cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edmund Phelps
Pôsobenie v 60. a 70. rokoch
V roku 1971 prišiel na Katedru ekonómie Kolumbijskej univerzity, kde boli jeho kolegami neskorší nositelia Nobelových cien William Vickrey a James Heckman (Robert Mundell nastúpil o tri roky neskôr), Phoebus Dhrymes, Guillermo Calvo a John B. Taylor. V tomto období publikoval poznatky o inflačnej dani a dopade fiškálnej politiky na optimálnu infláciu. V roku 1972 publikoval knihu zameranú na odvodzovanie politických dôsledkov jeho novej teórie, vďaka ktorej sa stala populárnou Phillipsova krivka rozšírená o očakávania a priniesla aj pojem hysteréza nezamestnanosti (dlhodobejšia nezamestnanosť je čiastočne nezvrátiteľná, pretože nezamestnaný človek stráca schopnosti a postupne je demoralizovaný).
Koncom 70-tych rokov spolu s Romanom Frydmanom, jedným so svojich študentov, pozoroval dôsledky predpokladaných racionálnych očakávaní. Ich výsledky ukázali, že racionálne očakávania nie sú správnym spôsobom modelu očakávaní subjektov. Na túto tému zorganizovali v roku 1981 konferenciu a v roku 1983 publikovali príspevky knižne. Racionálne očakávania sa v tom období stávali štandardmi makroekonomiky, a preto bola kniha prijatá s odporom, neskôr úplne ignorovaná.
V roku 1982 sa Phelps stal docentom Politickej ekonómie na Kolumbijskej univerzite. Na začiatku 80-tych rokov vydal skriptá, ktoré sumarizovali vtedajšie poznatky z ekonómie. Kniha Political Economy (Politická ekonómia) vyšla v malom náklade v roku 1985.
Výskumy a práce od 80-tych rokov
V 80-tych rokoch zintenzívnil spoluprácu s európskymi univerzitami a organizáciami. Jednou z nich bola Banca d’Italia (Talianska centrálna banka), kde strávil väčšinu dobrovoľnej prestávky v práci v rokoch 1985 a 1986, a Observatoire Français del Conjunctures Économiques. Zaujala ho problematika pretrvávajúcej vysokej nezamestnanosti v Európe aj napriek prerušenej inflácii. Na túto tému publikoval štúdiu v spolupráci s riaditeľom Observatoire Français del Conjunctures Économiques Jeanom Paulom Fitoussim. Ďalší výskum tejto otázky ho viedol k presvedčeniu, že jav nie je dočasným fenoménom, ale dopadom zmien v rovnováhe nezamestnanosti. V nasledujúcich rokoch sa snažil stanoviť teóriu, ktorá by endogénne určila prirodzenú mieru nezamestnanosti. Čiastočné výsledky publikoval v roku 1994. Úzko spolupracoval s Luigim Paganettom z univerzity Tor Vergata v Ríme a v rokoch 1988 až 1998 spoluorganizoval Medzinárodný seminár vo Villa Mondragone.
V roku 1990 sa zúčastnil na vtedajšej formácii Európskej banky pre obnovu a rozvoj (EBOR) v Moskve, kde spolu s Kennethom Arrowom priniesli návrh reformy ZSSR. Ako člen Ekonomického poradného orgánu pôsobil v EBOR do roku 1993. Toto pôsobenie ako aj spolupráca s bývalým študentom Romanom Frydmanom vyvolali vo Phelpsovi záujem o východoeurópske transformujúce sa ekonomiky.
Koncom 80-tych a na začiatku 90-tych rokov vytvoril novú, nemonetárnu teóriu zamestnanosti, ktorá hovorí, že aktíva podnikania určujú prirodzenú mieru. Táto teória bola po prvýkrát prestavená v roku 1994 v knihe Structural Slumps. Vysvetľuje najdôležitejšie príčiny európskeho prepadu bez dezinflácie v 80-tych rokoch: zvýšenie svetovej reálnej úrokovej miery, znižujúce sa možnosti kontinuálneho technologického rozvoja, rozširovanie sociálneho blahobytu garantovaného európskym sociálnym štátom. Štúdie z roku 2000 a 2001 o teórii „štrukturálneho boomu“ vysvetľujú americké bezinflačné obdobie koncom 90-tych rokov a Phelps explicitne naznačuje jeho pominuteľnosť. Táto a iné publikácie vytvárajú tézu, že obdobia veľkého rozmachu západných krajín v minulom storočí nie len že pochádzajú z nepeňažných otrasov, ale v podstate fungujú hlavne vďaka nepeňažným mechanizmom.
V polovici 90-tych rokov sa opäť vrátil k tomu, čo nazýval ekonomická inklúzia. V roku 1997 publikoval knihu pre širokú verejnosť s názvom Rewarding Work o príčine a riešeniach nezamestnanosti a nízkej mzdy znevýhodnených pracovníkov. Phelpsove súčasné práce sú o benefitoch a zdrojoch štrukturálnej dynamiky krajiny – podnikov, tvorivosti podnikateľov, schopnosti finančníkov vo výbere a podpore najlepších projektov, vedomostiach manažérov, ktorí hodnotia a využívajú nové metódy a produkty. Každá ekonomika má obdobia stagnácie a aj nedynamické ekonomiky, hoci s oneskorením, môžu dostať výnimočnú príležitosť. Tvrdí, že dynamika sa odráža vo všetkých ekonomických ukazovateľoch, nielen v produktivite. Podľa Phelpsa prinášajú výzvy prezentované v kreatívnom a rozvíjajúcom sa sektore väčšine ľudí túžbu po hľadaní, uplatnení a rozvoji talentu. V rozvinutých ekonomikách je práve to hlavný dôvod, prečo politika musí napomáhať vysokej dynamike podnikania a širokej inklúzii. Úlohou výskumu je identifikovať inštitúcie, ktoré sú cestou k dynamizmu a inštitúcie, ktoré sú, naopak, jeho prekážkou. Skúmal dynamizmus počas pôsobenia v Európskej investičnej a rozvojovej banke v roku 1990 a v rokoch 1992-1993. Pracoval na teórii kapitalizmu a otázkach masovej privatizácie vo východnej Európe. Neskôr sa orientoval na štúdium niektorých ekonomických inštitúcií v Západnej Európe a v Spojených štátoch. Ako senior poradca projektu „Taliansko v Európe“ organizovaný inštitúciou Consiglio Nazionale delle Ricerche viedol v rokoch 1997 až 2000 výskum zameraný na taliansku ekonómiu.
V roku 2001 založil spolu s Romanom Frydmanom Centrum pre kapitalizmus a spoločnosť pri Kolumbijskej univerzite, ktoré slúži na propagáciu a výskum kapitalizmu.
Súkromný život
V roku 1974 sa oženil s Vivianou Montdorovou a majú dve deti – Monicu a Eduarda.
Vyznamenania a ocenenia
V roku 2006 získal Nobelovu cenu za ekonómiu, ktorú podľa slov Kráľovskej akadémie dostal za „analýzu medzičasových alternatív v politike makroekonomiky“. Pri vyhlasovaní ceny Švédska kráľovská akadémia vied uviedla, že Phelpsova práca „prehĺbila pochopenie vzťahu medzi krátkodobými a dlhodobými dopadmi hospodárskej politiky“. V roku 2000 získal cenu Distinguished Fellow Award od American Economic Association. V roku 2008 dostal ďalšie tri ocenenia: vo februári bol menovaný za rytiera čestnej légie, v júni získal cenu Global Economic Prize inštitútu Kiel Institut für Weltwirtschaft, v júli zvláštne medzinárodné ocenenie Premio Pico della Mirandola.
Búřil (priezvisko)
Búřil je české priezvisko. Je rozšírené najmä na Morave, najviac v meste Veselí nad Moravou. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v Bratislave.
Známi nositelia
Pozri v článku Búřil.
Netopýrky
Netopýrky (iné názvy: Nitoperky, Netopérke - z nemeckého Neidberg = závisť) je prírodná pamiatka ev. č. 1126, ktorá sa nachádza v okrese Brno-mesto, v mestskej časti Brno-Komín. Správa AOPK Brno. Výmera je 1,54 ha; vrátane ochranného pásma je 25,86 ha. V chránenom území sa nachádza niekoľko chránených druhov rastlín, pričom medzi najvýznamnejšie patria poniklec veľkokvetý. Na východ od pamiatky sa nachádza prírodná pamiatka Medlánecké kopce a severovýchodne potom Medlánecká skalka.
Ide o jeden z najcennejších nelesných krajinných priestorov okraja Brna a o Európsky významnú lokalitu.
Neďaleko PP Netopýrky je Medlánecké letisko a v dolnej časti PP sa nachádzajú pamätné tabule letcom, ktorí tu zahynuli.
Sociálny význam
PP Netopýrky je lokalita o ktorú sa pravidelne, alebo v jednotlivých akciách starajú rôzne spoločnosti zaoberajúce sa ochranou prírody, turistikou, alebo angažujúce sa v starostlivosti o okolie. O PP Netopýrky sa staralo v minulosti i občianske združenie Rezekvítek, teraz sa o Netopýrky stará ZO ČSOP Jestřábník, akcie na pomoc PP organizuje združenie Veronica.
Ochrana
Predmetom ochrany je izolovaný ostrovček teplomilných spoločenstiev, ktorý obsahuje niektoré chránené a ohrozené druhy a druhy vyžadujúce pozornosť. Z rastlín predovšetkým poniklec veľkokvetý (Pulsatilla grandis), jagavka konáristá (Anthericum ramosum), bôľhoj lekársky (Anthyllis vulneraria), veronikovec klasnatý (Pseudolysimachion spicatum). Z hmyzu tu nájdeme typické teplomilné druhy, ako je modlivka zelená (Mantis religiosa). Na Netopýrkách a blízkom okolí zaznamenaný výskyt strakoša obyčajného (Lanius collurio) a teraz aj priamo na Netopýrkách stopy výskytu sysľa (Spermophilus citellus).
Azimutálna hviezda
Azimutálna hviezda je hviezda, pomocou ktorej sa meria azimut.
Hosták
Hosták je priezvisko, pozri Hosták (priezvisko), napr.:
Úslava
Úslava je rieka v juhozápadných Čechách. Je to významný pravostranný prítok Berounky, meria, zaberá povodie s plochou a v ústí dosahuje priemerný prietok /s.
Rieka pramení pod názvom Bradlava na juhovýchodnom svahu vrchu Drkolná západne od obce Číhaň. Názov Bradlava niesla pôvodne celá rieka, avšak chybným prepisom z roku 1712 označuje Bradlava horný tok rieky po vtok do Žinkovského rybníka. Od prameňa tečie sprvu východným smerom, za osadou Plánička sa stáča na sever. Od obce Žinkovy už tečie pod názvom Úslava, pritom k obci Vrčeň východným smerom, odtiaľ k obci Zdemyslice severoseverozápadným smerom. Následne pokračuje až k mestu Šťáhlavy na sever, pričom pri zámku Kozel mení smer toku na severozápad. Napokon sa pri plzenskom Koterove definitívne stáča a tečie k ústiu na sever. Do Berounky ústi na okraji mesta Plzeň. Rieka (najmä na dolnom toku) výraznejšie meandruje.
K významnejším prítokom patrí zľava Podhrázský potok a sprava Tůně, Muchovka, Bradava a Kornatický potok.
Úslava preteká cez Plánicu (ako Bradlava), Žinkovy, okrajom mesta Nepomuk, ďalej cez Blovice, Šťáhlavy, Starý Plzenec a Plzeň.
Hošťák (priezvisko)
Hošťák je české a slovenské priezvisko. Je zriedkavé, v Česku sa najviac vyskytuje v Karvinej a Prahe, na Slovensku v obci Nána (okres Nové Zámky) a Žiline.
Známi nositelia
Pozri v článku Hošťák.
Ron Wood
Ron Wood(* 1. jún 1947, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britský rockový gitarista a maliar. Je známy vďaka účinkovaniu v kapelách The Jeff Beck Group, The Faces a hlavne The Rolling Stones. Členom The Rolling Stones je od roku 1974.
Životopis
Narodil sa ako najmladší z troch bratov. Obaja jeho starší bratia pracovali ako muzikanti a grafici. Ted zomrel v roku 2004 a Art o dva roky neskôr. Ako sám Ronnie hovorí jeho pôvod je rómsky. Konkrétne patrí k prvej generácii riečnych cigánov, ktorá sa narodila na súši. Od 14 rokov je závisly na alkohole. Svoju kariéru hudobníka začal v roku 1964 v kapele The Birds, v ktorej pôsobil ako gitarista. S touto skupinou hral krátku dobu pričom v roku 1967 sa pripojil k Jeff Beck Group, kde pôsobil ako basgitarista. V roku 1969 sa skupina rozpadla a spolu so spevákom Rodom Stewardom sa pridali ku kapele Small Faces, ktorá sa po čase premenovala na Faces. Tu začali jeho problémy s kokaínom, ktoré skončili operáciou a umelou nosnou prepážkou. Spolu s ostatnými nahral 3 štúdiové albumy a Faces dosiahli kultový status v USA a Európe.
Počas posledného roku existencie Faces začal hrať ako doprovodný gitarista Rolling Stones na ich turné. Zároveň pracoval na sólo projektoch, v ktorých si zahral spolu s Georgom Harrisonom z Beatles a Keithom Richardsom z Rolling Stones. V roku 1971 sa oženil s Krissy Findlayovou. Ich vzťah vydržal do roku 1978, pričom už počas neho mal pomer s mnohými ženami napr. s manželkou Georga Harrisona, Pattie Boyd. Počas nasledujúcich rokov sa venuje stále sólo projektom a zároveň Rolling Stones, kde sa od roku 1990 stal plnohodnotným členom.
Roku 1985 sa znova oženil s Jo Karslake, ktorá sa s ním však pre jeho pomer s ruskou čašníčkou Jekaterinou Ivanovovou v roku 2008 rozviedla. Ronnie vo svojej kariére spolupracoval s množstvom skvelých hudobníkov, ako sú Prince, Bob Dylan, David Bowie, Eric Clapton, Bo Diddlie, Ringo Starr, Aretha Franklin. Taktiež sa venuje výtvarnému umeniu a svoje práce pravidelne vystavuje. Od roku 2012 je znova ženatý so Sally Humphreysovou, ktorá čaká s ním dvojičky.
Laurel (Delaware)
thumb|right|Poloha Laurel v rámci Delaware Laurel je mesto v USA, v južnej časti štátu Delaware. Je súčasťou Sussex County, má rozlohu a v roku 2010 tu žilo 3 708 obyvateľov.
Mesto leží na brehoch ľavostranného prítoku rieky Nanticoke River, pri štátnej ceste Dover - Salisbury, neďaleko hraníc s Marylandom (Z aj J).
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Podhradie (okres Prievidza)
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Podhradie (okres Prievidza) v okrese Prievidza.
Azimutálna os
Azimutálna os je zvislá os azimutálnej montáže ďalekohľadu, okolo ktorej sa nastavuje ďalekohľad v azimute.
Clamerey
Clamerey je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Côte-d’Or, v regióne Burgundsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Iracké národné futsalové družstvo mužov
Iracké národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Irak v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Iraq Football Association (IFA). Prvý medzinárodný zápas odohralo v roku 2001. Jeho najväčším úspechom je titul majstra Juhovýchodnej Ázie z roku 2009. Vo februári 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 49. miesto.
Vrcholné podujatia
Iracké družstvo sa 3-krát pokúšalo kvalifikovať na Majstrovstvá sveta FIFA, ale ani raz sa mu to nepodarilo.
Majstrovstiev Ázie sa zúčastnilo, resp. kvalifikovalo sa na ne 11-krát, prvýkrát v roku 2001 v Iráne. Najďalej sa na nich dostalo do štvrťfinále v Indonézii v roku 2002. Štvrťfinálovému súperovi z 🇹🇭 vtedy podľahlo. Na ostatných majstrovstvách skončilo už v základnej skupine. Na šampionát v roku 2012 sa nekvalifikovalo. V kvalifikačnej zóne Juhozápadnej Ázie síce vyhralo svoju základnú skupinu, ale následne prehralo semifinálový súboj a potom aj duel o 3. miesto, s 🇰🇼, resp. s 🇱🇧. Na šampionát postúpili iba 3 najlepšie tímy. Ďalšie dve kvalifikácie Irak zvládol, ako v roku 2007, tak aj v 2010. Na šampionáte v roku 2014 vo Vietname mu ušiel postup do vyraďovacích zápasov iba o skóre. Na turnaji v roku 2018 dosiahlo družstvo najlepší výsledok, keď postúpilo až do semifinále.
Družstvo sa predstavilo 2-krát aj na Arabských majstrovstvách, v ktorých vždy skončilo už v základnej skupine. Na majstrovstvách Juhozápadnej Ázie sa taktiež zúčastnilo a zo všetkých troch si priviezlo medailu. V roku 2009 dokonca zlatú. Pri neúčasti najväčšieho ašpiranta na tituldružstva 🇮🇷, zvíťazilo pred tímami 🇯🇴 a 🇱🇧.
V roku 2013 sa zúčastnilo Ázijských halových hier, na ktorých skončilo už v základnej skupine.
Schnifis
Schnifis je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Vorarlbersko v okrese Feldkirch.
Neuvecelle
Neuvecelle je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Haute-Savoie, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Évian-les-Bains (kantón)
Évian-les-Bains je francúzsky kantón v departemente Haute-Savoie v regióne Rhône-Alpes. Skladá sa z 15 obcí.
BlackBerry Messenger
BlackBerry Messenger (BBM) je integrovaný instant messenger s podporou video telefonovania (len pre mobilné telefóny so systémom BlackBerry 10) medzi užívateľmi na mobilných telefónoch značky BlackBerry, od roku 2013 aj pre Android a iOS zariadenia. Bol vyvinutý spoločnosťou BlackBerry Limited (predtým známou ako Research In Motion (RIM)). Správy cez BlackBerry Messenger sú posielané prostredníctvom Internetu. Počet užívateľov tejto siete je 60 miliónov celosvetovo a mesačne sa ňou prenesie až 30 petabajtov dát.
Služba komunikuje cez pripojenie telefónu k Internetu pomocou mobilnej telefónnej siete. Pre posielanie správ môže byť tiež využité pripojenie cez Wi-Fi. Pre staršie zariadenia so systémom BlackBerry 7.1 a starším je možné, že pre pripojenie sa na BlackBerry Messenger bude mobilný operátor vyžadovať aktivovaný BIS (BlackBerry Internet Service).
Správy je možné vymieňať s jednou osobou alebo skupinou, kde sú správy doručované každému užívateľovi v nej. Okrem posielania textu je možné medzi užívateľmi posielať aj obrázky, hlasové poznámky, súbory, lokácie na mape alebo emotikony. Medzi najnovšími zariadeniami so systémom BlackBerry 10 je možné komunikovať cez videohovor (prostredníctvom WiFi alebo mobilnej siete).
Od verzie BlackBerry Messenger 5.0 majú užívatelia BlackBerry možnosť použiť QR kód na pridávanie kontaktov, takže nie je potrebné vedieť PIN alebo e-mailovú adresu. Medzi najnovšími zariadeniami BlackBerry je možné pridávať kontakty technológiou NFC (Near Field Communication).
Ďalšie možnosti využitia prišli s verziou BlackBerry Messenger 6.0. Táto aktualizácia bola zameraná na sociálnu komunikáciu vrátane "BBM Connected Apps", ktorá umožňuje užívateľovi zdieľať obľúbené aplikácie s priateľmi.
S verziou BlackBerry Messenger 7.0 v decembri 2012 bol predstavený nový hlasový chat pod názvom BBM Voice Call.
BlackBerry Messenger 7.0.1
Nová verzia BlackBerry Messenger 7.0.1 bola vydaná 11. marca 2013 a priniesla niekoľko nových funkcií:
Prvý týždeň po spustení BBM pre iOS a Android
V priebehu prvého týždňa sa počet užívateľov rozrástol o 20 miliónov, čo znamená, že počet užívateľov BlackBerry Messenger-u narástol na celkovo 80 miliónov celosvetovo. Aplikácia BlackBerry Messenger sa stala najsťahovanejšou aplikáciou v 35 krajinách kde pôsobí Google Play obchod a v 107 krajinách kde pôsobí AppStore pre platformu iOS.
BlackBerry Messenger pre Windows Phone
Na poslednom konferenčnom hovore pre hospodárske výsledky za obdobie Q1 2014 sa oficiálne potvrdilo vydanie BBM pre platformu Windows Phone. Majitelia tohto systému sa môžu tešiť na príchod BBM v priebehu Júla 2014.
Kostol svätého Ladislava (Bratislava)
Kostol svätého Ladislava je klasicistická sakrálna stavba v bratislavskej mestskej časti Staré Mesto, na Špitálskej ulici. Je zasvätený uhorskému kráľovi Ladislavovi I. z rodu Arpádovcov. Kostol je súčasťou štvorkrídlovej mestskej nemocnice.
História výstavby
Kostol svätého Ladislava je jednou z najstarších sakrálnych stavieb v meste. Stavba dnešného kostola je v poradí treťou stojacou na tomto mieste. Podľa dochovanej listiny z júna 1309 vznikla na tomto mieste, na bratislavskom predmestí pred Laurinskou bránou, zásluhou rehole antonitov, nemocnica, ktorú pristavali už k existujúcej kaplnke s kláštorom. Táto stavba tu existovala do konca 14. storočia. Na jej mieste vznikla v roku 1397 nová stavba nemocnice s kaplnkou zasvätenou svätému Ladislavovi. Podľa nemocnice dostala pomenovanie i ulica, na ktorej bola postavená.
V roku 1428 sa Bratislava ocitla v husitskom ohrození. Mesto ukryté sa bezpečnými hradbami sa však husitom nepodarilo dobyť, no územia pred nimi veľmi spustošili. Keďže sa ich rabovaniu nevyhla ani nemocnica, bolo mesto po ich odchode nútené stavbu opraviť pričom súčasne rekonštruovali aj budovu kláštora antonitov.
Celý komplex stavieb slúžil svojmu účelu až do roku 1529, kedy ho v rámci príprav na obranu pred Turkami zrúcali. Antoniti z mesta odišli.
Budovu nového špitála postavili v roku 1543; pri špitáli vznikol cintorín, na ktorom v roku 1596 postavili karner. Špitál mal dve prízemné krídla zaklenuté krížovými klenbami na stredné stĺpy. Vo dvore stáli ďalšie budovy; na pravej strane uličného krídla bola jednoloďová kaplnka sv. Ladislava. Začiatkom 19. storočia bol objekt vo veľmi dezolátnom stave a kaplnku z bezpečnostných dôvodov museli zatvoriť.
Kostol pôvodne nemal vežu. O jej výstavbe sa rozhodlo v decembri 1830. Stavbu dokončili v roku 1831 a v tom istom roku, 7. a 8. septembra, kostol posvätili.
Popis stavby
thumb|left|Pohľad do presbytéria Priestranná budova na štvorkrídlovom pôdoryse má jednoloďový kostol v strednej osi. Sakrálny objekt s kupolou bol postavený na oválnom pôdoryse s radiálnymi kaplnkami. Fasáda špitála je rozvinutá do šírky, ale v strede je prelomená priečelím kostola, ukončeným vstavanou štvorhrannou vežou so zvonicou, zakončenou ihlanovitou strechou. Na fasáde je dominantné polkruhové okno a mohutný tympanón.
V roku 1891 František Storno reštauroval kostol. Navrhol farebné okná, ktoré v nasledujúcom roku vyhotovil A. Vermes v Šoporni. Pôvodne bol interiér vymaľovaný na bielo, F. Grünwind, maliar kostolov, v roku 1927 vyplnil interiér chrámu figurálnymi nástennými maľbami a potlačil tak klasicistický charakter stavby.
Hlavný oltár tvorí predsunutá menza s klasickými tabernákulom. Na stene visí veľký obraz Apoteóza svätého Ladislava, ktorý je dielom maliara Ferdinanda Lüttgendorfa z roku 1830; v dolnom pláne obrazu vidieť Kostol sv. Ladislava so špitálom.
Lunetu nad hlavným oltárom vypĺňa mozaika s motívom Najsvätejšej Trojice.
Oltárny obraz na bočnom klasicistickom oltári svätej Anny namaľoval viedenský maliar Jozef Kliegl v roku 1830. Z toho istého roku pochádza i obraz Kristus na kríži na bočnom oltári Kalvárie od viedenského maliara Mayera.
PAREVO
PAREVO – Medzinárodný festival dokumentárnych filmov (PAREVO = Parallel revolutions / Paralelné revolúcie) je medzinárodný filmový festival, konaný od roku 2012.
Jelení vrchy
Jelení vrchy (pôvodne Malý a Velký Jelení vrch) sú dva vrchy, ležiace na území Ralskej pahorkatiny vo východnej časti okresu Česká Lípa, neďaleko obce Hamr na Jezeře. Vrchy sú od roku 1996 chráneným územím, prírodnou pamiatkou. V roku 2012 bolo chránené územie premenované na PP Jelení vrchy. Pamiatka je na katastrálnom území zaniknutej obce Svébořice.
PAREVO
Hlavným cieľom tohto projektu je predovšetkým popularizácia demokracie v Európe medzi mládežou, a to prostredníctvom vytvorenia tematických podujatí ako: premietanie filmov, prednášky, stretnutia mládeže a mládežnícke konferencie. Cez prezentáciu dokumentárnych filmov a tematických prednášok chce docieliť užšiu spätosť mládeže s prepojenými procesmi v štátoch Strednej Európy, ktoré viedli k budovaniu demokratického systému v týchto štátoch. Filmový festival Parevo sa venuje najmä udalostiam v roku 1956, 1968, 1980 a 1989.
Jelení vrchy
Popis lokality
Oba vrchy tvorené čadičom a pieskovcom sú od Hamru na Jezeře vzdialené cca 3 km južným smerom. Oba sú zalesnené listnatým porastom, oddelené od seba plytkým sedlom. Malý Jelení vrch je vysoký, Velký Jelení vrch , zo severovýchodu na ne nadväzuje nižší Kozí hřbet. Chránená lokalita s rozlohou 7,91 ha leží v nadmorskej výške 470-514 metrov. Zo skaly na vrchole Velkého Jelenieho vrchu sú pekné výhľady do okolitého kraja, je na mapách vyznačený ako miesto ďalekého rozhľadu. V okolí sa v stredoveku ťažila železná ruda a zvyšky sú stále citeľné.
Chránená flóra a fauna
vľavo|náhľad|Malý a Velký Jelení vrch (zľava) zo [[Stráž pod Ralskem|Stráže pod Ralskem]] Z kvetov sa tu vyskytuje zubačka cibuľkonosná, lipnica hájna, hluchavník horský, kokorík praslenatý a mnohé ďalšie. Žijú tu oi. rôzne druhy bystrušiek.
Ochrana pamiatky
Lokalita bola vyhlásená za chránené územie podľa zákona 114/1992 zb. o ochrane prírody a krajiny. Pamiatku zaradenú medzi Maloplošné osobitne chránené územia bývalého vojenského výcvikového priestoru Ralsko (MZCHÚ Ralsko) spravuje Ministerstvo životného prostredia prostredníctvom Agentúry pre ochranu prírody a krajiny (AOKP ČR). náhľad|Pohľad na oba kopce z modrého chodníka
Prístup
Oba kopce sú vo vnútri chráneného územia a nevedú k nim cesty vyznačené pre verejnosť. Východným okolím lokality prechádza okružná modrá trasa pre peších turistov z Hamru na Jezeře. Na jej trase je pamiatok viac, napr. Rašeliniště Černého rybníka, Široký kámen, Stohánek a spája ich v blízkosti vedená cyklotrasa 3046 po vyasfaltovaných cestičkách bývalého vojenského priestoru.
Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Spišská Nová Ves)
Kostol Nanebovzatia Panny Márie je rímskokatolícky gotický kostol, ktorý sa nachádza v Spišskej Novej Vsi na Radničnom námestí. Je najcennejšou umelecko-historickou pamiatkou v meste. Mohutná trojloďová bazilika je pozoruhodná vďaka južnému gotickému portálu, plastikám Majstra Pavla z Levoče. Neogotická veža z konca 19. storočia (1893) je svojou výškou 87 m najvyššou kostolnou vežou na Slovensku.
Mesto Spišská Nová Ves
Spišská Nová Ves sa pod názvom Villa Nova prvýkrát spomína roku 1268. Patrí medzi tie mestá, ktorých vznik nepredchádza ani povesť, ani zakladajúce privilégium.
Spočiatku kolonistom a zakladateľom slúžil kostol, ktorý bol vybudovaný v „starom Iglove“, pretože v roku 1268 bol v Spišskej Novej Vsi aj kostol aj fara, a potom si postavili terajší farský kostol, ktorý sa považuje za pôsobisko farára Villa Nova. Kostolný dvor bol obohnaný kamenným múrom, popri ktorom sa z vonkajšej strany nachádzali mäsiarske stánky, dielne kováčov a zámočníkov. Do kostolného dvora viedli dve brány, stavané v gotickom slohu, jedna zo severu a druhá zo západnej strany. V južnej a východnej časti kostolného dvora bol cintorín. Keď nepriateľ napadol mesto a dobil sa do jeho vnútra, občania na kostolnom dvore kládli posledný odpor. Uprostred námestia stál pôvodne len farský kostol. Pred ním bola budova, v ktorej bola umiestnená fara a škola. Táto taktiež pri požiari mesta v roku 1849 zhorela a jej zvyšky boli odstránené.
Jadro mesta tvorí dlhé vretenovité námestie, typické pre stredoveké mestá. Najcennejším architektonickým objektom je trojloďový gotický rímskokatolícky farský kostol Nanebovzatia Panny Márie. Patrí medzi tzv. halové spišské chrámy. V období osídľovania terajšej Spišskej Novej Vsi bolo zvykom, že viac osád mávalo spoločný kostol a faru. Tie stáli na území buď najstaršej alebo najväčšej či hospodársky najvýznamnejšej časti.
Popis
náhľad|Pôdorys kostola Kostol je trojloďovou pseudobazilikálnou halovou stavbou s  novým mnohouholníkovým uzáverom svätyne. V lodi je 27,5 m dlhý a 16 m široký, pričom hlavná loď je 8 m a bočné 4 – 4 m široké. Toto presné rozdelenie trojlodného gotického chrámu dáva celej stavbe symetrický pôvab. Jednakou výškou lodí dôstojne reprezentuje tento chrám tzv. halové spišské chrámy.
Šesť pomerne masívnych stĺpov podopiera štyri polia krížovej klenby. Rebrá klenby sú zachytené v konzolách, ktoré sú ozdobené rastlinnými, živočíšnymi alebo inými motívmi.
Piliere podopierajúce klenby sú biele, ich skosené hrany i bočné časti rebier sú červené. Bohato polychrómované sú aj figurálne ornamenty na svorníkoch. Kým rastlinné motívy sú žlté a zelené, na ostatných motívoch sa vyskytuje aj farba červená a modrá. Pri tomto reštaurovaní sa celkom neočakávane podarilo odkryť aj renesančnú freskovú výzdobu klenby zo začiatku 16. storočia. Okolo rebier všetkých polí klenby sú namaľované gotické kraby.
Prvé a druhé klenbové pole spredu má len okolo svorníkov náznak oblohy a dúhy. V rohoch stredného poľa sú postavy štyroch evanjelistov sediacich na trónoch s baldachýnmi. Pri nich sú ich atribúty. Vo voľných rohoch sú štyria anjeli hrajúci na hudobných nástrojoch. Okolo svorníka je tiež náznak oblohy a dúhy, ostatná plocha je vyplnená hviezdami, ako aj vyobrazením Slnka a Mesiaca. Ide o nadpozemský motív, ktorý veľmi často sprevádza práve motív štyroch evanjelistov, ktorých atribúty sú súčasne aj štyrmi hlavnými znameniami zverokruhu. Bohato pomaľovaná je aj klenba svätyne: motív Ducha svätého a anjelov. Je to dielo majstra Felixa Daberta z roku 1887. Od neho je aj ornamentálna maľba ostatných plôch klenby svätyne.
Presbytérium
Predná časť kostola – presbytérium, čiže svätyňa – má bohatú hviezdicovú klenbu, ktorá pochádza z čias prestavby celej svätyne v roku 1771 vo viac-menej barokovom slohu. Keď bol kostol v rokoch 1954 – 1958 reštaurovaný, podarilo sa objaviť a odkryť pôvodnú bohatú polychrómiu rebier a čiastočne aj stĺpov.
Lode
Priestory lode sú zaklenuté krížovými rebrovými klenbami, zbiehajúcimi sa vo figurálnych reliéfnych svorníkoch. Rebrá sú hruškovej profilácie, dosahujú na konzoly s maskami a naturalistickým rastlinným ornamentom. V svätyni je novogotická hviezdicová klenba. V severnej predsieni je zasa krížová hrebienková klenba a v podveží valená klenba. Jednotlivé lode spájajú lomené arkády, ktoré spočívajú na mnohouholníkových mohutných pilieroch. Arkádami je spojená aj kaplnka pôvodne zasvätená sv. Barbore, dnes sv. Michalovi, ktorá sa otvára do severnej bočnej lode. Nad hlavným vchodom na západnej strane sa murovaný chór otvára do lode polkruhovými arkádami. Pri poslednej reštaurácii (v rokoch 1954 – 1958) na klenbe lode objavili a zrekonštruovali ranorenesančné nástenné maľby zo začiatku 16. storočia. Predstavujú štyri monumentálne postavy evanjelistov a štyroch anjelov, hrajúcich na hudobných nástrojoch. Okolo svorníkov sú pestrofarebné dúhy a rebrá lemované štylizovanou rozvilinovou ornamentikou s náznakmi krabov. Odkryli aj pôvodnú neskorogotickú polychrómiu kamenných článkov. Objavenú ranorenesančnú nástennú maľbu na klenbách zreštauroval akad. maliar Mikuláš Štalmach. Súčasne vykonali všetky statické zabezpečovacie práce hlavne na klenbe objektu. V priestore nad severnou predsieňou sondami zistené fragmenty gotických nástenných malieb boli tiež zreštaurované.
Sakristia
Na severnej strane svätyne je pristavaná sakristia. Pôvodne to bola kaplnka zasvätená sv. Michalovi Archanjelovi. Slúžila ako volebná sieň pri každoročnej voľbe richtára. Je to vlastne dnešná sakristia. Má trojhranné zakončenie a trojpoľnú krížovú klenbu s rebrami klinového profilu s otupeným hrotom. Zo severnej strany kostola bola pristavaná kaplnka zasvätená sv. Barbore a bola vysvätená v roku 1395.
Exteriér kostola
Na architektúre farského kostola možno aj z vonkajšej strany badať kružby štíhlych gotických okien. Nad južným portálom sa nachádza okrúhle ružicové okno. Farebné okná sú výrobkami viedenských a budapeštianskych dielní z rokov 1886 a 1887.
Jednou z najkrajších umelecko-výtvarných častí chrámu je portál na južnej strane. Má špaletované ostenie, bohato článkované stĺpami a polostĺpmi. Na oboch stranách je po jednom výklenku pre sochy, ktoré tu však niesú. Z verají sa dvíhajú dve detailne vypracované fiály končiace krížovým kvetom. Do fiál sa vrážajú gotické lomené oblúky nad tympanonom, ktorého reliéf znázorňuje korunovanie Matky Božej Panny Márie. Tento reliéf nad bránou je jednou z najstarších plastík na Slovensku.
História kostola
Na Slovensku gotický sloh zasiahol najprv oblasť východoslovenských miest, najmä Spiša a banské mestá. Od 14. storočia sa v mestách budovali honosné viacloďové chrámy, respektíve prestavovali sa staršie. V tretej štvrtine 14. storočia sa budoval gotický farský kostol v Spišskej Novej Vsi.
Architektúra rímskokatolíckeho farského kostola Nanebovzatia Panny Márie, ktorá je zachovaná sčasti v pôvodnom stave dodnes, jeho stavbu kladie do druhej polovice 14. storočia. Na jeho mieste však stál starší kostol. Keď porovnáme jednotlivé architektonické prvky tohto kostola a tých kostolov, ktoré boli postavené v okolitých mestách, zisťujeme, že ho stavali tí istí majstri, ktorí stavali chrám sv. Jakuba a starý minoritský kostol v Levoči. Skúsenosti, ktoré majstri nadobudli pri budovaní levočského farského chrámu sv. Jakuba, uplatnili potom pri stavbe tohto kostola. Staviteľ vo svojej práci pokračoval podľa presného plánu a bez prestávok.
15. storočie
Farský kostol prešiel viacerými opravami a úpravami. Po požiari roku 1435 ho provizórne zastropili, lenže v roku 1441 postihlo Spišskú Novú Ves zemetrasenie, pri ktorom sa rovný strop kostola zrútil. Okolo roku 1445 vybudovali novú krížovú klenbu, ktorá bola obostavaná  mnohouholníkovými piliermi.
16. storočie
Začiatkom storočia začali stavať pôvodnú gotickú vežu kostola. Stavba sa predlžovala, trvala od roku 1501 do roku 1523 - bola to nízka, územčistá veža s pavlačou. V roku 1548 začal farský kostol slúžiť tým, ktorí prijali reformáciu. Je pravdepodobné, že všetko pôvodné zariadenie kostola zostalo. Koncom storočia, v roku 1576, bol kostol znova opravovaný a roku 1600 začali renovovať vežu.
17. storočie
Pri renovácii veže v roku 1608 osadili nové vežové hodiny. Veža bola pokrytá šindľom, ktorý dlho nevydržal, čo zistili v roku 1649, keď na vežu vyťahovali nový zvon. Vážil 90 centov, nazýval sa Heyer Glocke a ulial ho J. Wierd roku 1647. Bol zničený pri požiari počas delostreleckého ostreľovania kostolnej veže 2. februára 1849. Pri vyťahovaní zvona sa zistilo, že trámy veže sú zhnité. Richtár Ján Dirner nariadil celý vrch strhnúť a postaviť nový, ktorý dostal cibuľkovité zakončenie. Tvar veže sa  zachoval až do požiaru 2. februára 1849.
18. storočie a 19. storočie
Vykonali sa ďalšie vonkajšie opravy kostola, v roku 1742 tie najnutnejšie. Vežu pokryli medeným plechom namiesto doterajšieho šindľa v roku 1760. V rokoch 1771 až 1772 prestavali celú svätyňu do podoby, ktorú má dnes a súčasne vykonali stavebné zásahy aj v sakristii. Do roku 1789 bol chór kostola drevený, strhli ho a miesto neho postavili dnešný murovaný chór. V roku 1789 bol kostol vydláždený novou dlažbou.
Revolučný rok 1848 - 1849
Udalosti zo začiatku februára 1849 veľmi dramaticky zasiahli do vonkajšieho vzhľadu farského kostola. 2. februára 1849 okolo štrnástej hodiny vstúpila časť maďarského povstaleckého vojska do Spišskej Novej Vsi. Prívrženci cisára nemeškali a oznámili túto správu Kieseweterovi, veliteľovi cisárskeho vojska v Levoči, a súčasne ho informovali, že pri kostole stojí 24 vozov s pušným prachom. Nastalo však nedorozumenie, lebo nebol určený kostol. Kieseweter sa na základe týchto správ rozhodol, že maďarských povstalcov útokom prekvapí a zároveň sa pomstí mešťanom za to, že tak ochotne vpustili do mesta maďarskú košútovskú armádu, jemu nepriateľské vojsko. Medzitým neskoro večer prišla do mesta Guynova divízia, takže pospolu bolo v meste do 5 000 maďarských povstalcov.
Tieto dramatické udalosti sa odohrali, keď bol farárom v Spišskej Novej Vsi ThDr. Ladislav Zábojský (1846 – 1850), ktorý sa stal zakrátko spišským biskupom. Veľmi aktívne organizoval záchranné práce na kostole tak, aby sa zabezpečila pozostalá časť veže a strecha. Vykonali sa všetky nevyhnutné práce.
Pre nepriaznivé pomery súvisiace s nastolením diktatúry oprava farského kostola a veže po roku 1849 trvala niekoľko desiatok rokov. V roku 1856 sa v Spišskej Novej Vsi konalo verejné zhromaždenie obyvateľov mesta, tak katolíkov, ako aj evanjelikov. Vtedajší rím. kat. farár Ignác Reindl (1851 – 1868) podnikal aktivity, ktoré by zmierňovali vtedajší stav.
Podobne pokračoval aj jeho nástupca farár Henrich Jurkovič (1868 – 1885). Opravy vyžadovali enormne veľa finančných prostriedkov, ale predovšetkým adekvátne architektonické riešenie situácie. Problematika bola v centre pozornosti nielen rím. kat. farského spoločenstva, ale aj mesta, ministerstva pre kultúru a osvetu, inštitúcií pre ochranu pamiatok, župného úradu a iných.
V roku 1885 sa stal rím. kat. farárom v Spišskej Novej Vsi Štefan Koštialik (1885 – 1890). Bol to veľmi vzdelaný kňaz a rozhľadený človek v každom smere. Keďže si uvedomoval v akom stave je kostol, hneď sa s veľkým elánom pustil do opravy kostola. Táto veľmi rozsiahla renovácia kostola sa vykonala v rokoch 1886 až 1887. Z vlastných finančných prostriedkov venoval na jej realizáciu viac ako 3000 zlatých.
Nechal opraviť celý kostol: nanovo ho vydláždili dlaždicami, ktoré boli kúpené vo Viedni. Farebné okná zhotovili v Budapešti a vo Viedni, tam zakúpili aj nové lampy, svietniky a lustre. Vymenil všetko zariadenie kostola. Maliar Felix Daberto vymaľoval svätyňu a kaplnku sv. Michala. Maliar Ján Flachs, ktorý mal dielňu v Spišskej Novej Vsi, vymaľoval ostatné časti kostola. Celkový finančný náklad na renováciu dosiahol sumu 25 000 zlatých. Strechu sa podarilo opraviť v roku 1890.
Výstavba novej veže v neogotickom slohu
náhľad|Neogotická veža Výstavba veže však bola determinovaná niekoľkými limitovanými podmienkami, ktoré určilo Ministerstvo kultúry a výučby. Nový projekt veže sa nemal podobať predošlému. Prvý pokus vypracovať projekt na novú vežu uskutočnil v roku 1889 Štátny stavebný úrad v Levoči, lenže nebol úspešný, takže v roku 1890 sa musel vypracovať nový návrh. Mesto Spišská Nová Ves ho síce prijalo, ale nadriadené ministerstvo tento projekt neschválilo. Ministerstvo kultúry a výučby nariadilo, aby sa veža postavila v neogotickom slohu, podľa plánov profesora Vysokej školy technickej v Budapešti Imricha Steindla. Vedením stavby bol poverený Viliam Frodl, reštaurátor košického dómu. Financovanie výstavby veže bolo z viacerých zdrojov: ministerstvo, štátna pokladnica, mesto a iné. K reštaurácii veže pristúpili potom až v roku 1893, keď zároveň aj kostol dostal svojmu slohu primeranú strechu. Vežu už však neobnovili v jej predošlej podobe, ktorú požiar zničil. Nákladom 42 000 zlatých postavili 87 m vysokú štíhlu neogotickú vežu, dokončenú v roku 1894, ktorá je odvtedy najcharakteristickejšou stavbou Spišskej Novej Vsi a súčasne i najvyššou skvostnou neogotickou vežou Slovenska.
Je postavená na pôvodných stredových základných múroch. Spodná časť veže je pomerne jednoduchá, ozdobená gotickými oknami. O to bohatšie zdobená je stredná časť veže nad balkónom. V štyroch rohoch balkónu sú neogotické baldachýny, v ktorých sú štyri sochy evanjelistov v nadživotnej veľkosti vytesané z dreva. Približná výška sôch je 3 m. Ich autorom je Július Fuhrmann (1852 – 1915). Každá socha drží v rukách brko a zvitok pergamenu. Pri nohách sú atribúty jednotlivých evanjelistov: sv. Matúš má anjela, sv. Marek má leva, sv. Lukáš má býka a sv. Ján orla. Všetci majú podobu ako starí bradatí muži, okrem Jána. Nad balkónom sú vežové hodiny orientované na štyri svetové strany. Časť veže nad hodinami je zdobená neogotickými oblúkmi a fiálami.
Veža od svojej reštaurácie začala plniť okrem svojej náboženskej funkcie aj funkciu mestskej veže. Do roku 1777 funkciu mestskej veže plnila vežička uprostred strechy na pôvodnej radnici (dom na Letnej ulici – dnes Spišské múzeum), kde bol zvon, ktorý sa používal pri významných príležitostiach, začatí jarmokov, pri popravách, pri požiaroch a pod. Keď si mesto postavilo terajšiu radnicu a od roku 1779 v nej sídlili všetky samosprávne orgány mesta, začala čiastočne nahradzovať úlohu mestskej veže kostolná veža. Stalo sa tak na základe požiarnopolicajných nariadení, ktoré boli vydané v roku 1786. Medzi preventívne protipožiarne opatrenia patrila aj strážna služba na veži. Požiar sa vyhlasoval všetkými možnými spôsobmi: trúbením, zvonením, pískaním. Malo to byť aj upozornenie obyvateľom postihnutého domu a susedom, ak požiar vypukol v noci, alebo ak by ho neboli spozorovali.
V apríli 1896 bolo inštalované telefonické spojenie medzi vežou farského kostola a požiarnou strážnicou. Máloktoré mesto na Slovensku sa môže pochváliť tým, že v tom čase protipožiarna hliadka, ktorá mala jedno stanovište na veži a druhé na požiarnej strážnici, mala osobitné telefonické spojenie. Protipožiarny strážca konajúci službu na veži bol povinný každých 15 minút z balkóna veže na štyri svetové strany vykonávať zvukový signál vo dne i v noci. Tento stav trval do konca roka 1953, kedy bolo vydané vládne nariadenie č. 95/1953 o reorganizácii štátneho dozoru a požiarnej ochrany. Na neogotickej veži rímskokatolíckeho kostola sú v súčasnosti umiestnené tieto zvony: Šmertný zvon (Umieračik) je z roku 1486 a pochádza z dielne Jána Wagnera, ktorý nebol priamym príslušníkom gaalovskej rodiny. V spišskonovoveskej gaalovskej dielni účinkoval v rokoch 1475 – 1516. Priemer zvona je 92 cm. V roku 1857 sa v Spišskej Novej Vsi zdržiaval Andreas Schaudt z Budapešti. Vtedy ulial obidva najväčšie spišskonovoveské zvony URBAN – priemer 206 cm a CONCORDIA – priemer 164 cm. Rodinná zvonolejáreň Fischer z Trnavy v roku 1930 uliala pre Spišskú Novú Ves dva zvony PETER – priemer 143 cm a MEDIÁN – priemer 118 cm.
Vnútorné zariadenie kostola
Najviac premien postihlo vnútorné zariadenie farského kostola. Pôvodný gotický hlavný oltár už v roku 1621 nahradili iným, renesančným. Ústrednou postavou vždy zostávala patrónka farského kostola, Nanebovzatá Panna Mária. V roku 1707 bol postavený nový, barokový hlavný oltár.
Terajší hlavný oltár zhotovili v dielni majstra Dominika Demetza z Groden-St. Ulrichu v Tirolsku v roku 1886. Objednal ho vtedajší farár Štefan Koštialik. Stalo sa tak v rokoch 1886 – 1887, keď sa realizovala rozsiahla reštaurácia kostola. Vtedy okrem hlavného oltára nahradili aj dva bočné oltáre a oltár v kaplnke sv. Michala novými, neogotickými oltármi. Všetky zhotovili už v spomínanej dielni. Kazateľnica je dielom spišskonovoveského rezbára Júliusa Fuhrmanna a pochádza z roku 1886. Lavice sú klasicistické z roku 1797 od stolára T. Therna.
Najcennejšie súsošie Ukrižovania: Kríž, Sedembolestná Panna Mária a sv. Ján, pôvodne stálo na tráme vo víťaznom oblúku. Po odstránení trámu je umiestnené v bočnej lodi pri južnom portáli. Patrí medzi najlepšie diela, aké kedy vyšli z dielne Majstra Pavla z Levoče. Pochádza z roku 1520.
Vo svätyni nad sakristiou visí vzácny tabuľový obraz, znázorňujúci umučeného Krista a Bolestnú Pannu Máriu. Obraz bol súčasťou starého oltára Bolestnej Panny Márie. Pochádza z obdobia roku 1500 a zhotovil ho Majster Mikuláš z Levoče.
Vo farskom kostole je niekoľko klenotov. Relikviár v tvare kríža od Mikuláša Gallicusa zo Sieny pochádza z prvej polovice 14. storočia. Pacifikál je zhotovený zo striebra, čiastočne pozláteného so stopami strieborného emailu a je vysoký 42 cm. Cenné sú pacifikály z 15. storočia.
Monštrancia pripisovaná košickému zlatníkovi Antóniovi pochádza zo začiatku 16. storočia. Je strieborná, detaily sú zlátené a je vysoká 117 cm. Má šesťlaločnú nohu s prepletanými prútmi a strihanými lupeňmi, šesťboký driek, nódus s vencom platického prútia a fiál. Vlastnú monštranciu tvoria tri vežičky zostavené zo stĺpikov, fiál a poprepletaných rebier s krabmi. V strednej časti bola pôvodne hranatá zasklená schránka nahradená novšou, nad ňou pod baldachýnom je rezaná figúrka Madony s dieťaťom, na vrchole je kríž. Po dvoch stranách vo vežičkách je anjel a uhorskí králi sv. Štefan a sv. Ladislav.
Vežičky sú korunované fleuronom. Pod schránkou sú úponky zo strihaných lupeňov a liatych plodov.
Kalich od Jána Kolbenhayera z Levoče z roku 1795  je z pozláteného striebra a je 25 cm vysoký. Bronzová krstiteľnica je z roku 1549. Je to jedna z posledných krstiteľníc, uliatych v spišskonovoveskej kovolejárskej dielni. Jej výzdoba má motív Ukrižovania, mužských hláv a okrídlených anjelov. Má už renesančný charakter. O pôvodnom vnútornom zariadení farského kostola je ťažké utvoriť si dokonalú predstavu, pretože sa z neho zachovalo len niekoľko fragmentov.
Zaujímavosti
Zvláštnosťou spišskonovoveskej veže je, že okrem hodín nad balkónom má ešte jedny hodiny orientované na sever, juh a západ v spodnej časti veže. Tieto hodiny sú ako relikt z pôvodnej gotickej veže, ktorá bola v roku 1649 prebudovaná a dostala cibuľkovité zakončenie. Ide o vežu s najväčším počtom hodinových ciferníkov na Slovensku - nachádza sa ich na nej až sedem. Práve kvôli počtu hodín na tejto veži dostali v minulosti „Spišiaci“ prívlastok „šľepi“ (slepí).
Vďaka svojej výške je od roku 2008 zapísaná do Knihy slovenských rekordov.
Zdroje
Internetové zdroje:
Bratislava IV (okres)
Nachádza sa v západnej časti Bratislavy pri hraniciach s Rakúskom. Svojou rozlohou je druhým najväčším okresom, pričom počtom obyvateľov je tretím najľudnatejším okresom.
Administratívne členenie
Okres sa delí na mestské časti: Devín, Devínska Nová Ves, Dúbravka, Karlova Ves, Lamač, Záhorská Bystrica
Ursela Monnová
Ursela Monnová (* 2. december 1950 Berlín-Frohnau) je herečka a speváčka. Ako dcéra Švajčiara a Írky má švajčiarske občianstvo.
Prometeus
Prometeus alebo Prometheus môže byť:
Ursela Monnová
Ursela Monn bola vydatá za anglického režiséra Ralpha Bridleho. Druhým manželom je Michael Wintzer. Má syna menom Marc (* 1981). Ursela Monn žije v Berlíne.
Prometeus
Prometheus môže byť aj:
Odyseus
náhľad|Odyseus a Kirké, autor: [[Bartholomeus Spranger, (1546–1611)]] Odyseus alebo zastarano Odysseus (starogr. Ὀδυσσεὺς - Odysseus, po lat. Ulixes alebo Ulysses, po etrusky Uthuce) je hrdina starogréckej mytológie, vládca na helénskom ostrove Ithaka, a účastník Trójskej vojny, autor nápadu trójskeho koňa (na základe výpovede mučeného trójskeho veštca Helena). Po dlhej Trójskej vojne sa vrátil do vlasti až po 10 rokoch blúdenia a dobrodružstiev. Mal ženu Penelopu a syna Télemacha.
Jeho činy opisuje Homér v diele Iliada a jeho putovanie po skončení Trójskej vojny v Odysei.
Rodina:
Dublinská dohoda
Dublinská dohoda je dohoda určujúca štát zodpovedný za preskúmanie žiadostí o azyl podaných v jednom z členských štátov Európskych spoločenstiev.