cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Soulweeper
„Soulweeper“ je skladba dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat. Vyšla ako demo singel z ich demo albumu Beat the Meat z roku 2003 a v roku 2005 sa stala súčasťou štúdiového albumu The Strength / The Sound / The Songs.
Zoznam štátov na čele s Alžbetou II.
alt=Map of realms and territories|vpravo|náhľad|Ríše, územia, and protektoráty Alžbety II. od roku 1952 {{Legend|#550000|Súčasné územia ríše}} {{Legend|#AA0000|Bývalé územia ríše}} {{Legend|#FF2A2A|Súčasné územia a dependencie}} {{Legend|#FFAAAA|Bývalé územia, dependencie alebo protektoráty}} Počet štátov na čele s kráľovnou Alžbetou II. sa počas jej 70 rokov na tróne menil a celkovo bola počas tohto obdobia uznávaná za panovníčku nad celkom 32 nezávislými krajinami. Ako kráľovná Spojeného kráľovstva (vrátane britských zámorských území) bola tiež panovníčkou troch Korunných dependencií - Guernsey, Jersey a Man - a ako kráľovná Nového Zélandu bola panovníčkou dvoch pridružených štátov - Cookove ostrovy a Niue - odkedy tento štatút získali v roku 1965, respektíve 1974.
Dve situácie v dvoch krajinách sa líšia od ostatných. Vláda neuznaného štátu Rodézia vyhlásila v rokoch 1965 až 1970 svoju vernosť Alžbete II. ako kráľovnej Rhodézie. Neprijala však rolu ani titul a nebolo to prijaté ani uznané iným štátom. Fidži sa stalo republikou vojenským pučom v roku 1987, po ktorom jeho veľká rada náčelníkov naďalej uznávala Alžbetu II. za kráľovnú alebo vrchnú náčelníčku Fidži až do zrušenia jej funkcie 14. marca 2012. Bol to však iba slávnostný titul, ktorý nemal vo vláde vôbec žiadnu úlohu.
{{Legend|#f5793a|Súčasné územia}} {{Legend|#a95aa1|Bývalé územia}} {{Legend|#85c0f9|Ceremoniálny titul (Fidži)}} {{Legend|#0f2080|Neuznané územie (Rodézia)}}
Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2010
Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2010 boli 7. majstrovstvá Európy vo futsale, ktoré riadi Európska futbalová únia (UEFA). Bolo to najvyššie európske podujatie UEFA vo futsale v roku 2010. Konalo sa od 19.30. januára 2010 v Budapešti a Debrecíne, v Maďarsku, za účasti 12 tímov. Po prvýkrát sa hralo s 12 tímami. Maďarsko zvíťazilo vo voľbách, ktoré prebehli 30. novembra 2007 v Luzerne, keď vyhralo nad kandidatúrami Belgicka (Antverpy a Charleroi), Bosny a Hercegoviny (Sarajevo) a Turecka (Istanbul). Španieli získali svoj piaty titul (tretí za sebou).
Veterník (zákusok)
náhľad|Karamelové veterníky
Veterník je koláč z odpaľovaného cesta plneného pudingovým alebo žĺtkovým krémom a karamelovou šľahačkou. Z rôznych variant prevažuje obľuba karamelového veterníku.
Je známy ako jeden z populárnych zákuskov z čias socializmu v Česko-Slovensku.
Akvadukty Filipopolu
Vodozásobovanie Filipopolu, prípadne Rímsky akvadukt , Akvadukty Filipopolu , alebo len Akvadukty  sú ruiny systému vodného zásobovania antického mesta Filipopolis (lat. Philippopolis). Nachádzajú sa na území mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Sú jediným rímskym systémom vodného zásobovania objaveným na území Bulharska. Ojedinelé sú rímske akvadukty aj z hľadiska celého územia Európy, keďže patrili k drahým a zložito stavaným zariadeniam, ktoré si mohli dovoliť len bohaté a významné mestá. Ich prítomnosť vo Filipopole tak potvrdzuje význam, ktorý mesto malo v období antiky.
Charakteristika
Na obidvoch miestach boli vybudované kaptáže (miesto, ktoré zachytáva vodu a následne ju vháňa do akvaduktu), ktorých časti sú zachované a sú pomerne dobre preskúmané. Jednu z nich predstavuje podzemná nádrž s rozmermi 13 × 7 metra, ktorá bola čiastočne zničená pri výstavbe moderného rezervoáru na mieste. Druhá kaptáž bola vybudované ako zložitý systém tunelov, ktorý tvorí centrálny hlavný tunel a jeho bočné vetvy. Tento komplex nie je úplne preskúmaný, ale dĺžka len jednej z bočných vetiev dosahuje až 76 metrov. Pri kaptážiach sa následne začína vodovod vedený hlinenou podzemnou rúrou, ako aj pomocou dvoch akvaduktov. Jednotlivé vetvy tohto systému sa stretávajú v priestore dnešnej plovdivskej štvrti Komatevo a následne pokračujú paralelne do centra mesta, pričom vzdialenosť medzi akvaduktami je od 30 do 40 metrov. Predpokladá sa, že akvadukty ako aj hlinený vodovod sa zbiehali na západných svahoch pahorku Džendem tepe, kde sa nachádzala distribučná nádrž (castellum), ktorá bola zničená pri výstavbe moderného tunela. Ďalšie nádrže sa pravdepodobne nachádzali v severných častiach pahorkov Džendem tepe a Bunardžik, odkiaľ boli distribuované do jednotlivých častí mesta a ďalším akvaduktom na pahorok Taksim tepe.
Vodovodná sieť v samotnom meste sa nachádzala pod ulicami, pričom potrubia pod všetkými ulicami viedli po ose sever-juh, a pod niektorými ulicami taktiež po ose východ-západ. Hlavné pouličné potrubia boli tvorené hlinenými rúrami a odbočky k jednotlivým domom a iným koncovým miestam potom olovenými rúrami. Vodovody viedli k početným verejným nádržiam a fontánam, pričom na území mesta boli objavené početné fragmenty takýchto zariadení.
Vodovodná sieť pokrývala najmä rovinatú časť mesta, zatiaľ čo kopcovité časti sa spoliehali na samostatné studne a nádrže na dažďovú vodu.
Západný akvadukt
Najlepšie preskúmaný je západne položený akvadukt. Bol dlhý šesť kilometrov. Základy akvaduktu boli rozdielnej veľkosti pričom boli založené na pilótach (drevených, do zeme zarazených stĺpoch). Ako základ pre jednotlivé pylóny akvaduktu bol postavený štyri metre široký kamenný múr. Pylóny a zvyšné časti akvaduktu nad základovým múrom boli postavené technikou opus mixtum (striedajúce sa vrstvy kameňov a tehál). Akvadukt je na viacerých miestach exponovaný a je čiastočne reštaurovaný. Dôkladne preskúmaná je celá trasa akvaduktu od štvrte Komatevo až k úpätiu pahorku Džendem tepe.
Východný akvadukt
Východný akvadukt taktiež dosahoval dĺžky okolo šesť kilometrov. Pylóny boli rôznych rozmerov, pričom ich dĺžka sa pohybovala medzi 2,16 a 4,55 metra a šírka medzi 2 a 3 metrami (pylóny západného akvaduktu dosahovali podobných rozmerov).
Exponované časti
Exponované sú zvyšky predovšetkým západného akvaduktu na niekoľkých miestach v meste, napríklad v blízkosti filipopolského antického štadiónu, ale predovšetkým na dnešnej ulici „Komatevsko šose“ (, doslova Komatevská cesta). Na tejto ulici je exponovaná približne 700 metrov dlhá časť akvaduktu o šírke 4,4 metra.
Z východného akvaduktu sú exponované časti v blízkosti pahorku Džendem tepe. Ide predovšetkým o veľký pylón s dĺžkou 6,35 metra a šírkou 4,1 metra, ktorý však neleží priami na trase akvaduktu, ale tesne vedľa neho a pravdepodobne ide o základ veže, ktorá bola postavená ako centrum pre údržbu a čistenie akvaduktu.
Exponované sú taktiež časti hlinených a murovaných vodovodov v oblasti pahorkov Bunardžik, Džendem tepe a Sachat tepe.
Slovakiana
Slovakiana je prezentačný webový portál, ktorý verejnosti sprístupňuje digitalizované zbierky kultúrnych objektov zo slovenských múzeí, galérií, knižníc a ďalších pamäťových a fondových inštitúcií (PFI), zapojených do digitalizácie kultúrneho dedičstva Slovenska. Slovakiana má ambíciu vytvorenia centrálneho portálu kultúrneho dedičstva Slovenska rezortom Ministerstva kultúry SR.
Vojenské zariadenie
Vojenské zariadenie je organizačný celok, ktorý plní úlohy najmä v dobe mieru. Vnútorné členenie vojenských zariadení ozbrojený síl SR určuje, na návrh náčelníka Generálneho štábu ozbrojených síl, minister obrany Slovenskej republiky. Podrobnosti sú uvedené vo vojenských služobných predpisoch.
Slovakiana
Vznik
Národné osvetové centrum (NOC) bolo prijímateľom národných projektov Centrálna aplikačná infraštruktúra a registratúra (CAIR) a Harmonizácia informačných systémov (HIS), ktoré sa od ostatných projektov líšili tým, že nerealizovali samotnú digitalizáciu kultúrneho dedičstva, ale vytvorili vhodné prostredie na spracovanie, evidenciu a sprístupnenie kultúrnych a digitálnych objektov na centrálnej úrovni pre PFI a verejnosť.
Vojenské zariadenie
Oblasti pôsobenia vojenských zariadení
V podriadenosti ministerstva obrany sú vybrané oblasti, v ktorých pôsobia vojenské zariadenia, napr.:
Slovakiana
Vznik
Projekt CAIR vybudoval informačný systém, v rámci ktorého vznikol národný portál Slovakiana a národné registre – databázy údajov o objektoch kultúrneho dedičstva.
Projekt HIS zabezpečil softvérovú a hardvérovú úroveň zapojených PFI tak, aby sa mohli napojiť na informačný systém vybudovaný v projekte CAIR, pracovať s dátami a zasielať ich na archiváciu.
Integráciou informačných systémov PFI do národných registrov, ktoré sú vzájomne previazané sa vytvorila najrozsiahlejšia centrálna infraštruktúra v rezorte MK SR.
Národné registre
Národné registre zastrešujú evidenciu kultúrnych a digitálnych objektov, autorských práv kultúrnych objektov a proces spracovania digitálnych objektov na celoslovenskej úrovni pre všetky zapojené PFI. Predstavujú databázu, v ktorej sú uchovávané údaje o digitalizácii kultúrneho dedičstva v jednotnej podobe. Vzhľadom na to, že dáta v takejto forme a množstve nie sú pre laickú verejnosť „užívateľsky prijateľné“, vznikol portál kultúrneho dedičstva Slovakiana, ktorý prezentuje digitálny obsah z národných registrov v takej podobe, aby bol zrozumiteľný pre bežného používateľa.
Portál kultúrneho dedičstva Slovakiana
Od spustenia portálu v roku 2015 sa verejnosti sprístupnili digitalizované zbierky objektov vo vysokom rozlíšení. Objekty sú rozdelené do kategórií (výtvarné umenie, muzeálny objekt, text, film, tanec, odev, architektúra a urbanizmus, archeológia, tradičná ľudová kultúra, prírodné dedičstvo a pod). Okrem objektov sa na Slovakiane nachádzajú tzv. virtuálne exkurzie (virtuálne múzeum, virtuálna galéria, virtuálne pamiatky) obsahujúce animácie a populárno-náučné videá týkajúce sa slovenskej kultúry a tematické virtuálne výstavy.
Slovakiana umožňuje vyhľadávať, prezerať, sťahovať a zdieľať voľne dostupné digitálne reprezentácie objektov. Každý používateľ sa môže na portáli zaregistrovať, čím sa dostane k ďalším možnostiam jeho využívania, ako vytváranie vlastných virtuálnych výstav, založenie vlastného blogu, ukladanie obľúbených zbierok v rámci svojho používateľského profilu.
Obsahové napĺňanie
Slovakiana spolupracuje s PFI, ktoré digitalizujú svoje zbierkové predmety: Slovenské národné múzeum, Slovenská národná galéria, Slovenská národná knižnica, Slovenský národný archív, Slovenský filmový ústav, Pamiatkový úrad SR, Národné osvetové centrum, SĽUK, Štátna vedecká knižnica v Prešove, Malokarpatské osvetové stredisko a múzeá v správe samosprávnych krajov (Trnava, Nitra, Prešov). Každá inštitúcia má svoj vlastný digitalizačný plán a je zodpovedná za obsahové napĺňanie národných registrov a Slovakiany.
Wild Cat (Danko Jones)
Wild Cat je ôsmy štúdiový album kanadskej hard rockovej skupiny Danko Jones. Album vyšiel 3. marca 2017 prostredníctvom AFM Records.
Slovakiana
Autorské práva
V rámci Národných registrov je vytvorený aj Národný register autorských práv (NRAP), kde sa zhromažďujú informácie o právnej ochrane kultúrnych objektov z lokálnych systémov jednotlivých inštitúcii. Pokiaľ sa do NRAP dostane informácia, že kultúrny objekt je autorskoprávne voľný, spravujúca inštitúcia potvrdí v NRAP sprístupnenie objektu, a ten sa následne zobrazí na portáli aj s popisnými údajmi k príslušnému objektu. Tzn., že zobrazenie digitálnych reprezentácií kultúrnych objektov na portáli Slovakiana závisí od právneho stavu konkrétneho objektu, ktorý nastavuje PFI, ako jeho správca objektu.
Budúcnosť
Slovakiana vznikla ako moderný portál, ktorý pomocou rôznych funkcionalít umožňuje digitálny obsah ďalej využívať v kreatívnom priemysle, vzdelávaní či výskume. Aktualizáciou a zlepšovaním funkcionalít je portál zdrojom informácií a platformou na spoluprácu a propagáciu kultúrneho dedičstva Slovenska a jednotlivých PFI. Keďže digitalizácia kultúrneho dedičstva stále trvá, obsah portálu je živý a neustále dopĺňaný o nové objekty. K začiatku roka 2022 sa na Slovakiane nachádzalo vyše 445 000 voľne sprístupnených digitálnych objektov, z toho 315 000 sčítacích hárkov z roku 1930 a 130 000 zbierkových predmetov, a viac ako 4,4 mil. kultúrnych objektov.
Wild Cat (Danko Jones)
Dňa 14. decembra 2016 sa ukázalo, že názov 8. albumu skupiny Danko Jones bude Wild Cat a že výjde 3. marca 2017. Skupina tiež oznámila 17-dňové európske turné, ktoré bude sprevádzať vydanie albumu.
Slovakiana
Kritika
Dušan Katuščák, profesor knižnično-informačných štúdií a v rokoch 20002012 generálny riaditeľ Slovenskej národnej knižnice v Martine, kritizoval rozsah a skladbu prezentovaných objektov po spustení portálu v roku 2015:
„''Z písomného dedičstva je tam 750 696 objektov. Ale 750 672 objektov tvoria sčítacie hárky z národného archívu a len 24 objektov bolo po skončení projektu niečo iné ako sčítací hárok. Mimochodom, v novembri sa nám s mojou doktorandkou nepodarilo naraziť ani na jeden objekt zo SNK. V novembri 2015 tam napr. zo SNK nebola ani jedna kniha alebo noviny.''
Wild Cat (Danko Jones)
Album Wild Cat prijala väčšina kritikov súčasnej hudby. Na webovej stránke s agregáciou recenzií Metacritic, získal album priemerné skóre 74 zo 100 bodov, čo naznačuje „všeobecne priaznivé recenzie na základe štyroch kritikov“.
Slovakiana
Kritika
''Kvôli histórii zaznamenáme, že výsledkom sprístupnenia digitálneho obsahu z národných projektov OPIS2 za 180 miliónov eur bolo 3. decembra 2015 po skončení projektov sprístupnených v Slovakiane:''
Dominanciu sčítacích hárkov, vysoké náklady a nízku relevanciu výsledkov interného fulltextového vyhľadávania na portáli si všíma aj Denník N v recenzii z roku 2016.
Vyššie očakávania s ohľadom na vynaložené prostriedky spomína popri prínosoch projektu aj ﻿portál Lepšia geografia: „''Projekt za viac ako 200 miliónov eur mal vznešené ciele, jeho výstup ale nenapĺňa kritériá hodnoty za peniaze. Aby sme však neboli (len) zlí, Slovakiana nie je márnym počinom. Aj napriek nedostatkom poskytuje veľké množstvo zdigitalizovaného materiálu, ktorý prezentuje kultúrne dedičstvo Slovenska. Zaujímavé sú najmä virtuálne prehliadky vybraných objektov, ktoré obsahujú detailné fotografie interiérov, architektonických a umeleckých zaujímavostí. Ako príklad si môžete pozrieť kostol sv. Kataríny v Banskej Štiavnici. Kategória virtuálne exkurzie zas ponúka kvalitné letecké zábery vybraných kultúrno-historických lokalít. Čo dodať na záver? Slovakiana si zaslúži pozornosť napriek tomu, že sa od nej čakalo viac. Spolu s portálom webumenia.sk tvoria online zdroje poznania o našom kultúrnom a historickom dedičstve, ktoré by bola škoda nevyužiť.''“
Urgosse
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Projekt 22350 Admirál Gorškov
Projekt 22350 (trieda Admirál Gorškov) je trieda fregát ruského námorníctva vhodná aj na zaoceánske plavby. Lode tejto triedy sú vyzbrojené raketovými systémami a vybavené technológiou stealth.
Tieto fregaty sú navrhnuté tak, aby mohli vykonávať širokú škálu úloh vrátane ničenia hladinových plavidiel, ponoriek, pozemných, ale aj vzdušných cieľov. Sú vhodné nielen na hliadkovanie a ochranu štátnych hraníc, ale aj na zabezpečenie ochrany civilných lodí alebo riešenie krízových situácií vo vodách svetových oceánov.
Vznik a vývoj
Projekt 22350 pripravila konštrukčná kancelária Severnoje PKB, ktorá stála aj za projektom fregát triedy Talwar (Projekt 11356) pre indické námorníctvo. Vývoj sa začal v roku 2002 a už v roku 2003 bol projekt pripravený a schválený velením ruského námorníctva. Do projektu boli zahrnuté viac ako dve desiatky technológií a zbraní, ktoré boli výsledkom najnovšieho vývoja.
Výberové konanie na výstavbu lodí tejto triedy bolo vyhlásené 28. februára 2005. Na výberovom konaní sa zúčastnili lodiarske podniky Severnaja Verf, Jantar, PO Sevmaš a neskôr sa prihlásil aj Baltijskij zavod. Zákazku nakoniec získala spoločnosť Severnaja Verf, s ktorou podpísalo ruské ministerstvo obrany zmluvu 21. októbra 2005. Spoločnosť začala 1. februára 2006 stavať prvú loď tejto triedy pomenovanú po Sergejovi Georgijevičovi Gorškovovi, ktorý bol v rokoch 1956 – 1985 veliteľom sovietskeho námorníctva a námestníkom ministra obrany Sovietskeho zväzu. Hlavne jeho zásluhou sa zo sovietskeho námorníctva stalo druhé najmocnejšie námorníctvo sveta.
Samotná skutočnosť, že sa spustil vývoj a výstavba takejto triedy lodí, bola dôležitým signálom, že Rusko sa po ťažkých rokoch zotavilo. Išlo totiž o prvú veľkú bojovú loď, ktorá bola založená na ruskej lodenici po páde Sovietskeho zväzu. Plány v tom čase boli značne ambiciózne - ruské námorníctvo malo v priebehu dvadsiatich rokov dostať 20 až 30 fregát tejto triedy. Avšak už výstavba prvej lode sa z viacerých dôvodov spomalila a z veľkých počiatočných plánov postupne zišlo. Ku koncu druhej dekády 21. storočia sa už v ruských médiách objavovala informácia o výstavbe maximálne 10 až 12 lodí projektu 22350, ale ani tento počet dnes nevyzerá byť reálny. K 20. júlu 2020, t.j. 18 rokov po spustení vývoja, boli do služby v ruskom námorníctve zaradené iba dve fregaty tejto triedy. Okrem toho je v štádiu skúšok alebo výstavby ďalších 6 lodí, pričom posledná z nich by na základe súčasného tempa výstavby mohla byť odovzdaná ruskému námorníctvu v roku 2028.
Najdlhšie trvala výstavba vlajkovej lode tejto triedy - fregaty Admirál loďstva Sovietskeho zväzu Gorškov. Jej stavba začala v roku 2006 a na vodu bola spustená v roku 2010. Odovzdanie tejto fregaty ruskému námorníctvu bolo síce naplánované na rok 2012, ale námorné skúšky lode sa začali až v roku 2014. K jej zaradeniu do služby došlo nakoniec až v júli 2018. Stavba lode tak trvala celkovo 12 rokov. Podľa oficiálne zverejnených informácií bolo toto oneskorenie spôsobené tým, že meškal vývoj protilietadlového raketového systému Poliment-Redut. Štátne skúšky tohto systému boli dokonca ukončené až vo februári 2019, t.j. sedem mesiacov po oficiálnom zavedení lode do služby.
K ďalšiemu zdržaniu pri výstavbe lodí projektu 22350 došlo potom, ako Rusko v roku 2014 anektovalo Krym. Po tomto nepriateľskom akte pozastavila ukrajinská firma Zorja-Mašprojekt dodávky motorov M55MR, ktoré v súčasnosti poháňajú len prvé dve fregaty projektu 22350. Z toho dôvodu bolo ruské ministerstvo obrany nútené v roku 2015 objednať vývoj a výrobu nových pohonných jednotiek u domácej firmy NPO Saturn. V poradí tretia vyrobená fregata Admirál Golovko, ktorá bola spustená na vodu až v máji 2020, je už vybavená pohonom domácej proveniencie.
Konštrukcia
Loď obsluhuje 180 námorníkov a na zadnej časti je letová paluba pre jeden vrtuľník Ka-27M.
Hlavňovú výzbroj tvorí kanón A-192M s dĺžkou 54 kalibrov. Kanón má kadenciu 30 striel za minútu a môže v ňom byť použitá široká škála munície, pričom maximálny dostrel je. Pohotovostná zásoba v nabíjacom automate je 60 granátov. Kanón je umiestnený v stealth veži s námerom -12o až +75o. Pre policajné úlohy sú určené dva ručne ovládané policajné guľomety KPV kalibru.
Proti pozemným a námorným cieľom sú fregaty vybavené 16 strelami Kalibr-NK alebo Oniks. Rakety Kalibr-NK vo verzii 3M54T sú schopné ničiť hladinové ciele na vzdialenosť väčšiu ako a vo verzii 3M14T môžu zasahovať pozemné ciele až na vzdialenosť. Rakety P-800 Oniks majú bojovú časť s hmotnosťou a ich dolet je. V súčasnosti Rusko vyvíja novú hypersonickú strelu 3M22 Zirkon, ktorej rýchlosť by mala dosahovať mach 9 a dolet by mal byť väčší ako. Táto moderná raketa by v budúcnosti mala nahradiť strely Kaliber-NK a Oniks.
Ďalším zbraňovým systémom je Paket-NK, ktorý dokáže odpaľovať torpéda kalibru. Torpéda MTT majú efektívny dosah do a antitorpéda M-15 majú dosah.
Zadné hory
Zadné hory je geomorfologický podcelok Moravsko-sliezskych Beskýd. Najvyšší vrch podcelku je Veľký Polom, dosahujúci výšku
Ochrana prírody
Celé územie je súčasťou CHKO Kysuce, no nachádzajú sa tu i maloplošné územia Veľký Polom a Malý Polom.
Cliffhanger
Cliffhanger je americký akčný film z roku 1993, ktorý režíroval Renny Harlin. V hlavnej úlohe boli Sylvester Stallone a John Lithgow. Stallone hrá horolezca, ktorý sa zapletie do neúspešnej lúpeže na palube lietadla Ministerstva financií USA letiacom nad Skalnatými vrchmi. Film mal veľký predajný úspech, celosvetovo zarobil viac ako 250 miliónov dolárov.
Dej
Gabe (Sylvester Stallone) je horský záchranár. Potom, čo pri lezení zomrie Halova (Michael Rooker) priateľka, z čoho sa obviňuje, odchádza na niekoľko mesiacov z mesta. V dobe, keď sa vráti pre veci a pre svoju priateľku Jessie (Janine Turner), sa vysoko v oblakoch začne odohrávať krádež vládnych paňazí, ktoré sú prevážané v lietadle. Zločincom by mal k tomu pomôcť agent FBI, Richard Travers (Rex Linn), ktorý tri kufre plné peňazí pošle po lane z vládneho lietadla do lietadla zlodejov. Avšak lano v chvíli, keď sa na ňom kolísajú kufre sa pretrhne a všetky tri spadnú na zem do zimných pustatín. Vládne lietadlo vybuchne a zločinecké lietadlo následne havaruje. V každom z kufrov bol vysielač, ktorý nových majiteľov priamo nasmeruje k cieľu. Preto sa rozhodnú využiť horskú službu ako sprievodcu. A tak sa Hal a následne aj Gabe vydávajú k lietadlu, ktoré vysielalo núdzové volanie o pomoc.
Prijatie
Film bol premietaný mimo súťaž na Filmovom festivale v Cannes v 1993.
Film bol celkovo chválený kritikmi, získal 83% na Rotten Tomatoes na základe 24 recenzií. Avšak, napriek filmovej kritike, bol nominovaný na Najhorší film, Najhoršieho herca (John Lithgow), Najhoršiu herečku vo vedľajšej úlohe (Janine Turner) a Najhorší scenár na udeľovaní cien Zlatá malina 1993.
Meditace
Meditace je debutový štúdiový album českej rockovej skupiny The Blue Effect. Vydalo ho vydavateľstvo Supraphon v roku 1970 s katalogovým číslom 113 0689. Pôvodné české texty pre prvé štyri skladby napísal Jaroslav Hutka, podľa Supraphonu ale boli ideovo nevhodné a nanovo ich musel napísať Zdeněk Rytíř. Druhá strana pôvodného LP je spievaná po anglicky. V roku 1971 vyšla exportná verzia albumu pod názvom Kingdom of Life.
Na CD vyšiel album Meditace po prvýkrát v roku 1994 ako The Story of Blue Effect 1 – Meditace (Supraphon), druhýkrát pod svojim názvom v roku 1996 (Bonton Music), vždy s bonusmi. Tretia CD reedícia vyšla v roku 2009 v rámci box setu 1969–1989 Alba & singly & bonusy. V roku 2016 vydal Supraphon pre svoj digitálny obchod Supraphononline Hi-Res verziu albumu (WAV/192 kHz/24 bit).
Paroplynová elektráreň Malženice
náhľad|Paroplynová elektráreň Malženice Paroplynová elektráreň Malženice je paroplynová elektráreň pri obci Malženice v Trnavskom okrese. Elektráreň sa však nachádza v lokalite Židunky v katastrálnom území obce Trakovice. Jej inštalovaný výkon je 430 MW, ročne by mala vyrobiť 3 TWh elektrickej energie. Po 5600 hodinách bola elektráreň k 1. októbru 2013 zakonzervovaná, prevádzkované sú len dieselové generátory. Elektráreň má význam ako záloha jedného bloku jadrovej elektrárne. V roku 2018 elektráreň prešla do vlastníctva Západoslovenskej energetiky. Je najväčšou paroplynovou elektrárňou na Slovensku.
Výstavba
Výstavba elektrárne sa začala v októbri 2008. Generálnym dodávateľom, firmou Siemens Energy, bola elektráreň odovzdaná 30. 12. 2010. Do komerčnej prevádzky bola spustená 1. januára 2011. . Do elektrárne bolo spoločnosťou E.ON Energie AG (partner Západoslovenskej energetiky) investovaných 400 mil. €, čo je jedna z najvyšších investícií do energetiky na Slovensku. Generálnym dodávateľom stavby bola spoločnosť Siemens. Podľa vtedajšieho ministra hospodárstva Ľubomíra Jahnátka to bola po desiatich rokoch prvá stavba elektrárne na Slovensku.
Technológia
Elektráreň spaľuje zemný plyn, čo vyrobí časť energie, splodiny z tohto procesu vytvárajú paru, ktorá je opäť použitá na výrobu elektriny. Plynová turbína typu SGT5-4000F má výkon 284 MW. Parná turbína SST5-5000 má výkon 152 MW. Obe turbíny sú spojené spoločným hriadeľom. Spolu s generátorom typu SGen-2000H chladeným vodíkom boli dodané Siemensom. Elektráreň má celkovú účinnosť až 58 %, ktorá patrí k najvyšším v Európe. Elektrárenský komín má výšku 84 m.
Prevádzka
Plánovaná ročná spotreba plynu je 0,5 mld. m³. Ministerstvo hospodárstva uvádza ročnú spotrebu zemného plynu na Slovensku za rok 2009 5,9 mld. m³. Elektráreň je napojená 400 kV vedením priamo do prenosovej sústavy. S inštalovaným výkonom 430 MW a predpokladanou ročnou výrobou 3 TWh zásobí Elektráreň Malženice ekvivalent 600 až 900 tisíc domácností. V roku 2010 sa na Slovensku vyrobilo 27,720 TWh elektriny.
V špičkovej prevádzke bola elektráreň nasadzovaná v plnom maximálnom výkone 417 MW, počas silnej prevádzky v rozsahu od minimálneho výkonu 230 MW až po plný výkon.
Odstavenie a zakonzervovanie
Podľa správ z júla 2013 nemecký koncern E.ON plánuje uzávierku elektrárne v októbri 2013. Dôvodom je jej nízka využiteľnosť. Od začiatku prevádzky v roku 2011 bola v prevádzke len 5600 hodín, pričom plánovaná doba bola 4000 až 5000 hodín ročne. Za znížením rentability je podľa riaditeľa elektrárne Vladimíra Pestúna „silne dotovaný rast obnoviteľných zdrojov energie a zrútenie systému obchodovania s emisnými kvótami v EÚ“.
Od 1. októbra 2013 je elektráreň v zakonzervovanom stave. Stále tam však ku koncu roku 2014 pracovalo 13 zamestnancov. Výroba paroplynovým cyklom nebola na jeseň 2015 plánovaná. V prevádzke sú len dieselové generátory, ktoré prevádzkujú podporné služby terciárnej regulácie TRV10min+ pre Slovenskú elektrizačnú prenosovú sústavu. V roku 2014 sa tak vyrobilo 111 MWh elektrickej energie, 97 MWh bolo určených pre SEPS, zvyšok pre internú spotrebu. V prípade potreby je možné paroplynovú časť spustiť za 2 až 3 mesiace.
Opätovné spustenie
V auguste 2018 elektráreň odkúpila spoločnosť ZSE. V máji a júni 2018 prebehla testovacia prevádzka elektrárne. Hovorkyňa ZSE Michaela Dobošová k nákupu elekrárne okrem iného uviedla: ''„Rozhodnutie o akvizícii vychádza zo strategického významu paroplynovej elektrárne pre celú elektrizačnú sústavu SR. Naša spoločnosť pozorne sleduje vývoj cien komodít na trhoch, momentálne je predčasné vyjadrovať sa ku spôsobu prevádzky elektrárne v budúcnosti. Na stole je niekoľko možností, o ktorých rokujeme s viacerými energetickými hráčmi, keďže Malženice predstavujú vhodný výrobný zdroj na poskytovanie podporných služieb, prípadne bilancovanie portfólia.“''
Podľa správ z augusta 2022 je elektráreň zapájaná len pre pokrytie výkyvov v prenosovej sústave.
Rybnícky potok (prítok Porubského potoka)
Rybnícky potok je kratší potok v podhorí Lúčanskej Fatry na Hornom Považí na území okresu Žilina. Je to ľavostranný prítok Porubského potoka a je tokom V. rádu. Preteká obcou Konská.
Opis toku
Pramení v podhorí Lúčanskej Fatry na severných svahoch Požehy, v nadmorskej výške približne. Od prameňa tečie severným smerom a priberá ľavostranný prítok z lokality Rybníky. Neďaleko Kamennej Poruby priberá pravostranný prítok a vteká do Konskej, kde ústi v nadmorskej výške asi do Porubského potoka.
Rena Soferová
Rena Soferová (* 2. december 1968, Arcadia, Kalifornia, USA) je americká herečka.
Detstvo a mladosť
Soferová sa narodila v Kalifornii, v meste Arcadia. Jej matkou bola profesorka psychológie a otec konzervatívny rabín. Detstve sa s rodinou presťahovala do mesta Pittsburgh v Pensylvánii a po rozvode jej rodičov, žila s otcom a bratom v New Jersey. Je židovského pôvodu a navštevovala aj židovské školy.
Kariéra
Jej prvou hereckou rolou, bola postava Lois Marie Cerullo, v televíznom seriály Všeobecná nemocnica. Za svoj herecký výkon v seriály získala v roku 1995 ocenenie Daytime Emmy. V televíznom seriály účinkovala do roku 1997, potom ju nahradila Lesli Kay. V rokoch 1998 až 1999 stvárnila rolu Amandy v televíznom seriály Melrose Place. O rok neskôr, stvárnila vedľajšiu úlohu v komédii Kňaz, rabín a blondínka alebo keď sa traja majú radi, po boku Jenny Elfman a Bena Stillera.
Súkromný život
Jej prvým manželom bol herec Wally Kurth, s ktorým má dcéru. Ich manželstvo trvalo v rokoch 1995 až 1997. Druhý raz sa vydala za Sanforda Bookstavera, v roku 2003, s ktorým má dcéru. Ich manželstvo sa rozpadlo v roku 2017 a rozviedli sa. V roku 2019 oznámili, že sa uzmierili a znova zasnúbili. Svadba predbehla v roku 2019.
Valence-sur-Baïse
Valence-sur-Baïse je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Vergoignan
Vergoignan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Príkre (vrch v Branisku)
Príkre je vrch v pohorí Branisko. Leží nad obcou Poľanovce, približne severovýchodne od Spišského Podhradia.
Opis
Príkre leží v hlavnom hrebeni, ktorý vedie od sedla Branisko severným smerom na Petrovu horu a dominantnú Smrekovicu. Severným smerom sa nachádza Petruška, Michalička , Petrova hora a Smrekovica, východným vrch Nad Bučom , Homôľka  a Patria , južným Brezová , Rajtopíky  a Rudník  a západným Ostrá hôrka  a Skala. Masív patrí do povodia Hornádu, kde vodu z východnej časti hrebeňa odvádza riečka Svinka a zo západnej odteká potokom Branisko. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Braniska, pri priaznivých podmienkach tiež Levočské vrchy, Vysoké a Belianske Tatry, východnú časť Nízkych Tatier, Hornádsku kotlinu, Slovenský raj a Volovské vrchy.
Prístup
Na vrchol nevedie značená trasa, no východným úbočím vedie údolím Svinky modro značený turistický chodník od juhu zo sedla Branisko na Smrekovicu. Západným úpätím vedie žltá značka od severu z Vyšného Slavkova do sedla Branisko.
Stránsky potok (prítok Rajčanky)
Stránsky potok je potok v Lúčanskej Fatre na Hornom Považí na území okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Rajčanky a je tokom IV. rádu. Preteká obcami Kunerad, Stránske a Poluvsie, kde sa doň vlieva Poluvsiansky potok.
Prameň
Pramení v Lúčanskej Fatre na západných svahoch Krížavy, v nadmorskej výške približne.
Opis toku
Od prameňa tečie západným smerom a ešte v horných partiách Krížavy priberá ľavostranný i pravostranný prítok z danej lokality. V Motúzkovej priberá významnejší ľavostranný prítok zo svahov Veľkej lúky a pokračuje Stránskou dolinou k horárni a chatovej osade nad Kuneradom. Tu sa oddeľuje rameno, ústiace do Kuneradského potoka a hlavný tok sa stáča na sever k obci Stránske. Vstupuje do Rajeckej kotliny a priberá zväčša menšie pravostranné prítoky. Svoje vody odovzdáva Rajčanke v Poluvsí v nadmorskej výške asi.
Patinský kanál
Patinský kanál je kanál v regióne Podunajsko, na území obcí Martovce, Hurbanovo, Svätý Peter, Komárno, Iža, Chotín, Marcelová, Patince v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickej oblasti Podunajská nížina v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Ústi do Dunaja. Má dĺžku. Rád toku II.
Začiatok
Začína sa v v juhovýchodnom priestore územia obce Martovce, v poľnohospodárskom extraviláne, vo východnej časti poľa Ostrov.
Opis toku
Patinský kanál tečie od začiatku juhovýchodným smerom územím Martoviec, mení smer na východný až severovýchodný, v preteká cez obecnú hranicu medzi obcami Martovce a Hurbanovo, stáča sa na juh až juhozápad, v  priberá pravostranný prítok Vraní kanál, v  priberá ľavostranný prítok Vécky kanál, pravým brehom obmýva pole Pri Nitre, mení smer na juhovýchod, v pravom uhle mení smer na juhozápad, pokračuje v priamke cez pole Hurbanovská sihoť, v  preteká cez obecnú hranicu medzi obcami Hurbanovo a Svätý Peter, vteká na územie obce Svätý Peter, v  priberá ľavostranný prítok Holanovský kanál, rozvetvením z Patinského kanála odbočuje Zámocký kanál, v  priteká na obecnú hranicu medzi obcou Svätý Peter a mestom Komárno, v priamke pokračuje po tejto hranici juhovýchodným smerom, v  podteká cestu a hneď už na území mesta Komárno aj železnicu z Komárna do Hurbanova, v  priberá pravostranný prítok Motúzový kanál, v severovýchodnej oblasti Ďulovho Dvora, mestskej časti Komárna, mení smer na východ, vteká na obecnú hranicu medzi Komárnom a obcou Iža, tečie po tejto hranici a od trojchotárnika sleduje obecnú hranicu medzi obcou Iža a obcou Chotín, v  priberá ľavostranný prítok Hurbanovský kanál, tečie po hranici medzi Ižou a Marcelovou, v  priberá ľavostranný prítok Oblúk, preteká juhovýchodným smerom po území obce Marcelová a priberá pravostranný prítok Ižiansky kanál, vteká na územie obce Patince a obteká severovýchodný okraj intravilánu Patiniec, tečie juhovýchodným smerom cez extravilán, podteká cestu z Komárna do Radvane nad Dunajom, tesne pred dunajskou hrádzou v  priberá bezmenný pravostranný prítok, v juhovýchodne od intravilánu Patiniec ústi do Dunaja ako jeho ľavostranný prítok.
Patinský kanál patrí do okresu Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Dôležitejšie prítoky: Vraní kanál, Vécky kanál, Holanovský kanál, Motúzový kanál, Hurbanovský kanál, Oblúk, Ižiansky kanál. Patinský kanál v časti svojho toku tečie v riečisku pôvodného toku Žitavy.
Pôvod názvu
Názov vodného toku Patinský kanál má pôvod v názve obce Patince. Z toponyma Patince bolo po pridaní formantu -ský a po kombinácii so všeobecným podstatným menom kanál s významom umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe Patinský kanál ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov obce Patince s písomne doloženými záznamami 1260 Poch, 1268 Poth, 1464 Path, 1956 Patince má pôvod v historickom apelatíve pat, pata vo význame upravená tenšia hrada, ktorou sa uzatvára brána alebo vráta prenesene závora z upravenej väčšej hrady, ktorá sa prekladá cez cestu, aby sa tak zabránilo povozom ďalej postupovať po ceste, ktoré bolo rozšírené formantom -ince. Názov vznikol na strategickom mieste pri sútoku Starej Žitavy a Dunaja. Porovnaj aj názov obce Pata. Nemožno úplne vylúčiť ani pôvod z osobného mena Pata, aj keď je to menej pravdepodobné. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1978. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum Patinský kanál je jedinečným hydronymom (október 2022).
Alžírska púšť
thumb|[[Piesočná duna|Piesočné duny v Alžírsku]]
Alžírska púšť (arabsky: الصحراء الجزائرية) je púšť nachádzajúca sa v strede severnej Afriky a je súčasťou Sahary. Tvorí viac ako 80 % celkovej rozlohy púští v Alžírsku. Rozkladá sa na ploche viac ako 3,5 miliónov kilometrov štvorcových. Púšť je osídlená nomádskymi kmeňmi už od staroveku a na jej okrajoch žije viac ako 2,5 milióna ľudí. Väčšina nomádov sa presúva kvôli hľadaniu oáz, ktoré poskytujú dostatok vody im a aj ich dobytku. Niektorí vedci tvrdia, že neúrodná krajina tejto púšte je najsuchším regiónom za posledných 3 000 rokov.
Štefan Pacák
Ing. arch. Štefan Pacák (* 10. február 1959, Košice† 13. apríl 2020, Košice) bol slovensk ý architekt a vysokoškolský pedagóg. Bol jednou z najvýznamnejších osobností košickej architektúry a svojimi stavbami výrazne ovplyvnil tvár dnešných Košíc.
Životopis
Absolvoval Fakultu architektúry na ČVUT a Akadémiu výtvarných umení v Prahe, po štúdiách začal pracovať v Košiciach. Spolupracoval s rôznymi košickými architektmi a výtvarníkmi. Pred rokom 1990 bol architektom "na voľnej nohe". Rozhodol sa svoje skúsenosti odovzdávať ďalej, preto začal pedagogicky pôsobiť na Fakulte umení na Technickej univerzite v Košiciach.
Jeho prvým väčším projektom bola ázijská reštaurácia v Košiciach, dnešný hotel Rokoko, ktorú realizoval počas vojenčiny. Neskôr s českými kolegami spolupracoval na múzeu Andyho Warhola v Medzilaborciach, ktorý vznikol z práve dokončeného kultúrneho domu. V odbornej obci sa etabloval ako spoluautor malej stavby klubu pre hendikepované deti na sídlisku Ťahanovce v Košiciach. Známy medzi Košičanmi sa stal predovšetkým vďaka Steel Aréne a presklenej budovy Tatra banky na Štúrovej ulici, ktorá bola ocenená ako Stavba roka 2000.
Pacák dlhodobo spolupracoval s Jurajom Kobanom v spoločnom ateliéri KOPA. Za dlhodobý prínos o rozvoj mesta bol v roku 2017 ocenený Cenou primátora mesta Košice.
Rodina
Jeho dcéra Zuzana je zakladateľkou výtvarného festivalu Biela noc v Košiciach.
Valleroy
Valleroy môže byť:
Valence
Valence môže byť:
Verlus
Verlus je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Gers, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Pavelková (vrch v Spišsko-gemerskom krase)
Pavelková je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Muráňom, približne severozápadne od Revúcej.
Poloha
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a na katastrálnom území obce Muráň. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaný Muráň, východne sa nachádza Muránska Huta, severne Vaľkovňa, Pohorelá a Heľpa a juhozápadne Tisovec. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina a južné svahy patria do národnej prírodnej rezervácie Hrdzavá.
Opis
Pavelková leží na južnom okraji rozsiahlej planiny, zaberajúcej strednú časť Muránskej planiny. Severne sa nachádza Kľak, Rácovo , Gindura a Veľký Cigán , východne Lopušná , Čelo , Šiance , Cigánka , Kyprov  a Stolica, južne Krížna poľana , Vrbiarka  a Macov vrch  a západne Hajnáš , Ostrica , Vysoký vrch , Malá Stožka  a Veľká Stožka. Túto časť planiny odvodňuje Hrdzavý potok do rieky Muráň v povodí Slanej. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Vallières
Vallières môže byť:
Bifenyl
Bifenyl (niekedy aj difenyl, fenylbenzén; systematický názov: 1,1'-bifenyl) je aromatická organická zlúčenina. Za normálnych podmienok ide o pevnú látku, ktorá tvorí biele kryštály. Vyznačuje sa príjemnou vôňou. Je prakticky nerozpustný vo vode, dá sa však rozpustiť v bežne dostupných organických rozpúšťadlách. Z hľadiska štruktúry ide vlastne o 2 benzénové jadrá spojené jednoduchou väzbou. Alkyl a funkčná skupina odvodené od bifenylu sa nazývajú bifenylyl a bifenylová skupina.
Výroba
Bifenyl sa prirodzene vyskytuje v surovej rope a uhoľnom dechte. Z týchto zdrojov sa dá oddeliť destiláciou.
Priemyselne vzniká ako vedľajší produkt pri výrobe benzénu, pomocou dealkylácie toluénu, pri nasledujúcej reakcii:
CH3C6H5 + C6H6 → C12H10 + CH4
Zámerne sa priemyselne vyrába pomocou oxidačnej dehydrogenácie benzénu. Tá prebieha nasledovne:
2 C6H6 + 0,5 O2 → C12H10 + H2O
V laboratóriu sa dá pripraviť z brómbenzénu, z ktorého sa reakciou s horčíkom pripraví grignardov reaktant, fenylmagnéziumbromid. Ten po pridaní brómbenzénu reaguje a vzniká bifenyl.
Potravinársky priemysel
Bifenyl zabraňuje rastu húb a plesní a preto sa využíva aj ako konzervačná látka s E číslom E 230. Používa sa väčšinou v citrusových plodoch a najmä pri ich prevoze. Používanie na potravinárske účely je však v štátoch EÚ zakázané.
Ostatné
V zmesi s difenyléterom (tiež tuhá látka) vytvára eutektickú zmes a je kvapalný. Táto zmes sa využíva ako teplovodná látka na prenos tepla a je chemicky stabilná až do 400 °C.
Exikátor
náhľad|Sušenie látky vo vákuovom exikátore Exikátor je uzatvárateľné laboratórne zariadenie používané na sušenie, poprípade aj skladovanie hygroskopických látok a látok citlivých na vlhkosť. Sušenie pomocou exikátoru sa používa najmä pri odstraňovaní drobných zvyškov vody z látky alebo pri sušení látok citlivých na teplo, ktoré by sa pri ohrievaní mohli rozloziť. Keďže pri otváraní sa dnu dostane okolitý vzduch, ktorého vlhkosť závisí od vlhkosti v miestnosti, sušenie prebieha spočiatku pomalšie. Tento problém sa dá vyriešiť použitím vákuového exikátoru, z ktorého sa dá vlhký vzduch odsať.
Konštrukcia a obsluha
Exikátory bývajú zväčša vyrobené z hrubého skla a sú väčšinou kruhového tvaru. Skladajú sa z 2 hlavných častí a to spodná časť a odnímateľné veko. Do vnútra spodnej časti sa vloží suchý hygroskopický materiál, ktorý slúži na absorbovanie vlhkosti z látky na sušenie. Takouto látkou môže byť napríklad silikagél, bezvodý síran horečnatý, chlorid vápenatý, čerstvo vypálené vápno a podobné látky. Nad sušiacimi látkami je umiestnená keramická platňa s dierami, ktoré prepúšťajú vlhkosť z látky, ktorá sa suší k hygroskopickej sušiacej látke. Na túto platňu sa potom umiestni nádoba (napríklad kadička) s látkou, ktorú je potrebné usušiť a veko sa uzavrie. Keďže samotné sušiace látky pri každom použití absorbujú vlhkosť až nakoniec nie sú v sušení účinné je ich potrebné vymeniť alebo vysušiť. Tieto látky sa väčšinou sušia ohrevom, lebo bežne používané sušiace látky do exikátorov nie sú citlivé na teplo. Niekedy sa do sušiacej látky pridáva aj drobné množstvo indikátorovej látky, ktorá sa pri absorbovaní vlhkosti sfarbuje. Aby lepšie tesnilo, veko sa na okrajoch často maže tukom na sklenené zábrusy.
Existuje taktiež aj vákuový exikátor, ktorý má na vrchu sklenenú trubičku, často aj kohútikom na reguláciu prietoku. Na túto trubičku sa dá pripojiť hadica, ktorá sa následne pripojí k vákuovému generátoru.
Taktiež stojí za zmienku, že pri otváraní by sa malo veko posúvať do boku a nie ťahať hore, aby sa nepoškodilo alebo nerozbilo. To isté platí aj pri zatváraní.
Valmont
Valmont môže byť:
Kurinec
Kurinec môže byť:
Majstrovstvá Európy v inline skater hockey mužov 2016
Majstrovstvá Európy v inline skater hockey mužov 2016 bol v poradí 19. turnaj majstrovstiev Európy v inline skater hockey mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia inline skater hockey (IISHF). Konal sa v dňoch od 21.23. októbra 2016 v Opatiji, v Prímorsko-gorskokotarskej župe, v Chorvátsku, za účasti rekordných 8 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Ukrajiny a domáceho Chorvátska. Chorvátsko bolo iba šiestou krajinou, ktorá organizovala európsky šampionát mužov, rok predtým však hostila juniorský šampionát. Zápasy sa odohrali v aréne Sportska dvorana Marino Cvetković. Tretí titul v rade a desiaty celkovo získalo Nemecko, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad Švajčiarskom.
Semifinálé zápasy a zápas o bronz sa odohrali na 2 polčasy po 20 minút, finálový zápas sa odohral na 3 tretiny po 15 minút; všetky ostatné zápasy na 2 polčasy po 15 minút.
Filozofická fakulta Katolíckej univerzity v Ružomberku
náhľad|Filozofická fakulta Katolíckej univerzity v Ružomberku Filozofická fakulta Katolíckej univerzity v Ružomberku (FF KU) je jedna zo štyroch fakúlt Katolíckej univerzity v Ružomberku. FF KU je súčasťou univerzity od jej založenia v roku 2000. Ponúka štúdium programov v oblasti humanitných, historických a spoločensko-behaviorálnych vied.
Dejiny
Katolícka univerzita v Ružomberku je verejnou vysokou školou s konfesijným charakterom, ktorá bola v roku 2000 založená Konferenciou biskupov Slovenska a Národnou radou SR. Zákon NR SR 167/2000 zo dňa 10. mája 2000 o zriadení Katolíckej univerzity v Ružomberku (KU) určil vznik KU k 1. júlu 2000 s dvoma fakultami: Pedagogickou fakultou KU a Filozofickou fakultou KU. Teologická fakulta KU so sídlom v Košiciach bola zriadená 1. júla 2003, štvrtá fakulta KU – Fakulta zdravotníctva KU začala svoju činnosť 1. júla 2005. Zákon 167/2000 síce zriadil KU ako neštátnu vysokú školu, ale Zákonom NR SR 131/2002 o vysokých školách sa KU stala verejnou vysokou školou s konfesijným charakterom od 1. apríla 2002.
O fakulte
Fakulta sa neustále usiluje o zvyšovanie kvality vzdelávania a výskumu. Podľa posledného zverejneného hodnotenia fakúlt vysokých škôl nezávislou Akademickou rankingovou a ratingovou agentúrou (ARRA) bola FF KU druhou najlepšou fakultou v oblasti humanitného vzdelávania a filozofických vied na Slovensku. ARRA dňa 25. novembra 2015 predložila v poradí jedenáste hodnotenie fakúlt slovenských vysokých škôl, ktoré sa opieralo o verejne dostupné a overiteľné údaje o vzdelávaní a výskume jednotlivých fakúlt vysokých škôl na Slovensku.
== Pracoviská ==
Osobnosti
Od založenia fakulty v roku 2000:
Varennes
Varennes môže byť:
Vandières
Vandières môže byť:
Vareilles
Vareilles môže byť:
Miniskanzen drevených chrámov
Miniskanzen drevených chrámov sú repliky drevených chrámov, ktoré patria medzi skvosty ľudovej sakrálnej architektúry z východného Slovenska. Miniskanzen otvoril a posvätil prešovský arcibiskup a metropolita Ján Babjak SJ, 30. novembra 2011 v obci Ľutina.
Všetky inštalované modely sú v mierke 1:10. Jeho najväčšia výhoda a prínos je v tom, že na jednom mieste sú umiestnené desiatky modelov vzácnych drevených chrámov, nielen zo Slovenska ale aj z Poľska a Ukrajiny. Ide o projekt, ktorý nemá na Slovensku obdobu.
Lokalizácia
Miniskanzen je umiestnený v areáli Baziliky minor v obci Ľutina v okrese Sabinov. Od obce Pečovská Nová Ves, ktorá je na hlavnej ceste Prešov - Stará Ľubovňa, je vzdialený 5 kilometrov. Najlepšie je využiť osobné vozidlo alebo pravidelnú autobusovú linku. Vlakové spojenie tam nie je. Celý areál sa nachádza v strede obce a je k nemu dobré značený prístup po miestnych komunikáciach. V areáli je malé parkovisko a vstup na parkovisko aj do areálu miniskanzenu je bezplatný.
Etapy výstavby
Projekt je spolufinancovaný Európskou úniou v rámci programu cezhraničnej spolupráce medzi Poľskom a Slovenskom. Do projektu boli zapojené aj nórske fondy nórskeho finančného mechanizmu. A tak sa modely chrámov rozšírili aj o ukrajinské chrámy. Po ukončení všetkých etáp bude miniskanzen tvoriť viac ako 50 drevených modelov.
Prvá etapa výstavby miniskanzenu, priniesla 11 miniatúr z okolia Sniny. Bola realizovaná v rokoch 2011 – 2012 v rámci projektu Miniskanzen drevených chrámov – I. etapa, číslo PL-SK/PO/IPP/II/044. Financie išli z prostriedkov Európskeho fondu regionálneho rozvoja, určeného pre Program cezhraničnej spolupráce Poľská republika – Slovenská republika. Ide o zmenšeniny z týchto obcí: Brežany, Hrabová Roztoka, Inovce, Jalová, Kalná Roztoka, Kožuchovce, Matysová, Ruská Bystrá, Ruský Potok, Topoľa a Uličské Krivé.
Druhá etapa sa realizovala v roku 2013 a bola financovaná z toho istého programu v rámci projektu. Vďaka nej pribudlo 10 miniatúr najmä z regiónu Bardejov a okolie: Frička, Hutka, Jedlinka, Kožany, Krivé, Lukov-Venecia, Mikulášová, Tročany, Vyšná Polianka a Zboj.
Vauciennes
Vauciennes môže byť:
Vaudoncourt
Vaudoncourt môže byť: