cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salisburská katedrála
Dejiny
Výsledkom sporov medzi cirkevnými hodnostármi a vojakmi v oblasti pôvodného osídlenia Salisbury (Old Sarum) bolo rozhodnutie presťahovať katedrálu a biskupstvo na súčasné miesto v Salisbury. Toto sťahovanie sa uskutočnilo v čase, kedy bol biskupom Richard Poore, bohatý vlastník pozemkov, ktorý venoval pôdu na výstavbu novej katedrály. Výstavba novej katedrály bola financovaná aj z príspevkov od kanonikov a vikárov, ktorí boli požiadaní o každoročný príspevok na jej výstavbu.
Základný kameň bol položený 28. apríla 1220. Väčšina kameňa bola z Teffont Evias Quarry/Lane Cutting. V roku 1258 boli dokončené hlavná chrámová loď, priečna chrámová loď a chór. Západné krídlo bolo dostavané v roku 1265. Krížové chodby a kapitula boli dokončené okolo roku 1280. Vzhľadom na to, že stavba katedrály bola dokončená v priebehu iba 38 rokov, je charakteristická jedným architektonickým štýlom.
Vzhľadom na výšku veže tvoriacej jej výraznú dominantu, a jej váhe 6 397 ton, museli byť vybudované dodatočné konštrukcie, aby nedošlo k jej zrúteniu. V období po dokončení katedrály boli vybudované oporné piliere, zalomené oblúky a železné väzníky. Salisburská veža je najvyššia veža postavená v období do 14. storočia.
náhľad|Pôdorys
Významné stavebné práce na úprave katedrály vykonával v roku 1790 architekt Jamess Wyatt. Nahradil pôvodný letner a zbúral zvonicu, vysokú asi, nachádzajúcu sa na severozápad od hlavnej budovy. Katedrála v Salisbury je tak jednou z mála anglických katedrál, ktoré nemajú zvony (ďalšími sú Elyská katedrála a Norwichská katedrála).
Kapitula je pozoruhodná osembokým tvarom, štíhlym hlavným pilierom a ozdobným stredovekým vlysom. Vlys sa tiahne pozdĺž celého interiéru a zobrazuje príbehy z kníh Genezis a Exodus. V kapitule je tiež vystavený najzachovanejší zo štyroch exemplárov Magny Charty. Tento exemplár sa do Salisbury dostal preto, že Elias z Debenhamu bol poverený distribúciu niektorých kópií originálu tohto dokumentu.
Hodiny pochádzajúce z roku 1386 sú najstaršími stredovekými funkčnými hodinami na svete. Pôvodne boli umiestnené na zvonici zbúranej v roku 1792. V tom čase boli uložené do depozitára a boli znovu objavené až v roku 1929. V roku 1956 boli reštaurované a uvedené do prevádzky.
Trúba
Trúba môže byť:
Jazyková jednotka
Jazyková jednotka je najmenší, ďalej nerozložiteľný útvar danej jazykovej roviny, napr. fonéma, morféma, veta.
Internetový protokol
Internetový protokol (angl. internet protocol), skr. IP, je dátovo orientovaný komunikačný protokol sieťovej vrstvy (pozri OSI model) používaný zdrojovým a cieľovým strojom na výmenu dát sieťou s prepínaním paketov.
Dáta v IP sieti sa posielajú v blokoch nazývaných pakety alebo datagramy (v rámci IP sú termíny prakticky zameniteľné). Pri IP nie je potrebná žiadna príprava predtým, ako sa stroj pokúsi poslať pakety inému stroju, s ktorým dovtedy nekomunikoval.
Internet protokol poskytuje nespoľahlivú datagramovú službu (nazýva sa tiež best effort), tzn. neposkytuje ohľadne doručenia paketu takmer žiadne záruky. Paket môže prísť poškodený, môže prísť mimo poradia, v akom boli pakety pôvodne odoslané, môže prísť duplikovane alebo ho sieť môže úplne zahodiť. Ak aplikácia potrebuje spoľahlivosť, táto sa zabezpečuje inými prostriedkami.
Prepínače (switche) paketov alebo sieťové smerovače (routre) preposielajú prijaté IP datagramy prepojenými sieťami druhej vrstvy. Fakt, že chýba akákoľvek záruka ohľadne doručenia výrazne zjednodušuje návrh switchov. (Všimnite si, že ak sieť zahadzuje, preusporiadava alebo inak poškodzuje množstvo paketov, výkon siete z hľadiska používateľa bude slabý, takže sieťové zariadenia sa tomu snažia vyhnúť -- a odtiaľ termín best effort. Občasná chyba však nespôsobí rozoznateľný rozdiel.)
IP adresácia a smerovanie
Snáď najkomplexnejším aspektom IP je adresácia a smerovanie. Adresácia je spôsob, akým sú koncovým strojom priraďované IP adresy a ako sú rozdelené a zoskupené podsiete IP adries. Smerovanie IP vykonávajú všetky stroje, ale najdôležitejšie sú medzisieťové smerovače (routre), ktoré zvyčajne používajú buď protokoly vnútornej brány (interior gateway protocols, IGP) alebo protokoly vonkajšej brány (external gateway protocols, EGP), aby pomohli pri rozhodovaní, ako preposlať IP datagram medzi sieťami.
Olivier Fourdan
Olivier Fourdan je zakladateľ grafického rozhrania XFCE pre Unixové systémy. Toto prostredie vzniklo v roku 1996.
Olivier začal s Linuxom v roku 1994, keď bol ešte študent. Jeho prvá distribúcia bola "Yggdrasil Plug'n Play Linux Fall 1994"
Jozef Lukáč
Jozef Lukáč môže byť:
Olivier Fourdan
XFCE
V roku 1996 začal vytvárať XFCE, nové prostredie, ktoré malo mať viac funkcii a malo byť príťažlivejšie pre ľudí ako vtedy obľúbené FVWM. Dnes sa XFCE používa na mnohých Linuxových distribúciách, ako napríklad Xubuntu alebo Zenwalk. V posledných rokoch sa často porovnáva s väčšími prostrediami KDE a Gnome, a je ich čoraz častejšou alternatívou. Logom XFCE je myška, a tak sa XFCE často nazýva "myšacie" prostredie. Môžete sa stretnúť aj s pomenovaním "malé Gnome".
Vývoj XFCE je stále jeho hlavnou náplňou Olivierovej práce. Zvyšok svojho času trávi s manželkou a deťmi.
Stratová kompresia
Stratové kompresné algoritmy sú algoritmy zabezpečujúce kompresiu (zníženie objemu dát) multimédia (zvuk, obraz, video) za cenu jeho kvality. Na kompresiu bez zníženia kvality multimédia sa používajú bezstratové kompresné algoritmy.
Stratová kompresia je metóda, ktorou po zkomprimovaní dát a ich rozkomprimovaní získame výsledok odlišný od originálu. Tento výsledok bude však tak blízko originálu, že sa dajú ešte na nejaký účel použiť (multimédia, streaming a v VOIP).
Všeobecne
Stratová kompresia je založená na vynechávaní, niektorých málo viditeľných detailov obrazu. V praxi to znamená, že ak je niekde napríklad jedna svetložltá bodka uprostred veľkého bieleho poľa, jednoducho sa vymaže. Ďalej ak je niekde tenká čiara medzi dvoma plochami, tak sa farba tejto čiary upraví tak, aby sa jej farba dala vypočítať zložením farieb plôch, ktoré obklopuje (zjednodušene povedané).
Miaplacidus
Miaplacidus (β Car/β Carinae) je druhá najjasnejšia hviezda v súhvezdí Kýl a jedna z najjasnejších hviezd na oblohe s hviezdnou veľkosťou 1,68.
Stratová kompresia
Všeobecne
Stratová kompresia sa najčastejšie používa pre ukladanie obrazových a zvukových záznamov.
Napriek tomu, že sa časť informácie pri stratovej kompresii nenávratne stráca, je tento spôsob ukladania dát často veľmi výhodný. Strata niektorých informácií je totiž úplne vyvážená veľmi výrazným zmenšením komprimovaných dát. Zvyčajne je tak určitá (malá) strata kvality vyvážená výraznou úsporou miesta.
Vďaka stratovej kompresii možno na CD-ROM umiestniť aj 10 pôvodných nekomprimovaných zvukových CD, alebo tisíce obrázkov; na DVD sa vojde celovečerný film, vrátane mnohých zvukových sprievodov.
Takto komprimované dáta sa ľahšie ukladajú a ľahšie sa s nimi manipuluje.
Chèvreville (Manche)
Chèvreville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Stratová kompresia
Všeobecne
Príklady použitia:
Chèvreville (Manche)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Stratová kompresia
Všeobecne
Stratová kompresia je nepoužiteľná v prípade, kedy je potrebné uchovať presnú kópiu pôvodných údajov, napríklad text knihy, program alebo výsledky merania.
Chèvreville (Manche)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Stratová kompresia
Princípy stratovej kompresie
Všeobecný princíp stratovej kompresie je jednoduchý. Po úvodnom predspracovaní preskupením alebo transformovaním dát tak, aby bolo možné ľahko oddeliť dôležité informácie od nedôležitých. Nepodstatné informácie sa potom potlačia oveľa výraznejšie ako dôležité a nakoniec sa výsledok skomprimuje niektorým z bezstratových kompresných algoritmov.
Algoritmus stratovej kompresie má teda dve podstatné časti - transformácia pôvodných dát a potlačenie menej dôležitých dát.
Transformácia pôvodných dát
K transformácii pôvodných alebo predspracovaných dát sa zvyčajne používa niektorá z ortonormálnych alebo takmer ortonormálnych transformácií. Príkladom takýchto transformácií sú DCT (diskrétna kosínusová transformácia), FFT (rýchla Fourierova transformácia) alebo DWT (diskrétna vlnková transformácia). Tieto transformácie prevedú pôvodné dáta do iných domén, napríklad z časovej do frekvenčnej. Väčšina dôležitých informácií je potom uchovaná v oveľa menšom objeme než pôvodne. Ak zvyšok dát nahradíme nejakými vopred známymi alebo vypočitatelnými dátami (niekedy sa na tento účel hodia samé nuly), dáta sa po spätnej transformácii budú veľmi dobre podobať dátam pôvodným.
Pri transformácii ešte nemusí dochádzať k degradácii pôvodných dát. Celočíselné verzie transformácií pracujú zvyčajne o niečo horšie, ale sú ľahšie implementovateľné, a preto sa používajú v jednoduchých zariadeniach. Bezstratová transformácia sa používa aj tam, kde sa preskakuje následné potlačenie niektorých dát, teda v bezstratových variantoch inak zvyčajne stratových kompresných algoritmov.
Na druhej strane, strata spôsobená zaokrúhlením reálnych čísel nebýva veľká a obvykle ju vynahradí kvalitnejší výsledok transformácií pracujúcich s reálnymi číslami. Ak sa teda počíta s následným potlačením niektorých dát, používajú sa stratové verzia transformácií.
Potlačenie niektorých dát
V tejto časti kompresného algoritmu je rozhodujúci kvalitný psychovizuálny alebo psychoakustický model, ktorý určuje, aké dáta môžu byť potlačené alebo dokonca úplne odstránené. Pri kompresii obrazu sa posudzuje, ktoré frekvencie v obraze sú dôležité, aby človek na obrázku videl to, čo na ňom vidieť má. Podobne pri kompresii zvuku sa hľadajú frekvencie, ktoré človek nemôže vnímať. Problém pri kompresii zvuku je o to zložitejší, že ľudský sluch je veľmi citlivý aj na časové umiestnenie zvuku. Aj s tým musí dobrý psychoakustický model počítať.
Opis algoritmu stratovej kompresie
Zvyčajne sa algoritmy stratovej kompresie opisujú a štandardizujú z pohľadu dekodéra. Popíše sa teda spracovanie toku dát od jednotlivých núl a jedničiek až po finálnu rekonštrukciu a postspracovanie obrazu alebo zvuku. Tým je dané, ako musia vyzerať skomprimované dáta. Kodér (niekedy sa používa slovo "enkodér") potom musí vyrobiť presne také dáta. Ako to urobí, je už vec jeho autorov. Tento prístup má hlavnú výhodu v tom, že jednotlivé kodéry vytvárajú dáta, ktoré môže dekódovať každý dekodér. Ďalšou výhodou je možnosť súťaže medzi autormi kompresných algoritmov. Napríklad dnešné implementácie MPEG sú o desiatky percent efektívnejšie ako prvé implementácie, ktoré sa objavili po vydaní štandardu.
Algoritmy používané na stratovú kompresiu sú:
Formáty využívajúce stratovú kompresiu
Compression de données
Lexikálna jednotka
Lexikálna jednotka je komplexná, ďalej analyzovateľná jazyková mikroštruktúra s množstvom jazykových a mimojazykových vzťahov, ktoré sa nedajú opísať ani vyložiť čiastkovou metódou, ale musia sa podrobiť mnohoaspektovému opisu a výkladu, t. j. najmä analýze jej morfologických a syntektických parametrov, kvantitatívnych, kontextových a štýlových charakteristík a paradigmatickych vzťahov.
Ranostaj pestrý
náhľad|250px|Ranostaj pestrý (Securigera varia) Ranostaj pestrý (Securigera varia) je rastlina z čeľade bôbovité (Fabaceae).
Eleanor Rooseveltová
Eleanor Rooseveltová (* 11. október 1884, New York – † 7. november 1962, New York) bola jedna z významných amerických osobností, ktorá mala trvalý vplyv na národnú politiku voči mladým, černochom, ženám, chudobným a Spojeným národom. Manželka prezidenta Franklina Delano Roosevelta bola jednou z najaktívnejších prvých dám ako aj významnou osobnosťou verejného života.
Tomáš Babiak
Tomáš Babiak (* 11. marec 1949, Nitra – † 29. september 1983, Starý Smokovec) bol slovenský oštepár a tréner.
Eleanor Rooseveltová
Mladosť
thumb|left|E. Roosveltová – školská fotografia Narodila sa sa v spoločensky významnej rodine Elliota Roosevelta a Anny Hallovej, ako neter prezidenta Theodore Roosevelta. Mala pomerne nešťastné detstvo. Jej otec, ktorého zbožňovala sa uchýlil k alkoholizmu. Obaja rodičia zomreli ešte keď bola dieťaťom.. Zobrala si ju jej stará mama Hallová.
Vo veku 15 rokov ju poslali do dievčenskej školy, do Allenswoodu, neďaleko Londýna. Pod osobnou starostlivosťou a za podpory riaditeľky školy Marie Souvestre sa stala z plachého dievčatka vedúcou osobnosťou študentiek.
Tomáš Babiak
Životopis
Študoval na Fakulte telesnej výchovy a športu Univerzity Komenského v Bratislave (19671973). V rokoch 19731974 inštruktor športu a veliteľ čaty v Armádnom stredisku vrcholového športu Dukla Banská Bystrica, 19821983 tréner oštepárov na Internátnej športovej škole v Banskej Bystrici. Ako oštepár 19661973 a 19741975 člen oddielu Slávia SVŠT Bratislava, 19731974 Dukla Banská Bystrica, 19751981 Dukla Praha, 19821983 Stavbár Nitra. V roku 1967 vytvoril v hode oštepom dorastenecký a o tri roky neskôr aj juniorský čs. rekord. Československo reprezentoval na medzinárodných podujatiach v rokoch 19721982 spolu 22-krát, pričom dvakrát (1979 a 1981) získal titul majstra ČSSR. Popri aktívnej pretekárskej činnosti sa venoval trénovaniu dorastencov.
Eleanor Rooseveltová
Mladosť
V roku 1902 sa vrátila do New Yorku a debutovala vo vyššej spoločnosti, no vzápätí sa snažila z tejto spoločnosti ujsť a pracovala v mestskom zaopatrovacom dome pre chudobných.
Po tajných zásnubách v roku 1903 sa vydala 17. marca 1905 za svojho vzdialeného, o dva roky staršieho strýka F. D. Roosevelta.
Manželka a matka
V roku 1911, po voľbe manžela do senátu štátu New York, sa s rodinou presťahovala do hlavného mesta Albany. Tu sa začala venovať práci v sociálnej oblasti, čím priamo podporovala manželovu politickú kariéru. Aj to prispelo k jeho znovuzvoleniu v roku 1912. Od roku 1911 sa Eleanor začala verejne angažovať aj ako aktivistka za ženské práva.
Po zvolení Woodrowa Wilsona za prezidenta USA bol F. D. Roosvelt v marci 1913 vymenovaný za štátneho tajomníka ministerstva vojnového loďstva. Po presťahovaní celej rodiny do Washingtonu sa im narodili ešte dve deti: Franklin D. Jun. (* 1914 – † 1988) a John Aspinwall (* 1916 – † 1981). Rovnako ako v Albany uzavrela Eleanor veľa priateľstiev a spojenectiev. Jej veľkou devízou bola znalosť cudzích jazykov a schopnosť nadviazať kontakt s rôznymi ľuďmi. Tieto schopnosti boli oceňované najmä na diplomatických podujatiach.
Po vstupe USA do I. svetovej vojny v apríli 1917 plnila rôzne pôvinnost vyplývajúce z funkcie jej manžela. Okrem iného pracovala v organizácii Navy Red Cross a v medzinárodnomČervenom kríži.
Koniec vojny ju zastihol v nepríjemnej situácií, keď zistila manželovu náklonnosť k inej žene. Nakoniec sa Eleonor a Franklin zmierili, ale po návrate do New Yorku sa rozhodla žiť svoj vlastný život. Rozvíjala aktivity v „Lige žien voličiek“ v ženských odboroch. V rokoch 1924-1928 bola predsedníčkou finančného oddelenia sekcie žien pri Demokratickej strane štátu New York. Povzbudzovaná manželovým poradcom Louisom Howem živo sa zaujímala o verejné záležitosti. V r. 1928 zohrala významnú úlohu v kampani za zvolenie F. D. Roosevelta za guvernéra štátu New York a v r. 1932 v jeho kampani za zvolenie za prezidenta USA.
Prvá dáma
Keď sa jej manžel v r. 1933 stal prezidentom, veľmi sa jej nechcelo presťahovať do Bieleho domu. Obávala sa, že bude väzňom v pozlátenej klietke, ale ako prvá dáma porušila mnoho zaužívaných a predpísaných zvykov. Inicializovala týždenné tlačové konferencie s novinárkami. Robila prednášky po celej krajine, mala vlastný rozhlasový program, jej novinový stĺpec My Day, bol uverejňovaný niekoľko rokov. Na svojich cestách po krajine slúžila svojmu manželovi ako jeho „oči a uši“, ktoré sa stali dôležitým názorom ovplyvňujúcim politiku voči rasovým menšinám a vrstvám obyvateľstva potrebujúcim pomoc. V r. 1941-1942 bola námestníčkou riaditeľa Úradu pre občiansku obranu. V priebehu II. svetovej vojny navštívila amerických vojakov v Anglicku, v južnom Pacifiku v Karibiku na amerických vojenských základniach.
Neskoršie roky
Po smrti svojho manžela 12. apríla 1945, sa zdalo, že jej príbeh skončil, no ešte nasledujúcich 17 rokov pôsobila vo verejnej službe a urobila možno najviac za svojej skvelej kariéry. V decembri 1945 ju prezident Harry S. Truman vymenoval za členku delegácie pri OSN. Ako predsedkyňa komisie pre ľudské práva stála pri zrode Všeobecnej deklarácie ľudských práv. V r. 1952 na svoju funkciu rezignovala, ale prezident J. F. Kennedy ju znovu v r. 1961 vymenoval. Stále pôsobila v orgánoch Demokratickej strany. V r. 1952 a 1956 podporovala v prezidentskej kampani Adlai Stevensona.
Lienkovité
Lienkovité (Coccinellidae) je čeľaď všežravých chrobákov. Je rozšírená po celom svete a zahŕňa viac ako 450 opísaných druhov. Hmyz patriaci do tejto čeľade je zvyčajne veľký od do, žlto, oranžovo alebo červeno sfarbený s malými čiernymi škrvrnami na krovkách. Väčšinou majú okrúhle telo. U nás najznámejším predstaviteľom tejto čeľade je lienka sedembodková.
Livov
Livov je obec na Slovensku v okrese Bardejov.
Jednotka (kybernetika)
Jednotka je v kybernetike funkčne orientovaná a ucelená časť.
Vernines
Vernines je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jednotlivec
Jednotlivec je jednotlivý človek, jedinec, indivíduum.
El Nath
El Nath (β Tau/β Tauri) je druhá najjasnejšia hviezda v súhvezdí Býk so zdanlivou hviezdnou veľkosťou 1,7 spektrálneho typu B7. Od Slnka je vzdialená 130 ly. Kedysi patrila do súhvezdia Povozníka ako gama Aurigae.
Montgon
Montgon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 73 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Xavier Dolan
Xavier Dolan (* 20. marec 1989, Montreal, Quebec, Kanada) je kanadský režisér, scenárista a herec.
Život
Dolan sa narodil v Montreali, v Kanade. Jeho mama Geneviève Dolan je učiteľka a otec Manuel Tadros je herec a spevák egyptského pôvodu. Dolan bol detský herec a objavil sa vo filmoch J'en suis!, Le Marchand de sable a La Forteresse suspendue.
Kariéra
Dolan dosiahol medzinárodné uznanie už svojim prvým filmom Zabil som svoju matku (J'ai tué ma mère), ktorý napísal, režíroval a hral v ňom hlavnú rolu. Jeho druhým filmom bol Imaginárne lásky (Les Amours imaginaires), ktorý natočil z vlastných financií. Jeho ďalšími filmami boli Laurence (Laurence Anyways), adaptácia divadelnej hry Tom na farme (Tom à la ferme) a Mami! (Mommy). Jeho zatiaľ posledným filmom je Matthias et Maxime (2019).
Chevry (Manche)
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Kennedyho vesmírne stredisko
left|100px thumb|Zhora dole, zľava doprava: [[Vehicle Assembly Building, raketoplán Endeavour na rampe 39A, Shuttle Landing Facility, KSC Headquarters Building, Launch Control Center a návštevnícke centrum]] thumb|Kennedyho vesmírne stredisko (zobrazené bielou)
Kennedyho vesmírne stredisko (skratka: KSC; alebo John F. Kennedy Space Center, pôvodne známe ako NASA Launch Operations Center) je kozmodróm NASA na ostrove Merritt na Floride v Spojených štátoch. Nachádza sa na pol ceste medzi Miami a Jacksonville. Je 55 km dlhé a 10 km široké a jeho celková rozloha je 567 km² a pracuje tam okolo 17 000 ľudí. Vesmírne stredisko je obľúbenou turistickou destináciou a má aj vlastné centrum pre návštevníkov a verejné turistické trasy. Pretože na veľkej časti územia je obmedzený rozvoj infraštruktúry, stredisko zároveň slúži aj ako dôležitá prírodná rezervácia.
Štarty rakiet a raketoplánov sú v súčasnosti riadené zo štartovacieho komplexu 39, kde sa nachádza aj Vehicle Assembly Building. 6 km na východ sú dve štartovacie rampy. 8 km južne je priemyselná zóna vesmírneho strediska, kde sú umiestnené aj administratívne budovy a podporné zariadenia.
Najvýznamnejšou budovou je VAB (Vehicle Assembly Building), v ktorej sa uskutočňujú kontroly, opravy a úpravy raketoplánov pred každým štartom. Odtiaľ sa raketoplán prepraví na príslušnú odpaľovaciu rampu pomocou pásového transportéru ( Crawler Transporter) - zdolanie 5,5 km dlhej trasy trvá celý deň.
Pristávacia dráha pre raketoplány je široká 120 m a dlhá viac ako 5 km.
Návštevnícke centrum
Návštevnícke centrum obsahuje veľa rôznych expozícií, napr:
Jednotlivina
Jednotlivina je jednotlivá, samostatná vec, jednotlivosť; to, čo nie je pojmovo zovšeobecnené.
Karl Leonard Reinhold
Karl Leonard Reinhold (* 26. október 1758, Viedeň, Rakúsko – † 10. apríl 1823, Kiel, Nemecko) bol nemecký filozof, ktorý sprvu zastával Kantov kriticizmus, neskôr krátko bol prívržencom Fichteho, potom sa priklonil k Bardilimu a napokon vypracoval svoj vlastný filozofický systém opierajúci sa o filozofiu jazyka.
Jednotnosť
Jednotnosť môže byť:
Zabil som svoju matku
Zabil som svoju matku je kanadský hraný film z roku 2009, ktorý napísal a režíroval Xavier Dolan.
Film je jeho biografickým dielom zachytávajúcim vzťah matky a jej syna. Film bol uvedený na MFF v Cannes v sekcii Quinzaine des réalisateurs a získal tu tri zo štyroch cien.
Belinské skaly
Belinské skaly sú prírodná pamiatka v oblasti Cerová vrchovina.
Nachádzajú sa v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 1993 na rozlohe 7,1100 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: ''Ochrana prírodovedecky a krajinársky hodnotných bazaltových veží so strieškovitými výčnelkami s doskovitou odlučnosťou, ktoré vytvárajú tzv. skalné mesto v počiatočnom štádiu vzniku. Vhodné biotopy plazov a teplomilného hmyzu i vzácnych rastlín.''
Samuel Babilon
Samuel Babilon (Babylon) (* 13. január 1807, Banská Bystrica-Radvaň† 23. január 1866, Silbaš) bol slovenský pedagóg, veršovník.
Jeho otec Ján Babilon, jeho matka Judita Babilonová.
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici a v Bratislave, 18321833 na univerzite v Jene. V rokoch 18311832 učiteľ v Banskej Bystrici, 18331835 profesor v Banskej Štiavnici, 18351837 evanjelický farár v Ľubietovej, 18381857 učiteľ, od 1839 aj prvý evanjelický farár v Silbaši (Srbsko). Na evanjelickom lýceu v Bratislave 1829 spoluzakladateľ a funkcionár Spoločnosti česko-slovanskej a jej knižnice, v almanachu Plody sboru učenců... (1836) uverejnil báseň Já jen Slovanem budú. Pre spôsob života odporujúci cirkevnej morálke sa v Ľubietovej dostal do sporu s cirkevnou vrchnosťou, z trestu bol preložený na Dolnú zem. V národnostne zmiešanej obci Silbaš bojoval za práva slovenského obyvateľstva, podporoval protestantský patent z 1859, 1863 organizoval cyrilo-metodské oslavy.
John Rawls
John Rawls (* 21. február 1921, Baltimore, Maryland, Spojené štáty – † 24. november 2002, Lexington, Massachusetts,) bol americký sociálny filozof, filozof politiky, filozof morálky a filozof kultúry.
Sústreďoval sa na normatívnu praktickú filozofiu a rozpracúvanie teórie spravodlivosti, ktorú koncipoval ako alternatívu k utilitarizmu. V protiklade k utilitarizmu Rawls zastával prednosť spravodlivosti pred (utilitaristickým) dobrom, to znamená pred perspektivou konsekvencionalistickej sumy úžitku. Najvyššiu normatívnu kvalitu preto majú deontologické zásady spravodlivosti, ktoré Rawls vykazuje pomocou fiktívneho prvotného stavu. Tieto zásady charakterizujú spravodlivosť ako fairness (slušnosť, čestnosť, poctivosť, spravodlivosť).
Fikciu prvotného stavu možno opísať takto: Vezmime určitý počet osôb, ktoré majú za úlohu spoločne stanoviť zásady spoločenského poriadku, v ktorom budú musieť potom sami žiť. Predpokladajme, že každá z tychto osôb je rozumná, ide jej o jej vlastný prospech a má určitý zmysel pre spravodlivosť. Ďalej predpokladajme, že žiadna z týchto osôb nevie, aký bude mať v tejto spoločnosti kultúrny kontext, ku ktorej triede alebo vrstve či generácii bude patriť, aké bude mať nadanie, pohlavie alebo zdravotný stav. Tieto osoby sa teda zaraďujú pod závoj nevedenia. Tento závoj spôsobuje, že subjektívne záujmy a preferencie sú bezpredmetné. Aké zásady si tieto osoby zvolia?
Zásada úspornosti, o ktorej je zmienka v princípe rozdielov, zohľadňuje záujmy budúcich generácií.
Na základe týchto hlavných deontologických zásad spravodlivosti, rozvíja Rawls dvojstupňovú teoriu dobra:
Dobrá spoločnosť je taká, kde sú nielen etablované zásady spravodlivosti, ale aj verejné vedomie je určované (mravným) zmyslom pre spravodlivosť.
Rawlsova teória spravodlivosti prijíma Aristotelovu teóriu cností.
Tulcea
Dejiny
Mesto založil v 8. storočí pred Kr. grécky cestovateľ a geograf Herodotos. Od staroveku je mesto dôležitý prístav. V 1. storočí bolo dobyté Rimanmi. V 5. a 6. storočí bolo pod vládou Byzantskej ríše, od 6. do 10. storočia a od 12. storočia do 14. storočia patrilo pod Bulharskú ríšu, od 10. do 13. storočia vládla mestu Janovská republika a od 14. storočia mali nad mestom vplyv miestne štáty.
V roku 1416 Tulceu dobyla Osmanská ríša a mesto bolo premenované na Hora-Tepé alebo Tolçu. Od roku 1860 je Tulcea mestom a hlavným mestom rovnomennej župy.
Univerzitná nemocnica Bratislava – Nemocnica Ružinov
thumb|Pohľad na areál – vľavo [[Poliklinika Ružinov|poliklinika, vpravo nemocnica]] náhľad|Nemocnica Ružinov
Univerzitná nemocnica Bratislava – Nemocnica Ružinov (do 31.6.2010 Fakultná nemocnica s poliklinikou Bratislava – Nemocnica Ružinov ;do 31.12.2004 Fakultná nemocnica s poliklinikou Ružinov; do 30.6. 2003 Nemocnica s poliklinikou Ružinov) je nemocnica v Bratislave na Ružinovskej 6, súčasť Univerzitnej nemocnice Bratislava.
Súčasťou areálu je aj Poliklinika Ružinov.
Prepis
Prepis alebo transkripcia môže byť:
Prepis môže byť aj:
Transkripcia môže byť aj:
Teória
Teória je súbor tvrdení o predmete výskumu, ktoré v danej etape poznania považujeme za pravdivé. Vyžaduje sa, aby nebola v rozpore so súčasnými skúsenosťami a výsledkami experimentov a bola vnútorne konzistentná. Teória je zovšeobecnením skúseností z praxe. Teória často predpovedá vlastnosti a javy, ktoré v čase formulovania teórie ešte neboli prakticky pozorované. Ak sa takéto predpovede potvrdia, je to silný dôkaz o pravdivosti teórie, ak sa nepotvrdia, tak je daná teória falzifikovaná a musí sa preformulovať, alebo musí vzniknúť úplne nová teória.
Pojem sa používa jednak v protiklade k čistej skúsenosti, ako aj k hypotéze. Po zistení faktov prostredníctvom skúsenosti a experimentu nasleduje jednotný, bezrozporný a — pokiaľ možno — matematický popis faktov a tiež ich vysvetlenie na základe zákonitostí a príčin. Ak je však také vysvetlenie možné, ale nie je vylúčené alternatívne vysvetlenie, zostáva viac-menej pravdepodobnou hypotézou. Až podaním dôkazu, že jedine dané vysvetlenie zodpovedá faktom, nadobúda hodnosť teórie.
Podľa Vladimíra Neffa je teória hypotéza, ktorá sa osvedčila vo vedeckej praxi.
Kritériá vedeckej teórie
Pre to aby bola teória považovaná za vedeckú, musí:
Akákoľvek hypotéza alebo domnienka je považovaná za vedeckú iba ak spĺňa väčšinu alebo ideálne všetky prv uvedené kritériá. Čím menej kritérií jej vyhovuje, tým menej vedecká je. Ak vyhovuje napr. len dvom z uvedených kritérií, nemôže byť v žiadnom zmysle slova považovaná za vedeckú.
Zoznam planétok 95251 – 95500
Dáta použité s dovolením / Data used with permission © IAU: Minor Planet Center.
Karl Rahner
Karl Rahner patrí k predstaviteľom tzv. kerygmatickej teológie a je považovaný za jedného z najvýznamnejších teológov 20. storočia. Aktívne podporoval otvorenie sa katolíckej teológie mysleniu 20. storočia. Jeho teológia ovplyvnila aj Druhý vatikánsky koncil, ktorý pomáhal pripravovať a počas ktorého pôsobil ako peritus.
Rahner bol spoluvydavateľom druhého vydania Lexikon für Theologie und Kirche (Teologický a cirkevný lexikón). Mal výrazný vplyv na celú katolícku teológiu v nemecky hovoriacich krajinách. Rahner patril k výrazným kritikom neporiadkov vo vnútri katolíckej cirkvi, podporoval medzinárodnú teologickú komunikáciu a nabádal na dialóg s prírodnými vedami a marxizmom.
Životopis
Rahner vyrastal v tradičnom katolíckom prostredí. V mladosti mal blízko ku katolíckemu mládežníckemu hnutiu Quickborn, ktoré bolo v tom čase výrazne ovplyvnené Romanom Guardinim. Karl Rahner mal ešte šiestich súrodencov. Jeho starší brat Hugo Rahner SJ bol tiež významným teológom. Jeho sestra Elisabeth Rahner sa vydala za Huberta Cremera, profesora matematiky na Rheinisch-Westfälische Technische Hochschule Aachen.
V roku 1939 však nacisti v Innsbrucku obsadili všetky budovy patriace jezuitom a zakázali im pobyt v Tirolsku. Rahner odišiel do Viedne a ešte v tom istom roku nastúpil na miesto docenta, na ktorom pôsobil až do roku 1944 pod zvláštnou ochranou vtedajšieho viedenského kardinála Theodora Innitzera.
V rokoch 1944 až 1945 žil v Dolnom Bavorsku, kde pôsobil v pastorácii vo viacerých farnostiach. V rokoch 1945 až 1949 vyučoval a kázal v Mníchove. Ako docent dogmatiky prednášal aj na Jezuitskej vysokej škole v Pullachu.
Od roku 1949 prednášal na znovu obnovenej teologickej fakulte Canisianum v Innsbrucku ako profesor dogmatiky a dejín dogiem. Na tejto fakulte pôsobil aj jeho brat Hugo. Práve tu vzniklo veľké množstvo článkov, prednášok a prác, ktoré sa stali základom jeho hlavného teologického diela – Schriften zur Theologie (Teologické spisy). Vytvoril spolu 14-zväzkový ''Lexikon für Theologie und Kirche, 2. Aufl. (Teologický a cirkevný lexikón, 2. vydanie), 5-zväzkovú Handbuch der Pastoraltheologie (Príručka pastorálnej teológie), stál za vznikom edície Quaestiones disputatae. Jeho zbierka pastoralne teologických príspevkov Sendung und Gnade'' (Poslanie a milosť) z roku 1959, preložená do mnohých európskych jazykov, ho urobila celosvetovo známym.
Od roku 1961 sa venoval štúdiu podkladov pre v tom čase plánovaný Druhý vatikánsky koncil ako spolupracovník kardinála Königa. Pápež Ján XXIII. vymenoval Rahnera za teológa (peritus) Druhého vatikánskeho koncilu, hoci bol Rahner v tom čase ešte formálne pod cenzúrou vlastných rehoľných predstavených. Rahner mal veľkú zásluhu na príprave Druhého vatikánskeho koncilu, osobitne významné boli jeho príspevky k Učeniu o Zjavení a znovuzavedeniu trvalého diakonátu.
Viackrát prednášal v USA, Kanade a Škandinávii. Aktívne sa podieľal na podujatiach Görres-Gesellschaft, ktorá sa zameriavala na podporu dialógu teológie a prírodných vied. Tiež sa zúčastňoval na práci Paulus-Gesellschaft, ktorá sa stala známou tým, že sa usilovala o dialóg s marxizmom.
V roku 1964 sa stal tiež nástupcom Romana Guardiniho na Lehrstuhl der Christlichen Weltanschauung (Katedra kresťanského svetonázoru) na Ludwig-Maximilians-Universität v Mníchove. Jeho tamojšie prednášky pod názvom Einführung in den Begriff des Christentums (Úvod do pojmu kresťanstvo) sa stali podkladom pre dielo, ktoré v roku 1976 publikoval ako Grundkurs des Glaubens (Základný kurz viery).
Od roku 1967 až do emeritovania v roku 1971 bol profesorom dogmatiky a dejín dogiem na Westfälische Wilhelms-Universität v Münsteri.
V roku 1969 bol vymenovaný za člena novovzniknutej pápežskej Medzinárodnej teologickej komisie, no neskôr sa členstva v nej vzdal, pretože tam nedokázal presadiť svoje predstavy. Už v roku 1971 sa vrátil späť do Mníchova, kde bol na Hochschule für Philosophie vymenovaný za honorárneho profesora pre Grenzfragen von Theologie und Philosophie (hraničné otázky teológie a filozofie). Aktívne pracoval v rámci Synody západonemeckých diecéz v rokoch 1971 až 1975. V tomto čase uverejnil svoju takpovediac programovú knihu Strukturwandel der Kirche als Chance und Aufgabe (Zmena štruktúry cirkvi ako šanca a úloha).
Rahner sa v roku 1971 zasadzoval za zachovanie Katholischen Deutschen Studenten-Einigung (KDSE) (Nemecká katolícka študentská jednota) ako spolku celého katolíckeho študentstva v bývalej Spolkovej republike Nemecko. S týmto návrhom vystúpil spolu s Johannom Baptistom Metzom proti Josephovi Ratzingerovi, ktorý bol v tom čase povereným zástupcom Nemeckej biskupskej konferencie v tejto otázke.
V roku 1981 sa presťahoval do Innsbrucku, kde položil základy pre vznik zbierky jeho rukopisov, z ktorej sa neskôr stal dnešný Karl-Rahner-Archiv (Archív Karla Rahnera), ktorý od roku 2008 sídli v Mníchove. V roku 1983 publikoval spolu s mníchovským teológom Heinrichom Friesom zaujímavú a inšpiratívnu knihu Einigung der Kirchen – reale Möglichkeit (Zjednotenie cirkví – reálna možnosť). Karl Rahner zomrel v roku 1984 v Innsbrucku. Bol pochovaný v krypte jezuitského kostola v Innsbrucku.
Od roku 1995 vychádzajú Rahnerove Sämtliche Werke (Zobrané spisy). K vydavateľom patrili a patria: Karl Lehmann, Johann Baptist Metz, Karl-Heinz Neufeld SJ, Andreas R. Batlogg SJ, Albert Raffelt a Herbert Vorgrimler.
Vyznamenania
Karl Rahner bol za svoju rôznorodú činnosť mnohokrát oficiálne vyznamenaný. Bolo mu udelených 15 čestných doktorátov. V roku 1970 obdržal Romano-Guardini-Preis (Cena Romana Guardiniho) ako aj Großes Bundesverdienstkreuz mit Stern der Bundesrepublik Deutschland (Veľký spolkový kríž za zásluhy s hviezdou Spolkovej republiky Nemecko) a stal sa tiež členom francúzskeho Rádu Pour le Mérite v oblasti vedy a umenia. V roku 1972 sa stal čestným členom American Academy of Arts and Sciences v Bostone, v roku 1973 mu Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung (Nemecká akadémia jazyka a poézie) udelila Sigmund-Freud-Preis für wissenschaftliche Prosa (Cena Sigmunda Freuda za vedeckú prózu). V roku 1979 dostal Pere Marquette Discovery Award na Marquette University v Milwaukee v USA. V roku 1979 bol vyznamenaný Kultureller Ehrenpreis der Landeshauptstadt München (Čestná cena mesta Mníchov za kultúru) a v roku Dr. Leopold-Lucas-Preis (Cena Dr. Leopolda Lucasa) Univerzity v Tübingene za podporu tolerancie.
V roku 1984, k jeho 80. narodeninám a vlastne krátko pred jeho smrťou, bola Univerzitou v Innsbrucku založená Karl-Rahner-Preis (Cena Karla Rahnera) za teologický výskum. Od roku 2009 sa každoročne na Hochschule für Philosophie v Mníchove koná Rahner lecture. Výstupy z tohto podujatia sú vždy v spolupráci Karl-Rahner-Archiv v Mníchove a Univerzitnou knižnicou vo Freiburgu publikované v digitálnej podobe.
Význam
Hans Küng vidí Rahnerov význam pre mladšiu generáciu nemeckých teológov v dobe Druhého vatikánskeho koncilu v tom, že bol protagonistom slobody v teológii. Jeho 16-zväzkové dielo Schriften zur Theologie (Teologické spisy) z rokov 1954 až 1984 sa stalo základným kameňom určitého nového smerovania katolíckej teológie v nemecky hovoriacom priestore. K Rahnerovým hlavným dielam patria: Grundkurs des Glaubens (Základný kurz viery), Einigung der Kirchen – reale Möglichkeit (Zjednotenie cirkví – reálna možnosť). Druhé vydanie Lexikon für Theologie und Kirche (Teologický a cirkevný lexikón) patrí tiež k jeho zásluhám. V rokoch 1967 až 1969 bol spoluvydaveteľom lexikónu Sacramentum Mundi, edície Quaestiones disputatae (1958– 1984), Theologische Akademie (1965 – 1975), časopisu Concilium a Internationale Dialog-Zeitschrift (Medzinárodný časopis pre dialóg, 1968 – 1984), encyklopédie Christlicher Glaube in moderner Gesellschaft (1980 – 1984), príručky Handbuchs der Pastoraltheologie (1964 – 1972).
Inštitúcie
Pozostalosť Karla Rahnera sa uchováva v Karl-Rahner-Archiv v Mníchove, ktorý je súčasťou Archívu nemeckej provincie Spoločnosti Ježišovej, ktorý sa do roku 2008 nachádzal na Univerzite v Innsbrucku. Karl-Rahner-Stiftung (Nadácia Karla Rahnera) so sídlom v Mníchove sa stará o vydávanie Rahnerovych zobraných spisov. Karl-Rahner-Plakette (Plaketa Karla Rahnera) Nadácie Karla Rahnera bola prvýkrát udelená v roku 2004 kardinálovi Lehmannovi. V USA existuje Karl Rahner Society, ktorá sa každoročne schádza a má vlastnú publikačnú činnosť. Meno Karla Rahnera nesie aj Karl Rahner Akademie v Kolíne nad Rýnom či Karl-Rahner-Haus v Arcidiecéze Freiburg.
Vplyvy
Rahnerova teológia vznikla na základe neoscholastickej jezuitskej školskej (akademickej) teológie, ktorú Rahner naozaj dôkladne poznal. Ako zrejme jediný teológ 20. storočia sa pokúsil usmerniť otázky tejto teológie na problémy súčasnosti, znovu premyslieť jej potenciál a produktívne ju  rozvíjať.
K základom tejto metódy patrilo, ako aj u iných teológov 20. storočia, intenzívne štúdium cirkevných otcov, medzi inými i Origena.
Tretím prameňom Rahnerovej teológie, ktorý je však nemenej významným, je spiritualita zakladateľa Spoločnosti Ježišovej – sv. Ignáca z Loyoly, ktorá je prítomná nielen v Rahnerovych komentároch k dielu sv. Ignáca a výklade ignaciánskych exercícií.
Ďalší významný moment v Rahnerovom diele predstavuje prijatie filozofických názorov belgického jezuitu Josepha Maréchala, ktorý sa pokúsil – pod vplyvom Mauricea Blondela a iných – prijať Kantov spôsob kladenia otázok a premyslieť ho v rámci tomizmom inšpirovanej filozofie. Rahnerova kniha Geist in Welt, ktorá je vlastne interpretáciou Tomáša Akvinského a ktorá bola viac-menej napísaná počas jeho štúdia vo Freiburgu pod vplyvom Martina Heideggera, je toho dôkazom. Hans Urs von Balthasar o tom v roku 1964 napísal, že „táto syntéza úplne zodpovedá jezuitskému géniu antistatickej, barokovej dynamiky. Rahner ňou dokázal nasledovať samotné jadro učenia cirkevných otcov, využívajúc teológiu i spiritualitu.“
V neposlednom rade je treba upozorniť i na Rahnerov kritický pohľad na spoločenskú skutočnosť. Ktorý iný teológ špekulatívneho, akademického razenia typu Karla Rahnera nepovažoval za zbytočnosť napísať niečo aj o takých praktických veciach, ako je evanjelizácia vo väzeniach, na staniciach alebo ako je farská knižnica? Mnohé časti jeho diela venované pastorálnej teológii obsahujú i takéto praktické návrhy. O tomto uvažovaní svedčí i Rahnerovo angažovanie sa v rámci Synody nemeckých diecéz, ktorej závery sa však vo väčšine prípadov nestretli zo strany pápeža so súhlasom.
Charakteristika teológie
V centre Rahnerovho diela stojí teológia milosti. Milosť sa nechápe ako nejaká „stvorená milosť“, ale ako sebavyjadrenie Boha. Skúsenosť milosti je jadrom kresťanstva. Milosť nie je vec. Je to skôr „akési určenie duchovného subjektu, ktorý sa prostredníctvom tejto milosti dostáva do bezprostrednej blízkosti samého Boha. Len týmto spôsobom, že sa milosť chápe vychádzajúc zo subjektu, nebude pochopená mytologicky alebo materiálne. To „najobjektívnejšie“ zo skutočnosti spásy, Boh a jeho milosť, sa súčasne javí ako to najsubjektívnejšie v človeku.“ (Karl Lehmann: Lexikon für Theologie und Kirche, 3. Aufl.)
Na základe dôrazu, ktorý je v Rahnerovej teológii na sebavyjadrení Boha, môžeme jeho teológiu už od jeho prvých prác považovať za trinitárne orientovanú. Prijatím, v tom čase najnovšej formy, protestantskej exegézy si vypracováva v svojom príspevku Theos im Neuen Testament v dobe Druhého vatikánskeho koncilu určitý vlastný exegetický základ. Jeho prednáška z teológie milosti má názov De Gratia Christi (namiesto strohého De Gratia). Trojičnú náuku rozvíja z axiómu o identite ekonomickej (spásnodejinnej) a imanentnej Trojice, teda zo sebavyjadrenia Boha v stvorení; Duch a dejiny ako výpoveď o skutočnosti samotného trojjediného Boha.
Množstvo jednotlivých, možno zdanlivo nesúvisiacich, tém v Rahnerovom diele tak dostáva z tohto pohľadu určitú štruktúru. Zo spomenutého východiskového bodu náuky o milosti – ktorú postupne rozvíjal v svojej akademickej činnosti – sa dostávame i k otázke o všeobecnej vôli Boha spasiť všetkých ľudí (porov. 1 Tim 2, 4). V rámci interpretácie encykliky Pia XII. Mystici corporis vyvstáva otázka o možnosti spásy aj mimo (konfesionálneho) kresťanstva a doterajšom veľmi zúženom zafixovanom pohľade na túto problematiku. Aj Rahnerovo intenzívne zaoberanie sa sviatosťou zmierenia a jej personálnymi a cirkevnými komponentmi – tiež určené jeho akademickou prednáškovou činnosťou – môžeme priradiť k predchádzajúcej otázke. Rahnera zaujíma „Kristus a jeho neveriaci príbuzní“ a tiež otázka o spáse prehistorických ľudí. Rahnerove, možno provokatívne, slovné spojenie „anonymný kresťan“ formuluje spomenutú otázku skutočne veľmi výrazne a výstižne. Pri povrchnom pohľade však zakrýva otázku o konkrétnom spôsobe osobného dosiahnutia spásy a niektorých jeho kompentoch. Množstvo aplikácií spomenutých myšlienok, často kritických ku spoločnosti i cirkvi, by však malo byť vždy čítaných na pozadí transcendentálnej skúsenosti milosti, blízkosti Boha v jeho sebavyjadrení, ktorá robí akékoľvek zideologizovanie neprijateľným a nemožným. V tejto „mystickej“ stránke vidí Rahner budúcnosť kresťanstva. Ona vlastne umožňuje obhajovať odvážnu, otvorene k „svetu“ pristupujúcu cirkev („tutiorizmus odvahy“), ktorá si je vedomá toho, že sa v podmienkach pluralitnej spoločnosti nachádza v diaspóre.
Zhrnutie Rahnerovych úvah v rámci transcendentálnej teológie sa nachádza v najstručnejšej forme v jeho diele Kurzformeln des Glaubens (Krátke formuly viery).
Reflexia a kritika diela
V kritickom duchu sa o Rahnerovom diele vyjadruje napr. Vincent Berning vo svojom článku o Martinovi Honeckerovi, u ktorého Rahner istý čas študoval v rámci doktorandského štúdia. Rahnerova filozofická dizertácia Geist in Welt (Duch vo svete) je podľa neho akýmsi pokusom, ovplyvneným Josephom Maréchalom, aplikovať myšlienky Kantovej teórie poznania (v prípade subjektu) v rámci metafyziky poznania Tomáša Akvinského. Rahner chcel s týmto dielom promovať u Martina Honeckera už v roku 1937, no ten od Rahnera požadoval zásadné prepracovanie tejto dizertácie. To však Rahner odmietol, keďže už mal po promócii z teológie a stál na prahu svojej činnosti docenta.
Rahnerove myšlienky podrobili kritike aj iní jeho súčasníci, napr.: Hans Urs von Balthasar, Dietrich von Hildebrand, Bernhard Lakebrink alebo Walter Hoeres. Ich výhrady sa týkali Maréchalovej (a teda aj Rahnerovej) osobnej interpretácie Tomáša Akvinského, ovplyvnenej Kantovou teóriou poznania, ako ju predkladá v transcendentálnej filozofii. Je však potrebné dodať, že medzičasom začali už aj teológovia citlivejšie vnímať oprávnenosť Kantovych myšlienok.
V Rahnerovej dobe stále prevažovala neoscholastická koncepcia chápania Božej milosti ako milosti sprostredkovanej cirkvou. Rahner však zdôraznil v jednom svojom diele pojednávajúcom o príslušnosti k cirkvi určité rozlišovanie v tejto téme, avšak bez toho, že by spochybnil „Leiblichkeit der Gnade“ (skutočnosť či telesnosť milosti) (porov. Sämtliche Werke 18). Kľúčovým momentom Rahnerovho diela zostáva jeho chápanie milosti ako sebavyjadrenia Boha. Jeho koncept nadprirodzených existenciálií (pojem z Heideggerovej filozofie) je však v novšej transcendentálnej teológii (napr.: Hansjürgen Verweyen, Thomas Pröpper) považovaný za sporný.
Ani Rahnerovi odporcovia však nespochybňujú skutočne obdivuhodnú originalitu jeho diela a spôsobu myslenia vôbec. Niektorí si nevedia predstaviť, ako uplatniť jeho špekulatívne úvahy v praktickom živote viery. Iní, práve naopak, vidia silu Rahnerovej teológie v tom, že má silné spirituálne korene a berie ohľad aj na pastoračné záležitosti.
Hans Küng vidí v Rahnerovej teológii nedostatky v oblasti konzekventného historického myslenia a historicko-kritickej exegézy.
Na Rahnerov postoj k téme „narodil sa z Márie Panny“ (panenské počatie a panenský pôrod Ježiša Krista) sa odvoláva aj Uta Ranke Heinemann. Rahner pokladal panenské počatie a pôrod za legendárny midraš. Uta Ranke Heinemann, prvá profesorka katolíckej teológie v dejinách cirkvi, prišla o svoj post profesorky Nového zákona a starých dejín cirkvi na Universität Essen a bolo jej odňaté povolenie vyučovať katolícku teológiu, keď v roku 1987 vyjadrila pochybnosti o viere v panenské počatie a pôrod. Ona sama označuje Karla Rahnera a Rudolfa Bultmanna za teológov, ktorí mali na ňu najväčší vplyv. Rahner v roku 1962 napísal predhovor do jej knihy o protestantizme a v roku 1969 bol hlavným školiteľom v procese jej habilitácie.
Tieto poznámky o kritických ohlasoch na dielo Karla Rahnera však ukazujú predovšetkým na živú diskusiu o jeho hlbokých myšlienkach a dávajú podnet pre ďalšie uvažovanie o jeho odkaze. Postoj hľadajúceho pútnika – to je východiskový bod pre porozumenie Karla Rahnera.
Kardinal Lehmann píše, že „Karl Rahner je dnes považovaný už za takmer klasického teológa a jeho dielo je plné stále prekvapujúcich myšlienok a jedinečnej prítomnosti Ducha.“
Genoa CFC
Genoa je taliansky futbalový klub so sídlom v meste Janov. Športový klub Genoa založený v roku 1893.
Počas dlhej histórie klubu vyhral klub taliansku ligu celkovo deväťkrát a raz triumfoval v talianskom pohári. Historicky je štvrtým najúspešnejším talianskym klubom. V klube hrával aj slovenský reprezentant Juraj Kucka.
Svoje domáce zápasy hráva na štadióne Stadio Luigi Ferraris.
Imaginárne lásky
Imaginárne lásky (Les Amours imaginaires) je kanadský hraný film z roku 2010, ktorý napísal a režíroval Xavier Dolan. Sleduje príbeh dvoch kamarátov, zamilovaných do rovnakého muža. Mal premiéru na Cannes Film Festival 2010.
Jednoznačnosť
Jednoznačnosť (univocita) je sémantický vzťah medzi slovami a predmetmi, keď rovnaké slová označujú rôzne predmety v tom istom význame. Napr. vo vete "Jana, Helena a Milan sú ľudia" znamená "ľudia" pre všetky tri designáty to isté. "Človek" označuje tie tri designáty jednoznačne.
PH
PH alebo ph alebo pH alebo Ph môže znamenať:
Kúr (potok)
Kúr je potok na Hornom Považí, vo východnej časti okresu Žilina. Je to ľavostranný prítok Varínky, meria a je tokom IV. rádu.