Dejiny_Čile
Návrat španielskej vlády
vľavo|náhľad|Generál [[José de San Martín (vľavo) a Bernardo O'Higgins (vpravo) prekračujú Andy (1817), čim sa boj za nezávislosť preniesol do Čile.]] Po bitke pri meste Rancagua sa k moci vrátili španielski rojalisti. Toto obdobie je tak nazývané reconquista, teda znovudobytie. Španieli sa rozhodli obnoviť svoju moc nad Čile, ale i celou Amerikou a znova zaviesť absolutizmus. Za nového kapitána generála bol vymenovaný v októbri 1814 Mariano Osorio. Tento bol však umiernený a nechcel zaviesť v Čile silné a masívne represie voči patriotom. Títo tak boli postihnutí hlavne ekonomicky, keď na nich Španieli uvalili veľké dane a niektorým rodinám nechali zhabať majetok. Peruánskemu miestokráľovi Abascalovi y Sousovi sa mierny prístup Osoria vôbec nepozdával a tak presadil jeho odvolanie. Osoria 26. decembra 1815 nahradil Francisco Marcó del Pont. Za jeho vlády sa k moci dostali výhradne Španieli a miestni obyvatelia boli diskriminovaní a nemohli sa dostať do žiadnej významnejšej pozície. Španielska vláda tak bola stále viac nepopulárna, dokonca u časti obyvateľstva prevládala až nenávisť voči Španielsku. Patrioti tak začali znova vytvárať plány na návrat nezávislej vlády. Avšak na nejakú zmenu nemali dostatočnú silu. náhľad|vpravo|12. februára 1818 bola vyhlásená nezávislosť Čile. Obrázok znázorňuje túto udalosť. V roku 1812 bol generál José de San Martín vymenovaný za nového veliteľa severnej armády Spojených provincii La Platy, pričom jeho úlohou malo byť dobytie Horného Peru (súčasná Bolívia). San Martín bol presvedčený, že Horné Peru nedokáže dobyť z územia Argentíny kvôli zlému prístupu do takého hornatého územia. Rozhodol sa preto, že na Horné Peru zaútočí zo severu. Aby sa mu to však podarilo, musel najprv dobyť Čile a následne samotné Peru. Až z tadiaľ sa potom mohol presunúť do Horného Peru. San Martín tak presunul svoju armádu na západ k hraniciam Čile, kde sa začal pripravovať na inváziu. Aby San Martín zabránil preventívnemu útoku zo strany čilských Španielov, začal do Santiaga posielať domnelých vyhnancov, ktorí podávali kapitánovi generálovi Osoriovi falošné správy o tom, že San Martín má slabú armádu a nechce útočiť. K San Martínovej armáde sa postupne pripojilo množstvo čilských patriotov, ktorí po obnovení španielskej vlády ušli z Čile. Jedným z týchto patriotov bol aj Manuel Rodríguez Erdoíza. Jeho San Martín poveril, aby v Čile začal viesť partizánsky boj proti Španielom. Erdoízovú armádu tvorili miestni banditi, ktorí dokonale poznali prostredie a ich vojenská činnosť začala Španielom spôsobovať veľké problémy. Španieli proti nim nedokázali účinne bojovať, vypísali na Erdoízu dokonca odmenu, no neúspešne. Vďaka tomu bol San Martín na začiatku roka 1817 pripravený zaútočiť. Následne prekročil Andy, hneď potom sa v údolí Chacabuco (12. februára 1817) stretla San Martínova armáda so Španielmi, ktorých porazila. Táto porážka Španielov tak zaskočila, že ich armáda ušla cez more preč z Čile. Kapitán generál Francisco Marcó del Pont dokonca ani nestihol ujsť zo Santiaga a San Martín ho zajal. Vďaka týmto úspechom sa k San Martínovej armáde pripojilo veľa Čiľanov. Aby San Martín podporil pripojovanie čilských vojakov, ustanovil čilského patriota Bernarda O'Higginsa za svojho pobočníka. Po obsadení Santiaga dokonca čelní predstavitelia patriotov ponúkli San Martínovi možnosť vládnuť v Čile. To však San Martín odmietol a moc prenechal práve Bernardovi O'Higginsovi, ten sa tak stal tzv. najvyšším riaditeľom Čile (Director supremo de Chile). Aby mohol San Martín pokračovať na sever, nechal skonfiškovať majetok rojalistov, ktorý mu zaistil dostatok peňazí na pokračovanie vojenskej kampane. Súčasne zabránil rodine Carrerovcov, aby sa dostala späť k moci. Bernardo O'Higgins vyhlásil 12. februára 1818 slávnostne nezávislosť Čile.