cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inkská ríša
V druhej polovici svojho panovania odovzdal časť moci svojmu synovi, budúcemu Inkovi Tupacovi Yupanquimu, ktorý nastúpil na trón v r. 1470. Tupac Yupanqui pokračoval v začatom diele svojho otca. Posilnil nadvládu Inkov na dobytých územiach, potlačil niekoľko vzbúr – napríklad vzburu bývalých kráľovstiev na náhorných plošinách panvy Titicaca, a rozšíril svoju moc až takmer po hranice andskej oblasti.
Najväčšiu rozlohu ríša dosiahla za vlády jeho syna, jedenásteho inku Huayna Capaca (Wayna Capaca; 1493 – 1527) – na severe po rieku Ancasmayo, na juhu po rieku Maule. Ocitol sa na čele takej veľkej ríše, že musel založiť druhé hlavné mesto Tumibambe, na severe dnešného Ekvádoru, aby mohol riadiť podrobené ekvádorské pobrežia a severné oblasti. Huayna Capac sa už do prvého hlavného mesta ríše Cuzca nevrátil. Zomrel v r. 1527 v Quite následkom epidémie európskeho pôvodu, ktorá sa sem dostala pred príchodom španielskych dobyvateľov.
Marián Milčák
Marián Milčák (* 4. september 1960, Revúca) je slovenský básnik, prekladateľ a literárny vedec.
Tót
Ján Stanislav uvádza: „Pri strednom Dunaji žili tie slovanské zväzy kmeňov a potom národnosti, ktoré Maďari nazývali menom Tót (z indeourópskeho tauta - národ, ľud). Týmto menom starí Maďari volali predkov Slovákov, časti Chorvátov a Slovincov. Označovalo obyvateľov Panónie - pričlenenej Karolom Veľkým k východofranskej ríši. Ostatných Slovanov Maďari volali inakšie“.
Kopanický rybník
náhľad|Kopanický rybník od Banišťa - jar Kopanický rybník (-normovaný názov; iné názvy: Moderštôlniansky tajch, Moderštôlňa, Kopanický tajch) je tajch v Štiavnických vrchoch v katastrálnom území obce Hodruša-Hámre časť Kopanice. Zapísaný ako jeden z objektov do Zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO v rámci územia Banská Štiavnica a okolie.
Tót
Od začiatku 20. storočia sa označenie tót dostalo do úzadia, dnes má pre Slovákov skôr pejoratívny význam. V maďarčine sa od roku 1919 používa aj dnes už obvyklý výraz Szlovák (Slovák).
Slovo tót sa zachovalo v pomenovaní viacerých maďarských obcí, zo súčasných napr. Tótkomlós, Tótszentgyörgy, Tótszentmárton, Tótszerdahely, Tótújfalu a Tótvázsony („v novších časoch názvom tót mohli sa azda pomenovať aj osady na označenie protikladu oproti maďarským obciam“ ) a najmä ako jedno z najčastejších maďarských priezvisk Tóth.
Kopanický rybník
Dejiny
Moderštôlniansky tajch sa po prvýkrát uvádza v mapovom podklade Adama Artnera v roku 1737, je tiež možné že bol postavený na báze staršieho malého tajchu z 17. storoč ia v Hodrušskej hornatine ako majetok ťažiarskej spoločnosti Gerod. Tajch je v povodí Richnavského (Voznického) potoku v prírodnej kotline medzi vrchmi Banište, Makovište a výbežkami Hrbu a Valov, je teda okrem výtoku z hrádze jazera (extrémne hlboko zarezanou dolinkou) úplne obkolesený vrchmi. Pred ľudskými aktivitami sa na mieste tajchu nachádzal pravdepodobne močiar.
Presný rok vybudovania tajchu ani jeho projektant nie je známy; menší predchodca tajchu mohol byť vybudovaný spolu s dnes už nefunkčnými tajchmi Henrik a Stredná Jasenová vo vedľajšej Kohútovskej doline, ktoré patria do povodia Hodrušského potoka, už počas prevádzky ťažiarstva Gerod. Prvé zmienky o baníctve na okolí Kopaníc sú z prvej polovice 16. storočia v súvislosti s ťažiarstvom "Gerode". Vtedajšia banícka, vápennícka a uhliarska osada je uvádzaná tiež pod menom "Gerod/Gerode". Nástupca ťažiarstva Gerod, ťažiarstvo "Moderstollen" začína svoju prevádzku pravdepodobne v druhej polovici 17. storočia.
Tajch "Moderstolln" zakreslený Mathiasom Zipserom na generálnej mape revíru z roku 1747 je menší ako dnešný, podobne ako na nákrese Jozefa Nittmanna z roku 1790. V tomto roku mal Moderštôlniansky tajch riešené zásobovanie vodou z juhu potôčikom od štôlne Michal a od juhozápadu potôčikom od šachty Moder., zo strany Richnavskej doliny ho už v roku 1739 napájal Moderštôlniansky zberný jarok
Inkská ríša
Po jeho smrti (1527) bojovali o moc jeho synovia: dvanásty inka Huascar (opieral sa o tradičnú elitu v Cuzcu) a Atahualpa (opieral sa o vojsko v severných provinciách). Vojna, ktorú viedli tieto dve strany, trvala 5 rokov. Atahualpa roku 1532 Huascara zosadil.
Kopanický rybník
Dejiny
Ťažiarstvo Moder s rovnomennou šachtou neďaleko tajchu a mnohými štôlňami v okolí zbankrotovalo v roku 1862, bane na zlato a striebro prebral štátny banský Erár, ale už v roku 1902 bane erár definitívne zavrel. Šachta Moder bola zasypaná, stupy pod hrádzou boli prerobené na pílu s vodným pohonom, ale aj táto zanedlho skrachovala.
Technické využitie
Tajch Moder zachytával zrážkové vody z vlastného malého povodia obmedzeného vrchmi Šípovej, Makovišťa a výbežku Hrbu na hrane rozvodia Kohútovského a Richnavského potoka. Pod dnovým výpustom tajchu boli na malom priestore umiestnené dve stupy ťažiarstva Moderštôlňa.
Inkská ríša
Španieli pod vedením F. Pizarra tu pristáli v roku 1531 a keďže práve prebiehala spomínaná občianska vojna, ríšu veľmi rýchlo dobyli a Atahualpu v Cajamarce na severe Peru zajali a v roku 1533 po Huascarovej smrti popravili. Španielmi dosadený inka Manco Capac II. po istom čase (1536) zorganizoval povstanie a v horskej oblasti Vilcabamba zorganizoval tieňové kráľovstvo. Toto zaniklo roku 1572, kedy bol zajatý a popravený jeho posledný vládca Tupac Amaru I.
Kopanický rybník
Technické využitie
Hneď za stupami sa dolinka tesne zoviera medzi veľmi strmé svahy Banišťa a Makovišta a potôčik následne strmo spadá úzkym kaňonom do Richňavskej/Voznickej doliny, kde sa spája s Richňavským potokom. O technickom vybavení stúp toho času nie je dostatok informácii, podľa murovaných pozostatkov základov a starých plánov je zrejmé, že išlo o dve samostatné žľabmi prepojené budovy, pravdepodobne vystrojené stupnými tĺkmi a šľamovňou, teda prevádzkou na oddelenie čiastočiek rudy od jaloviny pomocou vodného prúdu. Podľa niektorých zmienok bolo strojné vybavenie stupy moderné : celoželezné kalifornské stupy. Ťažiarstvo Moderštôlňa malo k dispozícii ešte niekoľko ďalších stúp vo vedľajšej Kohútovskej doline, ktoré však majú s tajchom len nepriamu súvislosť.
Súčasnosť
Po roku 1930 desiatky rokov neudržiavaný tajch odkúpil od štátu miestny obyvateľ František Schulz. Nakoľko potreboval pozemok na výstavbu domu, chcel získať pastviny pre hospodárske zvieratá a ovládanie dnového výpustu hrádze sa už zrejme nedalo používať, čoskoro úzku korunu hrádze (1,5 metra) v strede jej dĺžky hlboko prekopal. Tým tajch ako jeho majiteľ vypustil na polovicu výšky pôvodnej hladiny, následkom čoho sa objem vôd tajchu zmenšil viac ako o dve tretiny. Základy Schulzovho domu vidno dodnes pod hladinou v bočnej zátoke pod chatkou patriacou MoSRZ.
V šesťdesiatich rokoch 20. storočia bola do dna prerušenia hrádze zakopaná betónová rúra pre odvádzanie vyššej hladiny a bol tu tiež vybetónovaný múrik, na ktorom stála vodná “šmýkačka” pre kúpajúce sa deti. Tajch zostal v takomto stave v správe Rudných Baní š.p. Banská Bystrica. V roku 1995 bol spolu s ďalšími trinástimi tajchami delimitovaný do správy Slovenského Vodohospodárskeho podniku š.p. Banská Štiavnica.
V literatúre (pozri Zdroje) sa často vyskytuje názor, že severovýchodným jarkom označovaným ako Základný sa dali vody Moderštôlnianskeho/Kopanického tajchu prepúšťať na stupy ťažiarstva Moder v susednej Kohútovskej doline a do dnes už zaniknutých tajchov Henrik a Horná Jasenová tamže. Ide však o mnohokrát opakovaný omyl, nakoľko nivó ukončenia Základného zberného jarku sa aj po rekonštrukcii tajchu nachádza cca 6 metrov nad maximálnou hladinou tajchu. Autori z nejakých dôvodov odignorovali staršiu mapovú dokumentáciu vodohospodárskeho systému, v ktorej sú vyznačené pri každom jarku smery toku vedenej vody. Zrejme tiež nevykonali základné merania v teréne. Vody Základného jarku sa dali prepúšťať do Kohútovskej doliny, ale po vytečení do tajchu Moder už mohla voda odtiecť len do Richnavskej doliny.
Typ hrádze
Zemná sypaná – heterogénna, konštrukcia a členenie hrádze je rovnaké ako pri tajchu Rozgrund alebo Dolnohodrušskom tajchu.
Dĺžka prívodných (zberných) jarkov
Voda do tajchu priteká aj z južnej strany potôčikom od zavalenej štôlne Michal.
Dĺžka náhonných jarkov
Tajch má zvyšky náhonného jarku na severozápadnom úbočí Makovišťa na ľavej strane dolinky pod hrádzou, je však možné, že voda od dnového výpustu sa k časti stúp viedla “špuntami” tzn. krátkym dreveným akvaduktom – rínami, aby sa nestrácal vodný spád.
Ex’s & Oh’s
„Ex’s & Oh’s“ je debutový singel americkej speváčky Elle King, z jej debutového albumu Love Stuff z roku 2015. Vydaný bol dňa 23. septembra 2014 ako hlavný singel z albumu cez vydavateľstvo RCA Records. Skladba si získala úspech v rockovom žánri, dosiahla 1. miesto v americkom rebríčku Hot Rock Songs, pričom sa neskôr dostala do adult popových rozhlasových staníc. V júni 2015 bol singel certifikovaný zlatou platňou asociáciou Music Canada.
Den
Den alebo Udimu alebo Usafais bol egyptský faraón 1. dynastie. Vládol približne v rokoch 29392892. Je prvý faraón, pri ktorom poznáme meno obidvoch paní.
Ex’s & Oh’s
Kompozícia
„Exs & Oh’s“ je rýchla rocková skladba, ktorá v sebe spája prvky alternatívneho rocku, blues rocku a južanského rocku. Skladbu napísala Elle King spoločne s producentom Daveom Bassettom. Medzi použité nástroje v skladbe patrí banjo, gitara a bicie a počuteľný je výrazný vplyv country.
Den
Vláda
Den sa stal nástupcom kráľa Wadžiho. O jeho vláde máme pomerne dobré správy, z jeho doby sa totiž zachovali prvé súvislejšie nápisy a texty, ktoré nás o ňom informujú. Dozvedáme sa z nich o dôležitých náboženských slávnostiach, o jubileu pri príležitosti tridsiatich rokov vlády kráľa či napr. o lovu hrochov, ktorého sa kráľ zúčastnil. Podľa nich tiež hneď v druhom roku svojej vlády uskutočnil doslovne „prvý úder na východ“. Pravdepodobne sa vtedy vydal na polostrov Sinaj, kde porazil miestnych kočovníkov. Vo štvrtom roku pre zmenu uskutočnil sčítanie ľudu v krajine, v desiatom zničil Verku, mesto zbraní, ktoré dodnes nebolo identifikované.
Kráľova hrobka
Podľa zvyku kráľov 1. dynastie si aj Den dal postaviť dve hrobky. Symbolická hrobka sa nachádzala v Abyde. Dnes je z nej však iba jama s rozmermi 14x8 metrov, pôvodne však mala strop z dreva a bola obložená žulou. Jeho hrobka v Sakkáre nie je bezpečne identifikovaná.
Atacama
Atacama (nazývaná Puna de Atacama), je púštna oblasť, nachádzajúca sa na západnom pobreží Južnej Ameriky. Púšť sa tiahne na 1 000 km okolo Pacifiku - od južnej hranice Peru až do severných oblastí Čile. Miestami zasahuje až 100 km do vnútrozemia až po úpätie Západných Ánd (Cordillera Ocidental) do nadmorských výšok 5 000 metrov. Je to jedno z najsuchších miest na Zemi, v niektorých oblastiach neprší aj celé desaťročia.
Klimatické podmienky
Atacama, ako väčšina púštnych oblastí, je typická náhlymi teplotnými výkyvmi, ktoré sa v letnom období pohybujú od 0 °C v noci až po +50 °C cez deň. Veľký teplotný gradient urýchľuje intenzívnu eróznu činnosť hornín. Vlhké vetry, ktoré zásobujú východnú časť Južnej Ameriky, nie sú schopné prekonať morfologickú hradbu Ánd, vlaha sem nie je transportovaná ani z oblastí východného Pacifiku, pretože v okolí pobrežia prúdi studený Peruánský oceánský prúd a vplyvom sily zemskej rotácie sa už tak riedke mračná stáčajú späť nad oceán a nie nad pevninu.
Osídlenie
V oblasti Atacamy žije okolo 1 milióna obyvateľov. Dôvodom je výskyt obrovského množstva nerastných surovín - náleziská železných, medených a iných rúd sa stali významným artiklom tejto nehostinnej oblasti. Medzi ďalšie dôležité nerastné bohatstvo patria najväčšie náleziská dusičnanu sodného na svete. O jeho vlastníctvo sa viedla aj Pacifická vojna. Počas obdobia najväčšej ťažby pokrývala produkcia z Atacamy až 4/5 svetovej spotreby.
Zaujímavosti
Atacama aj napriek týmto extrémom má čo ponúknuť a to v podobe národného parku Los Flamengoss, Valle de la Luna či gejzíry El Tatio, ktoré sú jediným gejzírovým poľom v Južnej Amerike a zároveň najvyššie položenými gejzírmi na svete. V púšti sa nachádza aj Európske južné observatórium (ESO), pretože sa v tejto oblasti vyskytuje najväčší počet bezoblačných dní a je ďaleko od ľudských sídiel a tak nič neruší pozorovanie nočnej oblohy. Vďaka prírodným podmienkam a charakteru povrchu, využíva oblasť tiež NASA k testom zariadení pre budúce misie na Mars.
4840 Otaynang
4840 Otaynang je planétka s priemerom 56 km, ktorú objavil Y. Oshima 23. októbra 1989.
Orlické Podhůří
Orlické Podhůří je obec v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 635 obyvateľov, z toho 312 mužov a 323 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,4 roka (muži 36,9 roka, ženy 37,8 roka).
Peruánska hudba
Peruánska hudba - pôvodom pochádza z pohoria Ánd, no miešajú sa v nej vplyvy africkej a španielskej kultúry. Po tisíce rokov bola peruánska hudba súčasťou náboženských rituálov i každodenného života domorodých indiánov. Bola a je prejavom ich pôvodu, kultúry, náboženstva a spoločenských pomerov a zároveň symbolom ich spojenia s prírodou a predovšetkým matkou Zemou – oslava Pačamamy. Všetky tradície sa spájajú s oslavami duchovných sviatkov, ku ktorým neodmysliteľne patrí tradičná hudba.
História peruánskej hudby
Počiatok latinskoamerickej hudby by sme mohli hľadať v hudobných tradíciách indiánov z pohoria And. Hudba andských indiánov je po svete rozširovaná prostredníctvom ľudových hudobníkov, ktorý sú charakteristickí hrou na Panových flautách a oblečení sú vo farebných pončách. Súčasťou peruánskej hudby však nie sú len tradičné ľudové rytmy, ale patria sem aj moderné štýli huayno a chicha a tiež pobrežná afroperuánska hudba, ktorej pôvod siaha do komunít černošských otrokov na pobreží. Väčšina ľudí mimo Latinskej Ameriky však andskú hudbu rozpoznáva práve na základe pánových fláut a fláut quena. Predkolumbovské hudobné nástroje, ktorými boli lastúry, chrastítka naplnené orechmi, okaríny a rôzne bubienky tvoria súčasť expozície väčšiny veľkých múzeí Južnej Ameriky.
Peruánske hudobné nástroje
Všetky indiánske kmene sa so zvykmi a tradíciami väčšinou úplne identifikujú so svojimi domovskými osadami a dedinami. Každá osada vyrába svoje vlastné nástroje, ktoré každý kmeň inak ladí a zdobí, takisto ako aj svoje odevy a keramiku. Hudobníci dokonca skladajú melódie podľa odlišných notových stupníc a každý spevák má svoj osobitý štýl.
Quena (Pozdĺžna flauta)
Najtypickejší hudobný nástroj peruánskych Indiánov. Vyrobená je z rákosia alebo aj z kosti nohy lamy. Je dedičstvom Inkov a v dnešnej tradičnej peruánskej hudbe je nepostrádateľná.
Panova flauta
V Peru v kečuánskom jazyku sa nazýva antara, v jazyku Aymarov je známa ako sicu a v španielskom jazyku sa volá zampoňa. Panove flauty nachádzajú archeológovia po celom území Peru v hrobkách a vykopávkach. Sú naladené v najrôznejších tóninách a pestro zdobené mnohorakými symbolmi a farbami. Pôvodná panova flauta bola dvojitá, čo znamená že, nosný melodický motív hrá jeden muzikant, pričom ostatní muzikanti sa pridávajú postupne. Je to spôsob hry, ktorý symbolizuje vzájomnú spoluprácu medzi jednotlivými členmi komunity a zároveň umožňuje jednotlivým hudobníkom hrať veľmi dlho bez vyčerpania. Na panove flauty sa okrem významných festivalov hrá len od apríla do októbra v období sucha.
Bombos alebo aj wankaras
Sú to dunivé bubny s dvojitým bubienkom. Tieto hudobné nástroje sa objavujú na rôznych veľkých oslavách, tanečných slávnostiach a svadbách v oblastiach okolia jazera Titicaca a peruánsko-bolivíjských hraníc a taktiež ako väčšina iných peruánskych hudobných nástrojov boli používané pri rôznych magických rituáloch.
Peruánske píšťalky
Sú takmer neznámym hudobným nástrojom, ktoré archeológovia nachádzali v hroboch prastarých civilizácií v oblasti Ánd. Nakoľko sa o nich nedochovali žiadne písomne ani obrazové záznamy, boli tieto pískacie nádoby pre archeológov zo začiatku záhadou a považovali ich len za úžitkový alebo dekoratívny keramický predmet. Až v osemdesiatych rokoch sa po intenzívnom odbornom výskume týchto píšťalok zistilo, že tieto nástroje hrali v rituálnom živote starých Inkov a Máyov dôležitú úlohu. Objavili, že tieto prastaré nástroje majú dokonalú konštrukciu a ohromujúcu zvukovú kvalitu. Najstaršie hlinené píšťalky pochádzajú z obdobia 1000 rokov pred Kristom.
Charango
Malá gitara, ktorá má päť párov strún a vznikla ako napodobenina prvých gitár dovezených zo Španielska. Pôvodne sa tieto gitary vyrábali z panciera pásavca, no dnes sa používa na ich výrobu len borovicové a orechové drevo. Charango používajú mladí indiáni predovšetkým na hru zamilovaných piesní pod oknami svojich milovaných dievčat.
Klimax (literatúra)
Klimax je gradácia (stupňovanie) smerom vzostupným. Opakom je antiklimax. Štylistická figúra, zosilňuje myšlienku a emocionálny účinok textu, usporiadaním významovo blízkych slov alebo slovných spojení.
Príklad
kde je voda modravá a nebo modravé a hory modravejšie. (Nezval)
Imrich Henszlmann
thumb|Henszlmannov náčrtok západného priečelia košického Dómu pred jeho veľkou rekonštrukciou v rokoch 1877-1896
Imrich Henszlmann (* 13. október 1813, Košice – † 5. december 1888, Budapešť), bol architekt, historik umenia, archeológ, kritik, spisovateľ, lekár, parlamentný zástupca, univerzitný profesor a člen Uhorskej akadémie vied. Preslávil sa ako zakladateľ umenovedy a pamiatkovej obnovy v Uhorsku.
Mladosť
Pochádzal z nemeckej luteránskej rodiny Henszlmannovcov pôvodom z Bardejova, ktorá sa v Košiciach usadila v roku 1811. Jeho otec Imrich Henszlmann starší (17701817) si odkúpil meštiansky dom na rohu Hlavnej a Alžbetinej ulice, kde viedol prosperujúci železiarsky obchod. V roku 1813 sa mu v tomto dome, v tieni Dómu svätej Alžbety narodil syn. Hoci vyštudovaný lekár na univerzitách v Pešti, Viedni a Padove, svojej profesii sa nevenoval a začal sa zaoberať umením a architektúrou, ktorú študoval vo Francúzsku.
Zakladateľom umenovedy v Uhorsku
Od roku 1841 sa stal korešpondentom Uhorskej akadémie vied. V roku 1846 mu vyšla knižka Kassa városának ó-német stylű templomairól (Košické kostoly staronemeckého štýlu), ktorá bola jeho prvou prácou o košických pamiatkach a prvým dielom v tomto odbore v Uhorsku vôbec. V tom istom roku sa v Košiciach konal celokrajinský kongres lekárov a prírodovedcov, kde pod jeho taktovkou vznikla požiadavka na vznik pamiatkovej obnovy v Uhorsku. V roku 1873 sa stal riadnym členom Uhorskej akadémie vied a vedúcim katedry archeológie budapeštianskej univerzity.
Vznik Hornouhorského múzea
V roku 1872 sa podarilo z jeho iniciatívy založiť predchodcu dnešného Východoslovenského múzea, Hornouhorský muzeálny spolok. Po smrti zanechal spolku okolo 3000 kusov výtvarných diel, knižnicu, korešpondenciu a rukopisy, ako aj ďalšiu pozostalosť. Táto zbierka sa stala jedným zo základov zbierkových fondov múzea.
Rekonštrukcia Dómu sv. Alžbety
Hoci neskôr žil v Pešti, do rodných Košíc sa často vracal, aj v súvislosti s vtedy prebiehajúcou a ostro sledovanou rekonštrukciou Dómu svätej Alžbety. Ovplyvnený francúzskou školou, bol zástancom čo najpuristickejšieho zásahu do stredovekej gotickej hmoty Dómu. Ostro kritizoval aj neodborný archeologický výskum staršieho goticko-románskeho kostola sv. Alžbety, ktorého základy sa pri rekonštrukcii našli.
Liečebný dom Machnáč
náhľad|Budova dlhodobo chátra Liečebný dom Machnáč je budova v Trenčianskych Tepliciach, ktorej autorom je český architekt Jaromír Krejcar. Tento liečebný dom patril v medzivojnovom období k vrcholom funkcionalistickej architektúry v celom bývalom Česko-Slovensku.
O architektovi
Jaromír Krejcar je jedným z najvýznamnejších českých architektov medzivojnového obdobia. Najznámejšie sú dve jeho diela: slávny Česko-slovenský pavilón na Medzinárodnej výstave umenia a techniky v modernom živote v Paríži z roku 1937 a Liečebný dom Machnáč v Trenčianskych Tepliciach. Navrhol viaceré kúpeľné stavby, napríklad kúpeľný dom v Karlových Varoch (1931), projekt sanatória v Poděbradoch (1931), súťažný návrh na tuberkulózne sanatórium v Starom Smokovci (1932) a súťažný návrh na sanatórium vo Vyšných Hágoch (1932). Realizovať sa mu však podarilo iba návrh v Trenčianskych Tepliciach. Ide o niekdajší kúpeľný dom Nemocenskej pokladne soukromých úředníků, ktorý je dnes známy ako Liečebný dom Machnáč.
Od súťaže k projektu
Projekt liečebného domu vzišiel z architektonickej súťaže v roku 1929, kde Jaromír Krejcar získal prvú cenu. Súťaž vypísala Nemocenská pokladna soukromých úředníků v Prahe. Návrh síce predznamenával definitívnu podobu objektu, ale predsa len sa od nej v niektorých veciach líšil. Po súťaži prešiel určitými zmenami, z ktorých najdôležitejšia bola zmena symetrickej formy pôdorysu na asymetrickú. Základné rozvrhnutie hmôt malo podobu symetrického písmena T, spoločenská časť končila polvalcovo, lôžkový blok mal zo západu na koncoch rizality a na východnej strane boli pásové okná. Balkóny tu boli len pred krajnými izbami.
Definitívny projekt vznikol v auguste 1930, budovu postavila bratislavská filiálka firmy Nekvasil roku 1932. V konečnom riešení architekt podporil asymetrickosť kompozície. Pribudli balkóny na lôžkovej časti, pričom ich majú všetky dvojlôžkové izby. Tak vznikli na fasáde dve asymetrické polia: jedno s balkónmi a druhé iba s oknami. Aj pozícia spoločenskej časti sa zmenila a tvorí s lôžkovým blokom asymetrické T.
Vplyv moderny
Sanatóriá boli počas celých tridsiatych rokov skúšobným kameňom modernej architektúry. Tie, ktoré projektovali pražskí architekti na Slovensku boli typickým príkladom, na ktorom sa plne a slobodne, bez prílišného ohľadu na miestne pomery, rozvinuli abstraktné princípy moderny. Nie vždy boli výsledky úspešné. Niekedy sa dá pozorovať problematický rozmer tohto „importovaného“ modernizmu, napríklad necitlivý prístup k lokalite.
Krejcar vložil do svojho projektu radikálne moderné inovácie, ale neunikol mu pritom ľudský rozmer architektúry. Karel Teige oceňoval dôslednosť a čistotu, s akou Krejcar uskutočnil svoj funkcionalistický koncept. Pokúsil sa dokonca sanatórium predstaviť ako prototyp budúcich socialistických kolektívnych domov. Krejcar vraj nikdy nedokázal ustrážiť rozpočet stavby a aj v tomto prípade sa liečebný dom stal v pomere nákladov k obostavanému objemu najdrahšou česko-slovenskou stavbou tridsiatych rokov.
Architektúra objektu
Architektúra liečebného domu upúta viacerými pozoruhodnými prvkami. Na východnej strane fasády lôžkovej časti sú balkóny izieb s elegantným kovovým zábradlím, ktoré pripomínajú Gropiusov Bauhaus v Dessau. Opačná strana lôžkového traktu má priebežné pásové okná a vytvára pokojné pozadie dvojpodlažnému spoločenskému traktu so strešnou terasou a širokou krytou terasou na prvom poschodí.
Zaujímavým, zmäkčujúcim dojmom zas pôsobia pergoly terasy na streche lôžkového traktu. Krejcar tu veľmi jednoznačne vychádzal z architektúry či dizajnu lodí, ktorá v tomto čase predstavovala akýsi estetický ideál. Túto parníkovú, nautickú, metaforu reprezentujú nielen biela farba, kovové zábradlia, kruhové okná, terasy pripomínajúce lodné paluby, ale najmä veľmi zaoblené čelo spoločenského traktu. Krejcar, ktorý sám publikoval článok Architektúra transatlantických parníkov (ŽIVOT II.), bol propagátorom týchto foriem, ktoré boli charakteristické pre puristicko-funkcionalistickú architektúru na konci dvadsiatych rokov minulého storočia. V duchu tejto estetiky rieši na Liečebnom dome Machnáč dokonca tvary komínových telies na streche objektu.
Funkcionalistická dispozícia
Architekt venoval veľkú pozornosť dôkladnému riešeniu dispozície jednotlivých izieb. V dvojlôžkových umiestnil dve oddelené postele. Integrovanou súčasťou interiéru je stolík, ktorý je priamo spojený s parapetom. Každá izba má malú predsieň so šatňovou skriňou, umývadlom a malou raritou: podstavcom na podpretie nohy pri prezúvaní. Na oboch koncoch chodieb boli spoločné WC a kúpeľne. Toto úsporné riešenie však dnes spôsobuje nemalé problémy. Na nižšej, spoločensko-stravovacej časti sú výraznejšie zaoblené nárožia a celosklenené steny Liečebný dom, hoci je racionálne moderný, nie je chladne neútulný, ako často bývajú moderné kúpeľné budovy. Spôsobuje to jeho primeraná mierka, hmotové proporcie, ale aj jeho vybavenie. Na strechách boli terasy so sprchami na slnenie, dokonca aj pieskoviská, ktoré mali pripomínať morské pláže.
Súčasný stav
náhľad|Liečebný dom Machnáč Od roku 2002 je Liečebný dom Machnáč mimo prevádzky. Nároky na prevádzku a komfort podobných zariadení sa od postavenia objektu výrazne zmenili. Vykurovanie objektu je neefektívne, okná na izbách sa nedajú dobre zatvoriť a uniká nimi teplo. Umiestnenie kúpeľní a záchodov na chodbách je už dnes pod súčasným štandardom. Množstvo nedostatkov by bolo možné pri obnove napraviť, keďže však ide o pamiatkovo chránený objekt, rekonštrukcia by bola náročnejšia. Už niekoľko rokov na budove visí nápis „na predaj“. Mnohé sklá sú vybité, viaceré dvere chýbajú a okná sú pootvárané dokorán. Budova nie je zabezpečená a je voľne prístupná. Jeho prípadná necitlivá a násilná rekonštrukcia však rovnako nesie riziko nenahraditeľnej straty originálu a historickej hodnoty, ktorá ďaleko presahuje hranice Slovenska.
Glos
Glos je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 893 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
4941 Yahagi
4941 Yahagi je planétka s priemerom 51 km, ktorú objavili japonskí astronómovia Kenzó Suzuki a Takeši Urata 25. októbra 1986.
Sens-Nord-Est
Sens-Nord-Est je francúzsky kantón v obvode Sens v departemente Yonne v regióne Burgundsko. Tvorí ho 5 obcí.
Traubach-le-Haut
Traubach-le-Haut je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haut-Rhin, v regióne Alsasko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mária Majdová
Mária Majdová (* 28. október 1973, Martin) je bývalou poslankyňou Národnej rady Slovenskej republiky. V rokoch 2003 - 2007 bola tiež predsedníčkou mládežníckej organizácie KDH - KDMS.
V voľbách v roku 2006 neúspešne kandidovala na kandidátke KDH do parlamentu zo 17. miesta, po odchode skupiny poslancov okolo Vladimíra Palka vystúpila v roku 2008 z KDH a stala sa hovorkyňou novej strany KDS.
Amazon Kindle
náhľad|Amazon Kindle 3 Amazon Kindle je čítačka elektronických kníh založená na technológii elektronického papiera, umožňujúca lepšiu čitateľnosť a omnoho väčšiu výdrž batérie než LCD. Zariadenie je vyvíjané a predávané spoločnosťou Amazon.com. Prvá generácia zariadení bola uvedená na trh v novembri 2007, druhá vo februári 2009 (označovaná ako Kindle 2), tretia (Kindle 3) v auguste 2010 a štvrtá (Kindle 4) v septembri 2011. Zariadenia majú rozmery približné formátu papiera A5, v júni 2009 uviedla spoločnosť na trh prvú generáciu radu Kindle DX, ktorých zariadenia sa približujú formátu papiera A4 (uhlopriečka displeja je 25 cm (9,7")). Prostredníctvom zariadenia môžu byť tiež priamo kúpené a prijaté elektronické knihy z internetového obchodu spoločnosti Amazon.com. Spoločnosť už predala niekoľko miliónov zariadení.
Elektronické knihy môžu byť nahrávané do zariadenia prostredníctvom USB alebo bezdrôtovo. V prípade bezdrôtového nahrávania je použitá technológia Wi-Fi či 3G (EDGE/GPRS, ak nie je dostupná 3G), v prípade nahrávania kníh kúpených v internetovom obchode Amazon je táto služba bezplatná. 3G služba (označovaná ako Whispernet) je dostupná vo viac ako 100 krajinách sveta.
Zariadenia Kindle majú displeje založené na technológii elektronického atramentu (E-Ink) – najnovšia generácia (šiesta generácia) spracováva 16 odtieňov sivej na simuláciu čítania na papieri s minimálnou spotrebou energie. Kindle je možné používať bez osobného počítača. Zariadenie poskytuje prístup na internet. Kindle konkurujú ďalšie zariadenia založené na elektronickom papieri: Sony Reader, Barnes & Noble Nook, PocketBook Reader, iRex iLiad a ďalšie. Firmvér zariadenia Kindle je založený na linuxovom jadre pre platformu ARM.
Kritika
Amazon má možnosť vymazať knihy zakúpené priamo od Amazonu podľa vlastného uváženia. Napríklad romány Georga Orwella Zvieracia farma a 1984, na distribúciu ktorých spoločnosť nemala žiadne práva, boli odstránené (peniaze boli vrátené zákazníkom).
V kultúre
Okolo gadgetu Kindle (zrejme Kindle 2) je postavená zápletka príbehu Stephena Kinga "Ur".
Céret
Céret môže byť:
Luger (plachetnica)
Luger je plachetnica s lugovým oplachtením, vznikol na atlantickom pobreží Anglicka a Francúzska koncom 15. storočia. Pôvodný luger mal jeden sťažeň a namiesto plachty mal lugovú plachtu, tiež pôvodne bol malou rybárskou loďkou.
4496 Kamimachi
4496 Kamimachi je planétka s priemerom 38 km, ktorú objavil Cutomu Seki 9. decembra 1988.
Luger (plachetnica)
Keď sa luger začal používať ako vojnová a obchodná loď, tak sa loď zväčšovala, k jednému sťažňu pribudli ďalšie dva a čeleň, na čeleni bola trojcípa kosatka. Používali ju aj francúzski korzári, ktorý napadli anglické lode. Podobal sa plachetnici kalmar, jej vrak bol vykopaný vo Švédsku.
Mignéville
Mignéville je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Orličky
Orličky sú obec v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 303 obyvateľov, z toho 149 mužov a 154 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,2 roka (muži 37,1 roka, ženy 39,3 roka).
Svetová liga
Svetová liga môže byť:
Očkáň prstovkový
Očkáň prstovkový (Erebia medusa) je motýľ čeľade očkáňovité (Satyridae).
Jasenová
Jasenová je obec na Slovensku v okrese Dolný Kubín.
Chamonix-Mont-Blanc
Chamonix-Mont-Blanc môže byť:
Sens-Ouest
Sens-Ouest je francúzsky kantón v obvode Sens v departemente Yonne v regióne Burgundsko. Tvorí ho 13 obcí.
Chlór
Chlór je chemický prvok, ktorý má značku Cl a protónové číslo 17. V periodickej tabuľke sa zaraďuje medzi halogény.
Je toxický, za normálnych podmienok žltozelený plyn s charakteristickým zápachom, ktorý sa ochotne zlučuje s väčšinou prvkov periodickej tabuľky. Elektrónová konfigurácia chlóru je [ Ne ] 3s2 3p5 a v zlúčeninách nadobúda oxidačné čísla od -I až po +VII. Priemyselne sa využíva ako oxidačné činidlo, na dezinfekciu vody a ako bieliace činidlo. Taktiež zlúčeniny chlóru majú široké priemyselné využitie.
História
náhľad|vľavo|Carl Wilhelm Scheele, objaviteľ chlóru Najbežnejšia zlúčenina chlóru – kamenná soľ je známa od staroveku a v starovekom Ríme bola dokonca občas aj súčasťou výplaty žoldu. Rovnako sú o soli zmienky v aj Biblii. V stredoveku, približne od 13. storočia bola alchymistom známa aqua regia, zmes kyseliny chlorovodíkovej a dusičnej, ktorá sa používala na rozpúšťanie zlata. Samotnú koncentrovanú kyselinu chlorovodíkovú pripravil v roku 1648 nemecký chemik Johann Rudolf Glauber zahrievaním hydratovaného chloridu zinočnatého a príprava elementárneho chlóru sa podarila v roku 1774 Carlovi Wilhelmovi Scheelemu oxidáciou chloridu sodného oxidom manganičitým v kyslom prostredí podľa rovnice: Scheele však veril, že pripravil len ďalšiu zlúčeninu, za nový chemický prvok ho prehlásil až sir Humphry Davy v 1811 a súčasne ho aj pomenoval podľa charakteristickej farby – zo.
Polysyndeton
Polysyndeton alebo polysyndetické pripájanie je spájanie vetných členov vo verši (vete) s použitím viacerých spojovacích výrazov než je zvykom. Cieľom je upozorniť na nadmernosť či dôležitosť spojovacích prvkov, zvýšiť slávnostný ráz textu, vážne ladenie reči.
Chlór
História
Chlór mal využitie hlavne ako bieliace činidlo, už samotný Scheele objavil jeho bieliace účinky a prvý prípravok na bielenie pod názvom eau de Javel uviedol Berthollet v 1785. Bol to chlórnan draselný, pripravený zavádzaním plynného chlóru do roztoku hydroxidu draselného. V roku 1801 odporučil William Cruickshank používať chlórovú vodu ako dezinfekčný prostriedok v nemocniciach, čo sa ukázalo byť účinným pri epidémii cholery v 1831 a Ignác Filip Semmelweis vo viedenskej a neskôr v peštianskej nemocnici nariadenou dezinfekciou rúk medikov a doktorov chlórovým vápnom takmer úplne potlačil dovtedy bežnú horúčku šestonedieľok.
Polysyndeton
Opakom je asyndeton.
Chlór
História
V prvej svetovej vojne bol chlór použitý ako chemická zbraň. 22. apríla 1915 začala nemecká armáda ofenzívu pri belgickom meste Ypres, známu ako Druhá bitka o Ypres. Po intenzívnej delostreleckej príprave však boli namiesto klasického útoku pechoty použité kanistre s chlórom, ktorý sa v podobe žltozeleného mraku rozšíril v zákopoch a vo francúzskych radoch, nevybavených plynovými maskami, vyvolal paniku spojenú s ústupom z pozícií. Po tomto útoku sa chlór, resp. iné dusivé a dráždivé látky ako fosgén a yperit začali používať na oboch stranách frontu až do skončenia vojny.
Polysyndeton
Príklady
Je tráva vysoká a láskavá a vlahá (Neumann)
Chlór
Vlastnosti
náhľad|vľavo|Model usporiadania molekúl Cl2 v tuhej fáze.
Fyzikálne vlastnosti
Chlór je za normálnych podmienok plyn žltozelenej farby, tvorený dvojatómovými molekulami Cl2 viazanými kovalentnou väzbou so zdieľaným elektrónovým párom. Vzdialenosť väzby Cl-Cl je 198 pm, disociačná energia 242,58 kJ/mol (dokonca vyššia ako pri fluóre, čo sa vysvetľuje odpudzovaním voľných elektrónových párov na π orbitáloch ). Molekulami Cl2 je tvorená aj kvapalná a tuhá fáza. Chlór kryštalizuje v rombickej sústave, tvorí vrstevnaté kryštály a je izoštruktúrny s brómom a jódom. Molekuly v kryštáli sú viazané len slabými van der Waalsovými silami z toho vyplýva nízka teplota topenia, a prakticky žiadna elektrická vodivosť.
Molekula Cl2 je nepolárna, takže sa dobre rozpúšťa v nepolárnych rozpúšťadlách ako tetrachlórmetán, alebo chloroform. Vo vode sa rozpúšťa slabo – na 1 dm3 vody sa pri 20 °C rozpustí 2,3 dm3 chlóru, pričom s vodou reaguje podľa rovnice: Vzniknutý roztok sa nazýva chlórová voda. Pri zavádzaní do vody s teplotou 0 °C sa vylučujú žltozelené klatrátové kryštály so vzorcom Cl2·7,3H2O.
Chemické vlastnosti
Chlór je veľmi reaktívny prvok, priamo sa zlučuje s väčšinou prvkov periodickej tabuľky. S vodíkom reaguje za vzniku chlorovodíka, reakcia je katalyzovaná svetlom. Rovnako odoberá vodík z uhľovodíkov, až napokon ostáva iba elementárny uhlík. Viaceré prvky sa v chlóre spaľujú (napr. fosfor, antimón, niektoré kovy). Reakciu medi, resp. železa iniciujú už stopové množstvá vody, v suchom stave tieto prvky s chlórom nereagujú.
Spôsob väzby
Elektrónová konfigurácia chlóru je [ Ne ] 3s23p5, do zaplnenia valenčnej vrstvy a teda dosiahnutia konfigurácie najbližšieho vzácneho plynu argónu mu chýba iba jeden elektrón. To predurčuje jeho chemické vlastnosti – vysokú hodnotu elektronegativity a elektrónovej afinity. Elektronegativita je po fluóre a kyslíku tretia najvyššia spomedzi prvkov a afinita je dokonca vyššia ako pri fluóre (opať je príčinou silnejšie odpudzovanie pristupujúceho elektrónu do kompaktnej valenčnej vrstvy fluóru ). Maximálne oxidačné číslo chlóru je VII, v kladnom oxidačnom stupni sa vyskytuje len v zlúčeninách s elektronegatívnejšími prvkami, teda s fluórom a kyslíkom.
Izotopy
Chlór sa v prírode nachádza v dvoch izotopoch 35Cl a 37Cl. Oba sú stabilné, pričom 75,77 % prírodného chlóru pripadá na izotop 35Cl a zvyšok, t. j. 24,23 %, izotopu 37Cl. Najstabilnejším rádioaktívnym izotopom je 36Cl s polčasom rozpadu 3,01·105 roka a v laboratóriách sa používa aj 38Cl s polčasom rozpadu 37,1 min.
Výskyt v prírode
Na Zemi sa chlór vďaka svojej reaktívnosti nachádza iba vo forme zlúčenín v oxidačnom stupni -I, väčšinou rozpustných vo vode. Celkové zastúpenie chlóru v zemskej kôre je 126 ppm, v oceánoch a moriach je koncentrácia chloridových iónov 1,9 %. Menšie množstvá chloridov, aj keď s oveľa vyššími koncentráciami, sa nachádzajú vo vnútrozemských slaných jazerách (napr. v Mŕtvom mori je koncentrácia chloridov cca 24 %).
Medzi najbežnejšie minerály chlóru patria halit (kamenná soľ – NaCl), sylvín (KCl), carnallit (KMgCl3·6H2O) a kainit (MgSO4·KCl·3H2O), ktoré vznikli odparením slaných vôd v minulosti Zeme a často sú sprevádzané aj inými, vo vode rozpustnými minerálmi. Významné ložiská kamennej soli v Európe sa nachádzajú v Poľsku pri Bochni a Veličke, v Rumunsku pri Slaníku, v Rakúsku v Soľnej komore pri Salzburgu, v Rusku pri Astrachanských jazerách.
Na Slovensku sa kamenná soľ nachádza v Solivare pri Prešove, v Zbudzi a Zalužiciach pri Michalovciach a v obci Soľ v okrese Vranov nad Topľou. Všetky slovenské ložiská sú treťohorného pôvodu. V Solivare sa soľ ťažila už od 15. storočia, najskôr banským spôsobom a neskôr, keď v roku 1752 došlo k zatopeniu baní, sa ťažila už len soľanka. V súčasnosti je komplex objektov na čerpanie a varenie soli (šachta Leopold, varňa, sklad soli, kováčske dielne a klopačka) národná kultúrna pamiatka a patrí medzi najvýznamnejšie technické pamiatky na Slovensku. V priestoroch varne je od roku 2001 zriadená expozícia Slovenského technického múzea pod názvom Dejiny ťažby a výroby soli v Solivare.
Chlorovodík
náhľad|vpravo|Kyselina chlorovodíková
Chlorovodík je bezfarebný plyn s charakteristickým zápachom a s bodom varu −85,1 °C. Je to jedna z najpoužívanejších zlúčenín chlóru tak v priemysle, ako aj v laboratóriách. Priemyselne sa vyrába priamym spaľovaním vodíka s chlórom, alebo ako vedľajší produkt chlorácie uhľovodíkov. Ďalšie spôsoby prípravy (hlavne v minulosti, ale používané aj v súčasnosti) – reakciou chloridu sodného s kyselinou sírovou a Hargreavesov proces – reakciou chloridu sodného so zmesou oxidu siričitého, vzduchu a vody : Chlorovodík sa vo vode veľmi dobre rozpúšťa, koncentrovaný roztok má obsah 40 %HCl (komerčne sa predáva ako 37% roztok) a nazýva sa kyselina chlorovodíková. Kyselina chlorovodíková je taktiež široko používaná v priemysle a v zriedenej forme sa vyskytuje aj ako súčasť žalúdočných štiav.
Zmes kyseliny chlorovodíkovej a dusičnej v pomere 3:1 sa nazýva lúčavka kráľovská. Táto zmes rozpúšťa aj kovy ako zlato alebo platina vďaka chloridu nitrozylu (NOCl), ktorý vzniká reakciou
Chloridy
Chloridy sú zlúčeniny chlóru s inými, menej elektronegatívnymi prvkami, s výnimkou vzácnych plynov. Väčšinu z nich možno považovať za soli kyseliny chlorovodíkovej. Podľa štruktúry sa delia na:
Chloridy s kovalentnými väzbami vo vode často hydrolyzujú. Taktiež pri niektorých kovoch chloridový anión vystupuje ako ligand a vytvára komplexné polychloridové ióny
Chloridy sa pripravujú:
Polychloridový anión Cl3- sa dá pripraviť zavádzaním chlóru do koncentrovaných roztokov chloridov a je oveľa menej stabilný ako známejší trijodidový anión I3-, ktorý vzniká pri rozpúšťaní jódu v roztoku jodidu draselného.
Vybrané chloridy
Oxidy
S kyslíkom tvorí chlór štyri oxidy – oxid chlórny (Cl2O), oxid chloričitý (ClO2), oxid chlórový (Cl2O6) a oxid chloristý (Cl2O7). Všetky oxidy chlóru sú reaktívne a nestále zlúčeniny, s tendenciou explodovať.
Oxid chlórny je žltočervený plyn, dobre rozpustný vo vode. Má silne oxidačné účinky a pri zahriatí exploduje. Pripravuje sa reakciou chlóru s oxidom ortutnatým podľa rovnice:
Oxid chloričitý je za štandardných podmienok taktiež plyn žltozelenej farby (v kvapalnom stave má červenohnedú farbu). Dobre sa rozpúšťa vo vode, roztok sa pôsobením svetla postupne rozkladá na kyselinu chlorovodíkovú a chlorečnú. Oxid chloričitý je silné oxidačné činidlo, využíva sa pri bielení buničiny a komerčne sa pripravuje reakciou chlorečnanu sodného, oxidu siričitého a kyseliny sírovej.
Oxid chlórový sa dá pripraviť ozonizáciou oxidu chloričitého. Je to veľmi nestála kvapalina červenej farby, ktorá reaguje explozívne pri styku s organickými látkami, alebo redukčnými činidlami. Oxid chloristý je najstabilnejším oxidom chlóru, napriek tomu však pri náraze môže explodovať. Je to kvapalná látka, s vodou alebo roztokmi hydroxidov reaguje za vzniku kyseliny chloristej, čiže sa považuje za jej anhydrid. Rovnako sa aj pripravuje: dehydratáciou kyseliny chloristej oxidom fosforečným :
Kyslíkaté kyseliny chlóru a ich soli
Kyselina chlórna sa dá pripraviť zavádzaním plynného chlóru do vody, keď dochádza k disproporcionácii: prípadne reakciou chlóru so suspenziou oxidu ortutnatého. Soli kyseliny chlórnej sú chlórnany, dajú sa pripraviť reakciou chlóru s roztokmi hydorxidov, alebo anodickou oxidáciou chloridového iónu pri elektrolýze roztokov chloridov. Komerčne používaný a predávaný je roztok chlórnanu sodného NaClO, ktorý sa používa na dezinfekciu (aj vody). Kyselina chloritá taktiež existuje iba v roztoku, dá sa pripraviť napr. zrážacou reakciou chloritanu bárnatého s kyselinou sírovou a následnom odfiltrovaní vyzrážaného síranu bárnatého. Nemá praktický význam, ale jej soli sa používajú ako bieliace činidlá. Získavajú sa reakciou oxidu chloričitého s roztokmi zásad:
Chloritany vznikajú aj disproporcionáciou chlórnanov v kyslom prostredí, reakcia je posunutá doprava vplyvom teploty – pri izbovej teplote k rozkladu chlórnanu prakticky nedochádza.
Kyselina chlorečná je je nestála kvapalina so silno oxidačnými účinkami. Zo solí sú najznámejšie chlorečnan sodný a draselný. Sodná soľ je základnou zložkou herbicídu Travex. Okrem toho sa chlorečnany vyznačujú veľmi silnými oxidačnými vlastnosťami a bývajú zložkami pyrotechnických zmesí (bengálske ohne). Kyselina chloristá HClO4 je jednou z najsilnejších kyselín. Vyrába sa zvyčajne termickou disproporcionáciou chlorečnanov na chloristany a následnou destiláciou po okyslení. Komerčne sa distribuuje ako vodný roztok s približne 70% koncentráciou, ktorý je prakticky neobmedzene stály. V zriedených roztokoch sa kyselina chloristá správa iba ako veľmi silná kyselina. V koncentrovanom stave a za tepla je však mimoriadne silným oxidačným prostriedkom.
Väčšina solí kyseliny chloristej, chloristanov, sú zlúčeniny veľmi dobre rozpustné vo vode. Výnimku tvoria chloristan draselný KClO4, rubídny RbClO4, cézny CsClO4 a amónny NH4ClO4. V analytickej chémii slúži tento jav na dôkaz alebo separáciu spomenutých katiónov. Chloristan draselný a amónny sú zložky rôznych pyrotechnických zmesí a chloristan amónny je základom pevného paliva raketových motorov, využívajú ich napr. aj americké raketoplány. Vybrané oxidy chlóru, oxokyseliny a ich soli
Wesley Snipes
Wesley Trent Snipes (* 31. júl 1962, Orlando, Florida) je americký herec, filmový producent a majster bojových umení, ktorý účinkoval v mnohých filmoch, prevažne v akčných trileroch a drámach. Snipes je známy hlavne ako predstaviteľ Blade vo filmovej trilógii Blade. Wesley Snipes od 12 rokov trénuje bojové umenia, pričom získal čierny pás 5. stupňa v Shotokan Karate a čierny pás 2. stupňa v Hapkide.
Chlór
Interhalogénové zlúčeniny
V zlúčeninách s fluórom vystupuje chlór v kladnom oxidačnom stupni, sú známe fluoridy chlórny, chloritý a chlorečný. Sú to veľmi reaktívne látky, ochotne sa zlučujúce s mnohými prvkami a zlúčeninami, v prípade organických molekúl často reagujú explozívne. Využívajú sa ako fluoračné činidlá, fluorid chloritý aj pri spracovaní nukleárneho paliva, ako oxidačný agent uránu na fluorid uránový, ktorý sa následne používa na obohatenie uránu o izotop 235U.
Wesley Snipes
Od roku 2010 strávil 3 roky vo väzení za daňové úniky. Prepustený bol v roku 2013.
Mladosť
Snipes sa narodil dňa 31. júla 1962 v meste Orlando na Floride matke Marian, ktorá bola učiteľskou asistentkou a otcovi Wesleymu R. Snipesovi, ktorý bol letecký inžinier. Vyrastal v Bronxe v New Yorku.
Chlór
Interhalogénové zlúčeniny
Fluorid chloritý sa pripravuje priamou reakciou daných prvkov pri teplote 200 – 300 °C. Pri nadbytku chlóru sa dá reakciou pripraviť fluorid chlórny a pri nadbytku fluóru naopak fluorid chlorečný. Fluorid chlórny je tepelne stály bezfarebný plyn, reaguje s väčšinou kovov aj nekovov už pri izbovej teplote za uvoľnenia chlóru a vzniku fluoridu príslušného prvku. Florid chloritý je bezfarebná prchavá kvapalina, ktorá reaguje aj s materiálmi, všeobecne považovanými za inertné, ako azbest, betón a piesok. Rovnako za zvýšenej teploty reaguje aj s prvkami ako xenón a radón a nereaktívnymi kovmi ako paládium, platina a zlato. Transportuje sa v nádobách z niklu, nakoľko jeho povrch sa pokrýva kompaktnou vrstvou fluoridu nikelnatého, ktorá zabraňuje ďalšej oxidácii.
4561 Lemeshev
4561 Lemeshev je planétka s priemerom 29 km, ktorú objavil Nikolaj Stepanovič Černych 13. septembra 1978.
Chlór
Organické zlúčeniny chlóru
Chlórderiváty, t. j. organické zlúčeniny s jedným, alebo viacerými atómami chlóru viazanými na uhlík/y organickej zlúčeniny predstavujú širokú škálu organických zlúčenín, používaných ako rozpúšťadlá, anestetiká, pesticídy, atď. Väzba C–Cl je v dôsledku rozdielu elektonegativít polárna s čiastkovým kladným nábojom na uhlíku a záporným na chlóre. Čo má za následok, že uhlík, na ktorý je chlór naviazaný, sa správa pri reakciách ako elektrofilná častica.
Chlórderiváty sa pripravujú:
Chlórderiváty reagujú s nukleofilnými činidlami, napr s alkoholátmi za vzniku éterov. Wurtzovou syntézou z dvoch chlóralkánov za prítmonosti kovového sodíka vzniká alkán s počom uhlíkov rovnajúcim sa súčtu uhlíkov reagentov (dôjde k spojeniu reťazcov). Obdobná reakcia pre aromatizované chlórderiváty je Wurtz-Fittigova reakcia. Dôležité sú aj grignardove činidlá (R–MgX, kde X je halogén), slúžiace prípravu sekudárnych, resp. terciálnych alkoholov z ketónov.
Al-chutút al-džawwíja al-kataríja
Al-chutút al-džawwíja al-kataríja ang. Qatar Airways Q.C.S.C. (arabsky: القطرية,al-Kataríja) letecká spoločnosť so sídlom v Katare v Dauha Airways Tower. So svojimi 110 lietadlami (2012) lieta do viac ako 100 medzinárodných destinácií v celej Afrike, strednej a južnej Ázii, Európe, Ďalekom Východe, na Strednom východe, Amerike a Oceánii. Základňu má v Dauha. Spoločnosť má viac ako 20 000 zamestnancov, 14 000 ľudí zamestnaných priamo a ďalších 6 000 vo svojich dcérskych spoločnostiach.
Chlór
Organické zlúčeniny chlóru
Viaceré organické zlúčeniny chlóru majú toxické účinky na rastliny, živočíchy aj na človeka. Napr. DDT, masívne používaný insekticíd v 50. rokoch 20. storočia sa akumuluje v potravinovom reťazci a narúša funkciu androgénnych hormónov. V potravinovom reťazci sa rovnako kumulujú aj dioxíny, skupina polychlórovaných dibenzo-p-dioxínov a dibenzofuránov, ktorá vzniká ako produkt nedokonalého spaľovania aromatických chlórderivátov a má silné mutagénne účinky. Rozpad väzby C-Cl vo vrchných vrstvách atmosféry, vedúci k vzniku voľných Cl radikálov, viedol k zákazu používania chlór-fluorovaných uhľovodíkov, známych pod komerčným názvom freóny, nakoľko radikály Cl následne reagujú s ozónom a narúšajú ozónovú vrstvu. Vybrané organické zlúčeniny chlóru
Al-chutút al-džawwíja al-kataríja
Aktuálna flotila
thumb|[[Airbus A330|Airbus A330-200, prvé pristávanie po nastriekaní]] thumb|[[Boeing 777|Boeing 777-300ER, pristávanie]] thumb|[[Airbus A320 family|Airbus A320-200, rolovanie na Berlin Tegel Airport (2010).]] Flotila spoločnosti Qatar Airways z decembra 2012, priemerný vek 5,3 roka: