cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hliny (Žilina)
Sídlisko Hliny VII
Sídlisko Hliny VII je postavené v priestore ostrého trojuholníka, ohraničené Hlinskou ulicou, ktorá ho oddeľuje od Hlín V, Rajeckou cestou a Mostnou ulicou, ktorá ho oddeľuje od Hlín VIII. Na sídlisku sú postavené štandardné panelové bloky z ktorých tri sú vežové dvanásťposchodové panelové budovy. Sídlisko má dobre vybudovanú občiansku vybavenosť. Je tu vybudované centrum, kde sú obchodné priestory a penzión Junior. Na sídlisku je základná škola a materská škola. Je tu postavená administratívna budova spoločnosti Váhostav – SK, Bytterm, veľkogaráže a predajňa automobilov FIAT a Alfa Romeo. V objektoch Saleziánskeho domu, ktorý bol postavený v roku 1938 podľa významného architekta Michala Maximiliána Scheera, sa nachádza Rímskokatolícka farnosť Žilina-Hliny,  Kostol sv. Jána Bosca, Stredné odborné učilište sv. Jozefa robotníka, Inštitút sv. Tomáša Akvinského v Žiline a Detašované pracovisko RKCMBF Univerzity Komenského v Bratislave.
Sídlisko Hliny VIII
Sídlisko Hliny VIII je posledné postavené sídlisko na Hlinách. Výstavba na tomto sídlisku bola ukončená v roku 1977. Od Hlín VII sú oddelené Mostnou ulicou, od Hlín III ich oddeľuje Komenského ulica a od Malej Prahy sú oddelené Suvorovovou ulicou. Sídlisko sa nachádza na pomerne malom priestore a z dvoch strán prechádza rušná štvorpruhová komunikácia. V tesnej blízkosti obytných domov je mimoúrovňová kruhová križovatka Rondel a kúsok ďalej je ďalšia veľká mimoúrovňová križovatky do Prievidze z prieťahovej štvorpruhovej komunikácie I/18. V posledných rokoch boli od Lichardovej ulice vybudované protihlukové steny. Na sídlisku je postavené Nákupné centrum Družba, základná škola, materská škola a Okresné pedagogické stredisko. Od Komenského ulice sú tu postavené objekty vyššej občianskej vybavenosti, stredné odborné učilište energetické, študentský domov a v roku 2005 tu pribudlo sídlo Žilinského samosprávneho kraja. Aj keď bola výstavba bytov na sídlisku ukončená v roku 1977, plánuje sa ešte výstavba ďalších štyroch panelových obytných budov. V roku 2007 začala výstavba 4 obytných budov z názvom "Hliny VIII - nové bývanie". Stavba bola dokončená v novembri 2008. Tieto štyri bytovky tvoriace obdĺžnik sú postavené za Energetickým učilišťom.
Trokavec
Trokavec je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 91 obyvateľov, z toho 43 mužov a 48 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,7 roka (muži 44,1 roka, ženy 47,1 roka).
František Kuska (geodet)
Prof. Dr. František Kuska, DrSc. (* 15. január 1908, Liptovský Mikuláš – † 6. august 1994, Bratislava ) bol slovenský geodet, kartograf a pedagóg.
Životopis
Študoval na ČVUT ukončil v roku 1933. V rokoch 1933 - 1946 pracoval vo vedúcich funkciách v štátnej zememeračskej službe, od roku 1947 bol pedagógom na SVŠT v Bratislave. Doktorát získal v roku 1946, od roku 1947 bol mimoriadnym profesorom, titul profesor získal v roku 1966. Vo vedeckej práci sa venoval problémom matematickej kartografie a vyššej geodézie (autor stereografickej pseudocylindrickej zobrazovacej metódy). Zaslúžil sa o rozvoj školstva, vychoval rad vedeckých a odborných pracovníkov z oblasti geodézie a kartografie.
Autor prvých slovenských diel vyššej geodézie Kartometria (1956), Matematická kartografia (1964) a Vyššia geodézia (1974) a mnohých učebníc a vysokoškolských skript., spoluautor technických slovníkov. Člen domácich a zahraničných vedeckých komisií, rád a inštitúcií. V rokoch 1949 - 1950 dekan odboru Špeciálnych náuk SVŠT.
2044 Wirt
2044 Wirt je planétka s priemerom 7 km, ktorú objavil C. A. Wirtanen 8. novembra 1950.
Bukovina (folklórna skupina)
Súbor vznikol v roku 1988 pod vedením Jána Karola ako mužská spevácka skupina a účinkovalo v nej 15 mužov. Už pri prvom vystúpení v roku 1989 obsadili muži prvé miesto na okresnej súťaži vo Vranove nad Topľou. Odvtedy sa na okresných súťažiach zúčastnili osemkrát, z toho sedemkrát získali prvé miesto. V roku 1995 sa k nim pripojili aj ženy. Zmiešaná spevácka skupina pracovala pod vedením Pavla Kohúta a o rok neskôr vydáva svoju prvú magnetofónovú nahrávku. Od roku 1996 pod vedením choreografa Andreja Pačutu pribudli do repertoáru Bukoviny okrem spevu aj tance, čím dostáva dnešnú podobu folklórneho súboru. V súčasnosti má 38 členov vrátane muzikantov. Vedúcim hudobnej skupiny je Ján Pačuta.
Bouleuse
Bouleuse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sauveterre-de-Béarn (obec)
Sauveterre-de-Béarn je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Pyrénées-Atlantiques, v regióne Akvitánsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Fieseler Fi 156
Fieseler Fi 156 Storch („Bocian“) bolo nemecké ľahké prieskumné a spojovacie lietadlo, navrhnuté pred druhou svetovou vojnou a intenzívne používané Luftwaffe počas vojny.
Vznik a vývoj
V lete 1935 sa Gerhard Fieseler, šéfkonštruktér Reinhold Mewes a technický riaditeľ Erich Bachem zaoberali návrhom lietadla s vlastnosťami STOL (krátky vzlet a pristátie). Toto lietadlo malo plniť mnoho úloh v civilnom ako aj vojenskom sektore, pre vtedy nedávno znovuzrodenú Luftwaffe. Išlo o trojmiestny hornoplošný stroj, poháňaný motorom Argus s výkonom 179 kW. Charakteristickou črtou tohto lietadla bol aj jeho podvozok, mimoriadne vhodný na pristávanie pri prudkom klesaní a z veľkých uhlov. Bol skonštruovaný ako konkurent Messerschmittu Bf 163, Siebelu Si-201 a autogyra Focke-Wulf Fw 186 (založeného na Ciervovej technológii). Po postavení prvých troch prototypov bol vyrobený Fi 156 V4 určený na zimné skúšky, nasledovaný predsériovým Fi 156 V5 a začiatkom roka 1937 bolo postavených 10 ks Fi 156A-0, určených na skúšobné testy. Jeden z týchto strojov bol verejne prezentovaný po prvýkrát na medzinárodnom leteckom stretnutí v júli 1937 v Zürichu, pričom v tom čase bola viacúčelová verzia Fi 156A-1 v sériovej výrobe. Fi 156 Storch opakovane predviedol vzlietnutia s plným zaťažením po rozbehu nie viac než a plnú ovládateľnosť pri rozsahu rýchlostí od /h do /h. Skúšobná prevádzka potvrdila, že nemecké ozbrojené sily získali lietadlo, s ktorým možno vzlietnuť a pristáť aj za veľmi zložitých podmienok a počas druhej svetovej vojny bolo Fi 156 možné nájsť takmer všade, kde nemecké jednotky operovali. Celková výroba dosiahla 2 549 strojov. náhľad|Detail na prednú časť stroja Fi 156 vo fínskych službách. V porovnaní so svojim americkým konkurentom Piperom L-4 Grasshoper, mal Fi 156 oveľa výkonnejší motor – 179 kW oproti 48 kW u Piperu L-4. Porovnateľný britský stroj, Westland Lysander, nedosahoval ani zďaleka vynikajúcich vzletových a pristávacích vlastností Fi 156, a to aj napriek motoru s výkonom 746 kW. Jeho úspech dokazuje aj vplyv na konštrukcie zahraničných ekvivalentov, ako napr.: Ryan YO-51 Dragonfly, Vultee L-1 Vigilant alebo Bellanca O-50.
Skúšobné lety proti stíhačkám ukázali, že pri rýchlosti /h to bol veľmi ťažký cieľ. Jeden Fi 156A-0 bol skúšaný s bombami SC-50, pričom zameriavacie body mal nakreslené na oknách z plexiskla, ďalší zasa prešiel úspešnými skúškami proti ponorke s použitím  hlbinnej nálože. Menej nezvyčajné boli verzie na zhadzovanie zásob a s inštalovanými dymovnicami.
Operačné nasadenie
Toto lietadlo sa zúčastnilo mnohých dôležitých operácií. Jednou z najznámejších je misia z 12. septembra 1943. Vtedy Hitler nariadil SS Haupsturmführerovi Ottovi Skorzenymu aby zo zajatia vyslobodil talianskeho fašistického diktátora Benita Mussoliniho. Ten sa nachádzal v nedostupnom horskom hoteli Gran Sasso, kde sa dalo dostať jedine lanovkou. Otto Skorzeny pristál s Fi-156 na zadnej terase hotela, naložil Mussoliniho a odletel.
Technické špecifikácie (Fi 156 C-2)
vpravo|300px
Kaktus
Kaktus môže byť:
Klaudius Vasari
Klaudius František Vasari, OSB (staršie Vaszary) (* 12. február 1832, Keszthely, dnešné Maďarsko † 3. september 1915, Balatonfüred, dnešné Maďarsko) bol uhorský rímskokatolícky duchovný, benediktínsky mních, arciopát v Panonhalme, ostrihomský arcibiskup, uhorský prímas a kardinál.
Libor Sztemon
Libor Sztemon (1978-2002 ) bol lingvista a tvorca umelých jazykov. Bol také autor české verzie programu Slovník a mnoho počítačových písem. Zúčastnil sa v projektu Panlex.
Mídupparu
Mídupparu je koralový ostrov na atole Rá na Maldivách.
Prírodne divožijúce druhy sú väčšinou:vrany, netopiere, kraby a gekóny.
El Niño ničil Maldivy, hlavne korálový morský povrch v 90. rokoch a lagúnu na ostrove, no v súčasnosti je flóra a fauna znova v pôvodnom stave, je tam množstvo nového porastu a vrátili sa i živočíchy a zvieratá. V hĺbkach až 10 metrov žijú druhy ako raje, žraloky, rôzne druhy rýb, chobotnice a kalmáry.
Mídupparu je navštevovaný turistami, hlavne Talianmi a Britmi. Ostrov nebol ovplyvnený ľudskou činnosťou do roku 2004 keď Indický oceán zasiahla ničivá vlna cunami v decembri 2004.
Hunkovce
Hunkovce sú obec na Slovensku v okrese Svidník.
Erb
Erbom obce je zamestnanecký motív pripomínajúci roľnícko-dobytkársku orientáciu obyvateľov obce a ich gréckokatolícku vieru. V červenom štíte je zlaté dvojité jarmo, prevýšené strieborným trojitým krížom. Autormi erbu sú Leon Sokolovský a Sergej Pančák. Erb bol prijatý na obecnom zasadnutí 28. januára 2005 a je zapísaný v Heraldickom registri Slovenskej republiky pod poradovým číslom H -168/2004.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbe červená, biela, červená, žltá a červená. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Názov
Vývin názvu obce
Dejiny
V písomnostiach makovického domínia sa po prvý raz spomínajú v roku 1599.
Druhá svetová vojna
V polovici novembra 1944 sa v chotári obce na niekoľko dní stabilizovala frontová línia. Celé okolie Hunkoviec bolo zamínované a dominujúce výšiny nad obcou - Kobyliakov vrch (kóta 481) a chrbát Zapíla (kóta 471) - premenili fašisti na silne opevnený obranný systém z ktorého ovládli hlavnú cestu a celé okolie. V blízkom tyle mal nepriateľ sústredené početné zálohy vojska a bojovú techniku, predovšetkým tanky a delostrelectvo.
Počas bojovej činnosti bola väčšina obce zničená. V okolí sa dodnes nachádzajú zvyšky okopov, krytov, zemľaniek a jamy po výbuchoch granátov a bômb.
V obci v 90. rokoch 20. storočia žili rodiny s týmto priezviskom:
Vojenské pohrebisko z 1. svetovej vojny
right|thumb|Cintorín nemeckým vojakom z druhej svetovej vojny, aktérom bojov v Karpatsko-duklianskej operácii. Na pravej strane Ladomirky v blízkosti jej toku, poniže obce, oproti nemeckému vojenskému cintorínu z II. svetovej vojny je vojenské pohrebisko z I. svetovej vojny zriadené v roku 1922. Na ploche 380 m² je pochovaných 159 vojakov v 21 hroboch. Z nich je známy len Albert Korbus, príslušník rakúsko-uhorského pešieho pluku č. 58 (zomrel 10. 5. 1915), Rudolf Vogel, príslušník rakúsko-uhorského pešieho pluku č. 18 (zomrel 08. 5. 1915) a Karola Piliár, príslušník pluku č. 12 (zomrel 10. 5. 1915).
Stav vojenského cintorína sa zhoršil v období 70. rokov 20. storočia, keď pri povodní bola plocha vojenského pohrebiska zanesená bahnom. Niektoré hrobové miesta boli úplne zničené. Dnes už je cintorín opravený, hroby sú upravené, cintorín je oplotený.
Vojenské pohrebisko z 2. svetovej vojny
Za obcou, vpravo od Ladomirky, oproti benzínovej pumpy, je cintorín 2 918 padlých vojakov fašistického Nemecka.
František Kuska
František Kuska môže byť:
Klimek
Klimek môže byť:
Hyperbolometrická funkcia
Hyperbolometrické funkcie sú funkcie inverzné k funkciám hyperbolickým. Ide o funkcie argument hyperbolického sínusu (argsinh x), argument hyperbolického kosínusu (argcosh x), argument hyperbolického tangensu (argtanh x) a argument hyperbolického kotangensu (argcoth x).
Argument hyperbolického sínusu (argsinh x)
Funkcia
Argument hyperbolického tangensu (argtanh x)
Funkcia
Argument hyperbolického kotangensu (argcoth x)
Funkcia
2045 Peking
2045 Peking je planétka s priemerom 48 km, ktorú objavil Purple Mountain Observatory 8. októbra 1964.
Vaškov potok
Vaškov potok je potok na Hornom Považí, v severnej časti okresu Bytča. Je to ľavostranný prítok Kolárovického potoka, meria 3,3 km a je tokom V. rádu.
Opis toku
Najprv tečie severojužným smerom popri osade Hudcovci, následne sa stáča juhovýchodným smerom a zľava priberá najprv prítok z južného svahu Rakytia, potom z tej istej strany prítok z južného úpätia Rakytia. Ďalej už pokračuje severojužným smerom v geomorfologickom podcelku Nízke Javorníky, v geomorfologickej časti Javornícka brázda, pričom tečie po hranici CHKO Kysuce a cez osadu Potoky. Pod osadou priberá ľavostranný prítok prameniaci východne od nej, z tej istej strany tiež prítok zo západného svahu Kočieho zámku (609,7 m n. m.) a pokračuje juhozápadným smerom. Zľava ešte priberá prítok prameniaci severne od kóty 519,5 m, podteká štátnu cestu č. 18 a na krátkom úseku tečie intravilánom obce Kolárovice. Severne od centra obce ústi v nadmorskej výške cca 397 m n. m. do Kolárovického potoka.
Cylinder
Cylinder (z gréčtiny: kylindros - valec) môže byť:
Hyperbolický sínus
Hyperbolický sínus (sinh) je nepárna hyperbolická funkcia.
Olugiri
Olugiri je ostrov na Maldivách, na administratívnom atole Bá a na južnej časti prírodného atolu Málosmadulu. Leží 13 km severne od atolu Goidú. Olugiri je známy svojou jedinečnou prírodnou vegetáciou a faunou ako sú korytnačky kareta pravá (Eretmochelys imbricata) a fregata žltopása.
Ministerstvo pre rybolov Maldív označilo (vyhlásilo) Olugiri (a ďalších 11 ostrovov) ako "hniezdisko" korytnačiek a fregát žltopásych.
Slovenské plynárenské múzeum
Slovenské plynárenské múzeum je múzeum plynárenstva v Bratislave.
Zriadila ho v marci roku 1996 pri príležitosti 140 rokov plynárenstva na Slovensku spoločnosť Slovenský plynárenský priemysel. Múzeum sídli v Bratislave na ulici Mlynské nivy, pri centrále SPP. Múzeum je rozčlenené na niekoľko expozícií. Histórii svietiplynu je venovaný Pavilón histórie. Kancelária prokuristu dáva príležitosť nahliadnuť do dobovej atmosféry najvýznamnejšieho fabrického úradníka v plynárni zo začiatku 20. storočia. Expozícia Laboratória dotvára ucelený obraz prevádzkovej spoľahlivosti výroby svietiplynu. Múzeum zhromažďuje aj dokumentačný materiál vo fotografiách, v dobových dokumentoch, odbornej literatúre, plynárenských časopisoch a videozáznamoch. Pavilón súčasnosti stále rozširuje zbierku exponátov, ktoré dokumentujú plynárenské zariadenia na ťažbu, prepravu, úpravu a využitie zemného plynu. Vzhľadom sa svoje rozmery  a obmedzený priestor expozície Pavilónu súčasnosti sú zdokumentované v modeloch a maketách. Koncom roka 2010 pribudla do múzea Vonkajšia expozícia so zbierkou 18 historicky vzácnych plynárenských zariadení s reálnymi rozmermi. Začiatkom roku 2013 bola dokončená rekonštrukcia celého komplexu uličného osvetlenia, ktoré reprezentujú dve vzácne repliky plynových uličných lámp – Pražský typ a SUGG z konca 19. storočia. Zbierka múzea vychádza zo zberateľskej vášne plynárenského seniora Pavla Hrádka. V súčasnosti obsahuje viac ako 400 exponátov. Sprievodcovskú činnosť v múzeu vykonávajú členovia Klubu plynárenských seniorov. Vstup do múzea je voľný.
Pavilón histórie
Expozícia histórie sa zameriava primárne na využívanie svietiplynu na Slovensku od polovice 18. storočia až po 20. storočie. Zobrazuje proces výroby svietiplynu a jeho využitie v domácnostiach, ale aj pri verejnom využití. Súčasťou pavilónu je originál plynovej lampy, ktorá osvetľovala ulice Bratislavy. K zaujímavostiam patrí žehlička alebo chladnička na plyn. Na galérii pavilónu sú umiestnené rôzne historické plynomery a staré plagáty propagujúce využívanie plynu v domácnostiach.
Pavilón súčasnosti
Expozícia súčasnosti sa venuje spracovaniu a využitiu zemného plynu od ťažby cez prepravu, distribúciu, skladovanie po dodávku koncovému odberateľovi. Návštevníci múzea si vidia archívne zábery z budovania tranzitného plynovodu cez Slovensko v sedemdesiatych rokoch. Medzi vystavenými exponátmi je aj model odorizačnej jednotky. Táto jednotka zabezpečuje pridávanie odorizantu do distribuovaného zemnému plynu, vďaka čomu je zemný plyn ľahšie identifikovaný pri prípadnom úniku. Samotný zemný plyn je totiž bez zápachu.
Avant-lès-Marcilly
Avant-lès-Marcilly je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 493 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Boris Klimek
Boris Klimek (* 1984, Martin) je slovenský dizajnér, umelec a návrhár produktov.
Kariéra
V rokoch 2000 až 2004 učil na Škole úžitkového výtvarníctva Josefa Vydru (ŠUV) v Bratislave. Vyštudoval v rokoch 20042010 zlínsky Ateliér produktového a konceptuálneho designu na Vysokej školy uměleckoprůmyslovej (VŠUP) v Prahe. Počas štúdia absolvoval stáž v Sheffield Hallam University, Sheffield na severe Anglicka, na Slovensku na Vysokej škole výtvarných umení (VŠVU) v Bratislave či v Ateliéri produktového designu Olgoj Chorchoj vedeného v Prahe dizajnérmi na Libeňském ostrove Michalom Froňkom a Janom Němečkom.
Boris Klimek získal množstvo ocenení v oblasti dizajnu. V súčasnej dobe pôsobí v Prahe, kde se venuje produktovému a interiérovému dizajnu. Vo svojej tvorbe sa snaží o hľadanie určitých konceptuálnych presahov, hry a príbehov. Snaží sa, aby bol jeho dizajn nielen funkčný, ale predovšetkým poetický, hravý a schopný podnietiť ľudskú fantáziu a emócie.
Európska cesta 371
Priebeh
Na slovenskom úseku bude v budúcnosti E371 vedená v trase R4.
Boult-sur-Suippe
Boult-sur-Suippe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jurkova Voľa
Jurkova Voľa je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Erb
V modrom štíte vľavo na zelenej oblej pažiti je vpravootočený zlatovlasý, striebroodetý a zlatoprepásaný muž v zlatých čižmách. Vľavo od neho je stojaca strieborná ovca v zlatej zbroji. Znamenie erbu bolo vytvorené podľa nejasnej pečate z 18. storočia, ktorej obsah sa tradične interpretuje v súlade s povesťou o založení obce. Erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom 6. februára 2005 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: J-70/2005. Autormi erbu sú Ladislav Vrteľ a Tomáš Brúder.
Vlajka
Vlajka obce pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách 2/9 modrej, 1/9 bielej, 3/9 žltej, 1/9 bielej, 2/9 zelenej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Konstantin Ustinovič Černenko
Konstantin Ustinovič Černenko ( * 24. september 1911† 10. marec 1985) bol sovietsky politik a najvyšší predstaviteľ Sovietskeho zväzu len trinásť mesiacov v období od 13. februára 1984, keď nahradil Jurija Andropova, až do svojej smrti. Bol tiež predsedom Prezídia Najvyššieho sovietu (od 11. apríla 1984).
Konstantin Ustinovič Černenko bol verným tieňom Leonida Iľjiča Brežneva. Spoločne sa zoznámili na začiatku päťdesiatych rokov, kedy Brežnev viedol stranícku organizáciu v Moldavsku a Černenko riadil Agitačné propagačné oddelenie.
V rokoch 19651982 viedol Černenko všeobecné oddelenie ÚV, ktoré predstavovalo kancelársku ústredňu strany a fakticky bolo osobným sekretariátom generálneho tajomníka ÚV KSSZ. V roku 1976 sa stal tajomníkom ÚV a neskôr postúpil aj do politbyra. Na konci 70. rokov sa stal jednou z najvplyvnejších postáv straníckeho vedenia, hoci jeho zdravotný stav sa začal povážlivo zhoršovať.
Životopis
Konstantin Ustinovič Černenko mal prezývku КУЧер, čo bola jednak skratka jeho mena, jednak to v ruštine znamená „kočiš“ – narážka na jeho vidiecky pôvod a absenciu vodcovskej charizmy. Podľa svedectva súčasníkov to bol v súkromnom živote vcelku slušný človek, mal rád prírodu a poéziu, ale bol fyzicky aj psychicky slabý, nerozhodný a jeho inteligencia bola ťažko priemerná. Emigrantský časopis Ruská myseľ napísal: „Najvýraznejšou Černenkovou vlastnosťou je úplná absencia akejkoľvek výraznosti“.
Černenko sa narodil v chudobnej početnej rodine v sibírskej dedine Bolšaja Tes v Jenisejskej gubernii (dnes Krasnojarský kraj). V mladosti bol nádenník, v tridsiatych rokoch slúžil u pohraničníkov. Za svoju kariéru údajne vďačí sestre, ktorá bola milenkou miestneho straníckeho funkcionára a zariadila, aby sa Konstantin dostal do Moskvy na stranícku školu. V Moldavsku sa osvedčil ako výkonný byrokrat a lojálny vykonávateľ rozkazov. Leonid Iľjič Brežnev mu absolútne dôveroval, ako jedinému zo spolupracovníkov mu tykal a hrával s ním domino (Černenko prejavoval oddanosť šéfovi tiež tým, že s ním chodil často na poľovačky, hoci to zhoršovalo jeho astmu). Preto sa po Brežnevovej smrti hovorilo, že v skutočnosti zomrel už dávno, ale až teraz mu to Černenko oznámil.
Černenko bol považovaný za prirodzeného Brežnevovho nástupcu, ale prvý muž KGB Jurij Andropov využil svoj mocenský vplyv a sľúbil rozsiahlu modernizáciu, takže získal na svoju stranu väčšinu politbyra a bol zvolený za generálneho tajomníka (to sú, samozrejme, všetko špekulácie a zákulisné klebety, oficiálne sa akékoľvek názorové rozpory v politbyre nepripúšťali a všetky rozhodnutia boli jednomyseľné). Ambiciózny Andropov odstránil mnoho neschopných a skorumpovaných funkcionárov, takže po jeho smrti vo februári 1984 všetci s uľahčením nastolili Černenka, symbolizujúceho návrat k starým časom. Už na Andropovovom pohrebe bolo zjavné, že novému vládcovi šestiny sveta chýba schopnosť čokoľvek riadiť. V auguste 1983 už beztak vážne chorý Černenko prekonal ťažké alimentárne ochorenie potom, čo zjedol rybu na letnom byte u šéfa KGB Vitalija Fedorčuka (preto sa špekulovalo o tom, že bol zámerne otrávený). Zvyšok života strávil prevažne na nemocničnom lôžku, v dosahu kyslíkového prístroja. Politológ Leonid Parfjonov o ňom vyhlásil: „Bez toho aby nadobudol vedomie, ujal sa funkcie generálneho tajomníka“. Ak sa Černenko ukázal na verejnosti, museli ho podopierať príslušníci ochranky a ďalší ho mali za úlohu obklopovať v tesnom hlúčiku, aby to vyzeralo, že jeho tempo chôdze nie je spôsobené fyzickou kondíciou, ale tým, že sa musí zastavovať kvôli konverzácii so zástupmi obdivovateľov.
Černenkov zdravotný stav a krátkosť funkčného obdobia neumožnili významné politické kroky. Za zmienku stojí zastavenie či anulovanie niektorých procesov s Brežnevovými kleptokratickými spolupracovníkmi, začatých za Andropova. Prejavom konzervatívnych tendencií bola aj kampaň proti západnému spôsobu života, ktorá viedla k represiám proti fanúšikom rockovej hudby (mala dopad aj v Československu) či sci-fi. Černenko sa tiež pokúsil o rehabilitáciu do tej doby skôr rozpačito utajovaného Stalina – vznikol napr. film Boj o Moskvu, zobrazujúci Stalina ako múdreho vojvodcu a veľkorysého štátnika, pozorne načúvajúceho kritike. Do komunistickej strany bol s veľkými poctami znovu prijatý Viačeslav Molotov, posledný žijúci blízky Stalinov spolupracovník.
V dôsledku Černenkovej neangažovanosti bola skutočná politická moc v rukách iných ľudí. Najvýraznejšie sa prejavovali Minister zahraničných vecí Gromyko a Minister obrany Ustinov.
Praktické bezvládie využili členovia politbyra na boj o nástupníctvo. Keď sa najväčší favorit Viktor Grišin zdiskreditoval korupčnou aférou na moskovskej radnici, zúžil sa výber na dvoch najmladších kandidátov: leningradského šéfa strany Grigorija Romanova a Michaila Gorbačova, ktorý využil svoje rečnícke umenie a osobné kúzlo (a starostlivo tajil svoje reformátorské úmysly), takže v marci 1985 nahradil zosnulého Černenka na najvyššom poste.
Černenkovi odbavili štátny pohreb a je zatiaľ poslednou osobou pochovanou pri Kremeľskom múre v individuálnom hrobe. Vzápätí bol odsúdený na zabudnutie, neuskutočnil sa ani návrh, aby po ňom bolo pomenované mesto Penza.
Intenzita gravitačného poľa
Intenzita gravitačného poľa \vec{K} je definovaná ako podiel gravitačnej sily \vec{F_g}, ktorá pôsobí na teleso s hmotnosťou m v danom mieste poľa a hmotnosti m tohto telesa. Teda:
Intenzita gravitačného poľa v danom mieste poľa sa rovná gravitačnému zrýchleniu.
Avant-lès-Ramerupt
Avant-lès-Ramerupt je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aube, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 146 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aerodynamický tunel
Testovanie má veľký význam pri konštrukcii dopravných prostriedkov (ideálny tvar vztlakových plôch, aerodynamický tvar s čo najmenším odporom) a stavieb (minimalizácia turbulentného prúdenia vzduchu a rizika poškodenia stavby či vzniku nežiaducich rezonancií).
Wallace Beery
Wallace Beery (* 1. apríl 1885, Clay County, Missouri, USA – † 15. apríl 1949, Beverly Hills, Kalifornia) bol americký herec.
Roku 1932 získal Oscara za mužský herecký výkon v hlavnej úlohe vo filme The Champ, kde stvárnil rolu boxera zničeného alkoholizmom. Už v roku 1930 bol na Oscara nominovaný za rolu v snímke The Big House. K jeho známym filmom patrí tiež Treasure Island z roku 1934, kde hral piráta Johna Silvera, či Viva Villa!, kde stvárnil rolu Sancho Panza, za ktorú získal cenu pre najlepšieho herca na filmovom festivale v Benátkach v roku 1934.
Újezd u Svatého Kříže
Újezd u Svatého Kříže je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 238 obyvateľov, z toho 132 mužov a 106 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,5 roka (muži 42,6 roka, ženy 46,8 roka).
Hoegaarden (pivovar)
Hoegaarden je belgický pivovar založený v roku 1966 Pierrom Celisom v Hoegaardene. Varí pšeničné pivo. Po požiari v roku 1988 bol predaný pivovaru InBev, sídliacemu neďaleko Leuvenu. Pierre Celis sa odsťahoval do Spojených štátov, kde v Austine založil pivovar Celis.
Pivo
Obec Hoegaarden bola známa svojim pšeničným pivom už od stredoveku, v roku 1955 sa ale posledný miestny pivovar zavrel, a tak sa o desať rokov neskôr mliekar Celis rozhodol obnoviť tradíciu a založil vo svojom dome v podkroví vlastný pivovar.
Celis používal tradičné prísady, vodu, kvasnice, pšenicu, chmeľ, koriander a pomarančovú kôru z Curaçaa. Kvôli rastúcej výrobe Celis v roku 1980 kúpil miestnu továreň na nealkoholické nápoje, ktorú prerobil na pivovar.
V roku 2005 bolo rozhodnuté, že sa výroba presunie do väčšieho pivovaru firmy InBev v Jupille. Presun sa však nikdy neuskutočnil, jednak kvôli nespokojnosti miestnych obyvateľov zo straty tradičnej značky a najväčšieho zamestnávateľa a jednak z obavy nad zmenou kvality piva.
Externé odkazy
Oficiálna stránka
Power electronics
Power electronics je hudobný žáner, ktorý v rámci recenzií albumu Psychopathia Sexualis od skupiny Whitehouse vymyslel William Bennett. Pre power electronics sú typické škrípavé a vysokofrekvenčné zvuky, analógové syntetizátory a distorzia. Často obsahuje nenávistné a urážlivé texty, ktoré sú prezentované jačením a kričaním. Power electronics je hlboko atonálny, neexistujú v ňom žiadne klasické melódie alebo rytmy. Nedzi hlavných interpretov patria Philip Best, Sutcliffe Jügend, The Eugenics Council a Genocide Organ.
Death industrial je označovaný viacerými podobnými základmi vo zvuku ako power electronics, ale s hlbším, atmosférickejším zvukom. Často obsahuje viac plynulejší rytmus a je tiež menej drsný ako power electronics.
Nieuport 11
Nieuport 11 bol francúzsky stíhací dvojplošník z čias prvej svetovej vojny. Bol skonštruovaný v reakcii na veľkú prevahu nemeckých stíhačiek v roku 1915. Fokkerove jednoplošníky zaistili centrálnym mocnostiam leteckú nadvládu a členom Trojdohody sa tak výrazne sťažilo uskutočňovanie leteckého prieskumu.
Vznik a vývoj
Gustave Delage zmenšil svoj predchádzajúci typ Nieuport 10 a vytvoril tak malý a ľahký jedenapolplošník (pilotmi nazývaný Bébé), ktorý bol omnoho rýchlejší než nemecké Fokkery.
Jedenapolplošník je lietadlo, ktorého horné krídlo má bežnú veľkosť s dvomi nosníkmi a menšie dolné krídlo s jedným nosníkom. Aj cez spevnenie vzperami tvaru V malo spodné krídlo tendenciu sa pod väčším tlakom krútiť a ohýbať. Nieuport 11 už bol vybavený krídelkami na rozdiel od zastaraného ohýbania krídel u konkurenčných Fokkerov.
Hlavou výhodou Fokkerových jednoplošníkov bola výzbroj v podobe synchronizovaných guľometov, ktoré mohli strieľať skrz točiacu sa vrtuľu. V tom čase spojenci nedisponovali podobnou technológiou, a tak bol na Nieuport 11 montovaný guľomet Lewis alebo Hotchkiss nad horné krídlo, odkiaľ mohol strieľať mimo okruh vrtule. Nevýhodou takého riešenia bolo komplikované dobíjanie zbrane.
Operačné nasadenie
Bébé bol dodávaný na západnú frontu od januára 1916 a počas jedného mesiace ich bolo v službe už 90. Nieuporty 11 boli dodávané francúzskej Aviation Militaire, britskej Royal Naval Air Service a holandskej, belgickej, ruskej a talianskej armáde. (Viac ako 450 ich bolo vyrobených v licencii talianskymi firmami.)
Niektoré Nieuporty 11 boli upravené pre odpaľovanie neriadených rakiet z krídelných vzpier.
Špecifikácia (Nieuport 11)
náhľad|Červený Nieuport 11 [[Jean Navarre|Jeana Navarra]]
Ľubomír Pokovič
Ľubomír Pokovič (* 28. apríl 1960, Skalica) je niekdajší slovenský hokejový útočník, ktorý sa po skončení aktívnej kariéry venuje trénerskej činnosti.
Hráčska kariéra
Hrával za Slovan Bratislava v rámci česko-slovenskej najvyššej súťaže. Hrával v pamätnom útoku s Dušanom Pašekom a Ivanom Dorničom. Kvôli zraneniu nosieval na sánke špeciálny ochranný kryt. Ako hráč odohral 5 sezón v kádri rezervnej reprezentácie Československa.
Klubové
V 90. rokoch trénoval v nemeckých súťažiach (1990-94 REV Bremerhaven, neskôr EHC Neuwied). S tímom EHC Neuwied sa stal dvakrát víťazom 1.Bundesligy (1996, 1997), ktorá v tom čase fungovala ako paralelná liga s DEL. V roku 1996 vyhral s EHC Neuwied Ligový pohár.
V rokoch 1999/00- 2001/02 pôsobil ako asistent trénera v Slovane Bratislava, kde získal dva majstrovské tituly. V sezóne 2000-2001 aj ako hlavný tréner v HC Slovan Bratislava.
V sezóne 2003/04 sa stal hlavným trénerom tohto klubu. V januári s mužstvom vyhral Kontinentálny pohár, v slovenskej extralige po vypadnutí v semifinále so Zvolenom získal bronz. Klub mu následne ponúkol miesto športového riaditeľa, čo však odmietol. Ďalší rok trénoval od decembra český Třinec, s ktorým sa zachránil a obsadil predposledné 13. miesto. Dostal ponuku na ďalšie zotrvanie, ktorú však z rodinných dôvodov odmietol.
V ročníku 2005/06 sa stal trénerom bieloruského Dinama Minsk, dosiahol s ním finále, kde podľahol miestnemu rivalovi Junosť Minsk. Vedenie mu predĺžilo zmluvu, no v priebehu nasledujúceho ročníka, 18. januára 2007 bol z funkcie odvolaný, hoci Dinamo bolo v ligovej tabuľke na treťom mieste
S Dinamom Minsk sa stal dvakrát víťazom Bieloruského pohára. V hlasovaní fanúšikov sa po odchode z Dinama Minsk stal víťazom ankety Tréner roka.
V roku 2013 sa znovu vrátil na lavičku Dinama Minsk, tentoraz už v KHL. Najprv ako asistent. V novembri 2014 prebral Dinamo ako hlavný tréner. Dinamo bolo v tomto čase na poslednom mieste v KHL. Do play-off sa už síce neprebojovalo, ale ešte v tej sezóne sa prebojovalo do finále pohára nádeje v rámci KHL. V nasledujúcej sezóne 2014/15 vyskočilo Dinamo Minsk na 5. miesto Západnej konferencie. Je to najlepšie umiestnenie v histórii klubu. Aj sezónu 2015/16 začal sezónu v Diname Minsk. Napriek tomu, že sa tímu darilo, rozviazal s klubom v novembri zmluvu za nevyjasnených okolností.
Reprezentácia
V júni 2003 sa stal asistentom trénera slovenskej reprezentácie Františka Hosssu, kde pôsobil do roku 2005. Zúčastnil sa dvoch MS. V Česku v roku 2004 - 4.miesto, v Rakúsku v roku 2005 - 5.miesto. V roku 2004 bol členom trénerského štábu slovenskej reprezentácie na Svetovom pohári v Kanade.
V sezóne 2005/06 sa ako tréner zúčastňoval akcií bieloruskej reprezentácie. Zastupoval na nich Glena Hanlona počas jeho pôsobenia vo Washington Capitals. Od roku 2008 do roku 2010 pôsobil znovu vo funkcii asistenta trénera Slovenskej hokejovej reprezentácie. Na OH vo Vancouveri sa prebojovali spoločne s Jánom Filcom a Františkom Hossom do semifinále olympijského turnaja. Obsadili 4. miesto, čo je najlepšie umiestnenie slovenského národného mužstva v histórii.
V roku v sezóne 2012/13 bol asistentom hlavného trénera pri reprezentácii Bieloruska. V tejto funkcii sa zúčastnil aj Majstrovstiev sveta v Štokholme. Je zatiaľ jediným slovenským trénerom, ktorý stál na lavičke iného ako slovenského tímu počas MS A.
Boursault (Marne)
Boursault je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Marne, v regióne Champagne-Ardenne.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
2047 Smetana
2047 Smetana je planétka s priemerom 22 km, ktorú objavil český astronóm Luboš Kohoutek 26. októbra 1971.
Lhotka (okres Přerov)
Lhotka je obec ležiaca v okrese Přerov. Jej katastrálne územie má rozlohu a žije tu  obyvateľov ().
1984 (román)
1984 (v origináli angl. Nineteen Eighty-Four – „Tisícdeväťstoosemdesiatštyri“) je antiutopický (dystopický) román anglického spisovateľa Georgea Orwella z roku 1949. Patrí medzi najvýznamnejšie literárne diela 20. storočia a najvýznamnejšie diela anglickej literatúry.
Niels Erik Nörlund
Niels Erik Nörlund (* 26. október 1885, Slagelse - † 4. júl 1981, ) bol dánsky matematik. Zaoberal sa najmä komplexnou analýzou a diferenciálnymi rovnicami.
1984 (román)
Román podáva príbeh Winstona Smitha, úradníka Ministerstva pravdy Oceánie, jednej z troch superštátov existujúcich na svete v roku 1984. Medzi politickými režimami týchto štátov fakticky neexistujú rozdiely – Oceánia je založená na ideológii angsoc („anglický socializmus“), Eurázia na neoboľševizme a Východoázia na tzv. uctievaní smrti, pričom všetky sú absolútnymi totalitami. V Oceánii neexistujú žiadne zákony, avšak totálna kontrola spoločnosti zaručuje štátostrane možnosť kruto potrestať kohokoľvek, kto by mohol ohroziť jej vládu či čo i len zapochybovať o režime. Samotná ľudská individualita je trestaná ako myšlienkový zločin. Spoločnosť je rozdelená na tri vrstvy – príslušníkov vnútornej strany, ktorí majú najväčšiu moc (hoci držiteľ reálnej moci nie je známy), príslušníkov vonkajšej strany, ktorí sú vykonávateľmi vôle vládcov (napr. úradníci ako Winston Smith) a na proletariát, teda nevzdelanú robotnícku vrstvu.
Dej románu
V roku 1984 je svet rozdelený na tri mocnosti: Euráziu, Východoáziu a Oceániu. V podstate sú všetky tri mocnosti rovnaké: vládne v nich tvrdá diktatúra, bieda a obyvatelia každej z mocností fanaticky nenávidia ľudí vo zvyšných dvoch. Všetky tri mocnosti sú neustále vo vojnovom konflikte, bojujú o tie územia, ktoré nepatria ešte žiadnej z nich a o konečné víťazstvo a vládu nad svetom, hoci sa to žiadnej z nich nemôže nikdy podariť. Hlavným hrdinom románu je úradník Winston Smith, ktorý žije v Oceánii, v Londýne. Na čele diktatúry tu stojí tzv. Veľký brat. Oficiálna ideológia sa nazýva Angsoc (pôvodne anglický socializmus) a jej ústredné heslá znejú: Vojna je mier Sloboda je otroctvo Nevedomosť je sila Životná úroveň sa stále zhoršuje. Winston pracuje ako úradník na Ministerstve pravdy, ktoré sa zaoberá manipulovaním všetkých článkov a historických dokumentov. Winstonovou prácou je meniť minulosť. Oceánia vedie striedavo vojnu s krajinami Eurázie a Východoázie. Ak sa zmení situácia, zo spojenca sa stal nepriateľ a z nepriateľa spojenec, Winston a ďalší úradníci prepisujú všetky články a dokumenty, ktoré v minulosti vyšli. Veľký brat totiž nikdy nemení svoje rozhodnutia, má absolútnu pravdu. Podobne sa prepisujú predpovede priemyslovej výroby, vojnového vývoja a pod. V skutočnosti sa nedá spoľahnúť na pravdivosť ani pri letopočte.
Winston sa nedokáže ubrániť myšlienkam na minulosť. Postupne začína pátrať, aký bol život pred nastolením diktatúry Strany a myslí si, že nebol taký, ako ho ukazuje oficiálna propaganda. Premýšľa o svojej matke a sestre, ktoré zmizli, keď bol malý chlapec. Začína si písať denník. Dobre ale vie, že ho na každom kroku aj v súkromí sleduje myšlienková polícia pomocou všadeprítomnej techniky. Rovnako ako všetkých ostatných členov Strany. Myšlienky proti Strane sú myšlienkový zločin, ktorý sa tvrdo trestá. A človeka môže prezradiť aj samotný výraz tváre, mimovoľný tik, či hovorenie zo spánku. Deti sú v straníckej organizácii vychovávané tak, aby pri najmenšom podozrení udávali svojich rodičov.
V priebehu deja sa do Winstona zamiluje jeho spolupracovníčka Júlia, o ktorej si Winston spočiatku myslí, že je fanatická obdivovateľka Strany a Veľkého brata. Láska sama osebe, aj sexuálna túžba, je ale myšlienkový zločin, preto sa obaja dôkladne skrývajú. S Júliou osamote a mimo dosahu techniky môže Winston hovoriť slobodne. Sú si ale od začiatku vedomí, že myšlienková polícia ich skôr či neskôr odhalí a zahubí.
Obyvateľstvo Oceánie sa rozdeľuje na členov Vnútornej strany, ktorí skutočne vládnu, členov Vonkajšej strany, ktorí pracujú pre štát a vykonávajú jeho vôľu (členom je aj Winston) a proletariát, ktorí tvorí 85% spoločnosti. Proletariát je považovaný za menejcenný, proletári žijú vo veľmi chudobných pomeroch, štát sa o nich nestará a necháva im relatívnu voľnosť. Pokiaľ sa medzi nimi neobjaví niekto, kto by sa mohol pre Stranu stať nebezpečný. Winstonovi a Júlia sa pridajú k opozícii, akejsi podzemnej organizácii, na ktorej čele stojí záhadný Emanuel Goldstein, proti ktorému vedie Strana sústavnú nenávistnú kampaň. Winstnovi sa do rúk dostane Goldsteinova kniha Teória a prax oligarchického kolektivizmu, ktorú však všetci nazývajú len Kniha. V nej sa Winston dozvedá ako celý systém funguje, ale nedozvie sa prečo svet vyzerá práve tak. Otázka prečo zostáva symbolicky nezodpovedaná v celom románe.
Nakoniec sú Winston aj Júlia zatknutí a odvedení do ciel Ministerstva lásky. Winston pri ťažkom mučení prezradí všetko čo vie a o veľa viac. Želá si zomrieť, ale nemá možnosť. Pýta sa sám seba aj svojich mučiteľov, čo od neho Strana ešte chce. Neskôr pochopí, že cieľom vôbec nie je dostať z väzňov informácie a potom ich popraviť. Strana chce úplné pokorenie a obrat myslenia o 180 stupňov. Chce od neho, aby úprimne miloval Veľkého brata a bez hraníc mu veril. To sa zdá celkom nemožné. Ale surovosť premyslene kombinovaná s vľúdnym dohováraním a obdobiami pokoja nakoniec vedie k cieľu (svoju úlohu hrá iste aj Štokholmský syndróm). Winston v okamihoch vrcholnej hrôzy prestane dokonca aj milovať Júliu a je celkom pokorený.
Potom sa väzeň prekvapivo ocitá späť na slobode. Ale už je iným človekom. Znovu je zamestnaný na Ministerstve pravdy a dokonca lepšie platený. Myšlienková polícia už sa o neho nezaujíma a jeho by ani nenapadlo proti niečomu protestovať, ani len v myšlienkach. Stretáva sa aj s Júliou, ale aj ona ho zradila a je celkom podrobená. Winston si uvedomuje, že napriek všetkému teraz Veľkého brata miluje a ctí. Čitateľ ale vidí, že nie je isté ani to, že Veľký brat je žijúca osoba. Pravdepodobne aj Goldstein a jeho kniha sú premysleným dielom Strany.
thumb|right|politická mapa fiktívneho sveta románu 1984 Dej knihy sa odohráva v jednom roku, v krajine kde neplatia žiadne písané zákony a nie je kam utiecť. Ide o zobrazenie diktatúry, ktorá vládne tak efektívne, že si ľudia prestávajú uvedomovať iné možnosti, prestávajú myslieť. Vnímajú len heslá a priemyslovo vytváranú zábavu (romány, poéziu aj hudbu vytvárajú špeciálne stroje). Prakticky nikto už na spôsobe života, ktorý možno zhrnúť do niekoľkých hesiel, nevidí nič zlého. Kniha 1984 je ovplyvnená dobou svojho vzniku a priamo reaguje na totalitné režimy, ako komunizmus, fašizmus, pseudo-demokraciu, oligarchiu prípadne možné totalitné režimy v budúcnosti.
Manipulácia myslením, newspeak
Hlavnou témou románu je manipulácia. Totalitný systém potrebuje efektívne meniť minulosť a tá je určená dvomi vecami: hmatateľnými dokumentmi a ľudskými spomienkami. K manipulácii všetkých dokumentov slúži aparát Ministerstva pravdy, umožňuje kedykoľvek na objednávku zmeniť všetky záznamy o zvolenej udalosti či človeku na niečo iného. Možno napríklad nepohodlnú osobu tzv. evaporovať, čo znamená vymazať z existencie. Zničiť všetky zmienky o tom, že existovala, aj o samotnej evaporácii. To by ale na úplnú zmenu minulosti nestačilo, je potrebné vymazať aj nehmotné spomienky, zmanipulovať aj myšlienky. Ku kontrole kolektívneho myslenia existuje v Oceánii postupnosť prepracovaných techník, najmä tzv. doublethink, po slovensky dvojité myslenie. Doublethink je schopnosť udržať pohromade dve celkom protikladné informácie a zároveň obidvom pevne veriť. Musí to byť vedomý proces, pretože vyžaduje inteligenciu, ale zároveň musí byť nevedomý, pretože lož nie je prípustná, Strana neklame. Samotné používanie slova doublethink vyžaduje túto schopnosť. Iným príkladom použitia môžu byť názvy ministerstiev. Každý vie, že v priestoroch Ministerstva lásky (v newspeaku Lamini) sú cely a mučiarne pre politických väzňov, Ministerstvo pravdy (Pramini) sa programovo zaoberá klamaním, ekonomika Ministerstva hojnosti (Hojmini) vedie k hladomoru, Ministerstvo mieru (Miermini) riadi vojnu. Človek cvičený v doublethinku v tom ale nevidí spor. Je vnútorne presvedčený, že evaporovaná osoba nikdy neexistovala, aj keď by išlo o vlastnú matku. A ak Strana hovorí, že Eurázia je úhlavný nepriateľ Oceánie, potom bola nepriateľom odjakživa bez ohľadu na klamnú spomienku, že ešte pred 10 minútami bola spojencom.
Od radového obyvateľstva Oceánie sa vyžaduje, aby úprimne jasalo nad prácou Strany a zo srdca nenávidelo jej nepriateľov, ale zároveň o ničom moc nepremýšľalo. Všetky ľudské emócie, city a potreby sú programovo presmerované na iné ciele v súlade s ideológiou. Jedným z nástrojov k upevneniu pravoverného myslenia je newspeak, jazyk umelo vytváraný špeciálnym oddelením Ministerstva pravdy. Do budúcnosti má v Oceánii celkom nahradiť angličtinu, ktorej sa hovorí oldspeak. Cieľom je zjednodušenie jazyka natoľko, aby ideologicky neprijateľné myšlienky nebolo možné ani slovne vyjadriť, prípadne aby pôsobili absurdne už na prvý dojem. Všetky vedľajšie významy slov sú potláčané, slovná zásoba zredukovaná na potrebné minimum, citové zafarbenie majú len výrazy podporujúce Angsoc a odsudzujúce jeho nepriateľov. Podrobnejšie pozri heslo newspeak.
Dostupnosť textu
Originálny text je rovnako ako väčšina Orwellovej tvorby dostupný online v mnohých kópiách, keďže je public domain v Rusku, Kanade a Austrálii. Na internete sa vyskytuje aj český preklad Evy Šimečkovej s doslovom Milana Šimečku.
Čudské jazero
náhľad|Satelitný pohľad na Čudské jazero Čudské jazero (v širšom zmysle) alebo Pejpus alebo Čudské jazero a Pskovské jezero (po rusky Чудско-Псковское озеро [čudsko-pskovskoje ozero], Гдовское [glovskoje] alebo Пейпси [pejpsi], po estónsky Peipsi-Pihkva järv) je jazero na hranici Estónska (kraje Ida-Viru, Jõgeva, Tartu a Põlva) a Pskovskej oblasti v Rusku.
Je pozostatkom veľkej ľadovcovej vodnej plochy. Skladá sa z troch častí:
Číselné údaje
Má rozlohu. Z toho najväčšia časť pripadá na Čudské jazero, na Pskovské jazero a najmenšie je Ťoploje s. Všetky tri časti tvoria jednu vodnú plochu, ktorá leží v nadmorskej výške Estónska časť má rozlohu  a ruská časť. V severojužnom smere je jazero dlhé a jeho maximálna šírka je. Priemerná hĺbka jazera je, maximálna hĺbka 15 metrov v južnej časti.
Pobrežie
Brehy sú prevažne nízke, pokryté rašeliniskami. Pozdĺž severovýchodného brehu sa tiahne piesočná pláž, miestami zarastená borovicami. Tu sú najobľúbenejšie miesta pre kúpanie, najmä v piesočných dunách a lesoch medzi kúpeľmi Kauksi a Vasknarva na severe. Okrem ľahko prístupného severného brehu nie je zvyšok jazera veľmi turisticky využívaný.
Dno
Dno je ploché a pokryté silnou vrstvou sivého ílu.
Ostrovy
Na jazere je veľa ostrovov. Najväčší je Piirissaar, ktorý leží vo vlastnom Čudskom jazere a patrí Estónsku.
Vodný režim
Do jazera ústia rieky Emajõgi, Võhandu, Velikaja a asi 30 ďalších riek. Z jazera odteká Narva do Fínskeho zálivu. Najvyššiu úroveň dosahuje hladina zvyčajne uprostred apríla až na začiatku mája. Rozsah kolísania je. Na jazere sa vyskytujú veľké vlny spôsobené vetrom. Odmäk na jar spôsobuje vzostup hladiny až o tzn. zväčšenie plochy o, čo zatopí riedko obývanú pobrežnú zónu.
Vlastnosti vody
Vďaka malej hĺbke dosahuje teplota vody v lete až 22 °C. Jazero zamŕza na konci novembra alebo na začiatku decembra. Maximálnu hrúbku ľadu dosahuje v marci (50). Pskovské jazero a Ťoploje rozmŕzajú skôr - na konci apríla, Čudské jazero potom na začiatku mája.
Fauna
Jazero je plné rýb, priemerný ročný výlov je 11 000 ton.
Dejiny
Historicky je jazero významné „ľadovou“ bitkou na Čudskom jazere, ktorá sa odohrala 5. apríla 1242 na zamrznutej hladine v južnej časti jazera. Vojsko z Novgorodu Veľkého pod vedením kniežaťa Alexandra Nevského vtedy zdrvujúco porazilo rádových rytierov z Livónska, ktorí sa chystali vtrhnúť v koordinácii so švédskymi bojovníkmi do krajiny, a zabránilo tak ďalšiemu prenikaniu Rádu nemeckých rytierov na východ.
Osídlenie pobrežia
Najväčším mestom na brehu je na južnom konci Pskov.
Modálna logika
Modálna logika je odvetvie logiky, ktoré skúma logickú štruktúru nutnosti a možnosti, s ktorými klasická výroková alebo predikátová logika nedokážu plnohodnotne narábať. Napríklad výrok je z hľadiska klasickej výrokovej logiky atomárny. To znamená, že výroková logika ho chápe ako ďalej nedeliteľný celok a nezaujíma sa o jeho vnútornú štruktúru. Modálna logika ide hlbšie a rozlišuje v tomto výroku dve komponenty: takzvanú logickú modalitu "Je možné, že" a samotný výrok pod modalitou "Slnko práve prestalo svietiť".
Anna-Maria Ravnopolská-Deanová
Anna-Maria Ravnopolská-Deanová (* 3. august 1960, Sofia, Bulharsko) je bulharská harfistka, skladateľka a hudobná pedagogička.
Modálna logika
V užšom význame pojem modálna logika označuje konkrétny logický kalkul študovaný v rámci modálnej logiky vo vyššie uvedenom zmysle. Tak napríklad kalkul K tiež známy ako normálna modálna logika alebo kalkuly S4 a S5 sú modálne logiky.
Anna-Maria Ravnopolská-Deanová
Študovala hru na harfu u Liana Pasquali (na Konzervatóriu v Bukurešti) a Susann McDonald (na Vysokej škole múzických umení v Bloomingtone).
Modálna logika
Naopak, v širšom význame slova sa pojem modálna logika používa pre celú triedu intenzionálnych logík akými sú napríklad deontická logika, doxastická logika, epistemická logika, temporálna logika, dynamická logika ale aj modálna logika vo význame uvedenom na začiatku.
Anna-Maria Ravnopolská-Deanová
V roku 1992 debutovala ja sólistka v Carnegie Hall v New Yorku.
Tvorba
Kazachok, Arabian dance, Pavane, 2004