cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Birituálne füzesabonské pohrebisko v Strede nad Bodrogom
Pohrebné zvyky
thumb|left|320px|Kostrový hrob.V situovaní tela v odkrytých kostrových hroboch sa dodržiavala v podstate dvojaká orientácia: mŕtvy ležal v skrčenej polohe s rukami pritiahnutými k hlave, buď na ľavej alebo pravej strane. Kostry boli pomerne dobre zachovalé, až na ojedinelé hroby, v ktorých sa našli iba nepatrné úlomky kostier (hrobky 6, 10, 13, 15, 32, 50, 55 a 67). Milodary boli väčšinou pri holenných a bedrových kostiach a to tak, že v miske bol uložený alebo džbánok alebo krčiažtek a džbánok alebo krčiažtek ležal pri lakti (hroby 4, 17, 35). V hrobe 52 boli milodary pri nohách. Zistilo sa, že akýmsi nepísaným pravidlom bolo dávať do hrobu tri nádobky (31 hrobov), ktoré zrejme mŕtvy v živote najviac potreboval a používal. Sú to miska, džbánok a krčiažtek. V jednom prípade miesto krčiažteka bola uložená do hrobu lyžička (hrob 2). Boli však aj hroby, v ktorých niektorý z týchto milodarov chýbal (hroby 11, 12, 23 a 41), alebo bol nahradený milodarmi iného druhu (napr. misa a dva krčiažteky – hroby 8 a 38). Našli sa aj hroby bez milodarov (kostrový hrob novorodeniatka 27, žiarové hroby 33, 44, 47). Pri žiarových hroboch vzhľadom na to, že boli plytké, je možné, že milodary mohli byt odorané. Niektoré žiarové hroby (hrob 16, 31 a 69) sa svojou rozlohou a výbavou líšili od ostatných: namiesto troch mali 810 nádobiek. Nie je jasné, či bohatá výbava týchto hrobov bola prejavom zvláštnej úcty, alebo či výbava patrila viacerým jednotlivcom – tzv. skupinové hroby. Hrob 69 obsahoval až 10 nádobiek viac menej usporiadaných do troch skupiniek. Niektoré nádoby z milodarov boli znehodnotené, t. j. mali prerazenú buď stenu (džbánok z hrobu 3, krčiažtek z hrobu 24), alebo odrazené a prebité dno (misky z hrobov 4, 8, 31, 23, 53, 65 a 69), čo sa zrejme stalo z rituálnych príčin. Takéto znehodnotenie bolo zistené v deviatich hroboch.
Okrem keramického materiálu niektorý mŕtvy dostal do hrobu bronzové šperky, ktoré boli pravdepodobne za života jeho vlastníctvom. Šperky sa však v hroboch nachádzali veľmi skromne, čo potvrdzuje poznatok prof. V. Budinského-Kričku, že hroby hornopotiského ľudu sú chudobné na bronzové predmety. Boli to predovšetkým špirálky z náhrdelníka a ploché i okrúhle bronzové ihlice s hubkovitou hlavičkou (hrob 32). V jednom hrobe sa našiel bronzový pliešok skrútený do formy lievika (hrob 15). V ďalšom sa zasa nenašiel keramický materiál, iba dve náušnice sibinského typu. Väčšia ležala na spánkovej kosti a druhá na vonkajšej strane holenných kostí (hrob 26). V hrobe 13 sa našli i dva prevŕtané zvieracie (vlčie?) zuby.
Iba v jednom hrobe sa našli zvyšky jedla (spálené proso?), ktoré boli v krčiažteku (hrob 16).
Hĺbka hrobov nebola ustálená: od veľmi plytkých (3040 cm pod povrchom – hroby 10 a 26) až po hlboké (až 200 cm – hrob 67). Hrobové jamy sa črtali veľmi zriedka. Farebne zistiteľné hrobové jamy boli mali pri kostrových hroboch pôdorysy obdĺžniky, pri žiarových bol pôdorys nepravidelne oválny. Hrob 62 mal výnimočne pôdorys hruškovitého tvaru. Steny hrobových jám boli väčšinou šikmé a dno, na ktorom spočíval pochovaný, bolo korýtkovito prehĺbené, ale i rovné (hrob 17). Hrobové jamy žiarových hrobov mali šikmé steny, boli plytšie a dno mali korýtkovito prehĺbené. Výplň hrobových jám tvoril humusovitý piesok tmavohnedej farby. Iba v hroboch 35 a 55 výplň hrobovej jamy tvoril piesok premiešaný s popolom.
Pri skúmaní tohoto pohrebiska, ktoré bolo pravdepodobne miestom pohrebov dlhší čas, sa nenašli füzesabonské hroby, ktoré by sa navzájom porušovali. Z toho sa dá usudzovať, že hroby boli nejako označované (mohylky), aby sa predišlo ich neúmyselnému porušovaniu novšími hrobmi. Pretože získaný kostrový materiál nebol antropologicky preskúmaný, nedá sa nateraz určiť ani pohlavie ani vek pochovaných. Pri niektorých hroboch sa však dalo presne určiť, že patrili mladšiemu jedincovi.
Keramika
Všetka keramika pohrebiska v Strede nad Bodrogom vykazuje znaky keramiky B IV. z jej najmladšej fázy.
Keramika bola vyrábaná vo voľnej ruke, vkusne a starostlivo modelovaná. Je súmerná a vykazuje viac typov, čo do tvaru i čo do ornamentiky. Keramiku vyrábali z dobre plavenej hliny a len v ojedinelých prípadoch z hliny premiešanej pieskom (hroby 2 a 41). Keramika je pomerne dobre vypálená. V jej výrobe podľa toho, či bola výbavou v hrobe bohatého, chudobného, dospelého alebo nedospelého jednotlivca, nebadať nijaký rozdiel.
right|thumb|230px|Krčiažtek.Keramiku stredanského pohrebiska možno rozdeliť na tri hlavné skupiny. Sú to predovšetkým misky, džbánky a krčiažteky, okrem už spomenutých hrncovitých nádob z hrobov 2, 41 a 55.
left|thumb|230px|MiskaMisky majú hladké telo bez typických rytých ozdob a celá ornamentika pozostáva z vypuklín, ktoré sú rozostavené na najväčšom obvode. Vypukliny sú buď jednoduché, alebo formované prstovou technikou (misy z hrobov 1, 50 a 54). Okrem týchto vypuklín sú na nich malé tunelovité ušká – dve alebo jedno. Ďalšou skupinkou sú misky podobného tvaru so sotva znateľným dnom, ktorých telo je však zdobené jednak kanelúrami, jednak rytou technikou (misa z hrobu 68) bez vypuklín. Od týchto dvoch skupín sa líšia misky s nôžkami a to jednak nízkymi, tzv. prstencovitými, alebo dutými, pomerne vysokými (misky z hrobov 3, 13, 26, 41 a 48). Táto skupina misiek je honosnejšia a okrem toho, že telo je zdobené tŕňovitými (kratšími i dlhšími) vypuklinami, je zdobené rytou ornamentikou i žliabkovaním. Tieto ornamenty sa veľmi často zamieňajú alebo sa navzájom kombinujú a tvoria vlastne typickú výzdobu keramiky tohoto obdobia. Väčšinou jedna vypuklina (niekedy i dve) je prevŕtaná a zastáva funkciu uška.
Ústie týchto misiek je väčšinou dovnútra stiahnuté. Sú však misky s esovite von vyhnutým ústím, ktoré býva ešte na obvode jemne presekávané. Tieto misky majú okrem tŕňovitých vypuklín tunelovité ušká, ktoré spájajú ústie s „hrdielkom“ (hroby 13, 60, 65 a iné), alebo uško je umiestnené priamo na lome tela (hroby 13, 63, 65, 69, 61 a iné).
Povrch misiek je väčšinou hladký a niekedy aj leštený. Farba misiek je hnedá, sivá až tmavo sivá.
thumb|230px|right|Ďžbánok z pohrebiska.Džbánky i krčiažteky sú súmerné a pomerne tenkostenné, ale ich forma nie je jednotná a vykazuje niekoľko druhov. Sú to predovšetkým džbánky a krčiažteky s nôžkami – či už prstencovitými alebo dutými, alebo je ich dno iba zreteľne vyznačené. Ďalej sú to džbánky s pomerne baňatým telom, ale i džbánky črpákovitej formy (hrob 20). Analógiu prvých nachádzame na Slovensku na lokalitách Veľký Kamenec, Oborín, Barca, Nižná Myšľa.
Ústia sú v prevažnej väčšine lievikovité roztvorené, len krčiažteky majú i ústia vodorovne von vyhnuté a zvrchu sú zdobené rytou líniou.
Ušká vykazujú taktiež viac foriem. Sú to predovšetkým ušká pásikové, ktoré spájajú ústie s bruškom nádoby, alebo ušká, ktoré prečnievajú nad ústie a sú buď s rebierkom uprostred alebo bez vypuklín. Vypukliny v nejednom prípade formujú celé telo nádobky a dávajú jej v priereze často tvar mnohouholníka (šesťuholník). Pri niektorých nádobkách je telo úplne odstavené od hrdielka rytou líniou alebo žliabkom. Výzdoba pokrýva temer celé telo nádobky až asi do jednej štvrtiny nad dnom. Pri výzdobe sa strieda rytý ornament s kanelovanou ozdobou, alebo obidve tieto ozdoby sa navzájom dopĺňajú. Žliabky lemujú vypukliny a vinú sa od jednej vypukliny k druhej, čím sa vytvára ozdoba akéhosi ležatého S. Kanelúry sú väčšinou lemované či už jednou alebo zdvojenou rytou líniou.
Z charakteristiky stredanskej keramiky je jasné, že všetok tento keramický materiál hovorí o vyspelom a svojráznom hrnčiarstve stredanského ľudu na konci doby bronzovej – na jej prechode do obdobia kultúry pilinskej. Stredanská keramika je svojrázna a typická pre pohrebisko v Strede nad Bodrogom.
Šperky
Okrem týchto šperkov sa našli aj bronzové ihlice a to trojakého druhu. V hrobe 32 našla sa ihlica ukončená hubkovitou hlavičkou o priemere 1,75 cm. Hlavička je prevŕtaná a po stranách ihlice pod hlavičkou sú zvyšky po odlievaní. Dĺžka ihlice je 14 cm. V hrobe 35 sa našli dve ploché ihlice. V hrobe 52 sa našla trocha zdeformovaná ihlica okrúhleho prierezu, ktorej uško vzniklo tým, že koniec ihlice bol stočený do „očka“. Čo do formy najkrajšia je ihlica z hrobu 57, ktorá sa našla spolu s troma špirálkami a ktorej hlavička je vytvorená tým, že jeden koniec ihlice je ovinutý okolo ihlice vo forme špirálky.
Okrem týchto bronzových šperkov zvláštnu skupinu tvoria dve náušnice sibinského typu, nájdené v hrobe 25, Jedna je menšia a druhá väčšia. Náušnice tejto formy sa našli i v hroboch na iných pohrebiskách, ako napr. Hernádkaku alebo v Megyaszó. Zo šiestich hrobov, v ktorých boli bronzové šperky, päť bolo kostrových a len jeden žiarový hrob (hrob 15).
Záver
Záchranný výskum na pohrebisku v Strede nad Bodrogom odhalil, že ide o pohrebisko väčšieho rozsahu, na ktorom sa muselo dlhšie pochovávať. Z rozboru hrobových celkov, ktorých výskum nie je ukončený, sa nedajú zatiaľ vyvodiť určitejšie závery čo sa týka rodinných príbuzenských vzťahov alebo triednej diferenciácie. Pôdorys pohrebiska nie je nijako vymedzený a žiarové i kostrové hroby sa striedajú bez toho, žeby sa rešpektoval smer alebo uloženie jedného druhu hrobov.
Pre datovanie odkrytých a zistených hrobov je dôležité zistenie, že pohrebisko súvisí so sídliskom na neďalekom „Kompošte“, že rítus je tu v podstate dvojaký – s prevahou pohrebu žiarom – a že keramika väčšinou odpovedá tvarom i ornamentikou keramike zistenej na pohrebiskách v Harnádkaku, Megyaszo ako aj sídliskovej keramike Füzesabony, čím sa toto pohrebisko chronologicky zaraďuje do najmladšieho obdobia bronzu na Východnom Slovensku.
Bližšie určenie rozlohy, chronologického zadelenia, ako aj zhodnotenia výsledkov celého areálu v Strede nad Bodrogom bude vyžadovať ďalší výskum.
2005 TK50
2005 TK50 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže priblížiť k Zemi, bola zaradená tiež medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Jej dráha nie je dosiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba niekoľko hodín počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História
Planétku objavili 9. októbra 2005 okolo 04:12 svetového času (UTC) v Steward Observatory na Kitt Peak v rámci programu Spacewatch deväťdesiatcentimetrovým ďalekohľadem s CCD kamerou astronómovia T. H. Bressi a J. J. Gomez. Druhý menovaný bol dobrovoľník-amatér zo Španielska, ktorý sa zapojil do programu hľadania veľmi rýchlo sa pohybujúcich telies v blízkosti Zeme FMOP (Fast Moving Objects Program). Dňa 10. októbra 2005 o 04:01 UTC preletela planétka rýchlosťou /s v minimálnej vzdialenosti 135 tis. km od stredu Země. Vizuálne vyhodnotenie záznamu z CCD kamery však trvalo určitú dobu a objav bol tak nahlásený Stredisku pre malé planéty MPC (Minor Planet Center) až 12. októbra 2005, čo znemožnilo zapojenie ďalších hvezdární do sledovania tohto objektu, ktorý medzitým zmizol ďaleko od Zeme. Preto bude ťažké pri ďalších návratoch do blízkosti Zeme tento objekt znova objaviť.
Výhľad do budúcnosti
Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenost medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 117 tis. km. Najbližšie väčšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 28,7 mil. km sa očakáva 27. septembra 2013. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to v rokoch 2027, 2051, 2054, 2059, 2090 a 2098. Okrem toho planétka v roku 2072 preletí okolo Marsu (vo vzdialenosti 7,4 mil. km a v roku 2098 okolo Venuše (6,8 mil. km). Tieto dva prelety však príliš neovplyvnia elementy dráhy tohto telesa. Prelety v rokoch 2027 a 2054 sú klasifikované ako veľmi blízke, ale so zanedbateľným rizikom kolízie. O niečo vyššie nebezpečenstvo znamená prelet 7. marca 2100. Kumulatívna pravdepodobnosť zrážky so Zemou v 21. storočí nie je príliš vysoká a bola vyčíslená na 1,3×10−8 (t. j. 1:76 923 000). Na turínskej stupnici je preto klasifikovaná stupňom 0, na palermskej -9,50. Ak by však ku kolízii došlo, bola by rýchlosť stretu telesa so Zemou približne /s. Vzhľadom na odhadované rozmery by jej kolízia so Zemou nespôsobila pravdepodobne žiadne škody.
2005 UE1
2005 UE1 je planétka zo skupiny Aten, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba dva dni počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História
Planétku objavili 24. októbra 2005 okolo 06:13 svetového času (UTC) na Lincoln Laboratory Observatory jednometrovým ďalekohľadom s CCD kamerou v rámci programu LINEAR astronómovia M. Bezpalko, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke, A. Milner a H. Love. Dňa 24. októbra 2005 o 05:21 UTC preletela rýchlosťou 4,72 km/s v minimálnej vzdialenosti 763 tis. km od stredu Zeme.
V uplynulom polstoročí sa planétka trikrát priblížila k Venuši, a to v rokoch 1958, 1977 a 1991, v poslednom prípade iba na 1,1 mil. km. Pol roka pred objavom, 19. júna 2005, minula Zem vo vzdialenosti 27 mil. km. Potom sa opäť vzdialila, aby sa na jeseň toho istého roka znovu k Zemi vrátila.
Výhľad do budúcnosti
Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 266 tis. km. Najbližšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 25,6 mil. km sa očakáva 28. októbra 2016. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblížením tohto telesa k Zemi, a to v rokoch 2021, 2032, 2043, 2049, dokonca dvakrát v roku 2060 a po jednom stretnutí v rokoch 2065, 2076, 2087 a 2092. Raz do konca 21. storočia sa stretne s Venušou, ktorú minie vo vzdialenosti 3 mil. km. Aj keď patrí k blízkozemským planétkam, nemôže Zem ohroziť.
2005 UA1
2005 UA1 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže priblížiť k Zemi, bola zaradená tiež medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Jej dráha nie je dosiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba devätnásť dní počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História
Planétku objavili 23. októbra 2005 okolo 07:42 svetového času (UTC) v Steward Observatory Catalina Station, ležiacom  severovýchodne od Tucsonu, AZ (USA), 0,68metrovým Schmidtovým ďalekohľadom vybaveným CCD kamerou v rámci programu Catalina Sky Survey astronómovia E. J. Christensen a R. E. Hill. O tri dni skôr, 20. októbra 2005 o 23:03 UTC planétka preletela rýchlosťou /s v minimálnej vzdialenosti 1,092 mil. km od stredu Zeme.
V minulosti, 2. júla 1965, planétka preletela vo vzdialenosti 0,7 až 4,8 mil. km od Marsu a 16. novembra 1987 vo vzdialenosti približne 2,3 mil. km od planétky 4 Vesta. Skôr ako bola objavená, sa k Zemi priblížila na niekoľko málo desiatok miliónov kilometrov v rokoch 1999 a 2002.
Výhľad do budúcnosti
Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 206 tis. km. Najbližšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 28,0 mil. km sa očakáva 5. júna 2036. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to v rokoch 2042, 2073 a 2076. Nebezpečnejšie priblíženie sa očakáva októbra 2036; ďalšie problematické, ale menej nebezpečné prelety sa ešte čakajú v rokoch 2048 a 2051. Aj tak kumulatívna pravdepodobnosť zrážky tohto objektu so Zemou v 21. storočí nie je príliš vysoká a bola vyčíslená na 7,8×10−8 (t. j. 1:12 821 000). Na turínskej stupnici je preto klasifikovaná stupňom 0, na palermskej -7,46. Ak by však ku kolízii došlo, bola by rýchlosť stretu telesa so Zemou približne /s. Vzhľadom na odhadované rozmery by jej kolízia so Zemou nespôsobila pravdepodobne žiadne škody.
2005 TC51
2005 TC51 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba jeden deň počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
Výhľad do budúcnosti
Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 531 tis. km. Najbližšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 10,1 mil. km sa očakáva 16. októbra 2006. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to každoročne v apríli až máji 2019 až 2024 a potom v septembri až októbri 2087 až 2094. Väčšie priblíženie na 920 tis. km nastane 14. októbra 2089.
Dlhé série každoročných približení sú0 dané skutočnosťou, že obežná doba tejto planétky okolo Slnka je iba o niekoľko dní dlhšia ako jeden rok.
Aj keď objekt patrí k blízkozemským planétkam, nemôže Zem ohroziť.
Peter Andruška
Peter Andruška (* 17. júl 1943, Trnovec nad Váhom) je slovenský básnik, prozaik a kritik.
Životopis
Narodil sa v remeselníckej rodine a vzdelanie získal v Šali, Hraniciach na Morave a v rokoch 1962 – 1966 na pedagogickej fakulte v Nitre. Pracoval ako učiteľ v Šali, od roku 1972 bol redaktorom v Slovenských pohľadoch, od roku 1979 bol ich šéfredaktorom. V rokoch 1987 – 1996 bol tajomníkom vo viacerých organizáciách (Zväz slovenských spisovateľov, Spolok slovenských spisovateľov, Asociácia slovenských spisovateľov Slovenska), v súčasnosti pôsobí na univerzite v Nitre. Peter Andruška je vedený vo zväzkoch ŠtB ako dôverník ŠtB, pod krycím menom "Zväzák".
Tvorba
Jeho prvé literárne pokusy začali vznikať už počas jeho štúdií na vysokej škole. Svoje prvé básnické i prozaické pokusy uverejňoval v študentských zborníkoch a časopisoch (Mladá tvorba, Slovenské pohľady, Nové slovo), ale i dennej tlači. Prvé knižné dielo mu vyšlo až v roku 1971. V poézii sa sústreďuje na motívy lásky, domova, harmonizovania ľudských vzťahov alebo poetizovanie drobných krás života. Jeho prózy sa vyznačujú rozprávačskou disciplínou a tvarovou čistotou. Medzi témami sa objavuje analýza citových vzťahov, sociálna a psychologická stránka ľudských vzťahov a až takmer moralizovanie, analýza spoločenského vývoja, súčasné dianie, ale tiež kritika a poukazovanie na negatívne spoločenské javy, napr. kariérizmus, korupcia atď.
Pavel Koncoš
'''Ing. Pavel Koncoš''' (* 28. september 1947, Rimavská Píla) je slovenský poľnohospodár a politik.
Po absolvovaní Vysokej školy poľnohospodárskej v Nitre pracoval v rôznych funkciach v poľnohospodárstve. V roku 1994 a v rokoch 1998–2002 bol ministrom pôdohospodárstva SR. V rokoch 2000–2002 bol predsedom Strany demokratickej ľavice (SDĽ). V parlamentných voľbách v roku 1998 bol zvolený za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky za SDĽ. Poslanecký mandát nevykonával, pretože bol menovaný za ministra.
Vašo Patejdl
Václav „Vašo“ Patejdl (* 10. október 1954, Karlove Vary† 19. august 2023) bol slovenský spevák, skladateľ, hudobník a hudobný producent.
Po ukončení SVŠ absolvoval štúdium kompozície u profesora Alexandra Moyzesa na VŠMU v Bratislave. V roku 1968 bol jedným zo zakladateľov poprockovej skupiny Elán, z ktorej v roku 1985 odišiel a začal úspešnú sólovú kariéru. Spolu s textárom Ľubošom Zemanom tvoril stálu autorskú dvojicu. Je víťazom Bratislavskej lýry 1987. V roku 1996 sa vrátil do Elánu, kde pôsobil ako hráč na klávesový nástroj.
Autorsky, hudobne aj spevácky sa podieľal na tvorbe viacerých slovenských i zahraničných interpretov (napr. Beáta Dubasová, Marika Gombitová, Banket, Heidi Janků). Ako skladateľ filmovej hudby sa preslávil piesňami do filmu z roku 1985 Fontána pre Zuzanu a jeho niekoľkých pokračovaní. Je zakladateľom, majiteľom a prevádzkovateľom nahrávacieho štúdia Relax v Bratislave.
Zomrel po krátkej a ťažkej chorobe v sobotu 19. augusta 2023.
Žitava
Žitava môže byť:
2005 XA8
2005 XA8 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže priblížiť k Zemi, bola zaradená tiež medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba dvanásť dní počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História
Planétku objavili 6. decembra 2005 okolo 07:40 svetového času (UTC) na Lincoln Laboratory Observatory jednometrovým ďalekohľadem s CCD kamerou v rámci programu LINEAR astronómovia M. Bezpalko, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke, A. Milner a H. Love. Necelý deň pred tým, 5. decembra 2005 o 11:12 UTC, preletela rýchlosťou 12,22 km/s v minimálnej vzdialenosti 224 tis. km od stredu Zeme.
Výhľad do budúcnosti
Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 214 tis. km. Najbližšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 10,9 mil. km sa očakáva 17. júla 2022. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším bezproblémovým priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to v rokoch 2032, 2044 a 2054. V roku 2091 má preletieť okolo Marsu vo vzdialenosti približne 7,4 mil. km.
Od roku 2063 sa však takmer každý rok bude veľmi približovať k Zemi vždy začiatkom decembra. Najväčšie nebezpečenstvo bude hroziť 5. decembra 2076. Napriek tomu kumulatívna pravdepodobnosť zrážky so Zemou v priebehu 21. storočia nie je príliš vysoká a bola vyčíslená americkým strediskom pre sledovanie PHA na 7,9×10-5 (tj. 1:13 000). Obdobie blízkych preletev má skončit v decembri 2086. Na turínskej stupnici je preto klasifikovaná stupňom 0, na palermskej -4,55.
Marián Gavenda
Zo života
Od roku 2000 do 28. februára 2009 bol šéfredaktorom Katolíckych novín. Od októbra 2000 do októbra 2006 bol hovorcom Konferencie biskupov Slovenska. Od roku 2009 pôsobí v Devíne.
V roku 2001 mu pápež Ján Pavol II. udelil titul pápežský prelát.
Strana slovenskej obrody
Strana slovenskej obrody (SSO) bola politická strana na Slovensku založená v marci 1948 časťou členov (najmä z vedenia) Demokratickej strany, ktorá sa vtedy rozpadla.
Bola založená ako „obrodená“ strana pod diktátom KSS. Bola súčasťou Národného frontu. Najvyšším orgánom bola slovenská konferencia. Tlačovým orgánom bol denník Ľud. 10. decembra 1989 sa táto strana prihlásila k odkazu povojnovej Demokratickej strany a prijala jej názov.
V roku 1968 sa aj v SSO objavili reformné prúdy, ktoré však boli po roku 1969 potlačené. V roku 1983 vymenil na poste predsedu strany Jozef Šimúth dlhoročného predsedu Jozefa Mjartana. V období Šimúthovho predsedníctva vstupovali do SSO mladí technokrati, ale aj intelektuáli a umelci, známi herci ako Dušan Jamrich, Milan Kňažko a Marián Labuda.
Strana sa aktivizovala až okolo roku 1989, keď sa prihlásila k demokratizácii a 1.12.1989 sa rozhodla SSO vrátiť k názvu DS.
John Ruskin
John Ruskin (* 8. február 1819, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 20. január 1900, Brantwood) bol anglický spisovateľ, básnik, vedec a umelecký kritik.
Polostratená forma
Polostratená forma, tiež aj nazývaná piesková forma je priemyselná metóda odlievania podľa pozitívu. Polostratená sa volá preto, lebo pozitív sa dá použiť viackrát.
Použitie
Forma sa dá rozomlieť a znovu použiť. Pomerne dobré na stredné série (~100 ks) pri presnosti do IT11. Hmotnosť odliatkov môže byť od zhruba kilogramu po desiatky ton.
Odlievajú sa tým najrôznejšie výrobky, od súčiastok až po celé komponenty tankov.
Vojtech Kondrót
Vojtech Kondrót (* 27. november 1940, Bratislava – † 19. január 2003, Bratislava) bol slovenský básnik a prekladateľ.
Životopis
Narodil sa v rodine colníka a vzdelanie získaval v Bernolákove, Senci a na prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobil ako profesor matematiky a fyziky (Tvrdošovce, Šurany), neskôr učil v Ivanke pri Dunaji. Od roku 1980 bol redaktorom vydavateľstva Slovenský spisovateľ, neskôr sa stal šéfredaktorom vydavateľstva Mladé letá. V 90. rokoch 20. storočia sa na čas vrátil k svojmu učiteľskému povolaniu, neskôr pracoval v Národnom literárnom centre.
Tvorba
Začiatky jeho literárnej tvorby siahajú do obdobia jeho stredoškolských štúdií. Debutoval v roku 1963 v antológii mladej slovenskej poézie „Dúfam, že nevyrušujem, Eva“, prvá samostatná kniha mu vyšla v roku 1965. Vo svojich dielach vyjadroval veľmi jednoduché nálady a pocity, spojené väčšinou so životom na dedine a najmä s prírodou podunajskej roviny. Vracal sa k spomienkam na detstvo, používal rodinné motívy, zaoberal sa prehlbujúcimi sa problémami rodín, medziľudskými vzťahmi. Písal ako poéziu pre dospelých, tak i pre deti a mládež. Po Vojtechovi Mihálikovi prebral vedenie kútika poézie v Novom slove mladých, kde začínali uverejňovať svoje básne mnohí mladí slovenskí básnici. Prekladal z českej, no v drvivej väčšine z maďarskej poézie.
Fínska oslobodenecká armáda
náhľad|Dôstojník FOA (1939) Fínska oslobodenecká armáda, respektíve Fínska ľudová armáda (FOA), predstavovala ozbrojené sily formálne podriadené Kuusinenovej Fínskej ľudovodemokratickej vláde, podporujúcej Červenú armádu pri invázii do Fínska. Vznikla krátko pred Zimnou vojnou v novembri 1939, zanikla v roku 1940 potom, čo sa Stalin vzdal svojho plánu na vojenské obsadenie celého Fínska.
Teoreticky mala predstavovať armádu fínskych dobrovoľníkov, zloženú z Červených Fínov, ktorí utiekli do ZSSR po nevydarenom povstaní v roku 1918. V skutočnosti však túto charakteristiku spĺňal iba zanedbateľný zlomok regrútov. Väčšina jej členov bola násilne zverbovaná z obyvateľov Ruskej Karélie a nikdy nemala s Fínskom nič spoločného. Títo regrúti väčšinou ZSSR a Červenú armádu z celého srdca nenávideli. Pokiaľ k tomu dostali príležitosť, zabíjali svojich komisárov a buď utekali, alebo sa ochotne masovo vzdávali. Ako zajatci potom veľmi usilovne spolupracovali s Fínmi a prejavovali snahu získať vo Fínsku politický azyl. Dostala ho však iba malá časť z nich.
Celkovo bola FOA vedením Červenej armády hodnotená ako úplne nespoľahlivá a nepoužiteľná. Poľní velitelia, ktorým bola pridelená, ju označovali za príťaž a za výzvednú službu nepriateľa.
Radoslav Židek
Je slobodný, vysoký 186 cm a váži 82 kg. Je členom ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho bývalá snowboardová reprezentantka Slovenska Jana Šeďová.
V sezóne 2004/05 skončil vo Svetovom pohári v disciplíne snoubordkros na 9. mieste. Ako prvý reprezentant Slovenska získal medailu na zimných olympijských hrách. V disciplíne snowboardcross získal v roku 2006 na Zimných olympijských hrách v Turíne striebro. 5. marca 2006 sa stal na Táloch majstrom Slovenska v snowboardingu v disciplíne snowboardcross.
Dante Gabriel Rossetti
Dante Gabriel Rossetti (* 12. máj 1828, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 9. apríl 1882, Birchington-on-Sea) bol britský maliar a básnik talianskeho pôvodu.
Spolu s E.Burne-Jonesom, J.E.Millaisom a William Huntom patril k hlavným predstaviteľom spoločenstva preraffaelistov.
Galéria
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.
2006 CU
2005 CU je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže priblížiť k Zemi, bola zaradená tiež medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba jeden deň počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História
Planétku objavil 3. februára 2006 okolo 05:11 svetového času (UTC) na Mt. Lemon Observing Facility na vrchole rovnomennej hory v pohorí Catalina severovýchodne od Tusconu, AZ (USA) 1,5metrovým ďalekohľadom s CCD kamerou v rámci programu Mt. Lemon Survey astronóm R. Hill. V čase objavu sa nachádzala vo vzdialenosti približne 33,1 mil. km a bola spozorovaná ako objekt hviezdnej veľkosti 19,2m.
Pretože určenie elementov dráhy tohto telesa bolo zo začiatku veľmi neisté a nedala sa vylúčiť ani kolízia so Zemou a to najmä v rokoch 2007, 2063 a 2080, bola najprv zaradená medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Ďalšie merania však ukázali, že v najbližších sto rokoch sa Zemi vyhne a preto bola 6. februára 2006 zo zoznamu PHA vyškrtnutá.
Peter Pišťanek
Peter Pišťanek (* 28. apríl 1960, Devínska Nová Ves – † 22. marec 2015, Bratislava) bol slovenský spisovateľ.
Životopis
V 80. rokoch bol spoluzakladateľom a bubeníkom v kultovej hudobnej skupine Devínska Nová Vec. Do roku 1988 vystriedal viacero zamestnaní, najdlhšie pracoval ako strojník v kyslikárni v Slovnafte. Krátko študoval dramaturgiu, neskôr scenáristiku na VŠMU, štúdium však nedokončil. V roku 1988 pracoval ako strážca parkoviska, po Nežnej revolúcii podnikal v reklamnej branži, neskôr bol šéfredaktorom magazínu Tele-Video-Relax, textárom v reklamných agentúrach DDB Needham a Wiktor/Leo Burnett, od roku 1996 pracoval v spoločnosti Gratex International, kde bol tvorcom webových stránok (content originator), redaktorom internetového časopisu inZine, marketingovým pracovníkom a pracovníkom Quality Assurance Group tamtiež.
Tvorba
Publikovať začal koncom 80. rokov v časopise Slovenské pohľady, debutová knižka mu vyšla až v roku 1991. (Do angličtiny ju v roku 2007 preložil Peter Petro.) Námety pre svoje diela neraz čerpal zo svojho bydliska, ktoré sa nachádza na pomedzí veľkomesta a vidieka. Jeho rané diela sa vyznačujú priamočiarosťou rozprávania a rýchlym spádom deja, namiesto psychologických rozborov písal svoje diela odosobnene, lakonicky, no s veľmi presnými opismi. Tie sú charakteristické aj pre jeho neskoršiu tvorbu, ktorá sa však vyznačuje väčším príklonom k emotívnosti a trpkému sentimentu. Patril k prekladaným slovenským autorom, jeho románová trilógia Rivers of Babylon vyšla celá alebo postupne vychádza v Chorvátsku, Veľkej Británii, Turecku, Česku, Francúzsku a Srbsku. Na jeho námet a scenár (spoluautor Marián Urban) podľa románu Rivers of Babylon nakrútil režisér Vladimír Balco v roku 1998 celovečerný film (Rivers of Babylon), na námet novely Muzika nakrútil v roku 2007 celovečerný film Juraj Nvota (film získal Národnú filmovú cenu Slnko v sieti v 9 kategóriách). Na sklonku roku 2014 vyšiel jeho román Rukojemník – Lokomotívy v daždi na motívy vlastného scenára (spoluautor Marian Urban), podľa ktorého režisér Juraj Nvota nakrútil celovečerný film Rukojemník (slovenská premiéra január 2015).
Ocenenie - povinné čítanie
Kniha poviedok Sekerou a nožom bola zaradená od septembra 2015 do zoznamu povinného čítania, v rámci Inovovaného štátneho vzdelávacieho programu, pre študentov štvrtých ročníkov stredných škôl a gymnázií v školskom roku 2018/2019. Konferencia biskupov Slovenska už v roku 2016 navrhla knihu vyradiť. Dôvodom mal byť perverzný jazyk. Združenie katolíckych škôl Slovenska (vo funkcii prezidenta združenia bol vtedy súčasný minister Ján Horecký), prišlo s požiadavkou na stiahnutie knihy z povinnej literatúry, pretože dielo obsahuje perverzné a vulgárne výrazy urážajúce ľudskú dôstojnosť. V internetovej petícii s touto požiadavkou súhlasilo 12884 užívateľov internetu a Sekerou a nožom bolo zo zoznamu stiahnuté v septembri 2016.
Ivan Heimschild
Ivan Heimschild (* 5. marec 1980, Martin) je bývalý slovenský zjazdový lyžiar.
Na Svetovej zimnej univerziáde v roku 2003 skončil na treťom mieste v super-G.
Pavel Kyrmezer
Pavel Kyrmezer (* okolo 1530, Banská Štiavnica – † 19. marec 1589, Uherský Brod) bol slovenský renesančný dramatik a náboženský spisovateľ.
Životopis
Narodil sa v rodine mestského kuriéra v Banskej Štiavnici, ktorý pochádzal zo Sedmohradska a bol začas zamestnaný pri kráľovskej komore. Po skončení teológie v Krakove pôsobil ako evanjelický farár v Soblahove a v Nemšovej. Na Morave sa usadil v roku 1560 a pôsobil tu ako učiteľ, mestský pisár a napokon ho v Krakove vysvätili za luteránskeho kňaza. Bol farárom v Sliezsku a na Morave, v roku 1576 sa stal farárom a potom dekanom v Uherskom Brode. Snažil sa o zjednotenie protestantských cirkví na Morave, no nedarilo sa mu to vďaka Jednote bratskej, ktorá odmietala jeho vedenie. Keď ho obvinili z kalvinizmu, odsťahoval sa do Holíča. Napokon zomrel v biede a opatere členov Jednoty bratskej, s ktorými sa pomeril.
Tvorba
Významné miesto v dejinách literatúry mu zabezpečili po česky alebo ľudovým jazykom vo veršoch písané divadelné hry. Ich námetom sú biblické motívy, ale spracovanie vyniká kritickým pohľadom na súveký svet. Tieto diela sú jedným z prvých prejavov meštianskeho, od školy nezávislého divadla. Jeho hry znamenajú vrchol slovenskej a českej humanistickej a renesančnej literatúry.
Žitava (rieka)
Žitava je rieka na južnom Slovensku; má dĺžku, plochu povodia , priemerný prietok v obci Vieska nad Žitavou /s a /s v ústí. Preteká územím okresov Žarnovica, Zlaté Moravce, Nitra, Nové Zámky a Komárno. Je ľavostranným prítokom Nitry a tokom IV. rádu. Je to vrchovinovo-nížinný typ rieky so širokou riečnou nivou.
Prameň
Pramení v Pohronskom Inovci, v podcelku Lehotská planina, na severnom svahu Kamenného vrchu v nadmorskej výške približne, juhozápadne od stredu obce Veľká Lehota.
Opis toku
Rieka tečie od prameňa najprv na sever cez obec Veľká Lehota, priberá pravostranný prítok spod Bujakovho vrchu, pri samote Malolehotský Mlyn priberá pravostranný prítok od obce Malá Lehota a stáča sa na západ. Oblúkom sa potom stáča na juhozápad a vytvára Cigánsku dolinu, ktorá oddeľuje Tribeč na severe a Pohronský Inovec na juhu. Na jej konci priberá sprava Žitavicu, oblúkom obteká skalné bralo, na ktorom stoja zrúcaniny Živánskej veže a pri obci Jedľové Kostoľany sa stáča na juh a prerezáva časť Lehotskej planiny (podcelok Pohronského Inovca). Neskôr sa prudko stáča k juhozápadu, priberá ľavostranné prítoky Osné a Sviniarsky potok a vstupuje do Žitavskej pahorkatiny.
Tu najprv tečie cez obce Obyce a Machulince a z ľavej strany priberá Kopanický jarok. Ďalej oddeľuje obce Žitavany (na ľavom brehu) a Kňažice (na pravom brehu), preteká mestom Zlaté Moravce, tu tečie súbežne s Hostianskym potokom, zľava priberá Podhájsky potok (pri Chyzerovciach) a južne od mesta sa Hostiansky potok napokon spája so Žitavou. Sprava následne priberá Pelúsok a Stránku a vteká na územie obce Tesárske Mlyňany. Ďalej tečie cez Viesku nad Žitavou, Slepčany a Novú Ves nad Žitavou, kde priberá pravostranný Čerešňový potok, medzi Vieskou a Novou Vsou tečie vo viacerých oblúkoch a meandruje.
Potom priberá významný prítok Drevenica z pravej strany, tečie cez Horný Ohaj, zľava priberá ďalší významný prítok Širočinu a zo západu obteká mesto Vráble. Pri meste priberá z pravej strany Hosťovský potok, neskôr zľava Telinský potok, Kováčovský potok, Melecký potok a sprava pri Vajke nad Žitavou Lúžtek. Medzi obcami Žitavce a Veľká Maňa bol tok Žitavy vyrovnaný, pričom staré koryto (Stará Žitava) meandruje najprv na pravom brehu, pretína nové koryto a prechádza na jeho ľavý breh.
Oblasť Starej Žitavy je chráneným územím (PR Žitavský luh a PP Stará Žitava) so zachovanými brehovými porastmi a lužným lesom. Nové koryto obchádza obce Michal nad Žitavou, Kmeťovo, Maňa a Vlkas, od hlavného toku sa ďalej odpája Chrenovka, ktorá prechádza pri obci Hul na ľavý breh Žitavy, chvíľu tečie súbežne s ňou, výrazne meandruje a preteká lužným lesom až k Novým Zámkom, kde ústi do Nitry. Chrenovka je chráneným územím (PR Potok Chrenovka) so zachovalými brehovými porastmi. Pri obci Hul priberá Žitava zľava významný prítok Liska a pri Dolnom Ohaji sa nové koryto stáča na západ a pri Šuranoch sa napokon vlieva do Nitry.
Avšak koryto Starej Žitavy pokračuje na juh, vteká na územie Podunajskej roviny, tečie popri obci Bešeňov, ďalej priberá zľava Branovský potok. Ďalej preteká katastrálnym územím obce Dvory nad Žitavou, kde sa pripájajú viaceré vodné kanály, popri obci Bajč, kde sa pripája Pribetský kanál a následne aj cez extravilán Hurbanova. Tu sa výraznejšie stáča na západ a oblúkom preteká lužným lesom (PR Alúvium Žitavy) až k ústiu do Starej Nitry pri Martovciach.
V dávnejšej minulosti sa dolný tok rieky stáčal juhovýchodným smerom a neďaleko obce Patince Žitava ústila priamo do Dunaja. Pozostatky pôvodného koryta vytvárajú Virtské jazero a v mieste ústia minulosť pripomína rovnomenná osada, dnes miestna časť Radvane nad Dunajom. V tejto lokalite sa nachádza pamätný dub, pri ktorom mal byť podpísaný Žitavský mier.
Povodie Žitavy podľa prítokov (v smere toku)
Žitava (P - pravostranný prítok, Ľ - ľavostranný prítok) Nové koryto Žitavy ústi do Nitry, nasledujú prítoky Starej Žitavy:
Eva Hučková
Eva Hučková (* 18. november 1988, Banská Bystrica) je slovenská zjazdová lyžiarka.
Eva Hučková reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodná, vysoká 167 cm a váži 62 kg (údaj z roku 2006). Je členkou LŠK Banská Bystrica, trénuje ju Miroslav Petruf.
Eva Hučková skončila na majstrovstvách sveta juniorov v roku 2004 na 20. mieste v trojkombinácii.
Nikola Gálfyová
Nikola Gálfyová (* 2. apríl 1990, Banská Bystrica) je slovenská zjazdová lyžiarka.
Nikola Gálfyová bola nominovaná na Zimné olympijské hry 2006 v Turíne, ale pre zranenie nakoniec z nominácie vypadla. Je slobodná, vysoká 170 cm a váži 57 kg (údaj z roku 2006). Je členkou LKŠ OŠG Banská Bystrica, trénuje ju Miriam Poprocká a Anton Boris.
73P/Schwassmann-Wachmann
73P/Schwassmann-Wachmann známa tiež ako Schwassmann-Wachmann 3 alebo SW3 je krátkoperiodická kométa, ktorá sa rozpadla. Objavili ju Arnold Schwassmann a Arno Arthur Wachmann. Prvýkrát bola pozorovaná 2. mája 1930. Jej orbitálna perióda je 5,36 rokov.
História
Po prvýkrát ju objavili počas pravidelnej prehliadky oblohy s cieľom nájsť nové planétky dvaja nemeckí astronómovia Arnold Schwassmann a Arno Arthur Wachmann 2. mája 1930 na Hamburskej hvezdárni v Bergedorfu ako difúzny objekt zdanlivej hviezdnej veľkosti 9,5m. Dodatočne bola potom nájdená ešte na snímkach vyhotovených 27. a 29. apríla toho istého roka na hvezdárni v Babelsbergu. Kométa sa v tom čase približovala k Zemi. Najmenšiu vzdialenosť 0,0616 AU (t. j. 9,2 mil. km) dosiahla 31. mája 1930. Naposledy bola pozorovaná 30. augusta. Štvormesačné sledovanie síce umožnilo stanoviť približné parametre dráhy, ale neboli dostatočne presné, aby umožnili jej znovuobjavenie pri ďalšom návrate do blízkosti Zem na prelome rokov 1935 a 1936. Kométa tak bola na dlhú dobu stratená a znovu bola spozorovaná až v roku 1979.
Situáciu skomplikovala aj okolnosť, že v októbri 1953 sa priblížila na 0,9 AU (130 mil. km) k Jupiteru, ktorý svojou gravitáciou veľmi zmenil tvar dráhy. K ďalšiemu priblíženiu k tejto planéte na 0,25 AU (37 mil. km) došlo v novembri 1965. Až použitie počítačov v roku 1973 umožnilo vyhodnotiť dostatočne presne zmeny dráhy tejto kométy a stanoviť, že sa k Zemi znovu priblíží v roku 1974, ale podmienky pre jej pozorovanie nebudú dobré. Ďalší prelet o päť rokov neskôr, v roku 1979, mal však byť veľmi priaznivý.
To sa potvrdilo a dvaja austrálski astronómovia J. Johnston a M. Buhagiar z observatória v Perthe ju skutočne objavili na snímkach vyhotovených 13. augusta 1979. Aj keď v tom roku preletela perihéliom svojej dráhy o 34 dní neskôr, ako bolo predpovedané, charakter dráhy bol dostatočným dôkazom, že ide o stratenú kométu Schwassmann-Wachmann 3.
Pri ďalšom priblížení v rokoch 1985 až 1986 táto kométa nebola pozorovaná, ale v roku 1990, keď sa 17. apríla dostala do vzdialenosti iba 0,3661 AU (55 mil. km), boli podmienky pre jej pozorovanie najlepšie od roku 1930 a astronómovia túto príležitosť plne využili. Ďalší návrat v období 1995 – 1996 nemal byť príliš výhodný, pretože minimálna vzdialenosť od Zeme bola pomerne veľká (1,31 AU, t. j. 196 mil. km), ale kométa pripravila astronómom veľké prekvapenie.
Keď ju 19. augusta 1995 spozoroval japonský astrónom K. Kinoshita ako objekt hviezdnej veľkosti 12,9m, vyzerala ešte celkom podľa očakávania. Od začiatku septembra ju pravidelne pozorovali francúzski astronómovia J. Crovisier, N. Biver, D. Bockelee-Morvan, P. Colom, E. Gerard, L. Jorda a H. Rauer z observatória Paris-Meudon rádioteleskopom v Nancay, ktorí študovali žiarenie radikálu hydroxylu na vlnovej dĺžke (1,665 GHz), a náhle 8. septembra zaregistrovali prudké zvýšenie intenzity tohto rádiového žiarenia, ukazujúce na silnú erupciu vodnej pary z jadra kométy. Produkcia radikálov OH vzrástla najmenej dvadsaťnásobne na 2,22 ± 0,22 × 1029 molekúl za sekundu. V tom čase bola kométa skrytá v slnečnej žiare. Keď sa 17. septembra dostatočne vzdialila od Slnka, aby mohla byť vizuálne pozorovaná, zistilo sa, že jej hviezdna veľkosť vzrástla na 8,3m, teda jasnosť stúpla približne 70krát. Táto situácia trvala až do začiatku októbra, keď opäť prudko vzrástla jasnosť kométy. Tretie zjasnenie nastalo 22. októbra, keď dosiahla hviezdnu veľkosť 6,3m. Aj keď sa v tom čase už rýchlo vzďaľovala od Zeme aj od Slnka (perihéliom dráhy prešla 22. septembra 1995), jej jasnosť sa znižovala iba veľmi pomaly. Dej vyvrcholil začiatkom decembra 1995 objavom úlomkov, na ktoré sa kométa rozpadla. Prvé hlásenie o ich pozorovaní v noci z 12. na 13. decembra prišla z hvezdárne v Mníchove a Európskeho južného observatória (ESO) v La Silla. Celkom ich bolo nakoniec pozorovaných päť. Boli označené poradovými písmenami A až E; najjasnejší z nich, úlomok C, je zrejme pozostatkom pôvodného jadra kométy. Výpočet relatívnych dráh úlomkov, ktorý vypočítal astronóm českého pôvodu Zdeněk Sekanina, ukázal, že ich oddelenie od hlavného jadra došlo približne mesiac po prvom zjasnení kométy.
Ďalší návrat do blízkosti Slnka prebehol začiatkom roku 2001. Aj keď pozorovacie podmienky neboli príliš výhodné, vďaka tomu, že bola jasnejšia ako sa predpokladalo, boli pozorované tri z pôvodne objavených úlomkov, a to B, C a E.
V marci 2006 bolo pozorovaných osem úlomkov (B, C, G, H, J, L, M a N).
V apríli 2006 však pokračoval rozpad jadra kométy ďalej. Astronómovia teraz sledujú najmenej 20 úlomkov (B, C, E, G, H, J až P a Q až Y). Jeden z nich, označovaný ako B, zväčšil svoju jasnosť od 2. do 9. apríla 2006 najmenej pätnásťkrát; astronómovia pozorovali dva mohutné prachoplynové výtrysky z tohto zvyšku jadra, čo naznačuje možnosť, že sa v najbližších dňoch opäť rozpadne na viac častí. Objekt sa teraz pohybuje v súhvezdí Pastier (Bootes) a má hviezdnu veľkosť približne 10m a je preto dostupný pozorovaním aj menšími amatérskymi ďalekohľadmi.
Najbližší ďalší prechod tejto kométy perihéliom nastal 7. júna 2006. Ešte pred tým, 13. mája, preleteli zvyšky kométy v blízkosti Zeme, a to úlomok C vo vzdialenosti 11 mil. km, úlomok B 7,7 mil. km a úlomok E 7,6 mil. km.
left|thumb|Rozpad kométy 73P/Schwassmann-Wachmann
Opis
Táto kométa má dobu obehu o niečo dlhšiu, ako 5 1/3 roku (v pripojenej tabuľke sú uvedené súčasné elementy pre najväčší zvyšok jadra, úlomok C), takže sa značne približuje k Zemi každých 16 rokov. Pôvodne astronómovia predpokladali, že priemer jej jadra je približne, najnovšie odhady udávajú hodnoty okolo pred jeho rozpadom v roku 1995. Predpokladané albedo jadra je 0,04, teda je veľmi tmavé.
Jana Gantnerová
Jana Gantnerová (* 15. júl 1989, Kežmarok) je bývalá slovenská zjazdová lyžiarka.
73P/Schwassmann-Wachmann
Opis
Začínajúci rozpad jadra naznačuje, že v krátkej dobe zrejme prestane túto kométa existovať a jej jediným pozostatkom bude prúd meteoroidov, ktorý bude obiehať na jej pôvodnej dráhe. Vzhľadom na to, že dráha tejto kométy kríži dráhu Zeme a značne sa k nej približuje, čiastočky pochádzajúce z tejto kométy už vytvorili meteorický roj, nazývaný τ Herkulidy, ktorý bol mimoriadne silný v noci z 9. na 10. júna 1930, keď bolo pozorovaných v maxime až 100 meteorov za minútu. Jeho intenzita je veľmi premenlivá; teoreticky mohol byť pozorovaný tiež v rokoch 1914, 1930, 1941, 1946 a 1952, ale o tom neexistujú žiadne záznamy.
Jana Gantnerová
V roku 2005 sa stala majsterkou Slovenska v obrovskom slalome. Reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Meria 165 cm a váži 52 kg. Bola členkou Ski Klub Zelené Pleso, trénoval ju Juraj Gantner a Martin Chorogwicki.
73P/Schwassmann-Wachmann
Budúcnosť
V roku 2022 majú zvyšky kométy preletieť okolo Zeme vo väčšej blízkosti ako v roku 2006. Preto budú úlomky kométy počas návratu v roku 2006 pozorne sledované, aby mohla byť ich dráha čo najviac spresnená. Aj tak bude neistota v predpovedi pomerne veľká, lebo jadra komét podliehajú nepredvídateľným zmenám dráhy v dôsledku negravitačných (reaktívnych) síl.
Elektrická vodivosť
Elektrická vodivosť je fyzikálna veličina, ktorá vyjadruje schopnosť vodiča viesť elektrický prúd. Je prevrátenou hodnotou elektrického odporu
Synapsia
Synapsia môže byť:
Elektrická vodivosť
Čím väčšia je vodivosť, tým väčší elektrický prúd prechádza vodičom pri rovnakom napätí. Dobrý vodič má vysokú hodnotu vodivosti, zlý vodič má nízku hodnotu vodivosti.