cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zdeněk Tikal
Život
V novej domovine sa Zdeněk venoval hokeju, s ktorým začal ešte vo svojom rodisku. Práve vďaka tomuto športu sa po dvanásťročnej odmlke mohol opäť stretnúť so svojím milovaným bratom. V roku 1960 sa austrálska hokejová reprezentácia kvalifikovala na Zimné olympijské hry v Squaw Valley v Spojených štátoch a Zdeněk bol súčasťou tímu. Na turnaji nechýbalo ani družstvo Československa, ktoré malo na súpiske brata Františka.
Obaja súrodenci nastúpili proti sebe pri Zdeňkovej premiére pod piatimi kruhmi. Zdeněk však zápas nedohral, pri náraze na mantinel utrpel zlomeninu ruky a olympiáda sa pre neho predčasne skončila. Tvrdým zákrokom ho z turnaja vyradil vlastný brat.
Príbeh dvoch bratov, ktorých rozdelila železná opona, literárne spracoval český novinár Ota Pavel v poviedke Bratři, ktorá vyšla v zbierke Plná bedna šampaňského.
Saudské kráľovské letectvo
Saudské kráľovské letectvo predstavuje leteckú zložku Ozbrojených síl Saudskej Arábie, ktorá pozostáva z viac ako 616 lietadiel a 63 000 členov personálu.
História
Saudské kráľovské letectvo bolo založené v roku 1950 počas vlády Abd al Aziza. Pri jeho vzniku bolo ovplyvnené najmä Britmi, ktorí poskytli Saudom prvé lietadlá a poradcov. Britskí inštruktori pomohli vyškoliť prvých saudských pilotov a personál, zodpovedný za údržbu lietadiel.
V júni 1971 objednala Saudská Arábia prvých 100 stíhačiek americkej proveniencie F-5. V roku 1978 kúpilo Saudské kráľovské letectvo modernejšie stíhačky F-15 a v roku 1985 objednalo britské bojové lietadlá Panavia Tornado. Pre výcvik pilotov boli zaobstarané lietadlá Hawk 65 a PC-9.
Mosnes
Mosnes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ján Branislav Hergot
Ján Branislav Hergot (iné mená: Ján Branislav Hergott, Ján Branislav Hergotič , Ján Branislav Herguth ; * 16. november 1817, Ružindol† 17. február 1873, Svätý Jur) bol slovenský národovec zberateľ, účastník dobrovoľníckych výprav, bol podporovateľom štúrovcov.
Jeho otec bol Ján Hergott a matka Polexia, rod. Nabauerová.
Jeho priamym potomkami sú František Hergott, Ján Hergott, Dušan Hergott.
Životopis
Pochádzal z roľníckej rodiny slovenskej národnosti. Mal mohutnú postavu, a tak ho mnohí ľudia považovali za najsilnejšieho Slováka. Ako slovenský dobrovoľník v revolučnom roku 1848 padol do zajatia, z ktorého sa zachránil útekom aj s povstaleckou zástavou. Známa je aj historka, keď vďaka neobyčajnej sile v roku 1868 zabránil maďarským šovinistom prekaziť divadelné predstavenie v Trnave.
Od roku 1856 žil vo Svätom Jure, bol zberateľom slovanských starožitností odovzdal ich matičnému múzeu, zachránil povstaleckú zástavu.
Zomrel v roku 1873, keď sa pod ním údajne preboril ľad. Prechladol a ochorel tak, že už nikdy viac nevstal z postele.
Mouzay (Indre-et-Loire)
Mouzay je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Zemné práce
Zemné práce sú práce na stavenisku, pri ktorých sa rozpája zemina, resp. súvisia s jej pohybom po stavenisku.
Mouzay (Indre-et-Loire)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zemné práce
Pozostávajú z prípravných, hlavných a dokončovacích prác. Medzi prípravné práce patrí zakladanie staveniska a jeho prieskum. Pred samotným začatím budovania stavby treba poznať podrobné údaje o zložení základovej pôdy. Tieto údaje získame geologickým a hydrogeologickým prieskumom. Tie sa delia na predbežné, podrobné a prevádzkové. Pri podrobnom vyhotovujeme sondy (kopané, vŕtané a jadrové), z ktorých odoberáme vzorky. Pri menších objektoch umiestňujeme sondu mimo budúceho základu. Sondy sa robia ručne, majú malú hĺbku a dno kopanej sondy je 180 x a je stupňovité.
Vytýčenie stavieb
Robí sa pomocou nadmorskej výšky. Musíme poznať jeden bod, ktorý má známu nadmorskú výšku a od ktorej počítame výšku prvého nadzemného podlažia (+/− 0,000). Ak sa má rozsiahly terén upraviť do roviny, postupujeme pri výpočte objemov zemných prác najčastejšie pomocou štvorcovej siete. Dĺžka strany štvorca je, osi sú na seba kolmé a do každého vrchola štvorca zarazíme kôl a zanivelujeme. Rozdiel hodnôt nám udáva výšku násypu alebo hĺbku výkopu. Vytyčovanie stavebných rýh pri inžinierskych sieťach sa robí tak, že sa vyhotovujú nezapažené ryhy (šikmé steny) a ryhy so zvislými stenami sa vyhotovujú tam, kde nie je dostatok voľného priestoru. Pri pozemných stavbách sa realizuje vytyčovanie pomocou dosiek, ktoré sú pribité na zatlačenie kolíkov. Nazývajú sa "lavičky" – horná hrana musí byť v rovnakej výške.
Hlavné zemné práce
Pri výkopových prácach musíme zabezpečiť stabilitu výkopu pomocou pažiacich stien. Funkcia paženia spočíva v zabezpečení výkopu voči zosuvu pôdy zeminy. Technológie poznáme jednostranné a obojstranné. Zabezpečenie stavby podzemnými stenami: pilótové steny (vyhotovujú sa z pilót, ktoré sa prekrývajú a sú oddelené klenbičkami), štetovnicové steny (nosníky typu Larsen) a celistvé pažiace steny.
Odvodnenie výkopovej jamy
Poznáme povrchové a hĺbkové.
Povrchové odvodnenie je najjednoduchšie a najrozšírenejšie. Voda, ktorá vyviera z bokov stavebnej jamy, sa zbiera do obvodových priekov bočnými drénmi a na dne stavebnej jamy sa odvádza pomocou drenážnych rúrok obsypaných štrkom do bočných priekov v 2% spáde a pomocou nich sa voda odvádza do studní. Zo studní sa čerpá potrubím čo najďalej od stavebnej jamy.
Hĺbkové odvodnenie sa zachytáva pod úrovňou dna stavebnej jamy (do veľkého počtu studní, ktoré sú vyhotovené po obvode stavebnej jamy). Hladina spodnej vody sa tým zníži o asi pod úroveň stavebnej jamy. Studne sú vzájomne prepojené na spoločné nasávacie potrubie, na konci ktorého je čerpadlo, ktoré vytláča vodu mimo stavebnej jamy. Čerpanie sa nesmie prerušiť. Používajú sa tieto metódy: vŕtané studne a čerpacie ihly.
Dokončovacie zemné práce
Záver patrí úprave povrchu výkopu – humusovanie a zatrávňovanie.
Obchodné centrum Plus
Obchodné centrum Plus (v minulosti Obchodné centrum Interdat) je obchodné centrum v historickom centre mesta Pezinok na Holubyho ulici číslo 28. Obchodné centrum vlastnia spoločnosti Anglo-Imports, s.r.o. a Interdat, spol. s.r.o.
Výstavba objektu sa začala okolo roku 1999. Nachádza sa na mieste bývalých rodinných domov, ktoré sa nachádzali na Holubyho a Potočnej ulici. Ich majitelia boli vysťahovaní a domy boli zrovnané so zemou. Obchodné centrum má rozlohu 3011 m².
Prístup do obchodného centra je možný tromi vchodmi. Prvý sa nachádza zo strany Domu kultúry (neskôr bol vchod prerobený na presklený s tromi vchodmi, z ktorých sa používajú len dva), druhý zo strany Potočnej ulice a tretí zo strany Holubyho ulice. Budova má tri poschodia s prízemím a suterénom. Na prvom poschodí sa nachádza aj Gastro zóna so stravovacími prevádzkami.
V súčasnosti sa v obchodnom centre nachádza 73 prevádzok, z toho jedna drogéria, jedna pošta a jedna banka.
NCIS: Hawaiʻi
NCIS: Hawaii (pôvodne NCIS: Hawai'i) je americký krimiseriál, ktorý sa točí okolo fiktívneho tímu špeciálnych agentov z NCIS, ktorý vedie vyšetrovanie trestných činov, ktoré súvisia s námorníctvom USA a námornej pechoty na území Havaja. Ide o tretí spin-off seriálu Námorná vyšetrovací úrad. Seriál bol stanicou CBS oficiálne objednaný 23. apríla 2021. Ide o prvý seriál z franšízy, ktorý sa predstaví samostatne a nie úvodnou dvoj epizódou v pôvodnom seriáli Námorná vyšetrovací úrad. Vysielať sa začal 20. septembra 2021.
V marci 2022 mal seriál crosover s pôvodným NCIS.
31. marca 2022 bol seriál obnovený na druhú sériu.
K 23. máju 2022 bolo odvysielaných 22 epizód a ukončená prvá séria.
Popis
Seriál sleduje príbehy fiktívneho tímu agentov Námornej vyšetrovacej služby (NCIS) prezývaného NCIS: Pearl, ktorý operuje na Havaji.
Časti
Pozri Zoznam častí seriálu NCIS: Hawaii
André Bessette
Alfred Bessette, rehoľným menom brat André C.S.C, v slovenčine niekedy uvádzaný ako Andrej Bessette (čítaj [beset]; * 9. august 1845, Saint-Grégoire-le-Grand, Quebec, Kanada – † 6. január 1937 , Saint-Laurent, Quebec, Kanada) bol rehoľný brat a člen Kongregácie Svätého Kríža , ktorému sa pripisujú mnohé zázračné uzdravenia. Katolícka cirkev ho uznáva za svätého, keďže bol 17. októbra 2010 kanonizovaný pápežom Benediktom XVI. Jeho liturgickým sviatkom je 7. január. Ide o prvého kanadského svätorečeného muža.
Jeho kult sa postupne rozšíril po celej Amerike, neskôr v Európe a vo zvyšku sveta. V Montreale sa Andrejovi podarilo vybudovať Oratórium svätého Jozefa, impozantnú baziliku zasvätenú svätému Jozefovi.
Hľadanie cesty
Alfred Bessette sa narodil v malom, dnes už neexistujúcom dome na Rang Grand-Bois v Saint-Grégoire-le-Grand, dedine ležiacej 40 kilometrov juhovýchodne od Montrealu na východe Kanady (dnešný región Quebec). Hneď na druhý deň bol pokrstený. Jeho rodina pochádzala z chudobných francúzsky hovoriacich pomerov. Jeho otec Isaac Valentin Bessette (* 13. február 1807, Sainte-Marie-de-Monnoir) bol drevorubačom. Oženil sa 27. septembra 1831 ako 24-ročný so 17-ročnou Clothildou Foisy (* 9. august 1814). Alfredova matka sa venovala výchove detí, udržiavaniu domu a pestovateľským prácam. Alfred Bessette bol ôsmym potomkom z celkovo 13 detí (vrátane 4, ktoré zomreli v detstve).
Jeho otec zomrel 20. februára 1855 počas nehody v lese, keď mal Alfred deväť rokov. Rodina vtedy žila už 5 rokov vo Farnhame. V Saint-Césaire, kam sa jeho rodina po tomto nešťastí presťahovala, zomrela jeho matka 20. novembra 1857 na tuberkulózu vo veku 43 rokov. Alfred sa tak vo veku 12 rokov stal úplnou sirotou. Ujala sa ho jedna z jeho tiet z matkinej strany, Rosalie Foisy-Nadeau, u ktorej bol medzi rokmi 1857 až 1860.
Chodil tam na hodiny katechizmu a potom absolvoval prvé sväté prijímanie vo veku 12 rokov (ako bolo zvykom pred rokom 1910, zvyk zmenil pápež Pius X.) a 7. júna 1858 Alfred prijal sviatosť birmovania od monsignora Jeana-Charlesa Princea, prvého biskupa mesta Saint-Hyacinthe. Aldred sa snažil pracovať v rôznych odvetviach, ale žiadne mu neponúkalo zaujímavú budúcnosť, pretože mal veľa zdravotných problémov a bol nízky.
Tieto viaceré pracovné skúsenosti nezlepšili jeho stav. Viacerí svedkovia hovorili, že sa stále modlil. Navyše sa Alfred od raného detstva vo Farnhame správal spôsobom, ktorý znepokojoval jeho okolie. Napriek krehkému zdraviu si odriekal dezerty a okolo pása nosil kožený opasok so železnými hrotmi. Jeho modlitby na kolenách boli dlhé, časté a intenzívne. Často mal rozpažené ruky pred krížom, v kostole, vo svojej izbe alebo v maštali.
Potom sa Alfred pripojil k niekoľkým Quebečanom, ktorí emigrovali do Spojených štátov, aby pracovali v bavlnárskych závodoch v Novom Anglicku. V rokoch 1863 až 1867 sa snažil si zarobiť na živobytie v Spojených štátoch. Mimo ďalších miest bol hlavne v Connecticute (v Moosupe, Putname, Hartforde a Killingly), Massachusetts (v North Eastone) a Rhode Island (vo Phoenixe). Aj keď bol málo vzdelaný a vedel sotva čítať a podpísať sa, naučil sa tam anglicky.
Keď bola v roku 1867 vyhlásená nová kanadská konfederácia, vrátil sa ako niektorí ďalší rodáci do svojej rodnej krajiny. Alfred sa najprv usadil v Suttone, kde žila jeho sestra Léocadie a brat Claude. Alfred potom chvíľu zostal u farnhamského farára, otca Édouarda Springera, ktorý mu zveril úlohy, ktoré sa mu zdali viac-menej zvláštne : starostlivosť o koňa, záhradu a ťažká fyzická práca liečiteľa. Alfred to mlčky znášal, nikde sa necítil dobre. Vo Farnhame sa chodil modliť k hrobu svojich rodičov. V roku 1868, keď farnhamského farára preložili inam, sa Alfred vrátil k starostovi Saint-Césaire. Alfred tam navštívil Josepha André Provençala, farára v Saint-Césaire, ktorý si všimol oddanosť a štedrosť mladého muža, ktorý mal čoskoro 23 rokov, a rozhodol sa ho predstaviť Kongregácii Svätého kríža v Montreale. Tento kňaz mu v roku 1869 zveril vedenie lýcea Saint-Césaire, lýcea Saint-Joseph, ktoré prišiel založiť a viesť.
Vstup do komunity
vpravo|náhľad|436x436bod| Socha brata Andreja pred [[Oratórium svätého Jozefa (Montreal)|Oratóriom svätého Jozefa.]] Vo veku 25 rokov sa 22. novembra 1870 Alfred Bessette predstavil na Collège Notre-Dame v Côte-des-Neiges (dnes súčasť Montrealu), kde Kongregácia Svätého Kríža práve zriadila svoj noviciát. Mesiac predtým napísal kňaz Provençal odporúčací list majstrovi noviciátu Julien-Pierre Gastineauovi, v ktorom mu povedal, že do jeho komunity posiela „svätého človeka“. Krátko po tom vyhlásil pápež Pius IX. 8. decembra 1870 svätého Jozefa za „Patróna univerzálnej Cirkvi“. Alfred Bessette spolu s ďalším postulantom prijal rehoľný habit 27. decembra. Keďže išlo o komunitu, ktorá od každého novica žiada, aby si vybral meno svätca, Alfred prijal meno André na počesť farára Josepha André Provençala.
Po noviciáte, ktorý trval dlhšie ako bolo plánované (až tri roky) sa kongregácia, ktorá dovtedy váhala s ponechaním si tohto mladíka pre jeho zdravotné problémy a obmedzené vzdelanie, napokon rozhodla prijať ho do svojich radov po zásahu montrealského biskupa Ignaca Bourgeta. Krátko nato ho nový novicmajster Amédée Guy odporučil slovami : „Ak sa tento mladý muž stane práceneschopným, bude sa aspoň vedieť dobre modliť.“ Svoje dočasné sľuby zložil . augusta 1872 vo veku 27 rokov a večné sľuby 2. februára 1874 vo veku 28 rokov.
André bol poverený funkciou vrátnika na strednej škole Notre-Dame, ktorú zastával do polovice júla 1909. Práve on vítal ľudí pri vchode do budovy. Neskôr si z toho robil žarty a hovoril, že keď vstúpil do komunity, „ukázali mu dvere“ a on sa ich držal takmer 40 rokov.
Brat André bol tiež zodpovedný za čistotu priestorov, robil nákupy a dával almužny chudobným. Pôsobil aj ako študentský holič a ošetrovateľ chorých študentov, staral sa o poštu, prepravu študentských balíkov a študentov občas sprevádzal na prechádzkach.
André bol vždy rád, ak mohol ponúknuť svoje služby a bol pripravený spraviť všetko. Rád sa modlil podľa chuti: pred, počas a po práci; sám, s členmi svojej komunity alebo s návštevníkmi.
Zdravie brata Andrého bolo aj naďalej krehké. Pre sústavné tráviace problémy konzumoval väčšinou len vodu s trochou múky.
Prijímanie chorých a prvé uzdravenia
Prvé uzdravenie pripisované bratovi Andréovi pochádza z roku 1877. Išlo o uzdravenie brata Aldérica z Andréovej komunity, ktorý utrpel zranenie nohy. Podobne mal byť uzdravený aj žiak v horúčkach, ktorého lekár držal na lôžku, avšak brat André ho poslal hrať sa von a žiak bol zrazu zjavne v dobrom zdraví.
Chýry o zázrakoch sa rozšírili veľmi rýchlo. Do školy Notre-Dame College čoskoro prišli zmrzačení a chorí z okolia, aby našli toho „malého brata, ktorý lieči všetky neduhy“. Medzi návštevníkmi, ktorých brat André vítal v Notre-Dame College, boli ľudia, ktorí svoju chorobu zverovali do jeho modlitieb. Iní ho pozývali na návštevu k nim domov. Mních sa s nimi modlieval a daroval im medailu svätého Jozefa, ktorému bol tento mních osobitne oddaný, ako aj niekoľko kvapiek olivového oleja horiaceho pred sochou svätca v kaplnke kolégia. André im radil, aby sa s dôverou potierali týmto olejom. Čoraz viac ľudí začalo vyhlasovať, že sa im takto podarilo vyliečiť alebo uľaviť od bolestí. Povesť svätého malého brata (bol vysoký asi 152 cm) sa šírilo hlavne ústnym podaním.
Vedenie školy sa začalo obávať rastúceho množstva návštevníkov. Rodičia, kolegovia a dokonca aj školský lekár nahlasovali cirkevným autoritám a zdravotníckym mestským úradom prítomnosť chorých v blízkosti študentov. Niektorí nazývali brata šarlatánom.
Na žiadosť rodičov študentov požiadala komunita okolo roku 1900 brata Andrého, aby už neprijímal chorých v škole, ale na zastávke električky, v útulku postavenom oproti škole. <span class="need_ref" style="cursor:help;" title="Ce passage nécessite une référence.">Električková spoločnosť sa tomuto spočiatku zdráhala, ale keďže prichádzajúci chorí využívali jej služby, aby sa na tejto linke dostali ku bratovi Andrejovi do Snowdonu, veľmi rýchlo prestala protestovať.
Divotvorca oddaný sv. Jozefovi
vľavo|náhľad| Brat André okolo roku [[1920.]] Brat André pozýval svojich návštevníkov k modlitbe pred sochou svätého Jozefa, ktorú nainštaloval vo výklenku na hore Mount Royal, kúsok ďalej pred školou.
André v sebe živil projekt postavenia kaplnky (oratória) a chcel v rámci nej vybudovať aj malé sanktuárium zasvätené sv. Jozefovi. Nakoniec sa mu podarilo získať povolenie na výstavbu. Vedenie strednej školy a montrealský arcibiskup Paul Bruchési však upresnili, že vzniknuté výdavky budú znášať žiadatelia.
Vďaka spontánnym peňažným alebo vecným darom (napríklad sochy, vázy, liturgické rúcha, zvon atď.) získali pozemok a 16. októbra 1904 slávnostne otvorili veľmi jednoduchú svätyňu. Pre brata Andrého, ktorý mal vtedy 59 rokov, to už bol veľký úspech. Kapacita tejto skromnej kaplnky bola približne 11 ľudí.
Rastúci prílev pútnikov bol taký veľký, že rozmery kaplnky museli byť v rokoch 1908 až 1912 štyrikrát zväčšené.
V polovici júla 1909 vedenie školy Notre-Dame prevzalo do správy oratórium. Správcom sa odteraz stal brat André, ktorého z tohto dôvodu uvoľnili z jeho funkcie vrátnika. Od roku 1910 mal dokonca brata-sekretára, ktorý odpovedal na veľké množstvo listov z Kanady i Spojených štátov.
Okrem toho od roku 1915 Andrejovi nadriadení dovolili, aby si dvakrát do roka oddýchol. Brat André využil túto príležitosť a navštívil príbuzných a priateľov v Suttone, Saint-Césaire a Quebecu, ale aj v Spojených štátoch (najmä v Novom Anglicku) a v Ontáriu (v Toronte, Sudbury, Ottawe).
Jeho ľudová povesť svätca a divotvorcu ho všade predchádzala. Prednosti staníc oznamovali jeho príchod a ľudia sa tlačili, keď vystupoval z vlaku, pri dverách hotelov alebo fary, kde bol ubytovaný. Stále sa diali aj uzdravovania, o ktorých informovali aj miestne noviny. Brat André sa vracal vždy s milodarmi, ktoré dostal ako poďakovanie za pomoc.
Oratórium svätého Jozefa pri Mount Royal
vpravo|náhľad| [[Oratórium svätého Jozefa (Montreal)|Oratórium svätého Jozefa v Montreale.]] Aj keď spočiatku neboli Andrého predstavení naklonení jeho zámeru vybudovať oratórium, postupne si ich získal svojou úprimnosťou, jednoduchosťou a presvedčením. K týmto vlastnostiam treba pripočítať jeho veľkú lásku k Bohu, časté čítanie evanjelií, ako aj uctievanie Svätej rodiny a Najsvätejšieho Srdca Ježišovho. Brat André často približoval svojim blízkym priateľom Ježišovo umučenie s takou vierou, že boli dojatí a začali viac veriť. Často sa s nimi modlil a vykonával si pobožnosť krížovej cesty.
Po výstavbe krypty v roku 1917] s kapacitou približne 1 000 osôb sa v roku [[1924 na nej, v blízkosti skromných budov, začala výstavba baziliky, nazývanej aj Oratórium sv. Jozefa. Bazilika stojí neďaleko skromnej kaplnky brata Andreja, ktorá existuje dodnes (2023). Základný kameň kostola bol požehnaný 31. augusta 1924.
Peniaze na stavbu jedného z najväčších kostolov na svete a svetového centra úcty k svätému Jozefovi posielali prevažne obdivovatelia brata Andrého, ktorí už boli po celom svete, ako aj pútnici. Združenia a organizácie rôzneho zamerania (sociálne hnutia, odbory, rehoľné rády, chronicky chorí alebo zdravotne postihnutí a iné) si zvyknú robiť púte do tejto bazaliky.
Následky finančnej krízy na konci 20. rokov 20. storočia spôsobili spomalenie výstavby baziliky. Pre nedostatok financií nebola stavba koncom roku 1936 zakrytá kupolou. Na obavy kongregácie, že by sa stavba mohla pod vplyvom zimy a snehu zboriť, odvetil brat André: „Toto nie je moje dielo, ale dielo sv. Jozefa. Postavte jednu z jeho sôch doprostred stavby. Ak sa bude chcieť zakryť [strechou], dohliadne na to.“ Jej tvar je inšpirovaný bazilikou sv. Petra v Ríme, ale je pretiahnutejšia, menej guľovitá a z rešpektu k rímskej bazilike je o niečo menšia a menej zdobená.
Všetky vonkajšie práce na tejto bazilike boli dokončené až v roku 1967. Až do súčasnosti (2023) ide o najväčšiu sakrálnu stavbu na svete zasvätenú sv. Jozefovi.
Smrť
Na konci roku 1936 bol brat André v New Yorku, aby požiadal miliardára Johna D. Rockefellera o dar na dokončenie stavby baziliky. Počas cesty mal pravdepodobne od prepracovanosti nevoľnosť, preto sa chcel vrátiť do Montrealu. Do nemocnice Notre-Dame-de-l'Espérance v Saint-Laurent bol prevezený 28. decembra. Jeho zdravotný stav sa výrazne zhoršil 5. januára. V stredu 6. januára 1937 o 00:55 hod. vo veku 91 rokov vydýchol brat André naposledy. Hneď po smrti bol odobraný odlačok jeho tváre. Lekári mu urobili aj extrakciu srdca, aby bolo posmrtne zachované.
Počas celého nasledujúceho týždňa, napriek nepriaznivému počasiu, si takmer milión veriacich prišiel uctiť jeho vystavené telo. V Spojených štátoch sa jeho smrti venovalo asi tridsať novín. Mnohí z nich sa zúčastnili aj jeho pohrebu. Dokonca bola k dispozícii aj špeciálna doprava návštevníkov zo Spojených štátov, kde bol brat André veľmi známy. Telo bolo uložené v jednoduchej drevenej rakve. Zádušná sv. omša bola konaná v miestnej katedrále.
Jeho telo bolo uložené o niekoľko rokov neskôr v hrobke z čierneho mramoru v Oratóriu sv. Jozefa, zatiaľ čo jeho srdce, uložené oddelene v tej istej budove, sa stalo objektom zbožnosti. V marci 1973 však bolo ukradnuté. Našli ho v decembri 1974. Pri hrobe v krypte sa nachádza jeho socha.
Blahorečenie
Dlhý proces vedúci ku kanonizácii brata Andrého sa začal krátko po jeho smrti, presnejšie 13. novembra 1940, keď monsignor Joseph Charbonneau, arcibiskup z Montrealu, ustanovil cirkevný tribunál na štúdium spisov brata Andrého. Plagát bol potom umiestnený pri vchode do všetkých kostolov v Montreale.
Paralelne s týmto procesom sa 8. októbra 1941 otvoril informatívny proces o cnostiach pod vedením kanonika Adélarda Arboura, ktorý osem rokov skúmal život a cnosti kandidáta na svätosť. Po niekoľkých rokoch stretnutí, analýz a rozhovorov bolo vyšetrovanie uzavreté. V apríli 1958 boli dokumenty zo súdneho procesu predložené kardinálom, ktorí mali určiť, či je možné uviesť kauzu v Ríme. O dva roky neskôr, 8. novembra 1960, pápež Ján XXIII. uviedol prípad na súde v Ríme. Nasledovali dve nové vyšetrovania, ktoré analyzovali prípad brata Andrého viac ako dve desaťročia. Z tohto dôvodu bol 11. septembra 1963 otvorený jeho hrob, aby sa presvedčili o stave zachovania telesných pozostatkov. Telo bolo nájdené neporušené a v určitom stupni mumifikácie.
Svätorečenie
Po Andrého blahorečení podpísalo petície za jeho kanonizáciu v priebehu rokov až 10 miliónov ľudí. Na to však rímskokatolícka cirkev vyžaduje uznanie ďalšieho zázraku po vyhlásení za blahorečeného.
Druhým uznaným zázrakom bol prípad desaťročného dieťaťa, ktoré po tom, čo ho v roku 1990 na bicykli zrazilo auto, utrpelo dve zlomeniny lebky a veľké krvácanie do mozgu. Obeť zostala tri týždne v kóme a bola v terminálnom štádiu života. Avšak keď sa jeden z členov rodiny v Oratóriu svätého Jozefa k blahoslavenému bratovi Andrejovi o uzdravenie, dieťa sa prebralo z kómy a úplne sa uzdravilo. Viacerí lekári a špecialisti vykonali dôslednú analýzu tohto prípadu nevysvetliteľného uzdravenia. Rozsiahla 800-stranová správa bola predložená lekárskej komisii poverenej Vatikánom, ktorá ho jednohlasne potvrdila.
Kongregácia pre kauzy svätých v októbri 2009 tento druhý zázrak oficiálne uznala a pripísala bratovi Andrému, takže blahoslavený teraz musel čakať na rozhodnutie pápeža, aby mohol byť kanonizovaný. Pápež Benedikt XVI. 19. decembra 2009 splnomocnil kongregáciu na vyhlásenie dekrétu o tomto zázraku pripisovanom bratovi Andrému. Išlo o druhého uznaného quebeckého svätca po svätej Marguerite d'Youville (* 1701, Varennes – † 1771, Montreal), zakladateľke komunity nemocničných mníšok, ktorá bola kanonizovaná v roku 1990.
Pápež Benedikt XVI. oznámil 19. februára 2010 počas konzistória, že brat André bude kanonizovaný 17. októbra 2010. Pápež ho v ten deň vyhlásil za svätého počas obradu, ktorý sa konal na Námestí svätého Petra pred 50 000 pútnikmi, vrátane viac ako troch tisícok Quebečanov. V Ríme boli prítomné aj rôzne náboženské a politické osobnosti z Montrealu a Quebecu. Pri tejto príležitosti bolo za svätých vyhlásených aj päť ďalších rehoľníkov (Stanislav Kazimierczyk, Julie Salzano, Cándida Mária od Ježiša, Mary MacKillopová a Camilla Battista da Varano).
Na Olympijskom štadióne v Montreale sa 30. októbra 2010 pred takmer 50 000 ľuďmi konala slávnostná omša na počesť kanonizácie brata Andrého. Za prítomnosti kanadského premiéra Stephena Harpera, premiéra Quebecu Jeana Charesta, starostu Montrealau Géralda Tremblaya, ako aj asi šesťdesiatich biskupov z Kanady, Spojených štátov, Haiti a dokonca aj Bangladéša; omšu celebroval kardinál Jean-Claude Turcotte.
Vybrané sochy a pamätníky
vpravo|náhľad|293x293bod|Socha brata Andreja na námestí Place du Frère-André v [[Montreal|Montreali (august 2010).]] vpravo|náhľad|220x220bod| Pamätník brata Andreja v [[Mont-Saint-Gregoire|Mont-Saint-Grégoire.]]
Trčníček jednolistý
Trčníček jednolistý (staršie [do roku 1986]: jednolístok obyčajný, historicky u Reussa: boruta jednolistá , lat. Malaxis monophyllos, synonymá: Achroanthes monophyllos, Microstylis monophyllos) je druh orchidey.
Je široko rozšírená po celej Európe ale vzácna. Rastie vo vlhkých biotopoch, častejšie samostatne alebo v malej skupine ako v súvislom poraste. Kvitne od júna do augusta malými nenápadnými žltozelenými zloženými kvetmi. Tenká stonka je dlhá 7 až 40 cm s jedným listom v spodnej časti dlhým 2 až 9 cm. Kvet sa počas vývoja otočí o 360°.
Na území Slovenska patrí medzi chránené rastliny.
Nazelles-Négron
Nazelles-Négron je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Strela (vrch v Štiavnických vrchoch)
Strela je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Banská Belá, približne (severo)východne od centra Banskej Štiavnice.
Poloha
Masív sa nachádza vo východnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Skalka. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a v katastrálnom území obce Banská Belá. Najbližšími sídlami sú severným smerom ležiaci Kozelník, západne situovaná Banská Belá a Banská Štiavnica a južne ležiaci Banský Studenec. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis
Strela je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od Skalky severným smerom. Východne susedí sedlom oddelený vrch Tri kamene, severne leží Marcička , západne Kytla a Vtáčnik  a južným smerom Skalka a Anderloch. Oblasť patrí do povodia Hrona, kde vodu odvádzajú prítoky Jasenice. Vrcholom prechádza značený chodník z Kozelníka do sedla Volárska.
Výhľady
Hustý porast vrchu Strela neumožňuje rozhľad. Z malých lokalít s riedkou vegetáciou na úbočí možno vidieť okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri vhodných podmienkach zriedkavo tiež Vtáčnik, Kremnické vrchy, Veľkú Fatru, Nízke Tatry a Poľanu.
Mark Tornillo
Mark Tornillo (* 8. jún 1954, Brielle, New Jersey) je americký heavymetalový spevák a gitarista.
Od roku 2009 je členom nemeckej skupiny Accept, s ktorou v roku 2010 vydal jej dvanásty album Blood of the Nations. Dovtedy bol členom skupiny T.T. Quick.
V skupine aktuálne zohráva hlavnú rolu speváka, ale pri nástupe do skupiny bol iba textárom.
JTBC
JTBC (Joongang Tongyang Broadcasting Company) je juhokórejská vysielacia a televízna produkčná spoločnosť. Jej primárnym akcionárom je JoongAng Holdings s 25% podielom. Bola založená 1. decembra 2011. JTBC je po KBS, MBC a SBS štvrtou najväčšou mediálnou spoločnosťou v Južnej Kórei.
Klapy (vrch)
Klapy je najvyšší vrch geomorfologickej časti Púchovská vrchovina v južnej časti pohoria Javorníky.
Polohopis
Nachádza sa približne severne od Považskej Bystrice a  východne od Udiče, v jej katastrálnom území. Patrí do časti Púchovská vrchovina a podcelku Nízke Javorníky. Časť masívu je súčasťou prírodnej rezervácie Klapy. Na východnom úpätí leží rovnomenné sedlo, oddeľujúce vrch Hradište.
Okoliu dominujúci vrch sa nachádza priamo nad Nosickou priehradou a riekou Váh, do ktorej povodia patrí celá oblasť. Severozápadné a západné svahy odvodňuje Marikovský potok, severné odvádzajú vodu prítokom do Papradnianky a južným úpätím osadou Uhry tečie malý potok priamo do priehradného jazera.
Prístup
Vrcholom Klapov vedie žltá značka, vedúca z Púchova cez obec Udiča do rovnomenného sedla, kde sa napája na  modro značenú trasu z Považskej Bystrice na Malý Javorník.
Holub skalný
Holub skalný alebo staršie holub bralový (lat. Columba rupestris) je druh je druh z čeľade holubovité.
Žije v skalách v severnej Číne, Mongolsku a na priľahlých územiach. Meria 31 – . Výzorom sa podobá (základnému typu) holuba divého (Columba livia) a je s ním úzko príbuzný (Príbuznosť je taká veľká, že sa Columba livia a Columba rupestris historicky i dnes niekedy považujú za jeden druh, pričom typicky je potom taxón rupestris poddruhom taxónu livia ako Columba livia rupestris  ).
Samosed
Samosed môže byť zastarano:
Démétrios z Chiosu
Démétrios bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion a na dve stadiá v 2. storočí.
Démétrios z Chiosu si na 233. olympijských hrách v roku 153 vybojoval víťazstvá v behu na jedno stadion a na dve stadiá. Olympijské víťazstvá Démetria zaznamenal taliansky historik Luigi Moretti, ktorý k tomuto záveru dospel na základe analýzy textu SEG 14:562 (W. Peek, in Ἀρχ. Ἕφ., 1931) z nápisu objaveného na ostrove Chios, a to z vedeckej publikácie Supplementum Epigraphicum Graecum, ktorá obsahuje zverejnené grécke nápisy a štúdie doteraz známych dokumentov. Tento nápis hlása, že dvojnásobný olympijský víťaz Démétrios bol špecialista v behu na jedno stadion, na dve stadiá a v behu ťažkoodencov.
Jeho olympijské víťazstvo v behu na stadion uvádza i staroveký autor Eusebios v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika. Podľa niektorých odborníkov je možné, že Démétrios bol totožný s Hérom z Chiosu, pretože títo atléti sú jediní známi Chiosania, ktorí zvíťazili v behu na jedno stadion v tak krátkom časovom intervale po sebe.
Strachopud
Strachopud môže byť:
Holub divý
Holub divý (staršie holub skalný; lat. Columba livia) je druh z čeľade holubovité. Pochádza z neho holub domáci (klasifikovaný ako domáca forma holuba divého), ktorý je jednou z najúspešnejších foriem vtákov.
Žije v južnej Európe, severnej Afrike a juhozápadnej Ázii (po Mongolsko a Indiu); holub domáci aj v mnohých iných častiach sveta (zvyšná Európa, Austrália, Čína, USA atď.). Divo žijúce holuby divé žijú v skalných oblastiach, holub domáci a jeho zdivené formy žijú v mestách (tzv. mestský holub).
Hypertrofická kardiomyopatia
Hypertrofická kardiomyopatia (HKMP) je vrodené ochorenie srdca pri ktorej sú komory srdca neobvykle zväčšené bez zjavnej príčiny (napríklad vysoký krvný tlak). Patrí medzi najčastejšie príčiny náhleho úmrtia športovcov a medzi najčastejšiu príčinu zástavy srdca u mladých jedincov. Pri HKMP srdce nedokáže kvôli zväčšeným oddielom srdca efektívne pumpovať krv do tela.
HKMP najčastejšie vzniká ako geneticky podmienené ochorenie pričom platí autosomálne dominantný typ dedenia, menej často môže vznikať aj ukladaním metabolitov.
Symptómy
Symptómy HKMP sú rôzne, medzi najčastejšie patrí pocit únavy, bolesti na hrudi a ťažkosti s dýchaním, ktoré sú znakom nedostatočného prekrvenia. pri vzniku arytmií sa prejavuje pocit búšenia srdca, synkopa alebo pocit na odpadnutie. Symptómy vznikajú najčastejšie pri námahe pri oddychu sa zmiernia alebo vymiznú. Veľká časť jedincov s HKMP je bez príznakov a prvým príznakom môže byť až náhla srdcová smrť.
Zoznam častí seriálu NCIS: Hawaii
Zoznam časti seriálu NCIS: Hawai'i, ktorý je spin-off pôvodnej americkej NCIS. Seriál mal premiéru 20. septembra 2021. K 23. máju 2022 bolo odvysielaných 22 epizód a ukončená prvá séria. 31. marca 2022 bol seriál obnovený na druhú sériu.
Sedmokvietok európsky
Sedmokvietok európsky (staršie: sedmokvietok obecný, samosed , historicky u Reussa: samosed europejský ; lat. Trientalis europaea) je trvalá rastlina z čeľade prvosienkovité.
Stonka je vysoká 5 až 30 cm, na spodku šupinatá. Pôvodom zo severnej Európy. Najčastejšie rastie v ihličnatých lesov v tienistých a vlhkých biotopoch, hlavne v horách. Biele kvety majú sedem okvetných lístkov (čo je u semenných rastlín zriedkavé) a rastú jednotlivo na stonkách. Kvitne od mája do júla.
Cessy
Cessy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Cessy má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Cessy má 3819 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Neuil
Neuil je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Neuillé-le-Lierre
Neuillé-le-Lierre je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Margita Pauliny-Tóthová
Margita Pauliny-Tóthová (* 6. júl 1873, Ružomberok† 22. október 1948, Martin) bola slovenská prekladateľka a prozaička.
Životopis
Jej rodičmi boli Ján Milec a Oľga Makovická. Študovala súkromne na ženských školách v Nemecku, kde si osvojila znalosť viacerých cudzích jazykov (nemčiny, angličtiny, francúzštiny). Navštevovala aj školu mníšok rádu vincentiek v Žiline, kde však výuka prebiehala po maďarsky. Neskôr absolvovala niekoľko prázdninových pobytov v Anglicku a Škótsku v rodinách svojich spolužiačok.
Od roku 1906 pracovala ako úradníčka Tatra banky v Martine, po roku 1918 ako úradníčka štátnej správy. Bola úradnou prekladateľkou a tlmočníčkou. Priekopníčka ženského hnutia venovala veľkú časť svojho života vzdelávaniu slovenských žien.
Literárnej tvorbe sa začala venovať na podnet Jozefa Škultétyho. Písala hlavne črty a poviedky zo života detí a žien v manželstve (Pastierča a iné poviedky, 1911 [publikované pod pseudonymom Anna Jánovská]). Prekladala hlavne z anglickej literatúry (R. Kipling - Z indických chrastí [neskôr pod názvom Kniha džungle], A. Conan Doyle, F. Montgomery a i.), preložila tiež poviedku Bjørnstjerne Bjørnsona Rybárča (1908). Jej preklady vychádzali na pokračovanie v Slovenských pohľadoch a v Živene. Jej preklady sa vyznačovali kultivovaným štýlom a pestrosťou jazykových výrazov.
Ako publicistka pravidelne prispievala spravodajskými správami zo Slovenska a krátkymi poviedkami, najmä do slovensko-amerických novín. V 30. rokoch uverejňovala v Živene, Slovenských pohľadoch a v Národných novinách spomienkové črty na významné osobnosti slovenského kultúrneho života, ako boli E. M. Šoltésová, P. V. Rovnianek, J. Škultéty, A. Z. Pietrová či O. Šoltésová.
Strakopud
Strakopud môže byť
Margita Pauliny-Tóthová
Životopis
Jej manželom bol národohospodár a politik Žigmund Pauliny-Tóth.
Ivana Molnárová
Mgr. Ivana Molnárová, rod. Kokuľová (* 30. apríl 1971, Humenné) je slovenská podnikateľka a manažérka.
V roku 1996 absolvovala štúdium na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a získala titul Mgr. v odbore matematika–informatika. Po štúdiu pracovala v rodinnej firme Anyhel v Humennom. V roku 2000 začala pracovať ako obchodná a marketingová riaditeľka spoločnosti Profesia, od roku 2010 má funkciu CEO.
V ankete denníka Hospodárske noviny TOP Žena slovenského biznisu 2013 získala 1. miesto.
Mária Bellová
MUDr. Mária Bellová (* 10. november 1885, Liptovský Svätý Peter† 20. november 1973, Príbovce) bola slovenská lekárka ftizeologička, ktorá sa venovala hlavne liečbe detskej tuberkulózy (tbc) a je známa aj ako historicky prvá slovenská lekárka. Jej dlhodobým a najvýznamnejším pôsobiskom bol Ústav pre tuberkulózne deti v Dolnom Smokovci (dnes, resp. od roku 2004 Národný ústav detskej tuberkulózy a respiračných chorôb, n. o. Dolný Smokovec).
Detstvo a štúdium
Narodila sa ako piate zo siedmich detí v rodine evanjelického farára, publicistu a kultúrneho pracovníka Štefana Bellu (* 1844† 1909) a jeho manželky Jany, rod. Karlovskej (* ?† 1904). Jedným z jej súrodencov bol Štefan Vladimír Bella (* 1880† 1952), ktorý sa stal profesorom vodného staviteľstva a patril k popredným európskym odborníkom v oblasti melioračných stavieb. Jej ďalší brat Igor (* 1901† ?) absolvoval evanjelickú teológiu, sestra Oľga (* 1878† ?) sa stala učiteľkou, Želmíra (* 1882† ?) poštovou úradníčkou a Natália (* 1888† ?) študovala na konzervatóriu, no zomrela ešte pred jeho dokončením.
Lekárska kariéra
Od roku 1913 bolo jej pôsobiskom chirurgické oddelenie nemocnice v Târgu Mureși v Sedmohradsku, vtedajšej súčasti Rakúsko-Uhorska, kde zotrvala ako vojenská lekárka počas prvej svetovej vojny (19141918) a vzápätí v rokoch 19181921 ako primárka detského oddelenia.
V roku 1921 sa vrátila do vlasti, Československa, kde nastúpila do funkcie sekundárnej lekárky chirurgického oddelenia nemocnice v Košiciach. Na tejto pozícii zotrvala do roku 1925, kedy sa jej novým pôsobiskom stal Ústav pre tuberkulózne deti v Dolnom Smokovci, v ktorom pôsobila až do roku 1957, najskôr ako „radová“ lekárka, následne ako primárka. Ako lekárka ftizeologička skúmala nové dietetické a hygienické metódy liečenia tbc, využitie liečivých bylín pri liečbe tbc kože a i., pričom vo svojej liečebnej praxi dosahovala mimoriadne dobré výsledky. Podieľala sa tiež na výchove a vzdelávaní zdravotníckeho personálu a osvetovej činnosti (organizovala prednášky o prevencii tbc, ochrane detí v rizikovom prostredí a pod.). V roku 1955 získala za svoje zásluhy Rad práce.
V roku 1957 odišla do starobného dôchodku.
Krížne
Krížne môže byť:
Neuillé-Pont-Pierre (obec)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Kalinčevov dom
Kalinčevov dom,    v staršej literatúre aj Kalinčovov dom  je dom z prvej polovice 19. storočia,   ktorý sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.
Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
Neuillé-Pont-Pierre (obec)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kalinčevov dom
Lokalita
Dom Ďada Dobriho sa nachádza  v historickej časti mesta Triavna  na ulici „P. R. Slavejkov“ (, doslova ulica P. R. Slavejkova) č. 45.
Dejiny
Dom bol postavený v roku 1830.
V roku 1967 dom získal štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. V rokoch 1981 1984 sa na dome uskutočnili reštauračné práce. V roku 1983 bola v dome otvorená obrazová galéria. V roku 2006 sa v budove uskutočnila súťaž v umeleckej drevorezbe, pri ktorej súťažiaci zhotovili nábytok pre jednotlivé miestnosti na prvom nadzemnom poschodí domu.
V súčasnosti sa dom okrem galérie využíva aj ako tradičné reštauračné zariadenie, tzv. mechana.
Charakteristika
Autorom stavby je významný trevnenský staviteľský majster Dimităr Sergiuv.
Stavba je typickým predstaviteľom vrcholovej bulharskej obrodeneckej architektúry s arkierovymi oknami a rozľahlým dvorom, ktorý sa nachádza za budovou. Dom je postavený na úrovni ulice, je pomerne veľký, a zaberá plochu približne 145 m². Skladá sa z prízemia a prvého obytného poschodia. Na prízemí sa nachádzal veľký ďukian (druh obchodu so skladom v bulharských obrodeneckých domoch) so šikmými okenicami. Prízemie domu je s druhým poschodím spojené vonkajším ako aj vnútorným schodiskom, ktoré vedú do priestoru rozľahlého čardaku (druh ohradenej terasy). Obytné miestnosti na druhom poschodí sú umiestnené okolo čardaku.
Galéria Toťa Găbenského
Interiér domu bol upravený na priestory galérie v rámci reštauračných prác v 80. rokoch 20. storočia. Samotná Mestská galéria Toťa Găbenského bola otvorená 25. novembra 1983. Pomenovaná je po trevnenskom rodákovi, Toťovi Găbenskom, ktorý počas celého života zbieral obrazy bulharských umelcov a medzi rokmi 1983 a 2005 venoval svojmu rodnému mestu viac ako 450 obrazov. Toťu Găbenski zároveň sám aranžoval rozmiestnenie diel v galérii. V rámci expozície sú v galérii predstavené diela viac ako 80 bulharských aj zahraničných autorov od začiatku 20. storočia až po súčasné výtvarné umenie. Okrem samotného Toťa Găbenského venovali obrazy do galérie aj jeho sestra Donka a brat Georgi.
Odkrytá umelecká galéria vo dvore
Vo dvore domu sa nachádza odkrytá umelecká galéria pri Národnom nadačnom fonde „13 veka Bălgarija“, kde sa poriadajú krátkodobé výstavy.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Rok vyhlásenia: 1967
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonická hodnota budovy
Bežec
Bežec môže byť:
Bežce môže byť:
Chvojka
Chvojka môže byť:
Trskota
Trskota môže byť:
Strakoš
Strakoš môže byť:
Neuilly-le-Brignon
Neuilly-le-Brignon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Volejbalová extraliga mužov 2002/03
Systém súťaže
Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť sa hrala štvorkolovým systémom každý s každým 2x doma a 2x vonku v tzv. dvojkolách. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti, pričom 4 najlepšie postúpili do skupiny o 1. až 4. miesto, zvyšné družstvá do skupiny o 5. až 8. miesto. Najlepších 6 družstiev po nadstavbovej časti postúpilo do play-off s tým, že dve najlepšie družstvá boli priamo nasadené do semifinále. Zvyšné 2 družstvá nadstavbovej časti odohrali ešte skupinu o udržanie. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Duel o 3. a o 5. miesto sa hral na 2 víťazné zápasy, všetky ostatné duely play-off na 3 víťazné zápasy. Najhoršie družstvo po nadstavbovej časti odohralo prelínaciu súťaž s tímami 1. ligy.
Ceyzériat (obec)
Ceyzériat je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Volejbalová extraliga mužov 2002/03
Systém súťaže
Bodovanie:
Neuilly-le-Brignon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Ceyzériat (obec)
Polohopis
Ceyzériat má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Volejbalová extraliga mužov 2002/03
Účastníci
Poznámky:
Neuilly-le-Brignon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Ceyzériat (obec)
Obyvateľstvo
Ceyzériat má 2664 obyvateľov (2009).
Volejbalová extraliga mužov 2002/03
Play-off
Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.
Neuilly-le-Brignon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ceyzériat (obec)
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Volejbalová extraliga mužov 2002/03
Prelínacia súťaž
Družstvá:
Strakov potok
Strakov potok je potok na Horehroní, v centrálnej časti okresu Brezno. Je to ľavostranný prítok Čierneho Hrona, má dĺžku 4,1 km a je tokom IV. rádu. Niekedy sa označuje ako Strakov potok.
Prameň
Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Balocké vrchy, na severovýchodnom svahu Krížneho (939,4 m n. m.), v nadmorskej výške cca 915 m n. m.
Opis toku
Od prameňa tečie smerom na severovýchod zalesneným územím Balockých vrchov, sprava priberá krátky prítok zo západného svahu Poľany (834,1 m n. m.), následne sa oblúkom stáča na sever a sprava priberá ďalší krátky prítok zo severozápadného svahu Poľany. Ďalej už tečie odlesneným územím, zľava priberá prítok prameniaci VSV od Salašíkov (852 m n. m.), stáča sa na severovýchod a opäť zľava priberá dva prítoky prameniace severovýchodne od Salašíkov. Následne preteká okolo areálu poľnohospodárskeho družstva Čierny Balog a osady Strakovo na ľavom brehu a napokon vteká do intravilánu obce, do miestnej časti Pusté, kde ústi v nadmorskej výške cca 558 m n. m. do Čierneho Hrona.
Ceyzérieu
Ceyzérieu je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Ceyzérieu má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod.
Obyvateľstvo
Ceyzérieu má 914 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Extraliga hádzanárov 2011/12
Extraliga hádzanárov v sezóne 2011/12 bol v poradí 19. ročník extraligy hádzanárov, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Na začiatku súťaže v nej účinkovalo 9 družstiev s tým, že majstrovský Prešov nastúpil kvôli účinkovaniu v SEHA lige až v nadstavbovej časti súťaže. V priebehu sezóny však z extraligy odstúpil MHC Bardejov, takže súťaž dokončilo 8 družstiev. Titul šiestykrát v rade získalo družstvo HT Tatran Prešov, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad HC SPORTA Hlohovec. Súťaž vo svojom priebehu zmenila mediálny názov na TIPOS extraliga.
Prešov hral popri slovenskej extralige aj v novovytvorenej SEHA lige.
Systém súťaže
Systém súťaže sa oproti predchádzajúcim sezónam zmenil. Najprv sa hrala dvojkolová základná časť. Každý s každým sa stretol raz doma a vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť rozdelená do 2 skupín, v ktorej družstvá obdržali tzv. bonifikačné body za umiestnenie v základnej časti (4, 3, 2, 1, 0, resp. 3, 2, 1, 0). Štyri najlepšie družstvá postúpili spolu s Prešovom do skupiny o 1. až 5. miesto. Zvyšné družstvá súťažili v skupine o 6. až 8. miesto. Po nadstavbovej časti nasledovalo štvrťfinále play-off, do ktorého postúpili všetky družstvá. Štvťfinále, semifinále a finále sa hralo na 3 víťazné zápasy; ostatné duely o umiestnenie na dve hrané stretnutia. Kvôli odstúpeniu jedeného z tímov zo súťaže nevypadávalo žiadne družstvo.
Účastníci
Poznámky:
Základná časť
Poznámka: Dve kolá pred koncom základnej časti (po 12. kole) odstúpilo z finančných dôvodov družstvo MHC Bardejov. Jeho výsledky boli anulované. Bardejov bol vtedy v priebežnej tabuľke na poslednom mieste.
Play-off o 5.8. miesto
(na odvetu)
Play-off o 7. miesto
(na odvetu)
Play-off o 5.. miesto
(na odvetu)
Play-off o 3. miesto
(na odvetu)