cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nesteroidné antiflogistikum
Kontroverzita COX-2 inhibítorov
Rofekoxib (stiahnutý z trhu) prejavoval výrazne menej gastrointestinálnych vedľajších účinkov v porovnaní s naproxénom. Táto štúdia nazvaná VIGOR nastolila tému kardiovaskulárnej bezpečnosti koxibov, keďže bolo pozorované štatisticky zanedbateľné zvýšenie výskytu srdcového infarktu u pacientov na rofekoxibe. Ďalšie dáta získané pri štúdii APPROVE ukázali relatívne riziko kardiovaskulárnych príhod oproti placebu 1,97 – tento výsledok spôsobil celosvetové stiahnutie rofekoxibu v októbri 2004.
COX-3 inhibítory
V roku 2002 Simmons objavil COX-3 a skúmal jeho vzťah k paracetamolu, údajne najpoužívanejšiemu analgetiku na svete. Autori vyhlásili, že inhibícia COX-3 by mohla byť centrálny mechanizmus, ktorým nesteroidné analgetiká znižujú bolesť a možno teplotu.
Klinické dopady a vedomosti o izoenzýmoch cyklooxygenázy rýchlo rastú a môžu poskytnúť nádej pre budúcu liečbu bolesti, zápalu a horúčky.
Saint-Martin-le-Redon
Saint-Martin-le-Redon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Osem statočných
Osem statočných je americký dobrodružný film z roku 2006. Hlavné úlohy vo filme obsadili Paul Walker, Jason Biggs, Bruce Greenwood a Moon Bloodgoodová.
Saint-Martin-le-Redon
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Osem statočných
Príbeh
Snehová búrka donúti členov vedeckej expedície rýchlo evakuovať vedecké a meteorologické stanice. Na stanici kde pracuje Jerry Shepard (Paul Walker) postačuje kapacita lietadla len na evakuáciu ľudí.
Saint-Martin-le-Redon
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Osem statočných
Príbeh
Na výskumnej stanici musí zostať svorka ôsmich polárnych psov. Jerry opúšťa svojich milovaných psov s prísľubom, že sa po nich čo najskôr vráti. Film vznikol podľa skutočného príbehu, keď svorka psov prežila v mrazivej divočine 175 dní.
Saint-Martin-le-Redon
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Ennezat
Ennezat môže byť:
Eucharistia (rané kresťanstvo)
Eucharistia (gr. eucharisteiá = vďakyvzdanie) je najpodstatnejšia časť kresťanských bohoslužieb. Spočíva v požívaní sviatostných živlov (chleba a vína, chápaných ako Telo a Krv obetovaného Syna Božieho (teofagia). Je spojená so vzdávaním vďaky Bohu za to, že zoslal Svojho Syna, aby sa vydal na smrť ako obeť za odčinenie hriechov spáchaných ľuďmi.
Manzat
Manzat môže byť:
Karol II.
Karol II. môže byť:
Anna Bergendahlová
Eurovision Song Contest 2010
Anna Bergendahl sa zapojila aj do pesničkovej súťaže Eurovision Song Contest 2010 so skladbou „This Is My Life“, s ktorou vyhrala národné kolo.
Edward Mills Purcell
Edward Mills Purcell (* 30. august 1912, Taylorville, Illinois, USA – † 7. marec 1997, Cambridge, Massachusetts) bol americký fyzik.
Dubovce
Dubovce sú obec na Slovensku v okrese Skalica.
Dejiny
Dubovce vznikli zlúčením dvoch samostatných obcí Vlčkovany a Vidovany v roku 1954. Najstarší záznam pochádza z roku 1392 zo Žigmundovej donačnej listiny (ŠÚA Bratislava. Riaditeľstvo cisárskych majetkov vo Viedni – Coborovské písomnosti Nr. 1.). Obec vznikla pri starom keltskom hradisku Zámčisko. Zaniknutá osada (asi ešte pred 14. storočím) Vratišov, názov je podľa zachovaného mikrotoponyma.
Názov
Názov Dubovce vznikol podľa toponymických objektov Dubina (les) a Dubník (vrch). Prípona -ovce je analogická podľa vedľajšej obce Radošovce.
Názov Vlčkovian je motivovaný apelatívom vlk. Názov Vidovany podľa M. Jozefoviča je motivovaný menom sv. Víta (potok pretekajúci cez obec pramení pod kopcom s kaplnkou sv. Víta), podľa Krajčoviča ide o majiteľa Vida (Vidov dvor). Vlčkovany – Farkashely; Vidovany – Vidovány oba pomaďarčené názvy napr. z katastrálnej mapy z roku 1911 a 1913.
Menat
Menat môže byť:
Korfbal na Svetových hrách
náhľad|Zápas medzi Ruskom a Čínskym Tchaj-pejom na [[Svetové hry 2009|Svetových hrách 2009]]
Korfbal na Svetových hrách je korfbalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Svetových hier riadených Medzinárodnou asociáciou Svetových hier (IWGA). Do programu hier bol zaradený na Svetových hrách 1985 v Londýne a odvtedy sa na nich predstavuje pravidelne. V historických tabuľkách jednoznačne dominuje, rovnako ako aj na majstrovstvách sveta, družstvo 🇳🇱, ktoré zvíťazilo na všetkých turnajoch.
Kvalifikačným kritériom pre účasť na korfbalovom podujatí Svetových hier je umiestnenie na majstrovstvách sveta.
19. október
Narodenia
thumb|upright|[[Michael Gambon (* 1940)]] thumb|upright|[[Danka Barteková (* 1984)]] thumb|upright|[[Miroslav Stoch (* 1989)]]
Mária Lujza
Mária Lujza môže byť:
19. október
Úmrtia
thumb|upright|[[Jonathan Swift († 1745)]] thumb|upright|[[Ernest Rutherford († 1937)]]
Vápenec
Vápenec je sedimentárna hornina, ktorá spolu s dolomitom tvorí štyri pätiny všetkých sedimentov na povrchu Zeme. V prevažnej miere (nad 80 %) sa skladá z uhličitanu vápenatého (CaCO3), či už vo forme kalcitu, alebo aragonitu. Ako prímesi sa vyskytujú dolomit, siderit, kremeň, ílové minerály a úlomky skamenelín. Čisté vápence sú biele. Chemicky čistý organodetrický nespevnený kalový vápenec sa nazýva krieda. Rozličné prímesi ich zafarbujú do siva, červena (oxidy železa), najmä ak sú vystavené zvetrávaniu.
Do geologických máp a litostratigrafických schém sa vápence zaznačujú tehličkovou šrafúrou.
Zloženie
Vápence v prevažnej miere tvorí kalcit, menej aragonit. Kalcit sa zúčastňuje na zložení primárnej aj sekundárnej zložky vápencov. Ak si horninotvorné organizmy svoje schránky stavajú z kalcitu, tento býva dosť čistý, v prípade aragonitu sa vyskytujú prímesi horčíka. Ak sú vysoké (viac ako 4 mol.% MgCO3), hovoríme o vysoko-horčíkovom kalcite. Vysoké obsahy Mg sú však v kalcite nestabilné, preto staršie, druhohorné vápence majú nízky obsah horčíka. Vysoký obsah magnézia v kalcitových schránkach hromadia najmä hlavonožce a koraly.
Aragonit je nestabilný a mení sa postupne na kalcit, preto ho obsahujú iba mladé vápence. Môže vznikať vyzrážaním z roztokov, alebo sa do sedimentu dostane ako súčasť schránok organizmov. Dolomit vo vápencoch primárne nie je prítomný, vzniká iba dôsledkom neskorších metasomatických procesov. Nijaké organické schránky netvorí dolomit. Siderit je vo vápencoch vzácna prímes. Vyskytuje sa vo formáciách, v ktorých sú asociované vápence a sideritové železné rudy.
Z akcesorických minerálov je významnejší iba kremeň, ktorý býva prítomný vo forme chalcedónových sferolitov. Niekedy tvorí vo vápenci konkrécie, ktoré známe ako pazúrik. Z iných kremičitanov sa vyskytujú ílové minerály (illit a kaolinit) a živce. Vápenec s veľkým podielom ílovitých minerálov sa nazýva slieň. Ostatné minerály (fosfáty, glaukonit, sadrovec) nie sú bežnou akcesóriou a ich výskyt je daný špecifickými podmienkami pri sedimentácii. thumb|right|Intergranulárny [[stylolit vo výbruse vápenca s podpornou štruktúrou zŕn pri rovnobežných nikoloch. Zrná sú tvorené z bioklastov.]] Vápence sa skladajú zo štyroch komponentov:
Textúry a štruktúry
Vápence sú polygenetické horniny. Značná časť bola pôvodne mechanicky premiestnená a uložená podobne ako iné klastické sedimenty, iné boli zasa chemicky vyzrážané z vody. Preto sa ich textúrne znaky líšia. Prvá skupina má hydrodynamické textúry, kým druhá veľmi špecifické, závislé od prostredia.
Textúry formované hydrodynamickým režimom vznikajú rovnaké ako v klastických sedimentoch - šikmé zvrstvenie, gradačné zvrstvenie, znaky na povrchu. Paleokrasové povrchy vznikajú pri rozpúšťaní spodnými vodami. Vytvárajú sa nepravidelné, kavenózne povrchy s dutinami.
Fenestrálne textúry je všeobecný názov pre dutiny v karbonátoch, vyplnené sparitom. Laminované textúry majú panplanárne usporiadané dutinky. Okaté textúry, obsahujú nepravidelné hniezda, vyplnené sparitom (tzv. očká). Stromatakisy vznikajú v plytkých vodách a majú veľké nepravidelné dutiny. Podľa posledných výskumov môžu vznikať ako výplne kolónií hubiek. Hľuznaté textúry vznikajú v plytkovodných vápencoch - sú to vlastne stopy po vŕtaní živočíchmi.
Vlastnosti
thumb|right|Výzdoba jaskyne Domica Vápenec je tvorený z 80% kalcitom, a preto má dosť podobné vlastnosti: približne rovnakú tvrdosť (3), dobrú rozpustnosť v kyselinách za uvoľňovania CO2. Rozpúšťa sa aj vo vode s obsahom CO2 za vzniku hydrogenuhličitanu vápenatého (Ca(HCO3)2). Tento jav je príčinou vzniku krasových fenoménov, ako sú jaskyne, závrty, škrapy a iné.
Rozdelenie
thumb|right|Lumachelový vápenec, tvorený pozostatkami lastúrnikov Vápence sa rozdeľujú podľa miesta vzniku na:
Mikrofaciálne klasifikácie
Vápence môžu byť klasifikované podľa rôznych vedeckých kategórií, najmä na základe ich zloženia a textúrnych znakov ako je veľkosť klastov, množstvo základnej hmoty a cementu, ktoré možno pozorovať iba pod mikroskopom. Medzi najpoužívanejšie patria Folkova (1959) a Dunhamova klasifikácia (1962). Zatiaľ čo Folk klasifikoval vápence čisto na základe allochémov a typu základnej hmoty (napr. biomikrit pre vápenec s prevahou základnej hmoty a bioklastov), Dunham aplikoval i textúrne znaky (napr. wackstone, pre vápenec s podpornou štruktúrou mikritu a viac ako 10 % zŕn). Obe klasifikácie sú si rovnocenné.
Vznik vápencov
thumb|right|Vyzrážané sladkovodné vápence z [[Pamukkale, Turecko]] Proces vzniku vápencov je niekoľkostupňový a prebieha v rôznych prostrediach od pripovrchových až po hlbšie. Pri premene kalcitového bahna na vápenec prebieha šesť základných procesov: cementácia, mikritizácia, neomorfóza, rozpúšťanie, kompakcia a dolomitizácia. Zmeny začínajú ihneď po uložení, alebo už aj počas ukladania a môžu prebiehať v morskom ako aj v suchozemskom prostredí. Absolútna väčšina vápencov má biochemický alebo organický pôvod.
Morské prostredie
Na morskom dne dochádza k cementácii a mikritizácii, pričom cementácia je charakteristická skôr pre aktívne prostredie a mikritizácia pre pokojné vody. Vápence sa všeobecne považujú za sedimenty teplých morí. Rozpustnosť kalcitu vo vode je totiž priamo úmerne závislá od nasýtenia vody oxidom uhličitým. CO2 sa rozpúšťa najľahšie v studenej vode, čo spôsobuje, že v takejto vode sa ľahko rozpúšťa aj kalcit. Keďže teplota vody a s tým súvisiace rozpustnosť kalcitu, sa nemení len v závislosti od zemepisnej šírky ale aj od hĺbky, dochádza k rozpúšťaniu karbonátových zŕn aj pri sedimentácii v hlbokej vode. Pri tom platí postupnosť, že najskôr sa rozpúšťa aragonit, neskôr kalcit s vysokým obsahom Mg až nakoniec kalcit s nízkym obsahom Mg. Intenzita rozpúšťania stúpa až po dosiahnutie karbonátovej kompenzačnej hladiny (CCD), pod ktorou sa už žiadne karbonáty neusadzujú.
Kontinentálne prostredie
V suchozemskom prostredí vznikajú vápence rôznym spôsobom. Najčastejšie sú travertíny, vyzrážané z roztokov termálnych vôd a penovce, ktoré precipitovali z vôd povrchových tokov alebo prameňov s normálnou teplotou. Za priaznivých podmienok môže dôjsť k vzniku vápencov aj v podpovrchovom suchozemskom prostredí, jedná sa o tzv. caliche a kalkréty. Hlavným činiteľom je pôsobenie podzemných vôd - tzv. pripovrchová diagenéza. Vyvoláva ju sladká voda, pričom dochádza k rozpúšťaniu, cementácii a vzniku pôdy.
Kompakcia
Po nahromadení väčšieho množstva karbonátového sedimentu alebo v dôsledku prekrytia inými sedimentami dochádza ku kompakcii (spevneniu) vápencových vrstiev. Podieľa sa na tom rôznou mierou mechanické stesnanie zŕn v štruktúre, ktoré vedie k usporiadaniu zŕn približne paralelne s vrstevnatosťou. Chemická kompakcia má za následok rozpúšťanie v miestach dotykov zŕn, pri čom vznikajú rôzne stylolity (sutúry) a mikrostylolity. Spevnenie a diagenetické procesty postihujú vápence a karbonáty rádovo skôr ako siliciklastické sedimenty.
Výskyt
thumb|right|Vápencový vrchol Vápeča v Strážovských vrchoch
Vo svete
Vápence sú veľmi rozšírené po celom svete, vo všetkých geologických formáciách (vápence z série Bulawayan v Južnej Afrike sú staré až 2,6 mld. rokov). Väčšina súčasných vápencov sa tvorí v tropickom, alebo v subtropickom pásme. V oblasti Českého masívu sa vápenec nachádza hlavne v devónskych sedimentoch Pražskej panvy, Moravskom, Mladečskom a Hranickom krase a pri Štramberku.
Slovensko
Na Slovensku sa vápence vyskytujú vo viacerých pohoriach, kde často tvoria celé masívy. Sú prevažne druhohorného veku (triasové, jurské a kriedové). Podieľajú sa na stavbe obalových jednotiek tatrika a veporika, ako aj na stavbe príkrovov, hlavne krížňanského (fatrikum), chočského (hronikum), silického (silicikum) a ďalších. Vystupujú tiež v meliatiku. Možno ich nájsť vo všetkých jadrových pohoriach a v bradlovom pásme, hlavne jeho jurskej čorštýnskej a ďalších plytkovodných jednotkách. V strednom triase (anis) sa v oblasti tethýdy, aj vo všetkých jednotkách interníd Západných Karpát, usadzovali na obrovskej karbonátovej plošine, tmavé až čierne tzv. gutensteinské vápence. Okrem charateristickej tmavej farby sú typické viacerými znakmi dolomitizácie, prípadne telesami tmavých lavicovitých dolomitov. V širšom zmysle sú k nim radené aj vápence s šošovkami krinoidových vápencov. Skameneliny sa v nich vyskytujú iba zriedkavo. Gutensteinské vápence sú často skrasovatelé - napr. Demänovská jaskyňa Slobody, Harmanecká jaskyňa, Belianska jaskyňa. V južnejších jednotkách (hronikum, silicikum) v strednom triase pokračovalo usadzovanie hlbokovodných reiflingských, prípadne plytkovodných wettersteinských vápencov. Vo vrchom triase to bol aj plytkovodný dachsteinský vápenec (názvy odvodené od podobných vápencov z Álp). Pre juru boli skôr typickejšie piesčité krinoidové vápence, alebo vápencom blízke sliene. Miestami sedimentovali červené hľuznaté vápence (czorstynské alebo adnetské) a rádioláriové vápence. Na prelome jury a kriedy sa usadzovali aj kalpionelové resp. pieninské vápence. V období kriedy sa usadzovali vápence už v menšej miere. Charakteristické sú napríklad urgónske vápence manínskej jednotky bradlového pásma, alebo muránske vápence v Tatrách. Skrasovatelé vápence sa nachádzajú na veľkej ploche hlavne v Slovenskom krase, Slovenskom raji a Muránskej planine. Zo štvrtohôr sú významné výskyty sladkovodných vápencov a travertínov, mnohé z nich sa tvoria dodnes, hlavne na výveroch v oblastiach zlomových línií. Slovensko patrí medzi krajiny s najväčším objemom ťažby vápenca na svete.
Použitie
náhľad|vpravo|Lom na ťažbu vápenca, [[Nördliche Kalkalpen]] Pre jeho relatívnu mäkkosť je dobre opracovateľný, tak sa využíva ako obkladový kameň na budovy (hlavne koncom 19. a na začiatku 20. storočia). Na takéto použitie však nie sú vhodné všetky vápence, pretože niektoré nemusia byť v dôsledku svojho zloženia, úložných pomerov alebo zvrásnenia dobre opracovateľné. Problémom je však aj jeho reaktivita s kyselinami, čo sa prejavuje poškodením fasád budov kyslými dažďami. V stavebníctve sa používa aj jeho drvina ako podklad ciest, železničných tratí atď.
Z vápenca sa vyrába portlandský cement, ktorý môže mať variabilný obsah kalcitu aj ílovitých minerálov, no nemôže obsahovať vyššie množstvo dolomitu.
Na Slovensku je vápenec (podobne ako dolomit) využívaný pomerne neefektívne, pretože najčistejšie vápence, ktoré by bolo možné využívať ako drahšie plnidlá a suroviny pre chemický priemysel sa zúžitkuvávajú v cementárstve, kde ich je nutné miešať so slieňmi.
Iné projekty
.
Tahiti
thumb|Poloha ostrova v Pacifiku
Tahiti je najväčší ostrov Francúzskej Polynézie, ktorý sa nachádza v súostroví Ostrovy Spoločnosti v Tichom oceáne. Ostrov má 178 133 obyvateľov (údaj z roku 2007), čo je 68,6 % celkového počtu obyvateľov Francúzskej Polynézie, a rozlohu.
Hlavné mesto Pape‘ete je umiestnené na severozápadnom pobreží a žije v ňom asi 127 600 obyvateľov. Hornatý ostrov pokrýva dažďový prales. Pre „starý svet“ Tahiti objavil v roku 1768 francúzsky moreplavec Louis Antoine de Bougainville. Tahiti preslávili diela francúzskeho maliara Paula Gauguina.
Poloha
thumb|left|Tahitské pobrežie Ostrov Tahiti je na najširšom mieste široký a celkovo má rozlohu  ². Najvyšší bod je so svojou výškou nad morom Mount Orohena. Najvyššia hora juhovýchodnej časti ostrova Mont Roonui má výšku. Ostrov sa skladá z dvoch kruhových častí, kde stredom každej z nich je sopečná hora. Tieto dve časti sú spojené krátkou pevninskou šijou, ktorá je pomenovaná po malom meste Taravao, ktoré sa tam nachádza. Severozápadná časť je známa ako Tahiti Nui ("veľké Tahiti"), a juhovýchodná časť, oveľa menšia, je známa ako Tahiti Iti("malé Tahiti"). Tahiti Nui je celkom husto obývané (najmä okolo mesta Papeete) a má lepšiu infraštruktúru. Hlavná cesta v Tahiti Iti vedie po obvode ostrova medzi horami a pobrežím. Cesta tiež míňa mnohé citrusové plantáže, mliekárne a je tu typický výhľad na celkovú panorámu ostrova.
Vegetáciou je tu veľmi bohatý tropický dažďový les. Od novembra do apríla je obdobie vlhka a dažďov, kde najvlhkejší mesiac je január s zrážok v hlavnom meste Papeete. August je najsuchší mesiac s iba zrážok. Priemerná najnižšia teplota je 21 °C a priemerná maximálna teplota je 31 °C. Najnižšia teplota v histórii bola zaznamenaná v Papeete a to 16 °C a maximálna bola 34 °C.
Strana čiernych panterov
right|thumb|Čierny panter stojaci pri [[Lincolnov pamätník|Lincolnovom pamätníku počas zjazdu strany, jún 1970]] Strana Čiernych panterov (angl. Black Panther Party), pôvodným názvom Strana Čiernych panterov za sebaobranu (angl. Black Panther Party for Self-Defense), bola radikálna ľavicová černošská organizácia pôsobiaca v SŠA (USA) od polovice 60. do 70. rokov 20. storočia. Jej členovia sú známi aj ako Čierni panteri.
Tahiti
Dejiny
thumb|Tahitské okresy a najvyššie hory Odhaduje sa, že Tahiti bolo osídľované Polynézanmi v rokoch 300800, keď prichádzali z ostrovov Tonga a Samoa. Úrodná ostrovná pôda spolu s rybolovom poskytovala dostatok obživy pre obyvateľstvo.
Strana čiernych panterov
Svojho času bola významným hnutím americkej mimoparlamentnej opozície a stala jednou z hlavných ikon alternatívnej kultúry 60. rokov.
Tahiti
Dejiny
Hoci prví Európania, ktorí Tahiti objavili, boli zo španielskej lode v roku 1606, Španieli nikdy nemali záujem ostrov kolonizovať alebo s ostrovom obchodovať. Samuel Wallis, anglický námorný kapitán, zbadal Tahiti 18. júna roku 1767, a je považovaný za prvého Európana – návštevníka ostrova. Všimol si isté uvoľnenie a spokojnosť miestnych obyvateľov a charakteristika ostrova ako raj, trvá až do súčasnosti.
Strana čiernych panterov
História a aktivity
Popularita Čiernych panterov rýchlo narastala, počet ich členov do r. 1968 presiahol 5000 a organizácia rozšírila svoju pôsobnosť do väčšiny veľkých amerických miest. Čierni panteri sa stali jednou z ikon subkultúry 60. rokov a aj v súvislosti s ich odporom voči vojne vo Vietname s nimi začalo sympatizovať aj mnoho nečernochov, hlavne z radov radikálnej protestujúcej mládeže. Aj kvôli tomu vedenie Čiernych panterov definitívne odsúdilo čierny nacionalizmus ako „čierny rasizmus“ a v súvislosti so svojou politikou sa začali viac zaoberať sociálnymi programami, do ktorých sa mohol zapojiť ktokoľvek bez ohľadu na farbu pleti. Tieto programy sa zameriavali hlavne na pomoc chudobným černošským komunitám, poskytovanie bezplatnej zdravotnej starostlivosti, vzdelávania a stravy chudobným deťom (známy bol ich program s názvom Voľné raňajky pre deti), či boj proti drogám. Mnohé z týchto aktivít však boli zatienené ich militantnou a niekedy až násilnou taktikou, s ktorou sa často púšťali do konfrontácii s políciou pri „ochrane“ černošských štvrtí (podľa oficiálnych zdrojov boli Čierni panteri pri rôznych potýčkach zodpovední za smrť minimálne 15 policajtov).
Tahiti
Dejiny
Wallisa nasledoval v apríli 1768 francúzsky objaviteľ Louis Antoine de Bougainville, ktorý, ako prvý Francúz oboplával Zem. Bougainville preslávil Tahiti v Európe, keď vydal svoj cestopis Voyage autour du Monde. Opísal tu Tahiti ako raj na zemi, kde žijú muži a ženy v nevinnosti, ďaleko od skazenej civilizácie.
Strana čiernych panterov
História a aktivity
Bezpečnostné zložky štátu na čele s FBI označili organizáciu ako „najväčšiu hrozbu pre vnútornú bezpečnosť krajiny“ a rozvinuli proti nej (a ďalším radikálnym hnutiam tej doby) rozsiahlu kampaň známu ako COINTELPRO, ktorá mala zničiť organizáciu vďaka zastrašovaniu, infiltrácii, falošným obvineniam a celkovej diskreditácii hnutia. Mnoho lídrov organizácie bolo zatknutých a obvinených z rôznych trestných činov (vrátane zakladateľov H. Newtona a B. Seala), pričom sa neskôr v mnohých prípadoch ukázalo, že išlo o vykonštruované obvinenia. Viacero členov bolo zabitých pri policajných raziách a prestrelkách (celkovo do r. 1970 minimálne 34), pričom v niektorých prípadoch je vysoko pravdepodobné, že išlo o cielené vraždy, ako napr. v prípade smrti Freda Hamptona z decembra 1969.
Aj vďaka diskreditačnej kampani a vnútorným rozporom začala popularita Čiernych panterov od konca 60. rokov klesať, po r. 1972 sa ich aktivity zminimalizovali a v polovici 70. rokov sa hnutie definitívne rozpadlo. Mnoho bývalých členov hnutia však ostalo poprednými afroamerickými aktivistami, alebo sa stali významnými komunitnými politikmi.
Tahiti
Dejiny
V roku 1774 kapitán James Cook navštívil ostrov a odhadol, že tu žije asi 200 000 obyvateľov. Bolo to ale pravdepodobne príliš; iné odhady z rovnakej doby boli 121 500. Po Cookovej návšteve európske lode navštevovali Tahiti ešte častejšie. Najznámejšia z týchto lodí bola HMS Bounty, ktorej posádka sa vzbúrila krátko po opustení ostrova v roku 1789. Prítomnosť Európanov vážne narušila miestnu spoločnosť najmä tým, že na Tahiti priviezli prostitúciu, pohlavné choroby a alkohol. Spomínané choroby ako napríklad týfus, chrípka a kiahne zabili toľko Tahiťanov, že v roku 1779 ich ostalo len 16 000. V roku 1788 sa Tahiti stalo monarchiou pod náčelníkom Pomare I, ktorý pomocou európskych zbraní dobyl susedné ostrovy Moorea, Mehetia a Tetiaroa. V roku 1843 sa Tahiti stalo protektorátom Francúzska. V roku 1880 Pomare V abdikoval trón a dostal doživotný dôchodok od novej francúzskej vlády.
Pionsat
Pionsat môže byť:
Maine
Maine je najvýchodnejší štát USA. Hlavným mestom je Augusta. Na severe hraničí s Kanadou a na juhu s New Hampshire.
Tahiti
Dejiny
V 19. storočí je na Tahiti veľa obchodníkov a misionárov. V tejto dobe tiež začína silnieť francúzsky vplyv v oblasti. Francúzi sem prichádzajú najmä zo súostrovia Markézy a ich nekrvavá kolonizačná politika slávi úspech. V roku 1946 sa Tahiti a celá Francúzska Polynézia stala Territoire d'outre-mer (Francúzskym zámorským územím). V roku 2003 sa tento stav zmenil na collectivité d'outre-mer (Francúzska zámorská komunita).
thumb|left|Tahitské pobrežie
Politika
Tahiťania sú francúzskymi občanmi s plnými civilnými a politickými právami. Ako úradný jazyk sa používajú tahitčina a francúzština.
Tahiti je časťou Francúzskej Polynézie (Polynézie Française), ktorá je semiautonómnym územím Francúzska, so svojím vlastným prezidentom, rozpočtom a zákonmi. Bývalý prezident Francúzskej Polynézie Oscar Temari, obhajuje plnú nezávislosť na Francúzsku, ale iba okolo 20 % obyvateľov tento návrh podporuje.
Ekonomika
Tahiti vyváža najmä čierne perly, vanilku, ovocie, kvety, monoi, ryby a noni. Je tu významná turistika hlavne pre ostrovy Bora Bora a Moorea.
Nezamestnanosť je okolo 13 % populácie, najmä ženy a nekvalifikovaní mladí ľudia. Mena na Tahiti je frank francúzskych kolónií v Tichom oceáne (CFP, tiež známy ako XPF). K euru má kurz 1 CFP = EUR 0,00838. Miestne hotely a finančné inštitúcie ponúkajú výmenný servis. Sú tu tiež prijímané americký dolár a väčšina kreditných kariet.
Vzdelanie
Na Tahiti sa nachádza francúzska univerzita Université de la Polynézie Française ("Univerzita Francúzskej Polynézie"). Je to malá univerzita s asi 2 000 študentmi a asi 60 výskumníkmi.
Doprava
thumb|Air Tahiti Nui Faa'a International Airport je tahitské medzinárodné letisko, kde sídli miestna letecká spoločnosť Air Tahiti Nui, čo je národná letecká spoločnosť. Ďalej je tu Air Tahiti, čo je letecká spoločnosť zabezpečujúca lety medzi jednotlivými ostrovmi. Ďalšiu dopravu zabezpečujú lode. Moorea Ferry je najväčší lodný prepravca. Je tu aj viacero ďalších lodných prepravcov, ktorí vozia cestujúcich a rôzne tovary medzi ostrovmi.
Frévillers
Frévillers je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pas-de-Calais, v regióne Nord-Pas-de-Calais.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pontaumur
Pontaumur môže byť:
Sweerts-Sporckův palác
thumb|Sweerts-Sporckův palác Sweerts-Sporckův palác je komplex skladajúci sa z dvoch budov v pražskom Novom Městě, v Hybernskej ulici, chránený ako kultúrna pamiatka.
Dejiny
Budova Hybernská č. p. 3 je barokový dvojposchodový palác z rokov 1694 – 1699 od Jeana Baptista Matheya, po roku 1783 bola uskutočnená jeho prestavba v štýle klasicizmu (architekt Antonín Haffenecker). Sochársku výzdobu vrátane dvoch portálov s antickými božstvami vytvoril Ignác František Platzer.
Do roku 2011 palác vlastnili České dráhy, ktoré ho po niekoľkých pokusoch v dražbe predali len za 190 miliónov Kč. Budovu vlastní Karlova univerzita a slúži Filozofickej fakulte. . V roku 2012 sa má uskutočniť rekonštrukcia. .
Litopón
Zloženie
Je to zmes sulfidu zinočnatého (ZnS) a barytovej beloby (síran bárnatý, BaSO4), približne v pomere 30 % : 70 %.
Vlastnosti
Pôvodne sa vyrábal druh, ktorý na svetle šedol a v tme opäť regeneroval. Dnešné druhy sú na svetle stále a mohli by nahradiť pomerne drahú a nebezpečnú olovenú belobu. V olejových farbách ľahko zvetráva na rozpustný síran zinočnatý a uhličitan zinočnatý.
Laurent Fignon
Fignon dvakrát vyhral Tour de France a to v rokoch 1983 a 1984. V roku 1989 prehral najtesnejším rozdielom v histórii Tour, keď zaostal za Gregom LeMondom iba o osem sekúnd. Vyhral aj Giro d’Italia (1989), dvakrát na Miláno - San Remo (1988 a 1989) a Okolo Valónska (1986).
Litopón
Popis
Nie sulfát zinku a špecifikácie 1 článkov sirník zinku Zinok 28% min 3 ZnO 0,6% max 4 min 99% bária 2-5 zvyšok voda-rozpustné vo vode 0,3%, prchavých max 0,4% max 6 Obsah (105C) 7 63um farba zatváranie sitko 0.1max 8, 9, pH vodnej suspenzie 6.5 až 8.0 10 95% energie náter min Výkon 14max 11 Odtieň zníženie absorpcie oleja (g / 100 g) 100% 12 min.Proces výroby Litopón sa môžete pozrieť na stránky:
Laurent Fignon
Po konci aktívnej kariéry sa venoval organizovaniu pretekov, najmä Miláno - San Remo a od roku 2006 pôsobil ako komentátor televíznej stanice France 2. V júni 2009 oznámil, že má rakovinu tráviacej sústavy a podstupuje chemoterapiu. Rakovine podľahol 31. augusta 2010.
Oakbrook
Oakbrook, Oak brook alebo Oak Brook môžu odkazovať na
Saint-Matré
Saint-Matré je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Schönbornský palác
thumb|Schönbornský palác Schönbornský palác, alebo aj Colloredovský palác, je palác v Prahe na Malej Strane. Je chránený ako kultúrna pamiatka a jeho adresa je Tržiště 15.
Dejiny
Palác vznikol spojením piatich renesančných domov. V rokoch 1715 až 1718 ho Bartolomeo Scotti prestaval vo vrcholne barokovom slohu. Projekt prestavby sa pripisuje aj Giovannimu Battistovi Alliprandimu. Od roku 1794 objekt patril Schönbornovcom. V súčasnosti tu sídli ambasáda USA.
Gróf Colloredo Waldsee tu v roku 1660 zriadil terasovitú záhradu na petřínskom svahu, ktorá vznikla na mieste bývalého vinohradu. Na svojom južnom konci záhrada vrcholí letohrádkom s otvorenými arkádami a pavilónovým nadstavcom.
Polčas rozpadu
Polčas rozpadu môže byť:
Podmienenosť
Podmienenosť je závislosť od istých podmienok, vlastnosť byť spôsobený či vyvolaný podmienkami.
Betzdorf (Luxembursko)
Betzdorf je luxemburská obec, ktorá sa nachádza v kantóne Grevenmacher v okrese Grevenmacher.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika
S 3.69% bolo v Betzdorf nezamestanosť nižšia o 3.28 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Pontgibaud
Pontgibaud môže byť:
Victor Ciorbea
Victor Ciorbea (* 26. október 1954, Ponor, Rumunsko) je rumunský politik, primátor Bukurešti (1996 - 1997) a v období 12. december 1996 - 30. marec 1998 premiér.
V roku 1979 vyštudoval právo na univerzite v Kluži, ktoré ukončil doktorátom v Bukurešti a následnými štúdiami manažmentu v Spojených štátoch amerických.
Randan
Randan môže byť:
Branko Stanovnik
Branko Stanovnik (* 11. august 1938, Brezovica, Slovinsko) je slovinský organický chemik. Zaoberá sa hlavne chémiou heterocyklických zlúčenín.
Bahaizmus
náhľad|Svetové centrum v [[Hajfa|Hajfe, Izrael]]
Bahaizmus (iné názvy: bahá’izmus, bahá’i , zriedkavo baháizmus ) je jedno z najmladších nezávislých náboženstiev na svete, ktoré založil Bahá’u’lláh približne v polovici 19. storočia. Pochádza z Perzskej ríše (teraz Irán), no pre postupné niekoľkonásobné vyhnanstvo svojho zakladateľa ukončené vyhostením do tureckej väzenskej kolónie v Akke natrvalo ustanovilo svoje duchovné a administratívne centrum v Izraeli. Podľa Encyclopædia Britannica z roku 2014 tvorí svetové bahájske společenstvo 7 337 000 bahájov a je druhým územne najrozšírenejším náboženstvom s veriacimi v 221 krajinách.
Zakladateľom bahájskej viery je Bahá’u’lláh (1817-1892), ktorého baháji považujú za posledného z radu Božích Prejavov, do ktorého patria napríklad Abrahám, Mojžiš, Budha, Zoroaster, Kristus a Mohamed. Podľa tejto viery prichádzajú všetky Prejavy Božie na svet ako učitelia, aby ľudstvo viedli. Ich učenie obsahuje dve hlavné časti:
Ústrednou myšlienkou Bahá’u’lláhovho posolstva v oblasti spoločenského učenia je to, že ľudstvo má jeden spoločný pôvod a že nadišiel čas, aby sa spojilo do jedného celosvetového globálneho spoločenstva. „Boh,“ hovorí Bahá’u’lláh, „uviedol do pohybu historické sily, ktoré rúcajú tradičné bariéry rasami, triedami, ľuďmi rôznych vyznaní a rôznych národov, a ktoré zanedlho vytvoria svetovú civilizáciu“. Hlavnou úlohou, ktorá teraz podľa bahájskej viery ľudstvo čaká, je prijať myšlienku jednoty celého sveta a podporiť proces zjednocovania. Táto myšlienka obsahuje potrebu ocenenia rozmanitosti jednotlivých kultúr či rás, a preto sa baháji nesnažia o uniformitu, ale o vnímanie rôznorodosti na svete ako prvku, ktorý môže byť obohatením pre celé ľudstvo.
Bahájske spoločenstvo v Slovenskej republike patrí medzi registrované cirkvi a náboženské spoločnosti. Počas Sčítania obyvateľov, domov a bytov 2011 uviedlo bahájsku vieru ako svoje náboženské vyznanie 1065 respondentov. Bahájske společenstvo združuje asi 300 členov, pričom väčšina sú Slováci.
Princíp postupného zjavovania božského učenia
I keď bahájska viera pochádza z prostredia shiitského islamu a v raných dobách svojho vývoja bola nesprávne považovaná za odnož už existujúcich náboženských systémov, v súčasnosti je stále viditeľnejšie, že má charakteristiky nezávislého svetového náboženstva. Bahájska viera potvrdzuje nemenné skutočnosti hlásané všetkými predošlými náboženstvami a prináša ich nasledovníkom nový pohľad vyzdvihujúci to, čo ich spája a čo majú spoločné.
Bahá'u'lláh vo svojich spisoch predložil argumenty o naplnení proroctiev predošlých náboženstiev, aby preukázal, že jeho snahou je naplniť prísľuby predošlých Prorokov a uzmieriť rozkoly medzi rôznymi skupinami v spoločnosti, nie ich zničiť alebo nahradiť. Jeho snahou nie je znižovať postavenie predošlých Prorokov ani napádať ich učenie, ale naopak, potvrdiť základné pravdy v tomto učení spôsobom, ktorý odpovedá na potreby a schopnosti súčasného ľudstva, a ktorý je použiteľný na dnešné problémy. Tvrdí, že odlišnosti medzi náboženstvami spočívajú jedine v konkrétnych predpisoch a doktrínach, ktoré netvoria podstatnú časť učenia, a ktoré sa v každom náboženskom systéme menia podľa potrieb ľudstva.
Bahá'u'lláh v súvislosti s týmto princípom tiež hovorí, že tento proces postupného zjavovania sa nekončí, predpovedá príchod ďalších Poslov Božích v budúcnosti, ktorí opäť ľudstvu zjavia väčší diel Božského poznania prispôsobeného zmenám v schopnostiach a chápaní ľudstva tak, aby mohlo do nekonečna napredovať a vyvíjať sa.
Princíp jednoty ľudského rodu
Bahájska viera uznáva jednotu Boha, jednotu Jeho Prorokov a zahŕňa princíp jedinosti a celistvosti ľudskej rasy. Hlása potrebu a nevyhnutnosť zjednotenia celého ľudstva, ku ktorému sa ľudstvo postupne blíži. Vysvetľuje, že ľudstvo v priebehu histórie prechádzalo rozličnými štádiami kolektívneho vývoja: od rodín, kmeňov cez mestské štáty až po národné a mnohonárodnostné štáty. Podľa bahájskej viery dnes stojí ľudstvo na prahu dospelosti. A práve to mu umožňuje, aby prešlo do ďalšieho štádia: k zjednoteniu celého sveta. Takáto jednota bude potom základom pre celosvetový mier. Bahá'u'lláh hovorí, že ľudstvo je možné prirovnať k ľudskému telu, pričom rozličné národy sú ako jeho rozličné orgány, ktoré sa od seba líšia, ale pritom sú všetky nevyhnutné pre správne fungovanie celku. Ľudstvo má teraz dospieť na takú úroveň duchovnej vyspelosti, keď bude nešťastie v niektorej časti sveta vnímať ako svoje vlastné a bude sa danej časti snažiť všemožne pomôcť.
Medzi ďalšie princípy patrí:
Ústredné postavy bahájskej viery
Bahájska viera sa sústreďuje okolo troch ústredných postáv: Báb, ktorý je podľa bahájskej viery považovaný za Zakladateľa viery Bábí (alebo bábizmu), ktorej hlavným zámerom bolo zvestovať a pripraviť ľudstvo na príchod Toho, ktorý bol v predošlých proroctvách prisľúbený. Báb je preto označovaný napríklad aj ako Zvestovateľ (Herald). Druhou postavou je Bahá'u'lláh, Zakladateľ bahájskej viery. Treťou ústrednou postavou je 'Abdu'l-Bahá, ktorý bol Bahá'u'lláhovým prvorodeným synom a ktorý bol v jeho poslednej vôli ustanovený za Hlavu (vodcu) viery s presne vymedzenými právomocami a postavením. Báb a Bahá'u'lláh patria podľa bahájskej viery medzi Poslov alebo Prejavov Božích, pričom 'Abdu'l-Bahá je svojím postavením človek s výnimočnými vlastnosťami a schopnosťami.
Báb
Prvou ústrednou postavou bol mladík pôvodom zo Shírázu, zvaný Mirzá 'Alí Muhammad (1819 - 1850) a neskôr nazývaný Báb (Brána). V máji 1844, vo veku 25 rokov, o sebe vyhlásil, že je Zvestovateľom Prejavu Božieho, ktorý čoskoro príde. Bude mať významnejšie postavenie a jeho poslaním bude započať dobu spravodlivosti a mieru, v ktorej sa naplnia všetky proroctvá predošlých náboženských zriadení, a takto zaháji nový cyklus v náboženskej histórii ľudstva. Bábovo učenie predstavovalo zásadnú náboženskú a spoločenskú reformu vtedajšej perzskej spoločnosti. Získal si desaťtisíce prívržencov, ale zároveň sa proti jeho neortodoxným názorom zdvihla aj vlna odporu, ktorá vyvrcholila Bábovou popravou 9. júla 1850 v perzskom meste Tabríz. Následne v Perzii prebehlo prenasledovanie jeho nasledovníkov, pričom minimálne 20 000 bolo mučených a usmrtených.
Bahá’u’lláh
Mírzá Husayn-'Alí (1817-1892), neskôr nazvaný Bahá’u’lláh (Sláva Božia) bol pôvodom šľachtic z provincie Mázindarán v Perzii. Ako jeden z Bábových prívržencov bol prenasledovaný, uväznený v Teheráne, hlavnom meste Perzie, a následne aj so svojou rodinou vyhnaný do Bagdadu, neskôr do Konštantinopolu (teraz Istanbul) a Adrianopolu (teraz Edirne), a napokon do väzenského mesta Akká. V ňom bol držaný 24 rokov, až do svojej smrti v roku 1892. Bol pochovaný v blízkosti domu, zvanom Bahjí, v ktorom s rodinou posledné roky svojho života býval. Miesto jeho posledného odpočinku sa nazýva Bahá'u'lláhova svätyňa, ktorá je dnes prispôsobená na modlitby a rozjímanie a v jej okolí sa rozprestierajú upravené záhrady.
Bahá'u'lláh v roku 1863 v Bagdade v prítomnosti ďalších Bábových nasledovníkov o Sebe vyhlásil, že je tým Prisľúbeným, ktorého príchod Báb zvestoval. Toto vyhlásenie potom verejne zopakoval v Adrianopole, potvrdil ho vo Svojich listoch vtedajším najvýznamnejším politickým a náboženským vodcom sveta a v množstve tabuliek, ktoré adresoval svojím a Bábovým nasledovníkom, ako aj v odpovediach na otázky ľudí iného vierovyznania z rôznych krajín. V týchto listoch a tabuľkách poskytol dôkazy svojho tvrdenia, vysvetlil princípy nového učenia a formuloval zákony a nariadenia nového náboženstva.
'Abdu'l-Bahá
Bahá'u'lláh menoval za svojho zákonného nástupcu a autorizovaného vysvetľovateľa svojho učenia svojho najstaršieho syna 'Abbása Effendiho (1844-1921), známeho ako 'Abdu'l-Bahá (Služobník Slávy). 'Abdu'l-Bahá zdieľaľ otcovo vyhnanstvo a ťažkosti a aj po jeho smrti bol stále politickým väzňom až do roku 1908, keď bol následkom revolúcie oslobodený. Presťahoval sa do Hajfy a potom tri roky cestoval po Egypte, Európe a Severnej Amerike, aby rozšíril a upevnil bahájske učenie na západnej pologuli. Počas týchto ciest vysvetľoval učenie svojho otca pri rôznych príležitostiach verejnosti ako aj rôznym spoločnostiam (napr. teologickým, feministickým, akademickým) a stretával sa s veriacimi, ktorým prakticky približoval zásady bahájskej viery, bahájsky štandard správania a žitia a predstavoval zákony, ktoré Bahá'u'lláh zaviedol. Na západnej pologuli takto položil silné základy budúcich bahájskych spoločenstiev a zabezpečil jednotné chápanie bahájskeho učenia. Tieto cesty sú bahájmi považované za najvýznamnejší spomedzi úspechov dosiahnutých počas 'Abdu'l-Bahovho pôsobenia. Tesne pred vypuknutím prvej svetovej vojny sa vrátil domov. V roku 1921 zosnul a bol pochovaný v mauzóleu, ktoré bolo podľa presných Bahá'u'lláhových inštrukcií vybudované na hore Karmel v Hajfe a kde boli už predtým uložené Bábove pozostatky. Nad týmto mauzóleom bola neskôr vybudovaná Bábova svätyňa a v jej okolí vytvorené kaskádovité terasy so záhradami prístupné verejnosti.
Po 'Abdu'l-Bahovom úmrtí viedol bahájske spoločenstvo jeho vnuk Shoghi Effendi (1896 - 1957). Od roku 1963 spravuje záležitosti bahájskeho spoločenstva Svetový dom spravodlivosti.
Svetový dom spravodlivosti
Svetový dom spravodlivosti je legislatívny orgán bahájskeho spoločenstva. Bahá’u’lláh zakotvil jeho ustanovenie vo svojej knihe zákonov nazvanej Kitáb-i-Aqdas (Najsvätejšia kniha). Dal mu právomoc vydávať zákony týkajúce sa všetkých oblastí, ktoré nie sú špecificky zahrnuté v spisoch viery. Svetový dom spravodlivosti je volený orgán, ktorý sa skladá z 9 členov. Jeho sa nachádza v izraelskej Haife, kde sú na hore Karmel zároveň aj sväté miesta bahájskej viery - Bábova Svätyňa a okolité terasovité záhrady. Svetový dom spravodlivosti dohliada na administratívne záležitosti svetového bahájskeho spoločenstva. Taktiež má funkciu správcu a opatrovníka posvätných miest a ostatného majetku Svätej zeme.
Svetové bahájske spoločenstvo
Bahájska viera nemá duchovenstvo. Stúpenci bahájskej viery sú presvedčení, že ľudstvo vstúpilo do obdobia svojej zrelosti a každý jednotlivec je sám zodpovedný za svoj vzťah k Bohu, každý má nezávisle hľadať náboženskú pravdu, sám má čítať slovo Božie.
Keďže v bahájskej viere niet kňazov či duchovných, organizačné záležitosti spoločenstva riadia volené administratívne orgány na miestnej a národnej úrovni. Volebné právo majú všetci dospelí veriaci. Voľby prebiehajú tajným hlasovaním bez nominácií či kandidatúr.
Walter Eucken
Walter Eucken (* 17. január 1891, Jena, Nemecko – † 20. marec 1950, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol nemecký ekonóm, predstaviteľ neoliberalizmu.
Je zakladateľ freiburskej školy politickej ekonómie (ordoizmu), ktorej filozofickým a metodologickým základom je novoknatovstvo. Bol profesorom na univerzitách v Berlíne a vo Freiburgu im Breisgau.
Príručka
Príručka alebo staršie príručná kniha môže byť:
Príručka môže byť aj hovorovo príručná knižnica
Sexuálna identita
Sexuálna identita alebo sexuálna identifikácia označuje biologické pohlavie, s ktorým sa daný jedinec narodí.
Pohlavie a rod
V anglosaskej literatúre existujú dva termíny, ktoré zodpovedajú slovenskému slovu pohlavie, a to sex a gender. Tieto termíny sa používajú špecificky pre sexuologické a sociologické aspekty spojené s vnímaním vlastného pohlavia. Pre pojem gender sa preto v slovenčine stále častejšie používa pôvodne gramatický termín rod. Sociologické (či sociopolitické) aspekty vnímania vlastného pohlavia preto opisuje článok rodová identita.
Sexuálna identita a sexuálna orientácia
Pojmy sexuálna identita a sexuálna orientácia sa často zamieňajú. Identita označuje, ako jedinec vníma samého seba. Orientácia označuje objekt emocionálneho a erotického zamerania jedinca.
Popálenina
náhľad|vpravo|Dievča s popáleninami na tvári a krku
Popálenina je poranenie, ktoré vzniká pôsobením tepla, elektrického prúdu a horúcich látok tuhého, tekutého aj plynného skupenstva na kožu a povrchové sliznice. Môžu spôsobiť poškodenie tkaniva v rozličnom rozsahu, v závislosti od druhu, intenzity a trvania pôsobenia škodliviny.
Popáleniny sa stávajú nečakane a majú potenciál spôsobiť smrť, dlhodobé zohyzdenie a dysfunkciu postihnutého miesta. Kritická časť pri rozhodovaní terapie nastáva pri posudzovaní hĺbky a rozsahu popáleného miesta. Popáleniny sú v súčasnosti klasifikované podľa rozsahu poškodenia tkaniva na popáleniny prvého až štvrtého stupňa. Popáleniny prvého stupňa (lat. combustio erythematosa) postihujú len pokožku (epidermis) a prejavujú sa povrchovými erytematóznymi a endematóznymi zmenami. Popáleniny druhého stupňa (lat. combustio bullosa) sa delia podľa hĺbky postihnutia podkožia na povrchové a hĺbkové druhostupňové popáleniny. Charakterizuje ich výrazný erytém, edém, rýchla tvorba väčších pľuzgierov vyplnených čírou tekutinou. Popáleniny tretieho stupňa (lat. combustio escharotica) deštruujú podkožie a často aj pod ním uložené tkanivá. Podľa príčiny sú postihnuté miesta buď bledé a tuhé, alebo hnedasté až čierne následkom koagulačnej nekrózy. Popálenina štvrtého stupňa (zuhoľnatenie) penetruje až do priľahlého svalu a kosti. Popáleniny, hlavne vyšších stupňov, sú sprevádzané tzv. popáleninovým syndrómom. Počas prvých 48 hodín môže vzniknúť fáza akútneho šoku. U dospelých s popáleninami presahujúcimi 20% povrchu tela a 10% u detí sa vyvíja ešte nebezpečnejší sekundárny popáleninový šok z úbytku tekutín, hlavne počas prvých 2 dní po úraze.
Po vystavení kože extrémnemu teplu začínajú patofyziologické zmeny ako intravaskulárna koagulácia a následná nekróza tkaniva spôsobená ischémiou, infiltrácia tkanív makrofágmi a polymorfonukleárnymi leukocytmi s následnou lipoperoxidáciou bunkových membrán, a pôsobenie rôznych chemických mediátorov zodpovedných za zápal. Navyše dochádza k úniku extracelulárnej a intravaskulárnej tekutiny, čo má za následok vznik edémov a hypovolémie. Na histologických rezoch sa dajú oddiferencovať tri charakteristické zóny - zóna koagulácie, zóna stázy a zóna hyperémie. Najväčší význam sa pripisuje záchrane zóny stázy rozličnými terapeutickými postupmi.
Saint-Maurice-en-Quercy
Saint-Maurice-en-Quercy je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Saint-Gervais-d’Auvergne
Saint-Gervais-d’Auvergne môže byť:
Vachtang Murvanidze
náhľad|Murvanidze ako tréner [[izraelského reprezentanta Alexeja Byčenka na MS 2012]] Vachtang Murvanidze (* 13. október 1979, Tbilisi, ZSSR, dnes Gruzínsko) je bývalý gruzínsky krasokorčuliar, dnes pôsobí ako tréner a choreograf v USA. Je sedemnásobným majstrom Gruzínska v krasokorčuľovaní, reprezentoval Gruzínsko na zimných olympijských hrách v rokoch 2002 (17. miesto) a 2006 (28. miesto). Jeho najvyššie umiestnenie na majstrovstvách Európy bolo 7. miesto v roku 2003. Na ZOH 2006 bol zástavníkom Gruzínska na otváracom ceremoniáli.
Salmovský palác
Salmovský palác je klasicistický palác na Hradčanskom náměstí na Hradčanoch v mestskej časti Praha 1, chránený ako kultúrna pamiatka.
Dejiny
Palác dal postaviť rokoch 1800 - 1811 pražský arcibiskup Vilém Florentin, knieža Salm-Salm podľa návrhu Františka Pávíčka na mieste, kde predtým stálo niekoľko menších šľachtických sídiel. Pôvodne to mal byť luxusný bytový dom.
Od roku 2002 spadá pod Národní galériu, ktorá tu pôsobí od roku 2004. V budúcnosti tu má byť umiestnená expozícia stredovekého umenia. Palác je v súčasnosti v rekonštrukcii, ktorej predchádzal archeologický prieskum dokončený v roku 2006. Objekt má byť funkčne prepojený so susedným Schwarzenberským palácom, ktorý je tiež rekonštruovaný.
Eudaimonizmus
Eudaimonizmus je etické učenie, podľa ktorého hlavným kritériom je morálka a základom morálneho správania človeka je túžba po šťastí, a to osobnom alebo spoločenskom. Eudaimonizmus zastával Demokritos, Sokrates, Aristoteles, predstavitelia francúzskeho materializmu 18. storočia.
Podľa Kanta je eudaimonizmus názor, že pružinou všetkého konania je šťastie; eudaimonizmus je v rozpore so samým významom morality, pretože zostáva stáť na rovine materiálnej, subjektívnej, hypotetickej a heteronómnej motivácie.
Štyri piesne (Dvořák, op. 9)
Štyri piesne, Op. 9 sú dielom českého skladateľa Antonína Dvořáka. Dielo je piesňovým cyklom, z ktorého sa dochovali len piesne Proto a Přemítaní.
Dielo a osudy diela
Tlačou bol cyklus vydaný v nemeckých prekladoch Josefa Srbu-Debrnova spoločne s baladou Sirotek, pod názvom ''Lieder und Gesänge comp. 1871. Druhýkrát boli piesne tohto cyklu vydané spolu s piesňami na básne Vítězslava Hálka Umlklo stromů šumění a Přilítlo jaro zdaleka, a to opäť v nemeckých prekladoch s titulom Vier Lieder op. 9''.
V novodobom vydaní vyšli piesne s českými pôvodnými textami. Z hľadiska presnosti hudobnej deklamácie textov prevýšil nemecký preklad českú pôvodnú verziu, v ktorej je mnoho deklamačných nedôsledností. Po hudobnej stránke je op. 9 nesúrodým celkom. Strofická úvodná pieseň Proto, znie prostou melódiou s akordickým klavírnym sprievodom, pieseň Přemítaní a obidve piesne na texty Hálka upútavajú melodikou spevného hlasu, samostatnými melodickými postupmi v klavíri a modulačne zaujímavou harmóniou. Přilítlo jaro zdaleka je Dvořákovu prvou pozoruhodnou piesňou poukazujúcou na jeho veľké cykly z 80. a 90. rokov 19. storočia.
Šesť piesní z Rukopisu královédvorského
Šesť piesní z Rukopisu Kráľovodvorského, Op. 7 je piesňový cyklus Antonína Dvořáka.
Cyklus má nasledujúce časti:
Hudba je veľmi osobitného a rázovito zafarbeného charakteru. V niektorých piesňach sú už zjavné nábehy na tón, v ktorom Dvořák dokázal s geniálnym vnuknutím vystihnúť a idealizovať typické rysy ľudovej piesne.
Obdivuhodné v tomto cykle je aj Dvořákovo modulačné umenie. Napríklad v piesni Kytice, všetky modulácie plynú do toniky, ktorou je G-dur. Raz Dvořák moduluje pomocu zmenšeného štvorzvuku na zvýšenom štvrtom stupni, inokedy tiež do toniky G-dur pomocou zväčšeného tetrakvartakordu. Skladateľ sa v zhudobňovaní Kráľovodvorského rukopisu do formy piesní nesnažil podtrhnúť archaizmus slovného podkladu, ale v harmonickom a modulačnom vybavení piesní sa usiloval ísť nekonvenčnými cestami, z ktorých je cítiť výrazový elán, podobný s priebojnosťou jeho prvých symfónií, komorných skladieb i jeho prvej opery Alfréd, ktorú skomponoval roku 1870.
Geriatria
náhľad|Pacientka na geriatrickom oddelení Geriatria je synonymum pojmu klinická gerontológia, no tiež označenie špecializovaného lekárskeho oboru. Etymologicky je pojem odvodený od gréckeho gerón (starý človek) a iatró (liečba).
Geriatrická medicína je diferencovaná - má svoju problematiku akútnu, chronickú i paliatívnu. Súčasťou geriatrie je aj tzv. dlhodobá starostlivosť a komplexná zdravotno-sociálna starostlivosť o chorých s závažným chronickým zdravotným postihnutím.