cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
COVID-19
Diagnostika a testovanie
Diagnóza ochorenia sa stanovuje na základe vyšetrenia RT-PCR (real-time reverzná transkripčná polymerázová reťazová reakcia) zo vzorky biologického materiálu, odobratého sterom z horných dýchacích ciest. Táto metodika deteguje genetický materiál vírusu, je vysoko citlivá a vysoko špecifická, ale pomerne drahá a pomalá. U nezanedbateľnej časti pacientov (okolo 17%) pretrváva pozitivita testu aj po dvoch týždňoch trvania choroby (prvých príznakov), následne pozitivita rýchlo klesá. V takomto prípade má dodatočnú informačnú hodnotu o vírusovej náloži hodnota Ct, zistená pri RT-PCR analýze, ktorá negatívne semikvantitatívne koreluje s množstvom zistených vírusových častíc. Alternatívou je rýchly antigénový test, ktorý je menej citlivý aj menej špecifický, ale lacný, rýchly a jednoduchý. Vzhľadom na menšiu citlivosť je dôležitý správny odber materiálu. Tento test reaguje na bielkoviny na povrchu vírusu. Protilátkové testy detegujú protilátky, ktoré si organizmus vytvoril proti vírusu. Vyšetrenie protilátok proti vírusu z krvi býva pozitívne až po niekoľkých dňoch a v diagnostike akútneho ochorenia má malý význam, skôr sa používa ako dôkaz, že vyšetrovaná osoba sa stretla s infekciou vírusom SARS-CoV-2.
Jednotlivé mutácie vírusu SARS-CoV-2 sa dajú odlíšiť len pomerne náročnou analýzou sekvencie genómu vírusu (sekvenovanie).
Vírusom vyvolanú pneumóniu spoľahlivo diagnostikuje alebo potvrdí röntgenové alebo CT vyšetrenie pľúc. V laboratórnych vyšetreniach sa zvykne objaviť leukopénia a lymfopénia (znížený počet bielych krviniek a ich podskupiny lymfocytov) náhľad|Rozšírenie ochorenia COVID-19 (priebežne aktualizované).
Prevencia
V prevencii nákazy vírusom SARS-CoV-2 sa odporúča vyhnúť sa možnosti styku s infikovanými osobami, hlavne vdýchnutiu výlučkov z kašľa a kýchania alebo ich zanesením do očí, na sliznice úst alebo dýchacích ciest rukami. V rámci prevencie vydal Úrad verejného zdravotníctva SR (ÚVZ) opatrenie, v rámci ktorého sa zakazuje vychádzať a pohybovať sa na verejnosti bez prekrytia horných dýchacích ciest. Všetci občania mali povinnosť nosiť rúško najprv všade mimo svojho bydliska, potom podľa stavu Covid automatu buď rúško alebo respirátor (typu FFP2) a to buď interiéri, na hromadných podujatiach aj v exteriéri alebo v exteriéri (s výnimkami). Najskôr ÚVZ propagoval ako preventívne opatrenia ROR (rúško-odstup-ruky) neskôr ich rozšíril: ruky sa odporúča umývať mydlom najmenej 20 sekúnd, predmety, ktoré mohli prísť do styku s infekciou, treba umývať a dezinfikovať alebo zlikvidovať, treba sa vyhýbať kontaktom s ľuďmi, ktorí majú príznaky ochorenia horných dýchacích ciest a zhromaždeniam ľudí.
Zdravotníci pracujú v ochranných odevoch so špeciálnymi filtrami, obyčajné rúška majú menšiu účinnosť (netesnosť, slabá filtrácia).
Vouvray (Indre-et-Loire)
Vouvray je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
COVID-19
Prevencia
Na Slovensku bol opakovane zavedený súbor opatrení - Covid automat, ktorý určoval pravidlá pre zhromažďovanie osôb podľa rizikovosti situácie v okresoch a podľa stupňa imunizácie osôb (očkovanie, prekonanie COVID-19) či overenia infekčnosti osôb testami. Obmedzenie v najvyššom 3. stupni ohrozenia sprístupnilo pre neimunizované a netestované osoby len esenciálne obchody, okienkový predaj (rozvoz) z reštaurácií a možnosť zúčastniť sa obradov alebo bohoslužieb. V súvislosti so zhoršovaním epidemickej situácie bol Covid automat dňa 25.11.2021 pozastavený a zavedené opäť plošné protipandemické opatrenia, ktoré sa od začiatku roka 2022 postupne rušili. náhľad|Lekár v ochrannom odeve, pracujúci v nemocnici Hubei TCM Hospital.
Vouvray (Indre-et-Loire)
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
COVID-19
Liečba
náhľad|Zápalové ložiská v pľúcach (biele oblasti v šedom tkanive pľúc), zobrazené počítačovou tomografiou (CT pľúc) Ako v prípade väčšiny vírusových ochorení, účinná liečba spočiatku nebola známa. Až v priebehu pandémie boli vypracované štandardné liečebné postupy, ktoré sú opakovane aktualizované. Pacienti s ľahkými a miernymi príznakmi sú liečení symptomaticky, s prihliadnutím na skúsenosti z liečby iných vírusových ochorení a koronavírusových epidémii SARS a MERS. Nádeje, vkladané do známych antivirotík, napríklad oseltamivir, remdesivir, lopinavir, ritonavir sa zväčša nenaplnili. Remdesivir, pôvodne v USA súčasť štandardnej liečby COVID-19, je v súčasnosti určený len pre pacientov v počiatočnom štádiu ochorenia. V septembri 2021 požiadala firma Merck o registráciu prvého orálneho (ústami podávaného) antivirotika proti COVID-19, molnupiraviru (preparát Lagevrio), ktorý však neskôr nepreukázal dostatočnú účinnosť proti variantu omikron. V roku 2022 bol schválený pre liečbu pacientov, nevyžadujúcich hospitalizáciu preparát Paxlovid (nirmatrelvir s ritonavirom), u ktorého je dokázaná účinnosť aj proti variantu omikron a jeho subvariante BA.2. Podľa výsledkov štúdii pri včasnom podaní znižuje úmrtnosť aj počet hospitalizácii pribižne na polovicu, a v približne 90% prípadov zabráni ťažkému priebehu COVID-19 s potrebou hospitalizácie. Z množstva pôvodne navrhovaných starších liekov sa nepreukázala účinnosť liečby kolchicínom, ani chlorochinom, ani účinnosť antiparazitika ivermektinu.
Vouvray (Indre-et-Loire)
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
COVID-19
Liečba
Len dočasne bola dobre účinná včasná liečba prvými vyvinutými monoklonálnymi protilátkami – kombináciou casirivimab a imdevimab (REGN-COV2, Regeneron) a bamlanivimabom (LY-CoV555, Eli Lilly), ktoré blokujú väzbu spike proteínu vírusu SARS-CoV-2 na receptor ACE2. Tieto sú registrované od začiatku roku 2021 a najmä REGN-COV2 sa stal základným liekom, ktorý po včasnom podaní zabránil u väčšiny pacientov ochoreniu s ťažkým priebehom. Tieto preparáty sú však nedostatočne účinné proti variantu omikron. V auguste 2022 potom boli schválené ďalšie monoklonálne protilátky s rozšíreným spektrom účinnosti, napr. bebtelovimab. náhľad|Dočasná nemocnica pre pacientov s COVID-19, marec 2021, Brazília V ťažkých prípadoch, u pacientov s postihnutím pľúc a rozvojom pneumónie je potrebná liečba podávaním kyslíka (oxygenoterapia a v najťažších prípadoch aj podpora vitálnych funkcií na jednotkách intenzívnej starostlivosti – umelá pľúcna ventilácia a pri jej zlyhaní mimotelová membránová oxygenácia (ECMO), pokiaľ je k dispozícii. Pomerne veľa pacientov, ktorých stav vyžaduje umelú pľúcnu ventiláciu, však nakoniec umiera aj napriek používaniu pokročilých protektívnych režimov umelej pľúcnej ventilácie na špičkových pracoviskách s vysoko kvalifikovaným personálom). Mortalitu zvyšujú aj orgánové komplikácie, ktoré sa u podobných pacientov v septickom šoku vyskytujú bežne, napr. tzv. cytokínová búrka. Niektoré komplikácie, napr. artériová trombóza, sa vyskytujú neobvykle často. V liečbe pacientov v ťažkom stave, vyžadujúcich intenzívnu oxygenoterapiu alebo podporu dýchania je účinným liekom dávno známy dexametazon, od marca 2021 obsahujú odporúčania NIH (National Institutes of Health, USA) pre takýchto pacientov aj liečbu rekombinantnou monoklonálnou protilátkou tocilizumab, prípadne sarilumab. U pacientov, vyžadujúcich umelú pľúcnu ventiláciou alebo ECMO sa od leta 2022 štandardne odporúča kombinácia dexametazonu s baricitinibom alebo tocilizumabom. Ako ďalšie účinné lieky pre pacientov, ohrozených ťažkým respiračným zlyhaním sa ukazujú tiež anakinra, rekombinantný blokátor receptorov pre interleukín (IL)-1 a imunomodulátory zo skupiny JAK inhibítorov, napr. baricitinib alebo tofacitinib.
Vakcinácia
Na výskume vakcín proti vírusu SARS-CoV-2 sa pracuje na celom svete. Na konci roka 2020 bola u viacerých ukončená 3. fáza klinického skúšania, boli postupne zaregistrované vo viacerých krajinách a začala ich distribúcia. Účinnosť bola pri pôvodných variantoch vírusu SARS-CoV-2 väčšinou uspokojivá, napríklad firma Moderna udáva pri vakcíne Spikevax 94,5% účinnosť a koncern Pfizer/BioNTech pri vakcíne Comirnaty 90% účinnosť. U ďalších mutácii postupne klesala, ale po aplikácii ďalších, posilňujúcich dávok stále trval ochranný účinok proti ťažkému priebehu ochorenia.
Niektoré štáty (Rusko, India, Čína) vzhľadom na rozsah epidémie, pristúpili už počas jesene 2020 k používaniu vakcín, ktoré považovali za účinné a bezpečné aj bez ukončenia 3. fázy klinických skúšok. Rusko aj Čína označili svoje vakcíny (Sputnik V a Sinopharm Group) za účinné a bezpečné, ale nedoložili výsledky klinických skúšok podľa svetových štandardov, takže procesy jej registrácie v európskych krajinách sa stretli s prekážkami. Od decembra 2020 začali s vakcináciou ďalšie štáty, napríklad Veľká Británia, USA a štáty EU vrátane Slovenska, s vakcínami výrobcov BioNTech-Pfizer, Moderna a AstraZeneca, ktoré absolvovali skrátený, ale úplný proces registrácie pre núdzové použitie. Tieto vakcíny sú po kompletnom očkovaní s posilňovacou dávkou dostatočne účinné aj proti novým variantom vírusu SARS-CoV-2. Od februára 2022 je spustená registrácia pre očkovanie dvojdávkovou proteínovou vakcínou Nuvaxovid (výrobca Novavax), v jeseni 2022 prebiehajú procesy registrácie vakcín, ktoré sú cielené aj proti novým subvariantám mutácie omikron.
Určitým sklamaním sa stalo pomerne krátke trvanie ochranného účinku vakcín, ktorý sa pri vakcínach, používaných na Slovensku, rozvinie 2 týždne po podaní poslednej dávky štandardnej schémy. U vakcíny výrobcu Astra/Zeneca Vaxzevria trvá 3 mesiace, vakcíny výrobcov Pfizer/BioNTech - Comirnaty, Moderna - Spikevax a Johnson&Johnson poskytujú dostatočnú ochranu približne 6 mesiacov, Novavax až 8 mesiacov. Po podaní tretej, posilňovacej dávky sa predpokladá dostatočná ochrana pred ťažkým priebehom ochorenia COVID-19 aj pri infekcii variantami delta a omikron, jej trvanie ku začiatku roka 2022 ešte nebolo overené.
Vakcinácia na Slovensku prebieha od konca roku 2020 vakcínami výrobcov Pfizer/BioNTech, AstraZeneca a Moderna, od júna 2021 do augusta 2021 bola používaná aj vakcína Sputnik V. V auguste 2021 štatistiky uvádzali 2,288 mil. osôb s prvou dávkou vakcíny a 2,056 celkovo zaočkovaných obyvateľov. Vláda SR v júli 2021 oznámila motivačnú lotériu (o 1 až 100 tis. eur) pre zaočkovaných dospelých občanov a taktiež program finančného odmeňovania (30 – 90 eur) sprostredkovateľom, ktorí presvedčia iných občanov k očkovaniu, v decembri potom finančné odmeny za zaočkovanie pre seniorov nad 60 rokov až do 300 €.
Všetky vakcíny (podobne ako všetky lieky) majú vedľajšie účinky. V prípade tých proti COVID-19 je väčšina nežiaducich účinkov veľmi miernych. Podozrenia na nežiaduce (vedľajšie) účinky liekov vrátane vakcín sa hlásia Štátnemu ústavu pre kontrolu liečiv, ktorý ich ďalej spracúva a zasiela do spoločnej európskej databázy. Tieto hlásenia slúžia na monitorovanie bezpečnosti liekov po registrácii. V súvislosti s očkovaním proti COVID-19 bolo štátnemu ústavu k 1. februáru 2021 nahlásených 453 podozrení na nežiaduce účinky. Z toho 25 hlásení bolo vyhodnotených ako závažných.
Počas leta 2022 sa vakcinácia podstatne spomalila, čiastočne v očakávaní nových vakcín s vylepšenými vlastnosťami. V septembri 2022 boli v na základe stanoviska EMA schválené pre núdzové použitie prvé vakcíny novej generácie výrobcov BioNTech-Pfizer a Moderna, ktoré sú účinné aj proti subvariantám omikron BA.1, BA.4, BA.5 a aj XBB (napr. Comirnaty Original/Omicron BA.4-5, účinná voči aktuálne prevládajúcim subvariantám).
Prognóza
Medián (stredná hodnota) trvania horúčky sa odhaduje na 10 dní od začiatku príznakov, u varianty omikron príznaky trvajú oveľa kratšie. Ak sa pacient dostane do nemocnice, býva to po 29 dňoch trvania choroby a pobyt v nemocnici trvá obyčajne 1-2 týždne, u ťažko chorých pacientov až 2 mesiace alebo končí úmrtím, ku ktorému dochádza väčšinou nie skôr, ako po 2 týždňoch hospitalizácie. Smrtnosť na ochorenie COVID-19 bola pôvodne stanovená podľa WHO približne 3,4 %. Údaje sú ale veľmi rôzne, v krajinách s explozívnym vývojom epidémie a nedostatočným testovaním občanov vychádzala úmrtnosť dočasne aj okolo 10 %, ale tam, kde je pandémia pod kontrolou a testovanie extenzívne, štatistiky uvádzajú aj hodnoty pod 1 %. Umierajú hlavne pacienti starší a oslabení, trpiaci na iné závažné ochorenia, hlavne dýchacích ciest. Deti sa považujú za menej ohrozené. Ďalšie rozdiely v úmrtnosti sa časom zistili medzi bohatými krajinami s vysokým podielom populácie vo vyššom veku (1,15 %) oproti chudobným krajinám s prevahou mladých ľudí (0,23 % – paradox afrických krajín). Ťažký priebeh ochorenia mávajú pacienti s poruchami imunitného systému, napríklad pacienti s poruchou tvorby interferónu typu 1 alebo neutralizujúcimi autoprotilátkami proti nemu. Trvanie a kvalita imunity po prekonanom ochorení alebo vakcinácii je stále neistá, formálne sa uznáva trvanie dostatočnej imunity pol roka, ale väčšina osôb je zrejme imúnna dlhšie. Prípady opakovanej nákazy sú zriedkavé a priebeh ochorenia býva ľahší. Popisuje sa aj dlhodobé pretrvávanie príznakov po prekonaní ochorenia COVID-19 (označované tiež ako Long COVID) a poškodenia orgánov, napr. srdca a pľúc, ktoré ale nemusia byť trvalé, a dlhotrvajúce kognitívne defekty, zodpovedajúce poklesu IQ až o 5 – 10 bodov.
Vzhľadom na dlhú inkubačnú dobu ochorenia, možnosť prenosu vírusu medzi osobami bez príznakov a laxný postup väčšiny štátov sa šírenie ochorenia vo svete nepodarilo zastaviť tak, ako pôvodne vo Wu-Chane. Vo väčšine krajín - najskôr Ameriky a Ázie, neskôr v Európe vznikla nastúpili od jesene 2020 ďalšie vlny pandémie s ešte vyššími nárastami infikovaných v súvislosti s príchodom nových mutácii vírusu, a to aj v tých, kde bola očkovaná veľká časť populácie. Očakávalo sa, že k zvládnutiu pandémie dôjde po zaočkovaní podstatnej časti populácie, nakoniec sa však zdá, že pandémiu ukončí aj premorenie vysoko nákazlivým variantom omikron. Svetová zdravotnícka organizácia (WHO) pôvodne predpokladala, že zvládnutie pandémie COVID potrvá 2 roky. Podľa vyjadrenia jej predstaviteľov z januára 2023 má k tomuto dátumu 90% svetovej populácie vytvorený určitý stupeň imunity proti SARS-CoV-2 a pandémia by mohla dospieť k svojmu koncu v priebehu roku 2023. Dňa Svetová zdravotnícka organizácia oficiálne odvolala globálny stav núdze v súvislosti s ochorením COVID-19. Je však zrejmé, že k eradikácii vírusu SARS-CoV-2 už nedôjde a ochorenie sa stane endemické, t. j. bude trvalo a celosvetovo rozšírené v populácii a ľudia ho budú spravidla prekonávať už v detstve, väčšinou s minimálnymi príznakmi alebo asymptomaticky.
Gmina Głogów Małopolski
Gmina Głogów Małopolski je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Podkarpatskom vojvodstve.
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Rzeszów.
Kostol svätého Jána Evangelistu (Dravograd)
Kostol svätého Jána Evangelistu (🇸🇻), známy aj ako Farský kostol svätého Jána Evangelistu (🇸🇻) je budova stredovekého kostola z konca 14. storočia nachádzajúca sa v centre dediny Dravograd v občine Dravograd v historickom tradičnom regióne Koroška v Slovinsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika
Kostol bol dokončený v roku 1386. Je jedným z dvoch kostolov v dedine.
V období tureckých nájazdov bol kostol poničený, bol však obnovený. V súčasnosti je vzhľad kostola barokový.
Počas Prvej svetovej vojny patril kostol aj s farnosťou pod správu terstskej diecézy. V súčasnosti patrí kostol a farnosť pod mariborské arcibiskupstvo.
Dompierre-sur-Veyle
Dompierre-sur-Veyle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Dompierre-sur-Veyle má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Dompierre-sur-Veyle má 1208 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Gmina Główczyce
Gmina Główczyce je vidiecka gmina v Poľsku v Pomoranskom vojvodstve.
Má rozlohu 323,81 km² a žije tu 9394 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 29,01 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Słupsk.
Gmina Głogówek
Má rozlohu 170,06 km² a žije tu 14362 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 84,45 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Prudnik.
Gmina Głowaczów
Gmina Głowaczów je vidiecka gmina v Poľsku v Mazovskom vojvodstve.
Má rozlohu 186,26 km² a žije tu 7292 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 39,15 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Kozienice.
Yzeures-sur-Creuse
Yzeures-sur-Creuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Domsure
Domsure je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Domsure má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Domsure má 477 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Gmina Głowno
Gmina Głowno je vidiecka gmina v Poľsku v Lodžskom vojvodstve.
Má rozlohu 104,45 km² a žije tu 4956 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 47,45 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Zgierz.
Alexandros z Alexandrie
Alexandros bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 201.
Alexandros z Alexandrie bol na 245. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Alexandra uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika. Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne.
Marek Meško
Mgr. Marek Meško M.A., Ph.D. (* 1977, Banská Bystrica) je slovenský historik a byzantológ.
Životopis
Od roku 2012 pôsobí na Masarykovej univerzite v Brne a od roku 2020 tiež na Historickom ústave Filozofickej fakulty Univerzity Hradec Králové.
Dielo
Meškovým primárnym záujmom sú dejiny Byzantskej ríše v 11. a 12. storočí a nomádske etniká pôsobiace v tom období v juhovýchodnej Európe. Zaoberá sa tiež dejinami stredoveku v európskom a euroázijskom kontexte či problematikou stredovekých i moderných vojenských dejín. Občasne publikuje v denníku SME. Publikuje tiež v periodikách Historické revue alebo Vojenská história.
Helena Kubová
náhľad|Výstava Heleny Kubovej v multikultúrnom dome Freedom, Michalovce (2012). náhľad|Pozvánka na výstavu maliarky Heleny Kubovej v Kežmarku 2013 náhľad|Fotografia z výstavy Heleny Kubovej, kaviareň Bohémia, Michalovce (2014) náhľad|Fotografia z výstavy Heleny Kubovej, kaviareň Bohémia, Michalovce (2014) Helena Kubová (* 27. apríl 1963, Valkovce† 6. december 2021, Michalovce) bola slovenská keramička, výtvarníčka a v neskoršom živote maliarka.
Život
Helena Kubová sa narodila v obci Valkovce v okrese Svidník v roku 1963.
V mladom veku sa presťahovala do Michaloviec kde vyštudovala Strednú umeleckú školu, odbor keramika.
Dlhú dobu pracovala ako keramička a výtvarníčka v obci Pozdišovce blízko Michaloviec, no v roku 1997, keď ju zaskočila vážna choroba (hepatitída typu C) sa začala intenzívne venovať maľbe. Maľovala najmä olejovou farbou buď na plátno alebo drevené sololitové plátna.
V rozhovore počas jej výstavy pod názvom „Môj nočný svet“ v Stropkove povedala redakcii: „Moje obrazy sú o túžbe po slobode, o nádeji, o splnených snoch“.
Umrela v roku 2021 v meste Michalovce.
Výstavy
V rokoch 19972015 mala Helena Kubová viacero výstav v mestách po celom Slovensku, nižšie nájdete zoznám tích ktoré sú známe.
„''Jej obrazy vznikajú v obývačke, ktorá sa zmenila na pracovný ateliér. Lemuje ho množstvo dokončených a rozpracovaných obrazov. Maľovať začína v noci a pokračuje až do skorého rána. "Keďže maľujem v noci, aj výstava nesie názov Môj nočný život," uviedla. Inšpiráciu hľadá aj na prechádzkach v okolí Šíravy. V galérii vystavuje rôzne abstraktné olejové obrazy, na ktorých nechýba jemná ženská erotika, zátišia s kvetmi, sviečkami, motýlí tanec a výjavy pripomínajúce tajuplné sny zachytené na plátne.“''
Obrazy
V článku z roku 2009 Helena Kubová s Michalovskou redakciou zdieľala: ''„V jej zbierke obrazov inšpirovanej najmä Salvadorom Dalim sa nachádzajú rozmanité námety. Helena Kubová maľuje podľa svojich emócií, nálad, snov. Maľuje keď je šťastná i nešťastná. Podľa týchto pocitov vyberá farby i námety. 45-tim obrazov, ktoré tu autorka vystavuje nedáva názvy, Necháva na ľuďoch, čo v ktorom obraze vidia.“''
Galéria
Veľa obrazov bolo predaných súkromným vlastníkom predtým než boli vyfotené - V galérii nájdete len tie ktoré boli digitálne archivované.
Audrys Juozas Bačkis
Audrys Juozas kardinál Bačkis (* 1. februára 1937 Kaunas, Litva) je litovský rímskokatolícky kňaz, emeritný arcibiskup Vilniuský, diplomat, kanonista a kardinál. Je v poradí druhým synom diplomata Stasysa Bačkisa a učiteľky Ony Galvydaitė-Bačkienė.
V diplomatických službách Vatikánu
V roku 1964 vstúpil do diplomatických služieb Vatikánu. Ako sekretár nunciatúry pôsobil na Filipínach (1964 - 1965), v Kostarike (1966 - 1968), Turecku (1969 - 1970) a Nigérii (1971 - 1973). Od roku 1973 bolo jeho pôsobenie spojené s Radou pre verejné záležitosti Cirkvi pri štátnom sekretariáte. Bol mj. Delegátom S na viedenskej konferencii OSN v roku 1975 a od roku 1979 zástupcom sekretára Rady pre verejné záležitosti Cirkvi. V rokoch 1979 až 1988 prednášal na Lateránskej univerzite cirkevné diplomaciu. Dňa 5. augusta 1988 bol menovaný nuncia v Holandsku, biskupské svätenie prijal z rúk pápeža Jána Pavla II. 4. októbra 1988.
Arcibiskup
Dňa 24. decembra 1991 bol menovaný arcibiskupom vo Vilniuse v novozaloženom Vilniuskom arcibiskupstve. V čele Konferencie biskupov Litvy stál v rokoch 1993 až 1999 a tiež v rokoch 2002 až 2005. V súčasnosti je podpredsedom litovskej biskupskej konferencie. V októbri 1999 sa arcibiskup Bačkis zúčastnil druhého zasadnutia svetovej synody biskupov venovanej cirkvi v Európe. Kardinálom ho menoval pápež Ján Pavol II. pri konzistóriu 21. februára 2001. Po dosiahnutí veku 75 rokov Audrys Bačkis dňa 4. apríla 2013 podľa litovského cirkevného práva odstúpil (abdikoval) z funkcie arcibiskupa. Funkciu po ňom prevzal Gintaras Grušas (* 23. septembe r 1961) 5. apríla 2013, ktorý do úradu nastúpil 23. apríla toho istého roku.
Národný park Gran Sasso a Monti della Laga
Národný park Gran Sasso a Monti della Laga je taliansky národný park, ktorý leží prevažne v regióne Abruzzy (v provinciách L’Aquila, Teramo a Pescara), v strednej časti Talianska. Ďalej tiež zasahuje do regiónov Lazio (provincia Rieti) a Marky (provincia Ascoli Piceno). Park má rozlohu a bol založený v roku 1991.
Geografia
Dominantu národného parku tvorí najvyšší horský masív Apeninského pohoria Gran Sasso s najvyšším vrchom Corno Grande. Gran Sasso vystupuje z náhornej plošiny Campo Imperatore rozkladajúcej sa v nadmorskej výške. Na severnom svahu Gran Sassa sa nachádza najjužnejšie položený ľadovec v Európe Calderone. Severne od Gran Sassa leží horské pásmo Monti della Laga. Väčšina tohto pohoria je zalesnená, rastú tu predovšetkým buk, jedľa, gaštan jedlý a dub cerový.
Flora a fauna
V parku sa nachádza viac ako dvetisíc druhov rastlín, z ktorých niektoré rastú len v tejto oblasti, napríklad abruzzský plesnivec alpínsky. Zo živočíchov tu žijú vlci, srnce, mačky divé, diviaky, veverice alebo vzácne kamzíky vrchovské. Z vtákov sa tu vyskytujú orol skalný, myšiak hôrny, sokol sťahovavý, jastrab veľký alebo ďateľ bielochrbtý. Z hmyzu napríklad ohrozený jasoň červenooký.
Iasón (sochár)
náhľad|Socha ženy, personifikácia Odysey, zrejme z knižnice Pantainos, 2. stor. pred Kr., múzeum starovekej Agory v Aténach. Iasón bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Iasón, sochár z Atén, pôsobil v 2. stor. pred Kr. Jeho autorský podpis je vyrytý na fragmente ženskej sochy z pentelského mramoru, a to na záhybe šiat vo výške kolien, nájdeného v roku 1869 na aténskej Agore. Jej trup, odetý v brnení, zosobňuje Odyseu. Stopy po meči pri pravici vedľajšej sochy sa hodia pre Iliadu, ktorá svojou veľkosťou naznačuje, že je jej staršia sestra. Identifikáciu tejto sochy potvrdil nápis (epigram) na jej podstavci:
Okrem podstavca sa našla aj ľavá noha Iliady (nevystavená). Na základe tohto epigramu môže byť táto dvojica sôch i so sochou Homéra zreštaurovaná (ako súsošie), Homéra, možno sediaceho, pri ktorom stoja po jeho pravom a ľavom boku personifikácie jeho dvoch veľkých diel, ako otca so svojimi dcérami. Toto súsošie (ako vhodný námet) sa kedysi zrejme nachádzalo v knižnici Pantainos.
ČT3 (1993)
ČT3 bola televízna stanica Českej televízie, ktorá vysielala v roku 1993. Nahradila predchádzajúcu stanicu OK3 a na rozdiel od ostatných dvoch vtedajších kanálov Českej televízie, ČT1 a ČT2, vysielala ČT3 svoj program z veľkej časti cudzojazyčne a nepretržite 24 hodín denne.
História
História stanice ČT3 sa odvíja od tretieho vysielacieho okruhu Československej televízie, ktorý bol pôvodne využívaný na vysielanie sovietskej televízie v Československu. Na začiatku 90. rokov 20. storočia došlo v rámci federalizácie k rozdeleniu tohto okruhu na dve nové stanice. Dňa 14. mája 1990 začala vysielať stanica OK3 pre Česko a 6. júna 1991 potom stanica TA3 pre Slovensko. Od 1. januára 1992 prevádzkovala stanicu OK3 novozriadená Česká televízia. Po rozpade Československa došlo 1. januára 1993 k premenovaniu kanálu OK3 na ČT3. Vysielanie ČT3 bolo ukončené 31. decembra 1993.
Od 1. januára 1994 vysielala Česká televízia na frekvenčnej sieti ČT3 programovú ponuku kanála ČT2. Súbežné vysielanie ČT2 skončilo 3. februára 1994, kedy tento kanál opustil pôvodné kmitočty a zostal iba na frekvenciách niekdajšieho kanála ČT3. Uvoľnené miesto začala od 4. februára 1994 využívať prvá česká celoplošná komerčná stanica TV Nova.
Programová skladba ČT3 obsahovala prevažne spravodajské relácie niekoľkých zahraničných televízií, napríklad CNN (00.00-10.00, potom krátko v poludňajších hodinách – anglicky), RTL (spravodajstvo RTL Aktuell – nemecky), RAI ( Telegiornale Uno – taliansky), TV5 (francúzsky) či spravodajské relácie Novosti (rusky) a Aktuality STV (slovensky). Vedľa spravodajských blokov vysielala stanica aj niektoré seriály, napríklad Riviéra. Na ČT3 sa tiež objavovali reprízy relácií z oboch zostávajúcich kanálov Českej televízie.
Ďalšie využitie označenia ČT3
Po roku 2010 začala Česká televízia plánovať nový detský kanál, ktorý bol pracovne označovaný ako ČT3. Ten nakoniec zahájil vysielanie 31. augusta 2013 pod názvom ČT :D.
V čase pandémie covidu-19 začala Česká televízia od 23. marca 2020 vysielanie kanála ČT3. Ako tzv. televízia tretieho veku bola určená seniorom, ktorým bolo vládou v súvislosti s pandémiou odporúčané zostávať doma.
Gmina Głubczyce
Gmina Głubczyce je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Opolskom vojvodstve.
Má rozlohu 294,33 km² a žije tu 24174 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 82,13 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Głubczyce.
Dortan
Dortan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ain, v regióne Rhône-Alpes.
Polohopis
Dortan má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Dortan má 2059 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Horúčka sobotňajšej noci
Horúčka sobotňajšej noci je americká dráma z roku 1977, ktorú režíroval John Badham a produkoval Robert Stigwood. V hlavnej úlohe sa predstavil John Travolta, ktorého postava Tony Manero je mladý Američan s talianskymi koreňmi z newyorskej časti Brooklyn. Manero trávi víkendy tancovaním a pitím na miestnej diskotéke, zároveň sa musí vyrovnávať so sociálnym napätím a dezilúziami, bez životnej perspektívy s pocitom uviaznutia v prostredí talianskej robotníckej štvrte. Príbeh vychádza z článku Kmeňové obrady novej sobotňajšej noci hudobného spisovateľa Nika Cohna, ktorý bol prvýkrát publikovaný v júni 1976 v časopise New York. Vo filme dominuje hudba skupiny Bee Gees a mnohých ďalších významných umelcov z éry diskotéky.
Film Horúčka sobotňajšej noci dosiahol obrovský úspech z komerčného hľadiska aj u kritikov, a mal výrazný vplyv na populárnu kultúru konca 70. rokov. Pomohol spopularizovať disco hudbu po celom svete a inicioval rôzne spolupráce medzi filmovými štúdiami a nahrávacími spoločnosťami. Travolta, už predtým známy z úlohy v televíznom sitkome Vitajte späť, Kotter, sa vďaka filmu stal hviezdou a za svoj výkon bol nominovaný na Oscara za najlepšieho herca, čím sa stal piatym najmladším nominovaným hercom na toto ocenenie v danej kategórii. Film je syntetickým zobrazením aspektov hudby, tanca a subkultúry éry diskoték, vrátane orchestrálnych melódií, haute couture štýlov oblečenia, sexuálnej promiskuity pred objavením sa AIDS, ako aj pôvabných choreografií. Soundtrack Horúčka sobotňajšej noci, ktorému kraľujú diskotékové skladby od Bee Gees, je jedným z najpredávanejších soundtrackov v histórii. John Travolta si rolu Tonyho Manera zopakoval vo filme Staying Alive z roku 1983, ktorý, hoci dosiahol značný divácky úspech, filmový kritici zdrvujúco odmietli.
V roku 2010 vyhlásila americká Kongresová knižnica Horúčku sobotňajšej noci za „kultúrne, historicky alebo esteticky významné dielo“ a vybrala ho na uloženie v Národnom filmovom registri Spojených štátov amerických.
Námet
Scenárista Norman Wexler pre film adaptoval motívy z článku britského spisovateľa Nika Cohna v časopise New York z roku 1976 Kmeňové obrady novej sobotňajšej noci. Hoci Cohn vtedy uvádzal, že jeho text opisuje skutočné udalosti, v polovici 90. rokov priznal, že väčšinu toho, čo bolo v článku, si vymyslel. Cohn v čase písania článku bol v USA len krátko, navyše životný štýl disco bol preňho neznámy a subkultúru, o ktorej mal písať, nedokázal pochopiť. Postavu, z ktorej sa v scenári vyvinul Tony Manero, založil Cohn na svojom známom z anglickej subkultúry mod.
Lysianska brázda
Lysianska brázda je geomorfologická časť podcelku Vysoké Javorníky v pohorí Javorníky. Rozprestiera sa na západnom okraji pohoria a zaberá údolie potoka Lysky a Beňadín, medzi Lysou pod Makytou a Lyským priesmykom.
Polohopis
Územie sa nachádza na západnom okraji podcelku i celého pohoria Javorníky v okrese Púchov. Leží v strategicky významnom údolí, ktorým vedie dôležitá cestná i železničná spojnica s Moravou. V Lysianskej brázde leží len obec Lysá pod Makytou a Lúky. Územie na Slovensku obklopuje na severe a východe ležiaca Lazianska vrchovina, geomorfologická časť Javorníkov a južne situovaná Kýčerská hornatina, podcelok Bielych Karpát.
Západný okraj Javorníkov patrí do povodia Váhu, konkrétne do čiastkového povodia Bielej vody. Táto rieka preteká východným okrajom brázdy, kde priberá potok Beňadín, pretekajúci strednou časťou územia. V osi údolia pokračuje až po Lyský priesmyk (už na území Česka) potok Lysky, ktorého tok kopírujú aj dôležitá cesta I/49 z Púchova na Moravu, ako aj železničná trať Púchov – Horní Lideč.
Turizmus
Západný okraj Javorníkov patrí medzi turisticky pokojné oblasti, ktorou návštevníci pokračujú na neďaleké lokality. Z Lúk cez Lazy pod Makytou vedie prístupová cesta do strediska na vrchu Kohútka. Celá oblasť je charakteristická samotami, hojne využívanými chalupármi. Na neďalekú Makytu vedie z obce Lysá pod Makytou  žlto značený chodník. Nad osadou Strelenka je na moravskej strane hranice rozhľadňa Čubův kopec, ktorá poskytuje zaujímavý výhľad na široké okolie.
Epiktétos (olympijský víťaz)
Epiktétos bol olympijský víťaz v päťboji v 4. storočí.
Gmina Głuchołazy
Gmina Głuchołazy je mestsko-vidiecka gmina v Poľsku v Opolskom vojvodstve.
Epiktétos (olympijský víťaz)
Epiktétos, z neznámej domovskej krajiny, bol na 279. olympijských hrách v roku 337 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v päťboji.
Gmina Głuchołazy
Má rozlohu 167,98 km² a žije tu 25706 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 153,03 osôb/km².
Epiktétos (olympijský víťaz)
Epiktéta medzi olympijských víťazov staroveku zaradil nemecký klasický filológ a historik Joachim Ebert po výskume nových ešte nepublikovaných nápisov (SEG 48:553, Olympia. List of Olympic victors, after 385 A.D. ) hlavne z vedeckej publikácie Supplementum Epigraphicum Graecum (publikácie gréckych nápisov a štúdií známych dokumentov. )
Gmina Głuchołazy
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Nysa.
Národný park Stelvio
Národný park Stelvio sa nachádza v pohorí Ortles v talianskych regiónoch Tridentsko-Horná Adiža a Lombardsko, na severe Talianska. Bol založený v roku 1935. Svojou rozlohou cez patrí k najväčším národným parkom v Alpách. Zahŕňa územia sedimentárnych a magmatických hornín, veľké množstvo vrcholov vyšších ako, hlboké alpínske údolia a približne 110 jazier.
Za symbol národného parku Stelvio sa pokladá orol skalný. Vzácnych zvierat tu ale žije oveľa viac - kamzík, kozorožec, svišť, zajac belák, hlucháň hôrny, snehuľa horská, salamandra čierna. Z flóry sú tu na poprednom mieste hlavne porasty vyše sto rokov starých smrekovcov a borovíc. Do parku sa samozrejme počítajú tiež rozsiahle ľadové plochy, medzi ktorými hrá prím ľadovec himalájskeho typu - Ghiacciaio dei Forni s rozlohou 20 km². Najvyšším vrcholom oblasti je Ortler. Park pretína vysokohorská cesta vedúca z Bormia do Pradu prekonávajúca vo svojom strede cestné sedlo Passo dello Stelvio (Stilfser Joch) do výšky.
In the Flesh (Roger Waters Tour)
In the Flesh bolo niekoľko sólových koncertných turné bývalého člena skupiny Pink Floyd, Rogera Watersa, ktoré sa konali postupne v rokoch 1999, 2000 a 2002. Na turné zazneli hity od skupiny Pink Floyd až po Rogerov sólový album Amused to Death (1992).
Koncert, ktorý sa konal 27. júna 2000 v Portlande, Oregon bol nahraný a vyšiel na CD a DVD ako In the Flesh - Live.
Setlist
Autorom všetkých skladieb je Roger Waters, výnimky sú upresnené.
Prídavok
† - od koncertu, ktorý sa konal 31. júla 1999 boli skladby „The Happiest Days of Our Lives“ a „Another Brick in the Wall, Part II“ presunuté z konca druhého setu na začiatok prvého setu medzi „Another Brick in the Wall, Part I“ a „Mother“.
** - „The Great Gig in the Sky“ bola vyradená pred 15. augustom 1999
2. etapa - 2000
Po úspechu prvej etapy turné Roger pridal niekoľko ďalších koncertov na miestach, ktoré dovtedy nenavštívil. Set list sa trochu pozmenil, vypustili sa skladby „The Powers That Be“ a „What God Wants“, ktoré nahradili „Set the Controls for the Heart of the Sun“, „Bravery of Being Out of Range“ a nová skladba „Each Small Candle“.
3. etapa - 2002
Po úspechu amerických častí turné Roger pridal aj tretiu časť, ktorá už bola celosvetová. Setlist pre túto časť bol podobný, ako v predchádzajúcich častiach, pridala sa nová skladba „Flickering Flame“. Takisto sa zmenila aj kapela, Doyla Bramhalla II. nahradil Chester Kamen, miesto Sussanah Melvoin nahradila Linda Lewis (neskôr Carol Kenyon) a Jona Carina nahradil syn Rogera, Harry Waters. Najvýznamnejším momentom počas celého turné boli koncerty v Londýne, vo Wembley aréne, kedy v skladbe „Set the Controls for the Heart of the Sun“ hral na bicie Nick Mason.
Koncerty
** - označenie, kedy skladbu „Each Small Candle“ nahradila v prídavku skladba „Flickering Flame“
Počas koncertov vo Wembley aréne hral v skladbe „Set the Controls for the Heart of the Sun“ na bicie Nick Mason.
Elefant
Elefant môže byť:
Pravidlo vonkajších gólov
Pravidlo vonkajších gólov presnejšie Pravidlo o vyššom počte gólov strelených na ihrisku súpera, predstavuje vo futbale doplnkové kritérium pre určenie víťaza vyraďovacieho dvojzápasu dvoch tímov, keď oba tímy hostia jeden zo zápasov na svojom ihrisku. Toto pravidlo sa používalo v európskych pohárových súťažiach (Liga majstrov UEFA a Európska liga UEFA), ale pred sezónou 2021/22 bolo toto pravidlo zrušené.
Pravidlo určuje, že pokiaľ oba tímy v oboch zápasov strelia rovnaký počet gólov, postupuje ten, kto strelil viac gólov na súperovom ihrisku. Iba pokiaľ oba tímy strelia rovnaký počet gólov na súperovom ihrisku teda (oba zápasy skončili rovnakým výsledkom), nasleduje na konci druhého zápasu predĺženie. V európskych súťažiach platilo pravidlo vonkajších gólov aj v predĺžení, pokiaľ aj to skončilo remízou. Na penaltový rozstrel došlo iba vtedy ak v predĺžení nepadol gól.
Pravidlo bolo zavedené v roku 1965 a malo motivovať hosťujúci tím v prvom zápase viac útočiť a nespoliehať sa až na domácu odvetu. Prezident UEFA Aleksander Čeferin na zrušenie tohto pravidla uviedol, že pravidlo sa míňalo účinkom a naopak odrádzalo domáce tímy – najmä v prvom zápase – od útočenia, pretože sa báli obdržanej bránky, ktorá by dala súperovi zásadnú výhodu. Na pravidle sa kritizovala aj jeho nespravodlivosť, obzvlášť v predĺžení, keď ak sa hosťujúcemu tímu podarilo skórovať, domáci museli streliť dva góly, aby nevypadli. Výkonný výbor UEFA sa tak rozhodol toto pravidlo zrušiť, a to aj na základe štatistík, ktoré dokazujú, že domáce prostredie už vo futbale nepredstavuje takú významnú výhodu ako predtým.
Príklad č. 1
Štvrťfinále Ligy majstrov UEFA 2020/21
Celkové skóre dvojzápasu bolo 3:3. Do ďalšej fázy postupoval Paris Saint-Germain, ktorý dal na ihrisku súpera tri góly zatiaľ čo Bayern Mníchov strelil iba jeden gól na ihrisku súpera
Príklad č. 2
Play-off predkolo Európskej ligy UEFA 2019/20
Celkové skóre dvojzápasu bolo 3:3. Do skupinovej fázy postúpil ŠK Slovan Bratislava, ktorý dal na ihrisku súpera dva góly zatiaľ čo PAOK nedal na ihrisku súpera žiaden gól.
Príklad č. 3
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Afrika - baráž o postup
Celkové skóre dvojzápasu bolo 1:1. Na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 postúpila 🇬🇭, ktorá dala na súperovom ihrisku jeden gól zatiaľ čo 🇳🇬 žiaden.
Pancetta
náhľad|Pancetta arrotolata náhľad|Pancetta affumicata Pancetta [pančetta] alebo ventresca di maiale [ventreska di maiále] je talianska slanina vyrábaná z bôčika, ktorý je niekoľko dní až týždňov ošetrený soľou a okorenený čiernym korením a niekedy aj ďalším korením.
Pancetta sa bežne servíruje surová, nakrájaná na tenké plátky (tzv. salumi), často ako súčasť predjedla. Pri varení sa zvyčajne krája na kocky (tzv. cubetti di pancetta).
Dva základné typy pancetty sú arrotolata (guľatá) a stesa (plochá). Pancetta stesa, do ktorej je pridaná capicola do stredu, sa nazýva pancetta coppata. Pancetta arrotolata, ktorá je údená, sa nazýva pancetta affumicata, a nijak neošetrená surová sa nazýva pancetta fresca (čerstvá pancetta).
Gmina Głusk
Gmina Głusk je vidiecka gmina v Poľsku v Lubelskom vojvodstve.
Má rozlohu 64 km² a žije tu 7372 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 115,19 osôb/km².
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Lubelské.
PGC 6240
náhľad|[[Hubblov vesmírny ďalekohľad|Hubblova fotografia PGC 6240]] PGC 6240 (alebo Galaxia Biela ruža) je eliptická galaxia v súhvezdí Vodný had. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je okolo 14,50 ± 0,50. Je vzdialená 345 miliónov svetelných rokov.
Údaje
Iné označenia: 6dFGS gJ014131.0-653656, AM 0139-655, 2MASX J01413090-6536564, IRAS 01399-6552, IRAS F01400-6551, APMBGC 080-064+043.
Agnin
Agnin je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Tula (Rusko)
Tula je mesto v Rusku, v jeho európskej časti 165 km južne od Moskvy, má 501 129 obyvateľov, s okolitými satelitmi približne 570-tisíc. Je strediskom Tulskej oblasti.
Geografia
náhľad|vľavo|Satelitná snímka Tuly. Viditeľný je pás lesa južne a severovýchodne od mesta, pozostatok [[Boľšaja zasečnaja čerta|Veľkej zasečnej čerty (pozri sekciu história).]] náhľad|vľavo|Rieka Upa v Tule
Poloha
Tula sa nachádza 165 kilometrov južne od Moskvy. Mesto je administratívnym centrom Tulskej oblasti, jednej zo 47 oblastí Ruskej federácie. Tulská oblasť má približne 200 km zo severu na juh a 190 km zo západu na východ a hraničí zo severu Moskovskou oblasťou, z východu s Riazanskou oblasťou, z juhovýchodu s Lipeckou oblasťou, z juhu s Oriolskou oblasťou a Kalužskou oblasťou zo západu.
Gmina Głuchów
Má rozlohu 111,31 km² a žije tu 6001 obyvateľov (2006), priemerná hustota zaľudnenia je 53,91 osôb/km².
Tula (Rusko)
Poloha
Mesto Tula leží na oboch brehoch rieky Upa (rieka), 345 km dlhého pravého prítoku rieky Oka (riečny systém Volgy), vo výške od 150 do 170 metrov nad morskou hladinou. Je s odstupom najväčším mestom oblasti a jedným z jej dvoch veľkomiest spolu s mestom Novomoskovsk, s ktorým tvoria Tulsko-novomoskovskú aglomeráciu s približne miliónom obyvateľov. Najbližšie mestá pri Tule sú Bolochovo (18 km juhovýchodne od Tuly) a Ščiokino (23 km južne).
Gmina Głuchów
Sídlom powiatu, v ktorom sa gmina nachádza, je mesto Skierniewice.
Tula (Rusko)
Delenie mesta
Ako je to u veľa ruských miest, odkedy vstúpili do platnosti administratívne reformy ešte v sovietskych časoch, aj Tula sa delí na takzvané mestské rajóny (slovenský ekvivalent sú mestské časti), ktoré zvyčajne nezodpovedajú historickému deleniu mesta alebo územiu bývalých dedín, ale boli tvorené predovšetkým podľa geografických alebo administratívnych činiteľov. Mesto Tula sa skladá z piatich takýchto rajónov, ktoré majú od 70 000 do 150 000 obyvateľov. Centraľnyj a Sovietskij rajón zaberajú najmä centrum mesta, Zarečenskij rajón severnú časť, Proletarskij rajón pravý breh rieky Upa a Privokzaľnyj rajón leží západne od železničnej trate do Moskvy.
Populácie piatich rajónov Tuly sú uvedené v nasledujúcej tabuľke.
Príroda a prírodné zdroje
Tula sa nachádza v severovýchodnej časti Stredoruskej vysočiny na severných výbežkoch najmä pre južné Rusko typickej stepi. Z toho dôvodu má okolie mesta, v porovnaní s Moskovskou oblasťou, len relatívne málo lesov. V lesoch v okolí prevažujú najmä listnaté stromy ako dub, breza a javor. Väčšie lesné plochy v okolí Tuly sa nachádzajú severovýchodne a severozápadne od mesta a tiež na južných hraniciach mesta, kadiaľ dodnes prebiehajú zvyšky pásu obranného lesa zo 16. a 17.storočia (pozri tiež sekciu história).
Tulská oblasť je pomerne chudobná na prírodné zdroje. K jeho najdôležitejším surovinám patrí najmä hnedé uhlie, ktorého zásoby južne a juhovýchodne od Tuly sú takmer vyčerpané už od polovice 19.storočia. Nachádzajú sa tu tiež ložiská železnej rudy (tiež vyčerpané), rudy stroncia, rašeliny, ílových minerálov a vápenca.
Klíma
Mesto Tula a jeho okolie majú kontinentálnu klímu mierneho pásma. Priemerná ročná teplota v meste je 5,2 °C a ročne tu spadne priemerne 601 mm zrážok. Január s priemernou teplotou -6 °C cez deň a -12,6 °C v noci je najchladnejším mesiacom roka, najteplejším je August s priemernou teplotou 22,4 °C cez deň a 11,6 °C v noci. August je aj najvlhším mesiacom s 86 mm zrážok, naproti tomu vo februári spadne len 30 mm.
Rovnako ako je tomu u všetkých ostatných stredoruských regiónoch, je aj Tulská oblasť na európske pomery veľmi chladná a bohatá na sneh, no typická je aj suchá zima a mierne teplé, slnečné leto. Je pravda, že v zime býva teplota často pod -20 °C, ale je tam - hlavne kvôli suchému vzduchu a miernemu vetru - relatívne vyššia pocitová teplota, než reálna.
Nasledujúca tabuľka ukazuje prehľad mesačných najvyšších a najnižších teplôt a zrážok v meste Tula.
História
náhľad|vpravo|Ruské vojsko v bitke na Kulikovom poli, miniatúra z 15. storočia
Prehľad
Prvé zmienky o Tule sú už z roku 1146. V stredoveku bola Tula menšou pevnosťou Riazanského kniežatstva. Od roku 1503 spadala pod kniežatstvo Moskovské, v roku 1520 tu bol postavený kremeľ. Počas vojen s Tatármi získala Tulská pevnosť väčší význam, v roku 1552 odrazila útok Krymských Tatárov. Koncom 16. storočia sa tu začali vyrábať zbrane, na začiatku 18. storočia tu Peter Veľký založil špecializovaný zbrojný závod, prvý svojho druhu v Európe. Na konci roku 1917 sa v Tule dostali k moci boľševici. Počas 2. svetovej vojny tu prebiehali ťažké boje, no napriek tomu sa Tula ubránila a nacisti sa tak k Moskve nedostali. Po vojne získala tituly Mesto-hrdina a Rad Lenina.
Počiatky
Prvá písomná zmienka o Tule pochádza z Nikonovskej kronike z roku 1146, kde sa v preklade píše: Najneskôr do tejto doby existovali prvé osídlenia pri ústí riečky Tuliza do Upy, blízko dnešného mestského centra. Presný pôvod mena Tuliza, od ktorého je tiež odvodený názov mesta, je stále neznámy, ale pravdepodobne je staroslovanského pôvodu. V roku 1382, počas tatárskej invázie do Ruska, sa vyskytli o Tule ďalšie zmienky, tentoraz v listine moskovského veľkokniežaťa Dmitrija Donského. Tam je Tula zaznamenaná ako rezidencia manželky tatárskeho chána, ktorý sa volal Džani Beg.
Po víťazstve Dmitrija Donského nad mongolskými útočníkmi v bitke na Kulikovom poli v roku 1380 patrila Tula a okolie vyše storočia Riazanskému kniežatstvu, až kým si ho v roku 1503 nepodmanilo Moskovské veľkokniežatstvo a stalo sa tak jeho súčasťou. Presná história mesta pred touto dobou je známa len veľmi povrchne. Je však známe, že v Tule už od 14. storočia hralo remeslo a obchod dôležitú úlohu.
Tula ako pevnostné mesto
náhľad|vľavo|Plán Veľkej zasečnej čerty v okolí Tuly zo 16. storočia. Tmavý pás v strede vyznačuje vysadené lesy. Po pripojení Tuly do Moskovského veľkokniežatstva v roku 1503 sa mesto nachádzalo v blízkosti južnej hranice kniežatstva, a tak poloha mesta predurčila mestu osud stať sa južnou vojenskou základňou. Z toho dôvodu rozhodol vtedajší veľkoknieža Vasilij III. o prestavbe mesta na pevnosť, ktorá by bola schopná chrániť Moskvu od útokov z juhu. Preto bol južne od mesta vysadený pás lesa ako obranná línia. Stromy v tomto takmer 4 kilometre širokom páse boli chránené pred výrubom a v prípade útoku mohli byť sťaté v smere na juh. Táto neprekonateľná stena z dreva ako súčasť takzvanej Veľkej zasečnej čerty (obrannej línie) okrem iného chránila pred útokmi nájazdníkov z Krymského chanátu. Zvyšky tohto lesa, pôvodne viac ako 400 kilometrov tiahnúceho sa pozdĺž južnej hranice, sú dodnes viditeľné na leteckých snímkoch.