cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iron Maiden
Éra Di'Anna
V roku 1981 bol vydaný v poradí druhý štúdiový album nazvaný Killers umiestnení na celkom slušnej pozícii #12 v UK zaznamenáva dosť veľký úspech s takými hitmi ako „Wrathchild“ alebo titulnou skladbou „Killers“. Avšak Di'Anno bol na koncertoch často neznesiteľný a opitý a tak musel z kapely odísť, no bol nahradený kvalitným spevákom zo skupiny Samson Bruceom Dickinsonom.
Zlaté roky
Dickinsonov debutový album s Iron Maiden je charakteristický Harrisovou dunivou basou, Burrovými presnými bicími, Dickinsonovým kvalitným vokálom a Murrayovými a Smithovými rytmickými gitarami. Rok 1982 sa nesie v znamení The Number of the Beast s takými klasikami ako „Run To the Hills“, „The Number of the Beast“, „Children of the Damned“ a „Hallowed Be Thy Name“. Tento album sa umiestnil na #1 v UK rebríčkoch a definuje pravé slovo heavy metal.
Na konci turné "Beast on the Road" nastali zmeny. Clive sa v dobrom rozchádza s kapelou a prenecháva bubenícku stoličku postrachu bicích Nickovi McBrainovi. Jeho štýl hrania je fascinujúci a dokonale sa spája so Steveovou hrou na basgitaru. Iron Maiden dominuje heavy metalu v 80-tych rokoch s takými klasikami ako Piece of Mind (1983), Powerslave (1984), živákom Live After Death (1985), Somewhere in Time (1986) a Seventh Son of a Seventh Son (1988). Následne hrajú na veľkých festivaloch v Dortmunde a Doningtone.
Horšie časy
V decembri 1993 sa frontmanom kapely oficiálne stal Blaze Bayley zo skupiny Wolfsbane. Dva roky nato bol vydaný album The X Factor (1995). Album bol veľmi kritizovaný za veľmi temné a melancholické piesne, spôsobené tým, že hlavný tvorca Steve Harris mal osobné problémy s manželstvom a smrťou svojho otca. Maideni odchádzajú na turné, ktoré malo dosť veľký ohlas. Po ňom skupina pri príležitosti svojho 20-výročia pôsobenia vydáva svoju prvú kompiláciu hitov nazvanú Best of the Beast so singlom „Virus“.
Roku 1998 Maideni vydávajú album nazvaný Virtual XI. Avšak po prvý raz sa stalo, že album neprekročil predávanosť 1 milióna kusov a stal sa najslabším v kariére kapely. Na podporu albumu kapela odchádza na turné, ktoré však tým, že Bailey dostal zápal priedušiek, muselo byť prerušené. Nakoniec Harris a Smallwood rozhodli že Blaze Bayley by mal z kapely odísť (neskôr zakladá kapelu Blaze).
Veľký comeback
Po prvý raz v kapele zavládol nepokoj. Album sa nepredával, nebolo speváka. Našťastie Iron Maiden šokovali celý hudobný svet, keď potvrdili, že do kapely sa vracajú Bruce Dickinson a Adrian Smith. V zástupe 6-tich mužov vydáva skupina v roku 2000 úspešný album Brave New World. Po ňom nasledovalo veľké turné, ktoré vyvrcholilo vystúpením na festivale Rock in Rio v Rio de Janeire, Brazílii, kde Maideni hrali pre 250 000 ľudí. Záznam bol vydaný na DVD vydanom v roku 2002 a CD roku 2001 pod názvom Rock in Rio. V roku 2002 kapela taktiež vydáva kompiláciu svojich najväčších hitov pod názvom Edward The Great. náhľad|250px|Turné na podporu albumu [[A Matter of Life and Death 2006 ]] Následne sa vydal na DVD dokument, ktorý mapuje celú tvorbu albumu The Number of the Beast s názvom Classic Albums: The Number of the Beast. Pre zberateľov a fanúšikov sa vydáva v roku 2002 Eddie's Archive Box, ktorý obsahuje albumy Best of B-Sides, Beast Over Hammersmith a BBC Archives
Kapela nestráca na sile a v roku 2003 vydáva progresívny album Dance of Death, kompletnú históriu svojich videoklipov na DVD Visions of the Beast a v roku 2004 DVD History of Iron Maiden: Part 1: The Early Days. Pripravuje sa živý záznam z Dance of Death Tour v Dortmunde, ten nakoniec vychádza na konci roku 2005 s príznačným názvom Death on the Road, ktorý taktiež vychádza na 2DVD a v špeciálnej edícii na 3DVD. Posledný album, ktorý maideni doposiaľ vydali bol Final Frontier.
Štúdiové albumy
Single sú uvedené na jednotlivých albumoch...
Koncertné albumy
náhľad|250px|Záber z turné po Francúzsku, [[2005]]
Darček k výročiu skupiny
K dvadsiatemupiatemu výročiu vydania prvého albumu skupiny dostala skupina 11. októbra 2005 darček od kolegov hudobníkov v podobe albumu Numbers From The Beast: An All-Star Salute To Iron Maiden, na ktorom je jedenásť skladieb. Na obale albumu je maskot skupiny, Eddie the Head.
Skladby nahrali členovia: KISS, AC/DC, Motörhead, Anthrax, Dio, Judas Priest, Testament, Twisted Sister, Extreme, Whitesnake, Slaughter, Helmet, Dokken, Ozzy’s band, Led Zeppelin, Mr. Big, Poison, MSG, Styx, UFO, Lynch Mob, Suicidal Tendencies, Rob Zombie Band, Rainbow, The Firm.
Golden Gods 2008
16. júna 2008 udeľoval britský metalový magazín Metal Hammer v Londýne ocenenia „Golden Gods“. Skupina Iron Maiden bola označená za najlepšiu britskú skupinu a najväčšou metalovou ikonou sa stal ich maskot „Eddie“.
Iron Maiden na Slovensku
Skupina na Slovensku vystupovala celkovo päťkrát, v 1993 v Bratislave na ZŠ Ondreja Nepelu v rámci turné A Real Live tour. Jej predskupinou bola slovenská rocková formácia Sexit z Rožňavy. . V roku 1995 v Žiline v športovej hale, turné The XFactour (spevák Blaze Bayley), v 2000 na amfiteátri v Banskej Bystrici, turné  Brave New World Tour, v 2003 opäť Banská Bystrica, ale na zimnom štadióne, turné Dance Of Death Tour a odohrali koncert v rámci festivalu Topfest v Piešťanoch v roku 2013, turné Maiden England 2013. Piatykrát koncertovala v Žiline v roku 2016 v rámci svojho The Book Of Souls World Tour.
Ľudovít Babilon
Ľudovít Babilon (* 22. september 1820, Radvaň – † 13. november 1883, Bajša) bol evanjelický kňaz, národnokultúrny pracovník.
Iron Maiden
Protesty
Proti vystúpeniu kapely na Topfeste sa postavilo občianske združenie Spoločenstvo svätého Jozefa. Na svojej webovej stránke zverejnilo petíciu Iron Maiden, nie ste tu vítaní. Podľa združenia „[je Iron Maiden] známa propagáciou okultizmu, uctievaním okultných symbolov a nenávisti voči čomukoľvek svätému. Svojimi piesňami vzdáva úctu tomu, kto najviac nenávidí Boha i ľudí. Podpisom tejto petície preto vyjadrujeme nesúhlas s verejným uctievaním zla a satana skupinou Iron Maiden, ako aj s ich príchodom na Slovensko.“ K 7. júnu online petíciu podpísalo 514 ľudí. V júni k petícii vydal stanovisko organizátor festivalu Dušan Drobný. Tvrdil, že v iných krajinách sa koncertov zúčastňujú aj kňazi a Iron Maiden má hrať aj v konzervatívnom Poľsku. Podľa organizátora „Samotná kapela uctievanie okultných symbolov, či dokonca satana niekoľkokrát dementovala, ide o slová z textu jednej skladby vytrhnuté z kontextu.“ Zrušenie koncertu odmietol.
Ľudovít Babilon
Životopis
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, v Bratislave. Na lýceu v Bratislave sa podieľal na činnosti štúrovskej mládeže, bol aktívnym členom Slovanského ústavu. V marci 1844 po odvolaní Ľudovíta Štúra z katedry, odišiel z Bratislavy do Levoče. Pôsobil ako evanjelický kaplán v Hložanoch, od roku 1847 v Báčskom Petrovci, od 1849 farár v Bajši. Bol literárne činný. Pastoračne pôsobil medzi dolnozemskými Slovákmi. Podporoval národno-kultúrne podujatia. Udržiaval kontakty s poprednými slovenskými dejateľmi ako bol Andrej Sládkovič, Karol Kuzmány, Michal Godra a iní. Bol členom MS.
Lukov (okres Bardejov)
Lukov je obec na Slovensku v okrese Bardejov. Lukov leží na severnom úpätí Čergovského pohoria v hornej časti toplianskej doliny. Stred obce je, v chotári 400996 m. Mierne členitý povrch chotára v okolí obce, inde výrazne členitý hornatinný, tvoria vrstva treťohorného flyšu. Prevláda súvislý les (buk, smrek).
Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci Lukov je z roku 1264. V roku 1355 sa spomína ako obec patriaca panstvu Nový hrad. Vybudovali ju usadlíci podľa zákupného práva spolu so šoltýsom. Roku 1427 nebola zdanená. Koncom 17. storočia sa tu vyskytol dobytčí mor a veľa občanov sa z obce vysťahovalo.
Roku 1771 v Lukove postavili výrobňu potaše a v rokoch 1860-1872 bola v činnosti papiereň. V roku 1787 mala obec 59 domov a 445 obyvateľov. V roku 1828 bolo v obci 112 domov a 870 obyvateľov.
Tehuelches
Tehuelches alebo Tehuelche môže byť:
Lukov (okres Bardejov)
Dejiny
V 18. storočí tu zriadili aj malé kúpele. Miestny veľkostatok a rozsiahle lesy vlastnili Aspremontovci a v 19. storočí Anhalt. Obyvatelia chovali ovce, zhotovovali šindle, pálili drevné uhlie a pracovali v lesoch.
V polovici 19. storočia sa začalo veľké vysťahovalectvo, ktoré prebiehalo aj za I. ČSR.
V roku 1947 sa viac rodín odsťahovalo do bývalého Sovietskeho zväzu, na Ukrajinu. V období SNP miestni obyvatelia podporovali v okolí sa vyskytujúce partizánske oddiely a niektorí sa stali aj partizánmi. Viacero mládencov sa zúčastnilo bojov v radoch Červenej armády a I. čs. armádneho zboru.
V rámci elektrifikácie v 50-tych rokoch v Lukove bola postavená malá vodná elektráreň. V tomto období bola v prevádzke aj pekáreň. Chlieb rozvážali traktorom do okolitých obcí.
Ešte v roku 1943 bola k obci Lukov pripojená malá obec Venecia. Venecia sa spomína v roku 1410 ako opustená dedina. Roku 1427 mala 7 port. Patrila panstvu Malcov, Kapyovcom, Pulským a v 19. storočí grófovi Anhaltovi. Tunajšiu sklársku hutu, ktorá bola určitý čas v činnosti, podľa všetkých náznakov založili talianski sklári z ostrova Murano, patriaceho do Venecie (Benátky v Taliansku) a títo vlastne obec pomenovali podľa svojho rodiska.
V roku 1787 mala obec 35 domov a 235 obyvateľov, v roku 1828 41 domov a 336 obyvateľov. V roku 1943 bola pripojená k Lukovu. V roku 1951 bolo založené JRD. Časť obyvateľstva pracuje v priemyselných podnikoch v Bardejove a Košiciach.
Drevený chrám sv. Kozmu a Damiána
Drevený chrám bol postavený v rokoch 1708 – 1709. V roku 1740 bol pravdepodobne podstatne prestavaný a reštaurovaný.
Ikonostas pochádza z dvoch časových etáp: Horná časť je z druhej polovice 18. storočia, hlavné ikony umiestneného radu boli napísané v roku 1736 ikonopiscom Andrejom Gajeckým.
Telsen
Telsen môže byť:
Montigny-sur-Meuse
Montigny-sur-Meuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Graf vývoja obyvateľstva:
Vertolaye
Vertolaye je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aplastické a iné anémie (MKCH-10)
D60 - D64: b patria do III.kapitoly MKCH-10 - Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10, D50 - D89)
D60 - ZÍSKANÁ ČISTÁ APLÁZIA ČERVENÝCH KRVINIEK - ERYTROBLASTOPÉNIA
Aktívny vozík
Aktívny vozík je občianske združenie so sídlom vo Višňovom zamerané na pomoc deťom, mládeži i dospelým so zdravotným, predovšetkým telesným postihnutím. Myšlienka pomôcť telesne postihnutým založením občianskeho združenia prišla v lete 1999 a po prípravách bol ustanovený prípravný výbor, ktorého členovia sa neskôr stali aj členmi Štatutárneho orgánu združenia.
Aplastické a iné anémie (MKCH-10)
Zahŕňa apláziu červených krviniek (získanú) (dospelých) (s tymómom)
Aktívny vozík
V súčasnosti má organizácia niekoľko desiatok členov so zdravotným postihnutím aj bez postihnutia.
Colomby
Colomby je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Aktívny vozík
Ciele združenia
Cieľom združenia je združovať postihnutých ľudí, najmä tých, čo zostali na vozíkoch a pomôcť im žiť aktívnejší a plnohodnotnejší život. Združenie sa tiež zameriava na osvetu verejnosti a prekonanie bariér, ktoré existujú medzi zdravotne postihnutými ľuďmi a ostatnou verejnosťou. Cieľom združenia je aj vybudovať okruh ľudí, ktorí si budú navzájom pomáhať a radiť v každodennom živote.
Aplastické a iné anémie (MKCH-10)
D61 - INÉ APLASTICKÉ ANÉMIE
Nezahŕňa agranulocytózu (D70).
Aktívny vozík
Činnosti združenia
Združenie vytvorilo a prevádzkuje Centrum pre rodiny s postihnutými deťmi a pomáha zdravotne postihnutým osobám vyhľadávať vhodné pracovné miesta. Ďalej poskytuje pomoc postihnutým osobám s orientáciou na osoby, ktoré zostali na vozíkoch (humanitárnej, ľudskej, poradnej aj finančnej pomoci).
Colomby
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Aktívny vozík
Činnosti združenia
Združenie prevádzkuje vlastnú internetovú stránku, prostredníctvom ktorej môžu vozíčkari a ich priaznivci komunikovať, organizuje rôzne kultúrne podujatia (besedy, výlety a ďalšie spoločenské akcie rozličného charakteru) a spolupracuje s inými združeniami a nadáciami pri organizovaní a realizovaní väčších zámerových cieľov.
Aplastické a iné anémie (MKCH-10)
D62 - AKÚTNA POSTHEMORAGICKÁ ANÉMIA
Colomby
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aplastické a iné anémie (MKCH-10)
Nezahŕňa kongenitálnu anémiu z fetálnej straty krvi (P61.3).
D63* - ANÉMIA PRI CHRONICKÝCH CHOROBÁCH ZATRIEDENÝCH INDE
D64 - INÉ ANÉMIE
Nezahŕňa:
Tinogasta
Tinogasta môže byť:
Transgresia (geológia)
náhľad|vpravo|Kolísanie vodnej hladiny vo [[fanerozoikum|fanerozoiku (posledných 542 miliónov rokov)]] Transgresia je dlhodobé zvýšenie morskej hladiny, obvykle spojené so zaplavením pevniny. Je súčasťou eustatických pohybov. Moria sa najrýchlejšie rozširujú po eróziou zarovnaných a nízkych (peneplenizovaných) častiach kontinentov s nízkym sklonom (len okolo 1 - 2°). Opakom je regresia, ústup mora a rozširovanie súše. náhľad|Princíp postupného prechodu fácií pri transgresii a regresii. Transgresie sa delia podľa rozsahu :
Zvláštnym typom transgresie je ingresia, kedy dochádza k náhlemu zaplaveniu, resp. prehĺbeniu sedimentačného prostredia. Je typická chýbaním bazálnych klastík.
Prejavy transgresie
V sedimentárnom zázname sa prejavujú dávne transgresie nasadaním morských sedimentov na kontinentálne, alebo nasledovaním morských sedimentov nad plochou hiátu, či uhlovej diskordancie. Na báze transgresívnych vrstiev sa často nachádzajú tzv. bazálne zlepence, niekedy i pieskovce, tvorené klastami podložných hornín.
Zoznam poslancov Banskobystrického samosprávneho kraja (2005 – 2009)
Zoznam poslancov Banskobystrického samosprávneho kraja zvolených vo volebnom období 2005 – 2009.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 2014
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 2014 boli v poradí 21. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Alžíri, v Alžírsku od 16.25. januára 2014, za účasti 12 mužských a 8 ženských tímov. V mužskej kategórii získalo po 18-tich rokoch svoj šiesty titul domáce 🇩🇿, keď vo finále zdolalo obhajcu z 🇹🇳. V ženskej kategórii získalo svoj tretí titul 🇹🇳 po 38-ich rokoch. Vo finále zdolalo 🇨🇩, pre ktorú to bola iba 2 medaila a zároveň historicky najlepšie umiestnenie na majstrovstvách Afriky.
Tento šampionát tiež slúžil ako kvalifikácia afrických družstiev na MS 2015 mužov a MS 2015 žien. Na každé z podujatí sa kvalifikovali 3 najlepšie družstvá.
Účastníci
Na turnaj sa automaticky kvalifikovali prvé 4 družstvá z predchádzajúcich majstrovstiev Afriky. CAHB potom vybrala osem družstiev u mužov a 4 družstvá u žien podľa posledného rebríčku družstiev v roku 2012 a 3 rezervné tímy v prípade odhlásenia sa niektorého z družstiev.
Nasadenie do výkonnostných košov
Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie družstiev v rebríčku CAHB v roku 2013.
Heidi Klumová
Heidi Klumová (* 1. jún 1973, Bergisch Gladbach, Nemecko) je nemecká topmodelka, moderátorka, podnikateľka, módna návrhárka, producentka, príležitostná herečka a speváčka.
V roku 2005 sa vydala za speváka Seala, s ktorým sa na začiatku apríla roku 2012 rozviedla. Majú spolu štyri deti.
Objavila sa na titulnej strane všetkých významných módnych magazínov ako Vogue, Elle, Marie Claire, Sports Illustrated, Cosmopolitan, InStyle. Navrhla vlastné kolekcie šperkov, oblečenia, topánok, parfumov a plaviek.
Svidník
Svidník je okresné mesto ležiace v Prešovskom kraji, ktoré vzniklo v roku 1944 zlúčením obcí Nižný Svidník a Vyšný Svidník.
Montigny-sur-Vence
Montigny-sur-Vence je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Svidník
Poloha
Okresné mesto Svidník leží v severnej časti Nízkych Beskýd, na nivnej terase pri ústí rieky Ladomirky do Ondavy. Nadmorská výška v strede mesta je, v chotári je to od 220 až do. Mesto vzniklo v roku 1944 zlúčením obcí Nižný Svidník, ležiacej pri ľavom brehu Ladomirky a Vyšný Svidník, ležiacej na ľavom brehu Ondavy.
Montigny-sur-Vence
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 224 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Svidník
Poloha
Povrch katastra je mierne zvlnená pahorkatina, iba v západnej a východnej časti mierne členitá. Tvoria ho flyšové vrstvy (pieskovce, ílovce), štvrtohorné náplavy (štrky, piesky) a svahové hliny. Má nivné, oglejené a hnedé lesné pôdy. Stredná časť chotára je odlesnená, súvislý les s prevahou buka, hrabu a brezy je v severnej častí, na nivách sú nesúvislé lužné lesy. V Ondave povyše sútoku s Ladomirkou žije vydra riečna, v lesoch jariabok. Priemerná ročná teplota je 7°C, ročný úhrn zrážok 700 –.
Vodné toky
Západným okrajom mesta preteká Ondava, ktorá na území Svidníka priberá Ladomirku a niekoľko menších prítokov.
Erb
Historický symbol Svidníka tvoril z pažite vyrastajúci strom a po stranách stáli dva kone.
Svidník získal v roku 1964 štatút mesta a pri príležitosti desiateho výročia tejto udalosti bol schválený novotvar erbu, pozostávajúci zo štvrtinového štítu. V jeho prvom a štvrtom červenom poli bola silueta duklianskeho pamätníka a dva stromy. Druhé a tretie pole bolo modré, bez figúry.
Takého riešenie erbu nebolo v súlade so zvyklosťami domácej mestskej heraldickej tvorby, preto mesto roku 1984 pristúpilo k jeho heraldickej úprave. Z erbu sa vypustili nefunkčné modré polia i motív stromov a hlavnou erbovou figúrou zostal motív duklianskeho pamätníka, ktorý i keď nestojí na území mesta, je s ním úzko spätý. Autormi erbu sú Jozef Leško a Ladislav Čisárik a mesto ho prijalo 27. februára 1987.
Vlajka mesta pozostáva z dvoch pozdĺžnych bielo-červených a červeno-bielych pruhov. V hornom pruhu pri žrdi je biely a v dolnom pruhu červený štvorec. Vlajka má pomer strán 2:3 a je ukončená dvoma zostrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Symboly mesta sú zapísané v heraldickom registri Slovenskej republiky pod číslom S-22/1991.
Dejiny
Administratívne centrum Podduklianskeho regiónu – tzv. Rusínska. Mesto vzniklo v roku 1944 zlúčením Vyšného a Nižného Svidníka.
Počet obyvateľov
Vyšný Svidník mal v roku 1869 – 461 obyvateľov, 1880 – 541 obyvateľov, 1890 – 511 obyvateľov, 1900 – 745 obyvateľov, 1910 – 685 obyvateľov, 1921 – 623 obyvateľov, v roku 1930 - 668 obyvateľov a v roku 1940 v obci žilo 867 obyvateľov.
Nižný Svidník mal v roku 1869 – 302 obyvateľov, v roku 1880 – 332 obyvateľov, v roku 1890 – 357 obyvateľov, v roku 1900 – 390 obyvateľov, v roku 1910 – 309 obyvateľov, po vzniku ČSR v roku 1921 – 256 obyvateľov, v roku 1930 – 339 obyvateľov,  v roku 1940 spolu 358 obyvateľov.
Rozloha územia Svidníka dosahuje 2 020 ha.
Etnické zloženie obyvateľstva
thumb|Svidník z diaľky
Múzeá
Zo sakrálnych stavieb bola do skanzenu nainštalovaná drevená Cerkev z Novej Polianky, zasvätená svätej Paraskieve a postavená v roku 1766. V roku 1961 bola demontovaná a v roku 1986 prevezená do skanzenu a podľa dokumentácie nanovo postavená. Pôdorys cerkvi tvoria tri pozdĺžne usporiadané objekty vzájomné harmonicky, včleňujúc sa v poradí presbytérium, loď a babinec. V tomto usporiadaní je zvýraznený princíp Svätej Trojice. Orientácia v smere východ – západ vychádza z bohoslužobného aktu. Ikonostas v cerkvi bol zhotovený v 18. storočí a je z bývalej obce Pravroviec, dnes pričlenenej k Repejovu (okres Medzilaborce). Vyjadruje architektonické tendencie ostatných cerkví z okresu Svidník.
náhľad|vľavo|Pravoslávna cerkov vo Svidníku bola vysvätená v prvom desaťročí 21. storočia Hmota stavby je zrubová z ihličnanov a je osadená na jednoduchú kamennú podmurovku. Väzba zrubových trámov a hranolov bola zabezpečovaná tesárskymi zámkami pomocou čapov, rozčapov a zadlabaniu. Na spoje tesárskych väzieb sa použili spravidla dubové kolíky, ktoré sa zatĺkali do trámových vyvŕtaných otvorov. Okná sú osadené na južnej strane. Dvojstupňová strecha je pokrytá šindľom a na jej začiatku je dekoratívne okrášlená čipkovým lemom. Západná veža je najvyššia a svojou formou sa odlišuje od lode a presbytéria. Od roku 1993 sa v cerkvi slávia aj bohoslužby.
Od roku 1986 je v národopisnej expozícii v prírode program slávností, ktorý má folklórno-etnografický charakter: „Poklady ľudu“, kde je predstavovaná historická rusínska svadba, vítanie jari s dôrazom na veľkonočné zvyky (tradičné tance, z ktorých sú známe hoja ďunďa na deväť krokov), oslava narodenia nového člena rodiny v podobe krstín, priadky, detské hry, jarmoky, ľudové zábavy na dedine (tance chromá, mazúrka), ukážky tradičných ľudových remesiel a pod.
Galéria Dezidera Millyho
náhľad|Galéria Dezidera Millyho Je súčasťou múzea ukrajinsko-rusínskej kultúry vo Svidníku. Jej sídlo je v barokovom kaštieli z 18. storočia, na ľavej strane Ladomirky. V jeho priestoroch sa môžete stretnúť s výtvarnou tvorbou ľudových a profesionáloch umelcov rusínskeho pôvodu od 16. storočia až po súčasnosť. V jeho exponátoch sú vzácne ikony sakrálneho umenia zo 16. až 18. storočia.
Významné miesto zaujímajú diela rusína Dezidera Millyho, ktorý získal ocenenie v Československu ako národný umelec. Patril medzi zakladateľov skupiny Generácie 1909. Zvlášť hodnotný je jeho prínos pre slovenskú krajinomaľbu.
Vojenské múzeum Svidník
náhľad|Vojenské múzeum vo Svidníku je zamerané na dokumentáciu KDO Vojenské múzeum vo Svidníku vzniklo v roku 1965 a otvorené pre verejnosť bolo pri príležitosti 25. výročia bojov o Dukliansky priesmyk 4. októbra 1969. Pôvodný názov bol Dukelské múzeum. V súčasnosti je to múzejné oddelenie Svidník podliehajúce pod Vojenské múzeum Piešťany, zriadené Vojenským historickým ústavom. Od roku 1994 múzeum riadi Vojenský historický ústav v Bratislave.
Múzeum je špecializované na dokumentáciu národnooslobodzovacieho hnutia so zameraním na karpatsko-dukliansku operáciu a na širšiu dokumentáciu novšej vojenskej histórie na východnom Slovensku. Sídli v budove, v ktorej sú pracovné, expozičné aj depozitárne priestory. Múzeum má exponáty v exteriéri duklianskeho bojiska.
Pamätník
Architektonický komplex pamätníka dotvárajú tri pieskovcové súsošia: Hanovo, Stretnutie a Gibalovo. Na štvorcovom piedestáli pamätníku sú osadené veľkorozmerné mramorové reliéfy: Zdvihnutie zástavy na slávu víťazstva, 9. máj 1945. Ľudia vítajú svojich sovietskych osloboditeľov, Zvítanie partizánov so Sovietskou armádou a Dedina víta sovietskych vojakov. Pri pamätníku pri stene sú vytvorené symbolické mramorové hrobky padlých príslušníkov sovietskej pechoty, tankistov, delostrelcov a letcov. Na hrobkách sú vytesané symboly rozlišovacích znakov týchto druhov sovietskych zbraní. V štyroch spoločných hroboch je pochovaných vyše 9 000 sovietskych vojakov. V roku 1974 bol vytvorený na pravej strane pamätníka v blízkosti vojenského múzea Park vojenskej bojovej techniky, používanej v čase Karpatsko-duklianskej operácie. V jeho blízkosti pri gréckokatolíckej cerkvi je vojenský cintorín pochovaných ruských vojakov z prvej svetovej vojny. Na ľavej strane Ladomirky je ďalší vojenský cintorín, kde sú pochovaní vojaci Rakúsko-Uhorskej armády. Vo Svidníku je pochovaných asi 750 vojakov z tohto obdobia.
Vo Svidníku na budove Obvodného úradu je pamätná tabuľa M. I. Kutuzovovi, ktorý týmto mestom prechádzal po bitke troch cisárov pri Slavkove, v januári 1806. Taktiež na schodisku tejto budovy sa nachádzajú dve pieskovcové sochy od F. Gibalu, na ktorých naďalej steká voda z odkvapových žľabov.
Pred Domom kultúry je socha básnikovi, buditeľovi "Makovice" Alexandrovi Pavlovičovi.
Od 80. rokov 20. storočia je vo Svidníku na hlavnej ulici bronzová socha od národného umelca Jána Kulicha. V majestátnej póze zobrazuje veliteľa 1. československého armádneho zboru armádneho generála Ludvíka Svobodu s kyticou kvetov, ktorý svoj pohľad "zacielil v ústrety budúcnosti". Meno Ludvíka Svobodu povojnová generácia obyvateľov podduklianskeho kraja s úctou a pietou spomína už aj preto, že im nechal postaviť prvú barakovú (drevenú) nemocnicu. Dovtedy museli obyvatelia kvôli zložitejším vyšetreniam cestovať do vzdialeného Prešova.
Ján Kulich veľmi realisticky zobrazil Ludvíka Svobodu. Jeho vojenský plášť s vojenskými narámeníkmi je detailne prepracovaný a plápolá vo vetre. Je to výtvarné dielo, ktoré patrí medzi skvosty bronzovej plastiky Slovenského výtvarného umenia. Na podstavci pomníka je na bronzovej doske podpis generála Ludvíka Svobodu.
Zaujímavosti
Južne od Svidníka pri Ondave sa vypína nápadný vrch Kaštielik s riedkym dubovým porastom. Kužeľovitý vrch má z troch strán veľmi prudké takmer neschodné svahy, iba južný svah je trochu miernejší. Na jeho vrchole sa nachádzajú zvyšky opevneného útvaru, ktoré je možné pozorovať na základe dosť výrazných terénnych vĺn a priehlbní. Objekt má oválno-obdĺžnikový pôdorys s rozmermi 65 x a dlhšou osou v smere sever-juh. Vrcholná plošina kopca bola prístupná iba z južnej strany, odtiaľ bol i opevnený tvar chránený širokou a viac ako  hlbokou šijovou priekopou a zemným valom. Obranyschopnosť objektu umocňovali z tejto strany ešte aj polkruhové bašty s priemerom na nárožiach obvodového opevnenia, ktoré vybiehali do priekopy. V juhovýchodnej časti interiéru opevneného útvaru je kráter s priemerom. Podľa miestnej tradície by to mala byť studňa.
Fragmenty tehál by mohli nepriamo dokladať existenciu tehlovej stavby vnútri objektu, ktorá mala pravdepodobne obytný charakter. Z pokusných sond, ktoré vykonali pracovníci Múzea Ukrajinskej a rusínskej kultúry boli získané zlomky keramiky zo 14. – 15. storočia. Zlomok ústia komorovej kachlice z 15. storočia svedčí nielen o existencii hradu v tomto období, ale aj o vysokých nárokoch majiteľov na bytovú kultúru. Priame písomne pramene o tomto objekte sa však nezachovali. Podľa pôdorysného členenia a nálezov vznikol v polovici 14. storočia.
Hospodárstvo a infraštruktúra
V meste pôsobí veľká strojárska spoločnosť a spoločnosť vyrábajúca odevy.
Školstvo
thumb|V 60. rokoch 20. storočia v tejto budove bola základná deväťročná škola thumb|V tejto budove mal byť dom kultúry, dnes sú v nej bankové inštitúcie
Dňa 14. septembra 1948 bolo v meste zriadené Štátne ruské gymnázium Dukelských hrdinov s ruským vyučovacím jazykom. V roku 1953 sa zmenilo na jedenásťročnú strednú školu s ukrajinským vyučovacím jazykom (dnešné Gymnázium duklianskych hrdinov aj so slovenskými pobočkami).
V roku 1960 vznikla stredná priemyselná škola odevná s večerným vyučovaním, organizačne patriaca k strednej priemyselnej škole stavebnej v Bardejove. Denné štúdium sa začalo realizovať po dvadsiatich rokoch od školského roka 1980, keď tam bol zo strednej priemyselnej školy strojníckej v Prešove presunutý študijný odbor odevníctvo. V roku 1991 bol zavedený odbor návrhárstvo a modelárstvo odevov, postupne odbor so zameraním na odevníctvo, technické a informatické služby (od roku 1993). Na škole vznikla i atraktívna výučba scénickej kostýmovej tvorby, najnovšie odbor propagačné výtvarníctvo a propagačná grafika (od roku 2006/2007). Počas svojho 28 ročného pôsobenia škola vychovala vyše 2 800 absolventov.
Stredná zdravotnícka škola milosrdného Samaritána
Od roku 1991 pripravuje kvalifikovaných zdravotníckych pracovníkov v odboroch zdravotnícky asistent a sanitár. Vo výchovno-vzdelávacom programe sú akceptované odporúčania, Medzinárodnej rady sestier v Európskej únii, ktoré určujú základnú líniu a perspektívu rozvoja ošetrovateľstva.
Hlavný článok: Stredná zdravotnícka škola milosrdného Samaritána
V roku 1963 pri Odevných závodoch kpt. Nálepku vzniklo odborné učilište.
Spojená škola
V meste sídli aj Spojená škola, ktorá vznikla v roku 2005 organizačným zlúčením ZŠ Centrálna a Obchodnej akadémie s Hotelovou akadémiou
Brehové porasty Dubovej
Brehové porasty Dubovej je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Podolie, Čachtice, Pobedim a Častkovce v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1983. Ochranné pásmo nebolo stanovené. Na území pamiatky platí 4. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany sú: ''Jediné zachovalé brehové porasty svojho druhu v okrese. Predstavujú význačný ekostabilizačný a krajinotvorný prvok. Poskytujú útočisko množstvu ohrozených druhov vtákov (najmä bútľavé vŕby). Sú ľahko dostupným študijným objektom.''
Paralelný port
thumb|right|25-pinový konektor paralelného portu počítača
Paralelný port alebo paralelné rozhranie, centronics, paralelný interfejs, LPT port, printer port a pod. je označenie komunikačného rozhrania, používaného hlavne v počítačoch najmä pre pripojenie tlačiarne. Paralelný port patrí medzi tzv. legacy porty (zastarané porty). Výraz paralelný vychádza z faktu, že dáta sa prenášajú paralelne po viacerých vodičoch naraz.
Paralelný port má 8 dátových signálov a niekoľko riadiacich signálov, ktoré riadia komunikáciu (handshake) a signalizujú stav pripojeného zariadenia. Vo svojej dobe paralelný port predstavoval komunikačné rozhranie s vysokou prenosovou rýchlosťou (niekoľko desiatok kB/s, t. j. niekoľko sto kbit/s), preto sa k nemu pripájali okrem tlačiarní aj iné zariadenia vyžadujúce rýchly prenos dát (napr. skener). Niekedy sa používal aj na prenos dát medzi dvomi počítačmi, najmä kvôli nízkej cene a dostupnosti LPT portu na každom počítači (v čase, keď sieťové karty boli drahé a neboli samozrejmou súčasťou každého PC). Hlavným obmedzením bola najmä maximálna prípustná dĺžka kábla, asi 2 metre.
Dnes je paralelný port už vytlačený modernejšími rozhraniami, najmä USB.
Jednosmerné a obojsmerné režimy
Pre paralelný port je definovaných niekoľko režimov, medzi ktorými je možné prepínať príslušným nastavením hardvéru, obvykle z nastavovacej utility BIOSu.
SPP (Standard Parallel Port)
Tradične bola dátová zbernica paralelného portu jednosmerná – dáta sa dali prenášať len z počítača do tlačiarne. Napriek tomu boli na porte 4 riadiace signály obojsmerné, čo sa často využívalo najmä pri prepojení dvoch PC.
Bidirectional
V klasickom paralelnom porte je možnosť do dátového registra nielen zapisovať, ale aj čítať. Hardvér portu je však skonštruovaný tak, že jednotlivé bity dátového portu sú trvalo budené dvojčinným výstupom, takže nie je možné bez poškodenia vnútiť portu stav zvonka, a čítanie len vrátilo hodnotu naposledy zapísanú do dátového registra.
Pomerne jednoduchou úpravou sa dalo aj u pôvodného paralelného portu (ktorý bol skonštruovaný z bežných TTL logických obvodov typu 74xx) dosiahnuť, že pri nastavení jedného z bitov riadiaceho registra prešiel budič dátovej linky (74LS374) do vysokoimpedančného stavu, čo umožňovalo prečítať priamo stav dátových pinov, t. j. sa port v tom okamihu správal ako vstupný.
Tento režim implementovali aj viacerí výrobcovia rozširujúcich kariet, ale nikdy nebol formálne štandardizovaný.
EPP (Enhanced Parallel Port)
Potreba obojsmernej komunikácie a lepšej previazanosti hardwaru a softwaru na strane PC vyústila v takú definíciu existujúcich signálov rozhrania, ktorá umožňovala zo strany PC priamo zapisovať a čítať do/z registrov pripojeného zariadenia (samozrejme za spolupráce hardvéru a firmvéru pripojeného zariadenia). Lepšie využitie signálov, presnejšie časovanie ako aj ovládač využívajúci prerušenie umožnili zvýšiť prenosovú rýchlosť zhruba až desaťnásobne, t. j. na niekoľko stoviek kByte/s.
ECP (Extended Capability Port)
Pri štandardizácii paralelného portu (IEEE-1284) bol do štandardu prevzatý režim EPP a po miernych úpravách bol premenovaný na ECP. Spolu s možnosťou priameho prenosu dát z pamäte PC (DMA) dosahuje prenosová rýchlosť zhruba 250 kB/s (2,5 Mbit/s).
Konektor a popis signálov
200px|right|thumb|Pinout LPT portu Zapojenie pinov (pinout) pre konektor DB25 je nasledovný:
Niektoré nástrahy pri používaní LPT
Operačný systém Windows XP v niektorých jeho revíziách má po inštalácii zapnutú automatickú detekciu pripojenia zariadenia na LPT port, čo spôsobuje občasnú nečakanú zmenu stavu niektorých signálov.
Adresácia v osobnom počítači
Je možné mať zapojených viac portov súčasne, aj keď typicky býva prítomný len jeden. Tradične je BIOSom (a následne DOSom) detegovaná prítomnosť portov v horeuvedenom poradí, a v poradí akom sú nájdené jednotlivé porty, sú zaznamenané do interných tabuliek a je im pridelené symbolické meno LPT1 až LPT3 (pričom LPT1 má aj „alias“ PRN). Neplatí teda jednoznačné priradenie adresy k symbolickému menu, čo býva zdrojom problémov u zle napísaných programov, ktoré s týmto počítajú. Typicky však bázová adresa 0x3bc nepoužíva a bola použitá len u pôvodného PC.
Jednotlivé čísla prerušení tiež nie sú obvykle prísne dodržiavané, a najmä s ohľadom na preplnenosť prerušovacieho priestoru v PC a vzhľadom na to že väčšina softwaru prerušenie vôbec nepoužíva, sú zdieľané aj s inými zariadeniami (napr. zvuková karta alebo sieťová karta)(čo však mnohokrát bolo zdrojom nepríjemných a ťažko diagnostikovateľných problémov).
U operačného systému Windows už tieto pravidlá neplatia, a je možné použiť bez vážnejších problémov aj viac LPT rozhraní aj na netypických adresách.
História
Keďže v čase vývoja IBM PC bolo toto rozhranie už štandardom na pripojenie tlačiarní, IBM implementovalo do prvého PC aj toto rozhranie. Pomerne nečakane bol paralelný port integrovaný spolu s grafickou kartou (typu MDA). U ďalších modelov a u klonov od iných výrobcov už mal paralelný port samostatnú rozširujúcu kartu, alebo bol často integrovaný spolu s jedným alebo viacerými sériovými portami. Rozšírenie a popularita PC mala za následok zjednotenie konektora typu DB25 (Canon 25 female) na strane počítača.
Aj keď sa jednalo o veľmi rozšírené a populárne rozhranie, formálne bolo štandardizované až pomerne neskoro v 90-tych rokoch, ako IEEE-1284.
Dnešné použitie
V dnešných PC je paralelný port pokladaný za zastaraný (legacy port), a preto ho už nikde nenájdeme. V oblasti pripojenia tlačiarní, ale aj pre iné účely, bol úplne vytlačený jednoduchšie použiteľným USB portom.
Paralelný port je najmä u vývojárov elektronických zariadení mnohokrát využívaný aj netypickým spôsobom, napr. na simuláciu niektorých sériových rozhraní (SPI, JTAG) ktoré typicky nemajú natívnu podporu v bežných PC, a to priamym ovládaním jednotlivých pinov portu (tzv. bit-bang). Takéto využitie je v moderných operačných systémoch založených na Windows NT problematické, keďže tieto operačné systémy izolujú samotný hardware od aplikácií vrstvou ovládačov, a je potrebné použiť zvláštny „sprístupňujúci“ ovládač.
Pre účely pripojenia starších zariadení (tlačiarní) sú vyrábané prevodníky („káble“, čo je nepresné označenie, keďže takýto „kábel“ obsahuje elektroniku ukrytú obvykle v krytke konektora) USB-LPT. Tieto však majú často problematické ovládače a neumožňujú použitie inak, ako na pripojenie tlačiarne (t. j. bit-bang režim nie je obvykle možný).
B4 (motor)
right|thumb|Motor B4 Volkswagenu Chrobák z roku 1945 right|thumb|Motor Subaru EJ15 vo vozidle Subaru Impreza Sport Wagon B4 alebo tiež štvorvalcový motor typu boxer je typ štvorvalcového motora, motora so štyrmi protiľahlými valcami uloženými horizontálne v dvoch radoch, každý s dvomi valcami a spoločnou kľukovou skriňou umiestnenou v strede.
Tento druh motora poskytuje nízke ťažisko, malú dĺžku, účinné chladenie ale je niekedy rozmernejší pre kompaktné automobily a preto je vhodnejší pre motocykle a lietadlá, ako pre automobily.
František Fajtl
František Fajtl (* 20. august 1912, Donín – † 4. október 2006, Praha) bol český pilot, ktorý velil niekoľkým stíhacím leteckým jednotkám zahraničného odboja počas druhej svetovej vojny na západnom aj východnom fronte.
Život
Po absolvovaní Vojenskej akadémie bol príslušníkom 2. leteckého pluku. Hneď po vstupe nemeckých okupačných vojsk do protektorátu ilegálne opustil hranice a zapojil sa do zahraničného odboja. Jeho prvým pôsobiskom bolo Francúzsko, kde po leteckom výcviku v Avord a Chartres slúžil u Groupe de Chasse III/7 vyzbrojenej lietadlami Marcel Bloch MB 151/152 a v Groupe de Chasse III/9 vyzbrojenej lietadlami Morane Saulnier MS 406.
Po páde Francúzska sa preplavil do Spojeného kráľovstva, kde sa 6. augusta 1940 pripojil k 310. čs. stíhacej peruti RAF. 18. septembra bol premiestnený k 1. a neskôr k 17. peruti RAF do Debdenu. V tomto období sa aktívne zapojil do leteckej bitky o Britániu.
V máji 1941 nastúpil k 313. stíhacej peruti a stal sa veliteľom letky A. Koncom apríla 1942 bol vymenovaný za veliteľa 122. perute, 5. mája 1942 však bol zostrelený nad Francúzskom. Po dramatickej ceste sa najprv dostal do Nemcami neobsadenej časti Francúzska a potom cez Pyreneje do Španielska, kde sa nechal zajať a vydával sa britského letca. Po niekoľkých mesiacoch sa nakoniec vrátil do Anglicka a od roku 1943 bol veliteľom 313. stíhacej perute. Za svoju činnosť bol vyznamenaný Záslužným leteckým krížom (D.F.C.).
V roku 1944 bol vymenovaný za veliteľa skupiny československých pilotov, ktorí sa presunuli do Sovietskeho zväzu na východný front. Po preškolení na sovietske lietadlá Lavočkin La-5FN sa stal veliteľom 1. československého stíhacieho pluku. 17. septembra 1944 sa pod jeho velením presunula časť pluku na povstalcami obsadené územie Slovenska. Za ťažkých podmienok sa im darilo niekoľko týždňov operovať v tyle nepriateľa z letísk Zolná a Tri Duby (dnešný Sliač) v okolí Zvolena. Táto ojedinelá letecká akcia znamenala významnú podporu Slovenskému národnému povstaniu, aj keď jeho priebeh zvrátiť nemohla. Po leteckom ústupe sa až do konca vojny v pozícii veliteľa pluku ďalej zúčastňoval na leteckých operáciách najmä pri oslobodzovaní Ostravy.
Po februári 1948 bol degradovaný na vojaka a 17 mesiacov strávil vo väzení na Mírove. Po prepustení pracoval ako účtovník v stavebnom podniku v meste Louny.
Po roku 1989 bol rehabilitovaný a v roku 1990 povýšený do hodnosti generálmajora letectva. Zomrel v Prahe 4. októbra 2006.
Typy lietadiel
František Fajtl lietal počas druhej svetovej vojny na nasledovných typoch lietadiel:
Vzdušné víťazstvá
1+3 potvrdených zostrelov
1+1 poškodených lietadiel
Najvýznamnejšie vyznamenania
Za svoje činy bol František Fajtl vyznamenaný mnohými vyznamenaniami, medzi inými aj:
Odkaz vo filme
Tichú poctu mu v českom filme Pelíšky režiséra Jana Hřebejka vzdáva postava stvárnená Jiřím Kodetom. V jeho návrhu pamätníka československých letcov je jedna z dvoch figurín naznačená s charakteristickou briadkou a pri predstavovaní susedom ju označí menom.
Referencie
Bitva o Anglii, Speciál časopisu Letectví+Kosmonautika. Magnet-Press, Praha. 1990.
Mario Runco
Mario Runco (* 26. január 1952, New York, New York, USA) je bývalý meteorológ, dôstojník a americký kozmonaut. Vo vesmíre bol trikrát.
Štúdium a zamestnanie
V roku 1970 zdarne ukončil strednú školu Cardinal Hayes High School v Bronxe (New York) a potom pokračoval ďalším štúdiom na City College of New York, odbory meteorológia, fyzika oceánografie. To ukončil v roku 1974 a potom pokračoval v štúdiu meteorológie na Rutgers University v New Brunswicku. Doštudoval v roku 1976. Pracoval na niekoľkých miestach, od roku 1978 bol v armáde.
V rokoch 1987 až 1988 absolvoval výcvik u NASA, od roku 1988 bol zaradený do jednotky kozmonautov.
Oženil sa, s manželkou Susan, rodenou Friessovou má dve deti.
Ješiva
Ješiva (hebr. ישיבה - zasadanie, sedenie) je vyššia židovská škola, talmudická akadémia vyššieho vzdelávania pre židovských mladých mužov, ktorí po jej absolvovaní často (ale nie nutne) vykonávali funkciu rabína vo väčších židovských osídleniach (diaspórach). Učebnou látkou v ješivách bol hlavne Talmud a jeho komentáre.
Ješivy na Slovensku
Najstaršia ješiva na Slovensku bola bratislavská ješiva. Ďalšie významné ješivy boli v Galante, Trnave (zal. ju rabi Samuel David Ungar), Vrbovom, Huncovciach, Šuranoch, Dunajskej Strede a Košiciach, menšie v Nitre, Seredi, Komárne, Liptovskom Mikuláši, Vranove nad Topľou a v Humennom.
Ženská dvojhra na Moorilla Hobart International 2010
Ženská dvojhra na Moorilla Hobart International 2010 sa hrala ako súčasť Moorilla Hobart International 2010 od 10. januára do 16. januára. Titul získala Ukrajinka Aľona Bondarenková, ktorá vo finále porazila Izraelčanku Šachar Peerovú 6:2, 6:4. Bolo to jej druhé víťazstvo na okruhu WTA.
Jeseň
náhľad|Príroda na jeseň. Jeseň je jedno z ročných období v miernom teplotnom pásme nasledujúce po lete a predchádzajúce zime.
Astronomicky sa začína jesennou rovnodennosťou (okolo 23. septembra na Severnej pologuli a 21. marca na Južnej pologuli), a končí sa zimným slnovratom (okolo 21. decembra na Severnej pologuli a 21. júna na Južnej pologuli). V meteorológii sa podľa konvencie počíta ako celé mesiace september, október a november na Severnej pologuli a marec, apríl a máj na Južnej pologuli.
Jeseň z astronomického hľadiska
Pologuľa Zeme, na ktorej nastane jeseň, sa počas tohto ročného obdobia nachádza v druhom štvrťroku svojho odkláňania od Slnka (prvý štvrťrok odkláňania prebiehal počas leta na danej pologuli). Počas celého jesenného obdobia je od Slnka viac odklonená, než k nemu priklonená. Dni sú preto kratšie ako noci (resp. súmrak a noc) a naďalej sa skracujú. Slnečné lúče prechádzajú na danú pologuľu cez hrubú vrstvu atmosféry. Infračervená zložka žiarenia je atmosférou z tohto dôvodu intenzívne pohlcovaná. Preto je obdobie jesene charakteristické postupne klesajúcou teplotou.
Rastliny
Charakteristickým znakom jesene sú listy opadavých drevín sfarbené do odtieňov žltej, oranžovej, červenej a hnedej. Opadavé dreviny, čo sú najmä pôvodné širokolisté dreviny v danom klimatickom pásme, ale aj ihličnan smrekovec opadavý, sa postupne zbavujú listov. Chlorofyl sa rozkladá a strom napumpuje do listu, ktorý bude za onedlho oddelený, odpadové látky. Po rozpade chlorofylu začnú byť viditeľné farbivá, ktorých farba bola dovtedy prekrytá zelenou farbou chlorofylu. Preto list pred opadnutím zmení farbu. Niektoré listy, napríklad jaseňa, však opadajú zelené, iné, napríklad duba, síce uschnú, ale opadnú až na jar.
Jednoročné rastliny odumierajú. Trvalé byliny prečkajú nadchádzajúcu zimu len svojimi podzemnými časťami, kde si uložia zásobné látky.
V jeseni definitívne dozrievajú posledné plody, ktoré buď opadávajú (jablká, hrušky, orechy…) alebo zostanú na drevine (šípky…).
Živočíchy
Zvieratá sa v jeseni pripravujú na nadchádzajúce obdobie s nedostatkom potravy a nízkymi teplotami. Niektoré živočíchy, napríklad vybrané druhy vtákov, s príchodom jesene migrujú na územia, kde je v rovnakom čase teplo. Iné zhromažďujú zásoby na zimný spánok, hibernáciu, ktorý im pomôže počkať pre ne nepriaznivú časť roka. U niektorých druhov prebieha ruja, aby po zimnej brezivosti prišli mláďatá na svet na jar, do obdobia tepla a hojnosti potravy.
MHC glykoproteíny
Bielkoviny hlavného histokompatibilného komplexu (MHC glykoproteíny, z angl. major histocompatibility complex; u ľudí označované ako HLA, z angl. human leukocyte antigen) sú súborom povrchových bielkovín kódovaných prevažne rodinou génov, ktorá kontroluje hlavnú časť imunitného systému všetkých stavovcov. Ich hlavnou funkciou je viazať fragmenty peptidov (prípadne glykopeptidov) z bielkovín patogénov a vystavovať ich na bunkovom povrchu, na ktorom sú tieto peptidy rozpoznávané T-lymfocytmi. Tvoria tak spojenie medzi nešpecifickou a špecifickou imunitou.
Rozlišujú sa dve hlavné triedy MHC glykoproteínov. Zatiaľ čo MHC glykoproteíny I. triedy (MHC gp I) sa nachádzajú na povrchu všetkých jadrových buniek v organizme, MHC glykoproteíny II. triedy (MHC gp II) sa nachádzajú len na tzv. antigén prezentujúcich bunkách.
MHC glykoproteíny I. triedy
MHC glykoproteíny I. triedy sa nachádzajú na povrchu všetkých buniek organizmu. U ľudí existujú tri izotypy MHC gp I: HLA-A, HLA-B a HLA-C. Medzi tzv. neklasické MHC gp I (tiež MHC gp Ib) patria HLA-E, HLA-F, HLA-G a tiež molekuly zo skupiny CD1 a ich expresia je obmedzená len na určité typy buniek.
MHC gp I sa skladajú z transmembránového reťazca α (molekulová hmotnosť 45 kDa), ktorý má tri domény označované α1, α2 a α3, pričom prvé dve vytvárajú väzbové miesto pre peptidy a posledná menovaná je transmembránová. S α reťazcom nekovalentne asociuje tzv. β2-mikroglobulín (12 kDa).
Väzba peptidov na MHC gp I
K väzbe peptidov na MHC gp I dochádza bezprostredne po vytvorení polypeptidových reťazcov α a β2m, v endoplazmatickom retikule. Glykozylácia vzniknutého komplexu je následne upravovaná v Golgiho aparáte, z ktorého sa komplex dostáva na cytoplazmatickú membránu, kde plní svoju funkciu. Peptid, ktorý sa viaže na MHC gp I, je dlhý 8-10 aminokyselín. Väzbe dlhšieho peptidu bráni uzavretosť väzbovej "ryhy" v štruktúre MHC gp I. Určitá molekula MHC gp môže viazať len určité peptidy, ktoré zdieľajú isté spoločné štruktúrne rysy, čiže majú určitý väzbový motív. Najdôležitejšia sa ukazuje povaha jednej alebo dvoch aminokyselín bližšie ku koncu peptidu. Zohráva rozloženie náboja dané aminokyselinami, hydrofóbnosť alebo hydrofilnosť a veľkosť postranných reťazcov aminokyselín. Peptidy sú v komplexe s MHC gp I umiestnené väčšinou v natiahnutej konformácii.
Tieto vystavené peptidy pochádzajú hlavne z bielkovín degradovaných v cytoplazme proteazómom. Degradácia týchto bielkovín je súčasťou ich fyziologického obratu v bunke. Vzniknuté peptidové fragmenty sú transportované do endoplazmatického retikula pomocou špecifických membránových púmp. V niektorých prípadoch je potrebné vystavenie peptidov na MHC gp I pochádzajúcich z extracelulárneho priestoru a takéto vystavenie sa nazýva skrížená prezentácia (angl. cross-presentation). Mechanizmy skríženej prezentácie nie sú dostatočne podrobne známe, no predpokladá sa, že existujú minimálne dva spôsoby jej prevedenia. Tzv. cytosólickou dráhou sú fagocytované bielkoviny transportované z fagozómu do cytoplazmy, kde sú rozštiepené na príslušné peptidy a následne transportované do endoplazmatického retikula. Vakuolárnou dráhou sú peptidy rozštiepené v neskorom (sekundárnom) endozóme, v ktorom tiež dochádza k ich asociácii s MHC gp I.
MHC glykoproteíny II. triedy
MHC glykoproteíny II. triedy sa nachádzajú na povrchu antigén prezentujúcich buniek a ich tri ľudské izotypy sa nazývajú DR, DQ a DP. Skladajú sa z dvoch dvojdoménových nekovalentne asociovaných reťazcov α a β (oba ~30 kDa), z ktorých domény α1 a β1 tvoria miesto pre väzbu peptidov a α2 a β2 ukotvujú bielkovinu na membráne.