cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Studienka
Prvá písomná zmienka a doosídľovanie
Za prvú písomnú zmienku bola donedávna považovaná posledná časť trojzväzkového diela Mestá a obce Slovenska z roku 1592, kde je obec zapísaná pod svojim nemeckým názvom Haubsrun. Dnes sa však odborníci obracajú skôr na donačnú listinu Žigmunda Luxemburského z roku 1392, ktorou daroval poľskému vojvodovi Stiborovi zo Stiboríc kráľovský hrad Wywar (Holíč), spoločne so všetkými majetkami prináležiacimi k tomuto hradu. Studienka, v tejto listine spomínaná ako obec Iwanusfalua, patrila do tejto spádovej oblasti ako najjužnejšia obec Holíčskeho distriktu.
V období 15. storočia obec zažíva prísun nemecky hovoriaceho obyvateľstva a s tým spojený rozmach obce. Neexistujú žiadne spoľahlivé písomné zmienky o dôvode príchodu nemecky hovoriaceho obyvateľstva, ústnym podaním sa však dochovali dve verzie. Jedna z nich hovorí o rakúskych pastieroch hľadajúcich nové pasienky pre svoje stáda, iná hovorí o nemeckých drevorubačoch prichádzajúcich za účelom ťažby dreva, dreveného uhlia a smoly, ktorými bola obec v tomto období známa.
Prvá svetová vojna
Dňa 28. júla 1914 bola na príkaz v obci vyhlásená mobilizácia. Muži narukovali na východný front a v obci ostali len ženy, deti a starí. Obecná kronika z týchto rokov udáva obdobie hladu a biedy, v roku 1915 boli na vojenské účely zobrané dokonca aj kostolné zvony. Ku konci vojny roku 1918 sa spomína vypuknutie chaosu v obci a následné rabovanie, najmä majetkov bohatšieho židovského obyvateľstva. Celkový počet obetí vojnového obdobia nie je známy, z narukovaných sa však z fronty nevrátilo celkovo 37 mužov. Mená padlých vojakov sú vyryté na pomníku obetiam prvej svetovej vojny z roku 1919, ktorý stojí v parku pri Kostole svätého Štefana.
Židovská komunita v obci
Koncom 19. a začiatkom 20. storočia mala židovská komunita v obci silné zastúpenie. Jej členovia boli bohatšou vrstvou v obci vlastniacou krčmy, obchody a pohostinstvá, medzi iným taktiež pekáreň a mäsiareň. Mnohí z nich boli významnými členmi obecného zastupiteľstva, či samotnými richtármi obce. V tomto období bola vystavaná židovská synagóga, škola a židovský cintorín za obcou. Nepriaznivá situácia pred druhou svetovou vojnou donútila židovské obyvateľstvo opustiť obec, iní boli deportovaní do pracovných táborov – posledný židovský občan opúšťa obec v roku 1939. Do súčasnosti sa zachovala židovská synagóga, ktorá sa dnes využíva ako budova obecného úradu, a pozostatky židovského cintorína za obcou v časti Na Jame.
Druhá svetová vojna
Dňa 6. októbra 1938 vzniká v obci miestny útvar Hlinkovej gardy o veľkosti ôsmich členov. V marci 1945 sa v osade Sojáky patriacej ku obci nachádzala skupina partizánov a ilegálna KSČ, ku ktorým sa pridalo niekoľko občanov a za ich pomoci vybudovali v lesoch úkryty pred príchodom nemeckých vojsk. Ku koncu vojny v roku 1945 bola obec približne dva týždne obsadená nemeckými vojakmi. Dňa 2. apríla 1945 na základe mylných informácií o úkryte nemeckých tankov a diel bombardovali sovietske lietadlá oblasť Na Kerchove, kde počas bombardovania zhorelo celkovo 11 stodôl. Spomínané nemecké tanky a delá ostali v okolitých lesoch a do dediny dorazili až nasledujúci deň, aby mohli byť 4. apríla použité na ostreľovanie muničných skladov vo Veľkých Levároch. Nasledujúce ráno, 5. apríla, prišlo k prestrelke medzi nemeckými delostrelcami rozloženými v oblasti Kalvárie, a sovietskymi delostrelcami obliehajúcimi obec. Po prvom zásahu ruských vojsk sa dali nemecké jednotky na ústup a sovietske jednotky oslobodili obec. Celkovo v bojoch v obci a jej okolí zahynulo 5 nemeckých a 4 sovietski vojaci.
Osady patriace k obci
K obci Studienka v súčasnosti patria 4 osady pri rieke Rudava a 2 pri hlavnom ťahu.Pôvodne rodinné mlynárske usadlosti (názvy odvodené od priezviska rodín) sú dnes chatovými rekreačnými usadlosťami. Jediný pozostatok po mlynárskej minulosti sa nachádza v osade Juríky, kde stojí posledný nefunkčný mlyn na rieke Rudava. Sú to: Bývalé osady v súčasnosti už neexistujúce:
Kostol svätého Štefana
Kostol svätého Štefana, rímskokatolícky barokový kostol so zvonicou a ochranným múrom, je najstaršou kultúrno-historickou pamiatkou v obci. Základný kameň stavby bol položený dňa 13. augusta 1668 po predchádzajúcom súhlase Juraja Szelepcsényiho, ostrihomského arcibiskupa, a jeho vikára Jána Gubasóczyho. Kostol stavaný z kameňa a tehál bol dokončený v roku 1673, vysvätený však až v roku 1678. Interiéru kostola dominuje pestro vyrezávaný hlavný oltár s obrazom svätého Štefana a nad ním obraz Nanebovzatia Panny Márie od malackého maliara Františka Malovaného. Po bokoch pútajú pozornosť dva bočné oltáre – oltár Božského srdca a oltár Panny Márie Lurdskej. náhľad|272x272bod|
Kaplnka svätého Františka Xaverského
Kaplnka nachádzajúca sa na juhozápadnom cípe kostolného ochranného múru bola postavená v roku 1705 z iniciatívy farára Andreja Čermáka.
Kaplnka Matky Božej Sedembolestnej
Kaplnka nachádzajúca sa na severozápadnom cípe kostolného ochranného múru bola postavená v roku 1705 z iniciatívy farára Andreja Čermáka.
Kaplnka umučenia
Kaplnka umučenia, nachádzajúca sa na bývalej Sološnickej ceste neďaleko oblasti Na Kerchove, bola postavená v roku 1717 miestnym mlynárom Andrejom Chválom. Pôvodná stavba bola drevená, po rekonštrukciách v rokoch 1913, 1958 a 1990 má však už murovaný charakter.
Pomník obetiam 1. svetovej vojny
Pomník z roku 1919, stojaci v parku pri Kostole Svätého Štefana, bol postavený na pamiatku tridsiatim siedmim miestnym mužom, ktorí padli za obeť na východnej fronte počas prvej svetovej vojny.
Walter Rudolf Hess
Prof. Walter Rudolf Hess (* 17. marec 1881, Frauenfeld, Švajčiarsko† 12. august 1973, Muralto, Švajčiarsko) bol švajčiarsky fyziológ, ktorý mal veľký podiel na modernej, súčasnej fyziologickej vede. V roku 1949 mu bola udelená Nobelova cena za fyziológiu a medicínu spolu s A. C. Monizom „za objav funkcie medzimozgu ako koordinátora činnosti vnútorných orgánov“.
Walter Rudolf Hess vytvoril celkový obraz o vegetatívnej nervovej sústave. Výsledky, ku ktorým dospel, predstavujú novú epochu vo vývoji poznania nervovej sústavy a jej centrálnej časti, mozgu, a majú zároveň veľký význam pre medicínu (lekárstvo) i z hľadiska praktickej terapie nervovej sústavy človeka.
Život a dielo
Študoval na vysokoškolskom štúdiu medicíny a po jej ukončení začal pracovať ako lekár na chirurgii a ušnej klinike, kde pracoval celkom rok. Ale veda Hessa priťahovala natoľko, že nechal prácu vo svojej dobre prosperujúcej ordinácii a prijal miesto na univerzite v Bonne, kde pracoval ako asistent na katedre fyziológie. Jeho kariéra sa vyvíjala tak sľubne, že bol už v roku 1917 menovaným za riaditeľa fyziologického ústavu na univerzite v Zürichu, kde sa stal aj profesorom fyziológie. Z poverenia švajčiarskej prírodovedeckej spoločnosti prevzal starostlivosť nad vybudovaním medzinárodnej výskumnej stanice v alpskom horskom sedle Jungfrau.
Dlhé roky študoval centrum dýchania, reguláciu krvného tlaku, sekrečnú a motorickú aktivitu zažívacích orgánov. Jeho vedecká práca je nesmierne rozsiahla, pokrýva takmer celú oblasť fyziológie človeka. Obsahuje prínosy k fyziológii dýchania, krvného obehu i nervových reguláciách, vegetatívneho systému nervového, t. j. inervácia útrob, srdca a ciev, ale tiež nervového riadenia všetkých povedomých funkcií, hlavne funkcií mozgového kmeňa nervovej štruktúry spájajúcej predný mozog s miechou. Nesmierne dôležité sú však jeho vedecké práce v oblasti mozgu – predovšetkým spánku.
Walter Rudolf Hess mal okolo seba mnoho žiakov, ktorým taktiež vďačíme za niekoľko nových poznatkov o spánku, ktoré získali na základe Hessových výskumov.
The Final Cut
The Final Cut je rockový album skupiny Pink Floyd, ktorý bol nahraný v rôznych nahrávacích štúdiách Spojeného kráľovstva od júla do decembra 1982. Je to posledný štúdiový album tejto skupiny, na ktorom sa podieľal Roger Waters a jediný album, ktorý so skupinou nenahrával hráč na klávesy Pink Floyd Richard Wright.
Roger Waters je dominantným autorom tohto albumu, čo je zdôraznené aj na zadnej strane obalu slovami:
Baronet
thumb|Odznak britského baroneta Baronet je šľachtický titul, ktorý udeľuje výlučne britský panovník. Udeľuje sa dedične, vždy pre hlavu rodu, pričom titul zásadne dedí najstarší syn. Baronet nie je a nebol členom Snemovne lordov.
Titul zriadil Jakub I. v roku 1611, s cieľom zvýšiť kráľovské príjmy. Termín pochádza zo stredoveku, kedy označoval "malého baróna", teda šľachtica, ktorý stratil právo byť povolaný do Snemovne lordov, avšak zriedkavo sa udeľoval samostatne. Obnovenie titulu je spojené s Robertom Cottonom, ktorý objavil nobilitačné dokumenty Sira Williama de la Pole z roku 1340, v ktorých sa uvádzalo, že tento titul bol udelený za finančnú čiastku. Táto skutočnosť zaujala kráľa Jakuba I., ktorý bol vo finančných ťažkostiach, a tak začalo predávanie titulu.
The Final Cut
„The Final Cut by Roger Waters, performed by Pink Floyd“
„The Final Cut od Rogera Watersa nahrané skupinou Pink Floyd“
Baronet
Jakub I. ponúkol v roku 1611 titul "anglický baronet" 200 mužom. Každý z nich musel kráľovi zaplatiť náklady na tri roky žoldu pre 30 vojakov. Následne v tom istom roku vytvoril titul "írsky Baronet" s podobnými podmienkami. Karol I. v roku 1625 vytvoril titul "Baronet Nového Škótska" s cieľom podporiť kolonizáciu Nového Škótska. Po roku 1707 sa udeľoval titul "Baronet Veľkej Británie" a po roku 1801 titul "Baronet Spojeného kráľovstva".
V súčasnosti existuje asi 1 300 baronetov, pričom posledný udelený titul bol pre Denisa Thatchera, manžela Margaret Thatcherovej.
The Final Cut
Na svojich živých vystúpeniach skupina Pink Floyd nehráva žiadnu zo skladieb z albumu The Final Cut. Hráva ich od svojej sólovej kariéry Roger Waters.
Určité prepojenie týchto albumov môžeme zbadať pri reedícii z roku 2004, v ktorej sa nachádza aj skladba „When the Tigers Broke Free“, ktorej dve časti môžeme počuť v úvode filmu The Wall.
Zoznam skladieb
Všetky skladby zložil a naspieval (s výnimkou skladby „Not Now John“) Roger Waters.
Bartolomeo Ammanati
thumb|Neptúnova fontána vo Florencii Bartolomeo di Antonio Ammanati alebo Ammannati (* 18. jún 1511 Settignano, Taliansko – † 13. apríl 1592 tamtiež) bol taliansky architekt a sochár, predstaviteľ manierizmu.
Veľkú časť svojho tvorivého života prežil vo Florencii, bol učňom Baccia Bandinelliho, neskôr odišiel do Benátok, kde bol jeho učiteľom Jacopo Sansovino.
Od roku 1550 pôsobil v Ríme, kde v spolupráci s Vasarim a Vignolom navrhol mnoho budov, okrem iných spolupracoval aj na výstavbe paláca Villa Giulia, letného sídla pápeža Júlia II. (v súčasnosti Národné múzeum). Stavba, do ktorej pápež investoval veľké množstvo finančných prostriedkov, je jedným z najlepších príkladov manieristickej architektúry.
Ammanati patril k najlepšie honorovaným a k najvyhľadávanejším architektom a sochárom vo Florencii, o čom svedčí aj významná zákazka na Neptúnovu fontánu na Piazza della Signoria, kde dostal prednosť pred takými majstrami svojej doby ako boli Benvenuto Cellini a Giambologna.
Je aj autorom nádherného florentského mosta Ponte Santa Trinita cez rieku Arno, ktorý je popri rovnako nádhernom florentskom moste Ponte Vecchio najstarším elipsovým oblúkovým mostom na svete.
Ammanatiho sochy boli tvorené čiastočne v barokovom štýle, ale predovšetkým sa pri ich stvárňovaní zameriaval na manieristické princípy. Vo svojej sochárskej tvorbe sa často inšpiroval Michelangelom, ako aj svojim majstrom Jacopom Sansovinom.
Bol veľkým majstrom aktov, ale na konci svojho života ovplyvnený protireformáciou, zavrhol svoje predošlé akty a diela.
Zomrel 13. apríla 1592 vo Florencii.
MHPArena
MHPArena, pôvodne Neckar-Stadion, je štadión postavený v roku 1933. Počas svojej histórie prešiel niekoľkými úpravami a v dnešnej dobe patrí medzi najmodernejšie štadióny v Európe. Výnimočnosťou štadiónu je obrovská vysielacia plocha pre divákov o rozlohe 115 metrov štvorcových s dvoma obrazovkami. Okrem športových akcií sa tu konalo aj mnoho koncertov, napríklad Rolling Stones.
Gottlieb Daimler Stadion je domovským štadiónom klubu VfB Stuttgart a je umiestnený v Stuttgartskej štvrti Bad Cannstatt.
Na štadióne sa konali majstrovstvá sveta vo futbale 1974 a 2006, majstrovstvá Európy vo futbale 1988, majstrovstvá sveta v ľahkej atletike 1993 a majstrovstvá Európy v ľahkej atletike 1986.
V rokoch 2008 až 2023 sa štadión volal Mercedes-Benz Arena. Od leta 2009 sa začala rekonštrukcia štadióna, ktorá by mala byť ukončená na konci roku 2011 a štadión by mal byť určený iba na futbal.
náhľad|450px|vľavo|Štadión MHPArena Arena z vnútra
2009 na Slovensku
Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 2009 na Slovensku.
Episkopát
Episkopát môže byť:
Columbia
Columbia môže byť:
Payrac (obec)
Payrac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Šarišské Jastrabie
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Šarišské Jastrabie v okrese Stará Ľubovňa.
Dwingeloo 1
náhľad|Infračervený obrázok Dwingeloo 1 z WISE Dwingeloo 1 je blízka špirálová galaxia s priečkou.
Fortuna liga 2014/2015
Fortuna liga 2014/15 bol 22. ročník najvyššej slovenskej futbalovej súťaže. Majstrovský titul obhajoval ŠK Slovan Bratislava, úplným nováčikom ligy bol tím FO ŽP Šport Podbrezová, ktorý nahradil FC Nitra. Titul získal tím FK AS Trenčín po prvý raz, na druhom mieste skončila MŠK Žilina a na tretom mieste ŠK Slovan Bratislava. Do 2.ligy zostúpil FK Dukla Banská Bystrica, a bez licencií MFK Košice.
Dwingeloo 2
Dwingeloo 2 je malá nepravidelná galaxia obiehajúca okolo galaxie Dwingeloo 1.
Vinkamín
Vinkamín je alkaloid, získaný z rastliny zimozeleň menšia (Vinca minor), obsiahnutý však i v príbuzných druhoch V.major a V.herbacea. Je zložkou viacerých liekov, zvyšuje prúd krvi, idúci do mozgu. V zimozeleni tvorí asi 25 - 65 % všetkých alkaloidov v nej obsiahnutých.
Splachovací záchod
náhľad|Typická splachovacia toaleta Splachovací záchod (iné názvy: water-closet, WC, hovorovo klozet, vecko, vécko; angl. water-closet) je záchod, ktorý odvádza odpadové produkty použitím vody a odvedením do kanalizácie. Voda je použitá aj ako hygienická bariéra medzi kanalizačnou rúrou a používateľom.
Dejiny vynálezu
Ako mnohé iné vynálezy, aj splachovací záchod nebol objavený naraz, ale je výsledkom dlhodobého vývoja. Preto nasledujúci zoznam obsahuje mnoho mien tvorcov, ktorí významne prispeli k vynálezu.
Sifón (zápachový uzáver) misy
Misa splachovacieho záchoda je porcelánová nádrž so zabudovaným sifónom, obvykle viditeľná ako ohnutá rúra vyčnievajúca zozadu. Normálne misa obsahuje malé množstvo vody, ktoré stačí na vytvorenie vzduchového uzáveru v sifónovej rúre, zabraňujúc úniku zapáchajúceho vzduchu z kanalizácie. Keď je toaleta použitá, kvapalina prúdi pomaly cez sifónovú rúru, keď je pridaný odpad, ale prúdový objem je príliš malý na zaplnenie sifónu. Používateľ aktivuje splachovací mechanizmus na splachovacej toalete, ktorý vyleje množstvo vody rýchle do misy. To vytvorí dostatočný prúd na zaplnenie sifónovej rúry, spôsobujúc rýchle vyprázdnenie misy pre hmotnosť kvapaliny v rúre. Prúd vody sa zastaví, keď hladina kvapaliny v mise klesne pod prvý oblúk sifónu, umožňujúc vniknutie vzduchu, ktorý preruší stĺpec vody.
Splachovacie mechanizmy
Existuje priama splachovacia inštalácia, v ktorej bol merač splachovania nahradený senzorovým systémom, ktorý automaticky spláchne, keď používateľ odíde. Systém používa infračervený senzor na detekciu prichádzajúceho užívateľa a potom čaká na jeho odchod. Elektromagnet (solenoid) je použitý na spustenie splachovania zo 6 voltovej batérie v jednotke, ktorá tiež napája senzorový obvod. Tento sifón misy je spúšťaný silným prúdom vody do misy, ktorú poskytuje splachovací mechanizmus.
Iné projekty
Cisterna
Dlouhá Lhota (okres Příbram)
Dlouhá Lhota (okres Příbram) je obec v Česku v okrese Příbram v Stredočeskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 374 obyvateľov, z toho 181 mužov a 193 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 39,0 roka, ženy 38,7 roka).
Allen Dulles
Allen Welsh Dulles (* 7. apríl 1893, Watertown, New York, USA – † 29. január 1969, Washington D.C.) bol americký právnik a diplomat, prvý civilný a zároveň najdlhšie slúžiaci riaditeľ CIA.
Životopis
Narodil sa v meste Watertown v štáte New York v pomerne bohatej rodine, v ktorej bolo tradíciou zamestnanie v diplomatických alebo štátnych službách. Mal štyroch súrodencov, jeho starší brat John Foster Dulles pracoval ako minister zahraničia v administratíve prezidenta Eisenhowera. Allen Dulles vyštudoval diplomaciu na Princeton University, už v r. 1916 vstúpil do diplomatických služieb a pracoval na rôznych amerických ambasádach po celom svete, hlavne v Európe. V r. 1926 obdržal právnický titul na George Washington University a zamestnal sa ako podnikový advokát vo firme Sullivan & Cromwell v New Yorku, ktorej partnerom bol jeho brat John.
Po vypuknutí 2. svetovej vojny vstúpil do Úradu strategických služieb (OSS), ktorý bol predchodcom CIA. Dulles slúžil od októbra 1942 do mája 1945 v Berne ako šéf miestnej pobočky OSS a jeho spravodajské služby hrali dôležitú úlohu v udalostiach, ktoré viedli ku kapitulácii nemeckých vojsk v severnom Taliansku. V r. 1948 stál na čele výboru, ktorý mal posúdiť reformu amerického spravodajského systému, ktorá sa stala základom pre založenie CIA. Po jej oficiálnom založení v r. 1951 sa stal najprv zástupcom riaditeľa tejto spravodajskej služby pod generálom Walter Bedell Smithom. 26. februára 1953 ho prezident Eisenhower ustanovil jej v poradí piatym a prvým civilným riaditeľom. CIA pod Dullesovým vedením bola zodpovedná za mnoho dôležitých operácii Studenej vojny, podieľala sa napr. na zvrhnutí iránskeho premiéra Muhammada Mosaddeka či guatemalského prezidenta Jacoba Arbenza Guzmana, organizovala tiež napr. prelety lietadiel Lockheed U-2 nad územím ZSSR či rôzne akcie proti režimu Fidela Castra na Kube. Po neúspechu invázie v Zátoke svíň však prezident John Fitzgerald Kennedy Dullesa z funkcie riaditeľa CIA v novembri 1961 odvolal.
Neskôr napísal viacero kníh o diplomacii a po vražde prezidenta Johna Kennedyho bol ustanovený ako jeden z členov Warrenovej komisie, ktorá ju mala vyšetriť. Toto bolo neskôr kritizované autormi viacerých teórii, podľa ktorých mohol mať práve Dulles záujem na Kennedyho smrti (keďže údajne za neúspech invázie v Zátoke sviň vinil hlavne Kennedyho a nikdy mu neodpustil, že ten zvalil vinu na neho a donútil ho k rezignácii z postu riaditeľa CIA).
Zomrel v roku 1969 vo veku 75 rokov na chrípku v kombinácii s ťažkým zápalom pľúc.
Juanes
Juanes, vlastným menom Juan Esteban Aristizábal Vásquez (* 9. august 1972, Medellín, Kolumbia) je kolumbijský rockový spevák, ktorý bol členom heavy metalovej kapely Ekhymosis, no v súčasnosti je sólový umelec. V roku 2000 získal debutový album Fíjate Bien tri Latin Grammy Awards, z ktorého sa predalo viac ako 15 miliónov albumov po celom svete.
Juanes, ktorý vyrástol v Medellíne, Kolumbii, začal hrať na gitaru v siedmich rokoch. V roku 1988 založil svoju prvú kapelu, Ekhymosis, ktorá zažila komerčný úspechu v Kolumbii, ale mala problémy dosiahnuť popularitu mimo krajiny. V roku 2000, Juanes vydal svoj sólový debutový album, Fíjate Bien (Dobre sa pozri), ktorý mu vyniesol tri Latin Grammy. Následný album, Un Dia Normal (Obyčajný deň), bol vydaný v roku 2002 a neskôr bol ocenený platinou v rôznych krajinách po celej Latinskej Amerike. Juanesov tretí album Mi Sangre (Moja krv), dosiahol úspech vďaka singlu La Camisa Negra (Čierna košeľa). Od tej doby vydal albumy La Vida… Es Un Ratico {Život…Je len chviľa} a P.A.R.C.E  {slangovo Priateľ} vydaný v roku 2010. Dňa 29 mája 2012 Juanes vydal live album Juanes MTV Unplugged.
Získal sedemnásť Latin Grammy Awards a jednu Grammy Award. Juanes dostal od BMI prezidenta Cenu v roku 2010 BMI Awards Latin. Juanes je tiež známy pre jeho humanitárnu prácu, najmä svojou podporou pre obete nášľapných mín v Kolumbii. V súčasnosti žije v USA.
Un Día Normal (2002)
de Juan
Epistáza
Epistáza alebo hypostáza (gr.) je forma génovej interakcie. Funkčná nadradenosť jedného génu nad iným génom. Nadradený gén potláča účinky podradeného génu. Nadradený gén sa nazýva epistatický a podradený hypostatitcký. Nadradený gén môže byť dominantný i recesívny.
Dismutácia (matematika)
Dismutácia je matematický pojem, ktorý modeluje intuitívnu predstavu takého preusporiadania súboru vecí, po ktorom neostane ani jedna vec na svojom pôvodnom mieste. Formálne je dismutácia množiny A definovaná ako taká jej permutácia, ktorá nemá pevný bod.
Napríklad, existuje 6 rôznych permutácií trojprvkovej množiny {A,B,C}. Sú to Ale iba 2 z nich sú dismutácie. Konkrétne
Počet dismutácií
Podobne ako v prípade permutácii, aj počet rôznych dismutácií danej množiny závisí iba od počtu jej prvkov. Napríklad:
Vo všeobecnosti možno počet dismutácií !n ľubovoľnej n-prvkovej množiny vypočítať pomocou rekurentného vzťahu s počiatočnou podmienkou !0=1 a !1=0. Číslo !n sa nazýva subfaktoriál čísla n. Subfaktoriály celých čísel od 0 po 13 tvoria postupnosť
Nová Huta
Nová Huta môže byť:
Rohožník (okres Malacky)
Rohožník ( nem. Rohrbach ) je obec na Slovensku v okrese Malacky. Obec leží v Záhorskej nížine na úpätí Malých Karpát v nadmorskej výške v strede obce. Z jednej strany obce ju lemujú Malé Karpaty a z druhej strany rovinný borovicový les.
Zvlnený rovinný až stredohorský povrch chotára tvoria druhohorné vápence, dolomity, bridlice, pieskovce a melafýry. Pôdy pod pohorím Karpát sú stredne ťažké, smerom k borovému lesu prechádzajú do ľahkých piesčitých.
Kultúrne pamiatky
Zvonica je zapísaná v Ústrednom zozname kultúrnych pamiatok SR. 1853 – obnovenie kaplnky a posvätenie miestnym farárom 1935 – pri búrke udrel blesk do lipy, ktorá vyhorela. Pri jej odstraňovaní sa našli pozostatky neznámeho muža. Podla nálezu ľudskej kostry a zlatého peniaza z roku 1705 môžeme usúdiť že ide o obeť Rákoczyho povstania.
''Kaplnka sv. Urbana'' – Dal ju postaviť zemepán v 17. storočí a dal ju zasvätiť sv. Urbanovi, patrónovi vinohradníkov. Pestovanie vínnej révy má v našej obci dávnu tradíciu. V deň sv. Urbana býval v obci velký sviatok. Pri kaplnke sa konala bohoslužba a nasledovala veselica.
Rímskokatolícky kostol – Kostol dal postaviť gróf Pálffy v roku 1858 – 59. Je postavený v novorománskom slohu. Keď sa staval nový, starý kostol stál na tom istom mieste. Z kameňa starého kostola postavili ohradu okolo nového. Na znak, že tam bol aj cintorín, postavili farníci jeden náhrobný kameň k múru kostola. 15. augusta 1860 bol zasvätený Nanebovzatiu Panny Márie. Postupne sa začalo nakupovať vybavenie ako obrazy krížovej cesty, zvony a v roku 1930 ho namaľoval maliar z Malaciek. Neskôr boli dodané farebné sklá a zavedené elektrické osvetlenie. V roku 1984 – 88 bol urobený aj elektrický pohon zvonov
''Socha sv. Jána Nepomuckého'' – Postavenie sa datuje do začiatku 18. storočia. Bola postavená z dôvodu vtedy sa rozširujúceho kultu českého protireformačného svätca Nepomúckeho. Zemepáni Pálffyovci boli katolíci a takéto sochy kúpili a dali takmer do všetkých obci vo svojom panstve.
''Socha sv. Vendelína'' – Je to patrón pastierov. Keď pastieri vyháňali dobytok a ovce na pašu, vždy sa k svätcovi pomodlili na ochranu stáda pri pasení.
Socha Pána Ježiša – Stojí pri vchode do miestneho cintorína, kam bola v roku 1858 prenesená od starého kostola. Ide o veľmi starú sochu o ktorej pôvode sa nič nevie.
''Socha sv. Floriána'' – V roku 1882 bol v obci založený hasičský zbor. Sochu zakúpil farník v roku 1897 a dal ju postaviť do centra obce, aby obyvatelom pripomínala založenie dobrovolnú ustanovizeň.
Najsvätejšia trojica – Pomník stojí pri kostole. Dali ho postaviť občania na pamiatku v roku 1905, ktorý odišli za prácou do Ameriky
Pomník padlým hrdinom v I svetovej vojne sa nachádza na miestnom cintoríne. Dali ho postaviť občania žijúci v Amerike v roku 1920 na pamiatku padlých. Je na ňom napísaných 27 mladých mužov, ktorý položili životy pre náš národ.
Politika
Orgánmi obce su zastupiteľstvo a starosta obce.
Obecné zastupiteľstvo
Obecné zastupiteľstvo obce Rohožník sa skladá z 9 zastupiteľov občanov volených obyvateľmi obce na obdobie 4 rokov.
Záujmové organizácie
V rámci obce pôsobia nasledujúce záujmové organizácie
Hestur
thumb|Poloha ostrova Hestur Hestur alebo Hestoy (dán.: Hestø) je malý Faerský ostrov. Má rozlohu a 29 obyvateľov.
Geografia
left|thumb|Ostrov Hestur na známke Je obklopený ostrovmi Koltur na severozápade, Sandoy na juhu a Streymoy na severe. Sú tu štyri vrchy, z toho najvyššie Múlin aj Eggjarrók merajú obidva. Na západnom pobreží sú až vysoké skaly. Jazero Fagradalsvatn a jeho odtok do mora, tvorí 1,1 % rozlohy ostrova.
Na ostrov je možno sa dostať loďou, ktorá tiež pláva k ostrovom Sandoy a Streymoy, ale existuje projekt stavať podvodoý tunel medzi Streymoyom a Sandoyom, ale nie je to pravdepodobné, že Hestur bude časť tohto projektu.
Payrignac
Payrignac je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Lot, v regióne Midi-Pyrénées.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Egyptské pyramídy
Egyptské pyramídy sú stavby starovekej egyptskej pohrebnej architektúry, ktoré mali obyčajne tvar pravidelného štvorbokého ihlanu. Väčšinou boli postavené ako hrobky starovekých vládcov a ich rodinných príslušníkov, najmä počas obdobia Starej a Strednej ríše. V neskorších obdobiach faraónskeho Egypta sa vyskytovali hlavne v pohrebnej architektúre ako dekoračný prvok. Na území dnešného Egypta je lokalizovaných okolo sto pyramíd, presný počet nie je známy a uvádzané čísla sa menia.
Najstaršie staroegyptské pyramídy sa nachádzajú západne od dnešnej dediny Sakkára, severozápadne od bývalého hlavného mesta Mennoferu (Memfis, D01), ktorému toto územie slúžilo ako mestské pohrebisko od začiatku jeho existencie. Najstaršia známa pyramída je Džoserova (Necerichetova) Stupňovitá pyramída v Sakkáre, postavená ..26302611 pred Kr. na začiatku 3. dynastie. Podľa tradície ju navrhol prvý známy architekt Imhotep a je tiež považovaná za najstaršiu monumentálnu stavbu postavenú z opracovaných kamenných kvádrov. Počet ľudí, ktorí sa mohli podieľať na stavbách tohto typu, sa odhaduje od niekoľko tisíc až po stotisíc.
Najznámejšími egyptskými pyramídami sú tri na pohrebisku pri dnešnom Káhirskom predmestí Gíza. Dve z nich sa radia medzi najväčšie stavby aké kedy človek postavil. Chufuova Veľká pyramída v Gíze je najväčšou egyptskou pyramídou, jediným zo siedmich antických divov sveta, ktorý prežil do dnešných dní.
Vývoj
Architektonické stvárnenie kráľovskej pohrebnej architektúry, v tomto prípade pyramídy a jej komplexu, reflektuje stále opakujúci sa motív dvoch kultúrnych okruhov – Horného a Dolného Egypta, spojených nakoniec historickým vývojom do jedného celku. Podobne aj stavby, ktoré slúžili panovníkom ako miesto večnej prítomnosti, spájali dva typy predstáv o existencii zosnulého panovníka na zemi. Najstaršie hornoegyptské kráľovské hrobky svojím tvarom mohyly zhmotňovali predstavu prvotného pahorku, ktorý sa vynoril z praoceánu a zrodila sa Zem. Pahorok predstavoval symbol vzniku a znovuzrodenia. Dolnoegyptské hrobky zase reprezentovali ideu naďalej prebývajúceho panovníka v pozemskom príbytku, ktorého štylizovaná forma je dnes známa ako mastaba.
Najstarším typom hrobu v tejto oblasti je jama v piesku, do ktorej bol uložený zosnulý, niekedy spolu s milodarmi a ďalšími predmetmi pohrebnej výbavy. Časom v 4. tisícročí pred Kr. vznikali hrobky so stále komplexnejšou a rozsiahlejšou dispozíciou. Súčasťou zádušného konceptu bolo presvedčenie, že hrob je nielen miestom odpočinku, ale aj miestom prebývania duše zosnulého a je večné. Táto myšlienka potom podmieňovala snahu vybudovať hrob tak, aby vydržal túto večnosť, príp. aby sa jej čo najviac priblížil v trvanlivosti.
Horný Egypt
Tradičnou lokalitou večného odpočinku prvých panovníkov starého Egypta v predynastickom a ranodynastickom období bolo mesto Abdžu (Abydos, D06) s pohrebiskom na západnom okraji, dnes Umm el-Káb. Miestne kráľovské hrobky z tohto obdobia mali nadzemnú a podzemnú časť. Podzemnú časť (subštruktúru) tvorila pohrebná komora a jedna alebo viaceré zásobné miestnosti. Nadzemná časť (superštruktúra) pozostávala z pahorku z piesku, okolo ktorého obiehal múr a tvoril obvod. Na priečelí pri vstupe do hrobky stáli dve kamenné stély. Okolo obvodu sa rozkladali vedľajšie hrobky manželiek a služobníctva. Okrem hrobiek sa na neďalekom mieste dnes zvanom Kóm es-Sultán, ktoré bolo súčasťou mestskej nekropoly, nachádzali stavby, dnes nazývané „veľké ohrady“, príp. „pevnosti“. Súviseli so spomenutými kráľovskými hrobkami a slúžili pravdepodobne ako vyhradený priestor pre kráľovský pohrebný obrad. Areály bývali obohnané až 10-metrovým omietnutým a artikulovaným tehlovým múrom. Dvor bol obyčajne prázdny, len pri vstupe sa niekedy nachádzal tehlový objekt. Egyptológovia predpokladajú dočasné objekty na dvore počas obradov, ktoré boli po ich skončení rozobraté.
Dolný Egypt
Sakkárske pohrebisko predstavuje súbor pohrebnej architektúry, ktorá nadväzovala na dolnoegyptskú tradíciu, a tvorí v kultúrnohistorickom kontexte k hornoegyptskej tradícii paralelu. Územie bolo mestským pohrebiskom prvého hlavného mesta zjednotenej ríše Inebuhedž („Biele múry“), neskoršieho Mennoferu (Memfis, D01). Zo začiatku boli na tomto mieste pochovaní len príslušníci vládnucej elity a úradníci štátneho aparátu, ktorí žili v meste. Panovníci sa stále nechávali pochovávať na starom pohrebisku v Abdžu až do 2. dynastie. Je možné, že na sakkárskom pohrebisku si nechali niektorí postaviť symbolickú hrobku (kenotaf). Superštruktúra miestneho typu hrobiek – mastáb – mala obdĺžnikový pôdorys, dĺžkou bola orientovaná približne severojužným smerom, s múrom vysokým niekoľko metrov a zdobeným priečelím. Vnútorný priestor za múrom bol vyplnený obyčajne pieskom alebo vymurovaný. Subštruktúru tvorila stredovo umiestnená pohrebná komora, okolo ktorej sa nachádzali ďalšie, navzájom prepojené zásobné komory s pohrebnou výbavou.
Syntéza
Kráľovský pyramídový komplex, ktorý vzišiel zo zlúčenia týchto dvoch tradícií a prvotného slnečného chrámu, mal zabezpečiť trvalú prítomnosť vládcu ako boha na zemi, ručiteľa kozmickej harmónie a sprostredkovateľa transcendentna. Jeho vznikom vyvrcholil predchádzajúci vývoj staroegyptských kráľovských hrobiek a „konštrukcia tohto typu stavieb so zabezpečením trvalého kultu zosnulého faraóna sa stala hlavnou prioritou staroegyptského štátu.“
Najstaršou známou pyramídou a prvou známou syntézou – „splynutím“ hornoegyptského a dolnogegyptského typu hrobky je Stupňovitá pyramída v Sakkáre. Egyptológia sa domnieva, že patrila faraónovi Horovi Necerichetovi, známemu aj pod neskoršou prezývkou Džoser. Pyramídový komplex je výsledkom návrhu, v ktorom Necerichetov vezír a architekt Imhotep realizoval nápad navŕšiť na seba niekoľko postupne zmenšujúcich sa mastáb a spojiť obradné priestory predchádzajúcich typov objektov do jedného areálu obohnaného múrom s tradičným tvarom a výzorom. Pyramída potom tvorila niekoľkostupňovú stavbu so „schodmi“ na vrchol a podľa jednej teórie bola koncipovaná ako veľké schodisko pre dušu zosnulého panovníka vedúce na oblohu medzi hviezdy. Tento architektonický koncept bol jedným z hlavných prínosov neskôr zbožšteného Imhotepa. Podľa egyptológa Dietera Arnolda vhodnejší názov takéhoto typu architektúry vychádzajúci viac z podstaty je preto stupňovitá mastaba.
Z prvotnej myšlienky stupňovitej pyramídy vykryštalizovala myšlienka zmeniť ju na pravú. Jej výsledkom bola abstraktnejšia forma. Stupne sa vyplnili a steny sa zarovnali do hladkých štyroch stien ihlanu. Prvou skutočnou pyramídou, ktorá stojí dodnes bez porúch plynúcich z chybných konštrukčných parametrov, je dahšúrska Červená pyramída, v poradí tretia faraóna Snofrua zo 4. dynastie.
Najplodnejšie obdobie výstavby pyramíd sa kryje s obdobím najväčšieho absolutizmu v starovekom Egypte. V tomto období boli postavené aj známe pyramídy v Gíze. Postupne, ako sa centralizovaná štátna moc začala uvoľňovať, upadala schopnosť a vôľa zaobstarať zodpovedajúce zdroje na podobné aktivity a výsledkom boli menšie pyramídy horšej kvality, často stavané v chvate a časovej tiesni. Je tiež možné, že Egypťania si už v období 4. dynastie uvedomovali nákladnosť a neúnosnosť takýchto projektov a úmyselne ich zjednodušovali.
Opolenec (prírodná rezervácia)
Opolenec je prírodná rezervácia ev. č. 938 a európsky významná lokalita v okrese Prachatice. Nachádza sa v Šumavskom podhorí, na prudkých, na západ orientovaných svahoch vrchu Opolenec nad riečkou Volyňkou, juhozápadne od obce Bohumilice. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany je súbor spoločenstiev na pošumavských kryštalických vápencoch s druhovo bohatými lesnými porastami, v ktorých dominujú lesostepné boriny, s celým radom chránených druhov, charakteristicky je vytvorená i vegetácia sukulentov na teraskách vápencových skaliek, cenné sú tiež lúčne biotopy na vápencovom podklade s horčekom včasným českým, horčekom horkým a ďalšími vzácnymi, ohrozenými a chránenými druhmi. Súčasťou rezervácie sú i krasové javy − Sudslavická jaskyňa − neveľký podzemný priestor, odkrytý pri jednom z odstrelov, pri stavbe železničnej trate.
Egyptské pyramídy
Odkaz
Dlho po skončení rozkvetu výstavby pyramíd v Egypte sa rozbehla výstavba v Núbii, na území dnešného Sudánu. Bolo to obdobie, keď vlastnému Egyptu vládli králi z Napaty. Ich vláda síce trvala krátko a skončila v roku 661 pred Kr., egyptský vplyv však zanechal nezmazateľnú stopu. Počas neskorého sudánskeho kráľovstva Meroe, približne v rokoch 300 pred Kr.300 po Kr., nastalo vzkriesenie výstavby pyramíd a viedlo k vzniku viac ako dvojstovky miestnych kráľovských hrobiek na okrajoch kráľovských miest, inšpirovaných egyptskou architektúrou.
V islamskom období sa Al-Azíz Utmán, syn Salahaddína, neúspešne pokúsil zbúrať pyramídy v Gíze. Jeho úsilie zanechalo stopy na Menkaureho pyramíde.
Konštrukcia
Hlavným konštrukčným materiálom pyramíd bol kameň, obyčajne vápenec alebo granit. Jeho pomer k ďalším materiálom, hlavne nepálenej tehle, varioval podľa celkovej kvality stavby a obdobia jej vzniku. Poloha pyramíd na západnom brehu Nílu predurčovala použitú akosť kamenného materiálu, pretože ložiská kvalitného vápenca ležali na opačnom brehu a z logistického hľadiska stavbu zaťažovali. Z tohto dôvodu sa na konštrukciu jadra obyčajne používal miestny menej kvalitný kameň a z protiľahlých lomov bol dovážaný kvalitnejší vápenec len pre exponované časti stavby, najčastejšie pre vonkajší obklad.
Pyramídy 3. dynastie boli konštruované po stupňoch, ktoré sa sklonené k zvislej osi o seba opierali v vzpriamených vrstvách. Od čias faraóna 4. dynastie Snofrua sa jadro pravých pyramíd stavalo po horizontálnych vrstvách. Takto konštruované stupňové jadro majú aj pyramídy Menkaureho, Veserkafa, Neferirkareho alebo Džedkareho. Jadrá pyramíd zo 4. dynastie pozostávajú z hrubo otesaných kvádrov, jadrá pyramíd z 5. a 6. dynastie obsahujú neopracované balvany. Jadrá pyramíd z 12. dynastie sú z hlinených tehál. Niektoré z tejto skupiny boli spevnené kamennou výstužou – skeletom.
V pyramídach Snofrua a Chufua vnútorné priestory ležia vo vyšších častiach jadra nad úrovňou vonkajšieho terénu, čím boli chránené pred značnou časťou tlaku vrstiev, ktoré jadro muselo rozložiť. V nasledujúcich pyramídach (od Rachefovej) sa vnútorná štruktúra priestorov dostala nižšie na alebo častejšie pod úroveň vonkajšieho terénu. Priestory boli počas konštrukcie objektu budované pomocou otvorenej jamy v jadre a prekryté masívnymi stropnými blokmi, ktoré mali odolávať tlaku celej konštrukcie. Nakoniec prestropené priestory zakryli nasledujúce vrstvy jadra.
Organizácia výstavby prebiehala centralizovane cez hlavného staviteľa (architekta), ktorý disponoval čatami remeselníkov špecializovanými na určité práce. Ich remeslo sa zdokonaľovalo už od začiatku staroegyptských dejín. Vývoj technológie výstavby pravých pyramíd prebiehal počas konštrukcii troch Snofruovych pyramíd, takže faraón Chufu bol už schopný realizovať stavbu Veľkej pyramídy, ktorá dodnes fascinuje. Stupňovitá pyramída bola stavaná pomocou rámp pristupujúcich zo všetkých strán k vrcholu. Po uložení vrstvy skláňajúcej sa k vertikálnej osi sa rampy rozobrali a postavili sa v miernejšom sklone. Pri pravej pyramíde sa stavebný materiál dopravil na miesto z rôznych smerov na saniach rampami do výšky 30–50 metrov, čo bolo približne 50 % materiálu. Vrstvy jadra a obkladu sa ukladali súčasne. Konštrukcia vyšších vrstiev je stále predmetom diskusií. Ukazuje sa, že mohli byť využívané rôzne zariadenia z kladiek a pák.
Materiál
Počas celého obdobia výstavby pyramíd bol hlavným stavebným materiálom kameň. Najdôležitejší bol vápenec a ťažil sa vo viacerých lomoch (Bení Hasan, Nag el-Ghábat, Gebelén alebo menej kvalitný v lomoch v blízkosti stavby). Z Tury pochádzal veľmi kvalitný vápenec, ktorý sa používal obyčajne na obklad pyramídy. Druhým bola tvrdá žula (granit, granodiorit – Aswán), ktorú starí Egypťania používali ako obklad pyramíd a ako kameň sarkofágov, obkladu pohrebných komôr alebo uzáverov chodieb. Zriedkavejšie využívali alabaster (kalcit, travertín – Tura, Hatnub), čadič (bazalt – Fajjúm, Aswán), diorit pre sochy (Fajjúm, Aswán), kremenec (kvarcit – Gebel el-Ahmar, Aswán) a pieskovec (Kírtásí) ako častý materiál posledných egyptských pyramíd a hlavný materiál núbijských.
Z kovov sa používalo olovo ako spojovací materiál (Aswán) a meď ako materiál na nástroje (bane pri Červenom mori).
Drevo sa obyčajne používalo ako materiál pre konštrukcie s dočasnou trvanlivosťou, napr. na lešenia, alebo transportné zariadenia pri výstavbe. Pri niektorých pyramídach sa však zachovali drevené podporné a pomocné prvky dodnes.
Prvky a symbolika
V počiatkoch vývoja areál pyramídy pravdepodobne do istej miery kopíroval skutočnú kráľovskú rezidenciu. Ako sa menili náboženské predstavy a ich astrálne ťažisko (filozofické zameranie na oblohu a hviezdy) ustúpilo solárnemu (zameranie na slnko), dispozícia sa vyčistila a zmenila sa aj celková orientácia komplexu zo severo-južnej na východno-západnú. Jeho súčasťou sa stal údolný chrám ležiaci pri vodnej ploche, ktorý bol vzostupnou cestou spojený so zádušným chrámom. Ten stál pri úpätí východnej steny pyramídy. Vstup do nej však ostával stále zo severu, zakrytý severnou kaplnkou. Takto vyzreté rozloženie objektov v pyramídovom komplexe sa však objavilo až počas 5. dynastie pri Sahureho pyramíde a je považované za vrchol vývoja tohto typologického celku a vzorom nasledujúcich komplexov 5. a 6. dynastie. Spätosť so solárnym kultom naznačujú vlastné názvy areálov. Napr. meno Snofruovej Lomenej pyramídy v Dahšúre bolo „Južná sa v žiare zjavuje“ (jeden z možných prekladov), alebo pyramída Senusreta II. v Láhune sa volala „Senustret sa zjavuje v žiare“.
Po prvom prechodnom období počas 12. dynastie solárne ťažisko ustúpilo usirovskému mýtu. Okrem toho skúsenosť s nestabilným štátnym zriadením zmenila aj dispozíciu vnútorných priestorov. Čistý pôdorys subštruktúry s predsieňou, rovnou chodbou a žulovým uzáverom, na konci ktorej pod stredom základne pyramídy sa nachádzala pohrebná komora so zásobnou miestnosťou alebo serdábom, z predchádzajúceho obdobia bol nahradený spleťou chodieb a miestností. To korešpondovalo s mýtom o pánovi podsvetia bohovi Usirovi a v neposlednom rade takáto zložitosť slúžila aj ako bezpečnostné opatrenie proti zlodejom. Hrobky kráľovien a princezien, ktoré sa predtým nachádzali mimo dispozície hlavnej pyramídy v menších satelitoch komplexu, sa stali jej súčasťou. Ďalšou zmenou bol spôsob vnútornej konštrukcie hmoty pyramídy. Do popredia sa dostali nepálené tehly ako základný stavebný materiál pyramídového jadra. Kameň bol používaný na konštrukciu komôr, chodieb, obkladu a ďalších exponovaných častí.
V nasledujúcom období sa nové pyramídy objavili už len zopárkrát. ''„V Novej ríši už nemal kráľovský hrob podobu pyramídového komplexu. Myšlienka pyramídy však v hrobovej architektúre žila ďalej, v Egypte v súkromných hrobkách a za hranicami Egypta, v napatskom a neskôr v merojskom kráľovstve, dokonca naďalej v kráľovských hrobkách.“''
Pyramídový komplex
Pyramídový komplex tvorí ústredný viditeľný objekt hrobky panovníka – pyramída a jej blízke stavby, ktoré boli s ňou ideologicky a funkčne prepojené. Konkrétne zloženie takéhoto architektonicko-stavebného súboru sa líšil od typu a iných kritérií, napr. od filozoficko-náboženského ponímania, topografických podmienok lokality, použitého materiálu alebo od časovej dĺžky výstavby. Na rozdiel od staršieho typu komplexu stupňovitej pyramídy (podľa D. Arnolda stupňovitej mastaby), ktorého výskyt je zriedkavejší (areál Stupňovitej pyramídy v Sakkáre, doposiaľ najstaršej známej pyramídy, predstavuje takýto typ), mladší typ komplexu pravej pyramídy je častejší (napr. areály Chufuovej, Sahureho alebo Venisovej pyramídy). Oba typy sa vo svojej filozofii vo väčšej miere prekrývajú a medzi jednotlivými prvkami možno nájsť analogické vzťahy, napr. hrobka faraónovho ka sa pri stupňovitej pyramíde pravdepodobne nachádzala v tzv. južnej hrobke a pri pravej v satelitnej (kultovej) pyramíde, alebo pri oboch typoch sa v areáli nachádzal zádušný chrám. Rozdiel bol napr. v pozdĺžnej orientácii komplexov: areál stupňovitej pyramídy má severojužnú orientáciu, areál pravej východozápadnú, príp. výskyt pyramíd kráľovien v areáli či blízko neho len v prípade pravých pyramídach.
Komplex stupňovitej pyramídy
Stupňovité pyramídy (alebo stupňovité mastaby) sú spojené s 3. dynastiou. Prvá známa pyramída faraóna Hora Necericheta (Džosera) vznikla na pôvodnej plochej kráľovskej mastabe, možno ako snaha väčšej monumentalizácie kráľovského majestátu. Jej jadro bolo konštruované vertikálnymi vrstvami hrubého kameňa, ktoré boli opreté o seba smerom k centrálnej osi objektu. Ak Džoserova pyramída v Sakkáre mala obdĺžnikový pôdorys prebraný z pôvodnej kráľovskej mastaby, jej susediaca nedokončená nástupkyňa pyramída faraóna Hora Sechemcheta stála od začiatku na štvorcovej základni a mala byť o jeden stupeň vyššia. V Záwíja al-Arján sa nachádzajú pozostatky v poradí tretej známej kráľovskej hrobky tohto typu Nedokončenej pyramídy anonymného panovníka, možno Hora Chabu. Okrem troch spomínaných kráľovských objektov je známych ešte osem provinčných supňovitých pyramíd, postavených pravdepodobne ako kultové stavby alebo kenotafy na konci 3. dynastie. Spôsob konštrukcie jadra tohto typu sa používal občas aj v období pravých pyramíd 4. až 6. dynastie, možno zo stavebných alebo filozofického dôvodu.
Dnes sú známe tieto stupňovité objekty: Necerichet (6 stupňov), Sechemchet (7), Chaba ? (5?), Benhá (?), Sajlá (4), Záwíja el-Mejjitín (3–4), Sinki (3), Nagáda (3?), Kula (3–4), Edfú (3), Elefantína (3), Majdúm (1. etapa, 7 st.) a Majdúm (2. etapa, 8 st.).
Komplex pravej pyramídy
Komplex pravej pyramídy sa vyvíjal postupne od Starej ríše. Prvým takýmto komplexom bol areál Pyramídy v Majdúme zo začiatku 4. dynastie, pripisovaný panovníkom Hunejovi (začiatočná fáza) a Snofruovi (konečná fáza výstavby). Koncom 5. a počas 6. dynastie sa takmer unifikovala jeho dispozícia, neskôr sa však znovu uvoľnila. Vývoj stavebného typu (ak nepočítame malé núbijské pyramídy z obdobia Novej ríše až po Neskorú ríšu a grécko-rímske obdobie) ukončilo v Novej ríši až zanechanie konceptu pyramídy ako miesta skutočného posmrtného uloženia pozostatkov panovníka a rozvoj kráľovských skalných hrobiek. V širšom význame pyramídový komplex tvorili aj ďalšie blízke objekty nenachádzajúce sa priamo v areáli pyramídy, ktoré ale súviseli s jeho prevádzkou, ako napr. bitúnok, pekáreň, trhovisko, príbytky kňazov v pyramídovom meste apod.
Dispozíciu komplexu je možné rozdeliť na niekoľko funkčných častí: údolný (dolný) chrám, vzostupná cesta, zádušný (horný) chrám, pyramída, malá kultová (satelitná) pyramída, dvor a múr ohrady, niekedy aj severná (vstupná) kaplnka a malé pyramídy kráľovien. Typický pyramídový komplex konca 5. a celú 6. dynastiu má približne toto dispozičné rozdelenie:
Subštruktúra
Dispozícia podzemných priestorov pyramídy pozostávala v princípe zo štyroch priestorov spojených chodbou: prechodnej komory, predsiene, serdábu a pohrebnej komory. Typická subštruktúra sa objavovala v pyramídach 5. a 6. dynastie, v ostatných obdobiach dispozície niesli väčšie odchýlky v počte miestnosti, ich usporiadaní a polohe. V období stupňovitých pyramíd bola subštruktúra s centrálnou šachtou a komoru podobná tej, akú mala mastaba. V priebehu 4. dynastie, najmä počas panovania faraóna Snofrua, sa hľadalo vyhovujúce usporiadanie a z jadra pyramídy miestnosti postupne klesli pod základovú rovinu objektu. Od konca 5. dynastie (pyramídou jej posledného panovníka Venisa) boli niektoré steny dekorované Textami pyramíd.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Údol
Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Údol v okrese Stará Ľubovňa.
Egyptské pyramídy
Poloha a počet pyramíd
V roku 1842 nemecký egyptológ Karl Richard Lepsius vytvoril prvý moderný súpis pyramíd, v ktorom napočítal 67 objektov. Odvtedy bolo objavených množstvo ďalších a dnes je v Egypte identifikovaných okolo sto pyramíd.
Katalogizovanie v polovici 19. storočia však neznamenalo trvalé zachovanie objektov pre ľudské poznanie a vedu. Napr. po Lepsiusovom prieskume sa poloha pryramídy Lepsius XXIX – Bezhlavej pyramídy faraóna Menkauhora opäť stratila a až archeologický výskum v roku 2008 ju opäť lokalizoval.
Veľa pyramíd je dnes v zlom stave alebo sú pochované pod návejmi púštneho piesku, a ak su aj vidieť, podobajú sa skôr na hŕbu sute. Napriek tomu egyptológia objavuje a skúma aj nové, doteraz neznáme objekty. Jedným z posledných prírastkov do zoznamu pyramíd je aj tá, ktorá bola postavená pre kráľovnú Sešešet, matku faraóna Tetiho (II.) zo 6. dynastie. Objav oznámil 11. novembra 2008 Záhí Hawáss, generálny tajomník Najvyššej rady pre pamiatky Egypta (SCAE).
Všetky pyramídy, okrem jednej malej provinčnej z 3. dynastie v Záwíja el-Mejjitín (alebo Záwíja el-Amwat), sú situované na západnom brehu rieky Níl a sú sústredené do niekoľkých pyramídových polí. Najdôležitejšie z nich sú nasledujúce, uvedené v geografickom poradí:
Abú Rawáš
Pri dedine sa nachádza nekropola využívaná už od ranodynastického obdobia a jej súčasťou sú pozostatky dvoch najsevernejších objektov, ktoré Lepsius navštívil a začlenil do svojho súpisu.