cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kriket
náhľad|vpravo|Kriketový zápas náhľad|Kriketová loptička Kriket je tímová loptová hra s malou loptou, ktorá sa hrá najmä v Spojenom kráľovstve a štátoch Commonwealthu. Patrí medzi najpopulárnejšie kolektívne športy na svete. Prvá zmienka o krikete pochádza zo 17. storočia, prvé známe pravidlá pochádzajú z roku 1744. Skutočná raná história nie je známa, avšak predpokladá sa, že hra je o stovky rokov staršia. Podľa prvých pravidiel sa kriket hral so zahnutou pálkou a dvoma kolíkmi. Jednotlivé pravidlá sa v histórii kriketu vyvíjali a menili.
Kriket sa na Slovensku momentálne (2011) hrá iba v jedinom klube, a to v Kriketom Klube Hájske. Klub vznikol v roku 2000.
Medzinárodná organizácia, ktorá zastrešuje kriket vo svete, sa volá Medzinárodná kriketová rada.
Inovať
náhľad|Inovať na stromoch Inovať (iné názvy: kryštalická námraza, inovatka , srieň , osuheľ , mráz , zriedkavo osuhlina, nárečovo hŕňava ) je zamrznutá vodná para v tvare ihličiek, kyprá, biela kryštalická štruktúra vody, vznikajúca pri silných mrazoch a zároveň vysokej vlhkosti vzduchu až hmle. Vzniká pri odparovaní sa vody z predmetov, ktoré boli pôvodne teplejšie ako prudko sa ochladzujúce okolie.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
Afumați
Afumați je obec v župe Ilfov v Rumunsku. Nachádza sa v Rumunskej nížine, na brehu rieky Pasărea. Skladá sa len z jednej dediny, Afumați. Priamo susedí s mestom Voluntari, ktoré je považované za predmestie Bukurešti, preto tu, na rozdiel od väčšiny ostatných regiónov Rumunska počet obyvateľov stúpa (sťahujú sa sem za prácou).
Mousâ ‘Alli
Mousâ ‘Alli alebo (po amharsky) Musa Ali Tärara (iný prepis: Musa Ali Terara) je výrazný stratovulkán, týčiaci sa do výšky 2 028 m na hraniciach Etiópie, Eritrey a Džibutska. Je to najvyšší vulkán v oblasti a zároveň je to najvyšší vrch Džibutska. Jeho stavba je tvorená prevažne trachytmi a ryolitmi. Vrchol sopky je tvorený kalderou, ktorej dno je pokryté ryolitovými lávovými dómami a lávovými prúdmi.
Béthincourt
Béthincourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Hodejovec
Hodejovec je obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota.
Túžba tela
Túžba tela (El cuerpo del deseo) je telenovela z roku 2005 napísaná Juliom Jimenézom, ktorá má 143 častí. V hlavných úlohách hrajú Mario Cimarro, Lorena Rojas a Andrés García, vo vedľajších úlohách Erick Elias, Vanessa Villela, Diana Osorio a ako hlavná záporná postava Martín Karpan. Telenovela je remakom telenovely V cudzom tele (En cuerpo ajeno) z roku 1992.
Dej
Túžba tela rozpráva príbeh Pedra José Donosa, bohatého muža, ktorý vo svojich sedemdesiatich rokoch už dosiahol všetko, čo si zaumienil, vrátane lásky Isabel Arroyovej, mladej a atraktívnej ženy. Nanešťastie, zásahom osudu Pedro José náhle zomiera na infarkt v rovnakom čase ako mladý roľník menom Salvador Cerinza. Duša Pedra José Donosa sa však odmietne vzdať všetkého, čo na tomto svete zanechal a prevtelí sa do tela predčasne zosnulého Salvadora Cerinzu.
Takto Pedro José zistí, že Isabel Arroyová bola milenkou jedného z jeho verných zamestnancov Andrésa Coronu, že jasnovidka Gaetana Charryová je podvodníčka, ktorá nedisponuje vlastnosťami, ktorými sa prezentovala, že jeho svokra Nina Arroyová a jej sestra Rebeca Macedová sú ziskuchtivé ženy a že Walter, komorník, o ktorého sa staral, k nemu v skutočnosti prechovával hlbokú nenávisť.
Vďaka novým podmienkam sa Pedro José utvrdí v dôvere k Abigail, jeho vernej gazdinej a jej synom Antoniovi a Simonovi, takisto ako k Valerii, milej a láskavej sesternici Isabel. Vinní alebo nevinní - nikto nebude môcť utiecť pred znepokojivou prítomnosťou tohto cudzinca, ktorý prišiel, aby si vyrovnal účty s nepriateľmi a ochránil tých, ktorí ho mali vždy radi.
Gary Chapman (autor)
Gary Demonte Chapman (* 10. január 1938) je americký autor série kníh 5 jazykov lásky, poradca pre vzťahy a moderátor. Je riaditeľom Marriage and Family Life Consultants, Inc. Moderuje rozhlasový program o manželstve a o vzťahoch, ktorý sa vysiela na viac ako 100 rozhlasových staniciach a na internete.
Sibírska mačka
Sibírska mačka je mačacie plemeno. Je to stredne veľká až veľká mačka so stredne dlhou srsťou.
História
Dlhosrsté mačky sa vyskytujú v severných pustatinách Ruska. Ako veľa prírodných plemien, ani sibírsku mačku až donedávna nepovažovali za hodnú pozornosti. Seriózny chov smerujúci k štandardizácii typu sa začal v 80. rokoch 20. storočia a plemeno uznalo veľa organizácií v jeho domovine vrátane Všeruského klubu chovateľov mačiek. Do Ameriky sa sibírska mačka dostala v roku 1990 zásluhou Elizabeth Terrellovej. Jej chovateľskú stanicu Star Point má v rodokmeni väčšina špičkových sibírskych mačiek.
Povaha
Povaha sibírskej lesnej mačky vyplýva z jej minulosti. Je to spoločenské zviera, ale nie je to mačka na maznanie. Zato je však veľmi citlivá a vynaliezavá.
Haliny
náhľad|Haliny v pozadí Haliny sú vápencovo-dolomitným bralom nachádzajúcim sa v turisticko-lyžiarskom stredisku pod vrchom Malinné pri Ružomberku v Národnom parku Veľká Fatra a charakteristicky dopĺňajú tunajší krajinný reliéf.
Haliny sú často využívané najmä začínajúcimi horolezcami. Zo zrázu Halín, na ktorý je prístup aj pohodlným chodníkom od hornej stanice kabínovej lanovky, je za dobrej viditeľnosti pekný výhľad na Západné Tatry, Nízke Tatry, Veľkú Fatru, Liptovskú Maru, ako aj na samotné lyžiarske stredisko Malinné a Ružomberok. Na Halinách je prevažne bukovo-borovicový porast, a skalné ruže (Sempervivum hirtum), rozchodníky (Sedum sp.), prvosienky holé (Primula auricula) a poniklece (Pulsatilla sp.).
Turecká angora
Turecká angora (po turecky Ankara Kedisi) je jedno z najstarších mačacích plemien.
Má rôzne variety srsti. Jej srsť je jemná, hodvábna a preto sa lepšie češe než perzská mačka, srsť nesplsnatie.
Slovenská autobusová doprava
Slovenská autobusová doprava alebo v rokoch 1993-1994 v niektorých prípadoch (v jednom prípade do 1999) Slovenská automobilová doprava, resp. SAD (chápané v závislosti od podniku buď ako skratka vyššie uvedených názvov alebo ako ich oficiálna alternatíva alebo priamo ako názov) je názov alebo hlavná súčasť názvu väčšiny podnikov autobusovej medzimestskej (sčasti aj mestskej) dopravy na Slovensku od roku 1993.
== ČSAD ==''' Jednotný česko-slovenský národný podnik ČSAD (Československá automobilová doprava) bol vytvorený znárodňovacím zákonom 311/1948 Zb. a vyhláškami 122/1949 Sb. a 124/1949 Zb. k 1. januáru 1949. Zákonom 149/1950 Zb. bol premenovaný na názov Československá štátna automobilová doprava. Pre činnosť na Slovensku mal podnik asymetricky zriadené Oblastné riaditeľstvo v Bratislave. V roku 1952 bol podnik ČSAD rozdelený na dve hlavné správy, českú a slovenskú, a 19 podliehajúcich samostatných krajských podnikov, z toho 6 na Slovensku. So zmenou územného členenia Česko-Slovenska v júni 1960 boli krajské podniky transformované na okresné podniky, no roku 1963 boli znova spojené do krajských podnikov podľa nových krajov. Na Slovensku boli konkrétne vytvorené tieto tri národné podniky: Tieto boli v roku 1989 transformované na štátne podniky pod názvami: Aj tu bola skratka vždy ČSAD. V roku 1990 pribudli zároveň na Slovensku (zatiaľ marginálne) prví súkromní autobusoví osobní dopravcovia. V roku 1991 bol vytvorený samostatný štátny podnik v Žiline - "Československá automobilová doprava, štátny podnik Žilina".
SAD
Od januára 1994 bola od všetkých štátnych podnikov odčlenená nákladná doprava - pozri NAD.
Prvé podniky pod názvom Slovenská automobilová/autobusová doprava vznikli v roku 1993 resp. 1994 premenovaním či transformáciou troch vyššie uvedených dovtedajších štátnych podnikov:
V rokoch 1995 resp. 1996 boli od vyššie uvedených podnikov odštiepené desiatky lokálnych štátnych podnikov so sídlami v rôznych mestách Slovenska, ktoré - spolu s pôvodnými podnikmi v Bratislave B. Bystrici, Košiciach a Žiline) niesli vždy názov Slovenská autobusová doprava + názov sídla. Závod v Skalici sa v roku 1994 (SKAND Skalica) a závod v Starej Ľubovni v roku 1995 (BUS KARPATY spol. s r.o.) skúšobne sprivatizoval.
V roku 1999 boli mnohé zo spomínaných početných štátnych podnikov v rámci prípravy na ich privatizáciu pozlučované do celkovo 17 podnikov. V rokoch 2001 a 2002 nasledovala privatizácia všetkých týchto 17 podnikov. Z nich všetky okrem piatich sa v súčasnosti naďalej volajú Slovenská autobusová doprava alebo SAD; sú to konkrétne:
Horní Myslová
Horní Myslová je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 81 obyvateľov, z toho 43 mužov a 38 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 36,3 roka, ženy 41,9 roka).
Pasărea
Pasărea je rieka v župe Ilfov v Rumunsku. Preteká obcami Fundeni, Brănești, Găneasa a Afumați a ústi do rieky Dâmbovița. V obci Brănești preteká cez dedinu, ktorej dala meno.
Hawker Hurricane
Hawker Hurricane bolo britské stíhacie lietadlo, ktoré vzniklo koncom 30. rokov a najväčšie využitie zaznamenalo počas bitky o Britániu, kedy bolo dostupné v dostatočnom počte. Aj keď je Hurricane možné považovať za prvú modernú stíhačku RAF, relatívne rýchlo bola v čisto stíhacích úlohách vytlačená modernejšou a výkonnejšou stíhačkou Supermarine Spitfire. Po bitke o Britániu sa typ Hawker Hurricane uplatnil v úlohách, kde bola jeho odolnosť v súbojoch dôležitejšia ako rýchlosť (ako stíhací bombardér, či ako modifikovaná stíhačka Hawker Sea Hurricane pre operácie z lietadlových lodí a MAC-nosičov).
Vznik a vývoj
História typu Hawker Hurricane sa začala v prvej polovici 30. rokov 20. storočia. V dobe, keď sa v Nemecku dostal k moci Hitler, mal šéfkonštruktér britskej firmy Hawker, Sydney Camm, rozpracovaný projekt stíhacieho jednoplošníka Fury Monoplane. Tento projekt, ktorý bezprostredne vychádzal z osvedčenej dvojplošnej stíhačky Hawker Fury a bol plne financovaný z vlastných prostriedkov firmy. Malo to hneď niekoľko príčin. Hlavným bol konzervativizmus vo velení vojenského letectva, ktoré odsudzovalo moderné jednoplošníky s uzatvorenou kabínou. Podľa štábov letectva, ale aj mnohých radových pilotov, mala byť stíhačka, ktorá mala dosahovať patričnú obratnosť, dvojplošná a podľa možnosti aj s otvorenou kabínou.
Ďalším nemenej dôležitým faktorom iniciatívy firmy Hawker sa stala hospodárska kríza, ktorá značne utlmila vládne výdaje na vývoj nových lietadiel. Práce na projekte však pokračovali ďalej, pričom bola postavená maketa v mierke 1:10, ktorá slúžila na testy v aerodynamickom tuneli. Hroziaca agresivita nacistického Nemecka stále viac strašila Európu, a preto sa Briti začali pripravovať na vojnu. V júni 1934 bol oznámený plán na rozsiahlu výstavbu a modernizáciu RAF. Projekt firmy Hawker sa dostal na ministerstvo letectva, ktoré v septembri 1934 po búrlivých diskusiách, schválilo špecifikáciu F.36/34 pre nový stíhací jednoplošník. Táto špecifikácia bola doslova šitá na mieru pre projekt firmy Hawker. thumb|right|Prototyp lietadla Hurricane (sériové číslo K5083), 6. november 1935
Potreby vojenského letectva si vyžiadali niektoré zmeny vo výzbroji a pohonnej jednotke, ale všetko sa podarilo konštrukčnému tímu rýchlo zapracovať. V novembri sa začali stavať makety v skutočnej veľkosti a na nich sa dolaďovali tvary a usporiadanie kabíny a zbraňových systémov. O rok na to, 6. novembra 1935, vzlietol z továrenského letiska firmy Hawker v Brooklands prvý prototyp striebornej farby so sériovým číslom K5083 s pilotom P.W.S Bullmanom. Na pohon slúžil kvapalinou chladený vidlicový dvanásťvalec Rolls-Royce Merlin C s výkonom 737 kW (1 003 k), ktorý poháňal dvojlistovú nenastaviteľnú vrtuľu. Po úspešnom zalietaní prebiehali intenzívne letové skúšky. Ešte pred ich dokončením rozhodlo v júli 1936 ministerstvo letectva o sériovej výrobe 600 strojov, ktoré dostali meno Hurricane.
Slovakistika
Slovakistika (príslušná osoba je slovakista, slovakistka) je v širšom zmysle náuka o Slovákoch, Slovensku, slovenskej kultúre a v užšom zmysle vedný a študijný odbor, ktorý sa zaoberá slovenským jazykom a slovenskou literatúrou.
Hawker Hurricane
Vznik a vývoj
Prvý sériový Hurricane Mk.I vzlietol v októbri nasledujúceho roku a o dva mesiace neskôr, 24. decembra 1937, dostala 111. peruť RAF v Northolte prvé štyri sériové stroje. Prvé sériové Hurricany Mk.I poháňal motor Merlin II s výkonom 768 kW (1 044 k) a s dvojlistovou vrtuľou. Výzbroj tvorilo osem guľometov M1919 Browning kalibru 7,7 mm, ktoré boli umiestnené v krídlach. Neskoršie série Hurricanov Mk.I boli osadené motorom Merlin III, ktorý mal síce zhodný výkon ako predošlá verzia, ale umožňoval montáž trojlistových, kovových, nastaviteľných vrtúľ Rotol alebo de Havilland, ktoré zvyšovali letové výkony Hurricanu. V ďalších výrobných sériách sa Hurricany dočkali zlepšenia pancierovania kabíny, zvýšenia odolnosti palivových nádrží a nakoniec v auguste 1939 aj nového krídla s celokovovým poťahom. V tom čase už výroba Hurricanov prebiehala aj na druhej linke vo firme Gloster.
Slovakistika
Začiatky slovakistiky siahajú do 18. stor., keď sa začal sústredený a systematický opis slovenského jazyka, slovenskej literatúry a slovenských dejín. Bol to zo začiatku komplexný vedný odbor, ktorý sa postupne diferencoval na slovenskú jazykovedu, literárnu vedu a históriu.
Hawker Hurricane
Operačné nasadenie
thumb|right|Hurricane Mk.I (sériové číslo P3395) [[1. peruť RAF|1. perute RAF na základni Wittering, október 1940]]
Slovakistika
Prvé úvahy o pôvode slovenského jazyka vyslovil Matej Bel.
Hawker Hurricane
Operačné nasadenie
Hurricany Mk.I boli na začiatku vojny najrozšírenejším lietadlom RAF, a počas bitky o Britániu sa najväčšou mierou podieľali na britskom víťazstve, keď zostrelili viac nemeckých strojov, než všetky ostatné prostriedky boja.
V čase vypuknutia bitky o Britániu, v júli 1940, malo velenie RAF k dispozícii 26 perutí vybavených Hurricanmi Mk.I. V priebehu nasledujúcich bojov sa ich počet zvýšil na 32. Hurricany Mk.I boli síce pomalšie než nemecké Messerschmitty Bf 109 a mali tiež slabšiu výzbroj, ale výkonných stíhačiek Supermarine Spitfire Mk.I bol vtedy nedostatok. Napriek tomu zvádzali piloti Hurricanov s presilou nemeckých protivníkov hrdinské boje a hlavne ich zásluhou sa podarilo udržať v prvej fáze bitky o Britániu nadvládu nad britskou oblohou. Nedostatočná výzbroj sa stala slabinou inak u pilotov a mechanikov obľúbeného Hurricanu Mk.I. Osadenie účinnejšej výzbroje nebolo možné kvôli nedostatočnému výkonu motora. Preto bolo nutné nainštalovať najprv novú pohonnú jednotku, ktorou sa stal motor Merlin XX s výkonom 984 kW (1 338 k).
Hurricane s týmto pohonom vzlietol po prvý raz 11. júna 1940. O deň neskôr vzlietol pokusný Hurricane s výzbrojou štyroch kanónov Oerlikon kalibru 20 mm. Skúšky oboch verzií postupne vyústili do verzie Mk.II. Ako prvé sa dostali v septembri 1940 k jednotkám Hurricany Mk.IIA, ktoré predstavovali akýsi prechod medzi Mk.I a Mk.II. Mali už výkonnejší motor, ale bolo im ponechané pôvodné krídlo z verzie Mk.I s ôsmimi guľometmi. O mesiac neskôr sa dostala do výzbroje verzia Hurricane Mk.IIB, ktorá bola vybavená novým krídlom s dvanástimi guľometmi kalibru 7,7 mm. Pod krídlom mohli byť nesené dve prídavné nádrže alebo bomby s hmotnosťou do 226 kg. Rovnaké schopnosti mal aj Hurricane Mk.IIC, ktorý bol navyše vybavený štyrmi kanónmi. Verzie „B“ a „C“ sa od roku 1941 používali v úlohe rýchlych a ľahkých bombardérov, úspešných najmä pri nočných útokoch na nepriateľské letiská a lode. Na Ďalekom východe slúžili prakticky až do konca vojny. V Európe niesli veľký podiel na akciách Rhubarb, pri ktorých napádali dvojice strojov ciele v okupovaných krajinách. Hurricany boli prvé jednomiestne stroje RAF, ktoré mohli niesť aj neriadené rakety kalibru 76,2 mm (3 palce).
Giromagny (kantón)
Giromagny je francúzsky kantón v obvode Belfort v departemente Territoire de Belfort v regióne Franche-Comté. Skladá sa z 13 obcí.
Hawker Hurricane
Operačné nasadenie
thumb|left|Lietadlá Hurricane Mk.IID [[6. peruť RAF|6. perute RAF na letisku Gabès, Tunisko, apríl 1943]] thumb|right|Formácia lietadiel Sea Hurricane Mk.IB, 9. december 1941
V septembri 1941 boli stroje Hurricane Mk.IIB 81. perute RAF privezené lietadlovou loďou HMS Argus k sovietskemu pobrežiu, odkiaľ vyštartovali a niekoľko týždňov operovali z letiska v okolí Murmansku. Úlohou perute bolo okrem bojovej činnosti vyškoliť sovietskych letcov na tento typ. Jedným z prvých, ktorí sa na stroj v krajine preškolili bolo aj sovietske eso Boris Safonov.
V roku 1942 sa objavil variant Mk.IID s dvoma kanónmi kalibru 40 mm vo zvláštnych gondolách pod krídlami. Stali sa pomerne úspešné v boji proti tankom, ktoré napádali v prízemnom lete. 6. peruť RAF sa v roku 1942 s týmito strojmi vyznamenala počas bojov o Bir Hakeim, kedy podporovala jednotky slobodných Francúzov.
Do palety variantov zapadajú aj stroje Sea Hurricane, ktoré boli upravené pre štarty a pristátia na lietadlových lodiach alebo na štarty zo špeciálnych rámp obchodných lodí CAM, odkiaľ boli katapultované v prípade útoku nepriateľského letectva. Sea Hurricany boli v priebehu roku 1943 na britských lietadlových lodiach postupne nahradzované strojmi Wildcat.
Celkovo bolo vyrobených 14 533 Hurricanov všetkých verzií, vrátane 1 451 kusov, ktoré boli vyrobené v Kanade, pod označením Mk.X, XI, XII.
Technický popis
Hawker Hurricane Mk.I bol jednomiestny, jednomotorový samonosný dolnoplošník. Kovová kostra krídel bola pri prvých sériovo vyrábaných strojoch potiahnutá plátnom, neskôr duralom. Kovová kostra pevných aj pohyblivých chvostových plôch bola potiahnutá plátnom. Trup bol zváraný z oceľových rúrok, v prednej polovici potiahnutý duralovými plechmi, zvyšok poťahu plátenný. Krycie plechy boli duralové. Radový motor poháňal kovovú trojlistovú vrtuľu. Podvozok bol zaťahovací. Hlavné podvozkové nohy boli zaťahované smerom k trupu, zadné ostrohové koleso bolo pevné.
Technické údaje
thumb|right|Hurricane Mk.I (sériové číslo R4118), ktorý bojoval v bitke o Britániu v roku 1940
thumb|right|Hurricane Mk.IIB
thumb|right|Hurricane Mk.IIC [[87. peruť RAF|87. perute RAF počas letu, 1942]]
Rocquancourt
Rocquancourt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 780 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Moombahton
Moombahton je fúzny žáner house hudby a reggaetonu, ktorý vytvoril americký DJ a producent Dave Nada na jeseň roku 2010. Po hudobnej stránke je moombahton v podstate Dutch house alebo electro house s tempom reggaetonu (zvyčajne 108 až 115 úderov za minútu) s bicími a perkusiami ovplyvnenými raggaetonom. Ďalej obsahuje "silné basové linky, dramatické build-upy a vyplnenie rýchlymi perkusívnymi prvkami".
Saint-Bonnet-le-Troncy
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Humniště
thumb|Orientačná mapka Humniště (niekedy tiež označované novodobým názvom Martinice) je zaniknutá stredoveká dedina s pevnosťou, ktorá stávala asi 10km západne od Slaného, v miestach terajšieho poľnohospodárskeho dvora Martinice v katastri obce Drnek v okrese Kladno. Dedina sa rozkladala približne 2¼km severozápadne od terajšieho Drnku na planine blízko novodobej cesty Drnek - Mšec, zhruba vo východnej časti areálu Martinic. Pevnosť potom stávala pri jej východnom okraji, na samom výbežku ostrožny. Dnes z dediny nezostalo nič, zachovali sa len stopy pevnosti.
Historické zmienky o Humništi sú veľmi skromné, najstaršia pochádza z roku 1416. Pre lepšie využitie okolitých pozemkov dal v roku 1711 gróf Jiří Adam z Martinic v susedstve spustnutej dedine založiť hospodársky dvor, nazvaný po majiteľoch panstva - Martinice. Možno predpokladať, že rozvaliny Humniště pritom poslúžili tiež ako zdroj stavebného materiálu. Ešte v prvých rokoch 20. storočia pozoroval Ferdinand Velc pri tvorení Súpisu pamiatok stopy múrov pustej vsi, tie však neskôr bez stopy zanikli, keď JRD rozširovalo Martinický dvor a zastavalo novými hospodárskymi budovami takmer celé priestranstvo až po okraj pevnosti.
Jediné, čo dodnes ostalo z niekdajšieho Humnišťa, sú skromné zvyšky pevnosti v podobe priekopy a základov rozpadnutého muriva. Na samom východnom konci ostrohu stával palác, obdĺžniková budova rozmerov 13 × 8 m; pred ktorým sa nachádzalo malé nádvorie. Na západnej strane, kde je terén rovinatý, chránila pevnosť hradba a podkovovitá suchá priekopa o šírke približne 10m, v súčasnosti viditeľná ako asi 1,5m hlboká zníženina. Z ostatných strán poskytoval prirodzenú ochranu strmo sa zvažujúci terén a priekopu tu nebolo treba, postačovala hradba. Vstup do pevnosti bývala pravdepodobne od severozápadu, ako naznačujú základy dvojice okrúhlych stavieb priemere 6,5m, ktoré sa zachovali na severnej strane areálu pevnosti. Ferdinand Velc ich považoval za bašty, zatiaľ čo Lukáš Vytlačil ich opisuje ako pozostatky vstupnej brány. Z opevnenia južnej strany nezostalo nič, pretože bolo v minulosti rozobraté na stavebný materiál; zreteľný je tu zvyšok novovekého násypu, ktorý slúžil k jeho odvozu.
Anna Záborská
MUDr. Anna Záborská (* 7. jún 1948, Zürich, Švajčiarsko) je slovenská lekárka, konzervatívna politička, súčasná poslankyňa Národnej rady Slovenskej republiky a bývalá poslankyňa Európskeho parlamentu.
Kresťanská únia
Vo februári 2019 po odchode z KDH, založila spolu s Branislavom Škripekom novú konzervatívnu politickú stranu Kresťanská únia, ktorej sa stala predsedníčkou.
Národná rada Slovenskej republiky
Vo volebnom období 19982002 ako poslankyňa NR SR za KDH. Funkcie:
Vo volebnom období 20022006 znova poslankyňa NR SR za KDH. Funkcie: 20. júla 2004 jej mandát zanikol z dôvodu vykonávania funkcie nezlučiteľnej s funkciou poslankyne NR SR; stala sa poslankyňou Európskeho parlamentu.
Vo volebnom období 20202024 ako poslankyňa NR SR za OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti (OĽANO), NOVA, Kresťanská únia (KÚ), ZMENA ZDOLA. Funkcie:
Europoslankyňa
V prvých voľbách do Európskeho parlamentu na Slovensku 13. júna 2004 bola zvolená na kandidátke KDH za poslankyňu EP. Pôsobila v skupine Európskej ľudovej strany (Kresťanských demokratov) a Európskych demokratov. Funkcie:
Annu Záborskú na post predsedníčky Výboru pre práva žien a rodovú rovnosť v EP navrhla Európska ľudová strana. Jej voľbu skomplikoval postoj poslancov Strany európskych socialistov v EP, ktorí jej nomináciu odmietli na základe negatívneho postoja Anny Záborskej k interrupciám a jej údajných negatívnych vyjadrení týkajúcich sa homosexuálov. Nakoniec sa socialistickí členovia výboru zdržali hlasovania a zvyšok poslancov za predsedníčku Annu Záborskú zvolil. V marci 2005 Anna Záborská potvrdila, že zažalovala francúzske denníky Libération a Humanité za ohováranie, v súvislosti s jej údajnými vyjadreniami, že homosexuálov treba liečiť na psychiatrii.
V druhých voľbách do Európskeho parlamentu na Slovensku 6. júna 2009 bola opätovne zvolená na kandidátke KDH za poslankyňu EP. Pôsobila v skupine Európskej ľudovej strany (Kresťanských demokratov)
V tretích voľbách do Európskeho parlamentu na Slovensku 24. mája 2014 bola po tretíkrát zvolená na kandidátke KDH za poslankyňu EP. Pôsobila v skupine Európskej ľudovej strany (Kresťanských demokratov).
Osobný život
Je dcérou niekdajšieho významného politika KDH Antona Neuwirtha. V 1947 Neuwirth vstúpil do manželstva s Evou Adamkovou, po čom získal štipendium ako vedecký spolupracovník prof. P. Karrera v Zürichu, kde absolvoval aj ďalšie dva semestre chémie. Komunistický prevrat v Československu v roku 1948 znamenal pre Neuwirtha povinnosť vrátiť sa do vlasti, Záborská sa však narodila ešte v Zürichu. Jej manželom je architekt Vladimír Záborský (syn akademického maliara Ladislava Záborského). S manželom má 2 dcéry.
Kritika
Získala anti-cenu Homofób roka 2019. Anketu organizoval Inštitút ľudských práv spolu s Dúhovým Slovenskom. V ôsmom ročníku hlasovalo vyše 69-tisíc ľudí.
Audit
Audit môže byť:
Satanic Warmaster
Satanic Warmaster je fínska black metalová skupina z mesta Lappeenranta v južnom Fínsku. Bola založená v roku 1998 Laurim Penttiläom (prezývka Satanic Tyrant Werwolf). Vo svojich textoch sa zaoberá satanizmom a vojnovými motívmi.
Beurey-sur-Saulx
Beurey-sur-Saulx je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Agésilaos (syn Hippokratida)
Agésilaos alebo Agésiláos alebo Agesilaos ( - Agésilaos/iný prepis Agésiláos) bol v rodokmeni spartského kráľa Leótychida II. z kráľovského rodu Eurypontovcov zaznamenaný historikom Herodotom ako syn Hippokratida a otec Menarea. Žil pravdepodobne v polovici šiesteho storočia pred Kr.
Rodokmeň Leótychida II. z Herodotovho diela História poslúžil mnohým historikom pri zostavovaní zoznamu kráľov Sparty kráľovského rodu Eurypontovcov. Zoznam kráľov Sparty zostavený na základe Leótychidovho rodokmeňa nemôžme pokladať za celkom dôveryhodný, lebo trón sa nemusel dediť len z otca na syna a navyše existuje aj zoznam kráľov zaznamenaný cestovateľom Pausaniom žijúceho v druhom storočí, ktorého menoslov kráľov Sparty sa s týmto rodokmeňom celkom nezhoduje. Ale to, že Hippokratidov syn Agésilaos kráľom Sparty nebol, potvrdzuje vo svojich záznamoch aj sám Herodotos, lebo počas tohto obdobia dejín Sparty ako jej kráľa z dynastie Eurypontovcov a to v zhode s Pausaniom uvádza Agasikla. Taktiež Herodotos aj Pausanias v zhode tvrdia, že následníkom Agasikla bol jeho syn Aristón.
''Genealógia Leótychida II. po kráľa Theopompa podľa Herodota a zoznam kráľov Sparty rodu Eurypontovcov, zaznamenaný od kráľa Theopompa po Leótychida II. od Pausania:''
Richard Henry Tawney
Richard Henry Tawney (* 30. november 1880, Kalkata, India – † 16. január 1962, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol anglický spisovateľ, ekonóm, historik, sociálny kritik a univerzitný profesor, vedúci zástanca kresťanského socializmu.
Kariéra
V roku 1905 sa stal členom výkonného výboru Workers' Educational Association (WEA, po slovensky Asociácia vzdelávania robotníkov). V 20. rokoch 20. storočia bol riaditeľom WEA a v tejto organizácii zostal až do roku 1947. Pred začiatkom prvej svetovej vojny prednášal na univerzite v Glasgow a v roku 1917 začal prednášať na prestížnej London School of Economics (Londýnskej ekonomickej škole), kde zotrval až do konca svojej kariéry. V roku 1931 získal titul profesora ekonomickej histórie.
Dvakrát neúspešne kandidoval do Dolnej komory britského parlamentu za Labour Party.
Zond 5
right|thumb|Zond 5
Zond 5 bola sovietska mesačná sonda programu Zond, ktorá ako prvá v histórii uskutočnila oblet Mesiaca a následne sa úspešne vrátila na Zem. Jej let znamenal aj viacero iných prvenstiev; sonda totiž niesla na svojej palube aj živočíchy a bola teda provou misiou, ktorá dopravila živé tvory do oblasti Mesiaca. Zároveň ako prvá poskytla kvalitné snímky Zeme z veľkej vzdialenosti a ako prvá sovietska kozmická loď pristála v oceáne. Celá misia bola súčasne aj technologickou skúškou novej kozmickej lode Sojuz 7K-L1, ktorá mala slúžiť sovietskemu pilotovanému mesačnému programu.
Priebeh letu
Sonda vážila a v podstate bola upravenou verziou kozmickej lode Sojuz, ktorá mala v rámci sovietskeho programu L1 uskutočniť pilotovaný oblet Mesiaca. Odštartovala z kozmodrómu Bajkonur pomocou nosnej rakety Proton-K 14. septembra 1968 o 21:42 UTC. Po navedení na parkovaciu obežnú dráhu Zeme bol Zond 5 navedený na dráhu k Mesiacu. Ten sonda obletela 18. septembra 1968 v minimálnej výške nad povrchom, pričom absolvovala podobnú dráhu, ako o necelé dva roky neskôr pilotovaná misia Apollo 13. Podobnú dráhu pred Zondom 5 absolvoval aj predchádzajúci Zond 4, bol však zničený pri neúspešnom pristátí. Pri spiatočnej ceste urobila sonda Zond 5 prvé vysokokvalitné snímky Zeme zo vzdialenosti vyše. Sonda mala pôvodne pristáť na území Sovietskeho zväzu, pre poruchu orientačného systému bol však plán zmenený a sonda musela pristáť po balistickej krivke (pri preťažení až 20 G) v Indickom oceáne. Návratový modul Zondu 5 tam úspešne pristál 21. septembra 1968 o 16:08 UTC necelých juhovýchodne od pobrežia Madagaskaru. Tri minúty po pristátí bol návratový modul lokalizovaný jednou z hliadkovacích lodí a o pár hodín na to bol vyzdvihnutý na palubu. Následne bol prepravený do prístavu v Bombaji, odkiaľ bol 4. októbra letecky prepravený do Moskvy. Išlo o vôbec prvý prípad, keď sovietska kozmická loď alebo sonda úspešne pristála mimo územia ZSSR a tiež prvý sovietsky prípad pristátia do oceánu. right|thumb| Obletová trajektória letu [[Apollo 13 – podobná trajektórii misie Zond 5]] Na palube sondy Zond 5 sa v rámci biologických experimentov súvisiacich s prípravou letu človeka na Mesiac nachádzali aj dve suchozemské korytnačky (išlo o druh korytnačka stepná), vínne mušky, chrobáky, červy, rastliny a ich semená, či baktérie. Let Zondu 5 bol teda aj prvým letom, pri ktorom boli k Mesiacu vyslané živé tvory, ktoré sa následne vrátili na Zem. Všetky živočíchy let aj napriek neplánovane vysokému preťaženiu pri návrate prežili. Po tomto lete sa Američania začali obávať, že ďalší sovietsky let by mohol byť pilotovaný, preto urýchlili prípravu svojej misie Apollo 8.
Externé odkazy
Lunar L1
Rafael Rafaj
Mgr. Rafael Rafaj (* 19. október 1959, Považská Bystrica ) je slovenský politik, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky. Vo volebných obdobiach 2006 – 2010 a 2010 – 2012 bol predsedom poslaneckého klubu Slovenskej národnej strany. V súčasnosti pôsobí ako predseda Inštitútu národnej politiky.
Životopis
Rafaj sa narodil 19. októbra 1959 v Považskej Bystrici (iné zdroje uvádzajú tiež Žilinu). Celé detstvo následne do roku 1975 prežil v Žiline. Keďže Rafajov otec, Emil Rafaj, bol odsúdený za rozvracanie republiky, počas komunistického režimu nemohol Rafaj a jeho bratia študovať na vysokej škole. V osemdesiatych rokoch pracoval ako chemik-laborant v Istrocheme. Od roku 1992 býva trvalo v Bratislave-Rači. Rafaj vyštudoval v rokoch 1997-2001 odbor žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzite Komenského. Popri politickej kariére sa venoval žurnalistike, písal množstvo básní a článok, bol člen redakčných rád a publikačne činný v asi dvadsiatich periodikách na Slovensku, okrem iného v denníkoch Slovenská republika a Šport. V roku 2006 vydal politologickú knihu o histórii a politike SNS „ZA NÁROD – politika SNS v rokoch 1990-2005“.
Politická kariéra
Po krátkom pôsobení vo VPN počas revolúcie vstúpil Rafaj v lete 1990 do SNS a bol päť rokov predsedom miestnej organizácie SNS v Rači. Vo februári 1995 začal pracovať na ústredí SNS ako tlačový tajomník a hovorca. Medzi rokmi 2001 – 2003 pracoval ako hovorca odštiepeneckej PSNS Jána Slotu a od roku 2003 opäť ako hovorca SNS.
V roku 2006 bol zvolený za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky. V období 2006-2010 pôsobil vo funkcii predsedu poslaneckého klubu SNS a vo výboroch NR SR pre kultúru a médiá a pre európske záležitosti. Vyhlásili ho za najaktívnejšieho poslanca vládnej koalície (2006-2010). V marci 2009 ho údajne pristihli redaktori denníka SME pri falšovaní podpisu Jána Slotu na prezenčnej listine poslancov NR SR. Predseda parlamentu Pavol Paška (Smer-SD) sa po stretnutí s predstaviteľmi SNS rozhodol nekonať a uspokojil sa s ich vyjadrením, že Rafaj svojho šéfa strany Jána Slotu nepodpísal a so Slotovým tvrdením, že v parlamente bol a podpisoval sa sám. Kauzu falšovania podpisov nevyšetroval ani Úrad boja proti korupcii.
V roku 2010 bol opätovne zvolený do NR SR, medzi rokmi 2010-2012 bol znovu predsedom poslaneckého klubu svojej strany a bol podpredsedom výboru pre kultúru a médiá. V roku 2012 sa v parlamente pobil s poslancom Igorom Matovičom (OĽaNO). Po odchode z parlamentu v roku 2012 pôsobil ako analytik pre európsku politickú skupinu MELD v Bruseli.
V roku 2010 bol na sneme v Ružomberku zvolený za podpredsedu a v októbri 2012 na sneme v Žiline za 1. podpredsedu SNS. Túto funkciu zastával do snemu SNS v septembri 2014, ktorý sa udial po Rafajovom vystúpení v uniforme Milana Rastislava Štefánika. V roku 2014 kandidoval za SNS vo voľbách do Európskeho parlamentu z druhého miesta, nebol však zvolený.
Komunálna politika
V roku 2002 neúspešne kandidoval na starostu bratislavskej mestskej časti Rača. V rokoch 2006-2010 bol zvolený ako poslanec miestneho zastupiteľstva v Bratislave-Rači a zastával funkciu zástupcu starostu.
Kariéra po odchode z čela SNS
Rafaj sa po stiahnutí z čela SNS vrátil k politológii, od roku 2015 je predsedom slovenského národne orientovaného think-tanku Inštitút národnej politiky.
V júli 2022 sa stal členom krajne pravicového hnutia REPUBLIKA, založeného odídencami z Kotlebovej ĽSNS.
Osobný život
Rafaj má troch súrodencov - sestru a dvoch bratov. Od svojich 23 rokov je vegetarián. Okrem politiky sa venuje jóge a ezoterike.
Mateja Svetová
Mateja Svetová (* 16. august 1968, Ľubľana, Slovinsko) je bývala slovinská lyžiarka.
Grandvillars (kantón)
Grandvillars je francúzsky kantón v obvode Belfort v departemente Territoire de Belfort v regióne Franche-Comté. Skladá sa z 14 obcí.
Margaret Woodrow Wilsonová
Margaret Woodrow Wilsonová (* 16. apríl 1886, Gainesville, Georgia, USA – † 12. február 1944, Putučéri, India) bola dcéra prezidenta Woodrowa Wilsona a jeho manželky Ellen. Mala dve sestry, Jessie a Eleanor. Po smrti svojej matky vykonávala funkciu prvej dámy USA až do otcovho druhého sobáša.
Naspievala a vydala niekoľko nahrávok okolo roku 1918. V roku 1938 sa presťahovala do ašrámu Sri Aurobindoa v Putučéri v Indii, kde žila až do konca života. Šesť rokov nato zomrela na infekciu obličky. Margaret Woodrow Wilson bola neskôr v Sri Aurobindovom ašráme známa, ako 'Nistha'. Meno jej dal Sri Aurobindov Ašram po tom čo sa stala jeho chovankou. Slovo 'Nistha' znamená v sanskrite "úprimná".
Butterflies and Hurricanes
„Butterflies and Hurricanes“ je desiata nahrávka na štúdiovom albume Absolution, ktorý v roku 2003 vydala anglická rocková skupina Muse. Je jednou z dvoch nahrávok albumu, na ktorých s kapelou spolupracoval štúdiový orchester. Je charakteristická tým, že v jej strednej časti je medzihra, ktorá zahŕňa romantické klavírne motívy, v ktorých medzi inými skladateľmi výrazne dominuje Sergej Rachmaninov. Pieseň „Butterflies and Hurricanes“ bola 20. septembra 2004 vydaná ako posledný, piaty, singel albumu Absolution. Autorom obalu singlu je Storm Thorgerson. V britskom rebríčku, UK Singles Chart, sa tento singel dostal na 14. miesto.
Nestrieľajte do labutí
Nestrieľajte do labutí je štvrtý album slovenskej rockovej skupiny Nocadeň. Album dňa 6. februára 2006 vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.
Gallienus
Úvod
Gallienus má medzi cisármi, ktorí vládli v 3. storočí zvláštne postavenie. Bol to muž, ktorý akoby sa ani nehodil do éry barbarských vpádov a občianskych vojen, človek s intelektuálnymi záujmami a širokým rozhľadom, ktorý prevyšoval väčšinu svojich súčasníkov. Jeho rečnícke schopnosti, záľuba v gréckej kultúre a podpora novoplatonského filozofa Plotina hovoria samy za seba. Zároveň bol však Gallienus aj dobrým vojvodcom a organizátorom – bez týchto vlastností by v nepokojnom 3. storočí ako panovník neuspel.
Gallienov život pred cisárskou proklamáciou jeho otca Valeriána sa rozplýva v hmle. Okrem dátumu jeho narodenia (218) máme vlastne k dispozícii len neisté náznaky, že prišiel na svet vo Falerii Novi severne od Ríma. Určite však vyrástol v bohatom a kultivovanom prostredí, ako sa patrilo na potomka urodzenej senátorskej rodiny s väzbami na Etrúriu.
Otcovým spoluvladárom (253 – 260)
V septembri alebo v októbri 253, len niekoľko týždňov po otcovom víťazstve v boji o vládu nad impériom, bol tridsaťpäťročný Gallienus najprv vyhlásený za Caesara a neskôr aj za Augusta, čím sa stal formálne plnoprávnym spoluvládcom s otcom. Cisár Valerián tým nadväzoval na politiku Maximina Thráka, Philippa Araba, Decia a Treboniana Galla, ktorí v snahe zvýšiť prestíž svojho rodu zahrnuli synov titulmi a výsadami. Valerián k tomu ale pristupoval aj z čisto praktických dôvodov. Počas občianskej vojny, ktorá mu zaistila trón, vyplienili Peržania celý rad sýrskych miest vrátane ľudnatej Antiochie nad Orontom a germánske kmene sporadicky útočili aj na provincie pozdĺž Rýna a Dunaja. Bolo potrebné bojovať na niekoľkých frontoch súčasne, prečo teda nevyužiť schopností dospelého syna, ktorému mohol cisár stopercentne dôverovať? Valerián sa už rozhodol, že sám obnoví pokoj vo východných provinciách, a nechcel, aby hranica v Európe zostala nekrytá. Gallienus tak dostal svoju prvú vladársku úlohu.
náhľad|Gallienov [[antoninián z roku 260]] V prvých siedmich rokoch svojej vlády – snáď s výnimkou krátkeho obdobia v roku 257 – trávil Gallienus čas len vo vojenských táboroch. Bojoval striedavo na Rýne proti Frankom a na Dunaji proti rôznym barbarským kmeňom a zrejme v tom čase začal reformovať vojsko, ktoré mu podliehalo. Vytvoril mobilnú ťažkú jazdu pod Aureolovým vedením, ktorá mohla byť rýchlo nasadená na akékoľvek ohrozené miesto v pohraničí. Ustanovil svojho syna Valeriána za Caesara a po jeho predčasnej smrti udelil rovnakú hodnosť aj mladšiemu synovi Saloninovi. Jeho angažovanosť začala onedlho prinášať výsledky – v bitke pri Miláne porazili cisárske légie alamanských nájazdníkov, čím Gallienus ochránil samotné centrum impéria – Rím.
Kríza a konsolidácia moci (260 – 264)
náhľad|Gallienov triumfálny oblúk v [[Ríme, postavený z iniciatívy Marka Aurelia Victora v roku 262]]
Asi v júni 260 upadol cisár Valerián pri Edessy do perzského zajatia a Gallienus sa tak ocitol takmer v zúfalom postavení. Nielen že sa načas zrútila celá rímska obrana na Východe a Peržania vyplienili provincie Sýriu, Kilikiu a Kappadokiu, ale proti Gallienovi rýchlo povstalo niekoľko provinčných veliteľov, ktorí sa usilovali zvrhnúť celý valeriánovský rod. Trvalo takmer jeden a pol roka, než Gallienus dostal situáciu ako tak pod kontrolu. Dvoch uzurpátorov, Ingenua a Regaliana, porazil v bitke, troch ďalších – Macriana, Quieta a Aemiliana – zlikvidovali jeho velitelia a spojenci. Napriek tomu Gallienus nemohol byť s výsledkom úplne spokojný. Na Západe mu odopreli poslušnosť Gália, Británia a Hispánia, kde sa zmocnil vlády dolnogermánsky miestodržiteľ Marcus Cassianius Postumus, na Východe padlo do rúk palmýrského kniežaťa Septimia Odaenatha prinajmenšom päť provincií. Aj keď Odaenathus uznával Galliena za svojho cisára a len Postumus sa otvorene staval na odpor, kríza z rokov 260 – 261 podstatne oslabila moc rímskeho ústredia. Na tom sa v nasledujúcich niekoľkých rokoch nedalo nič zmeniť – ríša bola príliš vyčerpaná.
Medzi rokmi 261 a 264 žil Gallienus prevažne v Ríme, kde sa zaoberal konsolidáciou rímskej správy a vojenstva. Na jeho príkaz boli senátori zbavení veliteľských miest v armáde a najvyššie vojenské funkcie mohol od tých čias zastávať každý, kto sa osvedčil v boji. Gallienus dosadil do čela provincií príslušníkov nižšieho stavu jazdcov, ktorých považoval v mnohých smeroch za kompetentnejších než senátorov, a ukončil násilné akcie proti kresťanom, ktoré nariadil jeho otec pred rokom 260. Je podivuhodné, že mu v búrlivých šesťdesiatych rokoch zostával čas aj na kultúrne záujmy, predovšetkým vo vzťahu ku Grécku. V roku 264 sa rozhodol podniknúť cestu do Attiky, prevzal v Aténach úrad archonta eponyma a dal sa zasvätiť do eleusínskych mystérií. Uvažoval aj o výstavbe ideálneho mesta filozofov v južnej Itálii, ktoré sa malo volať Platónopolis, ale naliehavejšie úlohy mu bránili realizovať tento zámer.
Posledné roky na tróne (265 – 268)
Chronológia Gallienovej vlády
253 – vyhlásenie otcom za spoluvládcu.
254 – 256 – pobyt na Balkáne.
264 – pobyt v Grécku.
265 – ťaženie proti Postumovi.
268 – víťazstvo nad Gótmi; smrť pri Miláne.
V roku 265 vytiahol Gallienus na čele vojska proti Postumovi, porazil ho v bitke, v priebehu ďalších operácií bol však zranený a prinútený výpravu odvolať. Bol to jeden z mála vojenských neúspechov, ktorý za svojej pätnásťročnej vlády utŕžil. Oveľa lepšie sa mu darilo pri výprave proti Gótom a Herulom, ktorí v roku 267 vyplienili jeho obľúbené Grécko. V bitke na rieke Nestu v Macedónii im pripravil zničujúcu porážku a znovu tak dokázal, že je schopným vojvodcom.
V čase, keď ešte doznievali boje s Gótmi, sa vnútropolitická situácia opäť drasticky vyostrila. V prvej polovici roku 268 odpadol od Galliena veliteľ jazdectva Aureolus, ktorý bol mnoho rokov jednou z cisárových opôr, a v ríši vypukla občianska vojna. Gallienus zveril prenasledovanie Gótov svojmu vojvodcovi Marcianovi, porazil Aureola pri dnešnom Ponterolu v Itálii, pri obliehaní Milána ho však zavraždili sprisahanci okolo prefekta prétoriánov Heracliana (cca. september 268). Nový cisár Claudius II., ktorý o komplote prinajmenšom vedel, potom dal Galliena na nátlak vojakov konzekrovať.
Gallienov obraz v prameňoch
V latinskej historickej tradícii je Gallienus väčšinou vykresľovaný ako slabošský tyran, ktorý sa nielenže nestará o vládne záležitosti, ale je priamo zodpovedný za všetky problémy impéria v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch. Dôvod je prostý: Gallienove vojenské reformy pripravili o vplyv rímsku senátorskú elitu, ktorá vtedy určovala „verejnú mienku“, a tá Gallienovi jeho rozhodnutie nikdy neodpustila. Naopak grécke pramene, nezaťažené natoľko stavovskou optikou, zobrazili cisára vo veľmi priaznivom svetle – ako energického veliteľa a mierneho vládcu. S ich názorom sa dnes stotožňujú aj moderní historici.
Simona Magušinová
Simona Magušinová, rod. Martausová, vystupujúca pod umeleckým menom Sima Magušinová, resp. Sima Martausová (* 26. február 1988, Považská Bystrica), je slovenská pesničkárka a bývalá divadelná herečka, členka Radošinského naivného divadla. Hrala aj v niekoľkých častiach seriálu Druhý Dych (TV Doma) postavu sestričky Ivany Matlákovej.
Mladosť a herectvo
Simona Magušinová pochádza z Považskej Bystrice. Jej otec pracuje v Domove sociálnych služieb, jej mama je učiteľka v materskej škole. Vyštudovala strednú priemyselnú školu (odbor technické a informatické služby). Ako osemnásťročná strávila niekoľko mesiacov ako dobrovoľníčka v kuchyni vo francúzskom mariánskom pútnickom mieste La Salette-Fallavaux. Následne chcela ísť študovať architektúru, no keďže nezvládla prijímacie skúšky, prihlásila sa na herectvo. V roku 2012 absolvovala odbor herectvo na Fakulte dramatických umení Akadémie umení v Banskej Bystrici, popri štúdiu ktorého začala skladať hudbu. V roku 2009 sa stala víťazkou hudobnej súťaže Gospel talent. Od roku 2012 do roku 2015 bola členkou súboru Radošinského naivného divadla, kde vystupovala v hre Polooblačno. Popri herectve si uvedomila, že hudba pre ňu znamená oveľa viac a začala sa jej venovať naplno.
Hostětice
Hostětice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 137 obyvateľov, z toho 70 mužov a 67 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,1 roka (muži 35,8 roka, ženy 38,4 roka).
Simona Magušinová
Hudobná kariéra
Po víťazstva v Gospel talente začala s hudobnou produkciou. V roku 2012 vydala vo vydavateľstve Studio Lux svoj debutový album Vyzliecť si človeka. O rok na to nasledoval druhý album Dobrý deň, to som ja, ktorý bol podobne ako dva ďalšie vydaný vo vydavateľstve Agentúra Joma. Na jeseň 2013 sa Martausová zoznámila s hudobným manažérom Jozefom Šebom, ktorý ju zoznámil s kapelou (v zložení Igor „Ajdži“ Sabo, Martin Wittgruber, Martin Gašpar, Martin Zajko a Pišta Lengyel), s ktorou začala Martausová čoskoro hrávať. V roku 2017 bola nominovaná na ocenenie Slovenka roka v kategórii Umenie a kultúra.
Svoj piaty album, Len tak sa stíšim, si v roku 2019 vydala ako prvý v poradí sama, čo jej umožnilo väčšiu slobodu pri jeho výslednom utváraní. Okrem radových albumov naspievala tiež hudbu do slovenských filmov – skladby „Krížová cesta“ pre film 6743 o biskupovi Michalovi Buzalkovi z roku 2012 či „Zachovám si svoju tvár“ pre film Malá ríša z obdobia prvej Slovenskej republiky z roku 2019. Rovnako v roku 2019 spolu s českou skupinou Kryštof naspievala titulnú skladbu k filmu 3obule, Hvězdáři. Vo februári 2020 získala ocenenie Krištáľové krídlo za rok 2019 v kategórii populárna hudba a v septembri toho roku získala v ankete Osobnosť televíznej obrazovky opäť titul Speváčka roka za rok 2019.
V novembri 2020 vydala novú skladbu „Červené polia“ ako titulnú pieseň k slovenskému filmu Správa. 2. decembra 2020 ohlásila Martausová vydanie šiesteho štúdiového albumu, Oslobodená, ktorý vyšiel 11. decembra 2020. Producentom albumu bol Randy Gnepa. Martausová k nemu vydala aj prvý singel, vianočnú skladbu Tancujú zvony.
Medzi svoju obľúbenú hudbu a hudobné vzory radí Katie Melua, Norah Jones, Coldplay, Jaromíra Nohavicu, Tomáša Klusa, The Piano Guys, zo slovenských interpretov Korben Dallas či Milana „Miťa“ Bodnára.
Osobný život
Simona Magušinová je veriaca, hlási sa ku katolíckej cirkvi. Uvádza, že jej viera a vzťah s Bohom sa odráža v jej hudobnej tvorbe. Má rada horskú turistiku, vystúpila tiež na najvyšší vrch Álp Mont Blanc. V rokoch 20182019 tvorila pár so slovenským hercom Jurajom Bačom. V júni 2021 sa v Kremnických Baniach vydala za novinára Michala Magušina a avizovala, že bude používať jeho priezvisko bez obmedzenia.
Charitatívne aktivity
Magušinová dlhodobo vystupuje na akciách na podporu detských onkologických pacientov, vrátane organizácií Klub detskej nádeje či Deťom s rakovinou. Od roku 2016 je patrónkou neziskovej organizácie Deťom s rakovinou, ktorá sa zaoberá pomocou deťom s onkologickými ochoreniami. Pre organizáciu naspievala dve piesne, v roku 2016 Balet a v roku 2020 Zore.
Lazný potok
Lazný potok môže byť:
Populácia (biológia)
Populácia je súbor jedincov jedného druhu všetkých vývinových stupňov, ktoré žijú v spoločnom ohraničenom priestore, jednotnom čase a ktoré sú vzájomne viazané predovšetkým reprodukčnými vzťahmi.
Priestorové ohraničenie populácie môže byť:
Aktaión
náhľad|Aktaión uvidel bohyňu Artemis nahú, autor:[[Tiziano Vecelli (1490–1576)]] Aktaión alebo Akteón ( - Aktaión, Akteón, ) je v gréckej mytológii syn Aristaia a jeho manželky Autonoy, dcéry tébskeho kráľa Kadma.
Populácia (biológia)
Na ploche rozšírenia druhu sa môže vyskytovať väčší alebo menší počet lokálnych populácií, ktoré obývajú isté miesto – locus. Každá populácia sa vyznačuje pre seba špecifickými znakmi. Tieto znaky delíme na štrukturálne a dynamické.
Aktaión
Aktaión bol žiakom Kentaura Cheiróna, ktorý ho okrem iného naučil aj loviť zver. Z Aktaióna sa potom stal vášnivý poľovník.
Populácia (biológia)
Štrukturálne znaky populácie
Medzi štrukturálne znaky populácie patria:
Rocques
Rocques je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod