cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andovce
Dejiny
Prvá písomná zmienka o Andovciach pochádza z roku 1424. V nasledujúcich dokumentoch sa uvádza, že Andovce patrili do správy panstva Beckovského hradu. V tureckých súpisoch (defteroch) z roku 1570 sa uvádza, že v obci v tom čase bolo predmetom zdaňovania 7 domov, v ktorých žilo 20 občanov.
V roku 1773 sa obec spomína pod názvom Andod, od roku 1786 ako Andód a prechode v rokoch 1877 až 1882 opätovne bez dĺžňa v podobe Andod. V štatistike z roku 1808 sa uvádzajú dokonca dva názvy Andód i Ondod. Počnúc súpisom z roku 1888 sa Andovce uvádzajú už len s dĺžňom, teda rovnako, ako v roku 1786. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Andovciach 1 012 obyvateľov prevažne maďarskej národnosti.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V medzivojnovom období sa používal dovtedajší názov Andód. V novembri 1938 po Viedenskej arbitráži pripadla obec Maďarsku, no po druhej svetovej vojne bola opätovne pričlenená k ČSR. V roku 1948 došlo k poslovenčeniu pôvodného názvu obce na Andovce.
Národnostné zloženie
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 1991, Štatistický úrad Slovenskej republiky
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2001, Štatistický úrad Slovenskej republiky
údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2011, Štatistický úrad Slovenskej republiky
Železničná zastávka Bratislava-Železná studienka
Železničná zastávka Bratislava-Železná studienka (do roku 1951 Bratislava-Červený most, do roku 1947 Červený most, resp. do roku 1918 po maďarsky Vöröshíd ) je železničná zastávka na okraji mestskej časti Karlova Ves v štvrtom okrese v Bratislave pri rekreačnej lokalite Železná studnička. Nachádza sa pri východnom konci Červeného mosta, na kopci nad Cestou mládeže vedúcou do bratislavského lesoparku. V súčasnosti je málo frekventovaná, zastavujú tu len osobné vlaky linky IDS BK a nenachádza sa tu ani predajňa cestovných lístkov.
V súčasnosti je tvorená troma samostatnými stavbami - pri koľaji smerom do Bratislavy stojí samotná historická budova zastávky a pri koľaji smerom do Kútov historický strážny domček spolu s menším murovaným prístreškom pre cestujúcich.
V populárnej kultúre
Slovenská hudobná skupina Elán nakrúcala na zastávke časť videoklipu k ich piesni Človečina z roku 1983, ktorá vyšla na albume Elán 3. Na týchto záberoch je ešte možné vidieť aj čakáreň, ktorá vyhorela v roku 2010.
Salamanca (mesto v Španielsku)
Salamanca (latinsky Salmantica; francúzsky Salamanque) je univerzitné mesto v Španielsku. Je hlavným mestom rovnomennej provincie a súčasťou autonómneho spoločenstva Kastília-León. Leží približne západne od Madridu na rieke Tormes. Žije tu približne 160 000 obyvateľov. Dnes je kultúrnym a turistickým centrom, najväčší rozkvet však zažila v 16. storočí.
Dejiny, kultúra a univerzita
thumb|left|Univerzita Salamanca Mesto bolo založené v dobe Rímskej ríše; vtedy sa nazývalo Salmantica či Helmantica. Postupne sa vyvinulo na dôležitú obchodnú križovatku. Od roku 589 tu sídlilo biskupstvo. Medzi rokmi 712 a 939 bola pod nadvládou Maurov. Po znovudobytí, najmä v 11. storočí, sa sem sťahovalo nové obyvateľstvo z mnohých častí polostrova.
V roku 1218 bola výnosom Alfonza IX. zriadená miestna univerzita, ktorá je jednou z najstarších v Európe a najstaršou funkčnou univerzitou v Španielsku (o niečo staršia univerzita v Palencii fungovala necelé polstoročie). S univerzitou sú spojené osobnosti ako Antonio de Nebrija, Luis de León, Francisco de Vitoria, Miguel de Unamuno (rektor na začiatku 20. storočia) a ďalší. Medzi študentmi bol i Ján z Kríža, Hernando Cortés, než odišiel dobývať Mexiko, a na svoju cestu sa tu pripravoval i Krištof Kolumbus.
Najväčší rozkvet mesto dosiahlo v 16. storočí, kedy bol postavený aj miestny chrám a kláštor svätého Štefana (San Esteban). Vedy prežila najslávnejšie obdobie miestna univerzita, na ktorej sa približne v roku 1580 ročne zapisovalo 6 500 študentov; v celom meste žilo 24 000 ľudí. V 17. storočí však, rovnako ako v celej Starej Kastílii, nastal citeľný úpadok. Počas tejto doby bolo však vybudované o. i. monumentálne námestie Plaza Mayor.
V bitke pri Salamance v roku 1812 porazila britsko-portugalská aliancia francúzske vojsko. Počas represií sprevádzajúcich reštauráciu absolutizmu bola univerzita zatvorená a po znovuotvorení už nedosiahla svoje výsadné postavenie; podobne samotná Salamanca sa pri územnej reforme v roku 1833 stala radovým provinčným mestom. V roku 1877 dorazila do mesta železnica.
Historické centrum mesta patrí od roku 1985 k pamiatkam Svetového dedičstva UNESCO. V roku 2002 získalo mesto titul Európske hlavné mesto kultúry. Salamanca sa ako jedno z nemnohých väčších španielskych miest potýka s úbytkom a najmä starnutím obyvateľstva.
Výuka španielčiny
Oblasť Kastília-León, v ktorej mesto leží je známa tým, že je kolískou španielčiny. Aj v súčasnosti je tu počuť najčistejšiu španielčinu takmer bez prízvuku, čo využívajú jazykové školy.
Doprava
Salamanca je odkázaná najmä na cestnú dopravu. Rýchlostné komunikácie (autovías) vedú v smeroch do miest Ávila, Valladolid, Zamora, Cáceres a na hranicu s Portugalskom. Železnice boli značne zredukované: po zrušení železnice v trase Vía de La Plata a odbočky na Porto zostali trate na Madrid a Medinu del Campo, obsluhované najmä regionálnymi vlakmi, a trať do portugalskej Guardy s jedným spojom denne. Význam miestneho letiska je len okrajový. Mestskú dopravu zaisťujú len autobusy.
Osobnosti mesta
thumb|Baroková Plaza Mayor
Saint-Martin-de-la-Lieue
Saint-Martin-de-la-Lieue je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 847 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Sainte-Catherine (Rhône)
Sainte-Catherine je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Adobe
Adobe môže byť:
Faith No More
Faith No More je americká rocková skupina zo San Francisca v Kalifornii. Jej pôvodný názov bol Faith No Man. Skupinu v roku 1981 založil gitarista Michael Morris, basgitarista Billy Gould, hráč na klávesové nástroje Wade Worthington a bubeník Mike Bordin. Skupina čerpá vo svojej hudobnej tvorbe inšpiráciu okrem iných hudobných žánrov hlavne z heavy metalu, funku, progresívneho rocku, hip-hopu, hardcore punku, thrash metalu a džezu, a je uznávaná ako vplyvné rockové zoskupenie.
Dňa 24. februára 2009 kapela Faith No More oznámila, že sa v pôvodnom zložení z roku 1998 zúčastní európskeho koncertného turné. V júni 2009 prvýkrát po jedenástich rokoch vystúpila na Brixton Academy v Londýne. Po tejto premiére skupina pokračuje v koncertnom turné aj na ďalších miestach.
Správanie systému
Správanie systému je spôsob realizácie cieľov systému a reakcie systému na podnety; spôsob účelného a cieľového pôsobenia systému, ktorým sa prejavuje v okolí systému. Dôležitou charakteristikou správania systému je riadenie systému.
Bohuslavice (okres Jihlava)
Bohuslavice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 140 obyvateľov, z toho 68 mužov a 72 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 37,0 roka, ženy 41,3 roka).
Hodiny
thumb|Analógové nástenné hodiny
Hodiny (z praslovanského godъ – hodovanie, slávnostná doba, doba) sú:
Veľmi presné hodiny sa nazývajú chronometer. Najpresnejšie hodiny sú atómové hodiny.
Moderné 24-hodinové hodiny sa používajú od 14. storočia. Moderné hodiny ukazujú konštantné jednotky času, pričom 1 hodina má 60 minút a 1 minúta 60 sekúnd.
Druhy
Hodiny v užšom zmysle možno rozdeliť nasledovne:
Podľa spôsobu udávania času:
Podľa prenosnosti:
Podľa účelu:
Niektoré termíny
Korekcia je čas, o ktorý treba opraviť údaj hodín, aby sa získal správny čas. Ak hodiny meškajú, korekcia hodín je kladná, ak idú dopredu, korekcia hodín je záporná.
Zmena stavu hodín za jeden deň sa nazýva denný chod. Kladný chod znamená meškanie, záporný chod zrýchľovanie hodín, Dokonalosť hodín sa posudzuje podľa stálosti denného chodu, rozdiel denných fáz sa nazýva denná variácia. Čím sú hodiny dokonalejšie, tým je priemerná denná variácia chodu menšia.
Dejiny
Do stredoveku sa používal gnómon, slnečné hodiny, vodné hodiny, presýpacie hodiny a ohňové hodiny.
V 13. alebo 14. storočí sa objavili prvé kolieskové hodiny. Prvé boli vežové a nemali ručičky a čas len odbíjali. Ručičky sa objavili až na konci 16. stor. po Kr., sekundová až okolo roku 1800. V 14. storočí sa objavil aj orloj. V 15. storočí sa objavili prvé interiérové hodiny. Prvé vreckové hodiny boli skonštruované v roku 1510. Kyvadlové hodiny sa objavili v 17. storočí, pôvodcom tohto nápadu bol Christiaan Huygens. V 18. storočí sa začal používať nepokoj, ktorý umožnil o. i. výrobu prvých prenosných chronometrov. Elektrické hodiny boli vynájdené asi začiatkom 19. storočia. Prvé náramkové hodiny vznikli počas 1. svetovej vojny, prvé automatické hodiny boli patentované v roku 1924, prvé kremenné hodiny boli zostrojené v roku 1927 (hromadne sa vyrábajú od roku 1969). Prvé atómové hodiny boli vyrobené v roku 1949.
Z kyvadlových hodín sa vyvinuli veľmi presné astronomické hodiny, používané na observatóriách. Prešli rozličnými konštrukčnými zmenami, najpresnejšie z nich sú Shorttove hodiny.
Súčasné hodiny sú často kombinované s doplnkovými funkciami, ktoré s časom ani nesúvisia (krvný tlakomer, merač tepu, rádio, kalkulačka, budík a udávač taktu, predpoveď počasia, meranie nadmorskej výšky, meranie atmosférického tlaku, kompas, televízia...)
Pohon prenosných hodín (t. j. hodiniek)
Klasické hodinky boli poháňané špirálovou pružinou. Pružina sa musela pravidelne napnúť (naťahovanie hodiniek) a jej tlak sa cez prevodovku (ozubené kolieska) prenášal na ručičky ukazujúce čas. Zo začiatku sa hodinky naťahovali denne, neskôr sa technológia naťahovania zdokonalila a hodinky vyžadovali naťahovanie cca raz za týždeň. Takt hodín, podobne ako u veľkých hodín, určuje kyvadlo. V náramkových hodinkách sa používa (fyzikálne) Maxwellovo kyvadlo (teda nepokoj). Je to rotačne uložený zotrvačník spojený so špirálovou pružinou. Ozubené kolieska sú pripevnené na zahrotených hriadeľoch uložených v tvrdokovových puzdrách alebo v drahých kameňoch s dutinou. Na hodinkách bol udávaný počet kameňov (drahokamov – jewels). Čím drahšie hodinky, tým väčší počet kameňov.
Automatické hodiny
Vynález automatických hodín ("samonaťahovacích" hodín) umožňoval trvalé natiahnutie bez špeciálnej činnosti používateľa: využil excentrické závažie zvané naťahovací rotor, ktorý rotoval podľa pohybov ruky užívateľa. Pohyb naťahovacieho rotora bol prenášaný na zariadenie, ktoré naťahovalo pružinu.
Princíp fungovania automatických hodín je taký že na jednej strane strojčeka je umiestené rúčkové súkolie a na druhej strane strojčeka je umiestnené súkolie samonáťahu, ktorému velí rotor. Rotor je váhadlo, ktoré je uložené väčšinou v strede stroja a pohybom ruky sa váhy roztáčajú. Zospodu tohto rotora je nasadené ozubené koliesko, ktoré zaberá do súkolia samonáťahu. Toto súkolie kolieskom zaberá do perovníku, kde naťahuje pero. thumb
Súčasné hodinky sú väčšinou kremenné (tzv. quartzky). Zdrojom pohonu ručičiek hodín je krokový elektromotor riadený elektronickým obvodom. Takt hodín určuje piezoelektrický kryštál kremeňa (oscilátor). Napájanie obvodu a motora zabezpečuje batéria (galvanický článok).
Základ presnosti automatických hodiniek
Základom presnosti hodiniek je čo najviac kmitov oscilátorov. Tie sa pohybujú od 15 000 kyvov za hodinu až po naozaj veľkých 36 000 kyvov za hodinu. Hodinky, ktoré majú okolo 28 000 kyvov za hodinu sú naozaj veľmi presné a tie, ktoré majú najväčšie hodnoty kyvov sú veľmi drahé. Ak tužíte po naozaj presných hodinkách, ktoré vám ukážu čas čo najlepšie, určite vám postačia aj tie s 28 000 kyvov za hodinu.
Mechanické hodinky  s rubínovými ložiskami, môžu s náležitou údržbou ukazovať správny čas teoreticy večne. Mechanické hodinky majú aparát zostavený z malých súčiastok s presnosťou 99,9% považovaný za špičku. Keď sa na vec pozrieme v súvislostiach, spomenutému percentu zodpovedajúca odchýlka 1 minúta a 27 sekúnd za deň je u luxusných hodiniek absolútne neprijateľná.
Julio Baghy
Julio Baghy (* 13. január 1891, Segedín† 18. marec 1967, Budapešť) bol maďarský herec, režisér a jeden z popredných autorov esperantského hnutia. Je autorom niekoľkých noviel, ale svoje majstrovské zvládnutie esperanta dokázal predovšetkým na poli poézie. Jeho verše sú plné lyriky, humanizmu a veselej nálady. Jeho prvou veľkou básnickou zbierkou je Preter la Vivo, z ktorej bolo veľa básní zhudobnených.
Život
Baghy pochádzal z divadelnej rodiny, jeho otec bol herec, matka robila nápovedu v divadle. V roku 1911 sa začal učiť Esperanto. Počas prvej svetovej vojny bol uväznený na Sibíri, v zajateckom tábore, kde učil Esperanto vojnových zajatcov.
V zajatí strávil šesť rokov (19151920), potom, čo sa vrátil domov, začal venovať všetok svoj čas esperante, učil svojich priateľov a viedol školenia, usporiadané ako v tuzemsku, tak aj v zahraničí.
Baghy bol tiež autorom učebníc a dlhé roky druhým hlavným redaktorom (19221933) Kalocsay Kalmanovho revue Literatura Mondo.
Hoci napísal niekoľko románov, najznámejší je pre rad svojich básní písaných v esperante. V esperante vytvoril tiež drámu - Number One z roku 1929, ktorá bola s veľkým úspechom predstavená v Budapešti.
Bibliografia
náhľad|Hrob Baghyho a jeho manželky v Budapešti
Nikon D7000
Nikon D7000 je 16,2 megapixelová digitálna zrkadlovka spoločnosti Nikon predstavená dňa 15. septembra 2010. Je novou triedou fotoaparátu umiestneného medzi profesionálnu D300s a strednou triedou D90. D7000 ma početné vylepšenia oproti D90, ako je telo s vrchným a zadným krytom z horčíkovej zliatiny, 2016-pixelový farebný RGB expozimeter, 39 zaostrovacích bodov oproti 11 v D90, dve zásuvky na karty SD, virtuálny horizont (v živom náhľade a hľadáčiku).
Orlando di Lasso
Orlando di Lasso (* 1532, Mons, Belgicko - † 14. jún 1594 Mníchov, Nemecko) bol belgický hudobník a jeden z najvýznamnejších skladateľov 16. storočia. Spolu s Palestrinom tvorí skutočný vrchol polyfónnej hudby, ktorý už nikto neprekonal.
Život
Narodil sa ako Roland de Latre v meste Mons v nizozemskej provincii Hainaut (dnešné južné Belgicko). Neskôr bol známy aj pod menom Orlandus Lassus alebo Roland de Lassus. Ako malý chlapec mal krásny hlas a preto ho dokonca trikrát uniesli.
Ako dvanásťročného ho prijali na dvor generála Ferrante Gonzagu, ktorý pochádzal z mantovského vojvodského rodu a bol miestokráľom na Sicílii. V jeho službách putoval cez Francúzsko a Taliansko až do Palerma. Od roku 1545 pôsobil v Miláne, Neapole a Ríme, kde sa roku 1553 stal kapelníkom chrámu San Giovanni in Laterano. V roku 1555 sa vrátil do Antverp.
O rok neskôr dostal pozvanie do Mníchova na dvor bavorského vojvodu Albrechta V. Najprv sa ako tenorista stal členom vojvodskej kapely, roku 1560 sa oženil a od roku 1563 až do konca svojho života pôsobil ako kapelník jedného z najvýznamnejších hudobných telies vtedajšej Európy.
Miesto kapelníka na mníchovskom dvore bolo veľmi prestížne, ale malo pre dnešného človeka nepredstaviteľné množstvo povinností. Lasso zastával úlohu dnešného dramaturga, umeleckého vedúceho, dirigenta, pedagóga chlapčenského zboru aj archivára. Okrem toho viedol vojvodskú knižnicu, zbieral pre ňu tlače a robil spoločníka vojvodovi. Kapela sa aktívne zúčastnila všetkého života na dvore, čo znamenalo každodenné bohoslužby, bankety, lovecké večierky a ďalšie spoločenské udalosti.
Za jeho zásluhy ho cisár Maxmilián II. v roku 1570 povýšil do šľachtického stavu a pápež Gregor XIII. mu udelil Rád Zlatého rúna. Na konci života predal časť svojich kapelníckych povinností synovi Ferdinandovi a roku 1585 vykonal púť do talianskeho pútnického miesta Loreto, aby tak uľahčil svojej duši pri Poslednom súde. Zomrel v Mníchove.
Orlando di Lasso je považovaný za jedného z najvýznamnejších skladateľov 16. storočia. Zanechal po sebe obrovské dielo, viac než 2000 skladieb všetkých vtedajších žánrov: 70 omší, 110 motet, francúzske šansóny, talianske madrigaly, nemecké piesne, liturgickú hudbu v štýle nizozemskej vokálnej polyfónie a vo výpočte jeho skladieb nechýbajú ani duchovné skladby pre potreby nemeckých protestantov. Bol to skutočný kozmopolita, umelec hodný svojej doby – vrcholiacej renesancie.
Na rozdiel od prísneho mystického štýlu svojho súčasníka Palestrinu je hudba Orlanda di Lassa vždy vrelá, vášnivá a úprimne ľudská. Skôr než na liturgické presnosti záleží Lassovi na hlbokom prežitku a dramatickej forme a štruktúre.
Lasso spolu s Palestrinom tvorí skutočný vrchol polyfónnej hudby, ktorý už nebol nikdy prekonaný. Ich mladší súčasníci sa okrem polyfónie stále viac uchyľovali k novému štýlu, v ktorom sa, na rozdiel od horizontálne chápaného viachlasu so samostatne vedenými hlasmi, stáva hlavným skladobným prvkom vertikálnej harmónie s hlasmi podriadenými prísnej hierarchii.
Dielo
Kritickým vydaním úplného diela Orlanda di Lassa sa zaoberá Kráľovská belgická akadémia (Académie Royale de Belgique) v spolupráci s Bavorskou akadémiou vied (Bayerische Akademie der Wissenschaften).
Tvorbou Orlanda di Lassa sa zaoberal aj Alfred Einstein, nemecko-americký hudobný vedec a bratranec slávnejšieho Alberta Einsteina, vo svojej práci „The Italian Madrigal“ (1949).
We Care a Lot
We Care a Lot je debutový štúdiový album americkej rockovej skupiny Faith No More. Tento album vydalo kanadské hudobné vydavateľstvo Mordam Records v roku 1985.
Combles-en-Barrois
Combles-en-Barrois je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Súčasná sociológia
Súčasná sociológia je časť súčasnej vedy tvorená najmä sociologickými učeniami 20. stor.
Combles-en-Barrois
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Cáceres
Cáceres je mesto na západe Španielska, sídlo rovnomennej provincie. Nachádza sa zhruba uprostred niekdajšej rímskej provincie Luzitánie v dnešnom autonómnom spoločenstve Extremadura. S 93 131 obyvateľmi (31. december 2008) je najľudnatejším mestom provincie, zaujímajúc 23,8 % jej populácie. Okrem toho je najrozľahlejšou obcou v celom Španielsku: obvod obce Cáceres sa rozkladá na ploche, trikrát väčšej než Praha.
Miestne stredoveké a renesančné pamiatky sú od roku 1986 zapísané na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Sloviensky
Sloviensky môže byť:
Surgical Dissection
Surgical Dissection je brutal death metalová hudobná skupina pochádzajúca z Banskej Bystrice.
Obilná ulica (Bratislava)
Obilná ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v západnej časti miestnej časti Pošeň. Je pomenovaná podľa obilia.
Popis
Ulica je situovaná v smere západ – východ. Na západnom konci ústi do Tomášikovej ulice. Na východnom konci ústi do Jašíkovej ulice. Ulica je prejazdná po celej dĺžke.
Dominantným objektom je polyfunkčný komplex Tomášikova-Obilná, situovaný hneď na križovatke s Tomášikovou ulicou južne od ulice. Na severnej strane oproti komplexu sa nachádza areál bývalého OD Ružinov. Počas fungovania obchodného domu sa ulica využívala na jeho zásobovanie a slúžila motorizovaným zákazníkom ako prístupová komunikácia na jeho parkovisko.
Bližšie k Jašíkovej ulici sa na severnej strane ulice nachádza panelový bytový dom z konca 80-tych rokov. Oproti nemu sa na južnej strane nachádza areál Hotela Bratislava. Podobne ako v prípade OD Ružinov sa ulica využíva na jeho zásobovanie a na prístup na jeho zadné parkovisko.
Saint-Martin-de-Mailloc
Saint-Martin-de-Mailloc je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Calvados, v regióne Dolná Normandia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je 875 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Jozef Marek (veterinár)
Rodák z Hornej Stredy, študoval na gymnáziu v Prešove, zverolekárstvo v Budapešti. Je po ňom pomenovaná choroba hydiny, ktorú skúmal, tzv. Markova choroba. Zaviedol moderné vyšetrovanie dobytka, obdržal čestné doktoráty univerzít v Utrechte, Lipsku, Hannoveri, Sofii a Budapešti.
Jihlávka (okres Jihlava)
Jihlávka je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 233 obyvateľov, z toho 111 mužov a 122 žien, pričom priemerný vek v obci bol 43,3 roka (muži 41,4 roka, ženy 45,0 roka).
Drieň obyčajný
Drieň obyčajný (iné názvy: svíb drieň, svíb obyčajný ; staršie: svíb drieňový , drieň svíb ; zastarano: drieň obecný , dréň , dríň ; ľudovo alebo zastarano: drieň ; ľudovo: drienec , drienka ; lat. Cornus mas) je druh z rodu drieň (Cornus) z čeľade drieňovité (starší názov: svíbovité). Jeho plod sa volá drienka.
Drieň obyčajný vyrastá do výšky 2-6 metrovej. Korunka je široká, nepravidelná. Kôra je najskôr svetlohnedá, neskôr tmavohnedá, borka sivohnedá až černastá, pozdĺž sieťovito rozpukaná, okrajmi sa od kmeňa odkláňa.
Krík kvitne v marci, ešte pred rozvinutím listov. Plod je veľká kôstkovica, elipsovitá alebo súdkovitá kyslastá červená drienka, obsahuje veľkú kôstku. Dozrieva v septembri až v októbri.náhľad|vľavo|Plody drieňa obyčajného
Zo semien sa praží náhrada kávy. V ľudovom liečiteľstve sa používali plody, listy, ale najmä kôra. Jeho plody sa využívajú na výrobu alkoholického nápoja drienkovice.
Rozšírený je v strednej a južnej Európe, na západnej Ukrajine, Moldavsku, Malej Ázii, na Kryme a Kaukaze.
Rastie v lesostepiach, suchých a presvetlených lesoch a na skalnatých stráňach.
Station to Station
Station to Station môže byť:
Köniz
Köniz je mesto v kantóne Bern v stredozápadnom Švajčiarsku.
Köniz leží juhovýchodne od mesta Bern a s takmer 39-tisícmi obyvateľmi, z tohto čísla je 5 425 cudzincov, je 4. najväčším sídlom v kantóne Bern a 12. najväčším mestom vo Švajčiarsku. Napriek vysokému počtu obyvateľov má mesto skôr vidiecky ako mestský charakter, pretože obyvatelia žijú v množstve dedín, ktoré tvoria Köniz.
Vývoj obyvateľstva
Vývoj obyvateľstva ponúka nasledujúci graf:
Chiméry (Subterbranchialia)
Chiméry alebo chimérovce (lat. Subterbranchialia, Holocephali, Euchondrocephali) sú podtrieda drsnokožcov.
Charakteristika
Od pásožiabrovcov sa odlišujú tým, že hornú čeľusť majú napevno pripojenú k lebke. Žijú len v mori. Majú chrupkovitú kostru, vajíčka kladú v rohovinových puzdrách. Majú len jeden žiabrový otvor (tým sa podobajú na kostnaté ryby) prikrytý chrupkovitými skrelami. V čreve nemajú špirálovitú riasu.
Najznámejšia je chiméra hlavatá (Chimaera monstrosa) z čeľade chimérovité, ktorá ma na konci chvosta charakteristické jemné vlákno. Je dlhá 90 cm, rozšírená v severovýchodnej časti Atlantického oceána. Konzumuje bentické živočíchy. Zostupuje do veľkých hĺbok.
Antonín Mrkos
Doc. RNDr. Antonín Mrkos, CSc. (* 27. január 1918, Střemchoví – † 29. máj 1996, Praha) bol český astronóm.
Vyštudoval astronómiu na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V rokoch 1946 až 1950 pracoval na astronomickom observatóriu na Skalnatom plese, neskôr (1950 až 1961) na  observatóriu na Lomnickom štíte vo Vysokých Tatrách.
V rokoch 1957 až 1959 a 1961 až 1963 sa zúčastnil dvoch sovietskych expedícií v Antarktíde, kde okrem iného študoval polárnu žiaru.
Od roku 1965 pracoval vo funkcii vedúceho na observatóriu na Kleti pri Českých Budějoviciach. Svoju odbornú práci zameral predovšetkým na pozorovanie malých telies slnečnej sústavy, planétok a komét. Počas svojho života objavil alebo spoluobjavil celkom 269 planétok a 13 komét. Bol docentom na Matematicko-fyzikálnej fakulte Karlovej univerzity, kde prednášal astronómiu.
Oženil sa so slovenskou astronómkou Ľudmilou Pajdušákovou; manželstvo však nevydržalo dlhé odlúčenie a rozpadlo sa.
Ocenenia
Na jeho počesť je pomenované planétka 1832 Mrkos.
V apríli 2010 bolo rozhodnuté, že jeho meno ponesie novo budovaná ulica v Prahe 5-Velkej Chuchli.
{| align="left" style="border:1px solid #CCC; margin-left:15px;" cellpadding="5"
Sainte-Colombe (Rhône)
Sainte-Colombe je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Rhône, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Národný štát
náhľad|300 px|Rozdelenie [[Rakúsko-Uhorsko na národné štáty po 1. svetovej vojne]]
Národný štát je štát (do veľkej miery) jedného národa, prípadne aj dvoch tesne spojených národov. Politické hranice takého štátu sa prevažne zhodujú s etnickými hranicami a jeho právny systém je značne ovplyvnený zvykmi daného národa.
Národné štáty sú hlavne štáty, ktoré vznikli v Európe v novoveku a v moderných dejinách. Takmer všetky dnešné európske štáty vznikli ako národné štáty. V súčasnosti v dôsledku internacionalizácie prevláda tendencia nahradiť národné štáty štátmi budovanými na občianskom princípe.
Západná Európa
Vývoj v západnej Európe prebiehal rôzne. Francúzsky národ je do značnej miery produktom dlhodobej existencie svojho štátu (čiastočné pofrancúzštenie bretóncov a podobne). Pre Švajčiarsko (ak tu vôbec o národe možno hovoriť) to platí obdobne, ale z toho dôvodu, že ide o dlhodobý multietnický štát (politický národ). Nemecký a taliansky národ je zas pôvodne etnický (jazykový), až neskôr vznikol národný štát. O (jednom) španielskom národe zas možno (aj v dôsledku dlhej moslimskej okupácie polostrova) hovoriť najskôr od 18. storočia, v ústave sa španielsky národ spomína až v roku 1812.
Národné štáty na troskách Osmanskej ríše
Na Balkáne a nepriamo aj v rakúskej monarchii národné štáty v dôsledku tureckej okupácie od 16. storočia ani vzniknúť nemohli. Až na troskách Osmanskej ríše vzniklo 6 štátov: V období rokov 1804 až 1830 Srbsko a Grécko, v rokoch 1856 až 1861 Rumunsko, v rokoch 1876 až 1878 Bulharsko a v roku 1913 Albánsko. (Šiestym štátom bola Čierna Hora, ktorá si zachovala určitú samostatnosť po celý čas osmanskej nadvlády.) Vznik štátov bol sprevádzaný vojnami s Tureckom a aj medzi sebou navzájom, preto hranice nikdy nenadobudli definitívnu podobu a odvtedy sa o Balkáne hovorieva ako o sude s pušným prachom.
Národné štáty na troskách Rakúsko-Uhorska
V záverečnej fáze 1. svetovej vojny spojenci až do jari 1918 váhali, či uprednostniť zachovanie Rakúsko-Uhorska alebo vytvorenie samostatných štátov na jeho mieste. V 14. bodoch prezidenta Wilsona z 8. januára 1918 sa ešte uvažoval len o etnických autonómiách v rámci Monarchie. V prospech vytvorenia národných štátov rozhodlo okrem iného:
Simultánny multithreading
Detaily
Multithreading je v koncepte podobný preemptívnemu multitaskingu, ale je implementovaný na vláknovej úrovni vykonávania v moderných superskalárnych procesoroch.
Simultánny multithreading (SMT) je jeden z dvoch hlavných implementácii multithreadingu, druhou formou je tzv. dočasný multithreading. V dočasnom multithreadingu, môže byť naraz vykonávané iba jedno vlákno inštrukcii v ľubovoľnej stanovenej pipeline fáze. V simultánnom multithreadingu, môžu byť vykonávané naraz inštrukcie z viac ako jedného vlákna v ľubovoľnej stanovenej pipeline fáze. Toto je uskutočňované bez nejakých väčších zmien na základnej architektúre procesora: hlavné doplnky, ktoré sú vyžadované sú schopnosť vyvolať inštrukcie z viacnásobných vlákien v cykle a väčší súbor registru, ktorý by udržiaval dáta z viacnásobných vlákien. Počet súčasne bežiacich vlákien môže byť rozhodnutý konštruktérmi čipov, ale praktické obmedzenia dané zložitostou čipov, obmedzili ich počet vo väčšine SMT implementácii na dva.
Keďže táto metóda je skutočne účinné riešenie a je tu nevyhnutne zvýšený konflikt na zdieľané prostriedky, merania efektívnosti riešenia môžu byť značne zložité. Niektorí výskumníci ukázali, že extra vlákna môžu byť použité na aktívne rozdeľovanie zdieľaných prostriedkov ako napr. cache, na zlepšenie výkonu ďalšieho nazávislého vlákna a práve toto ukazuje, že SMT nie je len efektívne riešenie. Ďalší používajú SMT na poskytovanie prebytočného výpočtu, pre niektoré úrovne detekcie chýb a ich odstránenie.
Napriek tomu, vo väčšine súčasných prípadov je SMT používané kvôli oneskoreniu ukrytej pamäte, efektívnosti a zvýšenej priepustnosti výpočtov vzhľadom na množstvo hardvéru.
Systematika
V dizajne procesorov existujú dva spôsoby, ako zvýšiť paralelizmus čipov s menšími požiadavkami na prostriedky: jednou je superskalárna metóda, ktorá sa pokúša zvýšiť Instruction Level Parallelism (ILP), ďalšou je multithreadingový prístup využívajúci Thread Level Parallelism (TLP).
Superskalárny znamená, vykonávajúci viacero inštrukcií súčasne, zatiaľ čo chip-level multithreading (CMT) vykonáva súčasne inštrukcie z viacnásobných vlákien v rámci jedného čipu procesora. Existuje mnoho spôsobov, ako vo vnútri čipu podporovať viac ako jedno vlákno, menovite:
Kľúčový faktor na ich rozoznanie je pozrieť sa, aké množstvo inštrukcií môže procesor vydať v jednom cykle a aký počet vlákien, z ktorých tieto inštrukcie pochádzajú. Napríklad, UltraSPARC T1 od Sun Microsystems (tiež známy ako "Niagara" do svojho vydania 14. Novembra 2005) je viacjadrový procesor kombinovaný s jemnozrnnou multithreading technikou, namiesto simultánneho multithreadingu, keďže každé jadro môže naraz vydať iba jednu inštrukciu.
Historické implementácie
Zatiaľ čo multithreadingové CPU boli používané približne od roku 1950, Simultánny Multithreading bol vynájdený firmou IBM v roku 1968. Prvý významný komerčný CPU vyvinutý so SMT bol DEC 21464 (EV8). Tento čip bol vyvinutý firmou DEC v spoluprácii s Dean Tullsenom z University of California, San Diego, Susan Eggers a Hank Levy z University of Washington. Procesor nebol nikdy vydaný, pretože Alpha línia procesorov bola prerušená tesne predtým ako HP získal vlastníctvo nad Compaq (predtým DEC). Dean Tullsenova práca bola neskôr použitá na vytvorenie procesoru Intel Pentium 4.
Moderné komerčné implementácie
Posledné dizajny MIPS architektúr zahŕňajú SMT systém, známy aj ako "MIPS MT". MIPS MT poskytuje pre oba, náročné elementy virtuálneho spracovania a menej náročné hardvérové mikrovlákna. RMI, Cupertino-založené štartovanie, je prvý MIPS predajca, ktorý poskytuje procesor SOC založený na on 8 jadrách, kde na každom z nich bežia 4 vlákna. Vlákna môžu bežať v jednozrnnom móde, kde v každom cykle môžu byť vykonávané rozličné vlákna. Vláknam môžu byť taktiež pridelené priority.
Aj keď mnoho ľudí tvrdilo, že UltraSPARC T1 od Sun Microsystems (známy aj ako "Niagara" do svojho vydania 14. Novembra 2005) a pripravovaný procesor pod kódovým menom "Rock" (ktorý bol pánovaný na vydanie v roku 2009 ) sú implementácie SPARCu, zamerané na takmer úplné využitie SMT a CMP techník, Niagara v skutočnosti nevyužívala SMT. Sun nazýva tieto kombinované prístupy ako "CMT" a celkový koncept ako "Throughput Computing". Niagara má 8 jadier na jeden čip, ale každé z jadier má iba jeden pipeline, takže v skutočnosti používa jemnozrnný multithreading. Na rozdiel od SMT, kde inštrukcie z viacnásobných vlákien zdieľajú výdajové okno každý cyklus, procesor používa stratégiu round robin, aby každý cyklus vydal inštrukcie z nasledujúceho aktívneho vlákna. Toto ho robí viac podobným ku Barrel procesoru. Rock procesor od Sun Microsystems je odlišný, má viac komplexných jadier, ktoré používajú viac ako jeden pipeline.
Adventizmus
Adventizmus (príslušníci sa nazývajú adventisti) je protestantský smer založený roku 1832 v USA baptistickým kazateľom Williamom Millerom, ktorý na roku 1843 predpovedal druhý príchod Krista. Keď sa tak nestalo, v roku 1844 sa adventisti rozpadli a následne vznikali a zanikali rôzne nasledovnícke skupiny: Veria v blízky druhý príchod (advent) Krista, svätia sobotu. Väčšina adventistov predpokladá, že duša človeka umiera a vzkriesi sa spoločne s telom. Podľa adventizmu budú všetci ľudia vzkriesení ku koncu sveta v čase posledného súdu, aby spravodliví dosiahli večný život. Hriešnikov čaká záhuba.
Advetistická cirkev má centralistickú organizáciu.
Wilhelm Emil Fein
Wilhelm Emil Fein (* 16. január 1842, Ludwigsburg, Nemecko – † 6. október 1898, Stuttgart) bol nemecký podnikateľ a konštruktér; okrem iného vyrobil prvú ručnú elektrickú vŕtačku na svete.
Život
Wilhelm Emil Fein sa narodil v Ludwigsburgu v rodine učiteľa. Základy vzdelania zameraného na mechaniku a strojárstvo získal v stuttgartskej dielni C. Geigera. Potom pobýval istý čas v Karlsruhe a Göttingene a nakoniec prišiel do Berlína k firme Siemens & Halske.
V Londýne zakončil učňovské roky u Charlesa Wheatstonea. Wilhelm Eisenlohr, profesor polytechniky v Karlsruhe, mu odporučil, aby si založil vlastnú firmu. V roku 1867 založil so svojim bratom Carlom v Karlsruhe dielňu s názvom C. & E. FEIN na výrobu rôznych elektrických prístrojov. Firma sa o tri roky neskôr presťahovala do Stuttgartu. Od roku 1875 vyvíjal a v roku 1878 aj inštaloval prvý elektrický požiarny hlásič v Norimbergu, o rok neskôr aj v Stuttgarte. Telefón využívajúci magnet v tvare podkovy si dal v roku 1879 patentovať.
Po roku 1880 sa venoval zlepšovaniu svojich prístrojov poháňaných elektrinou vyrábanou dynamom, a v roku 1885 vyvinul prvý prenosný telefónny prístroj pre armádu. O tri roky neskôr vydal knihu Elektrische Apparate, Maschinen und Einrichtungen. O ďalšie dva roky mu bola prepožičaná württemberská štátna medaila. Firme Fein sa darilo, v roku 1883 vyrobila svoj stý prístroj a za deväť rokov už ich bolo tisíc.
V roku 1895 skonštruoval prvú ručnú elektrickú vŕtačku na svete, jeho syn Emil vyrobil o dva roky neskôr aj prvú stolnú elektrickú vŕtačku.
Wilhelm Emil Fein zomrel 6. októbra 1898 v Stuttgarte a jeho firmu prevzal syn Emil.
Eric Winogradsky
Eric Winogradsky (* 22. apríl 1966, Neuilly-sur-Seine, Francúzsko) je bývalý francúzsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo štvorhre.
Christoph von Sigwart
Christoph von Sigwart (* 28. marec 1830, Tübingen, Nemecko – † 4. august 1904, Tübingen) bol nemecký filozof, logik, blízky novokantovstvu. Jeho otec bol filozof Christoph Wilhelm von Sigwart
Logika je technické, normatívne učenie o myslení a zakladá sa na psychológii. Kritériom pravdivosti je nevyhnutná a všeobecná platnosť. Základom nevyhnutného myslenia je evidentnosť.
Combres-sous-les-Côtes
Combres-sous-les-Côtes je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Meuse, v regióne Lotrinsko.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Rozhľadňa
thumb|[[Eiffelova veža v Paríži]] thumb|[[Nový most (Bratislava)|Nový most v Bratislave]] thumb|Krupinská Vartovka, protiturecká pozorovacia veža zo 16. storočia thumb|[[Vyhliadková veža (Košice)|Vyhliadková veža na vrchu Hradová v Košiciach]] thumb|Turistická rozhľadňa na [[Veľký Lopeník|Veľkom Lopeníku v Bielych Karpatoch]]
Mestské rozhľadne umožňujú panoramatický rozhľad na mesto a nachádzajú sa buď priamo v meste, alebo v bezprostrednom okolí. Typickými mestskými rozhľadňami sú napr. Eiffelova veža v Paríži, Petřínska rozhľadňa v Prahe, alebo reštaurácia na Novom moste v Bratislave.
Turistické rozhľadne sa zvyčajne nachádzajú na vrchoch a iných vhodných miestach, odkiaľ nie je prirodzený panoramatický výhľad kvôli porastu alebo tvaru terénu. Budujú ich najčastejšie regionálne samosprávy, lokálne spolky, niekedy aj jednotlivci.
Význam
Okrem zvýšenia turistickej atraktivity lokality majú rozhľadne aj významný spoločenský a duchovný rozmer – na ich výstavbe a udržiavaní sa často spolupodieľajú ľudia so širokého okolia a rozhľadňa slúži ako miesto pre stretávanie sa, cieľ prechádzok, výletov, miesto konania osláv a pod. Aj samotné otváranie novovybudovanej či zrekonštruovanej rozhľadne a následné výročia bývajú často významnými regionálnymi spoločenskými udalosťami.
Niektoré rozhľadne majú tiež zaujímavé architektonické riešenie (napr. mnohé z rozhľadní v Česku), prípadne významnú historickú hodnotu (napr. Vartovka v Krupine, postavená pred rokom 1564, slúžiaca ako protiturecká pozorovateľňa, alebo rozhľadňa na Sitne, pôvodne postavená grófom Kohárym v roku 1736, po požiari obnovená v roku 1886).
Peterská ulica (Bratislava)
Peterská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Pošeň.
Popis
Ulica je situovaná v smere západ – východ. Na západnom konci slepo končí pri areáli Gymnázia Laca Novomeského. Zo severnej strany do nej ústi Kostlivého ulica. Na východnom konci ústi do Podlučinského ulice.
Na severnej strane ulice začína panelová zástavba 3-poschodových obytných domov. Na južnej strane sa nachádza pôvodná zástavba rodinných domov z čias, keď táto ulica bola ešte súčasťou miestnej časti Prievoz. Väčšina domov bola nahradená novostavbami, ale vidiecky charakter zástavby sa nezmenil. Ulica je prejazdná po celej dĺžke.
Zoznam vlajok subjektov Ruskej federácie
[[Súbor:Map of Russian subjects by type, 2008-03-01.svg|thumb|upright=2.0|Kategórie subjektov:
Železničná stanica Rusovce
Železničná stanica Rusovce (do roku 1947 Oroszvár v Maďarsku) je železničná stanica v bratislavskej mestskej časti Rusovce v piatom bratislavskom okrese. Mestská časť, ako aj stanica, sa stala súčasťou Bratislavy pri zatiaľ poslednom rozširovaní hraníc mesta v roku 1971, a tak ako aj ŽST Podunajské Biskupice, ŽST Devínska Nová Ves a ŽST Devínske Jazero nemajú v názve uvedenú príslušnosť k hlavnému mestu.
Zoznam vlajok subjektov Ruskej federácie
]] Tento článok je zoznam všetkých vlajok 83 federálnych subjektov Ruskej federácie – republík, krajov, oblastí, federálnych miest, autonómnej oblasti a autonómnych okruhov. Každý z nich má svoju vlastnú vlajku a znak. thumb|right|[[vlajka Ruska|Vlajka Ruskej federácie]]
Železničná stanica Rusovce
Je to posledná stanica na území Bratislavy a Slovenska pred maďarskou hranicou. Prechádzala tadiaľto miestna osobná doprava v rokoch 1948 až 1972 a od roku 1960 tu končili vlaky z Nív. Medzištátna prevádzka začala s obnovením osobnej dopravy v roku 1987.
Medzi ŽST Rusovce a štátnou hranicou s Maďarskom bola počas krátkeho obdobia aj železničná zastávka Čunovo pri rázcestí hlavnej cesty s cestou vedúcou do neďalekej rovnomennej mestskej časti.
Zoznam vlajok subjektov Ruskej federácie
Republiky
Vlajky republík Ruskej federácie:
Kraje
Vlajky krajov Ruskej federácie:
Oblasti
Vlajky oblastí Ruskej federácie:
Federálne mestá
Vlajky federálnych miest Ruskej federácie:
Autonómne okruhy
Vlajky autonómnych okruhov Ruskej federácie:
Pussy Riot
Pussy Riot je ruská ženská punková skupina založená v Moskve v roku 2011. V priebehu jej histórie sa v kapele vystriedalo asi 11 členiek. Skupina sa stala mediálne známa predovšetkým neautorizovanými provokatívnymi vystúpeniami, ktoré boli po sfilmovaní spravidla uverejňované na internete. Najznámejší z nich sa odohral v roku 2012 v moskovskom Chráme Krista Spasiteľa.
Tri z jej členiek (Nadežda Tolokonnikovová, Marija Aľochinová, Jekaterina Samucevičová) boli po koncerte zatknuté ochrankou kostola za chuligánstvo. 17. augusta 2012 boli odsúdené na 2 roky väzenia. Sudkyňa Marina Syrovová ich odsúdila za „výtržnosti motivované náboženskou neznášanlivosťou“. Proti rozsudku sa odsúdené odvolali. Odvolanie bolo plánované na najvyšší a ústavný súd Ruskej federácie ako aj na Európsky súd pre ľudské práva v Štrasburgu. Podľa rozsudku obvinené „vážne urazili presvedčenie veriacich svojim neúctivým trestným činom“. Členky skupiny tvrdia, že pesničkou neútočili na cirkev, ale na ruského prezidenta Vladimira Putina. Vystúpenie sa konalo pred marcovými prezidentskými voľbami a v pesničke prosili Pannu Máriu, aby zbavila Rusko Putina.
Šéfka diplomacie EÚ Catherine Ashtonová označila rozsudok za „hlboko znepokojujúci“ a vyzvala Rusko na jeho zrušenie. Slovenské Ministerstvo zahraničných vecí bolo rozsudkom „zaskočené“, pričom dodáva, že čin skupiny Pussy Riot bol „možno rozporuplný, ale v súlade s nespochybniteľnou slobodou prejavu občanov Ruska“.
Podľa správ z októbra 2012 strávi dvadsaťštyri ročná Marija Aľochinová zvyšok svojho rozsudku v sibírskom Perme, známom svojimi drsnými väzenskými tábormi. O dva roky mladšia Nadežda Tolokonnikovová bola poslaná do Mordovie, ďalšieho populárneho regiónu pre väzňov. Tretia odsúdená členka, Jekaterina Samucevičová, bola prepustená začiatkom októbra. Samucevičovej sa na súde podarilo dokázať, že bola z kostola vykázaná pred koncertom a teda sa nezúčastnila samotnej modlitby. Členky skupiny tiež zdôraznili, že nechceli uraziť veriacich.
Po 21 mesiacoch odňatia slobody boli Tolokonnikovová a Aľochinová prepustená 23. decembra 2013 po tom, ako Štátna duma schválila amnestiu.
Pohľad ruských občanov: „Väčšina obyvateľstva Ruskej federácie s týmito aktivitami nesympatizuje a osudy umelcov či predstaviteľov opozície sú im, zdá sa, ľahostajné. Na otázku do akej miery ide o prirodzený jav, reakciu na rozčarovanie z nenaplnených predstáv o západnej demokracii či o výsledok zastrašovania a cielenej propagandy, odpovie až budúcnosť.“ a veriacich: „Poskakovanie mladých 'umelkýň' z Pussy Riot (známe sa stali nie vďaka spevu, ale kvôli sexuálnym zvrátenostiam uskutočňovanými na verejnosti) a ich infantilný protestsong tak veriaci väčšinou nepovažujú za vyjadrenie politického názoru, ale za znesvätenie sakrálneho priestoru.“
Organická architektúra
náhľad|„[[Fallingwater“m architekt Frank Lloyd Wright]] náhľad|„Einsteinturm“m architekt [[Erich Mendelsohn]]
Organická architektúra je všeobecne architektúra inšpirovaná účelnosťou, funkčnosťou a prirodzenosťou prírody, tzv. „živá“ architektúra.
Vývoj
Organická architektúra je všeobecne architektúra inšpirovaná prírodou. Prvýkrát sa výraz „organický“ v teórii použil v roku 1841 v knihe De l´Art et du beau (O umení a o kráse) od francúzskeho estetika H.F.R. de Lammenaise a v roku 1843 u amerického sochára Horatia Greenougha. Ďalej tento termín používali aj Frank Lloyd Wright a Louis Sullivan. Organické tvary sa vyskytovali aj v dielach Antoni Gaudího, v expresionizme ako u Erich Mendelsohna - (potlačenie pravých uhlov) a inde. Cieľavedome rozpracoval organickú architektúru až Frank Lloyd Wright v súvislosti s jeho programovým návratom k prírode. Dom musí podľa Frank Lloyd Wrighta rásť z potrieb ľudí a z charakteru zeme ako živý organizmus. Ďalšími predstaviteľmi organickej architektúry sú: Richard Joseph Neutra, Alvar Aalto, Friedensreich Hundertwasser, Rudolf Steiner, Bruno Zevi, Gustav Stickley, Bruce Goff, Anton Alberts, Laurie Baker, Hugo Häring, a iní.
Organická architektúra je aj architektonický smer konca 60. rokov v Maďarsku, založený maďarským architektom Imre Makoveczom. Na svoje stavby používa hlavne organické materiály, ako sú drevo, trstina a je silne inšpirovaný tvarmi prírody.
Jindřichovice (okres Jihlava)
Jindřichovice je obec v Česku v okrese Jihlava v kraji Vysočina. 1. januára 2012 tu žilo 89 obyvateľov, z toho 49 mužov a 40 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 39,9 roka, ženy 40,0 roka).
Ľudovít Oelschläger
Židovská synagóga a škola, Košice
náhľad|Synagóga náhľad|Bývalá židovská škola Medzi Oelschlägerovymi prácami vyniká komplex synagógy a školy v Košiciach (1926 až 1935, Puškinova 3), na ktorom vidieť reprezentačnejší a viac do histórie obrátený variant jeho členenia priečelí. Arkáda s jednoducho obrubenými piliermi tu stráca tradičný vzhľad a oveľa viac pôsobí ako abstraktný rytmus zvislých línii. Atiku lemujú členité lastovičie chvosty - motív neklamne prevzatý z východoslovenskej renesancie.
Jarabica poľná
Jarabica poľná (Perdix perdix) je drobná, pôvodne stepná, dnes poľná kura, vták z čeľade bažantovité (Phasianidae). Obýva západnú a centrálnu Palearktídu. Po úspešnej introdukcii žije od začiatku 20. storočia v severnej časti USA a v Kanade. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov jarabica poľná patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci na celom území jej prirodzeného rozšírenia, európska populácia prudko klesá rýchlosťou viac ako 25% za obdobie troch generácií (11.5 roka), ako bolo zistené v rokoch 19802013.
Ľudovít Oelschläger
Židovská synagóga a škola, Košice
Ortodoxná synagóga spolu so školou a rituálnym kúpeľom tvorili pôvodne uzavretý areál. Napriek tomu, že projekty jednotlivých budov vznikli súčasne, synagógu postavili skôr než školu. Ešte v roku 1932, keď vyšla publikácia o architektovi Oelschlägerovi, škola nestála. Projekt nesie charakteristické znaky ranej tvorby architekta, kde sa akási rondokubistická štylizácia spája s motívmi historickej, v tomto prípade renesančnej architektúry. Synagóga je založená na pozdĺžnej symetrickej dispozícii, kde hlavný modlitebný priestor lemuje galéria. Dvojposchodové krídlo školy je jednoduchou dvojtraktovou dispozíciou, pôvodne s piatimi triedami na jednom podlaží. V devädesiatych rokoch bolo v priestoroch bývalej izraelitskej školy osemročné evanjelické gymnázium.
Jarabica poľná
Opis
Jarabica poľná meria 29 -  s rozpätím krídel 45 -  a váži 300 – 480 g.  Obe pohlavia majú podobné sfarbenie. Samec má jasnejšie farby ako samica a na jar má za okom viditeľné kožné záhyby. Chrbát hrdzavohnedý, na spodnej časti tela má zreteľnú čiernu škvrnu. Samica má tmavú škvrnu na brušnej časti malú, chrbtovú stranu bez hrdzavých farieb a na hlave má svetlý pás nad okom.
Jarabice lietajú nízkym letom s prudkým trepotaním krídlami, ktorý prerušujú úsekmi kĺzavého letu. Dobrým poznávacím znakom sú tehlovo červené kormidlové perá na bočných stranách chvosta a rovnako zafarbené vzory na hlave.
Hlas
Samec sa ozýva vŕzgavým "čí-rí", "čerrek, kerrek" alebo "kirr-rek, kierr-ik", najmä večer (hlas je možné počuť v krátkom filme v galérii nižšie). Pri vyplašení vzlietnu s hlasno trepotavým zvukom krídel a ozývajú sa "pitt,pitt .. pik .. pitt .. prrr, pik ..".