cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kostol Ducha Svätého (Žehra)
História výstavby
Kostol mal spočiatku rovné stropy. Presbytérium dostalo klenbu asi v polovici 14. storočia a v druhej štvrtine 14. storočia bol kostol vyzdobený hodnotnými nástennými maľbami a okolo roku 1380 dostala loď kamennú klenbu, podoprenú centrálnym stĺpom, čím sa stavba zmenila na tzv. spišské dvojlodie. Pravdepodobne z obdobia prestavby pochádza ich rodový erb umiestnený na oktogonálnom pilieri tesne pod úrovňou klenbových rebier. Na obvodových stenách prechádzajú rebrá do krátkych valcovitých driekov uchytených tvarovo rôznymi konzolami. Niektoré z nich majú podobu ľudskej tváre s reliéfmi mesiaca a hviezdy. Patronátne právo nad kostolom si udržali páni zo Žehry až do vymretia rodu v roku 1453. V roku 1563 sa kostol stal evanjelickým a katolíkom bol vrátený až po roku 1638, keď sa obec dostala do vlastníctva Čákiovcov. Ešte v rovnakom období boli obnovené nástenné maľby, o čom svedčí nápis na severnej stene s rokom 1638. V roku 1652 bol kostol barokizovaný, pričom úpravy sa dotkli najmä interiéru (nový hlavný oltár a zatretie stredovekých fresiek). O niečo neskôr boli barokizované aj bočné oltáre. V priebehu 18. storočia pribudla z juhu pred hlavným vchodom murovaná predsieň. V rovnakom období pristavali zo severnej strany dnešnú sakristiu, ktorá nahradila staršiu a menšiu, spomínanú v roku 1693. Charakteristickú cibuľovitú šindľovú strechu dostavali v roku 1769. Maľby v lodi boli opätovne odkryté v roku 1870, v presbytériu v roku 1877. Prvý archeologický výskum sa v kostolíku uskutočnil už v roku 1884. Opravovaný bol aj v rokoch 1928 a 1940. V rokoch 19561959 boli zreštaurované nástenné maľby.
Kostol Ducha Svätého bol pre svoj historický a umelecký prínos zapísaný v roku 1985 do zoznamu národných kultúrnych pamiatok. Jeho vklad do celosvetových kultúrnych dejín potvrdilo v roku 1993 i zapísanie do Zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO ako súčasť súboru Levoča, Spišský hrad a pamiatky okolia.
Nástenné maľby
Interiér Kostola Ducha Svätého zdobia stredoveké nástenné maľby, ktoré sa zachovali do dnes. Maľby majú vysokú umeleckú hodnotu a prezrádzajú majstra, ktorý vychádzal z talianskeho maliarstva, ale poznal aj prvky byzantského umenia. Cieľom nástenných malieb bolo priblížiť kresťanskú vierouku aj negramotným obyvateľom, preto sa tieto maľby nazývajú aj Bibliou chudobných. Nástenné maľby kostola pokrývajú steny svätyne, víťazný oblúk a severnú stenu lode. Najstaršie pochádzajú ešte z konca 13. storočia a sú to najmä konsekračné kríže na severnej strane lode. Umelecky najhodnotnejšia je výmaľba presbytéria. Sú tu umiestnené medailóny s bustami prorokov ako predchodcov kresťanstva a uhorských kráľov svätého Štefana I. a svätého Ladislava I. . Na klenbe sú štyri výjavy pripomínajúce byzantské ikony: Trojica vyobrazená ako jeden človek s troma hlavami, Abrahámovo lono, Kristus v mandorle a Madona s dieťaťom. Stredná, hlavná časť stien, obsahuje pašijový cyklus šiestich obrazov. Ďalšie nástenné maľby vznikli v 14. storočí. Cyklus sa začína Poslednou večerou, nasleduje Judášov bozk ako symbol zrady, na zadnej stene Kristus pred Pilátom a Bičovanie, na pravej stene Ukrižovanie a Snímanie z kríža. Uprostred prednej steny je malý výjav Bolestný Kristus. Pozornosť si zaslúžia aj maľby Korunovanie Panny Márie, Zvestovanie a protimorových svätcov Kozmu a Damiána. V tomto období vznikli aj dva devočné obrazy Piety a Živého kríža na severnej strane lode. Najmladšie nástenné maľby vytvorili v polovici 15. storočia. Nachádzajú sa na víťaznom oblúku a na mieste starších malieb na severnej strane lode v troch pásoch. Výmaľba severnej steny kostola vznikla v druhej polovici 15. storočia, podobne aj Posledný súd vo víťaznom oblúku. Na vrchu medzi klenbami sú obrazy Smrť Panny Márie a Korunovanie Panny Márie. Strednú časť vypĺňa cyklus s ladislavovskou legendou. V roku 1954 sa našli dve staršie devočné obrazy vysokej umeleckej a ikonografickej hodnoty asi z roku 1420. Sú to Pieta a Živý kríž. Bohatý na symboliku je Živý kríž pozostávajúci z dvoch častí.
Maľba Živého kríža
Najslávnejšou stredovekou maľbou kostola je devočný obraz Živého kríža namaľovaný na severnej strane lode koncom 14. storočia. V 15. storočí bola maľba prekrytá novšími maľbami, no po objavení bola zreštaurovaná do pôvodnej podoby. Maľba s plochou 4 m2 je pozoruhodným dielom plným symboliky. Maľba Živého kríža pozostáva z dvoch častí. Výjavy zo Starého zákona sú zobrazené na ľavej strane a výjavy z Nového zákona sú na pravej strane. V ľavom hornom rohu nad postavami ľudí je postava Synagógy, zaslepená šatkou na očiach, prezentujúca Starý zákon. V ruke drží hlavu capa, ako symbol starozákonnej obety a nalomenú zástavu. Postava Synagógy sedí na somárovi, ktorý je na nohách a krku poznačený sečnými ranami. Božou rukou je do hlavy Synagógy vrážaný meč. Na hornom rohu pravej strane sa nachádzajú dve Božie ruky vyrastajúce zo Živého kríža, ktoré symbolizujú Boží plán. Jedná ruka žehná Cirkvi a druhá odomyká nebeskú bránu. Za postavou Ecclesie kľačí a modlí sa jeden z donátorov rodu Žehrianských, ktorý maľbu objednal. Z pravej strany Krista je alegorická postava Ecclesie, symbolizujúce Cirkev a Nový zákon. V ruke drží kalich s hostiou, symboly Spasiteľa s víťaznou zástavou. Postava sedí na tetramorfovi (zviera má telo leva a štyri hlavy leva, orla, býka a anjela, ktoré symbolizujú štyroch evanjelistov. V dolnej časti pravej strany pokračuje výjav Prvotného hriechu. Sú tu zobrazení Adam a Eva, ktorých vyháňa z raja anjel s ohnivým mečom. Ústredným symbolom je vetvový Živý kríž s výhonkami a Ukrižovaným Kristom, ktorý je tzv. najvzácnejším plodom a sprostredkovateľom života v raji. V dolnej časti kmeňa kríža je omotaný had, ktorý podáva jablko Eve (zobrazenie prvotného hriechu). V ľavom dolnom rohu klope ruka s kladivom na pekelnú bránu.
Oltáre Ostatné zariadenie kostola
Z interiéru kostola sa do dnešných čias zachovala okrem obvodových múrov aj neskororománska krížová klenba v presbytériu, pastofórium a na ňom sú pôvodné mreže, ktoré boli v roku 2010 vyhlásené za národnú kultúrnu pamiatku. Zachovalo sa aj jedno románske okno za hlavným oltárom a neskororománska krstiteľnica z travertínu z konca 13. storočia. Pod lavicami je osadených do dlažby viacero hodnotných renesančných náhrobkov členov rodu Žehrianskych a ďalších významných osôb zo 17. storočia. Lavice boli vyrobené v roku 1969. Krížová cesta na stenách lode kostola pochádza od Ladislava Záborského z roku 1979 a organ je z roku 1989.
Hlavný oltár
náhľad|[[Tympanón ranogotického južného portálu.]] Ústrednou časťou hlavného oltára z polovice 17. storočia je polychrómovaný reliéf Zoslania Ducha Svätého. Postavy 12 apoštolov stoja okolo Panny Márie. Zobrazení sú neprítomnými pohľadmi smerom nahor v momente zoslania Ducha Svätého, čo symbolizujú plamienky na hlavami postáv. Pri tvorbe reliéfu autor zjavne čerpal z umenia spišských neskorogotických rezbárov.
Mariánsky oltár
Stredná časť mariánskeho bočného oltára je gotická. Je teda zvyškom gotického krídlového oltára. Ústrednou postavou je Panna Mária s Ježiškom v náručí. Okolo stoja sochy svätej Kataríny, svätej Margity, svätej Barbory a svätej Doroty pravdepodobne z konca 14. storočia.
Portál a náhrobník Jána Žigraiho
Významným dôkazom prekrývania románskeho a gotického slohu je ranogotický južný portál pochádza z obdobia okolo roku 1270, ktorý bol riešený ešte ako ústupkový so stĺpikmi a prútmi archivolty, ktoré sa však nezachovali. Výzdoba hlavíc v podobe rastlinných motívov a lomený oblúk tympanónu už svedčia o nastupujúcom gotickom umení. V tympanóne je zachovaná maľba z obdobia okolo roku 1340, ktorá zobrazuje Ukrižovaného Krista. Výjav sa odohráva na pozadí hradieb Nebeského Jeruzalema. Autor maľbou zdôraznil význam portálu ako brány života.
Náhrobná platňa z travertínu staviteľa grófa Jána zo Žehry pochádza z obdobia okolo roku 1280. Tvorí ho v hornej časti grécky kríž, ktorého ramená sú tvorené menšími krížmi, v strede jednoduchý kríž v kruhu ako symbol Krista a tento celok stojí na štylizovanom trojvrší či trojlístku. V dolnom poli je štítkový erb rodu Žehrianských a jedna z najstarších heraldických pamiatok na Slovensku.
Poznámky
<references group="pozn." />
Murchisonove vodopády
náhľad|Murchisonove vodopády náhľad|Pohľad zhora na Murchisonove vodopády Murchisonove vodopády alebo Kabalega Falls sú vodopády na rieke Biely Níl v africkom štáte Uganda. Vo vrchnej časti je skalná medzera široká 7 metrov, do ktorej sa vlieva 50 metrov široká rieka a padá do hĺbky 43 metrov. Prietok vodopádmi je okolo 300 m³ vody za sekundu. Ďalej rieka pokračuje západným smerom do Albertovho jazera. Okolo vodopádov bol v roku 1952 vytvorený Národný park Murchisonove vodopády.
Mužská štvorhra na Heineken Open 2011
Mužská štvorhra na Heineken Open 2011 sa hrala ako súčasť Heineken Open 2011 od 10. januára do 15. januára. Titul získal druhý nasadený pár Marcel Granollers Pujol a Tommy Robredo, ktorý si vo finále poradil s párom Johan Brunström, Stephen Huss, (6).
Murchisonove vodopády
Názov nesú po Sirovi Roderickovi Murchisonovi, ktorý bol predseda Royal Geographical Society.
Počas režimu Idiho Amina v 70. rokoch bol názov vodopádov zmenený na vodopády Kabarega po kráľovi Kabarega z Buňoro, avšak nikdy nebol tento názov uzákonený. Názov bol opäť zmenený na Murchisonove vodopády po tom, ako padol režim Idiho Amina, hoci aj v súčasnosti je niekedy používaný názov vodopády Kabarega.
V roku 1954 nižšie, po prúde rieky, od Murchisonových vodopádov havaroval na lietadle spisovateľ Ernest Hemingway.
Dorota Filová
Životopis
V roku 1955 absolvovala Strednú školu umeleckého priemyslu v Bratislave, po ktorej nastúpila na odbor reštaurovania historických pamiatok na Vysokej škole výtvarných umení pod vedením profesora Karla Veselého. Osem rokov pôsobila v Slovenskej národnej galérii, neskôr pracovala ako reštaurátorka v Slovenskom národnom múzeu. Za reštaurovanie stredovekých ikon získala v roku 1971 cenu Cypriána Majerníka.Vytvorila aj množstvo kópií diel starých majstrov, s ktorými pracoval jej manžel, výtvarník a pedagóg Rudolf Fila.
Gutaperča
thumb|Chemická štruktúra gutaperče; trans-1,4-polyizopropén. thumb|right|Palaquium gutta. Rastlina, z ktorej sa získava gutaperča. Gutaperča (malaj. getah = guma, percha = strom) je zaschnutá mliečna šťava zo stromov rodu gutaperčovník (Palaquium) a rodu pajéna (Payena).
Vlastnosti
Chemicky je podobná latexu, teda prírodnému kaučuku. Na rozdiel od kaučuku (cis-) má gutaperča transpolyizoprénový reťazec. Pri teplote okolo 20 °C je tuhá, málo elastická a krehká. Po zahriatí na 50 °C sa stáva mäkkou a tvarovateľnou.
Použitie
Pre svoje dobré izolačné vlastnosti sa v minulosti používala na izoláciu elektrických káblov. Vyrábali sa z nej aj golfové loptičky. Jej zmes s oxidom zinočnatým sa používa v zubnom lekárstve pri ošetrení koreňových kanálikov.
Zagrepčanka
Zagrepčanka je druhá najvyššia výšková budova v Záhrebe. Nachádza sa na križovatke ulíc Savska a Vukovarska.
S anténou má výšku 94,6 m a má 26 poschodí v centrálnom krídle, v západnom 21 a vo východnom 19. Na streche má anténu, s ktorou je velková výška až 109 metrov. V podzemí sú dve podlažia slúžiace hlavne ako podzemné parkovisko. Súčasťou komplexu sú ešte ďalšie tri budovy, fontána a umelecká skulptúra.
Budova bola dokončená v roku 1976, na jej stvárnení sa podieľali architekti Slavko Jelinek a Berrislav Vinkovič. Tí sa inšpirovali mrakodrapom Thyssenhaus v Düsseldorfe z roku 1960. Obklad Zagrepčanky z vonkajšej strany tvoria mramorové bloky, ktoré sa asi 10 rokov po dokončení ukázali ako problematické, niektoré z nich začali opadávať. Dôvodom bol materiál nízkej kvality, preto bola potrebná rekonštrukcia, tá však vzhľadom na komplikované udalosti v 90. rokoch prebehla až na začiatku 21. storočia. Dovtedy bolo potrebné vybudovať pred budovou provizórny drevený tunel, aby bola zaistená bezpečnosť pracujúcich v budove. Najprv bolo zrenovované západné krídlo, ďalšie majú nasledovať.
V roku 2006 vo výške predbehla Zagrepčanku budova Eurotower, ktorá je vysoká 97,8 m.
Slam / Out Here
„Slam“ / „Out Here“ je piaty singel austrálskej drum and bassovej skupiny Pendulum z ich debutového albumu Hold Your Colour. Bol vydaný dňa 19. septembra 2005 nezávislým vydavateľstvom Breakbeat Kaos a je tretím vydaním cez toto vydavateľstvo. Singel dosiahol 34. miesto v rebríčku UK Singles Chart. Skladba „Slam“, rovnako ako skladba „Prelude“ z albumu Hold Your Colour obsahujú prvky z amerického televízneho programu The Twilight Zone od Roda Serlinga. Podobné prvky sú použité aj v skladbe „Rock Civilization“ od hardstyle skupiny Headhunterz.
Skladba „Out Here“ na B-strane je jednou z niekoľkých breakových skladieb albumu (podobne ako „Fasten Your Seatbelt“ z predchádzajúceho singlu). Je tiež jedinou skladbou, v ktorej sú použité vokály Garetha McGrillena.
Pozície v rebríčkoch
„Slam“ / „Out Here“ vstúpil do UK Singles Chart na 39 týždeň roku 2005. Dosiahol 34. miesto a o týždeň neskňr vypadol z rebríčka.
Zoznam skladieb
Obidve skladby napísali a produkovali Rob Swire, Gareth McGrillen a Paul Harding.
12" vinyl singel, picture disc
(BBK011; released 19 September 2005)
CD singel (BBK011SCD; released 19 September 2005)
Zostava
Nasledujúci ľudia sa podieľali na skladbách „Slam / Out Here“.
Me & You (pieseň Nero)
„Me & You“ je skladba anglickej drum and bassovej skupiny Nero z ich debutového albumu Welcome Reality. Skladba bola vydaná ako singel v Spojenom kráľovstve na digitálne stiahnutie dňa 2. januára 2011, pričom vo formáte 12" vinylu bol dostupný o deň neskôr. Dňa 8. januára 2011 singel debutoval na 15. mieste v rebríčku UK Singles Chart a dosiahol 1. miesto v rebríčku UK Indie Chart.
Singel bol vybraný DJom Zanom Lowem za "Hottest Record in the World", dňa 28. september 2010. Dňa 9. januára 2012 bol použitý remix „Me & You“ od skupiny Dirtyphonics v traileri videohry Gran Turismo 5 a takisto v soundtracku videohry Dirt: Showdown.
Hudobné video
Hudobné video k skladbe „Me & You“ bolo prvýkrát zverejnené na portáli YouTube dňa 5. decembra 2010. Do januára 2014 malo video viac ako 9 miliónov zhliadnutí.
Mao Ce-tung
Mao Ce-tung (nové meno: Žun-č’ 润芝; * 26. december 1893, Šao-šan – † 9. september 1976, Peking), známy tiež pod oficiálnou prezývkou Veľký kormidelník (伟大舵手 – Wej-ta tuo-šou), bol čínsky komunistický revolucionár, zakladateľ Čínskej ľudovej republiky, ktorú po víťazstve v občianskej vojne s nacionalistami viedol ako predseda komunistickej strany od jej vzniku v roku 1949 až do svojej smrti v roku 1976. Ideologicky bol marxista-leninista a jeho teórie, vojenské stratégie a politika sú spoločne známe ako maoizmus. Je považovaný za jedného z najhorších diktátorov v dejinách, keďže jeho vláda si vyžiadala obrovský počet obetí.
Životopis
Narodil sa v dedine Šao-šan, v provincii Chu-nan, v pomerne bohatej roľníckej rodine. Od detstva prejavoval túžbu po vzdelávaní a vzdelania sa mu dostalo v Čchang-ša a v Pekingu, kde vyštudoval učiteľský inštitút. Následne sa venoval vyučovaniu a žurnalistike. V roku 1918 začal pracovať v knižnici Pekinskej univerzity a na rozdiel od svojich súčasníkov nevyužil možnosť študovať v cudzine. V čase jeho mladosti bola Čína slabá, v krajine vládla anarchia, využívali ju jednotliví vojenskí vládcovia i v dôsledku tzv. diplomacie delových člnov, praktizovanej cudzími mocnosťami. Mao pochopil, že politické vákuum môže vyplniť sila, čo neskôr vyjadril citátom „moc vyrastá z hlavne pušky“. V Pekingu sa zoznámil s myšlienkami marxizmu a v roku 1921 pomáhal budovať Komunistickú stranu Číny.
Ako revolucionár sa venoval organizovaniu roľníkov v politickú silu a roku 1928 sa zúčastnil povstania, po neúspechu ktorého sa uchýlil do Ťiang-si. Obkľúčenie tejto oblasti vojskami viedlo k tomu, že Mao spolu s ďalšími súdruhmi začal tzv. „Dlhý pochod“ – práve počas neho sa Mao presadil ako vodca. V polovici 30. rokov, kedy jeho zdecimované sily dorazili do Jen-anu, už bol Mao schopný ubrániť sa Stalinovmu tlaku na dosiahnutie promoskovského vedenia. V tejto dobe si vytvoril kult osobnosti a vyvinul si vlastnú politickú filozofiu, ktorá sa dostala do povedomia ako Mao Ce-tungovo myslenie. V roku 1945 sa Mao stal predsedom KS Číny.
thumb|left|Mao Ce-tung pri vyhlásení [[Čína|Čínskej ľudovej republiky, 1. október 1949]]
Spojenectvo s Kuomintangom počas vojny proti Japoncom a pomoc Moskvy mu umožnili vybudovať značnú vojenskú silu a rozšíriť sieť partizánskych jednotiek. Schopnosť udržať stranu pri živote i v tých najťažších podmienkach a rozhodné víťazstvá počas občianskej vojny mu po vytvorení Čínskej ľudovej republiky 1. októbra 1949 priniesli veľkú slávu. Priniesol krajine sužovanej 30 rokov vojnami mier, hoci to bolo za cenu diktatúry jednej strany a prísnej centralizácie štátu. S pomocou Sovietskeho zväzu sa Maovi zo začiatku darilo aj na poli hospodárskej a politickej obnovy. Vzdelanie a zdravotná starostlivosť sa stali dostupné pre každého a vzrástla gramotnosť aj životná úroveň. Mao chcel z Číny urobiť priemyselnú a poľnohospodársku veľmoc, a to do konca 50. rokov, čo bolo nereálne.
Maovi systém sovietskeho štýlu, vytvorený po roku 1949, nevyhovoval. Preto sa v roku 1958 rozhodol pristúpiť k „Veľkému skoku vpred“ (1958 – 1962), ktorý mal krajinu rýchlo priblížiť ku komunistickej utópii. O rok neskôr nastal v celej krajine hladomor, ktorému podľahlo asi 30 miliónov ľudí. Predstavovalo to 5% vtedajšej čínskej populácie. Totálne fiasko tohto projektu bolo pre Maa ťažkou ranou a ponížením. Sformuloval svoje idey v tzv. Červenej knihe a ich štúdium bolo povinné. Táto kniha sa stala základom Veľkej kultúrnej revolúcie (1966 – 1969), počas ktorej postihli neľútostné čistky všetkých členov strany, ktorých podozrieval z neposlušnosti. Teroru zameranému proti staršej generácii a straníckej nomenklatúre padli za obeť ďalšie tisíce ľudí. Mao si takými stratami príliš hlavu nelámal, pretože tvrdil, že Čína je obrovská a pár miliónov mŕtvych ju neohrozí.
V roku 1959 Mao narušil vzťahy so Sovietskym zväzom a Čínu odrezal od zvyšku komunistického bloku. Bol presvedčený, že sa neodvratne blíži jadrová vojna so Sovietskym zväzom. Preto krajinu uvrhol do stavu horúčkovitého zbrojenia, ktoré do jeho smrti takmer úplne zruinovalo hospodárstvo. Po invázii vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v roku 1968 si Mao uvedomil hroziacu agresivitu zo strany ZSSR. Rozhodol sa zakročiť proti Červeným gardám, ktorých vyčíňanie mohlo prerásť až do občianskej vojny. Mao Ce-tung tak vystúpil na 9. zjazde KS Číny v roku 1969 a ospravedlnil sa za niektoré excesy „kultúrnej revolúcie“ a jeho idey boli opäť prijaté ako ideový základ strany.
Podľa slov jeho súčasníkov bol Mao Ce-tung pyšný, autoritársky, nevypočítateľný, ale hlavne prostopašný. O jeho náklonnosti k ženám, a najmä k mladým dievčatám, hovorí svedectvo osobného lekára. Všetky vodcove milenky si museli povinne prečítať knihu „Tajná cesta obyčajného mladého dievčaťa“, čo bola vlastne príručka taoistických sexuálnych praktik. V posledných rokoch života trpel Veľký kormidelník Parkinsonovou chorobou a všetky záležitosti za neho vybavovala jeho žena a Čou En-laj, spolubojovník a Maova pravá ruka od začiatku jeho politickej kariéry.
Poleň
Poleň je obec v Česku v okrese Klatovy v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 302 obyvateľov, z toho 157 mužov a 145 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,8 roka (muži 41,4 roka, ženy 42,2 roka).
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1245.
Hrádek
Hrádek môže byť:
Alternatívne teórie o polohe Veľkej Moravy
Alternatívne teórie o polohe Veľkej Moravy predpokladajú, že jadro Veľkej Moravy sa nenachádzalo na území súčasnej Moravy a západného Slovenska. Prvý známy pokus o prehodnotenie polohy Veľkej Moravy vykonal ešte 18. storočí slovenský historik, stúpenec slovenského národného hnutia Juraj Sklenár. V 70. rokoch 20. storočia túto tému opäť otvoril americký historik maďarsko-poľského pôvodu Imre Boba, nasledovaný maďarským historikom a politickým aktivistom Pétrom Püspöky-Nagyom a v Maďarsku žijúcim japonským historikom Toru Sengom. V 90. rokoch téma ožila aj mimo maďarského prostredia v dielach amerického historika Charlesa Bowlusa a nemeckého historika Martina Eggersa, vďaka ktorým sa tieto pôvodne okrajové teórie dostali aj do renomovaných edičných rád a stali sa predmetom diskusie v odborných časopisoch. Tieto teórie väčšina stredoeurópskych historikov odmietla.
Bricquebosq
Bricquebosq je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Alternatívne teórie o polohe Veľkej Moravy
Veľká Morava v Sirmiu (Juraj Sklenár)
náhľad|Titulná strana práce [[Juraj Sklenár|Juraja Sklenára Vetustissumus magnae Moravie situs et primus in eam Hungarorum ingressus et incursus (1784)]] V roku 1784 Juraj Sklenár publikoval svoje najvýznamnejšie dielo Vetustissumus magnae Moravie situs et primus in eam Hungarorum ingressus et incursus [Najstaršia poloha Veľkej Moravy a prvý vpád a vstup Maďarov do nej]. Svoju prácu napísal v období začínajúceho sa formovania moderného slovenského národa (17801848), keď vznikali prvé práce o dejinách Slovákov, ale ich vzťah k veľkomoravskej histórii nebol celkom jednoznačný. Okrem hľadania počiatkov vlastných národných dejín nieslo veľkomoravské dedičstvo aj pejoratívny podtón, keď boli Slováci v rámci maďarských legiend vykresľovaní ako potomkovia ľudu Svätopluka, ktorý podľa povesti nerozumne vymenil svoju krajinu za bieleho koňa a tá tak prešla do vlastníctva Maďarov. Zároveň už prebehli prvé pokusy spochybniť politickú rovnoprávnosť Slovákov, ktorí mali byť údajne podriadení víťazným Maďarom. V týchto podmienkach sa Sklenár pokúsil prehodnotiť tradičný pohľad na polohu Veľkej Moravy, pričom jeho práca mala výrazný národno-obranný charakter, čo ovplyvnilo aj jeho vedeckú objektivitu. V práci sa vyskytujú mnohé prvky a argumenty, aké použili autori podobných teórií o 200 rokov neskôr. Sklenár stotožňuje (Veľko) Moravanov so Slovanmi, ktorí sa pôvodne usadili pri rieke Morava v Mézii, dnešnom Bulharsku. Argumentuje pritom dielom Konštantína Porfyrogeneta De Administrando Imperio [O spravovaní ríše] (945959), ktorý Veľkú Moravu umiestnil medzi Trajánov most, Sirmium (dnešná Sremska Mitrovica v Srbsku) a Belehrad.
Ďalej sa odvoláva na ruského kronikára Nestora, ako aj franské zdroje (napr. posolstvo cisára Arnulfa aby Bulhari Moravanom nepredávali soľ) a zvyklosťami pasovských biskupov. Pôvodné Mojmírove panstvo sa podľa neho rozprestieralo na juhu v Mézii a Panónii. Niekde na hranici Mézie a Panónie sa nachádzala aj Pribinova Nitra (Nitrava), ktorá nebola totožná s uhorskou Nitrou. Z tejto južnej Nitravy vyhnal Mojmír Pribinu, ktorý následne prekročil Sávu a usadil sa v dolnej Panónii. Ťažko popierateľnú príslušnosť územia (českej) Moravy a dnešného Slovenska k Veľkej Morave vysvetľuje Sklenár neskoršími územnými expanziami. Veľká Morava sa najprv rozšírila do celej Panónie a Dácie (dnešného Sedmohradska). Potom Svätopluk pripojil územie medzi Tisou a Hronom obývané v danom čase údajne Jazygmi v ktorých slovanskú etnicitu Sklenár veril. Od Čechov následne dobyl aj Ponitre a Považie. Uhorská Nitra prijala kresťanstvo až za Svätopluka a podľa neho teda nemá nič spoločné s južnou Pribinovou Nitrou, v ktorej bolo v čase Veľkej Moravy zriadené biskupstvo (Sklenár argumentuje listom bavorských biskupov, v ktorých sa spomínajú pohanské kmene, ktoré si Svätopluk podrobil). V roku 890 boli k Veľkej Moravy pripojené aj Čechy. Až po týchto územných výbojoch sa prenáša názov Veľká Morava aj severne od Dunaja a podrobené obyvateľstvo prijíma meno Moravania. Vďaka tejto interpretácii mohol Sklenár umiestniť boje medzi Moravanmi a Maďarmi na juh a územie severne od Dunaja nebolo Maďarmi podmanené. Slováci tak zostali Maďarmi nepodrobení, čo zapadalo do jeho národno-obrannej koncepcie. Naopak, na bezpečné územie dnešného Slovenska ušli zvyšky Moravanov z juhu, ale to, že by Slováci boli pozostatkami Moravanov rázne poprel.
Bricquebosq
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Alternatívne teórie o polohe Veľkej Moravy
Veľká Morava v Sirmiu (Juraj Sklenár)
Sklenárovu teóriu napadol popredný maďarský historik István Katona, čím sa začala jedna z najrozsiahlejších vedeckých polemík 18. storočia v Uhorsku. Spor so záujmom sledovali aj v Čechách a na Morave. Podstata sporu bola dobre známa významným slavistom ako bol Josef Dobrovský alebo Pavol Jozef Šafárik, ale Sklenárove tézy nenašli medzi slovenskými, českými ani maďarskými historikmi dostatočnú oporu. Ešte v roku 1820 publikoval podobnú teóriu ako Sklenár Friedrich Blumenerger. Veľkú Moravu umiestnil do Panónie na hranice s Méziou do bulharskej sféry záujmov. Tieto názory zostali izolované, pretože staršia histografia umiestňovala Veľkú Moravu jednoznačne severne od Dunaja.
Bricquebosq
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Alternatívne teórie o polohe Veľkej Moravy
Oživenie teórie o južnej Morave (Imre Boba)
Podľa Bobu nie je možné vzťahovať rôzne tvary slov Morava a Moravan na širšie územie, ríšu alebo etnikum, ale iba na užšiu lokalitu – konkrétne mesto alebo hrad, priľahlé územia a ich obyvateľov. Týmto miestom, historickou Moravou (Maravou) bolo kniežatstvo okolo Sirmia (Sriemskej Mitrovice). Toto kniežatsvo bolo podľa neho súčasť väčšej ríše Slavóncov (terra Sclavorum, Sclavinia), ktorá siahala od dalmátskeho pobrežia k Dunaju a Dráve na severe a k Belehradu a Nišu na východe. Pribinovu Nitru umiestnil na „zatiaľ neidentifikované miesto“ v Húnii-Avárii. Podobne ako Sklenár argumentoval zmienkou o polohe Veľkej Moravy od Konštantína Porfyrogeneta, pokúšal sa reinterpretovať aj franské zdroje. Za hlavný dôkaz existencie mesta Morava na juhu však považoval nasledovnú informáciu zo Života Metodovho:
Túto interpretoval doslovne a keďže stredoveká tradícia pripisuje sv. Andronikovi biskupstvo v Sirmiu, považoval ho aj za Metodovo sídlo, totožné s mestom Morava. Svoju hypotézu o umiestnení Metodovho sídla v oblasti Sirmia pôvodne podporil aj interpretáciou nálezu ranostredovekého kostola v Mačvanskej Mitrovici z roku 1966. Jeho tvrdenie však okamžite odmietol juhoslovanský archeológ V. Popović, ktorý na mieste vykonával výskum a kostol datoval až do 11. storočia. Ako upozornili viacerí historici, ani predpoklad, že Metodova titulárna hodnosť musí odrážať miesto jeho kostola alebo rezidencie nebol celkom správny. Aj v súčasnosti je zvykom udeliť biskupovi alebo arcibiskupovi, ktorý nie je menovaný ku konkrétnemu kostolu, titul zaniknutého biskupstva alebo arcibiskupstva.
Archeologický komplex v údolí Moravy bol podľa Bobu iba rozšírením civilizácie panónskych Avarov z deviateho storočia. Nálezy v Pohansku a Mikulčiciach interpretoval ako vojensko-kniežacie sídla utečeneckého typu, bez nadväznosti na korešpondujúce vidiecke osídlenie. Materiálna kultúra tejto civilizácie nemohla byť podľa neho dávaná do súvislosti s okolitým slovanským osídlením a existovala iba ako krátkodobý a izolovaný prejav. To, že by nositelia tejto kultúry mohli hovoriť slovanským jazykom nevylúčil, ale pripustil to ako pokročilý stupeň avarsko-slovanskej symbiózy, pričom ich kultúra údajne odrážala kočovnícky spôsob života. Jediné jasné väzby tejto kultúry existovali na avarsko-byzantínsku kultúru Panónie a kočovnícke civilizácie východnej Európy.
Kriticky sa postavil aj k filologickým dôkazom umiestnenia jadra Veľkej Moravy severne od Dunaja. Prítomnosť západoslovanských prvkov (tzv. veľkomoravizmov niekedy označovaných ako moravizmy alebo dokonca bohemizmy) v písomných pamiatkach spochybnil a považoval ju za nedostatočne preukázanú. Podľa Bobu nie sú žiadne dôkazy o existencii fonetických, gramatických alebo lexikálnych „moravizmov“ v hlaholských textoch. Naopak, všetky v nich prítomné zvláštnosti majú paralely v macedónskych, srbských, chorvátskych alebo slovinských dialektoch.
Dve Moravy (Péter Püspöky-Nagy, Toru Senga)
Teóriu o južnom umiestnení Veľkej Moravy koncom 70. rokov rozvinul Péter Püspöky-Nagy, podľa ktorého existovali dve Moravy. Centrum „Veľkej“ Moravy hľadal podobne ako Sklenár a Boba v Sirmiu. Na juhu údajne siahala k srbskej rieke Morave a na severe zaberala južnú časť priestoru medzi Dunajom a Tisou. „Malá“ Morava bola totožná s Moravou v dnešnom Česku a neskôr bola Svätoplukom pripojená k „Veľkej Morave“. Podobné názory prezentoval aj významný maďarský historik Gyula Kristó, ktorý rozlišoval medzi severnou (nepokrstenou) a južnou (pokrstnenou) Moravou.
Toru Senga v roku 1983 navrhol rozlišovať medzi Moravou (Morabia) a Veľkou Moravou (Megalé Morabia). Jadro Megalé Morabie umiestnil priamo do maďarskej pusty medzi Dunaj a Tisu, Morabiu stotožňoval s českou Moravou (prípadne aj s Ponitrím). Ich spojenie opäť súviselo so Svätoplukovými výbojmi. Jedným zo slabých miest teórie je veľmi riedke osídlenie tohoto územia v danom čase, ktoré tak mohlo iba ťažko poskytnúť dostatočný hospodársky potenciál na následnú rozsiahlu expanziu.
Morava v Bosne a uhorskej puste (Martin Eggers)
V roku 1995 publikoval nemecký historik Martin Eggers svoju pôvodne dizertačnú prácu Das „Großmährische Reich“ Realität oder Fiktion? [„Veľkomoravská ríša“ – skutočnosť alebo fikcia?]. Podľa Eggersa Avari aj po rozpade kaganátu zohrávali dôležitú úlohu na územiach severne od Dunaja, ale pod inými menami. Nálezy na Morave prisudzuje podobne ako Boba etnickej skupine s avarskou tradíciou. Dnešné Slovensko malo byť v 9. storočí obývané „zvyškovými skupinami Avarov“ (Vulgarii – Bulhari), pričom Pribinova Nitra nemusela byť totožná so slovenskou.
Po páde Avarského kaganátu sa na východe Karpatskej kotliny usídlil kmeň Moravanov (Moravljanov) a usadil sa okolo centra nazvaného Morava (Marosvár, dnešný Čanád). Títo Moravania chránili Franskú ríšu pred útokmi z východu a pod jej ochranu vybudovali vlastné panstvo. Ich vládcovia, Mojmír a Rastislav, pochádzali z rovnakého bosniansko-slavónskeho rodu ako Svätopluk a s ďalšími južnými Slovanmi zdieľali aj materiálnu kultúru doloženú náleziskami belobrdského typu. V roku 871 sa k moci v Čanáde dostal Svätopluk, čím sa spojilo bosniansko-slavónske kniežatsvo s moravským. Týmto spôsobom vznikla „Veľkomoravská“ ríša, ktorá však pretrvala iba jednu generáciu. Svätoplukov vplyv sa potom rozšíril do Chorvátska (879), ovládol Nitriansko obývané pohanskými Avarmi/Bulharmi (874880), pripojil Panóniu (884) a bol korunovaný za kráľa (885). Od Arnulfa získal darom Čechy (890), ktoré už predtým boli v úzkom zväzku s (českou) Moravou. Až po páde Veľkej Moravy sa prenáša názov Morava na územie v dnešného Česka a šíri sa nesprávne povedomie o jej histórii.
Eggersova práca bola prijatá do renomovanej edičnej rady a stala sa prvou, ktorá vyvolala rozsiahlejšiu kritiku prominentných stredoeurópskych historikov a archeológov (Wolfram, Bláhová , Měřínský , Třeštík , Marsina  a ďalší). Ako upozornili viacerí z nich, autor svoje spochybnenie archeologických nálezov na územiach tradične spájaných s jadrom Veľkej Moravy dostatočne nepodložil a miesto toho sa odvolal na nepublikovanú časť svojej práce. Kultúra belobrdského typu, ktorá mala spájať jeho Moravanov s ďalšími južnými Slovanmi je datovaná o takmer 200 rokov neskôr.
Meander
Meander môže byť:
Cibona
náhľad|Cibona Cibona alebo Cibona Tower je výšková budova v chorvátskom meste Záhreb na adrese Trg Dražena Petrovića 3 pri spojnici ulíc Savska a Kranjčevićeva. Má 25 poschodí a výšku 92 m, s anténou 105 m.
Bola postavená v roku 1987 kvôli univerziáde, ktorá sa vtedy konala. Navrhol ju architekt Marijan Hržić.
Les Hautes-Rivières
Les Hautes-Rivières je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Ardennes, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 1686 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Hierón
Hierón môže byť:
Ivan Huljak
Ivan Huljak je slovenský scenárista a producent. Niekedy vystupuje v stand-up comedy show Jána Gorduliča Silné reči. Pracoval na mnohých projektoch JOJ ako napríklad Mafstory, Profesionáli alebo Hoď svišťom. Momentálne (2014) píše scenáre a je producentom seriálu Dedičstvo, spolu s Kristínou Cibulkovou a Stanom Guštafíkom.
Canon BP-511A
Canon BP-511A Li-ion batéria pre digitálne fotoaparáty a kamery tohto výrobcu. Je to nástupca modelu Canon BP-511. Parametre novšieho modelu sú 7,4V a kapacita 1390mAh, a podobne ako predchodca s kapacitou 1100mAh, používa sa vo vyšších modeloch fotoaparátov, ako napriklad nový Canon EOS 40D, ale tiež v sérii PowerShot G a Pro. Pozri Zoznam produktov Canon.
Kompatibilné modely: EOS 20D, EOS 20Da, EOS 30D, EOS 40D, EOS 5D, EOS D30, EOS D60, EOS Digital Rebel, Optura Xi, PowerShot G1, PowerShot G2, PowerShot G3, PowerShot G5, PowerShot G6, PowerShot Pro1, PowerShot Pro70
Sainte-Christine (Puy-de-Dôme)
Sainte-Christine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Puy-de-Dôme, v regióne Auvergne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Kostol Narodenia Panny Márie (Prečín)
Kostol Narodenia Panny Márie je rímskokatolícky neskorogotický kostol v obci Prečín z roku 1637.
Zápoľná
Zápoľná je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Východná v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je ''Ochrana fluviokrasovej vertikálno-horizontálnej jaskyne dlhej 1438 m s prevýšením 59 m. Vytvorená je v gutensteinskom vápenci so sporadickou sintrovou výplňou a jazierkami. Nachádza sa vo Važeckom chrbáte v Kozích chrbtoch.''
Kostol Navštívenia Panny Márie (Senica)
Rímskokatolícky farský kostol Navštívenia Panny Márie sa nachádza v centre západoslovenského mesta Senica, uprostred menšieho námestia.
História
Kostol bol vybudovaný v roku 1631 pôvodne ako evanjelický, v roku 1654 bol rekatolizovaný a v roku 1655 podstúpil veľkú stavebnú úpravu. Veža na západnom priečelí bola nadstavená v rokoch 17541788. V roku 1936 sa začala postupná úprava strechy budovy. Po poškodení počas druhej svetovej vojny bol kostol v roku 1949 opravený a dostal súčasný vzhľad.
Opis
Kostol Panny Márie je jednoduchou stavbou tvorenou tromi loďami. Vonkajšia fasáda je nečlenená, jednoduchá a prostá. Chrámový korpus oživujú len štyri nižšie oporné piliere so šikmými strieškami. Medzi nimi sú obdĺžnikové okná ukončené polkruhom. Fasáda predstavanej vstupnej veže s hlavným vchodom, ktorý sa v súčasnosti nepoužíva, je vodorovne oživená rímsami a menšími okennými otvormi obdĺžnikového tvaru. Kupola barokového tvaru pochádza z roku 1959 a je rekonštrukciou strechy z počiatku 20. storočia. Kupola veže bola pokrytá medeným plechom v roku 1963.
Renesančný vstupný portál je tvorený z edikuly a nadokenným štítom, v ktorom je umiestnený erb. Vstupný otvor (portál) lemujú plastické pilastre.
Štátny jazyk
Štátny jazyk je jazyk používaný vo verejnej správe. Jeho povinnú znalosť občanmi zaručuje štát. Pojem nie je obsahovo zhodný s pojmom úradný jazyk, ale vo väčšine štátov sa úradný jazyk chápe ako identický so štátnym jazykom.
Slovensko
Na Slovensku je podľa Ústavy Slovenskej republiky aj podľa zákona o štátnom jazyku štátnym jazykom slovenský jazyk. Zákon o štátnom jazyku upresňuje, že štátnym jazykom sa tu myslí slovenský jazyk v jeho kodifikovanej podobe (t. j. v podobe, ktorú "na podnet odborných slovakistických výskumných pracovísk a odborníkov v oblasti štátneho jazyka schvaľuje a zverejňuje Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky na svojej internetovej stránke" - pozri kodifikačná príručka), a že však "tým sa nevylučuje používanie inojazyčných nových odborných pojmov, termínov alebo pomenovaní nových skutočností, na ktoré sa ešte neustálil a nekodifikoval v štátnom jazyku vhodný rovnocenný výraz, ako aj používanie nespisovných jazykových prostriedkov, ak ide o ich funkčné využitie, najmä v umeleckej tvorbe a v publicistike."
Igric
Igric bol stredoveký hudobník a spevák v slovanských oblastiach (slovanská analógia  francúzskeho  jongleura, nemeckého spielmanna). Slovanský pôvod dokazuje etymológia slova igric-igrať = hrať.
Pôvod
Dejiny igricov siahajú až do obdobia Veľkomoravskej ríše, ich pôsobenie nadobúda vrchol v stredoveku. Nemožno ich chápať ako jednoliatu sociálnu vrstvu, delili  sa  podľa svojho  pôsobenia na igricov v službách vládnúcej triedy (na šľachtických dvoroch, hradoch) a  na igricov pôsobiacich medzi pospolitým ľudom (na ľudových zhromaždeniach, jarmokoch, v  krčmách). Touto funkčnosťou bol determinovaný ich repertoár. Igrici sa organizovali v spolkoch, korporáciách. Usádzali sa  v  osadách, ktoré podľa vtedajších zvyklostí preberali pomenovanie podľa prevažného povolania obyvateľov. Dokumentujú to miestne názvy najmä na južnom Slovensku (obec Igram, ďalšie, dnes už neexistujúce obce na Žitnom ostrove Igric-Karča).
Repertoár
Okrem niekoľkých sporadických zmienok v kronikách a listinách o existencii igricov nezachovali sa doklady o ich repertoári, pretože ho predvádzali naspamäť. Predpokladá sa, že išlo o široký a rozmanitý repertoár od historickej epiky, legiend, balád, tanečných, lyrických, satirických, pijackých piesni až po monodrámy (scénické výjavy so spevmi), pantomímu a pod. Sprevádzali sa prevažne na sláčikových nástrojoch.
Zánik
Igrici boli takmer jediní nositelia inštrumentálnej hudby v stredoveku (zmienky v kronikách o gusliaroch, kobzaroch, lutnistoch). Títo predstavitelia svetského elementu boli často vystavení útokom cirkvi. Osudy igricov záviseli od vládnúcej triedy. Preto so zánikom feudalizmu zanikli aj igrici.
Daniel Šustek
Daniel Šustek (* 27. január 1846 Slovenská Ľupča – † 13. marec 1927 Chicago) bol slovenský stolár, podnikateľ, krajanský činiteľ.
Životopis
Študoval na nižšom evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici (1857 – 1859), vyučil sa za stolára v Slovenskej Ľupči. V rokoch 1863 – 1864 stolár v Banskej Bystrici, neskôr na tovarišskej vandrovke, v rokoch 1872 – 1877 umelecký stolár a návrhár v Chicagu, krátko farmár v Iowe, potom opäť podnikateľ v Chicagu. Mecén hospodárskych a politických akcií Slovákov, dozorca hlavného odboru Národného slovenského spolku a spoluzakladateľ Matice slovenskej v USA. Autor cestopisných čŕt s výpoveďou o hospodárskych a sociálnych pomeroch. Jeho dielo obohatilo cestopisný žáner v slovenskej literatúre druhej polovice 19. storočia.
Andrej Šustek
Andrej Šustek (* 28. október 1840, Slovenská Ľupča - † 4. september 1915, Slovenská Ľupča) bol slovenský publicista. Pseudonym: Ľupčan, Osekanec Matiaš, Železolom.
Jeho otec Andrej Šustek, jeho matka Zuzana rod. Muránska, jeho brat Daniel Šustek.
Životopis
Ľudovú školu navštevoval v Slovenskej Ľupči, študoval na reálke v Banskej Bystrici (1852-1855). Vyučil sa za zámočníka. Zámočník v Grazi, Innsbrucku, od roku 1863 v Slovenskej Ľupči.
Spisovateľ samouk, tvorca populárnej literatúry, najmä humoristickej a spoločenskosatirickej. Autor pravidelných listov v hiadeľskom nárečí v Černokňažníkovi, besedníc v Národných novinách, popularizačných článkov, v ktorých sa zameral na boj proti alkoholizmu a odrodilstvu. Mestský kapitán Slovenskej Ľupče, funkcionár vzájomnej pokladnice, od roku 1872 jej notár.
Bricqueville-la-Blouette
Bricqueville-la-Blouette je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Manche, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Nemce
Nemce sú obec, ktorá sa nachádza severovýchodne od mesta Banská Bystrica. Jej kataster bezprostredne susedí s katastrom obce Selce, Kynceľová, Špania Dolina a mestom Banská Bystrica. Je to cestná radová dedina na východnom svahu pahorka Pod stráne nad údolím Nemčianskeho potoka, ktorý tvorí východnú hranicu chotára. Nadmorská výška 410 m. Chotár je pretiahnutého tvaru po vtok Nemčianskeho potoka do Selčianskeho potoka.
Z hľadiska prírodných komplexov predstavuje časť spadajúca do Bystrického podolia prírodný komplex pahorkatín na neogénnych horninách (štrky, piesky, íly), s hnedou až oglejenou pôdou a s pórovou podzemnou vodou.
V obci sa nachádza kaplnka sv. Bystríka, ktorá vznikla prestavbou vymeníkovej stanice tepla.
Judas Priest
Prvý album Judas Priest s názvom Rocka Rolla vyšiel v roku 1974 a od doby vydania albumu Stained Class v roku 1978 sa skupina Judas Priest stále drží na metalovej špičke. V nasledujúcich rokoch Judas Priest nahrali mnoho ďalších albumov ako British Steel, Screaming for Vengeance či Turbo. Z niekoľko desiatok singlov vyniká napríklad Breaking the Law. Skupina zohrala významnú úlohu tiež v tom, že vytvorila typickú metalovú módu, Rob Halford prvýkrát predviedol kožené oblečenie, cvočky, pyramídy atď. Inšpiráciu hľadal v gay kluboch, čo bola reakcia na zvýšenie popularity punkovej módy a vzhľad glam rockových hudobníkov ako je napríklad skupina Kiss alebo Alice Cooper.
Počiatky (1969-1974)
K. K. Downing, Ian Hill a John Ellis sa poznali už od detstva a vyrastali v štvrti Yew Tree estate v meste West Bromwich. Navštevovali Churchfields School v All Saints vo West Bromwich. Downing a Hill sa stali blízkymi priateľmi a zdieľali podobné hudobné záujmy (Black Sabbath, Led Zeppelin, Deep Purple, Jimi Hendrix, The Who, Cream, Yardbirds) a naučili sa hrať na nástroje. Kapela bola založená v októbri 1970 v Birminghame po miestnom rozpadnutom súboru s názvom "Judas Priest" (odvodené od Dylanovy skladby "The Ballad of Frankie Lee a Judas Priest"
Pôvodný Judas Priest boli založeni v roku 1969 Alem Atkinsom (spev), Bruno Stapenhillem (basa, narodený ako Brian Stapenhill v roku 1948, Stone Cross, W. Bromwich), Johnom Partridge (bicie, narodený c. 1948, W. Bromwich), a Johnom Perrym (gitara). Stappenhill prišiel s názvom "Judas Priest" a nacvičovali v jeho dome vo Stone Cross. Perry zomrel pri automobilovej nehode krátko po vzniku kapely a bol následne nahradený Erniem Chatawayem (narodený ako Ernest Chataway v roku 1952 vo Winson Green, Birmingham, Warwickshire, zomrel 13. mája 2014 ).
Svoj prvý koncert skupina odohrala 25. novembra 1969 v George Hoteli vo Walsalle vo Staffordshire a potom na december 1969 a január 1970 odišla na tour do Škótska. Táto skupina sa rozpadla v apríli 1970 po ich poslednom koncerte 20. apríla v The Youth Centre v Cannocku vo Staffordshire. Atkins sa stretol s ďalšou zostavou Judas Priest v kostole s názvom St. James v Wednesbury blízkosti W. Bromwich. Toto miesto bolo miestnymi nazývané Holy Joe a tu sa Atkins stretol s gitaristom Kennym Downingom, basistom Ianom 'Skull' Hillom a bubeníkom Johnom Ellisom (narodený 19. septembra 1951 v Yew Tree Estate, West Bromwich). Mali kapelu Freight (apríl-október 1970) a hľadali speváka. Súhlasili s tým, že sa Atkins pripojí. Ten navrhol názov svojej starej skupiny "Judas Priest". Skúšali v dome Atkinsovej tety vo Stone Cross. Nová zostava Atkins, Downing, Hill a Ellis hral svoj prvý koncert na 16. marca 1971 v St. John Hall, Essington vo Staffordshire.
S Downingom ako zastupujúcim vodcom sa skupina vzdialila od svojich pôvodných bluesových vplyvov a začala hrať hard rock. Tento kvartet hral v Birminghame a jeho okolie s rôznymi bubeníkmi až do roku 1974, niekedy hrali ako predkapela pre napr. Budgie, Thin Lizzy a Trapeze. Nakoniec finančné ťažkosti a problémy s vedením (spoločnosť Tony Iommi ho IMA) doviedli k odchodu Alana Atkinsa a bubeníka Alana Moora v máji 1973.
V tej dobe Ian Hill chodil so ženou z neďalekého mesta Walsall, a tá navrhla svojho brata Roba Halforda ako možného speváka. Halford sa ku skupine pripojil a s ním prišiel aj bubeník z jeho predchádzajúcej kapely Hiroshima - John Hinche. Táto zostava išla turné po Veľkej Británii, veľakrát aj ako predkapela pre Budgie, a dokonca aj ako hlavná hviezda niekoľkých koncertov v Nórsku a Nemecku.
Rocka Rolla (1974-1975)
Predtým, ako kapela vstúpila do štúdia, aby nahrala svoj prvý album, navrhla ich nahrávacia spoločnosť pridať ďalšieho hudobníka do zostavy. Downing bol neochotný zakomponovať klávesy alebo plechové nastroje do kapely, a tak v apríli 1974 vybral ďalšieho gitaristu - Glenna Tiptona zo staffordskej skupiny Flying Hat Band ako nového člena. Obaja gitaristi spoločne pracovali na úprave už existujúceho materiálu a Tipton získal podiel ako skladateľ. V auguste 1974 vydala kapela svoj debutový singel "Rocka Rolla" a o mesiac neskôr rovnomenný album.
Technické problémy pri nahrávaní sa prejavili na zlej kvalite zvuku záznamu. Producent Rodger Bain, ktorý sa podieľal aj na prvých troch albumoch skupiny Black Sabbath, rovnako tak i na prvom albume Budgie, dominoval pri nahrávaní albumu a s jeho rozhodnutiami kapela nesúhlasila. Bain tiež rozhodol z albumu vyškrtnúť obľúbené skladby medzi fanúšikmi zo živých vystúpení kapely ako napríklad "Tyrant", "Genocide" a "The Ripper". Ďalej nechal zostrihať pieseň "Caviar and Meths" z pôvodnej 10-minútové skladby na 2 minútovú inštrumentálnú.
Tour pre album "Rocka Rolla" bolo pre Judas Priest prvé medzinárodné turné s vystúpeniami v Nemecku, Holandsku, Nórsku a Dánsku, vrátane jedného koncertu v hoteli Klubben v Tønsbergu, asi hodinu od Osla v Nórsku, ktorým sa im miestný tlač odmenil trochu negatívnou recenziou Album bol prepadákom, takže sa skupina ocitla v hlbokej finančnej tiesni. Pokúsila si zabezpečiť dohodu s Gull Records získať mesačný plat 50 libier, avšak spoločnosť Gull Records na tom bola podobne, tak teda odmietla Album Rocka Rolla bolo z väčšej časti kapelou zavrhnuté a žiadna z jeho piesní nebola po roku 1976 hraná naživo.
Zmena labelu (1977-1979)
Ich ďalší album Sin After Sin z roku 1977 bolo prvým, ktoré Judas Priest nahrali pod veľkou nahrávacou spoločnosťou - CBS a prvý z jedenástich po sebe idúcich albumoch, ktoré dostalo certifikáciu Gold alebo ešte vyšší (hodnotenie RIAA). Odchodom od predchádzajúcej spoločnosti - Gull stratila kapela práva na svoje prvé dva albumy. Sin After Sin produkoval bývalý basgitarista Deep Purple Roger Glover a kapela sa rozhodla najať štúdiového bubeníka Simona Phillipsa.
Uspech v mainstreame
thumb|Judas Priest v roku 1981 behem World Wide Blitz Tour. thumb|left|Downing a Tipton behem koncertu v [[San Sebastiáne vo Španielsku počas World Conqueror Tour (1984).]] Po vydaní Killing Machine bol vydaný živý album z tour pod názvom Unleashed in the East - prvý z mnohých albumov Judas Priest, čo získal platinu. V tom čase sa objavila kritika skupiny, že kapela používa štúdiová aranžmá a playback k vylepšenie zvuku a následne to na trh uvádza ako živý album. Od tejto chvíle štýl hrania v kapele postupne rástol v ťažšie, hrubší zvuk a živé verzie skladieb, ako "Exciter" a "Beyond The Realms of Death" zneli oveľa drsnejšie než ich verzie zo štúdia.