Levoča,_Spišský_hrad_a_pamiatky_okolia
Levoča
Územie mesta Levoča bolo osídlené už od mladšej doby kamennej. V katastri mesta sú nálezy z veľkomoravského obdobia. Pôvodná osada sa predpokladá v o niečo nižšie položenej polohe zvanej Stará Levoča. Prvýkrát sa písomne spomína v roku 1249 ako Leucha a neskôr v listine Štefana V. v roku 1271, keď sa stala hlavným mestom Spoločenstva spišských Sasov. Spišským Sasom udelil aj výsady a určil, že súdnu právomoc vykonáva gróf spolu so spišským (kráľovským) županom je ako miesto jej vykonávania určené hlavné mesto provincie Levoča (civitas provincie capitalis). Hradobný systém vznikol v období po druhom tatárskom vpáde na Spiš v roku 1285. Neskôr bol hradobný systém s baštami a priekopou prebudovaný, čo súviselo s intenzívnym rastom zastavaného mestského areálu južným smerom. Vyspelý a zložitý hradbový systém Levoče je špičkovou ukážkou stredovekého fortifikačného staviteľstva na Slovensku. Dodnes sa zachovalo viac ako 80 % hradbového systému so 16 baštami a troma mestskými bránami (Košickou, Menhardskou a Poľskou bránou). Zrejme v druhej polovici 13. storočia sa v meste usadili mendikanti. Tamojší minoritský konvent je doložený k roku 1309 (zanikol počas reformácie v prvej polovici 16. storočia). Starý minoritský kostol bol v 14. storočí zahrnutý do veľkoryso koncipovaného a hradbami obohnaného mestského areálu, ktorý mal pravidelnú šachovnicovú štruktúru. V spoločných výsadách z roku 1317, ktoré udelil kráľ Karol Róbert z Anjou spišským Sasom za ich pomoc v bitke pri Rozhanovciach je táto pozícia Levoče znovu potvrdená. V roku 1323 sa stala slobodným kráľovským mestom a získava právo skladu. Stredoveký pôdorysný rozvrh kolonistami založeného mesta vznikol v 13. a 14. storočí. Uprostred Námestia Majstra Pavla okrem Baziliky svätého Jakuba stojí radnica, postavená pôvodne v 14. storočí, prebudovaná v 16. storočí. Za nimi stojí dnes mohutný evanjelický kostol, ktorý bol postavený v prvej polovici 19. storočia. Na severnej strane kostola bola mestská škola, prebudovaná v roku 1588. Pôvodne tam bola mestská váha a zbrojnica, ktoré boli prestavané do dnešnej budovy mestského úradu z 19. storočia. Plochu námestia v polovici 19. storočia dotvorili dva mestské parky, v južnej časti s fontánou a solitérom klietky hanby (pranier). Levoča mala veľký vplyv aj na rôzne oblasti architektúry, najmä v období renesancie vytvorením tzv. spišskej renesancie. Jedinečný urbanistický výraz stredovekého námestia, obklopeného honosnými meštianskymi domami v pozoruhodnej symbióze s nízkou až vidieckou zástavbou ostatných ulíc sa zachoval až dodnes. Významné sú aj meštianske paláce ako je Krupekov dom, Dom OkolicsányiZsedényi, Spillenbergov dom, Maríássyho dom, Hainov dom a Thurzov dom, ktorý získal novorenesančnú sgrafitovú fasádu v roku 1904. Základom ekonomiky Levoče bol obchod, vrátane diaľkového, na severojužnej komunikácii smerujúcej z Uhorska do oblasti blízkeho Krakova, ďalej do Poľska a k Baltu. Výsadu mestu potvrdil v roku 1406 aj Žigmund Luxemburský a doplnil ho o právo slobodného pohybu po celom Uhorsku a tiež o tridsiatkovú imunitu v roku 1416. Levoča patrila medzi tavernikálne mestá a spolu s Bardejovom, Prešovom, Košicami, Sabinovom vytvorili v 15. storočí tzv. Pentapolitanu. O uplatňovanie výsad však neskôr dlhodobo aj vojensky bojovala s Kežmarkom. Mesto malo v neskorom stredoveku dostatok finančných zdrojov na výstavbu kamenného opevnenia, verejných budov a nákladné investície do mobiliáru farského kostola, ktorý obohatila unikátna séria neskorogotických krídlových oltárov. V tomto období vznikla nadstavbou kostolnej predsiene unikátna funkčná stavba, tzv. Henckelova knižnica. V meste sa zachoval bohatý súbor profánnej neskorogotickej architektúry. Požiar v roku 1549 nielenže výrazne zmenil tvár Levoče, ale zničil aj bohatý stredoveký mestský archív, z ktorého zostalo iba torzo. V 16.17. storočí si ešte Levoča udržala pozíciu významného obchodného, duchovného a kultúrneho centra, kde pracovali aj tlačiarne. V období reformácie sa Levoča orientovala na protestantizmus a získala aj náboženskú slobodu. V nasledujúcom období protireformácie prichádzajú do mesta jezuiti, ktorí opravili opustený kláštor minoritov pri Košickej bráne a v duchu nastupujúceho baroka aj Kostol Ducha svätého. Význam obchodu, hlavnej hospodárskej sily Levoče, však už postupne upadá. V polovici 19. storočia sa tu posilňuje slovenské národné povedomie vďaka príchodu slovenských študentov, nasledujúcich Ľudovíta Štúra, na škole sa vyučuje po slovensky a česky. Do roku 1922 v klasicistickom objekte Župného domu z rokov 18061826 na severnej strane námestia sídlila bývalá Spišská župa. Vybudovaním Košickobohumínskej železnice v roku 1873, ktorá mesto obchádzala, význam Levoče poklesol, čo však prispelo k zachovaniu historického jadra.