cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Gilmour
David Jon Gilmour (* 6. marec 1946, Grantchester, Spojené kráľovstvo) je anglický gitarista, spevák a skladateľ, ktorý je známy ako člen skupiny Pink Floyd. Okrem účinkovania v skupine Pink Floyd je aj producentom nahrávok rôznych iných umelcov. Gilmour je okrem svojej hudobnej kariéry aktívny aj v mnohých charitatívnych organizáciách. Za svoju prácu dostal vyznamenanie, Kríž Britského Impéria.
Roku 1996, bol Gilmour uvedený ako člen skupiny Pink Floyd do (Rokenrollovej siene slávy).
Vo februári 2006 bol v magazíne Guitarist (UK) zvolený na prvé miesto v hlasovaní o najlepšieho hráča na gitare Fender.
Pôvod
Gilmour sa narodil a vyrastal v Grantchester Meadows neďaleko Cambridge, v Anglicku. Jeho otec Douglas Gilmour bol docentom zoológie v univerzite v Cambridge, jeho matka Sylvia bola učiteľkou.
Hudobné začiatky
Hudobné začiatky Davida Gilmoura sú spojené s blues a rock´n´rollom, hudbou pôvodne pochádzajúcou z druhej strany oceánu. Dodnes sa tak cíti ako veľký dlžník Pete Seegera, vďaka ktorému sa vraj naučil hrať na gitaru.
David bol dlhú dobu spolužiakom Syda Barretta, ktorého cez prestávky učil hrať na gitaru. Potom, čo obaja dokončili strednú školu a rozišli sa každý inam, vstúpil David do skupiny s názvom Ramblers, z ktorých sa čoskoro stali Joker's Wild. Skupina mala pomerne veľký úspech u domáceho publika, aj napriek tomu, že hrali z väčšej časti iba prevzaté veci. Vďaka Davidovmu vedeniu a organizácii šlo o dobre fungujúcu hudobnú formáciu. Joker's Wild sa rozhodli rozšíriť svoje pole pôsobnosti a vydali sa aj na turné po Francúzsku, kde sa viac menej iba zabávali cestovaním a nekonečnou prezentáciou obohraných hitov Jimiho Hendrixa. V prvej polovici šesťdesiatych rokov Joker's Wild ďalej pokračovali v úspešnom ťažení Anglickom a chystali sa vydať svoj debutový album. Nádeje na úspech ale prekazila vplyvná pirátska rozhlasová stanica, ktorá dve skladby z pripravovaného albumu vypátrala a vydala sama ako singel.
Pink Floyd
V roku 1967 dostal David, ako blízky priateľ Syda Barretta, s ktorým to šlo od deviatich k piatim ponuku, či by nechcel hrať so skupinou Pink Floyd pri vystúpeniach ako poistka pre prípad, že by Syd Barrett nebol pod vplyvom LSD schopný vystúpenia. Tento problém mala skupina Pink Floyd pomerne často. Krátko potom, ako sa David k skupine pripojil prestala skupina brávať Syda na vystúpenia. Syd kapelu opustil, začal svoju krátku sólovú kariéru. David Gilmour sa stal sólovým gitaristom a spolu s Rogerom Waterson, Rickom Wrightom aj spevákom a autorom skladieb pobarretovskej éry skupiny Pink Floyd.
Pri komponovaní albumu Dark Side of the Moon sa začal autorsky presadzovať Roger Waters, ktorého dominancia sa pri nasledujúcich albumoch Wish You Were Here, Animals, The Wall a The Final Cut stala absolútnou. David a Rick svoje kompozičné nápady pre albumy vydávali väčšinou iba na svojich sólových projektoch. Postupne vznikalo napätie medzi členmi skupiny. Počas nahrávania albumu The Wall bol zo skupiny vylúčený Richard Wright. Rogerove ego sa naplno prejavilo pri nahrávaní jeho posledného albumu so skupinou Pink Floyd s názvom The Final Cut.
V polovici roku 1985 sa rozhodol Waters zrušiť spoluprácu s manažérom skupiny Stevem O’Rourkem. Ukončenie tejto spolupráce znamenalo pre Steva mať pre projekty skupiny súhlas od Davida a Nicka. David Gilmour s Nickom Masonom zrušenie spolupráce so Stevem nepotvrdili. Roger sa v tom čase rozhodol, že oficiálne odíde od skupiny Pink Floyd, mysliac, že tým vlastne neoficiálne ukončí jej existenciu. V decembri oznámil nahrávacím štúdiám svoj odchod zo skupiny Pink Floyd. Zároveň sa Nick Mason v jeseni 1985 vyjadril, že by chcel znovu koncertovať so skupinou a že by on a David mali záujem o obnovu spolupráce, „že oni nesúhlasia s definitívnym koncom“.
V roku 1986 Gilmour pracoval na albume o ktorom verejne hovoril, že by to mohol byť ďalší hudobný nosič vydaný skupinou Pink Floyd, alebo aj jeho sólový projekt. Na jeho kompozíciu použil nápady, ktoré nemohol zrealizovať pri nahrávaní albumu The Final Cut. V strede roku 1986 sa Steve O’Rourke začal súdiť s Watersom o obnovenie jeho zmluvných nárokov. Týmto nedosiahol nič iné, iba to, že zhoršil vzťahy medzi Watersom a ostatnými členmi skupiny (s ktorými sa Steve v tom čase spojil). Gilmour s Masonom, Wrightom, Bobom Ezrinom a s ďalšími členmi produkcie sa vtedy rozhodli, že to na čom teraz David pracuje bude nový album skupiny Pink Floyd a že skupina bude ďalej pokračovať bez Rogera Watersa. Vďaka tomuto vývoju situácie sa stal David Gilmour novým lídrom skupiny a v septembri 1987 vyšiel tento projekt pod názvom A Momentary Lapse of Reason. Nick Mason a Richard Wright sa na tomto albume zvlášť významne nepodieľali. Album nahrávali väčšinou najatí štúdioví hudobníci. Oficiálne sa Richard Wright pripojil k skupine ako riadny člen až počas nasledujúcej koncertnej šnúry s názvom Delicate Sound of Thunder.
2. júla, 2005 hral Gilmour so skupinou Pink Floyd spolu s Rogerom Watersom na koncerte Live 8. Toto vystúpenie spôsobilo, že predaj výberového albumu skupiny Pink Floyd Echoes: The Best of Pink Floyd stúpol na 1 343 %. David vtedy sľúbil, že svoj podiel na zisku z predaja tohoto albumu dá na charitu, na ktorú bola akcia Live 8 organizovaná. Komentoval to slovami:
Krátko na to vyzval aj ostatných účastníkov, ktorí zistia nárast zisku predaja po koncerte Live 8 aby sa tiež pridali k tomuto príspevku.
3. februára, 2006 oznámil v jednom interview pre taliansky denník La Reppubblica, že Pink Floyd pravdepodobne už nikdy nespraví spoločnú koncertnú šnúru, alebo album. Povedal:
Dodal, že súhlasil s vystúpením na Live 8 aby sa uistil, príbeh skupiny Pink Floyd neskončil s trpkým koncom.
20. februára, 2006 zmiernil Gilmour svoj názor o budúcnosti skupiny Pink Floyd v interview pre Bilboard.com odpoveďou:
V decembri 2006 vydal David Gilmour na počesť Syda Barretta, ktorý umrel v júli toho roku, prerobenú verziu prvého floydovského singlu Arnold Layne. Bola nahraná naživo v Royal Albert Hall. Nahral ju Richard Wright a naspieval David Bowie.
V roku 2007 má Pink Floyd 40. výročie svojej profesionálnej kariéry. Vyskytli sa dohady o tom, že v tomto roku sa skupina príležitostne zúčastní vystúpenia na oslave tohto výročia, i keď nie sú konkrétne plány na obnovenie činnosti skupiny.
Ďalšie projekty
Pokiaľ nespolupracoval so skupinou Pink Floyd zaoberal sa David Gilmour produkciou, prípadne pôsobil ako zvukový technik pre rôznych umelcov ako bol napríklad jeho bývalý kolega zo skupiny Syd Barrett. Gilmour spolupracoval aj s Kate Bush, Grace Jones, Tomom Jonesom, Eltonom Johnom, B. B. Kingom, Paulom McCartneyom, Johnom Lennonom, Samom Brownom, Joolsom Hollandom, Bobom Dylanom, Petem Townshendom, Levonom Helmom, Robbie Robertsonom, Alanom Parsonsom, so skupinami The Who, Supertramp a ďalšími. David Gilmour vystupoval aj na charitatívnych rôznych akciách a festivaloch.
S Nickom Masonom a manažérom skupiny Pink Floyd Stevem O’Rourkem sa v októbri 1991 vybrali na cestu aby nahrali časť scénického filmu La Carrera Panamericana, ktorý sa zaoberal témou o legendárnej ceste naprieč Mexikom zo začiatku roku 1950. K filmu, ktorý vysielala v decembri 1991 televízia BBC bol vydaný soundtrack na ktorom boli nové a niektoré už predtým vydané skladby od skupiny Pink Floyd. Spracované video bolo nasledovný rok vydané na VHS a LD.
V rokoch 2001 a 2002 sa Gilmour objavil na niekoľkých sólových, akustických koncertoch v Londýne a Paríži s malou skupinou a speváckym zborom. Tieto vystúpenia boli vydané pod názvom In Concert.
David má nahraté tri štúdiové, sólové projekty: David Gilmour, About Face a On An Island
Jeho tretí sólový projekt On An Island bol vydaný v Spojenom kráľovstve 6. marca 2006 na Davidove 60. narodeniny, o deň neskôr album vyšiel v USA. Produkoval ho spolu s Philom Manzanerom (ktorý s ním spolupracoval aj na albume A Momentary Lapse of Reason) a Chrisom Thomasom. Na albume sú aj orchestrálne nahrávky renomovaného poľského skladateľa Zbigniewa Preisnera. Na harmóniu hrajú David Crosby a Graham Nash, Robert Wyatt hrá na trúbku a perkusie a Richard Wright spieva a hrá na organe Hammond. Album nahrávali aj Georgie Fame, Andy Newmark, B. J. Cole, Chris Stainton, Willie Wilson, Rado ‘Bob’ Klose (gitarista a predchodca Syda Barretta v skupine Tea Set) a Leszek Możdżer (klavír). David Gilmour mal pri nahrávaní svoj debut v hre na saxofón.
K tomuto albumu sa David v období od 10. marca do augusta 2006 vybral na svetové koncertné turné. V tíme mal svojich dlhodobých spolupracovníkov z nahrávaní a vystúpení skupiny Pink Floyd Ricka Wrighta, Dicka Parryho, Guya Pratta a Jona Carina.
Album On An Island dosiahol v rebríčkoch Spojeného kráľovstva prvú priečku, v Kanade získal platinovú platňu (predaj nad 100 000 kópií). V USA bol album tiež na prvej pozícii medzi albumami sólových umelcov.
V roku 2015 dokončil svoj štvrtý sólový album Rattle That Lock, ktorý bol vydaný 18. septembra 2015. Pozostáva z 10 skladieb, ktorých autormi sú prevažne Gilmour a jeho manželka Polly Samson. Pre podporu predaja albumu momentálne absolvuje aj turné - Rattle That Lock Tour, počas ktorého navštívi Európu, Južnú a Severnú Ameriku. Album popisuje dva konkrétne výlety manželov cestujúcich po svete.
Hudobný štýl
Gilmour má veľmi precíznu techniku sólovej hry, ktorá má korene v blues s využitím variácie harmónie tónov. Jeho sóla sú dobre komponované, efektívne, zároveň vyjadrujú náladu a zvýrazňujú lyrickú líniu skladieb. Gilmour svoj prístup k hre opisuje tým, že jeho pohodlnosť k trénovaniu zlepšovania techniky, rýchlosti a virtuozity ho núti viac sa koncentrovať na melódiu. Pre Davida je charakteristický jeho sklon k experimentovaniu, využívaniu noviniek a nových efektov pre zvýraznenie gitarovej hudby.
O svojej hre na sólovú gitaru David hovorí:
Rád vo svojich sólach preskočí do štýlu hry na rytmickú gitaru. Vzniknutý zvuk je plnší a silnejší tak, ako to môžeme počuť v skladbe „Shine on You Crazy Diamond“ (album Wish You Were Here) a „Echoes“ (album Meddle). Štýl, tón a zvuk hry na sólovú gitaru v týchto skladbách je charakteristický aj pre ďalšie Gilmourove vystúpenia.
Je o ňom známe, že jeho najpoužívanejšia, najobľúbenejšia gitara je Fender Stratocaster, presnejšie The Black Strat. Napriek tomu je jedno z jeho najslávnejších sól v skladbe „Another Brick in the Wall Part II.“ z albumu The Wall hrané na gitare Gibson Les Paul.
David Gilmour je známy nielen ako hráč na sólovú gitaru. Hrá aj na basovú gitaru, klávesové nástroje, bicie na svojom poslednom sólovom albume On An Island hrá aj na saxofón.
V auguste 2006 bolo digitálnou hudobnou stanicou Planet Rock Gilmourove sólo v skladbe „Comfortably Numb“ (album The Wall) zvolené za najlepšie gitarové sólo všetkých čias.
Jakub II. (Anglicko)
'''Jakub II. Stuart (* 14. október 1633, Londýn, Anglicko – † 16. september 1701, Saint-Germain-en-Laye, Francúzsko) bol posledný katolícky kráľ Anglicka, Škótska (ako Jakub VII.''') a Írska. Reálne vládol v rokoch 1685 – 1688. Bol tiež posledným kráľom, ktorý sa tituloval ako kráľ Škótov.
David Gilmour
Rodinný život
Gilmour má štyri deti zo svojho prvého manželstva s manželkou Ginger: Alice (*1976), Clare (*1980), Sara (*1982) a Matthew (*1985). Z druhého manželstva s Polly Samsonová (ktorá je aj autorkou textov niektorých skladieb skupiny Pink Floyd a Davidových sólových albumov) má štyri deti: jedného adoptívneho syna Charlieho (Polyne dieťa s Heathcote Williamsom) a tri biologické: Joe, Gabriel a Romany. Hlas Charlieho môžeme slabo začuť ako telefonuje so Stevem O’Rourkem na konci albumu The Division Bell.
Libuše Procházková
Libuše Procházková môže byť:
Jakub II. (Anglicko)
Životopis
Kráľova politika smerujúca k posilneniu kráľovskej moci a k zrušeniu reštrikcií namierených proti katolíkom vyvolávala všeobecnú nevôľu a nakoniec vyústila do tzv. Slávnej revolúcie, keď bol Jakub II. zvrhnutý z anglického trónu a musel ujsť. Na jeho miesto nastúpila jeho dcéra Mária II. a jej manžel Viliam III. Oranžský (syn Jakuba II., Jakub František, rovnako katolík, bol obídený). Škótsko a Írsko túto zmenu neuznali, ale neskôr u nich bola presadená silou. V týchto krajinách aj v Anglicku však ešte dlho pôsobilo hnutie jakobitov, ktorí podporovali a presadzovali právo Jakuba II. a jeho potomkov na anglický trón. Jakub II. zomrel v exile vo Francúzsku. Jeho potomkovia sa na anglický trón nevrátili.
David Gilmour
Dobročinnosť
Gilmour predal svoj Londýnsky dom v Little Venice Earlovi Spencerovi (bratovi Lady Diany) a peniaze z predaja (3,6 miliónov Anglických Libier = 5,9 miliónov USD) použil na vybudovanie prístrešia pre bezdomovcov a duševne chorých.
Gilmour podporuje aj ďalšie charitatívne a neziskové organizácie:
V novembri 2003, dostal David Gilmour Kríž Britského Impéria za dobročinnosť a zásluhy pre hudobnú tvorbu.
Farebný model
thumb|Porovnanie RGB a CMYK Farebný model opisuje základné farby a schémy miešania týchto základných farieb do výslednej farby. Farba je v prírode daná zmesou svetla rôznych vlnových dĺžok a rôzne farebné modely sa snažia vytvoriť a reprodukovať farbu čo najvernejšie. V praxi sa používajú modely, u ktorých je zvolený vhodný kompromis medzi presnosťou farebného dojmu a zložitosťou konkrétneho modelu. Niekde sa rozlišuje medzi farebným modelom (color model) a farebným priestorom (color space), keď model znamená matematické vyjadrenie farby tupletom (usporiadanou n-ticou, zvyčajne trojicou) čísiel. Tu nerozlišujeme striktne medzi modelom a priestorom, ktorý ho reprezentuje a zatiaľ obidva pojmy používame ako ekvivalenty.
David Gilmour
Osobné záľuby
Gilmour je skúseným pilotom. Vo svojej leteckej spoločnosti Intrepid Aviation mal peknú zbierku historických lietadiel. Nakoľko mal túto leteckú firmu viac-menej pre zábavu a nechcel sa letectvu venovať profesionálne, rozhodol sa túto spoločnosť v roku 2002 predať.
Farebný model
Farba a jej model
Aby bol počítačový obrázok farebný, musí byť každému bodu (pixelu) obrázka priradená určitá farba. Spôsobov, akými sa to dá urobiť je niekoľko. Všetky vychádzajú zo spôsobu videnia farieb ľudským okom. Oko farby vníma vďaka svetlu, ktoré vstupuje do oka a dopadá na bunky - čapíky, ktoré sú citlivé na farbu. Svetlo je vlastne elektromagnetické vlnenie s rôznou vlnovou dĺžkou. Ľudské oko dokáže vnímať iba určitý rozsah vlnových dĺžok svetla. Svetlo s najväčšou vlnovou dĺžkou, ktoré ľudské oko vníma, je červenej farby (780 nm) a svetlo s najnižšou vlnovou dĺžkou je svetlo fialovej farby (380nm). V tomto spektre farieb je ľudské oko schopné bez problémov rozlíšiť vyše 1,5 milióna rôznych farieb. Nie však každej farbe, ktorú rozlíšime pripadá iná vlnová dĺžka, pretože podľa intenzity dopadajúceho svetla, ľudské oko rozlišuje sýtosť a jas daného odtieňa farby. Takže iná vlnová dĺžka prislúcha iba rôznym odtieňom farieb. náhľad|Namiešanie modrého odtieňu (Tone) miešaním čistého modrého pigmentu (Pure) a bielej (White) a čiernej farby (Black). Maliari v minulosti miešali farby kombináciou pomerne jasných čistých pigmentov (pure color) a bielej a čiernej farby (pozri obrázok). Zmes pigmentu s bielou farbou sa nazývajú anglicky tint, zmes pigmentu s čiernou sa nazývajú tiene (ang. shades). Namiešanie modrého odtieňu (Tone) sa môže diať v smere šípok. Miešaním s bielou a čiernou farbou sa mení sýtosť a jas. Najbližšie k tejto interpretácií majú farebné modely HSB a HSL.
Farebné modely HSB a HSL
náhľad|Modely HSL a HSV/B Prvé riešenie problému kódovania farieb, ktoré sa ponúka, je zobrať celý rozsah vlnových dĺžok a rozdeliť ho na niekoľko častí a do pamäte počítača uložiť poradové číslo farby, ktorej prislúcha určitá vlnová dĺžka, ďalej jej sýtosť a jas. Kódovanie farieb takýmto spôsobom využívajú farebné modely HSB (či HSV), HSL. Oba modely uchovávajú informáciu o odtieni (Hue) a sýtosti (Saturation). Odlišujú sa iba v tom, že prvý model používa jas (B - Brightness alebo V - Value) a druhý používa svetlosť (Lightness). V prvom modeli dostaneme čiernu farbu tým, že nastavíme jas na nulu a bielu tak, že jas nastavíme na maximálnu hodnotu (nezávisle od sýtosti). V druhom modeli dosiahneme čiernu, ak je svetlosť aj sýtosť 0 a bielu, ak je svetlosť aj sýtosť maximálna. Hlavným nedostatkom tohto problému je náročnosť vyrobenia svetla so zadanou vlnovou dĺžkou. Našťastie existujú aj iné riešenia problému kódovania farieb. Model je aditívny a je reprezentáciou modelu RGB. Vytvorili ho počítačoví vedci koncom 70. rokov minulého storočia, použitím namiesto kombinácii troch farieb RGB, vlastnosti (odtieň, sýtosť a jas), ktoré sa bežne používajú pri opise farieb.
Farebný model RGB
Farebný model RGB je najčastejšie využívané kódovanie farby bodu obrázka. Empiricky sa zistilo, že takmer všetky farby sa dajú vytvoriť zmiešaním ľubovoľných troch nezávislých farieb (t. j. že pomocou zmiešania dvoch nedostaneme tretiu). Najvýhodnejšie pre výrobu svetelných lúčov (aditívny farebný systém) bolo použitie farieb červená (Red), zelená (Green), modrá (Blue). Aby sme vedeli vytvoriť 1,5 milióna farieb stačí, ak každú z týchto farieb rozdelíme na 115 odtieňov, ktorých zmiešaním v rôznych pomeroch vzniknú všetky farby. Kvôli uchovaniu v pamäti počítača, je však výhodnejšie použiť až 256 odtieňov každej farby (8 bitov), čo nám umožní vytvoriť až 16 777 216 rôznych farieb. Pri takomto kódovaní je každá farba zakódovaná 24 bitmi, čo sú tri pamäťové miesta počítača. Pričom 255 0 0 je sýta červená farba, 0 255 0 je sýta zelená farba, 0 0 255 je sýta modrá farba, 0 0 0 je čierna farba a 255 255 255 je biela farba.
Farebný model CMY(K)
Farebný model CMYK je model, ktorý používa doplnkové farby (subtraktívny farebný systém). V modeli RGB platilo, že ak zmiešame všetky tri základné farby s maximálnou sýtosťou, dostaneme bielu farbu. Takýto spôsob je výhodný pri obrazovkách monitorov, pretože tienidlo je čierne. Pri tlačiarňach sa však tlačí na biely papier, preto potrebujeme vziať také farby, pri ktorých, ak zmiešame ich najsýtejšie odtiene, dostaneme čiernu farbu. Takéto farby dostaneme, keď zoberieme doplnkové farby k farbám červená, zelená a modrá. Týmito farbami sú azúrová (Cyan), purpurová (Magenta) a žltá (Yellow). Kvôli tomu, že je lacnejšie vyrobiť čierny atrament ako ho miešať pomocou týchto troch farieb, sa k týmto farbám pridáva i samostatná čierna farba a tento model sa označuje tiež CMYK, kde posledné písmeno je pôvodne odvodené od blacK, neskôr uvádzané ako Key (kľúč) čiže kľúčová farba.
Výhoda formátu CMY je tá, že výsledná farba CMY sa dá veľmi jednoducho získať z modelu RGB pomocou vzorcov:
Farebný model YUV
Farebný model YUV slúži na zachovanie čiernobielej informácie pri televíznom vysielaní. Po vzniku farebného filmu nastal problém, ako zakódovať farbu tak, aby farebné filmy mohli pozerať i ľudia s čiernobielymi prijímačmi. Bolo potrebné zachovať pôvodnú čiernobielu informáciu a doplniť ju tak, aby vznikol farebný obraz. Farba je kódovaná tak, že k čiernobielej zložke Y, ktorú tiež nazývame svietivosť (luminance), pridáme dve farebné zložky UV farebnosti (chrominance), pričom zložka U udáva odtieň medzi modrou a žltou a zložka V udáva odtieň medzi červenou a žltou farbou. Takže čiernobiely prijímač berie do úvahy iba zložku Y, farebné prijímače za pomoci zložiek YUV získajú RGB kód farby pomocou jednoduchej transformácie:
Chromatický diagram CIE 1931
Aby bolo možné farby merať a vyjadrovať bez ohľadu na subjektivitu ľudského vnímania, bol v roku 1931 vytvorený medzinárodný štandard základných farieb. Jeho súčasťou je tzv. chromatický diagram CIE 1931 (CIE je skratka Medzinárodnej komisie pre osvetlenie - Commission Internationale de l'Éclairage). V štandarde sa predpokladá, že každú farbu je možné definovať váženým súčtom troch primárnych farieb, ktoré sú vyžarované monochromatickými zdrojmi svetla s vlnovými dĺžkami R = 700nm, G =541nm a B = 436nm.
CIE 1976 Luv
Neskôr, v roku 1976 bol definovaný farebný priestor CIE 1976 Luv (Uniform Color Space), v ktorom sú farby rozložené rovnomernejšie ako v priestore z roku 1931. Rovnomernejšie rozloženie znamená, že priestorová vzdialenosť medzi dvojicou farieb v priestore CIE 1976 ešte lepšie zodpovedá subjektívne vnímaným rozdielom intenzity medzi farebnými odtieňmi. Na prevod hodnôt z farebného systému CIE 1931 do CIE 1976 (a naopak) existuje jednoduchá transformácia. náhľad|farebný kruh Lab, osy a, b pri svetlosti L=75% náhľad|Model Lab, osy a, b pri svetlosti L=50%
Farebný model Lab
Farebný model (priestor) Lab, alebo tiež CIE 1976 (L *, a *, b *), je odvodený z priestoru CIE XYZ a je definovaný troma premennými:
Kostoľany pod Tribečom
Kostoľany pod Tribečom sú obec na Slovensku v okrese Zlaté Moravce. Najvýznamnejšou pamiatkou obce je predrománsky kostol sv. Juraja asi z 9. storočia, jedna z najstarších sakrálnych stavieb na Slovensku.
Polohopis
Obec v okrese Zlaté Moravce, v doline medzi južnými výbežkami pohoria Tribeč. Na západnom výbežku v polohe Dyún/Dún stoji národná kultúrna pamiatka ruina hradu Gýmeš, ktorá sa nachádza v katastrálnom území obce Jelenec. Východne na lokalite Veľký Lysec sa nachádza národná kultúrna pamiatka hradisko z doby bronzovej (lužická kultúra).
Turistika
Okolie obce ponúka veľa možností turistiky. Je tu bohatá fauna a flóra a Kostoľany pod Tribečom sú súčasťou chráneného krajinného územia Ponitrie.
Place de l’Alma
náhľad|Place de l’Alma Place de l’Alma (Almské námestie) je námestie v Paríži. Nachádza sa na rozmedzí 8. obvodu a 16. obvodu. Názov má podľa susedného Pont de l’Alma, ktorý bol pomenovaný po bitke pri rieke Alma. Námestie bolo zriadené dekrétom 6. marca 1858.
Poloha
Okrúhle námestie sa rozkladá na hraniciach 8. a 16. obvodu na pravom brehu rieky Seiny a vedú naň ulice Avenue de New-York, Avenue du Président-Wilson, Avenue George-V, Avenue Montaigne a Cours Albert I. Z juhu sa naň pripája Pont de l’Alma.
Významné stavby
Najznámejším objektom na námestí je Flamme de la Liberté (Plameň Slobody). Je to replika pochodne, ktorú drží Socha slobody. Toto dielo venoval mestu Paríž v roku 1989 newyorský denník Herald Tribune a bolo umiestnené medzi námestie a most pri vjazde do tunelu, kde 31. augusta 1997 pri autonehode zomrela princezná Diana. Plameň od tej doby slúži ako neoficiálny princeznin pamätník.
V dome č. 3 na rohu Avenue du Président-Wilson je kaviareň Yacht Club français, ktorú vlastnil fotograf Eugène Druet (1867 – 1916), a ktorú opustil v roku 1903 keď si otvoril umeleckú galériu v ulici Rue du Faubourg-Saint-Honoré č. 114.
Zoznam vodcov Komunistickej strany Sovietskeho zväzu
náhľad Toto je zoznam vodcov komunistickej strany, ktorá vládla Sovietskemu zväzu.
Názov strany znel:
Mená vodcov:
Znárodnenie
Znárodnenie (znárodňovanie) (iné názvy nacionalizácia, poštátnenie (poštátňovanie), zoštátnenie (zoštátňovanie), etatizácia, čiastočné synonymum pre socialistické štáty: zospoločenštenie, socializácia) je prevod súkromného vlastníctva podniku, výrobných prostriedkov či iných hospodársky významných častí súkromného vlastníctva (prípadne vlastníctva nižších úrovní verejnej správy) do štátneho vlastníctva alebo spoločného vlastníctva. Môže ísť o vyvlastnenie (za náhradu) alebo konfiškáciu (bez náhrady).
Niekedy sa pojem zoštátnenie (poštátnenie, etatizácia) od pojmu znárodnenie odlišuje tak, že po znárodnení – na rozdiel od zoštátnenie – si znárodnený podnik ponechá určitú samostatnosť a jeho vedenie nie je len odnožou verejnej moci (napr. v rámci tripartity sú spojení zástupcovia štátu, zamestnancov a spotrebiteľov).
Dejiny v Česko-Slovensku
Znárodnenie ako právny akt štátu bolo v histórii ČSR po prvý raz uplatnené počas povojnovej obnovy republiky na základe Košického vládneho programu z 5. apríla 1945 ako zásada potrestania všetkých kolaborantov a zradcov spolupracujúcich s fašistickou správou Tretej ríše za Protektorátu Čechy a Morava, s režimom ľudáckeho fašistického štátu na Slovensku i vyvlastnenia majetku Nemcov hlásiacich sa k Heinleinovskej strane a k Tretej ríši i vlastníkov majetkov na okupovanom území južného Slovenska horthyovským fašistickým Maďarskom, ktorým sa na základe okupácie vrátili majetky z dôb Rakúska-Uhorska po anexii územia tzv. Viedenskou arbitrážou v 1939.
Konfiškácia súkromného majetku i etatizácia ako právny akt po 2.svetovej vojne v roku 1945 prebiehala v mnohých krajinách Európy, všade tam, kde došlo k obsadeniu krajiny Treťou ríšou a po oslobodení bolo nutné vysporiadať majetky po nútenej nemeckej správe a po kolaborantoch.
V ČSR boli na základe vydania dekrétov prezidenta republiky Edvarda Beneša od júla 1945, pozri Benešove dekréty, konfiškované a zoštátňované majetky, podniky, dielne, kde sa štátnej správy ujali národní správcovia, buď ako jednotlivci (dielne, obchody, vily,), alebo ako právne osoby (firmy, priemyselné podniky, akciové spoločnosti). Na základe požiadavky Národného frontu Čechov a Slovákov boli prezidentom Benešom vydané znárodňovacie dekréty dňa 28. októbra 1945 na viac ako deväťtisíc priemyselných podnikov s vyše miliónom zamestnancov. Tento dátum vošiel do histórie ako Deň znárodnenia a oslavoval sa každoročne za socializmu.
Znárodnenie sa označuje ako štandardná politika socialistických politických strán – v Česko-Slovensku po roku 1948, Spojenom kráľovstve po roku 1945, ale i počas trvania Labouristickej vlády v 60.rokoch, alebo vo Francúzsku.
Yvonne Vavrová
PhDr., Mgr. art. Yvonne Vavrová PhD. (* 11. júl 1959, Bratislava) je slovenská režisérka, scenáristka, kameramanka, fotografka a grafička, vysokoškolská pedagogička
Typhlops
Typhlops (lat.), po slovensky slepáň, je rod hadov z čeľade slepáňovité.
František Xaver Procházka
František Xaver Procházka môže byť:
Yvonne Vavrová
Životopis
Yvonne Vavrová je absolventkou filmovej a televíznej fakulty AMU v Prahe, odbor hraná filmová a televízna réžia. Je režisérkou a scenáristkou viac ako 70 autorských dokumentárnych filmov, z ktorých najznámejšie sú Prosperita Made In JAPAN, Variácie, Na konci je život.
Typhlops
Opis
Hady sú malé (dosahujú dĺžku najviac 20-30 cm). Žijú pod zemou. Hlavnou potravou sú mravce a termity. Pokiaľ je známe, kladú vajíčka. Rod Typhlops grandidieri žijúci na Madagaskare sa niekedy zaraďuje do samostatného rodu Xenotyphlops.
Yvonne Vavrová
Životopis
V roku 1994 bola ocenená PRIX ITALIA  v talianskom Turíne za réžiu absurdnej drámy Ionesco Kráľ umiera. V roku 2002 v americkom Chicagu jej udelili orvú cenu v kategórii detský program za poviedku Natalka. Dokumentárny film o postavení žien na Slovensku Po meči a po praslici bol ocenený prvou cenou Centra nezávislej žurnalistiky a Svetovou bankou v roku 2002. Jej filmy sa úspešne premietajú v zahraničí (Česko, Japonsko, Kanada) a boli ocenené viacerými cenami (Cena Českého literárneho fondu, Prix Jeunesse vo francúzskom Cannes a mnohé ďalšie.)
Typhlops
Rozšírenie
Typhlops sú rozšírené v Južnej Amerike, Afrike na Strednom východe, v Ázii. Typhlops vernicularis žije v juhovýchodnej Európe.
Yvonne Vavrová
Životopis
Režisérka sa vyznačuje vzťahom k filozofickým témam ako v hranej tak aj v dokumentárnej tvorbe. (napr. dokumenty Televízia, ktorá zabíja, Kráľ je nahý, Sluhovia obrazov, Strach, Popcornová kultúra, Žila som na ulici, Tabu a média alebo hrané filmy Kráľ umiera, Prstene pre dámu, Mário, zapískaj! a ďalšie). V Nitrianskom Divadle Andreja Bagara režijne naštudovala hru Per Olov Enquista Obrázkari o slávnej švédskej spisovateľke Selma Lagerlöfovej. Hra bola nominovaná do širšieho výberu nominovaných hier za Objav sezóny a za herecké výkony v hlavných úlohách na festivale Divadelná Nitra. Hru Obrázkari uviedlo pražské Divadlo Bez zábradlí na festivale slovenských divadiel aj za prítomnosti autora P. O. Enquista.
Dokumentárne filmy
Vytvorila viac ako 80 dokumentov
Typhlops
Systematika
rod Typhlops
Château de Vincennes (parížske metro)
thumb|Nástupištia
Château de Vincennes je konečná stanica parížskeho metra linky 1 ležiaca na hraniciach 12. obvodu Paríža a mesta Vincennes. Nachádza sa pod Avenue de Norget.
História
Stanica bola otvorená 24. apríla 1934 pri predĺžení linky 1 zo stanice Porte de Vincennes.
Názov
Stanica je pomenovaná po neďalekom kráľovskom hrade Château de Vincennes.
Pásli ovce valasi
Pásli ovce valasi je česko-slovenský animovaný seriál, ktorý zobrazuje príhody dvoch valachov Maťka a Kubka. Seriál vznikol na námet Marianny Grznárovej, ktorá k nemu napísala aj scenár. V roku 1977 napísala knihu Maťko a Kubko, ktorá bola prepisom seriálového scenára. Seriál bol vyrobený v roku 1972 a nahovoril ho Jozef Kroner.
Kerkabarabás
Má rozlohu 1029 ha a žije tu 290 obyvateľov (2007).
Optické zobrazenie
Optické zobrazenie je vytvorenie obrazu optickou sústavou.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie vo futsale 2014
Kvalifikácia na Majstrovstvá Ázie vo futsale 2014 bola kontinentálna kvalifikácia vo futsale na Majstrovstvá Ázie 2014, ktorú organizuje Ázijská futbalová konfederácia (AFC). Zúčastnilo sa jej 24 ázijských štátov, ktoré súťažili o 12 miest na záverečný turnaj v 4 zónach AFC. Prebiehala od 3. októbra do 12. decembra 2013.
Priamy postup
Priamo postupovala hostiteľská krajina a 3 tímy, ktoré sa na posledných majstrovstvách Ázie umiestnili do 3. miesta:
Južná a Stredná Ázia (CSAFF)
Kvalifikačný turnaj prebiehal od 5.7. novembra 2013 v Taškente, v Uzbekistane, za účasti 4 tímov. Postupili 3 najlepšie družstvá.
Juhozápadná Ázia (WAFF)
Kvalifikačný turnaj prebiehal od 8.12. decembra 2013 v Nilaj, v Malajzii, za účasti 5 tímov. Postupili 3 najlepšie družstvá.
Východná Ázia (EAFF)
Kvalifikačný turnaj prebiehal od 3.7. októbra 2013 v Hočiminovom Meste, vo Vietname, za účasti 5 tímov. Postúpili 3 najlepšie družstvá. Zápasy sa hrali v aréne Phu Tho Indoor Sports Stadium s kapacitou 5 000 divákov.
Znásilnenie
thumb|Obraz od Konstantina Makovského
Znásilnenie je podľa súčasného slovenského trestného práva trestný čin proti ľudskej dôstojnosti. Spočíva v donútení ženy k súloži násilím, pod hrozbou násilia alebo s využitím jej bezbrannosti. Znásilnenie býva spojené so sexuálnou traumou obete.
V českom práve sa od roku 2001 nerozlišuje či je obeťou znásilnenia žena alebo muž.
Sexuálne násilie
Ten istý zákon v § 200 definuje sexuálne násilie. Rozdiel je v odseku (1), kde obeťou nemusí byť len žena, a činom nemusí byť len súlož, ale aj orálny styk, análny styk alebo iná sexuálna činnosť.
Znásilnenie podľa katechizmu katolíckej cirkvi
Znásilnením sa v katechizme, na rozdiel od súčasného slovenského trestného práva, nechápe iba vynútená súlož so ženou, ale rozumie sa ním násilné vniknutie do pohlavnej intimity nejakej osoby; potupenie spravodlivosti a lásky; hlboko porušuje právo každého človeka na úctu, na slobodu, na telesnú a mravnú neporušenosť.
Katechizmus katolíckej cirkvi k tomu pridáva, že znásilnenie pôsobí ťažkú škodu, ktorá môže obeť poznamenať na celý život. Je to vždy vnutorne zlý skutok. Ešte horší skutok je znásilnenie spáchané blízkymi príbuznými (incest) alebo vychovávateľmi na deťoch, ktoré im boli zverené.
Osvětimany
Osvětimany sú mestečko v Česku v okrese Uherské Hradiště v Zlínskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 832 obyvateľov, z toho 412 mužov a 420 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 39,6 roka, ženy 45,8 roka).
Alphabet City
Alphabet City je časť Manhattanu, ktorá bola kedysi považovaná za slum, dnes je to štýlová časť East Village. Názov pochádza z ulíc, ktoré ju tvoria, a sú to Avenue A, B, C a D a súčasne jediné ulice na Manhattane, ktoré majú jednopísmenové názvy. Alphabet City je ohraničené ulicou Houston Street na juhu a 23. ulicou na severe, kde končí Avenue C. Historické hranice časti Lower East Side, ktorá sa zmenila na modernú časť, určujú severnú hranicu na 14. ulici. Medzi významné objekty patrí Tompkins Square Park, Nuyorican Poets Cafe a Stuyvesant Town.
Tematangi
Tematangi je atol v juhovýchodnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je známy atol Mururoa, ležiaci približne na východo-juhovýchod. Od Tahiti je Tematangi vzdialený. Na dĺžku meria a na šírku. Po obvode je vačšinou úplne uzatvorený súvislým pásom súše, prerušeným len na severnej a západnej strane niekoľkými prietokmi.
História
V roku 1850, keď sa atol stal francúzskym územím, mal 20 obyvateľov.
Status atolu
Katolícky misionár Otec Victor Valleys, ktorý bol pridelený do oblasti Tuamotu, prispel aj s obyvateľmi susedných atolov Reao a Pukarua k obnove kokosových plantáží na mnohých atoloch oblasti – Maria Est, Matureivavao, Tenania, Vahaga, Tenararo, Vanavana, Tureia, Vairaatea či Vahitahi. V roku 1966 sa zmienil v liste biskupovi Mazemu, že celkový počet vysadených kokosovníkov presiahol počet 135 000. Tímy pracovníkov bežne strávili tri až štyri mesiace v roku na zber úrody kopry. Legálne atol Tematangi nepatrí do verejnej oblasti Polynézie. V oficiálnom dokumente sa uvádza, že tomuto atolu bola udelená licencia a patrí cirkevnému spoločenstvu SCI Tematangi Vanavana od roku 1974. Niektoré rodiny sa presťahovali do dediny Teakoro, ktorá bola postavená pre stálych obyvateľov. Boli vybudované aj pristávacie pontóny, kostol a administratívne budovy. Právny stav populácie nie je známy, pretože atol je stále vo vlastníctve SCI, pod správou katolíckej misie. V roku 1998 boli dokonca vykonané finančné a právne kroky medzi podpredsedom Francúzskej Polynézie a majiteľom perlových fariem Bruno Wan, ktorý využíval atol pre produkciu perál. V roku 2001 mala obec 36 obyvateľov, ktorí sa venujú zberu kopry a sú pomerne izolovaní od zvyšku sveta. Jedinou formou komunikácie je rádio.
Administratívne začlenenie
Atol patrí do komunity Tureia, do ktorej patria ešte atoly Fangataufa, Mururoa a Vanavana.
LG Optimus GK
LG Optimus GK je smartfón, ktorý vyrábala spoločnosť LG Electronics. Podobne ako jeho väčší brat, LG Optimus GK poháňa čipset Qualcomm Snapdragon 600, ktorého procesor beží na frekvencii 1,7 GHz. Obsahuje 2 GB RAM a 16 GB vnútorného úložiska, ktoré je možné rozšíriť microSD kartou. Displej je 5" Full HD IPS s bodovou hustotou 441 ppi. Napája ho batéria s kapacitou 3100 mAh, hlavná kamera má rozlíšenie 13 MP, sekundárna 2 MP. Beží na ňom operačný systém Android 4.1.2 Jelly Bean.
Fredrikshamnský mier
náhľad|Rozdelenie provincie [[Västerbotten.]] Fredrikshamnský mier (švéd.: Freden i Fredrikshamn, fín.: Haminan Rauha, rus.: Фридрихсгамский мирный договор) je označenie pre mierovú zmluvu, ktorá bola uzavretá 17. septembra 1809 medzi Švédskom a Ruskou ríšou v meste Fredrikshamn (dnešná Hamina v juhovýchodnom Fínsku).
Po porážke vo fínskej (rusko-švédskej) vojne, ktorá prebiehala v rokoch 1808–1809, bolo Švédsko fredrikshamnským mierom nútené odstúpiť Rusku časti provincií Laponsko a Västerbotten (na východ od rieky Torne a Muonio), Alandské ostrovy a všetky zvyšné švédske územia na východ a juh od spomenutých, čiže približne dnešné Fínsko. Rusko k týmto územiam administratívne pripojilo oblasti, ktoré od Švédska dobylo v 18. storočí, a vytvorilo tak Fínske veľkokniežatstvo, ktorému udelilo pomerne rozsiahlu autonómiu. Fínsko bolo až do roku 1917 autonómnym územím Ruskej ríše.
Fernão de Magalhães
Fernão de Magalhães [vyslov: fernau dže magaljenš] (po španielsky: Fernando (alebo Hernando) de Magallanes/Maguellanes [fernando de magajanes/magejanes], dnes vo viacerých jazykoch prezývaný: Fernando Magellan [magejan]; * 4. február 1480, Sabrosa – † 27. apríl 1521, Mactan) bol portugalský moreplavec, ktorý slúžil španielskej korune. Magalhães podnikol výpravu, ktorá ako prvá oboplávala svet, osobne ju však nedokončil – zahynul v priebehu výpravy. Plavil sa počas nej popri Amerike, Afrike a Ázii.
Mladosť a moreplavby v portugalských službách
Magalhães sa narodil v chudobnej šľachtickej rodine v severoportugalskej provincii Trás-os-Montes. Jeho otec, Pedro Rui de Magalhães, bol starostom Sabrosy. Mal dvoch súrodencov, brata a sestru.
Jeho rodičia zomreli, keď mal desať rokov. Ako dvanásťročný sa stal pážaťom na kráľovskom dvore Jána II. a kráľovnej Eleonóry. V Lisabone so svojím bratrancom Franciscom Serrãom pokračoval vo svojom vzdelávaní. Zaujala ho geografia a astronómia. Niektoré veci ho vyučoval Martin Behaim. V roku 1496 sa stal Magalhães panošom. Vo svojich dvadsiatich rokoch sa dostal prvýkrát na more. V roku 1505 bol poslaný do Indie, kde chcel budúci vicekráľ Francisco de Almeida vytvoriť vojenské a námorné základne. Tu sa tiež stretol prvý raz s bitkou. V roku 1506 pristál vo Východnej Indii. V roku 1510 ho povýšili na kapitána. Skoro však svoje velenie stratil, keď plachtil na východ bez povolenia. Bol nútený vrátiť sa do Portugalska.
Po svojom návrate bol roku 1511 poslaný do Maroka, kde v roku 1513 bojoval a zranil si pri bitke koleno. Keď ilegálne obchodoval s Maurami, bol 15. mája 1514 prepustený z portugalských štátnych služieb. Potom sa odobral do Španielska, kde ponúkol svoje služby španielskemu kráľovi.
Plavba okolo sveta
náhľad|380px|Trasa plavby Fernãa de Magalhãesa náhľad|Detail mapy z roku 1590 zobrazujúci loď [[Victoria (loď)|Victoria]]
Cestu začal 20. septembra 1519 v Seville. Jeho flotila sa skladala z týchto lodí:
Zámok Villesavin
thumb|Zámok Villesavin Zámok Villesavin je vidiecky zámok v obci Tour-en-Sologne v departemente Loir-et-Cher, región Centre-Val de Loire. Ležiac medzi zámkami Chambord a Cheverny na brehu Beuvron v Sologne, je jedným z najmenších zámkov pri Loire.
Fernão de Magalhães
Plavba okolo sveta
Prvou Magalhãesovou zastávkou bol ostrov Tenerife na Kanárskych ostrovoch, kde vypukli prvé konflikty s podriadenými kapitánmi. Plavba pokračovala do zátoky dnešného Ria de Janeira, bez väčších nepríjemností. Iba Juana de Cartagena, druhého muža flotily, musel dať Magalhães za neposlušnosť uväzniť.
V nasledujúcich mesiacoch sa výprava uberala pozdĺž juhoamerických brehov k juhu, minula a preskúmala La Platu a nakoniec prenikla až do nehostinných patagónskych vôd. V marci 1520 sa Magalhães rozhodol, že po márnych bojoch so zimnými búrkami strávia zimu v zálive pomenovanom po sv. Juliánovi (Puerto San Julián). Tu prepukla vzbura, ktorú sa mu však podarilo potlačiť. Hlavní organizátori za ňu zaplatili životmi, dvaja muži boli vysadení na patagónske pobrežie.
Dňa 24. augusta výprava pokračuje. Po chvíli Magalhães prichádza o svoju prvú loď – Santiago, ktorá bola zničená v búrke. Ďalšia loď, San Antonio, dezertovala a vrátila sa naspäť do Španielska. 21. októbra objavil Magalhães medzi Ohňovou zemou a dnešným Čile prieliv, ktorý nesie jeho meno – Magalhãesov prieliv. Týmto prielivom preplával do oceánu, ktorý nazval Tichým oceánom pre jeho pokojný a priaznivý vietor. Potom výprava skoro štyri mesiace nenarazila na kúsok zeme, posádku trápil hlad, smäd a väčšina mužstva ochorela na skorbut (nedostatok vitamínu C).
Magalhães rozumel jazyku tunajších domorodcov, pretože jeho malajský tlmočník sa vedel dohovoriť ich jazykom. Vymenil si dary s kráľom Limasawy radžom Ka Lambom. Ka Lambo ich pozval na ostrov Cebu, kde ich privítal tunajší kráľ radža Humabon a prijal kresťanstvo. Tomu tiež Magalhães sľúbil, že mu pomôže vo vojne proti susednému kmeňu na ostrove Mactan. V tejto bitke, 27. apríla, Magalhãesa zabili.
Európske spoločenstvo pre uhlie a oceľ
Európske spoločenstvo pre uhlie a oceľ (ESUO) alebo Montánna únia (anglicky European Coal and Steel Community (ECSC)) bola v rokoch 1952 - 2002 medzivládna hospodárska organizácia a neskôr jedna z troch súčastí Európskeho spoločenstva, resp. od roku 1993 Európskej únie.
Bolo založené Parížskou zmluvou, ktorú podpísalo 18. 4. 1951 Francúzsko, Západné Nemecko, Taliansko, Belgicko, Luxembursko a Holandsko. Pridruženými členmi sa stali Spojené kráľovstvo a Švajčiarsko. Zmluva bola uzavretá na 50 rokov a vstúpila do platnosti po ratifikáciách 23. júla 1952.
Cieľom bolo v zmysle tzv. Schumannovho plánu, aby spoločný trh s oceľou, uhlím, koksom, železnou rudou a šrotom a hospodárska spolupráca zabránili ďalšej európskej vojne. Spoločný trh sa podarilo vybudovať asi do roku 1957.
Jozef Moravčík (politik)
doc. JUDr. Jozef Moravčík, CSc. (* 19. marec 1945, Očová) je slovenský právnik, vysokoškolský pedagóg a bývalý politik. Bol primátor Bratislavy, od 16. marca 1994 do 13. decembra 1994 bol predseda vlády Slovenskej republiky. Predtým pôsobil ako slovenský a česko-slovenský minister zahraničných vecí. Patrí medzi spoluautorov Ústavy Slovenskej republiky.
Životopis
Narodil sa v obci Očová v okrese Zvolen. V rokoch 1964 a 1965 študoval právo na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Potom od roku 1965 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktorú úspešne ukončil v roku 1969. Po ukončení štúdia začal pracovať ako asistent na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave. Krátko pracoval aj v bratislavskej spoločnosti Chemapol. V roku 1972 sa vrátil na Právnickú fakultu Univerzity Komenského, kde začal pôsobiť ako odborný asistent. Na tejto pozícii zotrval do roku 1985, kedy habilitoval na docenta v odbore hospodárske právo. V tomto roku sa zároveň stal vedúcim Katedry hospodárskeho práva a úsekových ekonomík Právnickej fakulty Univerzity Komenského, kde zotrval do roku 1990. V roku 1990 bol zvolený za dekana Právnickej fakulty Univerzity Komenského, ktorým zostal do roku 1991.
V polovici roka 1992 sa stal súčasťou skupiny odborníkov, ktorí pripravili Ústavu Slovenskej republiky.
Údolí Chlébského potoka (okres Blansko)
Údolí Chlébského potoka je prírodná pamiatka ev. č. 1941 juhozápadne od obce Černovice v katastrálnych územiach Černovice u Kunštátu (okres Blansko) a Osiky (okres Brno-venkov).
Ochrana
Predmetom ochrany je niva Chlébského potoka s početnou populáciou ohrozenej bledule jarnej (Leucojum vernum) na východnom okraji jej súvislého rozšírenia. V prípotočných jelšinách s jelšou lepkavou (Alnus glutinosa) a jaseňom štíhlym (Fraxinus excelsior) miestami s prímesou smreka obyčajného (Picea abies) sa vyskytujú napríklad ostrica oddialená (Carex remota), ostrica lesná (Carex sylvatica), čarovník obyčajný (Circaea lutetiana), prvosienka vyššia (Primula elatior), lykovec jedovatý (Daphne mezereum) a valeriána výbežkatá (Valeriana excelsa). Tieto druhy sú doplnené radom bylín mezofilných lesov. Rastie tu napríklad kopytník európsky (Asarum europaeum), pečeňovník trojlaločný (Hepatica nobilis) a pľúcnik tmavý (Pulmonaria obscura). V lúčnych porastoch sú zastúpené vlhkomilné druhy pichliač potočný (Cirsium rivulare), krvavec lekársky (Sanguisorba officinalis) či hadovník väčší (Bistorta major Gray). Pozdĺž toku vytvára súvislé porasty deväťsil lekársky (Petasites hybridus).
Kučmanovský potok
thumb|Kučmanovský potok v obci [[Šarišské Dravce]] Kučmanovský potok je potok v dolnom Šariši, v západnej časti okresu Sabinov, kým krátky úsek v pramennej oblasti prináleží k okresu Kežmarok. Je to ľavostranný prítok Torysy, meria 9,7 km a je tokom VI. rádu.
Prameň
Potok pramení na okraji Levočských vrchov na severnom svahu Čiernej kopy (1 180,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 840 m n. m., juhojuhozápadne od obce Bajerovce.
Smer toku
V pramennej oblasti tečie najprv severovýchodným smerom, postupne sa stáča a pokračuje východojuhovýchodným smerom. Po pribratí prítoku z oblasti Pažernej tečie juhovýchodným smerom až do obce Šarišské Dravce, odtiaľ pokračuje na krátkom úseku severojužným smerom. Na dolnom toku sa opätovne stáča na juhovýchod.
Ústie
Do Torysy sa vlieva v obci Torysa v nadmorskej výške približne 421 m n. m.
La Ferté-Milon
La Ferté-Milon je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Aisne, v regióne Pikardia.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod
Obyvateľstvo
Počet obyvateľov obce je.
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Camogli
Camogli je obec v provincii Genova, v talianskom regióne Ligúria. Nachádza sa východne od centra Janova na pobreží Ligúrskeho mora. Je súčasťou Talianskej riviéry, respektíve jej východnej časti Riviera di Levante.
Camogli má rozlohu a žije tu 5 633 obyvateľov.
Dejiny
V rámci archeologického výskumu v 70. rokoch 20. storočia bola nájdená keramika pochádzajúca zo 16. a 13. storočia pred Kr. a ďalej rôzne pozostatky z obdobia 2. storočia pred Kr. Prvé zmienky o obci, nazývanej vo svojej dobe Vila Camuli, sú z roku 1000. V stredoveku sa obec rozvíjala ako prístav a najčastejšie bola spomínaná v súvislosti s Janovom. V 12. storočí bol postavený k účelom obrany obce hrad Castello Dragone. V 16. storočí bola obec občasným terčom útokov Saracénov, na prelome 16. a 17. storočia bolo dostavané prístavné mólo a prístav bol lepšie opevnený. Na konci 18. storočia a začiatkom 19. storočia došlo k významnému rozvoju obchodnej plavby, čo viedlo k významnému rozvoju obce. V roku 1814 sa obec stala súčasťou Sardínskeho kráľovstva a v roku 1861 Talianskeho kráľovstva.
Mesto a pamiatky
Centrum obce je v okolí prístavu a mestskej pláže. Najvýznamnejšími pamiatkami sú pevnosť Castello della Dragonara a kostol Santa Maria Assunta. Jedným z charakteristických rysov Camogli sú vysoké päť až šesťpodlažné domy s farebnými fasádami. Obec je obklopená kopcovitou krajinou, výškovo okolo 700 metrov. Východne od Camogli leží Prírodný park Portofino a opátstvo San Fruttuoso.
Peter Šperka
Peter Šperka (* 29. október 1955, Martin, Česko-Slovensko – † 22. - 23. jún 2013, Buner Nullah, Pakistan) bol slovenský výškový horolezec, skialpinista, tatranský horský vodca, člen Horskej záchrannej služby.
Lezenie
Organizátor skialpinistických a záchranárskych pretekov. V r. 1996 bol vedúcim skialpinistickej výpravy na Šiša Pangmu. Na vrchol vystúpil so Štefanom Slukom, ktorý zahynul na zostupe. V nasledujúcom roku viedol výpravu na Manaslu, z vrcholu sa opäť vrátil sám, zahynuli Juraj Kardhordó a Miroslav Rybanský. V roku 1998 na Broad Peaku ho prepadli pľúcne problémy, zostúpiť mu pomohol Martin Gablík. Peter Šperka zorganizoval v roku 2006 výpravu tatranských záchranárov znovu na Broad Peak a vystúpil na predvrchol Rocky Summit  spolu s P. Kováčom. V roku 2007 viedol expedíciu na Gašerbrumy, dostali sa do Bol aj vedúcim úspešnej výpravy na Čho Oju v roku 2009. Spolu s ním na vrchol vystúpil Milan Džugan a Anton Dobeš.
Smrť
V júni 2013 bol Peter Šperka spolu s Antonom Dobešom súčasťou ukrajinsko-gruzínskej expedície na Nanga Parbat. Ich stanový tábor pri Buner Nullah (provincia Gilgit-Baltistan, Pakistan) v noci zo soboty na nedeľu 23. júna napadli teroristi. Pri tomto teroristickom útoku prišiel o život Peter Šperka spolu so slovenským horolezeckým kolegom Antonom Dobešom a ďalšími deviatimi horolezcami. K útoku sa prihlásilo teroristické hnutie Taliban a Jundulláh.
Procháska
Procháska je priezvisko, pozri Procháska (priezvisko), napr.:
Drevina (rozlišovacia stránka)
Drevina môže byť
Blet
Blet je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Cher, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha
Obec má rozlohu. Najvyšší bod je položený a najnižší bod