď v druhom kole (v prvom mala voľný žreb) s nenasadenou Taliankou Flaviou Pennettovou. Vzápätí sa odhlásila zo všetkých zvyšných turnajov roku 2005.
2006
280px|thumb|Justine Heninová na [[Medibank International v Sydney, 2006]] V január]i ako 5. nasadená na turnaji v Sydney v ostro sledovanom prvom kole porazila po niekoľkých rokoch navrátivšiu sa Martinu Hingisovú 6:3 6:3, v semifinále Kuznecovovú a napokon vo finále Talianku Schiavoneovú 4-6 7-5 7-5. Na Australian Open vyhrala so svetovou jednotkou Lindsay Davenportovou i nasadenou štvorkou Marijou Šarapovovou. Vo finále však prehrávala s Amélie Mauresmovou 1:6, 0:2 a vzdala sa, čím sa stala prvou ženou v open-ére, ktorá tak učinila vo finále grandslamového podujatia.
Druhý titul v roku získala vo februári v Dubaji, keď porazila vo finále Mariju Šarapovovú 7:5 6:2, bol to už jej tretí titul z toho turnaja, triumfovala tu i v rokoch 2003 a 2004.
V Miami vypadla v semifinále s Jelenou Dementievovovu, na Indian Wells v druhom kole s domácou Meghann Shaughnessyovou. Významný úspech však prišiel 23. apríla a 24. apríla 2006, keď porazila v semifinále ženskej tímovej súťaže Fed Cup Rusky Nadiu Petrovovú i Dementievovú, a zabezpečila tak postup Belgicka do finále, jej výhry boli o to dôležitejšie, že Clijstersová prehrala v prvom zápase s Dementievovou. Ako obhajkyňa titulu na French Open jednoznačne porazila v Clijstersovú 6:3 6:2, a vo finále vyhrala so Svetlanou Kuznecovovou 6:4 6:4, celkovo na turnaji nestratila ani set. Úspech dosiahla aj vo Wimbledone, v semifinále opäť zdolala Clijstersovú 6:4, 7:6, vo finále sa stretla s Amélie Mauresmovou, ktorej podľahla 6:2 3:6 4:6. Do finále sa prebojovala i na U.S. Open, kde prehrala so Šarapovou 6:4 6:4.
2007
Z prvého grandslamového turnaja v roku 2007 - Australian Open sa odhlásila, pravdepodobne kvôli manželskej kríze.
Stanislav Barabáš
Vzdelanie a pôsobiská
V roku 1950 ho prijali do Štúdia dokumentárnych filmov, preto prešiel znovu do Bratislavy, odkiaľ bol na jeseň roku 1956 preradený na vlastnú žiadosť do Štúdia hraných filmov na Kolibe. Medzitým (19511953) nastúpil na prezenčnú vojenskú službu v Armádnom filme v Prahe, kde pracoval ako redaktor / režisér na Vojenskom mesačníku a dokumentárnej snímke o návšteve umeleckého súboru kórejskej ľudovej armády v Československu s názvom Písně hrdinů (1953).
Po návrate z Prahy sa v Štúdiu dokumentárnych filmov stal na dva roky jeho umeleckým riaditeľom. Od spomínaného roku 1956 do roku 1959 pôsobí ako pomocný režisér a od 1960. do 1968. ako režisér na Kolibe.
Po udalostiach z augusta 1968, presne druhého septembra, emigroval do Viedne a o necelé dva mesiace do Kanady, kde krátko pôsobil aj v Kanadskom filmovom ústave. Od roku 1969 ale žil v Nemecku, v mestách ako Mníchov, Baden-Baden, či Hamburg.
Po roku 1989 sa pripravoval na umelecký návrat do vlasti, no znemožnila mu ho náhla smrť v roku 1994.
50. roky
Barabáš debutuje ako režisér v roku 1950 krátkym dokumentárnym filmom Zem môže dať viac. Zaoberal sa v ňom štátnym majetkom. Nakrúca autorské filmy, teda okrem réžie k nim tvorí námet aj scenár. V roku 1951 vytvára dokument s názvom Hrdinovia práce o obnove slovenského priemyslu, o nových formách práce, ktorých priekopníkom je sústružník Július Slabej z Piesku.
O tom, že toto obdobie bolo obdobím hlbokého schematizmu a dogmatizmu je dôkazom hlavne film z roku 1956 Za slobodu nakrútený podľa scenára Romana Kaliského. Je to dlhometrážny dokument, na ktorom pracoval Barabáš od roku 1954, o Slovenskom národnom povstaní. Túto tému zobrazuje v duchu vtedajšej ideológie, o čom píše Eduard Grečner nasledovné: „Barabáša neskôr tento jeho film určite dosť mrzel a škrel, pretože sa k téme Povstania vo svojej hranej tvorbe uvzato niekoľkokrát vrátil a – myslím si – presvedčivo, suverénne a na vysokej umeleckej úrovni napravil tento svoj dobový prešľap.“
V tom istom roku nakrúca i ďalší dokument s názvom Vlny a veslá. Je to reportážny film o vodnom slalome na rieke Dunajec.
Ďalšie tri roky strávil ako pomocný režisér už v Štúdiu hraných filmov, kde sa takýmto spôsobom podieľal na troch významných tituloch. V roku 1957 to bol film Štyridsaťštyri v réžii Paľa Bielika, o rok neskôr pôsobil pod Františkom Kudláčom na filme Posledný návrat a o ďalší rok znovu na Bielikovom filme Kapitán Dabač.
60. roky
V hranej sfére debutoval v roku 1961 filmom Pieseň o sivom holubovi. Je to jeho absolventský film na pražskej FAMU, pričom o námet a scenár, ktorý získal prvú cenu v štátnej súťaži k pätnástemu výročiu oslobodenia Československa, sa postarali Ivan Bukovčan s Albertom Marenčinom.
Barabáš sa pokúšal reagovať na povojnový trend európskej tvorby nadviazaním na tradíciu filmovej moderny a zaznamenal hneď niekoľko estetických a tematických posunov v rámci slovenskej kinematografie. Rovnako predznamenal príchod novej éry tvorenej takými menami (ktoré rovnako vyšli z FAMU) ako Peter Solan, či Štefan Uher. Tí pripravili pôdu podobne, ako aj ďalšie priaznivé okolnosti (napríklad vznik dramaturgických skupín, zoslabovanie centralistického prístupu) pre neskorší nástup tvorcov Slovenskej novej vlny.
Zoznam planétok 56001 – 56250
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Stanislav Barabáš
60. roky
Barabáš bol na začiatku desaťročia nespokojný so stavom filmového umenia na Slovensku, s Eduardom Grečnerom sa zasadil za intelektualizáciu slovenského filmu. V tomto období taktiež vyslovil veľmi známy výrok a tým je „Myslím si aj sám, že naše filmy nie sú obrazom našich schopností, že ich robíme pod svoje možnosti – inými slovami nie sme takí hlúpi ako naše filmy.“
V roku 1963 nakrúca svoj druhý film Trio Angelos. Tentoraz podľa námetu Jána Kákoša a scenára J. A. Novotného, J. Kákoša, prispel k nemu však aj režisér sám. Ide o príbeh z cirkusového prostredia s provokatívnou hlavnou myšlienkou, že každá spoločenská forma, ktorá stratí zmysel, sa musí rozpadnúť. V ďalšom filme, Zvony pre bosých (pôvodný názov bol Čakanie na smrť) z roku 1965, sa znovu vracia do obdobia druhej svetovej vojny, a znovu so scenáristom Ivanom Bukovčanom. Vo filme sa však nezaujíma ani tak o vojnu, ako o vykreslenie absurdnej situácie, do ktorej ich vojna dotlačila a na podklade ktorej rieši existenčné otázky. Kameru mal na starosti Vincent Rosinec, ktorého opakujúcimi motívmi sú veľké panorámy a pôsobivé zobrazenia slovenských hôr. Vyjadruje sa k tomu takto : ''„Snažil som sa, aby sa z mojich filmov nevytratil kameramanský pohľad, ktorý nám tu zanechal Karol Plicka, či neskôr Karol Krška. Viem, každá téma nemôže byť vždy iba slovenská, no mali by sme sa snažiť čo najprijateľnejšou formou udržať tú „slovenskosť“ kamery.“ Posledný film pre kiná nakrútil v roku 1966 a má názov Tango pre medveďa''. Je to krutá satira na reálny socializmus, ktorá bola, podobne ako ostatné Barabášove filmy, stiahnutá z filmovej distribúcie po roku 1970. Zároveň ide už o tretiu spoluprácu so scenáristom Ivanom Bukovčanom. Barabáš sa k filmu vyjadril takto : ''„Tango... je fraška, ktorú asi nazveme priliehavo Zoologická komédia. Ale napriek všetkému veselému je zakuklený v záberoch smutný smiech – smiech cez slzy.“''
Posledný film pred emigráciou bol televízny titul Krotká z roku 1968. Nakrútený je podľa rovnomennej novely F. M. Dostojevského, o ktorého sa Barabáš zaujímal od dospievania. Dielo mohlo vzniknúť hlavne vďaka skupine v slovenskej televízii, tzv. Televíznej filmovej tvorbe vedenej Ivanom Terenom. V hlavných rolách sa predstavila Magda Vášáryová a Ctibor Filčík. Film je považovaný za formálne najvyspelejšie Barabášove dielo, on sám ho považuje za kľúčové a dosiahol ním medzinárodný úspech (Veľká cena na medzinárodnom televíznom festivale v Monte Carlo).
V exile
Po udalostiach v auguste 1968 veľmi skoro vytušil, že ak chce umeleckú slobodu, musí emigrovať. Usadil sa v Nemecku, kde tvoril hlavne televízne filmy alebo sa podieľal na televíznych seriáloch (dva trinásťdielne a jeden štrnásťdielny).