cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuo-jü (kniha)
Kuo-jü (čínsky 國語, pchin-jin guóyǔ - slov. prepis kuo-jü, doslova reči/príhovory/rozpravy/hovory štátov) je klasická čínska historická kniha opisujúca udalosti z obdobia jari a jesene. Pre jej podobnosť s Cuo čuanom sa autorstvo knihy niekedy pripisuje Cuo Čchiou-mingovi.
Kniha je rozdelená na kapitoly podľa jednotlivých štátov, udalosti sú radené chronologicky. Ide o odporúčania či rady významných čínskych osobností panovníkom, ktoré majú formu dlhších priamych rečí jednotlivých týchto osobností reagujúcich na konkrétne problémy, pred ktorými títo panovníci stoja. Jednotlivé udalosti majú anekdotický charakter. Dôraz sa kladie na umenie argumentácie a didaktickosť, a preto sa polemizuje, či je to viac rétorický ako historický text.
Text sa na viacerých miestach prekrýva s Cuo čuanom, čo viedlo starovekých učencov k domnienke, že ide o zvyškový text, ktorý nebol zaradený do Cuo čuanu. Suchopárnejší jazyk a didaktické zameranie textu Kuo Jü však svedčia o tom, že spojitosť medzi autorstvom dvoch starovekých textov nejestvuje.
Turistika
Turistika alebo turizmus je:
Wallis (ostrov)
Wallis alebo Uvea je ostrov v južnej časti Pacifiku, asi sevrovýchodne od ostrova Futuna. Patrí pod správu francúzskej zámorskej správnej korporácie Wallis a Futuna. Pomenovaný je po Samuelovi Wallisovi, cornwallskom lodnom navigátorovi, ktorý ho objavil ako prvý európan.
Turistika
Príklady podľa typu:
Wallis (ostrov)
História
thumb|left|Zvyšky pevnosti [[Talietumu.]] Prvotné osídlenie ostrova dokladajú archeologické nálezy s datovaním približne 1400 rokov pred Kr. V 13. až 16. storočí bol súčasťou Tonžského impéria. Na ostrove sa nachádzajú aj zvyšky tonžského opevnenia Talietumu, ktoré bolo postavené približne v roku 1450. Jeho ruiny sú dnes obľúbenou turistickou atrakciou.
Európania ostrov objavili v druhej polovici 18. storočia, keď pri ňom 16. augusta 1767 pristála fregata kráľovského námorníctva Dolphin vedená Samuelom Wallisom. Tá istá loď predtým objavila aj Tahiti. V 19. storočí na Wallis prišli francúzski misionári s úlohou konvertovať miestne obyvateľstvo na katolícku vieru a odvtedy je pod francúzskou správou.
Geografia
Wallis má približne oválny tvar a plochu. Najvyšší bod je Loka. Na ostrove sa nachádza niekoľko jazier vulkanického pôvodu. Wallis je obklopený bariérou koralových útesov, spolu vytvárajú súostrovie Wallisove ostrovy.
Trvalo na ňom žije 10 000 obyvateľov, prevažná väčšina z nich je katolíckeho vyznania. Na ostrove sa nachádza aj správne stredisko korporácie Mata-Utu.
Josef Lanner
Josef Lanner, tiež uvádzaný ako Joseph Lanner (* 12. apríl 1801, Viedeň, Rakúsko – † 14. apríl 1843), bol rakúsky hudobný skladateľ. Skladal hlavne valčíky a polky.
Wallis (ostrov)
Geologický vývoj
Ostrov predstavuje erodovaný vrchol neaktívnej štítovej sopky, ktorej vznik sa odhaduje na pleistocén. Wallis pokrývajú početné bazaltové lávové prúdy, explozívne krátery (mnohé z nich sú zaliate vodou) a troskové kužele s datovaním v rozmedzí 0,5 až 0,08 milióna rokov. Najmladšie vzorky hornín sú pravdepodobne holocénneho veku.
Josef Lanner
Životopis
Narodil sa v rodine rukavičkára. S hudbou sa stretol v neďalekom lokáli, kde rád chodil jeho otec a kde hral Michael Pamer. Mladý Lanner zatúžil hrať na husle a Pamer sa ho ujal ako učiteľ. Čoskoro ho zaradil do svojej kapely. Otec zo začiatku hľadel s nevôlou na synov záujem o hru na husle, ale keď sa vrátil z vojny s Francúzskom zranený a krátko na to vplyvom hospodárskych ťažkostí krajiny skrachoval, nerobil už synovi žiadne prekážky.
Ako 18. ročný sa Lanner osamostatnil a spolu s Karlom a Jánom Drahánekom založil vlastné trio (2 husle a gitara). Prvé verejné vystúpenie mali vo viedenskom Prátri v roku 1819. Koncom roka prijal Lanner ďalšieho člena, Johanna Starussa staršieho. Postupne ďalej roširoval svoju kapelu, ktorá bola v roku 1824 už 12 členná. Neskôr kapelu rozdelil na viac telies, a neviedol ich už celý večer, ale pendloval medzi medzi nimi. Vo Viedni rýchlo rástla jeho popularita. V roku 1829 sa stal hudobným riaditeľom dvorných bálov (K.K. Hoffbalmusikdirector). Zomrel v roku 1843 na týfus.
Hlavný Lannerov prínos spočíval v tom, že upustil od šablóny 8 opakujúcich sa valčíkových taktov (typických pre tanečný valčík tej doby) a začal komponovať rôzne motívy, ktoré do seba plynule prechádzali.
Jeho najznámejšie diela sú Pesther Walzer, Die Werber, Die Hofballtänze a Die Schönbrunner.
Remigny
Remigny môže byť francúzska obec v:
Mužská štvorhra na Brisbane International 2009
Mužská štvorhra na Brisbane International 2009 sa hrala ako súčasť Brisbane International 2009 od 4. januára do 11. januára. Titul z9skal francúzsky pár Marc Gicquel, Jo-Wilfried Tsonga, ktorý si vo finále poradil so španielsko-nemecký párom Fernando Verdasco, Mischa Zverev 6:4, 6:3.
James May
James Daniel May (* 16. január 1963, Bristol, Spojené kráľovstvo) je britský televízny moderátor, novinár a spisovateľ. Patril do trojice moderátorov motoristickej relácie „Top Gear“ televízie BBC (s Richardom Hammondom a Jeremym Clarksonom). V Top Gear mal prezývku „Kapitán pomalý“ („Captain Slow“) pre svoj veľmi bezpečný štýl jazdy a schopnosť zablúdiť. Píše taktiež články do automobilovej rubriky pre týždenník The Daily Telegraph.
Osobný život
Narodil sa ako jedno zo 4 detí, má 2 sestry a brata. Chodil na základnú školu v Newporte, pokračoval v štúdiu v Rotherhame. Následne absolvoval hudobné vedy na Lancaster University. Na strednej škole bol súčasťou chlapčenského speváckeho zboru vo Whistone. Je vášnivý hráč na flautu a piano. Po absolvovaní univerzity pracoval v kancelárii nemocnice v Chelsea.
Momentálne žije v Londýne (Hammersmith) s tanečnou kritičkou Sarah Fraterovou, s ktorou je od roku 2000. Súčasťou ich domácnosti je kocúr Fusker, ktorý bol darom od manželky Richarda Hammonda Mindy.
May vlastnil a vlastní veľký počet vozidiel: Bentley T2, Triumph 2000, Alfa Romeo 164, Jaguar XJS, Porsche Boxster S (tvrdí o ňom, že je jediné, ktoré si kúpil ako nové), Mini Cooper, Ferrari F430 a ďalšie, vrátane motoriek. Obľubuje prestížne automobily ako Rolls-Royce a Bentley, alebo jednoduché vozidlá typu Fiat Panda. Často používa skladací bicykel od firmy Brompton Bicycle. Autoškolu úspešne absolvoval až na druhý pokus a tvrdí: „Tí najlepší to zvládnu až na druhý pokus“. Taktiež sa považuje za experta značky Rolls-Royce.
James vlastní aj pilotnú licenciu na ľahké lietadlá, ale nezískal oprávnenie lietať v noci.
Kariéra
May pracoval od 80. rokov pre magazín The Enginner, neskôr pre magazín Autocar, z ktorého bol vyhodený. Napísal veľa článkov pre Car Magazine a Top Gear magazín. Napísal knihu May On Motors, ktorá je súhrnom všetkých jeho najlepších článkov. Ďalšie jeho knihy sú Notes From The Hard Shoulder, James May´s 20th Century.
James May sa po prvýkrát ukázal v Top Gear na krátku dobu v roku 1999. Neskôr sa opakovane pridal až v 2. sérii v roku 2003, kde získal svoju prezývku „Captain Slow“. Aj napriek nej však prekvapil divákov svojou rýchlou jazdou s Bugatti Veyron (/h – takmer 1/3 rýchlosti zvuku); následne s Bugatti Veyron 16.4 Super Sport dosiahol rýchlosť /h. V Top Gear pôsobil 12 rokov.
Spoločne s Jeremym Clarksonom bol jedným z prvých ľudí, ktorí cestovali na severný pól s použitím upraveného modelu Toyoty Hilux. Neskôr však povedal, že tam vlastne ani nechcel cestovať; stal sa tak prvým človekom, ktorý sa dostal na severný pól, ale nechcel tam ísť.
Za 12 rokov v Top Gerar so svojimi kolegami precestoval bolívijsku džunglu so Suzuki SJ413 a pokračoval s týmto automobilom cez „Cestu smrti“ – Yungas Road – cez Andy až k Pacifiku a ďalej cez Indiu, Južnú Afriku, Vietnam a ďalšie štáty, ako napríklad USA.
Od marca 2015 po konflikte medzi Jeremym Clarksonom a producentom Oisinom Tymonom nepracuje pre BBC. Spoločne ako trojica opustili reláciu a aj televíziu po tom, čo BBC vydala vyhlásenie, že Jeremy Clarkson je prepustený a viac sa už v relácii Top Gear neukáže.
Relácie
Okrem Top Gear James moderoval dokument pre televíziu Sky o žralokoch – Inside Killer Sharks a taktiež James May's 20th Century, ktorý skúmal objavy a vynálezy 20. storočia. V roku 2008 moderoval James May's Big Ideas, kedy cestoval po celom svete a hľadal rôzne vynálezy a myšlienky, ktoré boli použité v sci-fi.
V roku 2006 spolupracoval s Ozom Clarkom v Oz and James's Big Wine Adventure, relácii, v ktorej obaja cestovali po Francúzsku. Jeho ďalšou reláciou bola James May's man lab na stanici Discovery Channel a Hračky Jamesa Maya (James May's ToyStories). Túto odvysielala v roku 2012 aj česká televízia Prima Cool.
Savignac-de-Duras
Savignac-de-Duras je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aszódsky obvod
Aszódsky obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Peštianskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Aszód.
David Bowie (album)
David Bowie je eponymný debutový album britského hudobníka Davida Bowieho, vydaný 2. júna 1967 vo Veľkej Británii vydavateľstvom Deram Records.
Zoznam skladieb
Autorom hudby a textov je David Bowie.
Letisko Yongphulla
Letisko Yongphulla (IATA:YON, ICAO:VQTY) alebo Letisko Trashigang je malé vnútroštátne letisko v Bhutáne. Letisko sa nachádza v blízkosti mesta Trashigang, v okrese Trashigang.
Letisko s pôvodne nespevnenou pristávacou dráhou, bolo v roku 2010 zrekonštruované tak, aby bolo schopné príjmať vnútroštátne lety.
Remies
Remies je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Fairchild K-20
K-20 bol letecký fotoaparát používaný počas druhej svetovej vojny. Návrh od firmy Fairchild, vyrábaný pod licenciou pre vojenské kontrakty. Približne 15 000 ich bolo vyrobených vo Folmer Graflex Corp. v Rochester, NY medzi rokmi 1941-1945. Používajú 5.25"x20 až 5.25"x200 stopový zvytkový film s veľkosťou políčka 4x5 palcov. Objektívy boli 6 3/8" f/4,5 s nastaviteľnou diafragmou, nevymeniteľné, vyrábané firmami Kodak, Ilex alebo Bausch & Lomb, podľa dostupnosti v čase objednávky. Zaujímavou črtou bolo použitie vákua na udržanie filmu v plochom tvare.
Arno
Arno môže byť:
Remies
Poloha
Remies má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Taveuni
Taveuni je tretí najväčší ostrov súostrovia Fidži. Nachádza sa v južnom Pacifiku, východne od ostrova Vanua Levu. Ostrov je vulkanického pôvodu, je to vynorený vrchol masívnej pormorskej štítovej sopky. Na Taveuni trvalo žije približne 9 000 obyvateľov a je obľúbenou turistickou destináciou (známy je aj pod názvom Záhrada Fidži).
Remies
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Budaörsský obvod
Budaörsský obvod je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Peštianskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Budaörs.
Hobby
Hobby (iné názvy: hoby, záľuba, koníček ) je činnosť vykonávaná so záujmom, s radosťou, obyčajne vo voľnom čase.
Domáce hobby
Kuchárske umenie
Chovateľstvo
Akvaristika – Chovateľstvo – Kynológia (chov psov) – Sokoliarstvo – Teraristika
Záhrada
Záhradkárstvo
Ručné práce a remeslá
Batikovanie – Háčkovanie – Bábkarstvo – Patchwork – Pletenie – Košikárstvo – Drevorezbárstvo – Vyšívanie
Hry
Doskové hry – Kartové hry – Spoločenské hry – Hry na hrdinov – Geocaching – Sudoku
Umenie
Divadlo – Fotografovanie – Amatérsky film – Domáce video
Modelárstvo
Modelárstvo
Auto–moto
Veteráni – Tuning
Veda a príroda
Amatérska astronómia – Rádioamatérstvo
Šport
Cykloturistika – Turistika – Gymnastika
Počítače a Internet
Počítačové hry a videohry – Blogovanie
Ličartovce
Ličartovce sú obec na Slovensku v okrese Prešov. Sú známe úspechmi futbalového klubu FC Steel Trans Ličartovce v deväťdesiatych rokoch 20. storočia a prvých rokoch 21. storočia.
Polohopis
Obec Ličartovce leží v údolí rieky Torysy v nadmorskej výške okolo 243 metrov nad morom. Obec Ličartovce má dobrú polohu, leží približne v prostriedku medzi mestami Košice a Prešov. Občania využívajú autobusovú aj vlakovú dopravu. Obec patrí do Košicko-prešovskej aglomerácie, čo je najväčšia aglomerácia na Slovensku a kde žije 555 800 obyvateľov.
Dejiny
Ličartovce teda patria k starobylým slovenským dedinám, jestvujúcim pred 9.11. storočím. Je predpoklad, že na blízkom mieste Ihriska sa aj tunajší obyvatelia zúčastňovali predkresťanských kultových obradov v uvedenom období. V 14. a v prvej polovici 15. storočia patrili Ličartovce drienovskej vetve Abovcov. V roku 1427 boli sedliacke domácnosti okrem richtárovej zdanené od 10 port (resp. domov), takže Ličartovce boli stredne veľkou dedinou. V roku 1600 malo sídlisko 9 obývaných poddanských domov. Po miernom úbytku domov boli Ličartovce koncom 16. storočia malou dedinou s výlučne poddanským obyvateľstvom.
Prvý raz sa spomína obec Ličartovce v listine z roku 1249, v ktorej kráľ Belo IV. daroval istému zemanovi majetok v doline Svinky, ktorý na východnej strane susedil s chotárom Ličartoviec. Z tejto správy ale vyplýva, že miestne sídlisko už jestvovalo dávnejšie, keď pred rokom 1249 k nemu patril susediaci majetok.
Prehistória obce
Archeologickým prieskumom boli odhalené stopy po slovanských sídliskách a črepy slovanskej keramiky pri Drienove, Kendiciach a Ličartovciach z 10.12. storočia. O slovanských predkoch na území Ličartoviec existujú tiež doklady z 8.9. storočia. Ako tvrdí profesor Budinský-Krička: ''“Na hradištnú – slovanskú kultúru sa tu prišlo v Drienove, v Kendiciach, Šváboch, Prešove Šarišských Michaľanoch, Finticiach, Kapušanoch, Geraltove, na Hradisku a najnovšie v Mirkovciach, Šarišských Sokolovciach a Ostrovanoch. Nad kotlinou Svinky susediacej sprava s Toryskou kotlinou sa zistilo slovanské osídlenie na hradisku „Stráže“ nad Obišovcami a v Ličartovciach“.''
Do 11.12. storočia sa v tomto priestore nachádzajú hradiská – valmi opevnené vyvýšené plošiny, ktoré slúžili ako útočištia pred nepriateľmi aj ako kultové obradné miesta predkresťanského slovanského náboženstva. Doklad o takýchto náboženských obradoch konaných na ihriskách sa doteraz zachoval iba v názve miesta pri Ličartovciach. Je teda predpoklad, že na blízkom mieste Ihriska sa tunajší obyvatelia zúčastňovali na predkresťanských obradoch.
Prvá písomná zmienka
Prvý raz sa spomína obec Ličartovce v listine z roku 1249, v ktorej kráľ Belo IV. daroval istému zemanovi majetok v doline Svinky, ktorý na východnej strane susedil s chotárom Ličartoviec. Z tejto správy ale vyplýva, že miestne sídlisko už jestvovalo dávnejšie, keď pred rokom 1249 k nemu patril susediaci majetok. Ďalej sú Ličartovce spomenuté v listine z roku 1284 kedy Ladislav IV. vrátil Petrovi z Drienova majetky, ktoré mu údajne zobrali vlastníci susedných majetkov. Medzi vrátenými bol aj majetok Igliche, na ktorom mohlo byť sídlisko. Tento majetok je spomenutý ešte aj listinou z roku 1435, ktorá uvádza jeho názov presnejšie ako Igricze. Podľa uvedených správ majetok patril šlachticom z Drienova, v okolí ktorého sa nachádzal. Prieskumom chotárnych názvov sa zistilo, že doteraz živý názov Ihriska sa vzťahuje na majetok v chotári Ličartoviec.
Anna Ondrejičková
RNDr. Anna Ondrejičková, CSc. (* 20. december 1935, Lipové) je slovenská paleontologička a vedecká pracovníčka.
Ličartovce
Podoby názvu obce
Podoby názvu obce v priebehu dejín:
Stredovek a novovek
V 14. a prvej polovici 15. storočia patrili Ličartovce drienovskej vetve Abovcov. Neskôr boli ich vlastníkmi šlachtici z Budimíra, Ploského, rodina Muladiovcov a mesto Košice. V roku 1427 boli sedliacke domácnosti okrem richtárovej rozdelené do desiatich port takže Licartovce v tom čase boli stredne veľkou dedinou. Neskôr väcšina sedliakov stratila pozemky a stali sa z nich želiari. V rokoch 1567 a 1588 sedliakov zdanili od 3,5 a 1,5 porty pričom v roku 1567 tri domácnosti hospodárili na celých a tri na polovičných usadlostiach, v tých rokoch tu žilo aj šesť želiarských domácností. Na konci 16. storočia boli teda Ličartovce iba malou dedinou.
V roku 1792 bola táto dedina majetkom kráľovského fiškusa, od ktorého odkúpil tento majetok Koloman Piller, ktorý ho vlastnil až do vyvlastnenia po druhej svetovej vojne. V roku 1736 bola prestavaná a rozšírená pôvodná budova budúceho kaštieľa. Je postavený na spôsob východoslovenských renesančných kaštieľov s nárožnými vežami a atikami. Má barokovo-klasicistickú fasádu a neskôr zabudovaný erb. V dvore sa nachádza aj pomerne vzácna neoklasicisticko-secesná socha ženy – Vesny z liatej kameniny, ktorej autorom je L. Keiser z Zurichu. Počas 2. svetovej vojny tu bol ubytovaný nemecký generálny štáb a po roku 1945 je v ňom zriadená ozdravovňa, neskôr nemocnica a napokon psychiatrické oddelenie pre mužov, ktoré pod rôznymi názvami funguje dodnes.
Anna Ondrejičková
Kariéra
Pracovala na GÚDŠ v Bratislave (1958-1994), na makro- a mikropaleontologickom výskume ako vedúci vedecký pracovník. Vo svojej vedeckej výskumnej práci sa ako paleontologička venovala dvom, z hľadiska biostratigrafie významným skupinám organizmov – mäkkýšom oligocénu a miocénu Západných Karpát a rádioláriám mezozoika. Ako paleontológ-biostratigraf sa podieľala na riešení dôležitých stratigrafických, paleoekologických a paleofaciálnych problémov Západných Karpát i v medzinárodnom meradle v rámci Paratetýdy, na projektoch IGCP a v bilaterálnej spolupráci s albánskymi, francúzskymi, gruzínskymi, maďarskými, poľskými, rakúskymi a talianskymi špecialistami. Výsledky jej práce slúžili ako podklady ku geologickým a hydrogeologickým mapám a výskumu nerastných surovín, predovšetkým kaustobiolitov.
Mirkovce
Mirkovce sú obec na Slovensku v okrese Prešov.
Jurij Brězan
Jurij Brězan (* 9. jún 1916† 12. marec 2006) bol jeden z najvýznamnejších lužickosrbských spisovateľov 20. storočia. Často býva tiež radený medzi nemeckých spisovateľov, pretože písal tiež po nemecky a de facto sa narodil v Nemecku, hoc národnosťou nebol Nemec. V Nemeckej demokratickej republike bol trikrát vyznamenaný Národnou cenou (1951, 1964 a 1976), v roku 1973 Literárnou a umeleckou cenou Domowiny (lužickosrbskej kultúrnej inštitúcie), v roku 1974 Cenou Karla Marxa a roku 1981 Vlasteneckým ocenením za zásluhy. right|thumb|Náhrobný kameň Jurija Brězana
Dielo
V množstve jeho poviedok a románov nájdeme autobiografické rysy, napríklad i v románovej trilógii Der Gymnasiast (1959), Semester der verlorenen Zeit (1959) a Mannesjahre (1964). V mnohých jeho dielach vidno prvky hornolužického folklóru. Jeho knihy boli preložené do 25 jazykov, vrátane slovenčiny.
Savignac-sur-Leyze
Savignac-sur-Leyze je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot-et-Garonne, v regióne Akvitánsko.
Natalli DiAngelo
Natalli DiAngelo, známa aj ako Natali Di Rosa, Natalli Di Rossi, Natali, Natalli Di Rossa, Lenka, Lenka M, Maria, Natalli (* 21. februára 1981, Trenčín) je slovenská pornoherečka.
Kariéra
Natalli DiAngelo začínala v pornopriemysle v roku 2003, vo veku 22 rokov. Na svojom konte má viac ako 100 pornofilmov. Aj keď niektoré internetové stránky uvádzajú, že Natalli DiAngelo má českú národnosť, v skutočnosti pochádza zo Slovenska.
Mirkovce
História
Polovica obce patrila myžlianskemu prepošstvu, druhá neznámemu majiteľovi. Obec je doložená z roku 1320 ako Myrk, neskôr ako Mirkowcze (1773), Nižné Merkovce (1920), Nižné Mirkovce (1927);
Savignac-sur-Leyze
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ličartovce
Kronika obce
Kronika obce Ličartovce je písaná od 1.5.1934. Prvým kronikárom bol správca školy Š. Bachinger, od roku 1942 do roku 1947 kroniku viedol riaditel tunajšej školy J. Tatran.
Rety
Rety je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ličartovce
Kaštieľ
Kaštieľ v Ličartovciach je historizujúca stavba, ktorá vznikla prestavbou a rozšírením pôvodnej stavby vystavanej tunajšími zemepánmi v roku 1736. V sparkovanom dvore je umiestnená plastika Vesny. Je to vzácny umelecký predmet, neoklasicistická secesná socha z Zürichu. Počas 2. sv. Vojny v roku 1944 bol v kaštieli ubytovaný nemecký generálny štáb. Hneď po ukončení vojny v roku 1945 sa prikročilo k parcelácii veľkostatkov. Jeho posledným vlastníkom bol Dr. Dezider Piller. Les a kaštieľ preberá štát, ornú pôdu o výmere dostávajú jednak deputátnici a jednak malorolníci.
Kaštieľ je opravený a bola v ňom zriadená ozdravovňa a neskôr nemocnicna. V roku 1954 bolo zriadené psychiatrické oddelenie pre mužov, neskôr pre ženy. V roku 1971 kapacita kaštieľa nepostačovala, preto v priebehu dvoch rokov bol postavený nový pavilón pre 50 pacientov. V roku 1980 bolo v ústave 141 obyvateľov. V roku 1996 bola nemocnica prestahovaná do nových priestorov v Prešove.
Základná škola
Od roku 1883 do roku 1931 bola v Ličartovciach Rímskokatolícka erárna cirkevná škola. Školská budova stále v strede obce. Bola to malá stará budova nevyhovujúca pre výučbu. V roku 1931 Ministerstvo školstva a národnej osvety vyhovelo žiadosti obecného zastupiteľstva a povolilo zriadiť dvojtriednu Štátnu ľudovú školu v Ličartovciach. Bola naďalej umiestnená v starej budove, ktorá bola v roku 1934 opravená.
O 1. 9. 1944 do 1. 3. 1945 bola škola obsadená nemeckými vojakmi, takže výuka v tom čase bola prerušená. Počas prechodu frontu boli školské pomôcky a učebnice zničené. S vyučovaním sa začalo 1. 3. 1945, takže v školskom roku 1944/45 sa vyučovalo iba 4 mesiace.
Od roku 1991 pracoval na škole folklórny krúžok po vedením manželky riaditeľa školy Ľ. Križovenskej.
Druhá svetová vojna
V roku 1941 bol do koncentračného tábora deportovaný jediný ličartovský žid s rodinou – Lazar Beck. O svoju živnosť bol pripravený v roku 1941
Materská škola
S výstavbou novej MŠ na pozemku v blízkosti ZŠ sa začalo v roku 1977. Dňa 1. 9. 1981 bola daná do užívania moderná MŠ.
Najnovšie dejiny
V priebehu roku 1943 vystaval občan Ján Sabol, obchodník a krčmár novú budovu, v ktorej zriadil obchod a krčmu. V tom istom roku bola vykonaná regulácia obecného potoka, zároveň bola opravená štátna cesta cez obec. V roku 1947 začína do obce pravidelne dochádzať pošta a bol tiež zavedený telefón. Sčítaním ľudu k 1.3.1950 bol zaznamenaný počet obyvateľov obce 535. V roku 1953 sa v údolí rieky Svinka začína s výstavbou rekreačných chát jednotlivcami aj podnikmi. V roku 1959 sa rozšírilo nepostačujúce verejné osvetlenie v obci a o rok neskôr prebehla výstavba rozhlasu po celej obci, taktiež bol zradený obchod so samoobsluhou. V roku 1962 pokračuje výstavba telefónnej siete v obci. Ústredňa je montovaná do novej školy pre 30 účastníkov. Zdravotné stredisko pre občanov Ličartoviec bolo k dispozícii v Drienovskej Novej Vsi, pri Tehelni. Na odborné vyšetrenia a pre hospitalizáciu im slúžila nemocnica v Prešove. V roku 1964 bol v investičnej akcii Jednoty Prešov postavený pri kultúrnom dome hostinec o rozmere 6 x.
Problémy s pitnou vodou
V roku 1972 sa objavili problémy s nevyhovujúcou vodou v škole, ale aj v celej obci. V roku 1973 bolo potrebné rozšírit telefónnu siet a napojit obec priamo na sídlo okresu Prešov.
Keďže Ličartovcanov dlho trápi problém kvalitnej vody, obecný úrad podal v roku 1993 žiadost o vydanie stavebného povolenia na výstavbu vodovodu a kanalizácie. Bol vypracovaný projekt, ktorý uvažoval s napojením na Starinu, nakoľko aj ďalšie vrty nepriniesli očakávaný výsledok. V roku 1995 bol existujúci projekt na výstavbu vodovodu prehodnotený so zmenou napojenia na vodný zdroj, nakoľko v obci bol získaný vyhovujúci vodný zdroj a bol znížený financný náklad. V roku 1996 bola začatá výstavba obecného vodovodu, ktorá v súčasnosti pre nedostatok financných prostriedkov stagnuje. V roku 1998 Obecný úrad Ličartovce objednal vypracovanie projektu na výstavbu kanalizácie a čističky odpadových vôd, ktorý rieši odkanalizovanie nielen domácností, ale aj všetkých subjektov, ktoré sa v obci nachádzajú. Od roku 1995 prebieha výstavba Domu smútku na miestnom cintoríne. Na túto stavbu OcÚ úcelové prostriedky neboli pridelené.
Dialničný úsek D1
Koncom roku 1977 sa začala výstavba dialničného úseku D1 medzi Prešovom a Košicami. Boli vyvlastnené mnohé poľnohospodárske majetky. Malou satisfakciou boli vzniknuté pracovné príležitosti.
Náboženstvo
V obci bol v tej dobe drevený gréckokatolícky chrám (cerkev). Vybudovali ho evanjelici bez zasvätenia patrónovi. Bol v ňom kamenný oltár, lavice neboli, chórus bol drevený bez orgánu, zvonica bola drevená.
Fundamentalizmus
Fundamentalizmus (z latinského fundamentum – základ) vo filozofii vedy: stanovisko, podľa ktorého existuje jednak istá hierarchia vied a v rámci nej základný stupeň, na ktorom budujú všetky ostatné; pre lepšie odlíšenie od náboženského fundamentalizmu je v kontexte teórie vedy vhodnejšie hovoriť o fundacionalizme alebo fundacionalistickej teórii.
Angie
„Angie“ je skladba anglickej rockovej skupiny The Rolling Stones, z ich albumu Goats Head Soup z roku 1973.
Skladbu napísali Mick Jagger a Keith Richards, pričom nahraná bola v novembri a decembri 1972. Je to akustická gitarová balada, ktorá hovorí o konci milostného vzťahu. Klavírny sprievod zahral Nicky Hopkins. Časti hrané na strunových nástrojoch (rovanko ako v skladbe „Winter“) boli zostavené Nickym Harrisonom.
Skladba bola vydaná ako singel v auguste 1973 a dosiahla 1. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 a 5. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart. Takisto sa stal hitom v Kanade a v Austrálii. V Spojenom kráľovstve sa predalo 200 000 kópií singlu a bol tak ocenený striebornou platňou.
Fundamentalizmus
Taktiež ide o urputné dodržiavanie základných princípov. Je protikladom modernizmu. Najčastejšie sa používa v spojitosti s náboženstvom, kde označuje smery, vyžadujúce doslovný výklad základných kníh a ich aplikácií do života. Býva spojený s presvedčením o absolútnosti vlastnej pravdy, sprevádzaným netoleranciou k odlišným názorom.
Anna Ondrejičková
Kariéra
Hlavným pilierom štúdia mäkkýšov bola paleontologická charakteristika typových fácií jednotlivých stupňov oligocénu a miocénu ako podkladov pre stanovenie neostratotypov a fáciostratotypov Paratetýdy. Predovšetkým boli študované sedimenty rupelu, egeru, egenburgu, otnangu, karpatu, bádenu a sarmatu v oblasti Podunajskej nížiny, Ipeľskej, Lučenskej a Rimavskej kotliny, ako aj Viedenskej panvy. Výsledky výskumov sú prezentované v piatich zväzkoch monografického diela medzinárodného významu Chronostratographie und Neostratotypen (SAV, Bratislava, 1967, 1971, 1973, 1975, 1978) v spolupráci s významnými špecialistami v oblasti Paratetýdy.
Vo výskumne rádiolárií zamerala svoje štúdiá na stanovenie veku rádiolaritov a rádioláriových vápencov, ktoré boli v minulosti zaraďované len na základe svojho postavenia vo vrstevnom slede, bez priamych paleontologických dôkazov. Rádiolárie sú v týchto sedimentoch často jediným zdrojom biostratigrafických informácií súvisiacich s ich vekovým zaradením. Tak bol na ich základe po prvýkrát v krížňanskom príkrove stanovený vek, a to v Strážovských vrchoch, Veľkej Fatre, Malej Fatre, Nízkych Tatrách a Belianskych Tatrách (Polák – Ondrejičková, 1993, 1995). Ďalej bol dokázaný stredný trias a stredná jura v meliatiku a stredná jura v podloží paleozoika brusnickej antiklinály. Významným výsledkom štúdia rádiolárií bolo zistenie meliatika v Severných Vápencových Alpách v Rakúsku (Mandl – Ondrejičkova, 1991, 1993) a v spolupráci s francúzskymi a talianskymi geológmi bola pomocou rádiolárií dokázaná vrchná jura v podloží mauretánskeho flyšu v Maghrebskej Tetyde. Rovnako pomocou rádiolárií bola najnovšie stanovená nová litostratigrafická jednotka – ždiarske súvrstvie, pre križňanský príkrov Tatier.
Publikácie
náhľad|Anna Ondrejičková. Jej práce sú obsiahnuté vo viac než 100 záverečných správach a 50 článkoch. Ako spoluautorka riešených problémov publikovala výsledky v početných prácach, z ktorých k najdôležitejším patria, napr.:
Ličartovce
Náboženstvo
Rímskokatolícky kostol zasvätený sv. Martinovi, biskupovi bol postavený v roku 1820 v tradíciach barokovo-klasicistického slohu, renovovaný v roku 1861 a v roku 1937. V roku 1937 zakúpili občania hlavný oltár Sv. Martina. Vyhotovil ho bardejovský majster P. Grešák. Celú sumu si občania zložili z dobrovoľných darov. Pred kostolom je postavený drevený a poniže kostola kamenný kríž. V roku 1946 bolo do kostola zavedené elektrické osvetlenie, v roku 1957 bola vykonaná oprava kostola a to: výmena krovu v zadnej časti a bol daný nový plech na strechu. Na podlahu bola daná keramická dlažba. Tiež bola vyspravená vonkajšia omietka a nástrek vonkajšej fasády.
Zoznam historických článkov/Í
Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 10 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ír
Írska občianska vojna · Írska republika (1919 – 1922) · Írska republikánska armáda · Írske kráľovstvo · Írske republikánske bratstvo · Írski dobrovoľníci · Írsky republikanizmus · Írsky slobodný štát
Ličartovce
Náboženstvo
Z iniciatívy správcu fary vdp. Jána Sedláka rád Kapucínov za prispenia občanov Ličartoviec aj susedných obcí zakúpil dom č. 113 pre potreby rehole. Dňa 5.9.1996 bola slávnostná vysviacka Domu kapucínov.
Podľa sčítania v roku 2011 je obec väčšinovo katolícka. 80% obyvateľov obce sa hlási ku rímskokatolíckej cirkvi a 4% sa hlásia ku gréckokatolíckej cirkvi. Menšinovými konfesiami sú pravoslávie, luteranizmus a kalvinizmus. 5 percent občanov sa nehlási ku žiadnemu vierovyznaniu. U približne desatiny nebolo vierovyznanie zistené.
Kultúra
Kultúrny a spoločenský život v Ličartovciach sa odvíjal od činnosti miestnych správcov školy, učiteľov ale aj od aktivity občanov, ktorá k nemu mali vrelý vzťah. V roku 1937 majú občania preplatené tieto noviny a časopisy: Svätá rodina, Mladý život, Plameň, Pútnik, Naše noviny, Srdiečko, Slov. Orol, Apoštolát, Posol, Božské Srdce, Azet, Novosti, Hlas slovenských železničiarov, Jednota slovenských železničiarov, Slovenský ľud, Slovenský včelár, Lovec, Hlasy z misií, Serafínsky svet, Svojpomoc, Slovák a Slovenská pravda v počte 161 výtlačkov.
Ochotníci hrali hrali divadelné predstavenia, so záujmom boli vypočuté prednášky a počúvali rozhlas, ktorý bol v miestnej škole.
V novembri 1939 bola utvorená miestna kultúrna komisia Matice Slovenskej v obci. Jej úlohou bolo starať sa o ľudovýchovu podľa smerníc Matice slovenskej. Od roku 1950 sa v obci začali premietať filmy z čsl. štátneho filmu s cieľom kultúrneho povznesenia obce. Na vianoce roku 1951 miestna mládež zahrala divadelnú hru „Statočný valach“. V roku 1956 dvakrát mesačne dochádza do obce pojazdné kino. Premietalo sa v miestnej škole za veľkej účasti občanov. Prvý televízny prijímač pre obec zakúpilo JRD v roku 1959 (bol umiestnený v škole).
Dňa 20.1.1961 vyšlo prvé číslo miestnych novín pod názvom „Ličartovský spravodaj“. Vychádzali 2x mesačne v počte 150 výtlačkov.
V roku 1962 MNV otvoril stále kino, v ktorom sa premietali filmy pravidelne 2x týždenne, vo štvrtok a v nedeľu večer pre dospelých, v nedeľu popoludní pre deti. Premietalo sa v starej škole.
Šport
Samostatná stránka o futbale v Ličartovciach
Zo zachovaných písomných záznamov zisťujeme, že v Ličartovciach sa mládež mala možnosť venovať športu v rámci športového klubu už v roku 1930. V obecnej kronike je zaznamenané, že v novembri 1950 založila miestna mládež športový klub SOKOL, ktorý mal na začiatku 40 členov. V roku 1959 bolo zriadené nové ihrisko na ploche v južnej časti obce. Úpravu ihriska si robila mládež brigádnicky. V roku 1962 je mládež organizovaná v TJ Družstevník Ličartovce. V okresnej súťaži obsadil futbalový oddiel 3. miesto.
V roku 1973 pri oslavách 40-teho výročia TJ v obci bolo do užívania odovzdané dobre vybavené futbalové ihrisko, šatne, umývarne a klubovňa.
Na začiatku roka 1992 TJ Družstevník Ličartovce stratila svoju identitu a prešla pod firmu PLASTT Ličartovce. O rok neskôr firma PLASTT žiada OcÚ o finančnú výpomoc na výstavbu osvetlenia ihriska. Poslancami navrhnutá čiastka 100.000,- Sk bola v skutočnosti aj poskytnutá pre tento účel.
Domov sociálnych služieb
DSS sa nachádza priamo v obci v malebnom prostredí parkov a alejí. Účelom zariadenia je poskytovanie komplexnej sociálnej starostlivosti, t. j. stravovanie, zaopatrenie, poradenstvo, záujmová činnosť, kultúrna činnosť, pracovná terapia, rekreačná a rehabilitačná činnosť.
Sociálna starostlivosť pre klientov sa v našom zariadení poskytuje od 1.9.1966, kedy Okresným národným výborom v Prešove bol zriadený Ústav sociálnej starostlivosti pre dospelých. Súčasným zriaďovateľom je Prešovský samosprávny kraj.
DSS Ličartovce pozostáva z dvoch navzájom prepojených pavilónov /pavilón "A" a pavilón "B"/. Pavilón "A" bol postavený v roku 1973 a k nemu následovne v roku 1998 realizovaná nadstavba a zároveň novostavba pripojená v pravom uhle, kde vznikol pavilón "B". Táto stavba je architektonicky veľmi pekne pričlenená k jestvujúcemu objektu a spolu s pôvodnými stavbami, upraveným parkom a ovocným sadom vytvára krásny komplex, na ktorý môžeme byť právom hrdí. Do roku 1998 patril k zariadeniu aj priľahlý kaštieľ, na ktorý si v rámci reštitúcie uplatnili nárok pôvodní majitelia.
Fundamentalizmus
Pôvodne bol označením pre určitú skupinu protestantského hnutia v USA od prelomu 19. a 20. storočia; v 80. rokoch sa termín rozšíril v médiách a začal sa používať v zmysle „krajné alebo ultrakonzervativné krídlo“ na najrôznejšie hnutia a myšlienkove smery, stále viac ale na islamský extrémizmus. Vecná oprávnenosť tohto používania býva spochybňovaná.
Ličartovce
Domov sociálnych služieb
Zariadenie poskytuje sociálnu starostlivosť 100 klientom (mužom), prevažne s duševnými poruchami a poruchami správania, ktorým rodina nie je schopná zabezpečiť ich opodstatnené nároky v prirodzenom prostredí. Na základe diagnostikácie sú klienti zaradení do skupín, v ktorých je poskytovaná sociálno-readaptačná činnosť, spojená s rozvojom ich možností a schopností. Klientom je poskytované ekonomické zabezpečenie a slušná životná úroveň. Každý klient na základe solventnosti má právo na plnenie nadštandardných požiadaviek /špeciálne nákupy, návštevy kultúrno-spoločenských športových podujatí a iné/.
Proces transformácie, ktorý prebieha v tomto štádiu chápeme ako zmenu filozofie k profesionálnemu prístupu poskytovania sociálnej pomoci a prostredníctvom našich služieb sa pripájame k cieľom požadovanej úrovne stupňa reprezentácie Prešovského samosprávneho kraja.
Príroda
Ličartovce ležia v Košickej kotline v doline Torysy. Nadmorská výška v strede obce je a v chotári 213
Rovinatý až vrchovinný povrch chotára tvoria štvrtohorné náplavy Torysy, uloženiny centrálnokarpatského flyšu; prvohorné zlepence, bridlice, droby a druhohorné kremence.
Pri kaštieli je dendrologická rezervácia v malom, pomerne dobre zachovanom prírodnom parku z roku 1836 s početnými cudzokrajnými druhmi. Park v roku 2019 prešiel zásadnými úpravami.
Malaysia Airlines
thumb|right|300px|[[Boeing 747|Boeing 747-400 vo farbách Malaysia Airlines pristáva na Letisku Londýn-Heathrow]] náhľad|300x300bod|McDonnell Douglas DC-10-30 Malaysia airlines náhľad|301x301bod|Airbus a350-900 Malayských areolínií na letisku Londýn-Heathrow, v roku 2019 náhľad|302x302bod|Boeing 777-200ER Malayských areolínií na Hong Kong International airport. náhľad|303x303bod|Airbus a330-200F MAS cargo náhľad|305x305bod|Boeing 737-8H6 Malaysia Airlines retro livery (40 years) Malaysia Airlines je národná letecká spoločnosť Malajzie, ktorá operuje na medzinárodných aj vnútroštátnych letoch. Je to jedna z najväčších ázijských leteckých spoločností.
Malaysia Airlines lieta do destinácii v Ázii, Európe, Severnej a Južnej Amerike, Austrálii a Afrike. Má dve dcérske spoločnosti: Firefly a MASwings. Firefly prevádzkuje pravidelné lety z domovskej základne MAS v Penangu a Subangu a zameriava sa na terciárne miesta. MASwings operuje na linkách v rámci Bornea. Malaysia Airlines prevádzkuje aj flotilu nákladných lietadiel MASkargo. MASCharter je ďalšia dcérska spoločnosť Malaysia Airlines, prevádzkujúca charterové lety využívajúce lietadlá Malaysia Airlines.
Zaujímavosti
Malaysia Airlines má najvačšiu flotilu lietadiel Boeing 737-400 na svete. http://www.airways.cz/clanek/2012-05-29/malaysian-airlines-prevzaly-prvni-airbus-a380
Mikuláš III.
Mikuláš III. (rodným menom Giovanni Gaetano Orsini, * 1210/1220, Rím, Taliansko - † 22. august 1280, Viterbo) bol 188. pápež rímskokatolíckej cirkvi.
Životopis
Mikuláš bol rímsky šľachtic, ktorý slúžil pod ôsmimi pápežmi; Inocent IV. (1243-1254) ho menoval kardinálom, Alexander IV. (1254-61) protektorom františkánov, Urban IV. (1261-1264) generálnym inkvizítorom. Nasledovníkom Jána XXI. (1276-1277) na pápežskom stolci po šesťmesačnom období bez pápeža sa stal najmä vďaka veľkému rodinnému vplyvu.
Počas jeho krátkeho potifikátu došlo k niekoľkým dôležitým udalostiam. Ako rodený politik Mikuláš výrazne posilnil pozíciu pápeža vo vtedajšom Taliansku. V máji 1278 uzavrel konkordát s Rudolfom I. Habsburským podľa ktorého mu bola garantovaná Romagna a ravennský exarchát. Podľa talianskeho kronikára Bartolomeja z Luccy Mikuláš s Rudolfom, aspoň všeobecne, diskutovali o rozdelení Svätej ríše rímskej do štyroch oddelených kráľovstiev - Lombardie, Burgundska, Tuscie a Nemecka, kde by bolo Rudolfovo dedične prisúdené kráľovstvo a navyše by sa stal cisárom. V júli 1278 vydal Mikuláš pre rímsku vládu prevratnú konštitúciu, ktorá zakazovala cudzincom používať civilné úrady.
Cirkevné počiny
Mikulášov otec bol osobným priateľom svätého Františka z Assisi, čo ho primälo zamerať viac pozornosti na františkánsky poriadok. 14.augusta 1279 Mikuláš vydal bulu Exiit qui Semin, ktorá vyrovnala spory vnútri poriadku medzi prísnejšou a benevolentnejšou stranou. Mikuláš taktiež vynaložil obrovské prostriedky na opravu Lateránskeho paláca a Vatikánu. Navyše vybudoval prekrásne vidiecke sídlo v Soriane blízko Viterba, kde nakoniec zomrel na srdcovú príhodu (zdroje sa líšia v tom, či išlo o infarkt alebo mŕtvicu).
Rodinkárstvo
Hoci bol Mikuláš vzdelaný muž známy svojim silným charakterom, bol taktiež známy pre nadmerné protežovanie svojich príbuzných. Troch zo svojich najbližších príbuzných povýšil na kardinálov a ostatným dal dôležité pozície.
Odkaz
Dante vo svojom Inferne (Božská komédia) hovorí krátko o Mikulášovi III., ktorý bol odsúdený na trávenie večnosti na mieste určenom pre tých, čo spáchali hriech simónie, tzn. snahu získať za peniaze určité cirkevné postavenie, či privilégiá. V Danteho príbehu sú títo ľudia umiestnení hlavou napred v dierach, s plameňmi na pätách ich chodidiel. V tomto mieste je Mikuláš hlavným z hriešnikov, čo demonštruje výška plameňov na jeho chodidlách. Najskôr si ho Dante pomýli s pápežom Bonifácom VIII. Keď sa vec vyjasní, Mikuláš oznamuje Dantemu, že očakáva zatratenie (kvôli simónii) nielen Bonifáca, ale i Klementa V., oveľa viac úplatného pápeža.
Petr Brandl
Petr Jan Brandl (nem. Peter Johann Brandl, on sám sa písal Petrus Brandl * 24. október 1668, Praha † 24. september 1735, Kutná Hora) bol český maliar, jeden z hlavných  predstaviteľov  vrcholného baroka v Čechách.
Životopis
Bol synom pomerne zámožných rodičov. Jeho otec bol nemecký krajčír a krčmár, matka z českej roľníckej rodiny z Přestanic. Vzdelanie získal v jezuitskom gymnáziu. Vo svojich 33 rokoch sa oženil, mal tri deti, ale rodinu neskôr opustil. Za svoje diela bol pomerne dobre platený, ale peniaze väčšinou prehýril a neustále bol zadlžený a prenasledovaný veriteľmi. Neúspešne dúfal v konsolidáciu finančných pomerov kúpou pozemku v Jílovom počas tamojšej zlatej horúčky. Umrel opustený a v chudobe v Kutnej Hore, kde je aj pochovaný.
Dielo
Maliarstvo študoval u pražského dvorského maliara Kristiána Schrödera, ktorý bol správcom hradnej obrazárne. Schröder však Brandlovi nemohol predať viac, než základy maliarskej techniky. Jeho hlavnými učiteľmi boli Jan Rudolf Bys a Michael Václav Halbax. Výrazne bol ovplyvnený umením Karola Škrétu a tiež Abrahama Godyna, Michaela Leopolda Willmanna a Jana Kryštofa Lišky.
Vo svojom diele dospel Brandl k vlastnej syntéze týchto maliarskych podnetov. Patrí k najdôležitejším reprezentantom vrcholne barokovej maľby v stredoeurópskom priestore a vo svojich najlepších prácach dosahoval najvyššiu úroveň vtedajšej európskej maľby. Jeho dielo je však značne nevyrovnané, s veľmi kolísavou kvalitou. To je zrejmé najmä v jeho neskorom období.
Lastúrniky
Lastúrniky (iné názvy: zriedkavo korytníky, zastarano lasturniky, lastúrnici, lastúrovci, lastury, mlže, mlži, mušle; lat. Bivalvia, Lamellibranchia) sú trieda schránkovcov. Ich telo je ukryté v dvojchlopňovej schránke zloženej z lastúr, ktoré sú spojené pružným väzom, a väčšinou aj systémom zubov (cardo) na protiľahlom póle. Sú bilaterálne symetrické, u niektorých trvalo prisadnutých je symetria narušená (spodná lastúra je menšia, plochá).
U lastúrnikov pozorujeme viaceré zjednodušenia v stavbe tela, ktoré sú dôsledkom prispôsobenia sa na pasívny prisadnutý, alebo iba málo pohyblivý spôsob života:
Anatómia
Tráviaca sústava začína ústnym otvorom, nasleduje hltan, žalúdok s bielkovinovým kryštálom v slepom vaku, črevo a anus. Črevo tesne pred konečníkom obyčajne prechádza srdcovou komorou.
Obehová sústava je jednoduchá: Srdce má 2 predsiene, do ktorých žiabrové artérie privádzajú okysličenú hemolymfu. Srdce ju vypudzuje hlavovou aortou dopredu, kde sa rozlieva v systéme lakún. Odkysličená hemolymfa sa zbiera v zberných vénach, ktoré ju vedú opäť do žiabier.
Vylučovaciu sústavu tvorí pár kardiálnych metanefrídií (Bojanových orgánov), ktorých nefrostómy odvádzajú metabolity z dutiny perikardu.
Rozmnožovanie a vývin
Lastúrniky sú pôvodne gonochoristy, no vyskytujú sa aj hermafrodity. Párové gonády v primitívnejších prípadoch ústia do metanefrídií, u fylogeneticky vyšších majú vlastné vývody. Gonády nemajú žiadne akcesorické zariadenia ani kopulačný orgán, k oplodneniu dochádza vo vode. Vývin je nepriamy cez larvu typu veliger, u Unionoidea cez glochídium.
Systematika
Poznáme asi 10 000 druhov lastúrnikov. Delia sa na 8 radov, z nich však 6 je výlučne morských.
trieda lastúrniky (Bivalia/Lamellibranchia):
Clement Attlee
Historicky stál Attlee najdlhšie na čele strany Labouristov.
Domowina
thumb|„Serbski dom“ v Budyšíně – sídlo Domowiny|299x299bod Domowina (dolnolužickosrbsky Zwězk Łužyskich Serbow z.t., hornolužickosrbsky Zwjazk Łužiskich Serbow z.t.) je lužickosrbská národná a kultúrna organizácia, ktorá zastrešuje viacero lužickosrbských spolkov.
Organizácia bola založená 13. októbra 1912 v meste Wojerecy z iniciatívy Arnošta Barta, ktorý sa stal v roku 1913 i jej prvým predsedom. V roku 1937 bola organizácia nacistami, ktorí považovali lužickú srbčinu za „Hundensprache“ nasilu rozpustená, obnovená bola 10. mája 1945 v Chrósćicy. Dnes pôsobí Domowina vo viacerých mestách a dedinách Lužice a delí sa na niekoľko žúp. Jej sídlom je „Srbský dom“ („Serbski dom“) v Budyšíne, kde sa nachádza aj rovnomenné nakladateľstvo. To organizuje pravidelne prezentáciu svojich diel na pražskom knižnom veľtrhu „Svět knihy“.
Vera Jevgenievna Duševinová
Vera Jevgenievna Duševinová, (* 6. október 1986, Moskva, Rusko) je súčasná ruská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA vo štvorhre.
Martha Argerichová
Martha Argerichová (vyslov [argerič], * 5. jún 1941, Buenos Aires, Argentína) je popredná svetová klaviristka. Patrí medzi najvýznamnejších klaviristov druhej polovice 20. storočia a často býva tiež označovaná ako najlepšia klaviristka.
Kariéra
Narodila sa v Buenos Aires. Na klavír sa učila hrať už od svojich troch rokov. V ôsmich rokoch verejne debutovala s Beethovenovým Klavírnym koncertom č. 1, ktorý aj nahrala.
V roku 1955 sa jej rodina presťahovala do Rakúska, kde študovala u svetoznámeho klaviristu Friedricha Guldu. V roku 1957, vo svojich šestnástich rokoch vyhrala prestížnu Medzinárodnú hudobnú súťaž v Ženeve. Neskôr svoje umenie zdokonaľovala u Artura Benedettiho Michelangeliho. V roku 1965 vyhrala Medzinárodnú klavírnu súťaž Fryderyka Chopina vo Varšave. Od roku 1966 sa začala venovať aj nahrávaniu. Vo svete vystupovala hlavne ako koncertná klaviristka. V osemdesiatych rokoch sa začala viac orientovať na komornú hudbu. V roku 1980 vzbudila rozruch, keď vystúpila z poroty Chopinovej súťaže vo Varšave na protest proti tomu, že chorvátsky klavirista Ivo Pogorelić vypadol zo súťaže už v treťom kole. Vyhlásila o ňom, že je génius, čím mu pomohla k medzinárodnému úspechu. Aj naďalej sa venuje podpore mladých talentov, založila súťaž, ktorá nesie jej meno a je prezidentkou Medzinárodnej klavírnej akadémie Lake Como.
Osobný život
Argerichová sa vždy úzkostlivo vyhýbala publicite, kvôli čomu nebola v počiatočnom období svojej kariéry adekvátne známa. Málo známe sú aj detaily z jej súkromia. Je však známe, že má tri dcéry s troma rôznymi mužmi, s ktorými bola zosobášená – druhým z nich bol známy dirigent Charles Dutoit, tretím americký klavirista Stephen Kovacevich.
Umelecká činnosť
Martha Argerichová zaujala hudobnú verejnosť svojím temperamentom, rebelantským duchom, a predovšetkým spontánnou a nenásilne virtuóznou interpretáciou diel. Napriek tomu že je klaviristkou neobyčajných možností, jej technika hry je považovaná za veľmi svojskú a nepríkladnú, podobne ako tomu bolo u Vladimira Horowitza.
David Bowie
David Robert Jones (* 8. január 1947, Brixton, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 10. január 2016, New York, USA), známy pod umeleckým menom David Bowie, bol anglický spevák-skladateľ a herec. Stal sa vedúcou osobnosťou hudobného priemyslu a je považovaný za jedného z najvplyvnejších hudobníkov 20. storočia. Získal uznanie kritikov a hudobníkov najmä za svoju inovatívnu prácu v 70. rokoch. Jeho kariéra bola poznačená vynaliezavou vizuálnou prezentáciou, pričom jeho hudba a scéna mali významný vplyv na populárnu hudbu. Počas života predal viac ako 100 miliónov nahrávok na celom svete, čím sa stal jedným z najpredávanejších hudobných umelcov všetkých čias. Vo Veľkej Británii získal desať certifikátov platinových albumov, jedenásť zlatých a osem strieborných. Vydal jedenásť albumov číslo jeden. V USA získal päť platinových a deväť zlatých certifikátov. V roku 1996 bol uvedený do Rock and Roll Hall of Fame. Magazín Rolling Stone ho zaradil medzi 100 najlepších umelcov všetkých čias a po jeho smrti v roku 2016 bol časopisom označený ako „najväčšia rocková hviezda všetkých čias“.