Kornel_Stodola
Prvá svetová vojna
V období rokov 1914 - 1918 Kornel Stodola žil aj s manželkou vo Viedn i, kde sa aktívne zapojil do tamojšieho kultúrneho a spoločenského života slovenskej, českej a rumunskej menšiny. Vstúpil do spolku Národ, ktorý bol oficiálne označovaný ako literárny spolok, hoci jeho agenda bola omnoho širšia. V jeho kruhu otvoril v roku 1913 záložňu (orig. názov: Slovenská Ľudová Záložňa), ktorá mala finančne pomáhať západoslovenským zeleninárom pôsobiacim v meste. Politicky sa Kornel Stodola v tomto období orientoval na Milana Hodžu a prostredníctvom neho na príslušníkov tzv. belvedérskeho kruhu, ktorého členovia sa snažili o pretvorenie habsburskej ríše pomocou ovplyvňovania následníka trónu Františka Ferdinanda. Táto orientácia skončila 28. júna 1914 smrťou následníka po atentáte v Sarajeve. Kornel Stodola viedol delegáciu slovenských politikov, ktorí na pohrebe Františka Ferdinanda položili k jeho rakve veniec so stuhou vo farbách trikolóry s nápisom: „Veľkej nádeji, očakávanej silnej záštite, hlboko skormútení Slováci.“ Po vypuknutí vojny nastúpil ako dobrovoľník do služieb Nemocnice sv. Alžbety, neskôr do nemocnice v Pálffyho paláci na námestí Josefsplatz. V septembri 1914 ho navštívili tajní detektívi pod vedením vrchného policajného komisára a urobili mu prehliadku bytu. Zobrali mu viacero dokumentov a následne s ním spísali protokol na policajnom komisariáte. Od vypuknutia vojny sa byt Kornela Stodolu stal dôležitým miestom, kde sa stretávalo množstvo politicky aktívnych osobností rôznych národností. Medzi české osobnosti, s ktorými sa stýkal najčastejšie, patril napríklad katolícky kňaz a politik Alois Kolísek. Pravidelne sa stretával taktiež s rumunským politikom a neskorším rumunským premiérom Alexandru Vaida-Voevodom. V máji nastúpil do tzv. Slovenskej jazykovej skupiny Cenzorského oddelenia Spoločného centrálneho spravodajského úradu Červeného kríža. Po niekoľkých mesiacoch pôsobenia na tzv. cenzúre sa Kornel Stodola stal šéfom slovenského oddelenia. Na úrade zamestnal Ivana Dérera, ktorý bol na začiatku vojny na krátko uväznený a následne v októbri 1914 zranený na východnom fronte. Nová fáza aktivity skupiny okolo Milana Hodžu nastala začiatkom roku 1917. Po nástupe nového cisára Karola I. na trón koncom roka 1916 došlo k zvolaniu ríšskeho parlamentu a do mesta začali prichádzať českí poslanci, s ktorými skupina udržiavala pravidelné kontakty. Tzv. Viedenská skupina, ktorá bola v tom čase najinformovanejšia vďaka kontaktom na Prahu, Budapešť i Slovensko, udržovala kontakty napríklad s Matúšom Dulom, Vavrom Šrobárom, Samuelom Zochom, Milanom Ivankom, Emanuelom Lehockým, Vladimírom Makovickým, Jánom Pálkom, Ľudovítom Bazovským, Fedorom Houdkom, Ľudovítom Okánikom. Z českej strany s Františkom Staněkom, Františkom Udržalom, Janom Sedlákom, Rudolfom Pilátom či Přemyslom Šámalom. Skupina zohrala významnú úlohu pri začleňovaní Slovenska do Českého politického programu. V auguste 1917 uskutočnil Kornel Stodola cestu po Slovensku. Stretol sa s Andrejom Hlinkom, Vavrom Šrobárom, Jozefom Škultétym či Jánom Hodžom. Kornel Stodola sa v dňoch 15. – 17. mája zúčastnil spolu s ďalšími osobnosťami osláv polstoročnice položenia základného kameňa Národného divadla v Prahe. Nabádal na výraznejšiu aktivitu Slovenskej národnej strany a podporoval snahy o konštituovanie Slovenskej národnej rady. V jeho byte prebiehali rokovanie medzi slovenskými predstaviteľmi a delegáciou vedenou Aloisom Rašínom, ktorý bol na ceste za vedením československého odboja do Ženevy. V predvečer vyhlásenie Československej republiky uvažoval o vycestovaní do Prahy. Kvôli chorobe však napokon cestu nerealizoval a osobne sa nezúčastnil ani prijatia Martinskej deklarácie.