cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kazimir Severinovič Malevič
Životopis
A. Genis v eseji Kosmetická Utopie uvádza: "Ruské dejiny vstrebali a opravili západnú civilizáciu s takou rýchlosťou, s akou Malevič predbehol svetovú avantgardu. (...) Tvrdí sa, že Malevičova geometria sa objavila akoby odnikiaľ. Včera nebola a dnes sa zrodila." S týmto však Genis nesúhlasí. Podľa neho Malevičov prevrat pripravila celá ruská kultúra. So svojim Čiernym štvorcom (1913) priviedol k logickému vyústeniu dominantnú ideu ruskej kultúry, ktorá spočívala vo vášnivom hľadaní jednoduchosti a jednoty, oprostení a celistvosti.
Synapsia (neurológia)
Synapsia (z gr. syn = spolu, haptein = chopiť) je miesto styku medzi neurónmi alebo medzi neurónmi a inými bunkami. Slúži na prenos vzruchov z bunky do bunky, väčšinou jednosmerne. Plazmatická membrána synapsie je úzko špecializovaná a obsahuje špecifické receptory.
Názov synapsia zaviedol v roku 1897 Charles Scott Sherrington.
Dejiny
V minulosti bol nervový systém človeka považovaný za sieť vzájomne pospájaných buniek. Až tzv. neurónová teória považovala každú nervovú bunku za samostatnú funkčnú i štrukturálnu jednotku. Presadila sa koncom 19. storočia a jej definitívnu platnosť potvrdil elektrónový mikroskop, ktorý dokázal priamo synapsie zobraziť.
Delenie
Synapsie sa delia podľa miesta prepojenia na: Podľa efektu na:
Zloženie
Synapsia sa skladá z 3 základných častí:
Presynaptická časť je obvykle vakovito rozšírenou koncovou časťou axónu. Táto časť okrem mitochondrií a ďalších organel obsahuje predovšetkým synaptické vačky, nahromadené pri synaptickej štrbine. Potom čo šíriaci sa vzruch dosiahne túto časť neurónu, dochádza k aktivácií napäťovo ovládaných kalciových kanálov a vtoku Ca2+ do bunky. Zvýšená koncentrácia vápnika aktivuje proces exocytózy a zo synaptických vačkov sa do štrbiny uvoľňuje chemická látka – mediátor do synaptickej štrbiny. Mediátor putuje synaptickou štrbinou, až dosiahne membránu postsynaptickej časti. Väzbou mediátora na jej receptory v nej dochádza k spusteniu kaskády procesov, ktorého výsledkom je vznik akčného potenciálu a ďalšie šírenie vzruchu. Prenos vzruchu je pomerne pomalý, trvá minimálne 0,5 ms.
Funkčné typy
Elektrické synapsie umožňujú neobyčajne rýchly prenos vzruchovej aktivity medzi neurónmi. Presynaptická a postsynaptická membrána sú pri tomto type prenosu veľmi blízko (ich vzdialenosť je menšia ako 2 nm), čo umožňuje priamy prechod vzruchu. U cicavcov (Mammalia) sa tento typ vyskytuje iba zriedka (napr. v mozočku potkanov a mačiek).
Regulácia
Inhibícia (zníženie citlivosti synapsie na podnety) môže byť vyvolaná dvomi spôsobmi:
Bystrica
Bystrica môže byť:
Monosacharid
right|250px|thumb|Monosacharid α-D-[[fruktóza v Haworthovej projekcii.]] Monosacharidy sú jednoduché sacharidy, ktoré môžu vytvárať polymérne zlúčeniny zvané polysacharidy.
V ich molekulách je niekoľko hydroxylových skupín (funkčných skupín alkoholov) a buď aldehydová alebo ketónová funkčná skupina. Na základe toho sa rozdeľujú na aldózy a ketózy.
Aldózy a ketózy s rovnakým počtom atómov uhlíka v molekule majú rovnaký molekulový vzorec, preto sa používajú na ich zobrazenie štruktúrne vzorce (Tollensova projekcia). V roztoku okrem toho pentózy a vyššie monosacharidy vytvárajú vnútromolekulovú kovalentnú väzbu za vzniku furánového alebo pyránového heterocyklu. Ide o vnútromolekulovú reakciu medzi karbonylovou skupinou a hydroxylovou skupinou na poslednom chirálnom uhlíku molekuly, pričom vzniká hemiacetál alebo hemiketál.
V prírode sú najrozšírenejšie monosacharidy so šiestimi atómami uhlíka (hexózy) glukóza a fruktóza.
Názvoslovie
Kompletný názov môže vyzerať napríklad takto: α-D-glukopyranozid. Pretože niekedy sú tieto názvy príliš dlhé, hlavne pri pomenovaní oligosacharidov, používamé často pri zápise skratky. Potom názov vyzerá takto: α-D-glc-p.
Význam monosacharidov
Monosacharidy často mávajú sladkú chuť. Za chemickú podstatu vnímanie sladkej chuti je možno považovať zoskupenie -O-CH-CH-OH, ktoré sa okrem niektorých monosacharidov vyskytuje napríklad aj u alkoholu glycerolu, čo je pravdepodobne príčina sladkej chuti.
Rastliny často využívajú monosacharidy, často i sekundárne, k lákaniu hmyzu, napríklad pre opeľovanie, pre roznos semien, ... Sekundárne monosacharidy sú prekurzormi karboxylových kyselín, cukrových alkoholov a glykozidov.
Monosacharidy sú priame produkty fotosyntézy a je v nich nahromadená energia slnečného žiarenia. D-glukóza je teda pre väčšinu organizmov primárnym zdrojom energie.
Podľa smerovania funkčných skupín
Uhlík susediaci s uhlíkom s primárnou alkoholickou skupinou sa vyznačuje tým, že na každej zo svojich štyroch väzieb má naviazaný iný atóm, alebo inú skupinu atómov. Takýto uhlík sa nazýva asymetrický alebo chirálny, pretože môže mať dve odlišné konformácie (usporiadanie v priestore), ktorú sú navzájom ako predmet a jeho zrkadlový obraz. Tieto dve konformácie sa nazývajú stereoizoméry. Asymetrický uhlík sa vyznačuje takzvanou optickou aktivitou, pretože otáča rovinu polarizovaného svetla doľava alebo doprava.
frame|right|L- a D- stereoizomér monosacharidu. Tieto dve vlastnosti (1. chiralita a 2. optická aktivita) sú súčasťou úplného názvu molekuly sacharidu: Tetrózy a vyššie monosacharidy majú viac než jeden asymetrický uhlík. Pre ich zaradenie do radu D- alebo L- je rozhodujúci práve uhlík susediaci s uhlíkom s primárnou alkoholickou skupinou.
Podľa druhu skupín
Monosacharidy sú chemické monooxopolyhydroxy zlúčeniny. Patria medzi ne:
Podľa uhlíkatého reťazca
Základom molekuly sacharidu je uhlíkový reťazec s 3 až 9 atómami uhlíka. Na základe toho rozoznávame:
Furanozidy a pyranozidy
frame|right|D-[[glukóza (D-aldohexóza) tvorí D-glukopyranozid. (Tollensov vzorec)]] Pri vyšších monosacharidoch, ako sú pentózy a hexózy, reaguje aldehydická alebo ketónová skupina s hydroxy skupinou na opačnom konci molekuly a uzatvára cyklus. Vznikajú tak 5-členné alebo 6-členné heterocyklické zlúčeniny, ktoré môžeme považovať za deriváty furánu alebo pyránu. Takéto sacharidy sa preto nazývajú tiež furanozidy, respektíve pyranozidy.
Pri vzniku hemiacetálu alebo hemiketálu sa z aldehydického alebo ketonického uhlíka vytvára ďalšie asymetrické centrum, pretože vzniknutá hydroxylová skupina môže byť orientovaná nad alebo pod rovinu heterocyklu. Pri D-monosacharidoch sa α-forma vyznačuje tým, že jej hemiacetálová (hemiketálová) hydroxyskupina smeruje v Haworthovej projekcii hore, u β-formy je tomu naopak. V závislosti od toho rozoznávame α- a β- formu sacharidu, ktoré sa opäť odlišujú svojou optickou aktivitou. Molekuly, ktoré sa líšia len svojou α- alebo β- konformáciou sa nazývajú anoméry. Oba anoméry sa líšia svojimi fyzikálnymi vlastnosťami. V roztoku sú prítomné väčšinou oba anoméry.
Primárne monosacharidy
Medzi primárne monosacharidy, ktoré sú prítomné ako metabolické produkty vo väčšine organizmov patrí iba pomerne malý počet monosacharidov.
Sekundárne monosacharidy
Sekundárne monosacharidy sú monosacharidy, ktoré nie sú súčasťou základného metabolizmu väčšiny organizmov a ich prítomnosť nie je pre bunku nevyhnutná.
Význam týchto monosacharidov je veľmi rozmanitý. Môžu tvoriť súčasť niektorých polysacharidov, glykozidov alebo glykolipidov. Aminosacharidy sú súčasťou bunečnej steny baktérií, sacharidy s rozvetveným reťazcom môžu byť súčasťou antibiotík.
Sekundárne monosacharidy tvoria širokú a rozmanitú skupinu látok. Radíme sem:
Monosacharidy s netypickou konfiguráciou
Do tejto skupiny radíme niekoľko základných monosacharidov, ktoré nie sú súčasťou základných metabolických dráh. Patria sem aj monosacharidy neobvyklej L-rady. Je to hlavne L-arabinóza, D-xylóza, D-manóza, D-galaktóza a D-gulóza.
Tieto monosacharidy sú v organizme syntetizované zvláštnou reakciou zvanou epimerácia, ktorú katalyzujú enzým y zvané epimerázy. Pri epimerácii dochádza ku zmene konfigurácie na jedinom chirálnom uhlíku. Príkladom môžu byť epimerácie na uhlíku C-2 a C-4 glukózy, pri ktorých vzniká D-manóza a D-galaktóza.
Deoxysacharidy
Je častým javom, že určitý monosacharid je deoxymonosacharidom, ktorý je zároveň O-metylovaný. Radíme sem primárne metabolické D-2-deoxyribózu, ale patrí sem mnoho ďalších sekundárnych metabolických monosacharidov. Zástupcami tejto skupiny sú deoxymonosacharidy L-ramóza, L-fukóza alebo D-digitoxóza.
Aminomonosacharidy
Aminosacharidy obsahujú na niektej hydroxylovej skupine aminoskupinu. Patrí sem D-glukozamín alebo D-manozamín. Vznikajú z príslušných ketóz po ich reakcii s aminačným činidlom, najčastejšie amoniakom alebo glutamínom. Skratku vytvoríme pridaním písmena N za skratku monosacharidu, napríklad glcN je glukozamín, GalNAc je N-acetylgalaktozamín. D-glukozamín má hlavný biochemický význam. V prírode sa vyskytuje viazaný vo forme polysacharidu chitínu, ktorý je základnou stavebnou jednotkou kostry hmyzu a bunkovej steny húb. Ďalej je tiež zložkou glykolipidov a glykoproteínov.
Monosacharidy s rozvetveným reťazcom
Niektoré menej typické sacharidy nemajú základný reťazec lineárny, ale rozvetvený. Napríklad D-kladinóza, L-mykaróza, D-apióza, L-streptóza, D-hamamelóza. Tieto monosacharidy sú tvorené dvoma základnými spôsobmi:
Zdeno Cíger
Zdeno Cíger (* 19. október 1969, Martin) je bývalý československý a slovenský hokejový reprezentant a hokejový tréner. V roku 2011 založil hokejovú akadémiu pre deti zo sociálne slabších rodín. Hrával na pozícií útočníka, je členom Siene slávy Slovana Bratislava a Siene slávy slovenského hokeja.
Začiatky
S hokejom začínal v Martine, kde sa prepracoval od juniorov až k seniorskému mužstvu ZŤS Martin, ktorý vtedy hral v I. Slovenskej národnej hokejovej lige. Od ročníka 1987/88 bol hráčom Dukly Trenčín, ktorá pôsobila v česko-slovenskej lige. Po ďalšom roku bol vyhlásený za najlepšieho nováčika sezóny.
NHL
Draftovalo ho New Jersey Devils v 3. kole z 54. miesta v roku 1988. V sezóne 1990/91 odohral za tento klub 45 zápasov a dosiahol 25 bodov. V nasledujúcej hral v jednej formácii s Petrom Šťastným, v jej priebehu si však zlomil ruku a väčšiu časť ročníka vynechal. Počas ďalšieho ročníka bol vymenený do Edmontonu Oilers za Bernieho Nichollsa a Kevina Todda. V sezóne 1995/96 strelil 31 gólov, zaznamenal 39 asistencií a vtedajší manažér klubu Glenn Sather mu ponúkol niekoľkoročnú lukratívnu zmluvu, Cíger však návrh odmietol, vrátil sa na Slovensko, čo sa stretlo so všeobecným prekvapením.
1996/97 – 2000/01
Podpísal kontrakt so Slovanom Bratislava, kde bol Kladivo päť rokov jeho prirodzeným lídrom, hral v útoku s Ľubomírom Kolníkom a Richardom Kapušom. V sezónach 1997/98 a 1999/00 získal majstrovský titul.
New York Rangers a Tampa Bay
Pre návrat do NHL sa rozhodol pred sezónou 2001/02, najprv pôsobil v New York Rangers, počas roka bol vymenený do Tampy Bay. Kvôli zdravotným problémom však prerušil hokejovú kariéru.
Návrat Zdena Cígera do extraligy
V sezóne 2004/05 došlo v NHL k lockoutu a Dukla Trenčín, za ktorú hrali Demitra, Marián Hossa a Gáborík, bola považovaná za výrazného favorita na titul. Krátko pred začiatkom vyraďovacej časti sa Cíger vrátil do mužstva. Jeho spolupráca s Miroslavom Šatanom mala významný podiel na zisku titulu (Slovan vyradil Duklu v semifinále a HKM Zvolen vo finále). Po tomto úspechu sa vyjadril, že si chce od hokeja oddýchnuť.
Za Slovan opäť nastúpil v závere sezóny 2005/06 a napriek dlhodobej absencii tréningov patril medzi najlepších v extralige, Slovan však vypadol v prvom kole play-off s HC Košice. Od augusta 2006 sa venuje trénerskej činnosti.
Sieň slávy
7. januára 2007 bol pred zápasom s HC Košice slávnostne uvedený do Siene slávy Slovana Bratislava. Pri tejto príležitosti uviedol, že svoju hráčsku kariéru stále oficiálne neukončil. V auguste 2014 ho uviedli do Siene slávy slovenského hokeja.
Reprezentácia
Reprezentoval v juniorských výberoch Česko-Slovenska, jeho prvým seniorským šampionátom boli MS 1989 v Štokholme, ako 19-ročný bol členom najproduktívnejšieho útoku s Vladimírom Růžičkom a Vladimírom Svitekom, mužstvu dopomohol k bronzovej medaile. O rok neskôr vo švajčiarskom Berne na MS 1990 dosiahol rovnaký úspech, keď o striebre Švédska rozhodlo len skóre. Celkovo reprezentoval Česko-Slovensko 43x, (v rokoch 1989 – 1991), strelil 13 gólov.
Patril k významným členom novotvoriacej sa slovenskej reprezentácie, na MS B 1995 v Bratislave strelil v 7 zápasoch 7 gólov, mužstvo sa prebojovalo do elitnej skupiny svetového šampionátu. Zúčastnil sa aj MS 1996, 1997, 1999, 2001 a 2003. Na svojom poslednom svetovom šampionáte získal tretí bronz, hoci sa zranil už v prvom zápase. Zúčastnil sa aj Svetovom pohári 1996 a ZOH 1998. Spolu za Slovensko odohral 106 zápasov, zaznamenal 34 gólov.
Trénerska činnosť
24. augusta 2006 sa stal asistentom reprezentačného trénera Júliusa Šuplera.
11. decembra v tom istom roku bol vymenovaný za hlavného trénera Slovana Bratislava a s týmto klubom získal vo svojej prvej sezóne v pozícii trénera titul. Bol prvým extraligovým trénerom, ktorý zaviedol jednofázové tréningy, podľa neho hráči potrebujú väčší priestor na oddych a individuálnu prípravu.
Ako asistent Júliusa Šuplera pôsobil aj na svetovom šampionáte 2007 v Rusku (spolu s Miroslavom Miklošovičom). Kvôli klubovým povinnostiam v Slovane ho pred sezónou 2007/08 nahradil na mieste asistenta reprezentácie Peter Oremus.
V sezóne 2007/08 sa stretol Slovan vo finále s HC Košice a viedol už 3:0 na zápasy. Košice však dokázali stav série vyrovnať, Cíger po šiestom zápase slovne napadol rozhodcov v priamom prenose STV. Rozhodujúci siedmy zápas v Bratislave však Slovan vyhral 3:2, Cíger sa tak stal prvým trénerom v extralige, ktorý dokázal obhájiť majstrovský titul. Po tomto úspechu sa dohohol s vedením na predĺžení zmluvy o ďalší rok.
26. októbra 2008 po neúspešných výsledkoch rezignoval z postu hlavného trénera. Funkciu dočasne prevzal jeho asistent Róbert Pukalovič.
Reprezentácia
Dňa 18. augusta 2015 ho Výkonný výbor SZĽH zvolil za trénera Slovenskej reprezentácie s nástupom do funkcie od 1. septembra 2015. Reprezentáciu viedol na dvoch majstrovstvách sveta. Odstúpil po MS 2017, kde Slovensko skončilo až na 14. mieste, pričom tieto majstrovstvá boli podľa jeho tvrdenia sabotované vedením hokejového zväzu.
Zatknutie
31. mája 2006 ho predviedli v putách na trenčiansku policajnú stanicu kvôli údajnému fyzickému napadnutiu sudcu, čo však Cíger poprel a uviedol, že mu len spolu s ďalšími dvoma mužmi pomáhal vstať zo zeme, kam spadol (predtým všetci spolu hrali tenis a neskôr pili alkoholické nápoje).
Simplicius (opereta)
Simplicius je opereta v dvoch dejstvách, ktorú skomponoval Johann Strauss ml. Premiéra sa konala 17. decembra 1887 v Theater an der Wien. Libreto napísal Victor Léon.
Opereta bola napísaná podľa románu Grimmelhausena Dobrodružný Simplicius Simplicissimus. Victor Léon bol v tom čase ešte len začínajúci autor, bol mladý, nadšený, ale ešte mal málo skúseností s divadlom. Výsledné libreto nebolo kvalitné ale Victor Léon sa mnohému priučil, čo potom skvele zúžitkoval v libretách operiet pre Franza Lehára.
Z orchestálnych spracovaní motívov tejto operety je známy valčík Donauweibchen op. 427.
I. dejstvo
Dej operety sa odohráva počas Tridsaťročnej vojny. Simplicius žije na samote, vychováva ho starý pustovník, ktorý ho takto chce chrániť pred hrôzami a zlom ľudskej spoločnosti. Preto vie Simplicius veľmi málo o skutočnom svete. Do domu vtrhnú vojaci a Simplicia odvedú, aby im ukázal cestu cez les.
Vo vojenskom tábore sa má konať svadba generálovej dcéry Hildegardy s barónom Grüberom. Veci však skomplikuje Armin, ktorý Hildegardu miluje a vydáva sa teda za baróna Grübera. Naopak prvého baróna považujú spočiatku za švédskeho špióna. Keďže nikto nevie, ktorý z nich je pravý Grüber, oboch zavrú a svadba sa teda nekoná.
II. dejstvo
O dva roky neskôr je Simplicius už ostrieľaný husár. Pustovník, ktorý ho vychoval mu prezradí že je v skutočnosti synom baróna Grübera. Simplicius sa teda rozhodne vziať si Hildegardu nemiesto otca. Jej milý Armin mu prezradí, že Hildegardu miluje. Prekvapený Simplicius si jeho vplyvom uvedomí, že on vlastne ani nevie čo je to láska. Spozná ju však, keď stretne mladú Tilly a rozhodne si ju vziať. Hildegardu si konečne môže vziať Armino.
Katarína Garajová
Katarína Garajová (* 21. júl 1987, Planá) je slovenská bežkyňa na lyžiach.
Reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodná, je vysoká 160 cm a váži 54 kg (údaj z roku 2006). Je členkou klubu KBL Jasná Liptovský Mikuláš, trénuje ju Pavol Ševčík.
Hydroláza
kde A–B reprezentuje chemickú väzbu nešpecifikovanej molekuly.
Bežnými príkladmi sú esterázy, medzi ktoré patria napríklad lipázy, fosfatázy, glykozidázy, peptidázy a nukleozidázy. Esterázy štiepia konkrétne esterové väzby. Príkladom veľmi dôležitej esterázy je acetylcholínesteráza, ktorá pomáha pri prenose nervového impulzu štiepením acetylcholínu na cholín a acetát. Acetát je dôležitý metabolit a kľúčový medziprodukt iných reakcií či metabolických dráh, napríklad glykolýzy. Lipázy štiepia glyceridy. Glykozidázy štiepia cukry zo sacharidov a peptidázy štiepia peptidové väzby. Nukleozidázy štiepia väzby prítomné v nukleotidoch.
Hydrolázy sú dôležité, lebo napomáhajú rozkladu rôznych zlúčenín. Lipázy pomáhajú rozkladu tukov a lipoproteínov a iných veľkých molekúl na menšie molekuly, napríklad mastné kyseliny a glycerol. Mastné kyseliny sa potom využívajú pre syntézu iných látok a zároveň ako zdroj energie.
Názvoslovie
Systematické názvoslovie sa tvorí v podobe "substráthydroláza". Mnohé názvy sú však triviálne, napríklad "lipáza", a naznačujú substrát v prvej časti názvu.
Názov hydroláza pochádza zo slova hydrolýza a všeobecnej koncovky názvu enzýmov -áza.
Klasifikácia
Hydrolázam je v klasifikácii enzýmov priradené EC číslo EC 3. Hydrolázy je možné deliť na niekoľko ďalších kategórií, podľa toho, ktoré väzby štiepia:
Klinický význam
Hydroláza sekretovaná baktériou Lactobacillus jensenii v ľudskom tráviacom trakte stimuluje pečeň k tvorbe žlčových kyselín, ktoré pomáhajú pri trávení potravy.
Hydrolázy viazané na membrány
Mnoho hydroláz a hlavne proteáz je asociovaných s biologickými membránami v podobe periférnych membránových proteínov alebo sú v nich ukotvené pomocou jedného transmembránového helixu. Niektoré transmembránové proteíny môžu mať niekoľko reťazcov zakotvených v membráne.
Neurón
thumb|right|Schéma typického neurónu
Neurón alebo nervová bunka je bunka, ktorá je najvýznamnejším stavebným a funkčným prvkom nervového tkaniva.
Na rozdiel od ostatných buniek v tele prežíva väčšina neurónov počas celého ľudského života.
Morfológia
Skladá sa z tela bunky (iné názvy neurocyt, perikaryon alebo soma), teda nervovej bunky v užšom zmysle. Telo má prevažne význam centra látkovej premeny a z vodivých výbežkov. Výbežky nervovej bunky sú dvojaké:
Kontakty medzi neurónmi navzájom a medzi neurónmi a inými bunkami zabezpečujú synapsy. V minulosti bol nervový systém človeka považovaný za sieť vzájomne pospájaných buniek. Až tzv. neurónová teória považovala každú nervovú bunku za samostatnú funkčnú i štrukturálnu jednotku. Presadila sa koncom 19. storočia a jej definitívnu platnosť potvrdil elektrónový mikroskop, ktorý dokázal priamo synapsy zobraziť.
Neurocyt
Veľkosť tela neurónu – neurocytu – sa pohybuje od 4 po 13 mikrometrov. Jeho jadro je guľaté alebo oválne, s výrazným jadierkom. V cytoplazme je množstvo ribonukleoproteínov, ktoré sa typicky farbia a v mikroskopickom preparáte vytvárajú hrudky označované ako Nisslova substancia.
Dendrity
Dendritov má neurón spravidla väčší počet, bývajú kratšie a bohato rozvetvené. Ich povrch býva často pokrytý dendritickými tŕňmi (púčikmi), na ktorých sú synapsy.
Plazmatická membrána neurónu
Jej zvláštnosťou sú oblasti s typickým výskytom určitého druhu iónových kanálov: časť je chemicky (synapsie) a časť elektricky riadená (oblasti vedúce vzruch a reagujúce na zmenu membránového potenciálu).
Neurofibrily
Tvoria zväzky prebiehajúce telom i výbežkami, zobraziteľné sú len špeciálnym farbením alebo elektrónovým mikroskopom. Delia sa na hrubšie neurotubuly, ktoré sa podieľajú na prúdení cytoplazmy i prenose mediátorov v bunke, a tenšie neurofilamenty.
Funkcia
Neurón je bunka špecializovaná na získavanie, prenos, spracovanie a ukladanie informácií. Informáciu prenáša vo forme elektrického signálu. Časť neurónov prenáša informácie z vonkajšieho a vnútorného prostredia do riadiacich centier centrálnej nervovej sústavy, časť regulačnú odpoveď z týchto centier do tkanív a orgánov. Časť neurónov tvorí tieto regulačné centrá, ktorá signály spracúvajú, ukladajú a plánujú odpoveď.
Vzťahy medzi neurónmi
Nervové bunky vytvárajú v centrálnom nervovom systéme zložitú sieť. Medzi základné funkčné princípy tejto siete patria:
Vyššie uvedené charakteristické vlastnosti neurónovej siete umožňujú nasledovné zmeny signálu: Zásadným faktom je tzv. „zákon všetko alebo nič“ – neurón buď nereaguje, alebo reaguje vznikom akčného potenciálu. Intenzitu a charakter reakcie práve ovplyvňujú vyššie uvedené regulačné systémy.
Martin Mesík
Martin Mesík (* 17. október 1979, Banská Bystrica) je slovenský skokan na lyžiach.
Martin Mesík reprezentuje Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodný, je vysoký 187 cm a váži 67 kg (údaj z roku 2006). Je členom klubu LK Vimar Banská Bystrica, trénuje ho Peter Schlank.
František Janečko
František Janečko (* 22. jún 1987, Bratislava) je slovenský bežec na lyžiach.
František Janečko bol nominovaný na Zimné olympijské hry 2006 v Turíne, ale pre chorobu nakoniec z nominácie vypadol. Je slobodný, je vysoký 181 cm a váži 70 kg (údaj z roku 2006). Je členom klubu ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho Viera Klimková.
František Janečko sa umiestnil na majstrovstvách sveta juniorov v roku 2005 na 22. mieste na 10 km voľne, bol členom bronzovej štafety na Európskom Olympijskom festivale mládeže vo švajčiarskom Monthey (2005), je 16- násobným majstrom Slovenskej republiky v behu na lyžiach a úspešne sa zúčastňuje aj pretekov v biatlone (niekoľkonásobný titul majstra Slovenskej republiky v zimnom i letnom biatlone), behu do vrchu (22. miesto na Majstrovstvách sveta juniorov v talianskom Sauze d´ Oulx) a iných pretekov.
Martin Bajčičák
Martin Bajčičák (* 12. jún 1976, Dolný Kubín) je bývalý slovenský bežec na lyžiach.
V roku 1996 sa umiestnil na prvom mieste na majstrovstvách sveta juniorov v behu na 10 km klasickým štýlom. Bol členom štafety Slovenska na 4x10 km na zimných olympijských hrách v Nagane v roku 1998, ktorá sa umiestnila na 11. mieste. Na zimnej olympiáde v roku 2002 v Salt Lake City skončil na 12. mieste na 50. km klasicky. Na majstrovstvách sveta v roku 2005 bol štvrtý v skiatlone. V svetovom pohári v roku 2005 skončil na 16.mieste. O rok neskôr pri jeho treťom štarte na ZOH v Turíne obsadil dve 8. miesta. Jedno bolo v skiatlone a druhé v tímovom šprinte kde bežal s jeho dlhoročným reprezentačným kolegom Ivanom Bátorym.
Na majstrovstvách sveta v roku 2007 v Japonskom Sappore obsadil 6. miesto na trati dlhej 50km klasickou technikou s hromadným štartom.
Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouvri. V disciplíne behu na lyžiach mužov na 15 km voľnou technikou s intervalovým štartom skončil na 23. mieste z celkového počtu 95-tich štartujúcich. V ďalšej disciplíne, v ktorej nastúpil, v skiatlone, skončil na 25. mieste zo 64 pretekárov.
Ingola
Ingola, vlastným menom Ingrid Vranovičová, (* 1. máj 1973, Bratislava) je slovenská speváčka.
Absolvovala strednú ekonomickú školu v Bratislave. V roku 1994 vystúpila ako vokalistka na súťaži Eurovision Song Contest so skupinou Tublatanka s piesňou „Nekonečná pieseň“.
Alena Procházková
Alena Procházková (* 9. august 1984, Banská Bystrica) je slovenská bežkyňa na lyžiach.
Alena Procházková reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodná, je vysoká 171 cm a váži 55 kg (údaj z roku 2006). Je členkou klubu LK Slávia Ekonóm UMB Banská Bystrica, trénuje ju Ján Valuška.
1. decembra 2007 obsadila na pretekoch Svetového pohára v šprinte na 1,2 km vo fínskom Kuusame 3. miesto, čo bolo jej prvé pódiové umiestnenie a zároveň i najväčší úspech slovenskej bežkyne za posledných 19 rokov.
17. januára 2009 sa jej podarilo dokonca prvýkrát v pretekoch Svetového pohára zvíťaziť. Stalo sa to v šprinte na 1,3 km v kanadskom Whistleri. Stala sa tak po Alžbete Havrančíkovej len druhou Slovenkou, ktorej sa podarilo vyhrať preteky Svetového pohára.
Reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouvri. V disciplíne šprintu klasickou technikou nepostúpila zo štvrťfinále, keď vo svojom behu skončila až na štvrtom z celkového počtu šiestich miest. Z tohto výsledku bola veľmi sklamaná. Na ďalšiu disciplínu skiatlon nenastúpila kvôli zlému fyzickému a psychickému stavu.
Pred Zimnými olympijskými hrami 2018 sľúbila olympijský sľub za slovenskú olympijskú výpravu.
C/1882 R1
C/1882 R1 alebo Veľká kométa roku 1882 bola veľká neperiodická kométa, ktorá bola pozorovaná ako veľmi jasná v septembri 1882. Bola taká jasná, že bola viditeľná voľným okom pri Slnku v čase svojho perihélia.
Martin Otčenáš
Martin Otčenáš (* 25. august 1987, Poprad) je bývalý slovenský bežec na lyžiach a biatlonista. Je slobodný, je vysoký 180 cm a váži 68 kg (údaj z roku 2006). Bol členom klubu ŠKP Štrbské Pleso, trénovala ho Viera Klimková.
Dňa 25. augusta 2019 sa v Bielorusku stal majstrom sveta v stíhacích pretekoch v letnom biatlone.
Jeho najlepší výsledok bol zaznamenaný na Majstrovstvách sveta v biatlone v talianskej Antholz - Anterselve, kde dosiahol 13. miesto.
Turín 2006
Martin Otčenáš reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne.
V januári 2018 bola potvrdená jeho účasť na Zimných olympijských hrách 2018 v kórejskom Pchjongčchangu.
Beh na lyžiach
5-násobný majster Slovenska
MS Sapporo 2007 Japonsko
Veľká kométa roku 1861
Veľká kométa roku 1861 alebo C/1861 J1 bola jasná neperiodická kométa, ktorá bola viditeľná voľným okolo po dobu 3 mesiace. Bola zaradená medzi veľké kométy, jednu z ôsmich v 19. storočí.
Hybnosť
Hybnosť (značka p alebo H) je vektorová fyzikálna veličina, ktorá charakterizuje pohybový účinok hmotnosti (zavisí na hmotnosti aj rýchlosti telesa). Smer aj orientácia vektora hybnosti je zhodná so smerom vektora rýchlosti telesa. Jej jednotkou je kg m s-1.
Rýchlosť je užitočná veličina pre opis kinematiky sústavy, teda toho, ako sa polohy telies menia s časom. Z reálneho života je však jasné, že je niečo úplne iné keď máme zastaviť kočiar idúci rýchlosťou 1 m/s, ako keď sa pokúsime zastaviť vagón s hmotnosťou 20 ton idúci presne tou istou rýchlosťou. Pre popis dynamiky (vzťahu medzi silami a pohybom) je preto namiesto rýchlosti potrebná iná veličina a tou je práve hybnosť.
Výpočet hybnosti
Hybnosť telesa s hmotnosťou m pohybujúcim sa rýchlosťou \vec{v} je daná vzorcom
Z tohto vzorca vyplýva jednotka hybnosti v sústave SI: SI jednotkou hmotnosti je kilogram a SI jednotkou rýchlosti je meter za sekundu, teda jednotka hybnosti je
2. Newtonov pohybový zákon, tzv. Zákon sily sa dá prepísať tak, aby v ňom vystupovala hybnosť. Ak je hmotnosť telesa konštantná, potom zmena hybnosti je daná iba zmenou rýchlosti a je rovná
a teda
Zákon zachovania hybnosti
Ak na sústavu nepôsobia žiadne vonkajšie sily, jej celková hybnosť (súčet hybností všetkých jej častí) sa v čase nemení, zachováva sa. Vtedy hovoríme o zákone zachovania hybnosti.
Hybnosť a zrážky
Zákon zachovania hybnosti je užitočný na výpočet výsledných rýchlostí telies po ich vzájomnej zrážke. Pri tzv. pružnej (elastickej) zrážke dvoch telies sa okrem hybnosti zachováva aj ich kinetická energia, pri nepružnej zrážke sa zrážajúce telesá zrazia do jedného a pokračujú už ako jeden objekt.
Nepružná zrážka
náhľad|Nepružná zrážka telies s rovnakou hmotnosťou m, pričom jedno z nich pred zrážkou stojí a druhé sa pohybuje rýchlosťou v. Výsledná rýchlosť telesa 2m je v/2, celková hybnosť pred zrázkou je mv, po zrážke je taktiež .|alt=|330x330bod Nech m_1 a m_2 sú hmotnosti dvoch telies pohybujúcich sa po tej istej priamke a v_1 a v_2 ich rýchlosti. (Všetky rýchlosti sú kladné, ak smerujú v kladom smere x-ovej osi, inak sú zaporné). V prípade nepružnej zrážky vytvoria telesá m_1 a m_2 jedno teleso s hmotnosťou  m_1+m_2 a výslednou rýchlosťou  u. Tú je možné vypočítať zo zákona zachovania hybnosti:
a teda
.
Príkladom nepružnej zrážky je napríklad zrážka náboja s telesom, v ktorom náboj uviazne. Mechanická energia sa v tomto prípade vo všeobecnosti nezachováva:
Táto kinetická energia sa typicky uvoľní ako teplo pri zrážke.
Pružná zrážka
Nech m_1 a m_2 sú hmotnosti dvoch telies pohybujúcich sa po tej istej priamke a v_1 a v_2 ich rýchlosti pred zrážkou a u_1 a u_2 ich rýchlosti po zrážke. (Všetky rýchlosti sú kladné, ak smerujú v kladom smere x-ovej osi, inak sú zaporné) V prípade pružnej zrážky platia naraz zákony zachovania hybnosti a mechanickej energie:
Tento systém rovníc s neznámymi u_1 a u_2má dve riešenia. Prvé z  nich je  fyzikálne  nezaujímavé:   u_1=v_1a u_2=v_2, ktoré zodpovedá situácii, že telesá sa nezrazili.
Na rýchle získanie druhého riešenia je možné preskupiť rovnice nasledovne:
Predelením druhej rovnice prvou a využitím je možné získať
Veľká kométa roku 1843
Veľká kométa roku 1843 alebo C/1843 D1 bola kométa, ktorá bola veľmi jasná v marci 1843 a je tiež známa ako Veľká marcová kométa roku 1843. Bola objavená 5. februára 1843 a rýchlo sa z nej stala veľká kométa.
Gasparone
Gasparone je opereta v troch dejstvách, ktorú skomponoval Karl Millöcker. Premiéra sa konala 26. januára 1884 v Theater an der Wien. Libreto napísali F. Zell a Richard Genée. Opereta bola veľmi úspešná a je ako svojou literárnou, tak hudobnou kvalitou porovnateľná s najúspešnejšou autorovou operetou Žobravý študent.
Obsah
Dej sa odohráva na Sicílii, kde krčmár Lorenzo chce odpútať pozornosť polície od svojej pašeráckej činnosti a preto si vymyslí existenciu nebezpečného kapitána banditov, Gasparoneho. Mešťan Nasoni, ktorý vedie políciu chce získať za ženu grófku Carlottu pre svojho syna Sindulfa, kvôli jej veľkému bohatstvu. Do Carlotty je zaľúbený gróf Emilio, ktorý vie, že Nasoni ju chce len pre peniaze. Aby to dokázal, peniaze ukradne. Polícia ho chytí a Carlotta si najprv myslí, že Emilio je bandita Gasparone, a chce sa vydať za Nasoniho. Nasoni však o ňu bez jej miliónov už nemá záujem. Nakoniec sa všetko vysvetlí a Emilio peniaze vráti a získa srdce Carlotty.
Kométa Donati
thumb|right|Kométa Donati Kométa Donati, formálne označená C/1858 L1 a 1858 VI, bola neperiodická kométa pomenovaná po talianskom astronómovi menom Giovanni Battista Donati, ktorý ju pozoroval ako prvý 2. júna 1858.
Jaroslav Babušiak
Jaroslav Babušiak (* 6. september 1984, Kraľovany) je slovenský zjazdový lyžiar. Reprezentoval Slovensko na viacerých medzinárodných podujatiach, vrátane dvoch Zimných olympijských hier v Turíne a vo Vancouveri.
Životopis
Narodil sa v Dolnom Kubíne. Úspešne absolvoval Univerzitu Mateja Bela v Banskej Bystrici v odbore slovenčina a telesná výchova. V súčasnosti sú jeho bydliskom Kraľovany. Je slobodný.
Začiatky
So zjazdovým lyžovaním na súťažnej úrovni začal ako desaťročný v klube v Dolnom Kubíne, neskôr prešiel do lyžiarskeho klubu v Krompachoch a Lyžiarskeho klubu Šachtičky Banská Bystrica. V juniorskej reprezentácii bol jeho trénerom bývalý československý lyžiar Adrián Bíreš. Na Majstrovstvách sveta juniorov v roku 2004 skončil 14. v trojkombinácii a 24. v slalome.
Klub
Je členom lyžiarskeho klubu Ski Klub Jasná Nízke Tatry. V súčasnosti nemá stáleho trénera.
Zimné olympijské hry
Zúčastnil sa Zimných olympijských hier 2006 v Turíne, kde bolo jeho najlepším výsledkom 24. miesto v slalome.
Na ZOH 2010 v kanadskom Vancouveri súťažil vo všetkých disciplínach mužského zjazdového lyžovania. V zjazde obsadil 59. miesto so stratou 5,68 sekundy na víťaza (čas 1:59.99). V disciplíne Super G skončil so stratou 4,91 sekundy na víťaza Aksela Lunda Svindala na 37. mieste z celkového počtu 64 pretekárov.
Majstrovstvá sveta
V roku 2005 sa na Majstrovstvách sveta v talianskom Bormio umiestnil na 48. mieste v kombinácii, v slalome získal 32. miesto, v obrovskom slalome 42. a v super-G skončil ako 48.
Veľká kométa roku 1680
Veľká kométa roku 1680 alebo Kirchova kométa, označovaná aj ako C/1680 V1, bola prvá kométa objavená ďalekohľadom. Objavil ju Gottfried Kirch 14. novembra 1680.
Jaroslav Babušiak
Majstrovstvá sveta
V roku 2007 sa na Majstrovstvách sveta vo francúzskom Val-d’Isère umiestnil na výbornom 19. mieste v kombinácii a v obrovskom slalome skončil na 38. mieste.
V roku 2009 sa na Majstrovstvách sveta vo švédskom Åre umiestnil na 49. mieste v Super G a v obrovskom slalome skončil na 40. mieste.
V roku 2011 sa na Majstrovstvách sveta v nemeckom Garmisch Partenkirchene umiestnil na výbornom 19. mieste v kombinácii a v obrovskom slalome skončil na 41. mieste.
Svetový pohár
Prvých 12 bodov vo svetovom pohári získal v decembri 2008, keď skončil na 19. mieste v superkombinácii na pretekoch vo Val-d’Isère.
Európsky pohár
Prvýkrát štartoval na Európskom pohári roku 2007 v Söldene v Rakúsku, kde sa však v prvom kole nekvalifikoval.
Ostatné súťaže
Na 24. ročníku svetovej zimnej univerziády v čínskom Charbine v super-G získal 2. miesto.
1876 vo vede
V roku 1876 sa udialo mnoho vo vede a technike, niektoré udalosti sú uvedené tu.
C/1910 A1
C/1910 A1 alebo Veľká januárová kométa roku 1910 bola veľká kométa, ktorá sa objavila v januári 1910, niekoľko mesiacov pred kométou Halley v máji toho istého roku. Pri prvom objave bola viditeľná voľným okom a veľa ľudí nezávisle ju „objavilo“. V čase najväčšej jasnosti bola jasnejšia ako planéta Venuša.
C/1652 Y1
C/1652 Y1 bola neperiodická kométa, ktorú objavil Jan van Riebeeck 17. decembra 1652.
Medzinárodná organizácia
Poznáme štyri typy medzinárodných organizácií:
Právnym základom medzinárodnej organizácie býva mnohostranná medzinárodná zmluva.
Michal Malák
Michal Malák (* 25. august 1980, Poprad) je slovenský bežec na lyžiach.
Michal Malák reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodný, je vysoký 177 cm a váži 77 kg (údaj z roku 2006). Je členom klubu SŠŠR MV SR ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho Ivan Hudač a Ján Klimko.
Michal Malák sa umiestnil na majstrovstvách sveta v roku 2005 na 47. mieste v šprinte a na 61. mieste na 15 km voľnou technikou.
Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouvri. V disciplíne behu na lyžiach mužov na 15 km voľnou technikou s intervalovým štartom skončil na 54. mieste z celkového počtu 95-tich štartujúcich.
Kométa Lexell
Kométa Lexell (D/1770 L1) bola neperiodická kométa, ktorú prvýkrát pozoroval 14. júna 1770 Charles Messier, ale pomenovaná je po Lexellovi, ktorý ako prvý vypočítal jej dráhu.
Gradient (matematika)
náhľad|Ilustrácia gradientu (vpravo) plochy definovanej rovnicou F(x,y) = x2 - y2 (vľavo)
Gradient (priamy preklad z angličtiny: sklon, spád) je zovšeobecnenie sklonu (strmosti) funkcie pre viacero premenných. Je to vektor prvých derivácií podľa jednotlivých premenných skalárnej funkcie resp. (presnejšie) zovšeobecnenie takéhoto vektora pre prípady, kde je namiesto skalárnej funkcie tenzor vyššieho rádu (Napríklad ak je namiesto skalárnej funkcie vektorová funkcia, t.j. tenzor prvého rádu, je gradient príslušná Jacobiho matica).
Smer gradientu je smerom najväčšej zmeny danej funkcie.
Matematický opis pre gradient aplikovaný na skalárnu funkciu s premennými priestorové súradnice
Aplikáciou gradientu na skalárne pole dostaneme vektorové pole.
Matematická definícia
Gradient sa značí symbolom \nabla (nabla), niekedy ho však označujeme jednoducho grad. Pre skalárne pole \phi(x,y,z) počítame jeho gradient \nabla\phi pomocou vzťahu (symbol \partial označuje parciálnu deriváciu)
Samotný vektorový operátor gradientu môžeme preto zapísať ako
Vlastnosti gradientu
Ak sú F,G vektorové polia, f,g funkcie, a,b reálne čísla, má gradient nasledujúce vlastnosti:
Je lineárny voči reálnym číslam
spĺňa Leibnizove pravidlo pre funkcie
gradient skalárneho súčinu vektorov spĺňa
kde ∇ × F je rotácia vektorového poľa F.
Vyjadrenie v rôznych súradných sústavách
Nasledujúce vzťahy udávajú vyjadrenie gradientu v rôznych súradných sústavách v trojrozmernom priestore. Ak je funkcia f skalárne pole v daných súradniciach a striežkované tučné znaky súradníc sú jednotkové vektory bázy v daných súradniciach, potom platí
Vo valcových súradniciach:
Vo sférických súradniciach:
V úplne všeobecných súradniciach pre zložky vektora gradientu platí
Tu je potrebné poznamenať, že zatiaľ čo v predchádzajúcom texte sme za bázu brali ortonormálnu bázu v daných súradniciach, vo vzorci pre všobecné súradnice používáme bázu vektorov alebo diferenciálnych foriem a explicitne sa píše akú.
Príklad výpočtu
Zoberme si. Gradient takéhoto poľa je
(na prvom mieste je derivácia \phi podľa x, na druhom podľa y, na treťom podľa z).
Názorné vysvetlenie
Začneme pojmom skalárne pole z úvodného odseku. To v skutočnosti neznamená nič iné než mať priradené číslo (skalár) každému bodu priestoru. Z bežného života si môžeme predstaviť miestnosť a meranie teploty v nej (pri okne je chladnejšie ako nad radiátorom). Skalárne pole T(x,y,z) nám potom udáva teplotu v bode miestnosti so súradnicami (x,y,z). Úlohou gradientu je do každého bodu priestoru položiť vektor (šípku) ukazujúci, ktorým smerom teplota najviac rastie. No a priestor, ktorý má v každom bode vektor nazývame vektorové pole. Veľkosť vektora je určená veľkosťou rastu teploty v danom smere – čím rýchlejšie sa teplota mení, tým väčší je vektor. Môžeme teda zhrnúť, že aplikáciou gradientu na skalárne pole teda dostávame vektorové pole.
Podobne si môžeme namiesto trojrozmernej miestnosti predstaviť niečo jednoduchšie – dvojrozmernú plochu. Kopec potom vieme matematicky vyjadriť pomocou funkcie h(x,y) vyjadrujúcej výšku kopca nad bodom so súradnicami (x,y). Gradient opäť ukazuje smer najprudšieho stúpania v danom bode kopca (je dobré si uvedomiť, že tento smer nemusí byť totožný so smerom k vrcholu kopca).
Veľká kométa roku 1811
náhľad|Veľká kométa roku 1811 ako ju nakreslil  [[William Henry Smyth]] Veľká kométa roku 1811 alebo C/1811 F1 bola neperiodická kométa, ktorá bola viditeľná voľným okom asi 260 dní a tento rekord držala až do roku 1997, kedy sa objavila kométa Hale-Bopp. Kométu spozoroval 25. marca 1811 francúzsky astronóm Honoré Flaugergues. Kométa mala pravdepodobne neobvykle veľkú komu dlhú až 1,6 milióna kilometrov.
Adolf Otto Reinhold Windaus
Adolf Otto Reinhold Windaus (* 25. december 1876, Berlín, Nemecko – † 9. jún 1959, Göttingen) bol nemecký chemik. V roku 1928 získal Nobelovu cenu za chémiu za svoj výskum sterolov a ich spojenie s vitamínmi.
Lingvokulturológia
Lingvokulturológia je odbor jazykovedy, zaoberajúci sa vzťahom medzi jazykom a kultúrou, ktorý vychádza z hypotézy, že jazyk je ovplyvnený kultúrou. Vysvetľuje jazykové javy pomocou kultúrnych charakteristík. Sústreďuje sa na kultúrne špecifiká slovnej zásoby, najmä idiomatických výrazov.
Pojem vznikol v Rusku v 90. rokoch 20. storočia a používa sa v oblasti rusistiky.
Báza súčasnej lingvokulturológie
Koniec 20. a začiatok 21. storočia je poznamenaný fundamentálnymi zmenami vedeckej paradigmy v oblasti lingvistiky, ktorá, tak ako mnohé iné rezultáty vedeckých bádaní, okúsila v rámci svojej existencie zrod nových tendencií, smerov i metodologických prístupov v skúmaní kardinálneho objektu, no zároveň aj prípadný ústup novým, efektívnejším podobám interpretácie a budovania systematických výsledkov vedy. Klasický štrukturalizmus, odtrhnutý od „človeka v jazyku“ a „jazyka v človeku“, a jeho imanentný interný svet systému vystriedala nová paradigma, založená na principiálne „ľudských“ fenoménoch (kultúre, jazyku, mentalite a ich reláciách a pod.).
Piliermi nových nasmerovaní lingvistických skúmaní sú:
Kardinálny aparát, ktorý operuje pojmami ako jazyková osobnosť, jazyková spôsobilosť, jazyková kompetencia a rečové správanie, disponuje lingvokulturologickým obsahom, formujúcim sa syntetickým poznaním etnopsychológie, sociológie, histórie a pod. Metodologická báza sa realizuje v praktickej aplikácii metód analýzy jazykového materiálu, založených na „rozšírených“ interpretatívnych aktoch, umožňujúcich stanoviť relácie medzi jazykom, vedomím, spoločnosťou, osobnosťou a kultúrou. Fundamentálnym sa tak pre oblasť lingvokulturologických skúmaní stáva svetonázor, morálne normy, spôsoby poznávania sveta, umelecké diela, duchovné a materiálne hodnoty.
Lingvokulturologická tradícia je úzko spätá s aktivitou F. de Saussure, R. Jakobsona, R. Barthesa, T. van Dijka. Prínosom pre rozvoj situatívno-kultúrnych modelov boli práce L. Wittgensteina, H. G. Gadamera, M. Heideggera, N.Chomského, K. Jaspersa. Počiatky skúmaní relácií svetonázoru, profilujúcom sa skrz jazyk, boli dané prácami W. von Humboldta (jazyk ako „duchovná sila“, „svet ležiaci medzi svetom vonkajších javov a vnútorným svetom človeka“); ideami, ktoré rozvíjali ruskí lingvisti (А. А. Потебня), no takisto A. Meyе, J. Wanderies, E. Benveniest a pod. Postupne dochádza k etablovaniu rôznych interpretačných báz na pochopenie a porozumenie problematike vzťahov medzi jazykom a kultúrou: antropológia, etnopsycholingvistika, sociolingvistka, psycholingvistika. V súčasnej rusistike došlo k vytvoreniu niekoľkých smerov v štúdiu jazyka a kultúry: etnolingvokulturológia N. I. Tolstého, etnografické výskumy A. K. Baburina, J. V. Česnokova, P. M. Kožina, V. V. Vorobjova, štúdium jazykového obrazu sveta – N. D. Toporov, Aruťunovej, V. G. Gaka, J. D. Apresjana, koncepcie V. V. Ivanova, E. A. Zemskej, V. N. Telija, A. D. Šmeleva a pod., Dridzeho, Vereščagina, Kostomarova, Maslovovej a iných.
Tendenčná kapacita lingvokulturológie sa formuje v súčasných smeroch:
V. A. Maslovová uvádza štyri lingvistické školy, ktoré sa sformovali na báze skúmaní jazyka a kultúry v moskovskej oblasti: V súčasnosti sa táto disciplína rozvíja aj na slovenskej pôde v prešovskej lingvistickej škole lingvokulturológie pod vedením Jozefa Sipka (Anna Petríková, Ľubomír Guzi, Martin Blaho, Nikoleta Mertová /Demjanová/ a mnohých ďalších).
Hlavný zdroj Demjanová, N.: Problematika ekvivalentnosti v súčasnom jazyku ruských a slovenských masovokomunikačných prostriedkov. Dizertačná práca v odbore 73-09-9 Slavistika – slovanské jazyky. Prešov: FF PU v Prešove 2008, s. 22 – 27.
László Szigeti (politik)
Mgr. László Szigeti (* 3. august 1957, Búč – † 2. február 2022) bol slovenský učiteľ a politik maďarskej národnosti. Počas druhej vlády Mikuláša Dzurindu bol v roku 2006 minister školstva Slovenskej republiky. Bol podpredseda Strany maďarskej komunity.
Život
V roku 1981 absolvoval Prírodovedeckú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, odbor učiteľstvo matematiky a zemepisu. Od roku 1990 bol učiteľ a riaditeľ Gymnázia v Štúrove.
László Szigeti bol ženatý a mal dve deti. Bol obžalovaný zo subvenčného podvodu proti EÚ, nakoniec sa tento nepodarilo dokázať a súd ho oslobodil.
Milan Jagnešák
Milan Jagnešák (* 29. august 1969, Rabčice) je slovenský bobista.
Reprezentoval Slovensko na štyroch olympiádach - ZOH v Salt Lake City v roku 2002, ZOH v Turíne v roku 2006, ZOH vo Vancouveri v roku 2010 a ZOH v roku 2014 v Soči. Je vysoký 180 cm a váži 102 kg (údaj z roku 2013). Je členom klubu ŠBK Olympis Bratislava.
Na zimnej olympiáde v Salt Lake City v roku 2002 sa umiestnil na 30. mieste ako pilot dvojbobov a na 24. mieste ako pilot štvorbobov.
Priečne pruhovaná svalovina
Priečne pruhovaná svalovina alebo kostrová svalovina je svalové tkanivo tvorené svalovými vláknami (myónmi), ktoré vznikli splynutím viacerých buniek a majú mnoho (až niekoľko sto) jadier. Takýto útvar sa označuje ako syncýtium. Priečne pruhovaná svalovina tvorí funkčné a anatomické jednotky – priečne pruhované svaly. Kostrové svalstvo zabezpečuje lokomočné a manipulačné pohyby, dýchanie, mimiku, reč a udržiavanie vzpriamenej polohy tela; zahŕňa teda nielen svaly upnuté na kostru, ale aj napr. svaly jazyka, mimické svaly a svaly hrtana. Okrem toho je významným metabolickým rezervoárom.
Pojem priečne pruhovaná svalovina (ale nie pojem kostrová svalovina) v širšom zmysle zahŕňa aj srdcovú svalovinu; o tej pozri samostatný článok srdcová svalovina.
Charakteristika
Tvorí cca 40 % hmotnosti človeka a sústavu viac ako 600 svalov.
Štruktúra priečne pruhovaného svalu
Vlákna priečne pruhovaného svalu sú približne 10 – 100 µm široké a až dlhé (u človeka má najdlhšie svalové vlákna musculus sartorius – až ). Vlákna, obklopené jemnou sieťou kolagénových vlákien a kapilár (endomysium), sa spájajú do snopcov obalených väzivom (perimysium). Viac takýchto snopcov vytvára sval, ktorý je na povrchu obalený takisto väzivovou pošvou (epimysium). Epimýzium postupne prechádza do šľachy, alebo inej štruktúry podľa typu svalu.